Pokud výpočet minimálního a maximálního počtu jalovic vyjádřeného v procentech podle prvního, druhého a třetího pododstavce čl. 6 odst. 2 a podle čtvrtého pododstavce čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 nevede k celému číslu zvířat, zaokrouhlí se toto číslo dolů na nejbližší celé číslo, pokud je menší než 0,5, a pokud se rovná 0,5 nebo je vyšší, zaokrouhlí se nahoru na nejbližší celé číslo."
2. v čl. 41 odst. 1 se poslední pododstavec nahrazuje tímto: "Pokud však jde o kalendářní roky 2000 a 2001, může být záloha na zvláštní prémii, prémii na krávy bez tržní produkce mléka, porážkovou prémii a dodatečné platby vyplacena až do výše 80 % těchto prémií a plateb."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2104/2001
ze dne 26. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1249/96, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o dovozní cla v odvětví obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 10 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1249/96 [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2015/2001 [4], stanoví rozdíl 10 EUR/t při výpočtu dovozních cel pro obiloviny dovážené po zemi, říční dopravou nebo po moři na plavidlech z přístavů ve Středozemním, Černém nebo Baltském moři.
Tento rozdíl vzniká, protože náklady na dopravu jsou výrazně nižší než náklady používané pro výpočet dovozních cel.
Podle informací o trhu se však zdá, že výhodu krátké vzdálenosti vyvažují logistické nevýhody vyplývající z infrastruktury dopravy, skladování a nakládky a že náklady na dopravu jsou ve skutečnosti z dlouhodobého hlediska rovnocenné.
Ze zkušeností je zřejmé, že doplňkové dovozní clo narušuje tok trhu.
Snížení ve výši 10 EUR/t podle článku 4 by proto mělo být zrušeno.
Situace bude znovu vyhodnocena před začátkem následujícího hospodářského roku.
(2) Článek 3 a příloha I nařízení (ES) č. 1249/96 stanoví jakostní kritéria, která je třeba při dovozech do Společenství dodržovat. Nařízení Komise (EHS) č. 1908/84 [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2507/87 [6], stanoví referenční metodu pro určování jakosti obilovin. Toto nařízení bylo v důsledku zrušení standardních jakostí obilovin zrušeno. Je proto nezbytné použít analytické metody stanovené nařízením Komise (ES) č. 824/2000 ze dne 19. dubna 2000, kterým se stanoví postupy pro přejímání obilovin intervenčními agenturami a metody analýzy pro určování jakosti obilovin [7].
(3) Poznámka pod čarou v příloze II stanoví, že pokud nejsou k dispozici žádné kotace, které lze použít pro výpočet reprezentativní dovozní ceny CIF, použijí se kotace FOB veřejně dostupné ve Spojených státech amerických.
Je však obtížné toto ustanovení použít, protože nezohledňuje náklady na dopravu uvnitř Spojených států amerických.
Poznámka pod čarou proto musí být upravena, aby tyto náklady na dopravu zohledňovala.
(4) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1249/96 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 4 odst. 2 se nahrazuje tímto: "2. Reprezentativní dovozní ceny CIF pro pšenici tvrdou, ječmen, kukuřici a pro jednotlivé standardní jakosti pšenice obecné jsou souhrnem složek uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c).
Pokud třetí země poskytnou subvence pro vývozy pšenice obecné střední či nízké jakosti do evropských zemí či zemí v oblasti Středozemního moře, čímž by mohly být ohroženy ceny na světovém trhu, může Komise tyto subvence při stanovení reprezentativních dovozních cen CIF ve Společenství zohlednit."
2. První tabulka přílohy I se nahrazuje následující tabulkou:
"Klasifikační kritéria pro dovážené produkty
(při obsahu vlhkosti 12 % hmotnostních nebo ekvivalentu)
5.Maximální flotační index _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ 25,0 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_
3. Tabulka v příloze II se nahrazuje níže uvedenou tabulkou:
"Kotační burzy a referenční odrůdy
Standardní jakost _BAR_ Vysoká _BAR_ Střední _BAR_ Nízká _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2105/2001
ze dne 26. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1093/2001, pokud jde o dovozy konopí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [1], a zejména na články 9 a 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1093/2001 [2], kterým se mění nařízení (ES) č. 245/2001 [3], kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1673/2000, zavedlo nová ustanovení týkající se dovozů konopí. Článek 2 nařízení (ES) č. 1093/2001 stanoví, že se tato ustanovení začnou používat dnem 1. listopadu 2001.
(2) Zavedení vnitrostátních opatření odpovídajících novým právním předpisům pro dovozy konopí vyžaduje velké legislativní, administrativní a praktické změny na vnitrostátní úrovni.
V důsledku toho by některé členské státy nemusely být schopny zajistit použitelnost nových právních předpisů k předpokládanému datu 1. listopadu 2001.
S ohledem na nutnost zajistit, aby tato ustanovení vstoupila v platnost současně a stejným způsobem ve všech členských státech, by měla být členským státům poskytnuta dostatečná lhůta a nová ustanovení by se měla začít používat od 1. května 2002.
Je proto nezbytné, aby se kontrolní opatření platná před tímto datem používala až do 30. dubna 2002.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (ES) č. 1093/2001 se datum "1. listopadu 2001" nahrazuje datem "1. května 2002" a datum "31. října 2001" se nahrazuje datem "30. dubna 2002".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2106/2001
ze dne 26. října 2001
o pozastavení a otevření celních kvót pro dovoz některých zpracovaných zemědělských produktů pocházejících z Lotyšska do Evropského společenství a o změně nařízení (ES) č. 1477/2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2580/2000 [2], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na protokol 2 k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy v rámci Evropské unie na jedné straně a Lotyšskou republikou na straně druhé [3], a zejména na články 1 a 2 tohoto protokolu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 2906/2000 [4] byly pro rok 2001 otevřeny celní kvóty pro dovoz produktů pocházejících z Lotyšska do Společenství.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1477/2000 [5], ve znění nařízení (ES) č. 1700/2001 [6], stanoví snížené zemědělské složky a dodatečná cla použitelné od 1. července 2000 pro dovoz zboží, které podle evropských dohod spadá do působnosti nařízení (ES) č. 3448/93, do Společenství.
(3) Rozhodnutím Rady přidružení EU-Lotyšsko č. 7/2001 ze dne 2. října 2001 byl změněn protokol 2 k Evropské dohodě.
Uvedené rozhodnutí mění objem celních kvót a systém výpočtu snížených zemědělských složek a dodatečných cel.
Rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2001.
(4) Je třeba pozastavit používání kvót, které byly otevřeny na základě nařízení (ES) č. 2906/2000, a otevřít nové roční kvóty uvedené v příloze I protokolu 2.
Jelikož tyto roční kvóty nemohou být otevřeny před 1. prosincem 2001, je třeba je pro rok 2001 snížit poměrně k již uplynulé době.
Zároveň je třeba zrušit snížené zemědělské složky a dodatečná cla stanovené nařízením (ES) č. 1477/2000.
(5) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [7], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [8],kodifikuje správu celních kvót, které mají být používány v chronologickém pořadí podle data přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Používání celních kvót, které byly otevřeny na základě přílohy III nařízení (ES) č. 2906/2000, se od 1. prosince 2001 pozastavuje.
Celní kvóty Společenství pro zboží pocházející z Lotyška, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení, se otevírají každoročně od 1. ledna do 31. prosince.
Pro rok 2001 se otevírají od 1. do 31. prosince 2001.
Článek 2
Ustanovení čl. 2 osmého pododstavce nařízení (ES) č. 1477/2000 a přílohy XVII a XVIII uvedeného nařízení se zrušují.
Článek 3
Celní kvóty Společenství uvedené v článku 1 spravuje Komise v souladu s ustanoveními článků 380a až 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2130/2001
ze dne 29. října 2001
o akcích na pomoc vykořeněným skupinám obyvatel v rozvojových zemích Asie a Latinské Ameriky
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 179 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V rámci své politiky vůči uprchlíkům přijala Organizace spojených národů Úmluvu o právním postavení uprchlíků uzavřenou v Ženevě dne 28. července 1951, Newyorský protokol ze dne 31. ledna 1967 a mnoho rezolucí v této oblasti a v oblastech lidských práv a humanitárního práva.
(2) Všeobecná deklarace lidských práv ze dne 10. prosince 1948, Mezinárodní pakt o občanských a politických právech ze dne 16. prosince 1966, Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech ze dne 16. prosince 1966, Úmluva o vyloučení všech forem diskriminace žen ze dne 18. prosince 1979 a Úmluva o právech dítěte ze dne 20. listopadu 1989 rovněž pojednávají o otázce uprchlíků.
(3) Evropský parlament přijal v této oblasti několik usnesení včetně usnesení ze dne 16. prosince 1983 o pomoci uprchlíkům v rozvojových zemích [3].
(4) Jak Evropský parlament, tak Rada vyzvaly Společenství k vyvíjení většího úsilí v této oblasti.
(5) Musí být vypracována integrovaná, důsledná a účinná strategie pro akce Společenství v oblasti humanitární pomoci, obnovy, pomoci vykořeněným skupinám obyvatel a rozvojové spolupráce s cílem provádět dlouhodobou rozvojovou politiku Evropského společenství.
(6) Je zejména nutné včlenit pomoc vykořeněným skupinám obyvatel do strategie rozvoje zemí a skupin obyvatel, jimž je pomoc určena.
Akce Společenství musí proto usnadňovat posun od stadia neodkladné pomoci ke stadiu rozvoje podporou sociálního a hospodářského zapojení nebo opětného zapojení postižených lidí a případně odstraněním příčin ozbrojených střetů, podporou vytvoření nebo posilování demokratických struktur a úlohy obyvatelstva v rozvojovém procesu.
(7) Programy podpory pro vykořeněné skupiny obyvatel a demobilizované bývalé vojáky jsou nedílnou součástí celkové strategie obnovy pro rozvojové země Asie a Latinské Ameriky.
Aby byly programy účinné, musí být pomoc koordinována na úrovni Společenství i s ostatními dárci, nevládními organizacemi a orgány OSN, zejména s Vysokým komisařem Organizace spojených národů pro uprchlíky (UNHCR).
Komise musí převzít zodpovědnost jak za kontrolu, tak za zviditelnění finančních prostředků rozdělovaných prostřednictvím nevládních organizací a OSN.
Komise má kromě toho politickou odpovědnost za způsoby, jak jsou finanční prostředky nevládními organizacemi a OSN utráceny.
(8) Účinnost a důslednost Společenství, vnitrostátních a mezinárodních preventivních a intervenčních mechanismů musí být zajišťovány, aby jednak předcházely vzniku konfliktů, jednak podporovaly všechny způsoby mírového řešení politických konfliktů a válek, jejichž důsledkem je vysídlení obyvatelstva.
(9) Specializované subjekty a agentury, jakož i nevládní organizace získaly v minulosti plněním akcí tohoto druhu značnou zkušenost v poskytování pomoci vykořeněným skupinám obyvatel.
(10) Je žádoucí, aby akce na pomoc vykořeněným skupinám obyvatel byly součástí přístupu, jehož cílem je vyústění fáze pomoci "pro přežití" do fáze, kdy se tito lidé stávají soběstačnými nebo méně závislými.
(11) Pro akce na poskytování pomoci musí být v této oblasti zaručeny účinné, pružné a pohotové postupy. Společenství by mělo též zajistit maximální průhlednost v poskytování pomoci a přísné kontroly použití přidělených částek.
(12) Do 31. prosince 2000 bylo právním základem pro akce Společenství v této oblasti nařízení Rady (ES) č. 443/97 ze dne 3. března 1997 o akcích na pomoc vykořeněným skupinám obyvatel v rozvojových zemích Asie a Latinské Ameriky [4].
Zkušenosti nabyté při jeho používání se musí odrážet v tomto nařízení.
(13) Toto nařízení stanoví na celou dobu své platnosti finanční rámec, který je pro rozpočtový orgán hlavním referenčním rámcem pro roční rozpočtový proces ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení ročního rozpočtového procesu [5].
(14) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(15) Ochrana finančních zájmů Společenství a boj proti podvodům a protiprávnímu jednání tvoří nedílnou součást tohoto nařízení,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Účel, oblast působnosti a definice
Článek 1
Společenství provádí program podpory a pomoci vykořeněným skupinám obyvatel v rozvojových zemích Asie a Latinské Ameriky.
Program je zaměřen na vykořeněné skupiny obyvatel a na jiné osoby uvedené v článku 4, je příspěvkem k jejich potřebám, na které se nevztahuje humanitární pomoc, a provádí dlouhodobé činnosti, jejichž cílem je soběstačnost a začlenění nebo opětovné začlenění těchto osob.
Tento program musí zejména pamatovat na základní potřeby těchto osob po dobu od zastavení neodkladné humanitární pomoci až do přijetí dlouhodobého řešení jako východiska z jejich situace.
Cíle programů pomoci zahrnují vytvoření demokratických struktur a podporu lidských práv.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "vykořeněnou skupinou obyvatel":
i) uprchlíci ve smyslu Úmluvy o právním postavení uprchlíků, uzavřené v Ženevě dne 28. července 1951 a Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967, nebo
ii) vysídlené osoby, které jsou v důsledku konfliktních situací nuceny hledat útočiště mimo oblast původu, avšak nepožívají právního postavení uprchlíků, nebo
iii) bývalí uprchlíci nebo vysídlené osoby, které se vrátily do své země nebo do oblasti původu;
b) "demobilizovanými bývalými vojáky" bývalí příslušníci ozbrojených sil, ať už pravidelné armády, nebo ozbrojených složek hnutí odporu, kteří souhlasili složit své zbraně a opětovně se začlenit do občanského života.
Článek 3
1. Společenství poskytuje svou finanční pomoc akcím, jejichž cílem je zejména:
a) soběstačnost a opětovné začlenění vykořeněných skupin obyvatel a demobilizovaných bývalých vojáků do sociální a hospodářské struktury; pomoc při jejich začlenění nebo opětovném začlenění musí mít za cíl podporu udržitelných procesů výroby a mohla by zahrnovat akce jako poskytování potravinové pomoci, vyvíjení soběstačnosti pomocí zemědělské produkce, chovu zemědělských zvířat a ryb, rozvíjení infrastruktury, zřizování úvěrových systémů, základního školství a odborného vzdělávání, jakož i zajišťování uspokojivé úrovně zdravotní péče a hygieny;
b) pomoc místním hostitelským společenstvím a oblastem, kde probíhá znovuosidlování, k podpoře přijímání a začlenění vykořeněných skupin obyvatel a demobilizovaných bývalých vojáků;
c) pomoc těmto skupinám obyvatel, aby se dobrovolně vrátily a usadily ve svých zemích původu nebo jiných zemích podle vlastní volby, pokud to podmínky dovolují;
d) popřípadě podpora všech opatření k předcházení konfliktům nebo k usmíření mezi stranami konfliktu;
e) pomoc osobám při znovunabytí jejich majetku nebo majetkových práv, jakož i pomoc při nápravě případů, kdy byly dotyčné osoby postiženy porušováním lidských práv.
2. Zvláštní pozornost se musí věnovat obzvláště zranitelným skupinám, například ženám a dětem.
3. Všechny dotyčné skupiny včetně místních hostitelských společenství se účastní vyhodnocování potřeb a provádění programů pomoci.
Článek 4
Konečnými příjemci akcí uvedených v čl. 3 odst. 1 jsou
a) vykořeněné skupiny obyvatel v rozvojových zemích Asie a Latinské Ameriky a osoby z některé z těchto zemí dočasně usazené v jiné rozvojové zemi a v řádně odůvodněných výjimečných případech v jiné zemi;
b) demobilizovaní bývalí vojáci v rozvojových zemích Asie a Latinské Ameriky a jejich rodinní příslušníci a případně jejich místní společenství;
c) obzvláště postižené místní obyvatelstvo hostitelských území, jehož sociální, hospodářské a správní zdroje přispívají k přijímání a pomoci vykořeněným skupinám obyvatel a demobilizovaným bývalým vojákům, jakož i na dlouhodobé projekty určené k dosažení soběstačnosti, začlenění a opětné začlenění takových osob.
Článek 5
Akce prováděné v rámci tohoto nařízení doplňují akce stanovené jinými nástroji Společenství upravujícími krátkodobou humanitární pomoc a dlouhodobou rozvojovou spolupráci.
Článek 6
1. V rámci akcí uvedených v článku 3 může podpora Společenství zahrnovat financování akcí na poskytování technické pomoci, vzdělávání a jiných služeb, dodávek, stavebních prací, studií (které musí být pokud možno svěřeny nebo musí zahrnovat spolupráci s poradci z hostitelské země nebo tam usazenými a zahrnovat univerzity a výzkumné ústavy), auditů a hodnotících a pozorovacích misí.
2. Financování Společenství může krýt investiční výdaje včetně nákupu nemovitostí, pokud jsou bezprostředně nutné k provedení akce a za předpokladu, že vlastnictví přejde na místní partnery příjemce nebo na konečné příjemce akce, jakmile akce skončí.
Mohou též v řádně odůvodněných případech a při zvážení toho, že projekt musí, pokud možno, sledovat střednědobou životnost, krýt běžné výdaje (zahrnující správní výdaje, provozní náklady a náklady na údržbu), aby se dosáhlo maximálního využití investice uvedené v odstavci 1, jejíž používání dočasně představuje pro partnera zátěž.
KAPITOLA II
Způsoby provádění pomoci
Článek 7
1. Financování Společenství podle tohoto nařízení má formu grantů.
2. Pro každou akci spolupráce se usiluje o finanční příspěvek od partnerů.
Tento příspěvek je požadován v rámci možností dotyčných partnerů a v závislosti na povaze akce.
Ve zvláštních případech, kdy je partnerem nevládní organizace nebo organizace určitých společenství, může mít příspěvek věcnou povahu.
3. Je možné hledat možnosti spolufinancování u ostatních poskytovatelů prostředků, zejména u členských států.
Článek 8
1. Komise hodnotí, schvaluje a řídí akce uvedené v tomto nařízení na základě platných rozpočtových a ostatních postupů, zejména postupů uvedených v článcích 2, 116 a 118 finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [7].
2. Všechny akce podporované Společenstvím se provádějí v souladu s cíli stanovenými v rozhodnutí Komise o financování.
Článek 9
Akce financované Společenstvím podle tohoto nařízení Komise provádí buď na žádost partnerů, nebo z vlastního podnětu.
Článek 10
1. Partnery přicházejícími v úvahu pro finanční podporu podle tohoto nařízení jsou regionální a mezinárodní organizace včetně agentur Organizace spojených národů, nevládní organizace, státní, oblastní a místní správy a agentury, organizace založené obcemi a veřejné nebo soukromé ústavy a podniky.
2. Podpora Společenství je přístupná partnerům, kteří mají své hlavní sídlo v členském státě nebo ve třetí zemi, která přijímá podporu Společenství podle tohoto nařízení, za předpokladu, že toto sídlo je skutečným ústředím řídícím činnosti vztahující se k jejich obchodním činnostem.
Ve výjimečných případech se může toto sídlo nacházet v jiné třetí zemi.
Článek 11
Aniž je dotčen institucionální a politický rámec, ve kterém partneři vykonávají své činnosti, rozhodují o stanovení, zda partner může mít přístup k financování poskytovanému Společenstvím, tyto faktory:
a) jeho zkušenosti o oblasti pomoci vykořeněným skupinám obyvatel;
b) jeho schopnosti řízení správy a financí;
c) jeho technické a logistické možnosti pro plánovanou akci;
d) popřípadě výsledky dříve provedených akcí, zejména těch, které byly financovány Společenstvím;
e) jeho schopnost rozvíjet spolupráci s jinými činiteli z občanské společnosti v dotyčných třetích zemích;
f) jeho oddanost ochraně, zachovávání a podpoře lidských práv, demokratických zásad a humanitárního práva.
Článek 12
1. Pomoc se partnerům poskytuje pouze v případě, že se písemně zaváží dodržovat podmínky pro přidělování a provádění stanovené Komisí.
2. Pokud jsou akce předmětem finančních dohod mezi Společenstvím a zeměmi, které mají užitek z akcí financovaných podle tohoto nařízení, stanoví tyto dohody, že Společenství nehradí daně, cla ani jiné poplatky.
3. Všechny finanční dohody nebo smlouvy uzavřené na základě tohoto nařízení stanoví, že Komise, Účetní dvůr a Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) mohou podle potřeby provádět kontroly na místě v souladu s obvyklými postupy stanovenými Komisí na základě platných předpisů, zejména na základě ustanovení finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
4. Budou přijata nezbytná opatření pro zdůraznění, že při poskytování podpor podle tohoto nařízení jde o podpory Společenství.
Článek 13
1. Účast ve veřejných nabídkových řízeních a zadávání zakázek je za stejných podmínek otevřená všem fyzickým i právnickým osobám členských států a hostitelské země.
Může být rozšířena na hospodářské subjekty v jiných rozvojových zemích a výjimečně i v jiných třetích zemích.
2. Dodávky musí pocházet z hostitelské země, jiných rozvojových zemí nebo členských států.
Ve výjimečných případech mohou dodávky pocházet odjinud.
Článek 14
1. K dosažení cílů soudržnosti a doplňkovosti uvedených ve Smlouvě a s cílem zajistit co nejvyšší účinnost akcí stanovených v tomto nařízení jsou akce na místě operativním způsobem koordinovány a tvoří nedílnou součást strategie vůči dané zemi.
2. Komise může ve spolupráci s členskými státy vyvinout nezbytné úsilí k zabezpečení náležité koordinace s ostatními dotčenými poskytovateli prostředků, zejména s poskytovateli, kteří jsou součástí systému Organizace spojených národů, včetně Úřadu Vysokého komisaře pro uprchlíky.
KAPITOLA III
Provádění akcí
Článek 15
1. Finanční rámec pro provádění tohoto nařízení pro období let 2001 až 2004 je stanoven na 200 milionů EUR.
2. Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 16
Rozhodnutí o akcích, jejichž financování podle tohoto nařízení přesahuje částku 4 milionů EUR na jednu akci, a všechny změny těchto akcí vedoucí k překročení nákladů o více než 20 % původně stanovené částky se přijímají postupem podle čl. 18 odst. 2.
Článek 17
1. Komise je oprávněná schvalovat bez použití postupu uvedeného v čl. 18 odst. 2 všechny dodatečné závazky potřebné ke krytí očekávaného nebo skutečného zvýšení nákladů v souvislosti s akcemi, u kterých činí překročení původního závazku nebo dodatečná potřeba nejvýše 20 % původního závazku stanoveného rozhodnutím o financování.
2. Komise uvědomí výbor uvedený v čl. 18 odst. 1 stručně o rozhodnutích o financování, která zamýšlí přijmout u akcí, jejichž hodnota nedosahuje 4 milionů EUR. Tyto informace poskytne nejpozději jeden týden před přijetím rozhodnutí.
Článek 18
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 15 nařízení Rady (EHS) č. 443/92 [8].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
KAPITOLA IV
Podávání zpráv a závěrečná ustanovení
Článek 19
18 odst. 1 se koná jednou ročně rozprava na základě zprávy zástupce Komise o obecných zásadách pro akce, které mají být provedeny v příštích letech.
Zásady mají pokud možno obsahovat měřitelné cíle a lhůty pro jednotlivé akce.
Tyto zásady se vypracují po poradě s útvary na místě nebo na ústředí příslušnými pro plánování, provádění a hodnocení.
2. Ve své výroční zprávě o rozvojové politice Společenství předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě po každém rozpočtovém roce informace o akcích financovaných během daného roku a závěry Komise o provádění tohoto nařízení v průběhu předchozího rozpočtového roku.
Shrnutí musí zejména podávat informace o silných a slabých stránkách akcí, subjektech, se kterými byly uzavřeny smlouvy, a výsledcích všech nezávislých hodnocení jednotlivých akcí.
3. Nejpozději jeden rok před koncem použitelnosti tohoto nařízení předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě nezávislou celkovou hodnotící zprávu o provádění tohoto nařízení za účelem zjištění, zda bylo dosaženo jeho cílů, a aby se stanovily zásady vedoucí ke zlepšení účinnosti budoucích akcí.
Zpráva musí účinnost akcí vyhodnotit na základě provedených auditů a nezávislých posudků.
Článek 20
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Jeho použitelnost končí dnem 31. prosince 2004.
Prodloužení použitelnosti tohoto nařízení závisí na výsledcích nezávislého celkového hodnocení uvedeného v čl. 19 odst. 3 a na možnostech včlenění tohoto nařízení do jediného rámcového nařízení pro Asii a Latinskou Ameriku.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2133/2001
ze dne 30. října 2001
o otevření a správě některých celních kvót a celních stropů Společenství v odvětví obilovin a o zrušení nařízení (ES) č. 1897/94, (ES) č. 306/96, (ES) č. 1827/96, (ES) č. 1970/96, (ES) č. 1405/97, (ES) č. 1406/97, (ES) č. 2492/98, (ES) č. 2809/98 a (ES) č. 778/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/582/ES ze dne 20. prosince 1995 o uzavření dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Islandskou republikou, Norským královstvím a Švýcarskou konfederací na straně druhé o některých zemědělských produktech [3], a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1095/96 ze dne 18. června 1996 o zavedení koncesí stanovených v seznamu CXL sestaveném na základě závěrů jednání o čl. XXIV odst. 6 GATT [4], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1706/98 ze dne 20. července 1998 o opatřeních vztahujících se na zemědělské produkty a některé zboží vyrobené ze zemědělských produktů pocházející ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (AKT) a o zrušení nařízení (EHS) č. 715/90 [5], a zejména na článek 30 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1727/2000 ze dne 31. července 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Maďarskem [6], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2290/2000 ze dne 9. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Bulharskem [7], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [8], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [9], kodifikovalo pravidla pro správu celních kvót nastavená tak, aby se uplatňovala podle chronologického pořadí dat podání celních prohlášení, a pro dohled nad preferenčním dovozem.
(2) V zájmu zjednodušení a s ohledem na malý objem některých kvót a stropů stanovených v rozhodnutí 95/582/ES, v rozhodnutí Rady 97/126/ES ze dne 6. prosince 1996 o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů na straně druhé [10] a v nařízeních Rady (ES) č. 1095/96, (ES) č. 1706/98, (ES) č. 1727/2000 a (ES) č. 2290/2000 je třeba, aby se i na ně uplatňovala ustanovení nařízení (EHS) č. 2454/93.
(3) Ze správních důvodů musí být každé celní kvótě a celnímu stropu přiděleno nové pořadové číslo.
(4) V zájmu zajištění účinné správy některých kvót a stropů uvedených v tomto nařízení je třeba vyžadovat předložení osvědčení o původu zboží.
(5) S ohledem na jakost vyžadovanou pro pšenici kvót 09.0074 a 09.0075 je třeba, aby celní orgány kontrolovaly dodržování jakostních požadavků ještě před udělením nároku na kvótu.
Aby se zajistila účinná správa těchto kvót, musí být zaveden systém jistot.
(6) Pokud se během daného roku dosáhne stropů uvedených v tomto nařízení, může Komise svým nařízením znovu zavést vybírání běžných cel snížených o 50 %.
(7) Uplatňování nařízení (EHS) č. 2454/93 na tyto kvóty a stropy činí zbytečnými prováděcí pravidla pro tyto kvóty a stropy stanovená v nařízeních Komise (ES) č. 1897/94 [11], (ES) č. 306/96 [12], (ES) č. 1827/96 [13], 1970/96 [14], (ES) č. 1405/97 [15], (ES) č. 1406/97 [16], (ES) č. 2492/98 [17], (ES) č. 2809/98 [18] a (ES) č. 778/1999 [19]. Tato nařízení je tudíž třeba zrušit od okamžiku použitelnosti ustanovení tohoto nařízení.
(8) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Celní kvóty uvedené v příloze I se otevírají od 1. července do 30. června pro každý hospodářský rok počínaje 1. červencem 2002.
2. Celní kvóty uvedené v příloze II se otevírají pro každý kalendářní rok počínaje 1. lednem 2002.
3. Celní stropy uvedené v příloze III se otevírají pro každý kalendářní rok počínaje 1. lednem 2002.
Článek 2
1. Produkty dovážené v rámci celních kvót 09.5716 a 09.5732 se propouštějí do volného oběhu po předložení průvodního osvědčení EUR.1 vystaveného vyvážející zemí v souladu s protokolem 4 k Evropské dohodě uzavřené s touto zemí, případně po předložení prohlášení na faktuře vystavené v souladu s uvedeným protokolem.
2. Produkty dovážené v rámci celní kvóty 09.0779 se propouštějí do volného oběhu po předložení průvodního osvědčení EUR.1 vystaveného vyvážející zemí v souladu s přílohou IV dvoustranné dohody uzavřené s touto zemí, případně po předložení prohlášení na faktuře vystavené v souladu s uvedenou dohodou.
3. Produkty dovážené v rámci celní kvóty 09.0689 se propouštějí do volného oběhu po předložení průvodního osvědčení EUR.1 vystaveného vyvážející zemí v souladu s přílohou IV protokolu 3 k dohodě mezi Evropským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů na straně druhé, případně po předložení prohlášení na faktuře vystavené v souladu s uvedenou dohodou.
4. Produkty dovážené v rámci celní kvóty 09.1633 a celních stropů uvedených v příloze III tohoto nařízení se propouštějí do volného oběhu po předložení průvodního osvědčení EUR.1 nebo po předložení prohlášení na faktuře vystavené vyvážející zemí v souladu s protokolem 1 k příloze V úmluvy uzavřené mezi státy AKT a Evropským společenstvím.
Článek 3
1. S cílem zajistit jakost produktů dovážených v rámci celních kvót 09.0074 a 09.0075 je nezbytnou podmínkou pro získání nároku na nulové dovozní clo, aby dovozci kromě jistoty případně požadované podle článku 248 nařízení (EHS) č. 2454/93 složili u příslušného celního orgánu dovozní jistotu ve výši 5 EUR na jednu tunu ke dni, kdy je přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
2. Celní orgán odebere reprezentativní vzorky z každého množství dováženého v rámci celní kvóty 09.0075, aby mohl provést potřebné zkoušky a ověřit, zda dovážená jakost splňuje jakostní kritéria uvedená v příloze IV.
Pokud se jakost ukáže jako nedostatečná, přidělení kvóty se zamítne.
3. Celní orgán odebere reprezentativní vzorky z každého množství dováženého v rámci kvóty 09.0074, aby mohl provést potřebné zkoušky a ověřit, zda činí obsah zrn sklovitého vzhledu alespoň 73 %.
Pokud se jakost ukáže jako nedostatečná, přidělení kvóty se zamítne.
4. Dovozní jistota ve výši 5 EUR na jednu tunu uvedená v odstavci 1 se uvolní pro množství produktů dovezené v rámci všech kvót, které vyhovuje kritériím uvedeným v odstavcích 2 a 3.
Pokud by zkoušky popsané v odstavcích 2 a 3 prokázaly, že jakost dovezeného zboží je nižší než předepsaná, použije se nařízení Komise (ES) č. 1249/96 [20].
Částka 5 EUR na jednu tunu uvedená v odstavci 1 se zadrží jako pokuta.
Článek 4
1. Celní kvóty uvedené v čl. 1 odst. 1 a 2 spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
2. Celní stropy uvedené v čl. 1 odst. 3 podléhají dohledu Společenství vykonávaném Komisí v úzké spolupráci s členskými státy v souladu s článkem 308d nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 5
1. Ode dne 1. července 2002 se zrušují nařízení (ES) č. 1970/96, (ES) č. 1405/97, (ES) č. 1406/97 a (ES) č. 778/1999.
2. Ode dne 1. ledna 2002 se zrušují nařízení (ES) č. 1897/94, (ES) č. 306/96, (ES) č. 1827/96, (ES) č. 2809/98 a (ES) č. 2492/98.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. července 2002 pro kvóty uvedené v čl. 1 odst. 1 a ode dne 1. ledna 2002 pro kvóty a stropy uvedené v čl. 1 odst. 2 a 3.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 2136/2001
ze dne 23. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 723/97 o provádění programů činnosti členských států v oblasti kontroly výdajů EZOZF, záruční sekce
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 1 nařízení (ES) č. 723/97 [3] stanoví, že Společenství přispívá na krytí nákladů, které členským státům vzniknou při provádění nových programů činnosti vyplývajících z nových závazků Společenství, schválených Komisí a zaměřených na zdokonalení struktury nebo účinnosti kontroly výdajů EZOZF, záruční sekce.
Článek 4 uvedeného nařízení stanoví, že finanční příspěvek Společenství je poskytován vždy na jeden kalendářní rok po dobu pěti po sobě jdoucích let, počínaje rokem 1997 v mezích ročního objemu finančních prostředků schválených rozpočtovým orgánem v mezích finančního výhledu.
(2) Komise podala Radě zprávu o výsledcích uplatňování nařízení (ES) č. 723/97 v období let 1997 až 2000.
Vzhledem k hodnotícím zprávám vypracovaným členskými státy a k účinnosti prováděných programů se Komise domnívá, že by členské státy měly i nadále přijímat finanční příspěvek na provádění programů uvedených v článku 1 nařízení (ES) č. 723/97.
(3) Zejména z toho důvodu, že na základě nařízení Rady (ES) č. 1593/2000 ze dne 17. července 2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3508/92 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [4], byly zavedeny nové nákladné techniky v oblasti zlepšování systému identifikace zemědělských pozemků, opírající se o techniku geografického informačního systému a digitální ortofotografie, je odůvodněné, aby příspěvek Společenství kryl část nákladů vzniklých členským státům v rámci nových programů činnosti zahrnujících tuto oblast. V této souvislosti je z důvodů právní jasnosti vhodné vypustit poslední odrážku článku 5 nařízení (ES) č. 723/97.
(4) Doba, během níž lze vyplácet finanční příspěvek Společenství, by proto měla být prodloužena o dva roky.
(5) Nařízení (ES) č. 723/97 by proto mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 723/97 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Avšak u programů vztahujících se k roku 2000 se lhůta pro předložení programů činnosti Komisi stanoví do 31. ledna 2002."
2. V první větě čl. 4 odst. 1 se slova "pěti po sobě jdoucích let" nahrazují slovy "sedmi po sobě jdoucích let".
3. V článku 5 se zrušuje poslední odrážka.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2147/2001
ze dne 31. října 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2031/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 2155/2001
ze dne 5. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 690/2001 o zvláštních opatřeních na podporu trhu v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem1, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1512/20012, a zejména na čl. 38 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
3 nařízení Komise (ES) č. 690/2001 ze dne 3. dubna 2001 o zvláštních opatřeních na podporu trhu v odvětví hovězího masa3, ve znění nařízení (ES) č.
1648/20014, stanoví, že cena, která má být zaplacena úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení, se upraví, pokud dojde k převzetí jatečně upravených těl jiných než těl třídy O. V Belgii pochází velká část produkce hovězího masa ze tříd E a S. Vzhledem k současným tržním cenám těchto zvířat a vzhledem ke koeficientu úpravy stanovenému v uvedeném nařízení není pravděpodobné, že by jatečně upravená těchto dvou tříd mohla být dodána v rámci tohoto režimu podpor.
Za účelem zvýšit účinnost tohoto režimu je vhodné zvýšit koeficient pro třídy S a E stanovený v příloze IV na úroveň, která bude lépe odrážet skutečnou situaci na trhu.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Koeficient "1,65" stanovený pro třídy S a E v poznámce pod čarou 1 přílohy IV nařízení (ES) č. 690/200 se nahrazuje koeficientem "1.87".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2157/2001
ze dne 8. října 2001
o statutu evropské společnosti (SE)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Předpokladem dotvoření vnitřního trhu a zlepšení, která to přinese v hospodářské a sociální oblasti v celém Společenství, je nejen odstranění překážek obchodu, ale také přizpůsobení struktur výrobních kapacit rozměrům Společenství. k tomu je nezbytné, aby společnosti, jejichž činnost není omezena na uspokojování pouze čistě místních potřeb, mohly plánovat a provádět reorganizaci svého podnikání v měřítku Společenství.
(2) Tato reorganizace předpokládá, že stávajícím společnostem z různých členských států je dána možnost, aby spojovaly svůj potenciál prostřednictvím fúzí.
Tyto operace lze provádět pouze při dodržení pravidel hospodářské soutěže stanovených ve Smlouvě.
(3) Restrukturalizace a spolupráce mezi společnostmi z různých členských států vyvolává právní, psychologické i daňové potíže.
Sbližování práva společností jednotlivých členských států pomocí směrnic vydaných podle článku 44 Smlouvy může překonat některé tyto problémy.
Takové sbližování však nezbavuje společnosti podléhající různým právním systémům povinnosti zvolit formu společnosti, která se řídí určitým vnitrostátním právem.
(4) Právní rámec, ve kterém musí být provozováno podnikání ve Společenství, je nadále převážně založen na vnitrostátních právních předpisech, a proto již neodpovídá hospodářskému rámci, ve kterém se musí podnikání vyvíjet, má-li být dosaženo cílů stanovených v článku 18 Smlouvy.
Tato situace představuje značnou překážku pro vytváření skupin společností z různých členských států.
(5) Členské státy jsou povinny zajistit, aby ustanovení platná pro evropské společnosti podle tohoto nařízení nevedla k diskriminaci vyplývající z neodůvodněného rozdílného přístupu k evropským společnostem ve srovnání s akciovými společnostmi ani k nepřiměřeným omezením týkajícím se založení evropské společnosti nebo přemístění jejího sídla.
(6) Je nezbytně nutné v nejvyšší možné míře zajistit, aby hospodářská a právní jednotka při podnikání ve Společenství byly totožné.
K tomuto účelu by měly být vydány předpisy týkající se zřizování společností, vedle společností řídících se daným vnitrostátním právem, jejichž založení a činnost se bude řídit právem vyplývajícím z nařízení Společenství přímo použitelného ve všech členských státech.
(7) Ustanovení takového nařízení umožní vytvářet a řídit společnosti evropského rozměru bez překážek vyplývajících z rozdílů a z omezeného územního uplatnění vnitrostátního práva obchodních společností.
(8) Statut evropské akciové společnosti (dále jen "SE") patří k opatřením, která měla Rada přijmout před rokem 1992 podle Bílé knihy Komise o dotvoření vnitřního trhu, kterou schválila Evropská rada na zasedání v Milánu v červnu 1985.
Evropská rada vyslovila na zasedání v Bruselu v roce 1987 přání, aby byl tento statut vytvořen rychle.
(9) Od roku 1970, kdy Komise předložila návrh nařízení o statutu evropské akciové společnosti, který byl změněn v roce 1975, došlo k podstatnému pokroku prací na sbližování vnitrostátního práva společností, takže v oblastech, ve kterých fungování SE nevyžaduje jednotná pravidla Společenství, lze odkazovat na právo akciových společností platné v členském státě, ve kterém má SE sídlo.
(10) Aniž jsou dotčeny hospodářské potřeby, které se mohou objevit v budoucnu, má-li být dosaženo základního cíle právních norem týkajících se SE, musí být přinejmenším možné vytvořit takovou společnost jako prostředek umožňující společnostem z různých členských států fúzovat nebo založit holdingovou společnost nebo umožňující společnostem a jiným právnickým osobám provozujícím hospodářskou činnost a řídícím se právem různých členských států, aby vytvořily společné dceřiné společnosti.
(11) V této souvislosti by mělo být akciové společnosti se sídlem a správním ústředím ve Společenství umožněno, aby se přeměnila na SE, aniž by musela být provedena likvidace, za předpokladu, že má dceřinou společnost v jiném členském státě, než ve kterém má sídlo.
(12) Vnitrostátní právní předpisy vztahující se na akciové společnosti, které nabízejí své cenné papíry veřejnosti, a na transakce s cennými papíry by se měly uplatňovat také tehdy, je-li SE založena veřejnou nabídkou cenných papírů, a na SE, které chtějí takových finančních nástrojů využít;
(13) SE samotná musí být kapitálovou společností ve formě akciové společnosti, která je nejvhodnější formou, jak z hlediska financování, tak i řízení, pro potřeby společnosti provozující podnikání v měřítku Společenství.
Aby bylo zajištěno, že tyto společnosti budou mít přiměřenou velikost, má být stanoven minimální základní kapitál tak, aby společnosti měly dostatečný majetek, a přitom nebylo pro malé a střední podniky obtížné SE založit.
(14) SE musí být účinně řízena a musí být zajištěn řádný dohled nad ní.
Je třeba mít na paměti, že v současnosti existují ve Společenství dva různé systémy správy akciových společností.
Volba systému se přenechává SE, avšak je žádoucí jasně vymezit odpovědnost osob za řízení a za dohled.
(15) Ovládá-li jedna společnost jinou společnost podléhající jinému právnímu systému, určují se v rámci norem a obecných zásad mezinárodního práva soukromého její následná práva a povinnosti týkající se ochrany menšinových akcionářů a třetích osob podle práva, kterým se řídí ovládaná společnost, aniž jsou dotčeny povinnosti uložené ovládající společnosti právem, jímž se řídí, například požadavek připravit konsolidovanou účetní závěrku.
(16) Aniž jsou dotčeny důsledky další koordinace právních předpisů členských států, nevyžadují se v současnosti v této oblasti zvláštní předpisy pro SE.
Normy a obecné zásady mezinárodního práva soukromého by se proto měly uplatňovat jak v případě, že SE je ovládající společností, tak i v případě, že SE je společností ovládanou.
(17) Měla by tedy být stanovena úprava použitelná pro SE, která je ovládána jinou osobou, a za tímto účelem by měl být uveden odkaz na právní předpisy vztahující se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém má SE sídlo.
(18) Je třeba zajistit, aby každý členský stát uplatňoval sankce použitelné pro akciové společnosti řídící se jeho právem, pokud jde o porušení tohoto nařízení.
(19) Pravidla o zapojení zaměstnanců v evropské společnosti jsou stanovena na základě článku 308 Smlouvy ve směrnici Rady 2001/86/ES ze dne 8. října 2001, kterou se doplňuje statut evropské společnosti s ohledem na zapojení zaměstnanců [4], její ustanovení tedy tvoří nedílný doplněk tohoto nařízení a musí být uplatňována současně.
(20) Toto nařízení se netýká jiných oblastí práva, jako jsou daně, hospodářská soutěž, duševní vlastnictví nebo úpadek.
Ustanovení vnitrostátních právních předpisů jednotlivých členských států a právních předpisů Společenství se proto použijí ve výše uvedených oblastech a dalších oblastech neupravených v tomto nařízení.
(21) Směrnicí 2001/86/ES má být zajištěno, aby zaměstnanci měli právo na zapojení v záležitostech a rozhodnutích týkajících se jejich SE.
Ostatní záležitosti v oblasti sociální a v oblasti pracovního práva, zejména právo zaměstnanců na informace a projednání platné v členských státech, se řídí vnitrostátními předpisy vztahujícími se za stejných podmínek pro akciové společnosti.
(22) Vstup tohoto nařízení v platnost musí být odložen, aby každý členský stát mohl provést ve svých vnitrostátních právních předpisech směrnici 2001/86/ES a s předstihem zavést mechanismus pro zakládání a činnost SE se sídlem na jeho území, tak aby nařízení a směrnici bylo možno použít současně.
(23) Společnost, jejíž správní ústředí se nenachází ve Společenství, by měla mít možnost podílet se na založení SE za předpokladu, že společnost je založena podle práva některého členského státu, má sídlo v tomto členském státě a má skutečnou a trvalou vazbu na hospodářství členského státu podle zásad stanovených v Obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování z roku 1962.
Taková vazba existuje zejména tehdy, pokud má společnost v tomto členském státě provozovnu a vykonává svou činnost z této provozovny.
(24) SE by měly mít možnost přemístit sídlo do jiného členského státu.
Měla by být zajištěna odpovídající přiměřená ochrana zájmů menšinových akcionářů, kteří nesouhlasí s přemístěním, zájmů věřitelů a jiných oprávněných osob.
Toto přemístění by se nemělo dotknout práv vzniklých před přemístěním.
(25) Toto nařízení se nedotýká jakýchkoli ustanovení, která mohou být vložena do Bruselské úmluvy z roku 1968 nebo do právního aktu přijatého členskými státy nebo Radou k nahrazení zmíněné úmluvy a která by se týkala uplatnění soudních pravomocí v případě přemístění sídla akciové společnosti z jednoho členského státu do druhého.
(26) Činnost finančních institucí je upravena zvláštními směrnicemi a vnitrostátní právní předpisy, kterými se tyto směrnice provádějí, a doplňující vnitrostátní pravidla upravující tuto činnost se plně uplatňují na SE.
(27) Se zřetelem na specifickou povahu SE, jež působí na úrovni Společenství zůstávají právní předpisy členských států nedotčeny úpravou podmínek o "skutečném sídle" SE přijatou tímto nařízením a tato úprava nepředurčuje žádná rozhodnutí pro jiné akty Společenství v oblasti práva společností.
(28) Pro přijetí tohoto nařízení nestanoví Smlouva jiné pravomoci než ty, které jsou uvedeny v článku 308.
(29) Jelikož cílů navrhovaného opatření, jak byly uvedeny výše, nemůže být dostatečně dosaženo na úrovni členských států, poněvadž SE je zakládána na evropské úrovni, a proto, z důvodu jejich rozsahu či účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality podle zmíněného článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
1. Na území Společenství lze založit obchodní společnost ve formě evropské akciové společnosti (Societas Europaea, dále jen "SE") za podmínek a způsobem stanoveným v tomto nařízení.
2. Základní kapitál SE je rozvržen na akcie.
Každý akcionář ručí jen do výše svého upsaného základního kapitálu.
3. SE je právnickou osobou.
4. Zapojení zaměstnanců v SE se řídí směrnicí 2001/86/ES.
Článek 2
1. Akciové společnosti uvedené v příloze I založené podle práva členského státu, které mají sídlo a správní ústředí ve Společenství, mohou vytvořit SE prostřednictvím fúze, jestliže nejméně dvě z nich podléhají právním předpisům různých členských států.
2. Akciové společnosti a společnosti s ručením omezeným uvedené v příloze II založené podle práva členského státu, které mají sídlo a správní ústředí ve Společenství, mohou usilovat o založení holdingové SE za předpokladu, že nejméně dvě z nich
a) se řídí právem různých členských států nebo
b) mají alespoň dva roky dceřinou společnost řídící se právem jiného členského státu nebo pobočku nacházející se v jiném členském státě.
3. Společnosti ve smyslu čl. 48 odst. 2 Smlouvy a jiné veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby, založené podle práva členského státu, které mají sídlo a správní ústředí ve Společenství, mohou založit dceřinou společnost SE upsáním jejích akcií, jestliže nejméně dvě z nich
a) se řídí právem různých členských států nebo
b) mají alespoň dva roky dceřinou společnost řídící se právem jiného členského státu nebo pobočku nacházející se v jiném členském státě.
4. Akciová společnost založená podle práva členského státu, která má sídlo a správní ústředí ve Společenství, může být přeměněna na SE, pokud má alespoň dva roky dceřinou společnost řídící se právem jiného členského státu.
5. Členský stát může stanovit, že společnost, jejíž správní ústředí se nenachází ve Společenství, se může podílet na založení SE, je-li společnost založena podle práva členského státu, má sídlo v tomtéž členském státě a má skutečnou a trvalou vazbu na hospodářství členského státu.
Článek 3
1. Pro účely čl. 2 odst. 1, 2 a 3 se SE považuje za akciovou společnost řídící se právem členského státu, ve kterém má sídlo.
2. SE samotná může založit jednu nebo více dceřiných společností ve formě SE.
Právní předpisy členského státu, ve kterém má dceřiná společnost SE sídlo, podle kterých musí mít akciová společnost více než jednoho akcionáře, se v případě dceřiné společnosti SE nepoužijí.
Ustanovení vnitrostátních právních předpisů, kterými se provádí dvanáctá směrnice Rady 89/667/EHS ze dne 21. prosince 1989 v oblasti práva společností o společnostech s ručením omezeným s jediným společníkem [5], se použijí obdobně na SE.
Článek 4
1. Základní kapitál SE se vyjadřuje v eurech.
2. Upsaný základní kapitál musí činit nejméně 120000 eur.
3. Právní předpisy členského státu vyžadující vyšší upsaný základní kapitál u společností s určitým předmětem podnikání se použijí na SE se sídlem v tomto členském státě.
Článek 5
S výhradou čl. 4 odst. 1 a 2 platí pro základní kapitál SE, jeho zachování a změny, a rovněž pro akcie, dluhopisy a ostatní podobné cenné papíry SE předpisy, které by se vztahovaly na akciovou společnost se sídlem v členském státě, ve kterém je SE zapsána do rejstříku.
Článek 6
Pro účely tohoto nařízení se výrazem "stanovy SE" rozumí zakladatelská smlouva nebo listina a stanovy SE, jsou-li předmětem zvláštního dokumentu.
Článek 7
Sídlo SE se musí nacházet ve Společenství, ve stejném členském státě jako její správní ústředí.
Členský stát může kromě toho uložit SE zapsané do rejstříku na jeho území povinnost mít své správní ústředí a sídlo na stejném místě.
Článek 8
1. Sídlo SE lze přemístit do jiného členského státu v souladu s odstavci 2 až 13.
Toto přemístění nesmí vést k zániku SE ani k vytvoření nové právnické osoby.
2. Řídící nebo správní orgán vypracuje projekt na přemístění a zveřejní jej v souladu s článkem 13, aniž jsou dotčeny další formy zveřejnění stanovené členským státem, ve kterém se nachází sídlo společnosti.
Tento projekt uvádí dosavadní firmu, sídlo a spisovou značku zápisu SE a rovněž obsahuje
a) zamýšlené nové sídlo SE;
b) zamýšlené stanovy SE, včetně případně nové firmy;
c) veškeré důsledky přemístění na účast zaměstnanců;
d) zamýšlený harmonogram přemístění;
e) veškerá práva na ochranu akcionářů nebo věřitelů.
3. Řídící nebo správní orgán vypracuje zprávu, která vysvětluje a odůvodňuje právní a hospodářská hlediska přemístění a uvádí důsledky přemístění pro akcionáře, věřitele a zaměstnance.
4. Akcionáři a věřitelé SE jsou oprávněni nejméně jeden měsíc před valnou hromadou, která má rozhodnout o přemístění, prostudovat v sídle SE projekt přemístění a zprávu vypracovanou podle odstavce 3 a na žádost obdržet zdarma kopie těchto dokumentů.
5. Členský stát může pro SE zapsané do rejstříku na svém území přijmout ustanovení k zajištění přiměřené ochrany menšinových akcionářů, kteří se vyslovili proti přemístění.
6. Rozhodnutí o přemístění je možno přijmout nejdříve dva měsíce po zveřejnění projektu.
Toto rozhodnutí se přijímá podle článku 59.
7. Než příslušný úřad vydá osvědčení uvedené v odstavci 8, musí SE prokázat s ohledem na závazky vzniklé před zveřejněním projektu přemístění, že jsou přiměřeně chráněny zájmy věřitelů a jiných oprávněných osob (včetně veřejnoprávních subjektů) vůči SE v souladu s požadavky stanovenými členským státem, ve kterém má SE sídlo před přemístěním.
Členský stát může rozšířit uplatňování prvního pododstavce na závazky, které vzniknou (nebo mohou vzniknout) před přemístěním.
První a druhý pododstavec se netýkají uplatňování těch vnitrostátních právních předpisů členských států pro SE, které upravují uskutečnění nebo zajištění platby veřejnoprávním subjektům.
8. V členském státě, ve kterém má SE sídlo, vystaví soud, notář nebo jiný příslušný úřad osvědčení potvrzující splnění všech úkonů a formalit, které musejí být provedeny před přemístěním.
9. Nový zápis do rejstříku nelze provést, nebylo-li předloženo osvědčení uvedené v odstavci 8 a nebylo-li prokázáno, že byly provedeny formality potřebné pro zápis v zemi, kde se má nacházet nové sídlo.
10. Přemístění sídla SE a související změny jejích stanov nabývají účinnosti dnem, ke kterému je SE zapsána do rejstříku příslušného pro nové sídlo v souladu s článkem 12.
11. Jakmile nabude účinnosti nový zápis SE do rejstříku, oznámí tuto skutečnost rejstřík nového sídla rejstříku starého sídla.
Výmaz starého zápisu se provede teprve po obdržení tohoto oznámení.
12. Nový zápis do rejstříku a výmaz starého zápisu z něj se zveřejňuje v dotyčných členských státech v souladu s článkem 13.
13. Zveřejněním nového zápisu SE do rejstříku je zápis nového sídla účinný vůči třetím osobám.
Dokud však nebyl zveřejněn výmaz SE z rejstříku jejího předchozího sídla, mohou třetí osoby nadále považovat za sídlo předchozí sídlo SE, neprokáže-li se, že těmto třetím osobám bylo nové sídlo známo.
14. Vnitrostátní předpisy členského státu mohou stanovit, že pro SE zapsané do rejstříku v tomto členském státě nenabývá účinnosti přemístění sídla, které by vedlo ke změně použitelného práva, pokud některý z příslušných orgánů úřadů členského státu vysloví s tímto přemístěním nesouhlas ve dvouměsíční lhůtě uvedené v odstavci 6.
Tento nesouhlas je přípustný pouze z důvodů veřejného zájmu.
Podléhá-li SE podle směrnic Společenství dohledu vnitrostátního finančního dozorčího úřadu, má tento úřad rovněž právo nesouhlasit se změnou sídla.
Nesouhlas musí být možné soudně přezkoumat.
15. Žádná SE nesmí přemístit sídlo, bylo-li vůči ní zahájeno řízení týkající se zrušení, likvidace, platební neschopnosti nebo zastavení plateb nebo jiné podobné řízení.
16. SE, která přemístila sídlo do jiného členského státu, je považována, pokud jde o veškeré spory vzniklé před okamžikem přemístění podle odstavce 10, za SE se sídlem v členském státě, ve kterém byla zapsána do rejstříku před přemístěním, i když žaloba byla podána po přemístění sídla.
Článek 9
1. SE se řídí
a) tímto nařízením;
b) svými stanovami, pokud je to v tomto nařízení výslovně stanoveno;
nebo c) v případě záležitostí tímto nařízením neupravených nebo záležitostí tímto nařízením upravených pouze částečně ve věcech, které neupravuje,
i) právními předpisy přijatými členskými státy k provedení opatření Společenství, která se týkají výhradně SE,
ii) právními předpisy členského státu, které by se vztahovaly na akciovou společnost založenou podle práva členského státu, ve kterém má SE sídlo,
iii) svými stanovami stejným způsobem, jako u akciové společnosti založené v souladu s právními předpisy členského státu, ve kterém má SE sídlo.
2. Právní předpisy přijaté členskými státy výhradně pro SE musí být v souladu se směrnicemi vztahujícími se na akciové společnosti uvedené v příloze I.
3. Je-li předmět podnikání, který vykonává SE, upraven zvláštními vnitrostátními právními předpisy, uplatňují se tyto právní předpisy plně na SE.
Článek 10
S výhradou tohoto nařízení se k SE v každém členském státě přistupuje tak, jako kdyby se jednalo o akciovou společnost založenou podle práva členského státu, ve kterém má sídlo.
Článek 11
1. Před nebo za firmou SE musí být uváděna zkratka "SE".
2. Pouze SE smí uvádět ve své firmě zkratku "SE".
3. Obchodní společnosti a jiné právnické osoby zapsané do rejstříku v členském státě před dnem vstupu tohoto nařízení v platnost, v jejichž firmách se objevuje zkratka SE, však nemusí svou firmu měnit.
Článek 12
1. Každá SE se zapisuje v členském státě, ve kterém má sídlo, do rejstříku určeného právními předpisy členského státu v souladu s článkem 3 první směrnice Rady (68/151/EHS) ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření za účelem dosažení jejich rovnocennosti ve Společenství, které jsou vyžadovány v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 odst. 2 Smlouvy, na ochranu zájmů společníků a třetích osob [6].
2. SE nesmí být zapsána, dokud nebyla uzavřena dohoda o zapojení zaměstnanců podle článku 4 směrnice 2001/86/ES nebo dokud nebylo přijato rozhodnutí podle čl. 3 odst. 6 směrnice nebo dokud neuplynula doba vyjednávání podle článku 5 směrnice, aniž bylo dosaženo dohody.
3. K zápisu SE do rejstříku v členském státě, který využil možnost uvedenou v čl. 7 odst. 3 směrnice 2001/86/ES, musí buď být uzavřena dohoda o zapojení zaměstnanců včetně účasti podle článku 4 směrnice, nebo nesmí žádná ze zúčastněných společností před zápisem SE podléhat pravidlům o účasti.
4. Stanovy SE nesmí být nikdy v rozporu s úpravou zapojení zaměstnanců.
Je-li nová úprava přijatá podle směrnice v rozporu se stávajícími stanovami, musí se stanovy v potřebném rozsahu změnit.
V tom případě může členský stát stanovit, že řídící nebo správní orgán SE je oprávněn provést změnu stanov bez dalšího rozhodnutí valné hromady akcionářů.
Článek 13
Zveřejňování listin a údajů o SE, které musí být zveřejněny na základě tohoto nařízení, se provede způsobem stanoveným v právních předpisech členského státu, ve kterém má SE sídlo, v souladu se směrnicí 68/151/EHS.
Článek 14
1. Oznámení o zápisu SE do rejstříku a o výmazu z rejstříku se pro informační účely zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství, po zveřejnění v souladu s článkem 13.
V tomto oznámení musí být uvedena firma, spisová značka zápisu, datum a místo zápisu SE do rejstříku, datum, místo a název zveřejnění, sídlo SE a předmět podnikání SE.
2. Je-li sídlo SE přemístěno v souladu s článkem 8, zveřejní se oznámení s údaji uvedenými v odstavci 1 společně s údaji o novém zápisu do rejstříku.
3. Údaje uvedené v odstavci 1 se sdělují Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství do jednoho měsíce po zveřejnění podle článku 13.
HLAVA II
ZALOŽENÍ
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 15
1. S výhradou ustanovení tohoto nařízení se založení SE řídí právními předpisy vztahujícími se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém SE zřizuje sídlo.
2. Zápis SE do rejstříku se zveřejňuje v souladu s článkem 13.
Článek 16
1. SE nabývá právní subjektivity dnem, ke kterému je zapsána do rejstříku uvedeného v článku 12.
2. Jestliže byly jménem SE provedeny úkony před jejím zápisem do rejstříku v souladu s článkem 12 a SE nepřevezme po svém zápisu závazky vzniklé z těchto úkonů, jsou fyzické osoby, společnosti nebo jiné právnické osoby, které provedly tyto úkony, zavázány společně a nerozdílně a neomezeně, nebylo-li dohodnuto jinak.
Oddíl 2
Založení SE prostřednictvím fúze
Článek 17
1. SE může být založena fúzí v souladu s čl. 2 odst. 1.
2. Tuto fúzi lze provést:
a) postupem pro fúzi sloučením podle čl. 3 odst. 1 třetí směrnice Rady (78/855/EHS) ze dne 9. října 1978, založená čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o fúzích akciových společností [7] nebo
b) postupem pro fúzi splynutím podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice.
V případě fúze sloučením získává při uskutečnění fúze formu SE nástupnická společnost.
V případě fúze splynutím se SE stává nově založená společnost.
Článek 18
V záležitostech, které tento oddíl neupravuje, nebo v záležitostech, které jsou v tomto oddíle upraveny pouze částečně, se na každou společnost účastnící se založení SE prostřednictvím fúze vztahují právní předpisy členského státu, jehož právem se řídí, upravující fúze akciových společností v souladu se směrnicí 78/855/EHS.
Článek 19
Právní předpisy členského státu mohou stanovit, že se společnost řídící se právem tohoto státu nesmí zúčastnit založení SE prostřednictvím fúze, pokud s tím některý z příslušných orgánů tohoto členského státu vyjádří nesouhlas před vydáním osvědčení uvedeného v čl. 25 odst. 2.
Tento nesouhlas je přípustný pouze z důvodů veřejného zájmu.
Nesouhlas musí být možné soudně přezkoumat.
Článek 20
1. Řídící nebo správní orgány fúzujících společností vypracují projekt fúze.
Projekt zahrnuje tyto údaje:
a) firma a sídlo každé fúzující společnosti a navrhovaná firma a sídlo SE;
b) výměnný poměr akcií a částka jakéhokoli případného dorovnání;
c) podmínky pro přidělení akcií v SE;
d) den, od kterého majiteli akcií SE vzniká právo na podíl na zisku, a případné zvláštní podmínky týkající se tohoto práva;
e) den, od kterého se pro účely účetnictví považují jednání fúzujících společností za jednání SE;
f) práva udělená SE akcionářům se zvláštními právy a majitelům cenných papírů jiných než akcie nebo navrhovaná opatření, která se týkají těchto osob;
g) zvláštní výhody poskytnuté znalcům, kteří přezkoumávají projekt fúze, nebo členům správních, řídících, dozorčích nebo kontrolních orgánů fúzujících společností;
h) stanovy SE;
i) údaje o postupu, jímž se určí podmínky účasti zaměstnanců podle směrnice 2001/86/ES.
2. Fúzující společnosti mohou v projektu fúze upravit další záležitosti.
Článek 21
U každé fúzující společnosti a s výhradou dalších požadavků uložených členským státem, jehož právem se řídí dotyčná společnost, se ve věstníku tohoto členského státu zveřejňují tyto údaje:
a) právní forma, firma a sídlo každé fúzující společnosti;
b) rejstřík, u kterého jsou uloženy listiny každé fúzující společnosti uvedené v čl. 3 odst. 2 směrnice 68/151/EHS a spisová značka zápisu;
c) údaje o opatřeních ustanovených v souladu s článkem 24 pro výkon práv věřitelů dotyčné společnosti a adresu, na které lze získat zdarma veškeré údaje o těchto opatřeních;
d) údaje o opatřeních ustanovených v souladu s článkem 24 pro výkon práv menšinových akcionářů dotyčné společnosti a adresu, na které lze získat zdarma veškeré údaje o těchto opatřeních;
e) navrhovaná firma a sídlo SE.
Článek 22
Namísto znalců jednajících na účet každé fúzující společnosti může projekt fúze přezkoumat a vypracovat jednotnou zprávu pro všechny akcionáře jeden nebo více nezávislých znalců ve smyslu článku 10 směrnice 78/855/EHS, jmenovaných za tímto účelem na společnou žádost společností soudem nebo správním úřadem v členském státě jedné z fúzujících společností nebo plánované SE.
Znalci mají právo požadovat od každé z fúzujících společností všechny informace, které považují za potřebné k plnění své funkce.
Článek 23
1. Projekt fúze schvaluje valná hromada každé z fúzujících společností.
2. Účast zaměstnanců v SE se stanoví podle směrnice 2001/86/ES.
Valná hromada každé z fúzujících společností si může vyhradit právo podmínit zápis do rejstříku SE svým výslovným schválením takto přijatých úprav.
Článek 24
1. Právo členského státu, kterým se řídí každá z fúzujících společností, se uplatňuje jako v případě fúze akciových společností, přičemž se zohlední přeshraniční povaha fúze s ohledem na ochranu zájmů
a) věřitelů fúzujících společností;
b) majitelů dluhopisů fúzujících společností;
c) majitelů cenných papírů jiných než akcie, se kterými jsou spojena zvláštní práva vůči fúzujícím společnostem.
2. Členské státy mohou v případě fúzujících společností, které se řídí jejich právem, přijmout předpisy k zajištění vhodné ochrany menšinových akcionářů, kteří s fúzí nesouhlasí.
Článek 25
1. Soulad fúze s právem se přezkoumá, pokud jde o část postupu týkajícího se každé fúzující společnosti, podle právních předpisů platných pro fúze akciových společností členského státu, jehož právem se fúzující společnost řídí.
2. V každém dotyčném členském státě vystaví soud, notář nebo jiný příslušný úřad osvědčení potvrzující splnění všech úkonů a formalit, které musejí být před fúzí provedeny.
Stanoví-li právo členského státu, kterým se řídí fúzující společnost, postup pro přezkoumání a změnu výměnného poměru akcií nebo postup pro vypořádání menšinových akcionářů, aniž by to bránilo zápisu fúze, použijí se tyto postupy pouze tehdy, pokud ostatní fúzující společnosti nacházející se v členském státě, který tento postup nestanoví, výslovně přijmou při schvalování projektu fúze v souladu s čl. 23 odst.
1 možnost, aby se akcionáři zmíněné fúzující společnosti řídili tímto postupem. V těchto případech může soud, notář nebo jiné příslušné úřady vystavit osvědčení uvedené v odstavci 2, i když byl tento postup zahájen.
V osvědčení však musí být uvedeno, že tento postup dosud probíhá.
Rozhodnutí přijaté na základě tohoto postupu je závazné pro nástupnickou společnost a všechny její akcionáře.
Článek 26
1. Soulad fúze s právem přezkoumá, pokud jde o část postupu týkajícího se provedení fúze a založení SE, soud, notář nebo jiný úřad příslušný pro přezkoumání tohoto hlediska souladu fúzí akciových společností s právem v členském státě, ve kterém se má nacházet navrhované sídlo SE.
2. K tomuto účelu předloží každá fúzující společnost příslušnému úřadu osvědčení uvedené v čl. 25 odst. 2 do šesti měsíců od jeho vydání společně s kopií projektu fúze schváleného touto společností.
3. Úřad uvedený v odstavci 1 zajistí zejména, aby fúzující společnosti schválily projekt fúze ve shodném znění a aby byly přijaty úpravy o účasti zaměstnanců podle směrnice 2001/86/ES.
4. Zmíněný úřad se rovněž přesvědčí, zda byla SE založena v souladu s požadavky právních předpisů členského státu, ve kterém se nachází její sídlo, v souladu s článkem 15.
Článek 27
1. Fúze a současné založení SE nabývá účinnosti dnem, ke kterému je SE zapsána do rejstříku v souladu s článkem 12.
2. SE nesmí být zapsána do rejstříku, dokud nebyly splněny všechny formality uvedené v článcích 25 a 26.
Článek 28
U každé fúzující společnosti se provedení fúze zveřejní způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
Článek 29
1. Fúze provedená podle čl. 17 odst. 2 písm. a) má bez dalšího tyto důsledky, které nastávají současně:
a) veškerá aktiva a pasiva každé zanikající společnosti se převádějí na nástupnickou společnost;
b) akcionáři zanikající společnosti se stávají akcionáři nástupnické společnosti;
c) zanikající společnost zaniká;
d) nástupnická společnost nabývá formu SE.
2. Fúze provedená podle čl. 17 odst. 2 písm. b) má bez dalšího tyto důsledky, které nastávají současně:
a) veškerá aktiva a pasiva fúzujících společností se převádějí na SE;
b) akcionáři fúzujících společností se stávají akcionáři SE;
c) fúzující společnosti zanikají.
3. Vyžadují-li v případě fúze akciových společností právní předpisy členského státu splnění zvláštních formalit, aby nabyl účinnosti převod určitých aktiv, práv a závazků fúzujících společností vůči třetím osobám, tyto formality se vyžadují a splní je buď fúzující společnosti, nebo SE po svém zápisu do rejstříku.
4. Práva a povinnosti zúčastněných společností týkající se podmínek zaměstnání vyplývající z vnitrostátních právních předpisů, praxe a jednotlivých pracovních smluv nebo pracovních poměrů, které existují ke dni zápisu do rejstříku, se převádějí na SE jejím zápisem bez dalšího.
Článek 30
Fúze podle čl. 2 odst. 1 nesmí být prohlášena za neplatnou poté, co je SE zapsána do rejstříku.
Pokud neproběhlo přezkoumání souladu fúze s právem podle článků 25 a 26, může to být důvodem pro zrušení SE.
Článek 31
1. Provede-li fúzi ve smyslu čl. 17 odst. 2 písm. a) společnost, která vlastní všechny akcie a ostatní cenné papíry opravňující hlasovat na valných hromadách jiné společnosti, nepoužije se čl. 20 odst. 1 písm. b), c) a d), čl. 29 odst. 1 písm. b) ani článek 22. Vnitrostátní právní předpisy, kterými se řídí jednotlivé fúzující společnosti, a vnitrostátní právní předpisy týkající se fúzí akciových společností v souladu s článkem 24 směrnice 78/855/EHS se však použijí.
2. Provede-li fúzi sloučením společnost, která vlastní alespoň 90 % akcií, avšak ne všechny akcie a ostatní cenné papíry opravňující hlasovat na valných hromadách jiné společnosti, jsou zprávy řídícího nebo správního orgánu, zprávy nezávislého znalce nebo znalců a listiny potřebné pro přezkoumání vyžadovány, pouze pokud to požadují vnitrostátní právní předpisy, kterými se řídí nástupnická společnost nebo zanikající společnost.
Členské státy však mohou stanovit, že se tento odstavec uplatňuje pouze tehdy, vlastní-li společnost akcie udělující alespoň 90 % hlasovacích práv, ale ne všechna hlasovací práva.
Oddíl 3
Založení holdingové SE
Článek 32
1. Holdingovou SE lze založit v souladu s čl. 2 odst. 2.
Společnosti, které daly podnět k založení holdingové SE v souladu s čl. 2 odst. 2, i nadále existují.
2. Řídící nebo správní orgány společností, které dávají podnět založení holdingové společnosti, vypracují jednotný projekt založení holdingové společnosti.
Projekt zahrnuje zprávu, jež vysvětluje a odůvodňuje právní a hospodářská hlediska založení a uvádí důsledky vytvoření holdingové SE pro akcionáře a zaměstnance. Projekt obsahuje rovněž údaje podle čl.
20 odst. 1 písm. a), b), c), f), g), h) a i) a stanoví minimální podíl akcií každé společnosti dávající podnět k založení holdingové SE, kterým musí přispět akcionáři k založení holdingové SE.
Tento podíl musí tvořit akcie představující více než 50 % stálých hlasovacích práv.
3. Pro každou společnost dávající podnět k založení se zveřejní projekt založení holdingové SE způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS nejméně jeden měsíc před konáním valné hromady, která má rozhodnout o založení holdingové SE.
4. Jeden nebo více znalců nezávislých na společnostech dávajících podnět k založení jmenovaných nebo schválených soudem nebo správním úřadem členského státu, jehož právem se řídí jednotlivé společnosti, v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice 78/855/EHS, přezkoumají projekt založení vypracovaný v souladu s odstavcem 2 a vyhotoví písemnou zprávu pro akcionáře každé společnosti.
Na základě dohody mezi společnostmi dávajícími podnět k založení může jeden nebo více znalců jmenovaných nebo schválených soudem nebo správním úřadem členského státu, jehož právem se řídí jedna ze společností dávajících podnět k založení nebo plánovaná SE v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice 78/855/EHS, zpracovat jednu písemnou zprávu pro akcionáře všech společností.
5. Zpráva musí poukazovat na případné potíže při ocenění a uvádět, zda je navrhovaný výměnný poměr akcií spravedlivý a odůvodněný, a dále uvést metody, podle nichž byl určen, a zda jsou tyto metody v daném případě vhodné.
6. Projekt založení holdingové SE schvaluje valná hromada každé společnosti dávající podnět k založení.
Účast zaměstnanců v holdingové společnosti se stanoví podle směrnice 2001/86/ES.
Valné hromady jednotlivých společností dávajících podnět k založení si mohou vyhradit právo podmínit zápis holdingové SE do rejstříku svým výslovným schválením takto přijatých úprav.
7. Tato ustanovení se uplatňují obdobně na společnosti s ručením omezeným.
Článek 33
1. Akcionáři nebo držitelé podílů společností dávajících podnět k založení holdingové SE mají k dispozici tříměsíční lhůtu, ve které mohou sdělit společnosti dávající podnět k založení, zda mají v úmyslu přispět svými akciemi nebo podíly k založení holdingové SE.
Tato lhůta začíná běžet dnem, ke kterému byl s konečnou platností stanoven projekt založení holdingové SE v souladu s článkem 32.
2. Holdingová SE je založena pouze tehdy, pokud akcionáři nebo držitelé podílů společností dávajících podnět k založení převedou ve lhůtě uvedené v odstavci 1 minimální podíl akcií nebo podílů každé společnosti v souladu s projektem založení a pokud byly splněny všechny ostatní podmínky.
3. Jsou-li splněny všechny podmínky pro založení holdingové SE v souladu s odstavcem 2, zveřejní každá společnost dávající podnět k založení tuto skutečnost způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí článek 3 směrnice 68/151/EHS a kterými se řídí každá z těchto společností.
Akcionáři nebo držitelé podílů společností dávajících podnět k založení, kteří ve lhůtě uvedené v odstavci 1 nesdělí, zda mají v úmyslu své akcie nebo podíly poskytnout společnostem dávajícím podnět k založení za účelem založení holdingové SE, mají k dispozici dodatečnou jednoměsíční lhůtu, ve které tak mohou učinit.
4. Akcionáři nebo držitelé podílů, kteří přispějí svými cennými papíry k založení SE, obdrží akcie holdingové SE.
5. Holdingová SE smí být zapsána do rejstříku až poté, co se prokáže, že byly splněny formality uvedené v článku 32 a podmínky uvedené v odstavci 2.
Článek 34
Členský stát může v případě společností dávajících podnět k založení SE přijmout předpisy na ochranu menšinových akcionářů, kteří nesouhlasí se založením, věřitelů a zaměstnanců.
Oddíl 4
Založení dceřiné SE
Článek 35
SE lze založit v souladu s čl. 2 odst. 3.
Článek 36
Na společnosti a ostatní právnické osoby účastnící se založení se vztahují předpisy, kterými se řídí jejich účast na založení dceřiné společnosti ve formě akciové společnosti podle vnitrostátních právních předpisů.
Oddíl 5
Přeměna stávající akciové společnosti na SE
Článek 37
1. SE lze založit v souladu s čl. 2 odst. 4.
2. Aniž je dotčen článek 12, nevede přeměna akciové společnosti na SE k zániku společnosti, ani k vytvoření nové právnické osoby.
3. Sídlo nesmí být přemístěno z jednoho členského státu do jiného podle článku 8 současně s nabytím účinnosti přeměny.
4. Řídící nebo správní orgán dotyčné společnosti vypracuje projekt přeměny a zprávu, která vysvětluje a odůvodňuje právní a hospodářská hlediska této přeměny a uvádí důsledky přechodu na formu SE pro akcionáře a zaměstnance.
5. Projekt přeměny se zveřejní způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS nejméně jeden měsíc před konáním valné hromady, která má rozhodnout o přeměně.
6. Před konáním valné hromady uvedené v odstavci 7 musí jeden nebo více nezávislých znalců jmenovaných nebo schválených v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí článek 10 směrnice 78/855/EHS, soudem nebo správním úřadem členského státu, jehož právem se řídí společnost, která se mění na SE, náležitě osvědčit v souladu se směrnicí 77/91/EHS [8], že společnost má čistá aktiva nejméně ve výši svého základního kapitálu a rezervních fondů, které nesmějí být podle právních předpisů nebo stanov rozděleny.
7. Valná hromada dotyčné společnosti schválí projekt přeměny společně se stanovami SE.
Rozhodnutí valné hromady musí být přijato v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí článek 7 směrnice 78/855/EHS.
8. Členské státy mohou podmínit přeměnu společnosti, ve které je stanovena účast zaměstnanců, tím, že orgán společnosti schválí přeměnu kvalifikovanou většinou nebo jednohlasně.
9. Práva a povinnosti společnosti, která se má přeměnit, týkající se podmínek zaměstnání, vyplývající z vnitrostátních právních předpisů, praxe a jednotlivých pracovních smluv nebo pracovních poměrů, které existují ke dni zápisu do rejstříku, se převádějí na SE jejím zápisem bez dalšího.
HLAVA III
STRUKTURA SE
Článek 38
Za podmínek stanovených tímto nařízením má SE tyto orgány:
a) valnou hromadu akcionářů a
b) buď dozorčí orgán a řídící orgán (dualistický systém), nebo správní orgán (monistický systém), podle toho, kterou možnost obsahují stanovy.
Oddíl 1
Dualistický systém
Článek 39
1. Řídící orgán odpovídá za řízení SE.
Členský stát může stanovit, že generální ředitel nebo generální ředitelé odpovídají za běžné každodenní vedení společnosti za stejných podmínek, jaké platí pro akciové společnosti se sídlem na jeho území.
2. Člena nebo členy řídícího orgánu jmenuje a odvolává dozorčí orgán.
Členský stát však může vyžadovat nebo umožnit, aby ve stanovách bylo stanoveno, že člena nebo členy řídícího orgánu jmenuje a odvolává valná hromada za stejných podmínek, jaké platí pro akciové společnosti se sídlem na jeho území.
3. Nikdo nesmí být současně členem řídícího i dozorčího orgánu téže SE.
Dozorčí orgán však může jmenovat jednoho ze svých členů, aby jednal jako člen řídícího orgánu v případě, že toto místo není obsazeno.
Po tuto dobu se pozastavují funkce dotyčné osoby jako člena dozorčího orgánu.
Členský stát může tuto dobu omezit.
4. Počet členů řídícího orgánu nebo pravidla pro jeho stanovení uvádějí stanovy SE.
Členský stát však může stanovit jejich nejnižší nebo nejvyšší počet.
5. Neexistují-li předpisy členského státu o dualistickém systému pro akciové společnosti se sídlem na jeho území, může členský stát ve vztahu k SE přijmout potřebná opatření.
Článek 40
1. Dozorčí orgán dohlíží na práci řídícího orgánu.
Není oprávněn sám řídit SE.
2. Členy dozorčího orgánu jmenuje valná hromada.
Členové prvního dozorčího orgánu však mohou být jmenováni stanovami. To platí, aniž je dotčen čl.
47 odst. 4 nebo úprava účasti zaměstnanců uzavřená podle směrnice 2001/86/ES.
3. Počet členů dozorčího orgánu nebo pravidla pro jeho stanovení uvádějí stanovy.
Členský stát však může stanovit nejnižší nebo nejvyšší počet členů dozorčího orgánu pro SE se sídlem na jeho území.
Článek 41
1. Řídící orgán informuje dozorčí orgán nejméně jednou za tři měsíce o průběhu a předpokládaném vývoji podnikání SE.
2. Kromě pravidelných informací uvedených v odstavci 1 podává řídící orgán dozorčímu orgánu neprodleně informace o událostech, které by mohly mít na SE významný vliv.
3. Dozorčí orgán může od řídícího orgánu požadovat, aby mu poskytl jakékoli informace, které jsou potřebné pro výkon dohledu v souladu s čl. 40 odst. 1. Členský stát může stanovit, že tuto možnost je rovněž oprávněn využít každý člen dozorčího orgánu.
4. Dozorčí orgán může provést nebo nechat provést jakákoli šetření potřebná k výkonu jeho povinností.
5. Každý člen dozorčího orgánu je oprávněn se dozvědět veškeré orgánu podané informace.
Článek 42
Dozorčí orgán zvolí ze svého středu předsedu.
Jmenují-li polovinu členů zaměstnanci, může být za předsedu zvolen pouze člen jmenovaný valnou hromadou akcionářů.
Oddíl 2
Monistický systém
Článek 43
1. Správní orgán řídí SE.
Členský stát může stanovit, že generální ředitel nebo generální ředitelé odpovídají za běžné každodenní vedení společnosti za stejných podmínek, jaké platí pro akciové společnosti se sídlem na jeho území.
2. Počet členů správního orgánu nebo pravidla pro jeho stanovení uvádějí stanovy SE.
Členský stát však může stanovit nejnižší a případně i nejvyšší počet členů.
Správní orgán však sestává nejméně ze tří členů, je-li účast zaměstnanců upravena v souladu se směrnicí 2001/86/ES.
3. Člena nebo členy správního orgánu jmenuje valná hromada.
Členové prvního správního orgánu však mohou být jmenováni stanovami. To platí, aniž je dotčen čl.
47 odst. 4 nebo úprava účasti zaměstnanců přijatá podle směrnice 2001/86/ES.
4. Neexistují-li předpisy členského státu o monistickém systému s ohledem na akciové společnosti se sídlem na jeho území, může členský stát ve vztahu k SE přijmout potřebná opatření.
Článek 44
1. Správní orgán zasedá v intervalech stanovených stanovami, nejméně však jednou za tři měsíce, aby projednal průběh a předpokládaný vývoj podnikání SE.
2. Každý člen správního orgánu je oprávněn se dozvědět veškeré orgánu předané informace.
Článek 45
Správní orgán zvolí ze svého středu předsedu.
Jmenují-li polovinu členů zaměstnanci, může být za předsedu zvolen pouze člen jmenovaný valnou hromadou akcionářů.
Oddíl 3
Společná pravidla pro monistický a dualistický systém
Článek 46
1. Členové orgánů společnosti jsou jmenováni na dobu stanovenou ve stanovách, která však nesmí přesahovat šest let.
2. S výhradou případných omezení stanovených ve stanovách mohou být členové opětovně jmenováni jednou nebo vícekrát na dobu stanovenou v souladu s odstavcem 1.
Článek 47
1. Stanovy SE mohou povolit společnosti nebo jiné právnické osobě, aby byla členem jednoho z jejích orgánů, nestanoví-li jinak právní předpisy vztahující se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE.
Tato společnost nebo jiná právnická osoba jmenuje fyzickou osobu, aby vykonávala její funkce v dotyčném orgánu.
2. Členem kteréhokoli orgánu SE ani zástupcem člena ve smyslu odstavce 1 nesmí být osoba, která
a) podle právních předpisů členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, není způsobilá být členem odpovídajícího orgánu akciové společnosti řídící se právem tohoto členského státu nebo
b) není způsobilá být členem odpovídajícího orgánu akciové společnosti řídící se právem členského státu v důsledku soudního nebo správního rozhodnutí vydaného v tomto členském státě.
3. Stanovy SE mohou v souladu s právními předpisy vztahujícími se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE, stanovit zvláštní podmínky pro způsobilost členů, kteří zastupují akcionáře.
4. Toto nařízení se nedotýká vnitrostátních právních předpisů, které povolují menšině akcionářů nebo jiným osobám nebo orgánům jmenovat některé členy orgánu společnosti.
Článek 48
1. Stanovy SE uvádějí druhy jednání, které musí v dualistickém systému schválit řídícímu orgánu dozorčí orgán nebo které vyžadují výslovné rozhodnutí správního orgánu v monistickém systému.
Členský stát však může stanovit, že v dualistickém systému může dozorčí orgán sám stanovit, které druhy jednání vyžadují schválení.
2. Členský stát může určit druhy jednání, které musí být přinejmenším uvedeny ve stanovách SE se sídlem na jeho území.
Článek 49
Členové orgánů SE nesmějí ani poté, co přestanou zastávat funkci, sdělovat informace o SE, jejichž šíření by mohlo poškodit zájmy společnosti, s výjimkou případů, ve kterých předání informací požadují nebo povolují vnitrostátní právní předpisy vztahující se na akciové společnosti nebo ve kterých je sdělení ve veřejném zájmu.
Článek 50
1. Nestanoví-li toto nařízení nebo stanovy jinak, platí pro usnášeníschopnost a rozhodování v orgánech SE tato pravidla:
a) usnášeníschopnost: musí být přítomna nebo zastoupena nejméně polovina členů;
b) rozhodování: děje se většinou přítomných nebo zastoupených členů.
2. Nestanoví-li stanovy jinak, má předseda každého orgánu v případě rovnosti hlasů rozhodující hlas.
Stanovy nesmí stanovit jinak, pokud se polovina dozorčího orgánu skládá ze zástupců zaměstnanců.
3. Je-li stanovena účast zaměstnanců v souladu se směrnicí 2001/86/ES, může členský stát stanovit, že se na usnášeníschopnost a rozhodování dozorčího orgánu vztahují odchylně odstavců 1 a 2 předpisy vztahující se za stejných podmínek na akciové společnosti, které se řídí právem dotyčného členského státu.
Článek 51
Členové řídících, dozorčích a správních orgánů SE odpovídají v souladu s předpisy vztahujícími se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE, za ztrátu nebo škodu, která vznikla SE v důsledku porušení jim uložených právních, ze stanov vyplývajících nebo jiných povinností při výkonu jejich funkce.
Oddíl 4
Valná hromada
Článek 52
Valná hromada rozhoduje o záležitostech, ve kterých má výlučnou pravomoc na základě
a) tohoto nařízení nebo
b) právních předpisů členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, jimiž se provádí směrnice 2001/86/ES.
Kromě toho valná hromada rozhoduje o záležitostech, pro něž svěřují pravomoc valné hromadě akciové společnosti řídící se právem členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, buď právní předpisy tohoto členského státu, nebo stanovy SE v souladu s nimi.
Článek 53
Aniž jsou dotčena pravidla stanovená v tomto oddíle, řídí se organizace a průběh valné hromady a hlasování právními předpisy vztahujícími se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE.
Článek 54
1. Valná hromada SE se koná nejméně jednou v kalendářním roce do šesti měsíců po skončení účetního období, nestanoví-li častější konání valné hromady právní předpisy členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, vztahující se na akciové společnosti se stejným předmětem podnikání jako SE.
Členský stát však může stanovit, že první valná hromada se může konat kdykoli během osmnácti měsíců po založení SE.
2. Valnou hromadu může kdykoli svolat řídící, správní či dozorčí orgán nebo jiný příslušný orgán či úřad v souladu s vnitrostátními právními předpisy vztahujícími se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE.
Článek 55
1. Jeden nebo více akcionářů, kteří disponují společně akciemi představujícími alespoň 10 % upsaného základního kapitálu, mohou požádat SE, o svolání valné hromady a určeni pořadu jednání; stanovy SE nebo vnitrostátní právní předpisy mohou stanovit nižší procentní podíl za stejných podmínek, jaké platí pro akciové společnosti.
2. V žádosti o svolání valné hromady musí být uvedeny body, které mají být zařazeny na pořad jednání.
3. Nekoná-li se po žádosti podle odstavce 1 valná hromada v přiměřené době, nejpozději do dvou měsíců, může soud nebo správní úřad příslušný podle sídla SE nařídit, aby byla valná hromada svolána ve stanovené lhůtě, nebo oprávnit akcionáře, kteří podali žádost, nebo jejich zástupce, aby valnou hromadu svolali.
Tím nejsou dotčeny případné vnitrostátní právní předpisy, které rovněž akcionářům umožňují, aby sami svolali valnou hromadu.
Článek 56
Jeden nebo více akcionářů, kteří disponují společně akciemi představujícími alespoň 10 % upsaného základního kapitálu, mohou požádat, aby byly na pořad jednání valné hromady zařazeny jeden nebo více dodatečných bodů.
Postupy a lhůty pro tyto žádosti stanoví vnitrostátní právní předpisy členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, nebo, pokud tak nečiní, stanovy SE.
Uvedený procentní podíl lze snížit stanovami nebo právními předpisy členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, za stejných podmínek, které platí pro akciové společnosti.
Článek 57
Pokud nevyžaduje toto nařízení nebo případně právní předpisy vztahující se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE, vyšší většinu, přijímají se rozhodnutí valné hromady prostou většinou odevzdaných platných hlasů.
Článek 58
Mezi odevzdané hlasy se nepočítají hlasy, které jsou spojeny s akciemi, jejichž majitel se nezúčastnil hlasování, zdržel se hlasování nebo odevzdal prázdný nebo neplatný hlasovací lístek.
Článek 59
1. Změny stanov SE vyžadují rozhodnutí valné hromady přijaté většinou nejméně dvou třetin odevzdaných hlasů, pokud právní předpisy vztahující se na akciové společnosti v členském státě, ve kterém se nachází sídlo SE, nevyžadují nebo neumožňují vyšší většinu.
2. Členský stát však může stanovit, že je-li zastoupena nejméně polovina upsaného základního kapitálu SE, stačí prostá většina hlasů podle odstavce 1.
3. Změny stanov SE se zveřejňují v souladu s článkem 13.
Článek 60
1. Existují-li v SE dva nebo více druhů akcií, podléhá každé rozhodnutí valné hromady zvláštnímu hlasování každé skupiny akcionářů, jejichž zvláštních práv se toto rozhodnutí týká.
2. Vyžaduje-li rozhodnutí valné hromady většinu hlasů uvedenou v čl. 59 odst. 1 nebo 2, vyžaduje se tato většina i u zvláštního hlasování každé skupiny akcionářů, jejichž zvláštních práv se toto rozhodnutí týká.
HLAVA IV
ROČNÍ ÚČETNÍ ZÁVĚRKA A KONSOLIDOVANÁ ÚČETNÍ ZÁVĚRKA
Článek 61
S výhradou článku 62 se SE řídí pravidly vztahujícími se na akciové společnosti řídící se právem členského státu, ve kterém se nachází sídlo SE, pokud jde o sestavování její roční účetní závěrky a případně konsolidované účetní závěrky, včetně doprovodné výroční zprávy, a o jejich ověřování a zveřejňování.
Článek 62
1. SE, která je úvěrovou nebo finanční institucí, se řídí pravidly stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech členského státu, ve kterém se nachází její sídlo, jimiž se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu [9], pokud jde o sestavování její roční účetní závěrky a případně konsolidované účetní závěrky, včetně doprovodné výroční zprávy, a o jejich ověřování a zveřejňování.
2. SE, která je pojišťovnou, se řídí pravidly stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech členského státu, ve kterém se nachází její sídlo, jimiž se provádí směrnice Rady 91/674/EHS ze dne 19. prosince 1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven [10], pokud jde o sestavování její roční účetní závěrky a případně konsolidované účetní závěrky, včetně doprovodné výroční zprávy, a o jejich ověřování a zveřejňování.
HLAVA V
ZRUŠENÍ, LIKVIDACE, PLATEBNÍ NESCHOPNOST A ZASTAVENÍ PLATEB
Článek 63
Ve věcech zrušení, likvidace, platební neschopnosti, zastavení plateb a podobných postupů se SE řídí právními předpisy, které by se vztahovaly na akciovou společnost založenou podle práva členského státu, ve kterém se nachází její sídlo, včetně ustanovení o rozhodování valné hromady.
Článek 64
1. Nesplňuje-li SE nadále požadavky stanovené v článku 7, přijme členský stát, ve kterém se nachází sídlo SE, vhodná opatření, aby SE byla povinna uvést své postavení do souladu s právními předpisy ve stanovené lhůtě buď
a) opětovným zřízením svého správního ústředí v členském státě, ve kterém se nachází její sídlo, nebo
b) přemístěním sídla postupem stanoveným v článku 8.
2. Členský stát, ve kterém se nachází sídlo SE, učiní opatření potřebná k zajištění toho, aby SE, která neuvedla svoje postavení do souladu s právem podle odstavce 1, byla zrušena.
3. Členský stát, ve kterém se nachází sídlo SE, stanoví opravný prostředek proti rozhodnutí o porušení článku 7.
Opravný prostředek má odkladný účinek na postupy podle odstavců 1 a 2.
4. Je-li na podnět úřadů nebo kterékoli dotčené osoby zjištěno, že SE má správní ústředí na území členského státu v rozporu s článkem 7, uvědomí úřady uvedeného členského státu neprodleně členský stát, ve kterém se nachází sídlo SE.
Článek 65
Aniž jsou dotčena ustanovení vnitrostátních právních předpisů vyžadující další zveřejnění, zveřejňuje se v souladu s článkem 13 zahájení a ukončení řízení o zrušení, likvidaci, platební neschopnosti nebo zastavení plateb a každé rozhodnutí o pokračování v činnosti.
Článek 66
1. SE se může přeměnit na akciovou společnost řídící se právem členského státu, ve kterém se nachází její sídlo.
Rozhodnutí o přeměně lze učinit teprve po uplynutí dvou let od jejího zápisu do rejstříku a po schválení prvních dvou ročních účetních závěrek.
2. Přeměna SE na akciovou společnost nevede k zániku společnosti nebo k vytvoření nové právnické osoby.
3. Řídící nebo správní orgán SE vypracuje projekt přeměny a zprávu, která vysvětlí a odůvodní právní a hospodářská hlediska přeměny a uvede důsledky přechodu na právní formu akciové společnosti pro akcionáře a zaměstnance.
4. Projekt přeměny se zveřejní způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS nejméně jeden měsíc před konáním valné hromady, která má rozhodnout o přeměně.
5. Před konáním valné hromady uvedené v odstavci 6 osvědčí jeden nebo více nezávislých znalců jmenovaných nebo schválených v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí článek 10 směrnice 78/855/EHS, soudem nebo správním úřadem v členském státě, jehož právem se řídí SE, která se mění na akciovou společnost, že společnost má aktiva minimálně ve výši svého základního kapitálu.
6. Valná hromada SE schválí projekt přeměny společně se stanovami akciové společnosti.
Rozhodnutí valné hromady musí být přijato v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí článek 7 směrnice 78/855/EHS.
HLAVA VI
DOPLŇUJÍCÍ A PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 67
1. Pokud se na kterýkoli členský stát nevztahuje třetí etapa hospodářské a měnové unie, může uplatnit na SE se sídlem na svém území stejné předpisy, které uplatňuje na akciové společnosti řídící se jeho právem, pokud jde o vyjádření jejího základního kapitálu.
SE však může v každém případě vyjádřit svůj kapitál také v eurech.
V tom případě je přepočítacím koeficientem mezi národní měnou a eurem přepočítací koeficient, který platil poslední den měsíce, který předcházel založení SE.
2. Pokud se na členský stát, ve kterém má SE sídlo, nevztahuje třetí etapa hospodářské a měnové unie, může SE sestavit a zveřejnit svou roční účetní závěrku a případně konsolidovanou účetní závěrku v eurech.
Členský stát může požadovat, aby byla roční účetní závěrka a případně konsolidovaná účetní závěrka SE sestavena a zveřejněna v národní měně za stejných podmínek, které platí pro akciové společnosti řídící se jeho právem. Tím není dotčena dodatečná možnost, aby SE zveřejnila svou roční případně konsolidovanou účetní závěrku v eurech v souladu se směrnicí Rady 90/604/EHS ze dne 8. listopadu 1990, kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách a směrnice 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, pokud se jedná o výjimky pro malé a střední podniky a o zveřejňování ročních účetních závěrek v ECU [11].
HLAVA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 68
1. Členské státy učiní veškerá vhodná opatření pro účinné uplatňování tohoto nařízení.
2. Každý členský stát určí příslušné úřady ve smyslu článků 8, 25, 26, 54, 55 a 64. Zároveň o tom informuje Komisi a ostatní členské státy.
Článek 69
Nejpozději do pěti let po vstupu tohoto nařízení v platnost podá Komise Radě a Evropskému parlamentu zprávu o uplatňování tohoto nařízení a případně též návrhy na jeho změny.
Zpráva zejména posoudí, zda je vhodné
a) umožnit umístění správního ústředí SE a sídla SE v různých členských státech;
b) rozšířit pojem fúze v čl. 17 odst. 2 za účelem uznání i jiných typů fúzí, než které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 směrnice 78/855/EHS;
c) přezkoumat pravidlo o soudní pravomoci v čl. 8 odst. 16 ve světle ustanovení, která budou případně vložena do Bruselské úmluvy z roku 1968 nebo do jakéhokoli právního aktu členských států nebo Rady k nahrazení této úmluvy;
d) povolit, aby členský stát umožnil v právních předpisech, které přijme při výkonu oprávnění poskytnutých členskému státu tímto nařízením nebo k zajištění účinného uplatňování tohoto nařízení na SE, zavést do stanov SE ustanovení, která se odchylují od těchto právních předpisů nebo je doplňují, i když tato ustanovení nejsou povolena ve stanovách akciové společnosti se sídlem v tomto členském státě.
Článek 70
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. října 2004.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2162/2001
ze dne 7. listopadu 2001,
kterým se mění přílohy I, II a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1879/2001 [2], a zejména na články 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musejí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky posoudí všechny významné informace týkající se bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, hladiny, které mohou být přítomné ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň), a povahu rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musejí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin; játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musejí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musejí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Cefacetril, deltamethrin a imidokarb by měly být zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Amoniumlaurylsulfát, bronopol, kalciumpanthotenát a silice máty rolní by měly být zařazeny do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Aby bylo možné dokončit vědecké studie, musí být pro kanamycin prodlouženo trvání platnosti prozatímních limitů reziduí stanovených v předchozím období v příloze III nařízení (EHS) č. 2377/90.
(9) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta, aby mohly ke zohlednění ustanovení tohoto nařízení učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2000/37/ES [4].
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se tímto mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 2163/2001
ze dne 7. listopadu 2001
o technických opatřeních pro předávání údajů pro statistiku silniční přepravy zboží
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1172/98 ze dne 25. května 1998 o statistickém vykazování silniční přepravy zboží1, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2691/19992, a zejména s ohledem na čl. 5 odst. 2 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1172/98 stanoví Komise opatření pro předávání členskými státy.
(2) Je nezbytné stanovit dostatečně podrobně formát, v němž se údaje mají předávat do Eurostatu, aby bylo zajištěno jejich rychlé a hospodárné zpracování.
(3) Toto nařízení nemění charakter proměnných, které jsou podle nařízení (ES) č. 1172/98 nepovinné.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS Euratom3,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technický formát pro předávání údajů Komisi (Eurostatu) je definován v příloze tohoto nařízení.
Členské státy použijí tento formát pro údaje týkající se sledovaného roku 2002 a následujících.
Článek 2
Členské státy budou předávat Komisi (Eurostatu) údaje a metadata podle tohoto nařízení v elektronické formě v souladu se standardem pro výměnu dat navrženým Komisí (Eurostatem).
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2165/2001
ze dne 5. listopadu 2001
o otevření a správě celní kvóty pro dovoz rozpustné kávy kódu KN 21011111
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V posledních letech se výrazně snížila diverzita rozpustné kávy dostupné na trhu Společenství.
(2) Nejlepším způsobem, jak této tendenci čelit, je otevřít pro určitý omezený objem rozpustné kávy celní kvótu s nulovým clem.
(3) Optimální využití celní kvóty lze nejlépe zajistit tím, že se tato kvóta přidělí chronologicky podle data přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
(4) K zajištění účinné správy této kvóty se při dovozu rozpustné kávy z Brazílie, hlavního dodavatele a hlavního uživatele kvóty, vyžaduje předložení osvědčení o původu zboží.
(5) Rozpustná káva, na níž se vztahuje celní kvóta, musí být ve Společenství uváděna na trh v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/4/ES ze dne 22. února 1999 o kávových extraktech a cikorkových extraktech [1].
(6) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 2002 se na dovoz rozpustné kávy kódu KN 21011111 pocházející z kterékoli země vztahuje celní kvóta s nulovým clem.
Článek 2
Celní kvóta se otevírá ročně na původní období tří let.
Její objem se stanoví na
- 10000 tun od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2002,
- 12000 tun od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2003,
- 14000 tun od 1. ledna 2004 do 31. prosince 2004.
Článek 3
Celní kvóta se dělí na dvě části takto:
a) kvóta 87,4 % ročního objemu s pořadovým číslem 09.2000 pro dovoz zboží pocházejícího z Brazílie;
b) kvóta 12,6 % ročního objemu s pořadovým číslem 09.2001 pro dovoz zboží pocházejícího ze třetích zemí.
Článek 4
1. Původ rozpustné kávy dovážené v rámci této celní kvóty se určí v souladu s předpisy platnými ve Společenství.
2. Dovoz v rámci části celní kvóty přidělené podle článku 3 Brazílii je vázán na předložení osvědčení o původu zboží, které splňuje podmínky stanovené v článku 47 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [3].
Osvědčení o původu zboží jsou přijata jen tehdy, pokud výrobky splňují kritéria pro určení původu zboží stanovená předpisy platnými ve Společenství.
Článek 5
Celní kvótu spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 6
Toto nařízení může být přezkoumáno během třetího roku po otevření celní kvóty, aby byl objem kvóty přizpůsoben potřebám trhu Společenství.
Nebude-li však tento přezkum hotov tři měsíce před dnem uzavření původní celní kvóty, tj. 31. prosincem 2004, prodlužuje se tato kvóta automaticky o další rok pro objem 14000 tun.
Dále se celní kvóta prodlužuje vždy o jeden rok pro týž objem, dokud není nejpozději tři měsíce před uzavřením stávající celní kvóty přijata změna.
Článek 7
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení, včetně změn kombinované nomenklatury a TARICu a jejich úprav těmito změnami vyžadovaných, se přijímají postupem podle čl. 8 odst. 2.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex (dále jen "výbor") zřízený článkem 247a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [4].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 199/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2180/2001
ze dne 9. listopadu 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2031/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2181/2001
ze dne 9. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 563/82, pokud jde o kritérium pro rozlišování jatečně upravených těl mladého nekastrovaného skotu samčího pohlaví
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1512/2001 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1026/91 [4], a zejména na čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení Komise (EHS) č. 563/82 ze dne 10. března 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1208/81 pro stanovení tržních cen dospělého skotu na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla [5], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2090/93 [6], stanoví jako kritérium pro rozlišení jatečně upravených těl mladých nekastrovaných zvířat samčího pohlaví do dvou let věku od jatečně upravených těl starších zvířat stupeň zkostnatění některých obratlů.
(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a registrace skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 820/97 [7] zřizuje systém identifikace a registrace jednotlivých kusů skotu, který je umožňuje sledovat během celého života.
(3) Za účelem soudržnosti a aktuálnosti právních předpisů je vhodné upravit kritérium pro rozlišení podle článku 2 nařízení (EHS) č. 563/82 a pro rozlišení jatečně upravených těl mladých nekastrovaných zvířat samčího pohlaví do dvou let věku zohlednit v budoucnu věk zvířat, který se ověří pomocí údajů dostupných v rámci systému identifikace a registrace skotu zřízenému v členských státech podle hlavy I nařízení (ES) č. 1760/2000.
(4) Přechodné období by mělo být dostatečně dlouhé, aby umožnilo členským státům přizpůsobit se novému systému.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (EHS) č. 563/82 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Pro použití čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1208/81 se jatečně upravená těla mladých nekastrovaných zvířat samčího pohlaví do dvou let věku rozlišují od jatečně upravených těl ostatních nekastrovaných zvířat samčího pohlaví na základě věku zvířete, což se ověřuje pomocí údajů dostupných v rámci systému identifikace a registrace skotu zřízenému v každém členském státě v souladu s hlavou I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 [8]."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2183/2001
ze dne 9. listopadu 2001
o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ohledně poskytování vyrovnávacího příspěvku na tuňáka určeného pro zpracovatelský průmysl
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 27 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 27 nařízení (ES) č. 104/2000 stanoví vyplácení příspěvku organizacím producentů, jestliže se zjistí, že ceny daných produktů během daného kalendářního čtvrtletí jsou pod předepsanou prahovou hodnotou.
(2) Pro účely uplatňování systému příspěvků by se měla definovat průměrná prodejní cena uvedená v čl. 27 odst. 1 nařízení (ES) č. 104/2000.
(3) Pro množství, u nichž byl určen nárok na příspěvek, by se měla stanovit pravidla, jimiž se řídí předkládání žádostí na a výplata příspěvku včetně podmínek, které se vztahují k poskytování důkazů o původu ze Společenství a druhu produktů.
(4) Měl by se stanovit rámec a cíle kontrolního postupu, přičemž by se mělo nechat na kontrolních orgánech členských států, aby přijaly vhodná ustanovení pro účinné pravidelné sledování zavedeného systému.
(5) Měla by se stanovit určitá pravidla ohledně oznámení, která mají učinit členské státy, aby se zajistilo správné fungování daného systému.
(6) Nařízení Komise (ES) č. 142/98 ze dne 21. ledna 1998 o prováděcích pravidlech pro poskytování vyrovnávacího příspěvku na tuňáka určeného pro zpracovatelský průmysl [2], ve znění nařízení (ES) č. 150/2001 [3], by se mělo zrušit.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro poskytování vyrovnávacího příspěvku uvedeného v článku 27 nařízení (ES) č. 104/2000.
Článek 2
Poskytování příspěvku a jeho maximální výše se určí prostřednictvím nařízení přijatého postupem podle článku 38 nařízení (ES) č. 104/2000, pokud bylo zjištěno, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 27 odst. 1 uvedeného nařízení pro dotyčné kalendářní čtvrtletí.
Článek 3
1. Příspěvek se poskytuje organizacím producentů, přičemž podléhá omezením stanoveným v čl. 27 odst. 3 nařízení (ES) č. 104/2000, na produkty uvedené v příloze III uvedeného nařízení, ulovené svými členy a prodané a dodané zpracovatelům usazeným v celním území Společenství k úplnému a konečnému zpracování na produkty zahrnuté do položky HS 1604.
2. Členské státy kontrolují maximální celkové částky určené v čl. 27 odst. 3 nařízení (ES) č. 104/2000 s ohledem na všechny změny, které mohly nastat v členství organizací producentů. Členské státy o nich informují Komisi.
Článek 4
Komise určí průměrnou prodejní cenu zaznamenanou na trhu Společenství uvedenou v první odrážce čl. 27 odst. 1 nařízení (ES) č. 104/2000 na základě průměrné měsíční ceny oznámené členskými státy, která se vypočítá na základě hodnoty množství prodaných a dodaných průmyslu podle článku 6 nařízení Komise (ES) č. 80/2001 [4].
Členské státy určí měsíční průměrné ceny na základě prodejních cen a v první fázi prodeje ve Společenství během referenčního měsíce podle fakturace organizací producentů nebo jejích členů.
Prodejní cena se určí:
- v případě produktů prodaných při přistání, u zboží na palubě podél nábřeží,
- v případě produktů prodaných po uskladnění organizacemi producentů nebo jejími členy, ve skladu.
Článek 5
Příslušné orgány dotyčného členského státy poskytují v rámci omezení objemů stanovených v čl. 27 odst. 3 nařízení (ES) č. 104/2000 příspěvek organizacím producentů v souladu s čl. 27 odst. 4 uvedeného nařízení.
Článek 6
Operace, které se mají vzít v úvahu pro vymezení nároku na příspěvek, jsou prodeje, jejichž datum fakturace spadá do příslušného čtvrtletí a které byly vzaty v úvahu pro výpočet průměrné měsíční prodejní ceny uvedené v článku 2.
Článek 7
1. Žádosti o vyplacení příspěvku doprovázené podpůrnými doklady uvedenými v odstavci 2 předloží dotyčné organizace producentů za všechny operace, které byly vzaty v úvahu podle článku 4, příslušným orgánům členského státu, ve kterém je organizace producentů usazena, a to nejpozději 45 dnů po vstupu nařízení stanoveného v čl. 1 odst. 1 v platnost.
2. Podpůrné doklady jsou tyto:
a) kopie faktury o prodeji produktů, která uvádí jména a adresy nákupce a prodejce, jak je stanoveno v čl. 1 odst. 2, a u každé zásilky danou kategorii produktu:
- prodané množství,
- prodejní cenu získanou,
- datum dodání,
- místo dodání;
b) důkaz o původu ze Společenství, a tudíž i druh produktů ve Společenství;
c) důkaz o dodání dotyčných produktů zpracovateli, který je usazen na celním území Společenství;
d) důkaz o platbě za zboží v ceně uvedené v druhé odrážce bodu a);
e) prohlášení zpracovatele o tom, že zakoupené množství je určeno ke zpracování v souladu s čl. 1 odst. 2.
Článek 8
1. Důkaz o původu ze Společenství a o druhu požadovaný na základě čl. 7 odst. 2 písm. b) se poskytuje na dokladu T2M v souladu s články 325 až 337 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [5].
Za tímto účelem poskytuje celní úřad, který schválil vstup produktů na celní území Společenství v souladu s článkem 334 nařízení (EHS) č. 2454/93, žadateli jeden výtisk dokladu T2M, na kterém jsou uvedena slova "VÝHRADNÍ VZOR PRO VYROVNÁVACÍ PŘÍSPĚVKY".
Žadatel, jehož jméno je uvedeno v kolonce 1 dokladu T2M, musí být producentem, který ulovil produkty, na něž se podává žádost o příspěvek.
2. Pokud celní úřady v přístavu, v němž byly produkty vyloženy, netrvají na předložení dokladu T2M ve smyslu čl. 362 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2454/93, důkaz o původu ze Společenství se poskytuje na základě prohlášení stanoveného v čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 [6] nebo na základě dokumentu, který je řádně podepsán příslušnými orgány členského státu vykládky a který potvrzuje vykládku na celním území Společenství.
3. Doklad předložený jako důkaz o původu produktů jasně uvádí druh, obchodní úpravu a hmotnost produktů.
Jestliže je to nezbytné, je doplněn o osvědčení o zvážení na celním území Společenství, které vydaly příslušné orgány členského státu vykládky.
Článek 9
1. Příspěvek se vyplácí organizaci producentů dotyčného členského státu do 75 dnů od přijetí úplného souboru dokumentů podle čl. 7 odst. 1 s výjimkou případu, kdy bylo zahájeno správní šetření ohledně nároku na příspěvek.
2. Organizace producentů předá příspěvek svým členům do 90 dnů od přijetí částky od členského státu.
3. Dotyčné členské státy oznámí Komisi každé čtvrtletí nejpozději jeden měsíc po konci dotyčného čtvrtletí platby, které učinily organizace producentů a období, na která se poskytují v souladu s odstavcem 1, jakož i množství každého příslušného druhu.
Článek 10
1. Dotyčné členské státy zřizují systém sledování, který kontroluje, zda jsou produkty, na něž se příspěvek žádá, způsobilé k příspěvku a zda se dodržují všechna příslušná pravidla Společenství.
2. Prováděcí pravidla, jimiž se řídí systém sledování, stanoví alespoň toto:
a) ustanovení ohledně ověření původu ze Společenství a druhu produktů Společenství, zejména na základě dokladů plavidla;
b) identifikaci operací v prodejních záznamech organizací producentů, jejich členů nebo jejich poskytovatelů služeb, které se vzaly v úvahu na základě těchto úprav, a u každého daného množství odkaz na doklad T2M nebo na doklad, který jej nahrazuje, datum prodeje a dodání, kupce produktu, cenu, za kterou bylo uvedené množství prodáno, a referenční číslo faktury.
Prodejní záznamy by tudíž měly být vytvářeny podle toho;
c) neoznámené kontroly v provozovnách organizací producentů, jejich členů nebo poskytovatelů služeb za účelem ověření na místě, zda data uvedená v čl. 5 odst. 2 a odst. 3 souhlasí se stávající situací;
d) přímé kontroly ve zpracovatelských závodech, zejména za účelem ověření na místě, zda byly produkty zakoupené na základě těchto úprav skutečně zaslány ke zpracování v souladu s čl. 1 odst. 2.
3. Kontroly jsou předmětem podrobné zprávy, která uvádí míru, do níž příjemce příspěvku splnil své závazky, jakož i druh a rozsah provedených kontrol.
4. Členské státy uvědomí Komisi každé čtvrtletí o podniknutých kontrolách a o jejich výsledcích.
Článek 11
Dotyčné členské státy oznámí Komisi sledovací opatření, která byla zavedena podle článku 7, a to nejpozději do tří měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost, a všechny úpravy těchto opatření do tří měsíců od jejich zavedení.
Článek 12
Nařízení (ES) č. 142/98 se zrušuje.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2200/2001
ze dne 17. října 2001
o dočasných povoleních pro doplňkové látky v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES [2], a zejména na články 3, 9e a 9i této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 9e odst. 1 a čl. 9i odst. 1 směrnice stanoví, že na určitou dobu lze udělit dočasné povolení pro novou doplňkovou látku nebo nové užití doplňkové látky.
(2) Článek 4 směrnice vymezuje podmínky takového povolení.
(3) U mnohých doplňkových látek končí platnost dočasných povolení dne 30. září 2001 a je třeba je prodloužit na dobu, kterou směrnice 70/524/EHS maximálně povoluje, totiž do čtvrtého roku od prvního dočasného povolení v případě látek dočasně povolených v souladu s čl. 9e odst. 1 směrnice 70/524/EHS a do pátého roku v případě látek zapsaných v příloze II směrnice 70/524/EHS před 1. dubnem 1998.
(4) Dočasná povolení uvedená v tomto nařízení se udělují na dobu určitou, avšak aniž je dotčena možnost je kdykoliv odejmout v souladu s články 9m a 11 směrnice.
(5) Povolení pro používání antibiotik jako doplňkových látek v krmivech se v současné době přezkoumávají s ohledem na vážné obavy vyplývající z možného dopadu používání antibiotik jako doplňkových látek v krmivech na účinnost antibiotik jako léčiv v humánní medicíně, které dokládá skutečnost, že Švédské království zakázalo na svém území používání všech antibiotik jakožto doplňkových látek v krmivech na základě článku 11 směrnice a ve světle stanovisek Vědeckého řídícího výboru pro antimikrobiální rezistenci ze dne 28. května 1999 a ze dne 10. a 11. května 2001.
(6) Prodloužení doby dočasných povolení se musí považovat za výlučně správní opatření, které nepředpokládá žádné nové posuzování dotyčných doplňkových látek.
(7) Z důvodu srozumitelnosti a soudržnosti shrnuje toto nařízení všechna dočasná povolení doplňkových látek v krmivech, jejichž délka nesmí překročit čtyři nebo pět let.
(8) Toto nařízení Komise nahrazuje nařízení Komise (ES) č. 2697/2000 ze dne 27. listopadu 2000 o dočasných povoleních pro doplňkové látky v krmivech [3], a je tedy nutné uvedené nařízení zrušit.
(9) Platnost dočasných povolení týkajících se většiny doplňkových látek končí dne 30. září 2001. Je tedy třeba používat toto nařízení od 1. října 2001.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Doplňkové látky uvedené v příloze tohoto nařízení se dočasně povolují v souladu se směrnicí 70/524/EHS, za podmínek stanovených v této příloze.
Nařízení (ES) č. 2697/2000 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2205/2001
ze dne 14. listopadu 2001,
kterým se mění směrnice Rady 70/524/EHS o doplňkových látkách v krmivech s ohledem na odnětí povolení některých doplňkových látek
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES [2], a zejména na čl. 9g odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 9g odst. 1 směrnice 70/524/EHS antibiotika a kokcidiostatika, zařazená do přílohy I uvedené směrnice před 1. lednem 1988 byla dočasně povolena od 1. dubna 1988 a přeřazena do kapitoly I přílohy B za účelem jejich přehodnocení jako doplňkových látek vázaných na osobu odpovědnou za jejich uvádění do oběhu.
(2) U výše uvedených doplňkových látek musely být podány nové žádosti o povolení. Kromě toho čl.
9g odst. 4 směrnice 70/524/EHS stanoví povinnost předložit k těmto žádostem nejpozději do 30. září 2000 v souladu s článkem 4 uvedené směrnice dokumentaci za účelem jejich přehodnocení.
(3) Do 1. října 2000 byla předložena dokumentace u kokcidiostatik meticlorpindol, meticlorpindol/methylbenzochát, amprolium, amprolium/ethopabát, dimetridazol a nikarbazin a u antibiotika flavofosfolipol.
(4) V souladu s čl. 4 odst. 4 směrnice 70/524/EHS členské státy zkontrolovaly ve lhůtě 60 dnů ode dne, kdy jim byla dokumentace doručena, její soulad se směrnicí Rady 87/153/EHS ze dne 16. února 1987, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířat [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/79/ES [4].
(5) Po konzultaci se Stálým výborem pro krmiva Komise v souladu s čl. 4 odst. 5 směrnice 70/524/EHS oznámila žadatelům o povolení výše uvedených kokcidiostatik, že nebyly dodrženy správní předpisy o předkládání žádostí v tom směru, že v nich chyběla řada informací počínaje identifikací látek až po důležité toxikologické údaje.
(6) Podobně Komise v souladu s čl. 4 odst. 5 směrnice 70/524/EHS oznámila po konzultaci se Stálým výborem pro krmiva žadateli o povolení výše uvedeného antibiotika, že u některých kategorií zvířat nebyly dodrženy správní předpisy o předkládání žádostí v tom směru, že u těchto kategorií chyběly údaje o účinnosti a údaje týkající se testů tolerance.
(7) Výše uvedeným žadatelům byla poskytnuta dodatečná lhůta tří týdnů pro předložení chybějících údajů, aby se vyloučila možnost, že nedostatky v předložených údajích byly způsobeny nepředvídanými okolnostmi při jejich doručování.
(8) U několika látek byly doplňující údaje předloženy, avšak tyto údaje byly s ohledem na směrnici 87/153/EHS nedostatečné. U ostatních látek nebyly Komisi ve stanovené dodatečné lhůtě zaslány žádné doplňující údaje.
(9) Vzhledem k tomu, že u výše uvedených kokcidiostatik nebyly splněny požadavky směrnice 70/524/EHS, musí být povolení těchto doplňkových látek odňato a záznamy o nich v kapitole I příloze B směrnice zrušeny.
(10) Vzhledem k tomu, že u antibiotika flavofosfolipol nebyly splněny požadavky směrnice 70/524/EHS ohledně některých kategorií zvířat, musí být proto záznam o tomto antibiotiku v kapitole I přílohy B směrnice odpovídajícím způsobem změněn.
(11) Je vhodné poskytnout omezenou lhůtu, během které se mohou využít stávající zásoby kokcidiostatik a antibiotik dotčených tímto nařízením.
(12) Stálý výbor pro krmiva nezaujal stanovisko. Komise tedy v souladu s článkem 23 směrnice 70/524/EHS dne 25. července 2001 předložila Radě návrh opatření, která mají být přijata, přičemž Rada se musí usnést do tří měsíců.
(13) Rada se ve stanovené lhůtě neusnesla. Rada se ve stejné lhůtě nevyslovila prostou většinou proti navrhovaným opatřením.
Nyní by tato opatření měla přijmout Komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze B směrnice 70/524/EHS se kapitola I mění takto:
1. Ve skupině kokcidiostatika a jiné léčebné substance se zrušují tyto látky:
- meticlorpindol,
- meticlorpindol/methylbenzochát,
- amprolium,
- amprolium/ethopabát,
- dimetridazol,
- nikarbazin.
2. Záznamy ohledně flavofosfolipolu se mění takto:
a) zrušuje se kategorie zvířat "Zvířata chovaná pro kožešiny, s výjimkou králíků";
b) kategorie zvířat "Ostatní drůbež, s výjimkou kachen, hus a holubů" se nahrazuje kategorií "Výkrm kuřat".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost uplynutím šesti měsíců po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2241/2001
ze dne 15. listopadu 2001,
kterým se mění všeobecná celní sazba společného celního sazebníku pro česnek kódu KN 07032000
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Argentinskou republikou podle článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) z roku 1994 o změně koncesí pro česnek stanovených v seznamu CXL, který je přílohou GATT, byla schválena jménem Společenství rozhodnutím 2001/404/ES [1].
(2) Podmínky pro dovoz česneku byly v důsledku toho od 1. června 2001 změněny.
Na základě nového systému podléhá dovoz česneku kódu KN 07032000 mimo kvótu GATT clu, které se skládá z valorického cla ve výši 9,6 % a ze specifického cla ve výši 1200 EUR za tunu čisté hmotnosti.
(3) Aby mohl nový systém zcela plnit svou úlohu, měla by být všeobecná celní sazba stanovená ve společném celním sazebníku s účinností od 1. června 2001 zvýšena o stejné specifické clo, jaké je stanoveno pro smluvní clo pro dovoz mimo kvótu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Všeobecná celní sazba společného celního sazebníku pro česnek kódu KN 07032000 je složena z valorického cla ve výši 12 % a ze specifického cla 1200 EUR za tunu čisté hmotnosti.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2243/2001
ze dne 16. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1420/1999 a nařízení Komise (ES) č. 1547/1999, pokud jde o přepravu některých druhů odpadů do Kamerunu, Paraguaye a Singapuru
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj, a o její kontrole [1], naposledy pozměněné nařízením Komise 1999/816/ES [2], a zejména na čl. 17 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1420/1999 ze dne 29. dubna 1999, kterým se stanoví společná pravidla a postupy pro přepravu některých druhů odpadů do některých nečlenských zemí OECD [3], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1800/2001 [4], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V lednu 2000 odeslala Komise verbální nótu všem nečlenským zemím OECD (a také Maďarsku a Polsku, které dosud neuplatňují rozhodnutí OECD C(92) 39 v konečném znění). Účel této nóty byl trojí: a) informovat tyto země o nových nařízeních Společenství; b) požádat o potvrzení příslušných postojů, jak jsou nastíněny v přílohách nařízení (ES) č. 1420/1999 a nařízení Komise (ES) č. 1547/1999 ze dne 12. července 1999, kterým se stanoví kontrolní postupy podle nařízení Rady (EHS) č. 259/93 pro přepravu některých druhů odpadů do některých zemí, na něž se nevztahuje rozhodnutí OECD C(92) 39 v konečném znění [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1800/2001; a c) získat odpověď od zemí, které neodpověděly v roce 1994.
(2) Mezi zeměmi, které odpověděly, oznámila Paraguay Komisi, že dovoz některých odpadů uvedených v příloze II nařízení (EHS) č. 259/93 přijímá bez jakéhokoli kontrolního postupu.
Ohledně ostatních odpadů uvedla, že se její postoj nezměnil (odpověď dne 1. března 2000).
(3) Singapur Komisi oznámil, že dovoz některých odpadů uvedených v příloze II nařízení (EHS) č. 259/93 přijímá buď bez jakéhokoli kontrolního postupu, nebo podle postupu uplatňovaného na odpady uvedené v příloze III téhož nařízení (tj. podle "žlutého postupu").
Ohledně ostatních odpadů uvedl, že se jeho postoj nezměnil (odpověď dne 4. ledna 2001).
(4) V souladu s čl. 17 odst. 3 nařízení (EHS) č. 259/93 byla výboru zřízenému podle článku 18 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadu [6], naposledy pozměněné nařízením Komise 96/350/ES [7], oznámena dne 11. ledna 2001 oficiální žádost Singapuru a dne 8. února 2001 oficiální žádost Paraguaye.
(5) Aby se zohlednila nová situace těchto zemí, je nezbytné současně změnit nařízení (ES) č. 1420/1999 a nařízení (ES) č. 1547/1999.
(6) V případě Kamerunu je nutné změnit oddíl GA přílohy A nařízení (ES) č. 1420/1999, aby byl zajištěn soulad s nařízením (ES) č. 1547/1999.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 18 směrnice 75/442/EHS,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy A a D nařízení (ES) č. 1547/1999 se mění způsobem stanoveným v příloze I tohoto nařízení.
Článek 2
Příloha A nařízení (ES) č. 1420/1999 se mění způsobem stanoveným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2244/2001
ze dne 19. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1780/97, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 723/97 o provádění programů činnosti členských států v oblasti kontroly výdajů záruční sekce EZOZF
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 723/97 ze dne 22. dubna 1997 o provádění programů činnosti členských států v oblasti kontroly výdajů záruční sekce EZOZF [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2136/2001 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2136/2001 prodlužuje o dva roky původní pětileté období stanovené nařízením (ES) č. 723/97 pro finanční účast Společenství na programech činnosti členských států.
(2) V důsledku dne vstupu v platnost nařízení (ES) č. 2136/2001 nebyla Komise schopna stanovit maximální výši finanční účasti Společenství pro rok 2002 v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1780/97 ze dne 15. září 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 723/97 o provádění programů činnosti členských států v oblasti kontroly výdajů záruční sekce EZOZF [3], naposledy pozměněnému nařízením (ES) č. 1890/98 [4]. Měla by proto být pro tento rok stanovena nová lhůta pro rozhodnutí Komise a rovněž by měla být určena vhodná výše přijatelných výdajů pro finanční účast Společenství na těchto programech.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (ES) č. 1780/97 se vkládá nový odstavec 2a, který zní: "2a. Odchylně od odst. 2 prvního pododstavce, Komise na základě informací poskytnutých členskými státy stanoví maximální výši finanční účasti Společenství pro rok 2002, vyjádřenou v eurech, do tří měsíců od lhůty stanovené pro předložení programů členskými státy.
Finanční účast Společenství lze poskytnout pouze na výdaje zaplacené po 1. lednu 2002."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2248/2001
ze dne 19. listopadu 2001
o některých postupech pro používání Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé a pro používání Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada uzavírá Dohodu o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, která byla podepsána v Lucemburku dne 29. října 2001 (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení").
(2) Mezitím Rada uzavírá také Prozatímní dohodu mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou [1], podepsanou v Lucemburku dne 29. října 2001 (dále jen "prozatímní dohoda"), která stanoví včasný vstup v platnost ustanovení o obchodu a obchodních záležitostech dohody o stabilizaci a přidružení.
(3) Je nezbytné stanovit prováděcí postupy pro používání některých ustanovení těchto dohod.
(4) Tyto dohody stanoví, že některé produkty pocházející z Chorvatské republiky se mohou v rámci celních kvót dovážet do Společenství při snížených nebo nulových celních sazbách.
Je proto nutné stanovit ustanovení pro výpočet snížených celních sazeb.
(5) Tyto dohody již stanoví produkty způsobilé pro tato celní opatření, příslušná množství (a jejich zvyšování), použitelná cla, doby použití a všechny podmínky způsobilosti.
(6) Rozhodnutí Rady či Komise, kterým se mění kódy kombinované nomenklatury a kódy Taric, nepřinášejí žádné podstatné změny.
(7) V zájmu zjednodušení a včasného zveřejňování nařízení provádějících celní kvóty Společenství je třeba, aby Komise, které je nápomocen výbor zřízený podle článku 248a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], přijala nařízení o otevření a správě celních kvót pro produkty rybolovu.
Komise, které je nápomocen výbor zřízený podle článku 42 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [3], by měla přijmout nařízení o otevření a správě celních kvót pro produkty typu "baby-beef".
(8) Cla by měla být zcela pozastavena, pokud preferenční zacházení odůvodňuje nárok na valorická cla dosahující nejvýše l % nebo specifická cla dosahující nejvýše1 euro.
(9) Toto nařízení by se mělo používat po vstupu v platnost prozatímní dohody nebo ode dne jejího prozatímního provádění a bude použitelné i při vstupu v platnost dohody o stabilizaci a přidružení.
(10) Opatření nezbytná pro provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Účelem tohoto nařízení je stanovit některé postupy pro přijetí prováděcích pravidel k různým ustanovením Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") a Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou (dále jen "prozatímní dohoda").
Článek 2
Koncese pro produkty kategorie "baby-beef"
Prováděcí pravidla k čl. 14 odst. 2 prozatímní dohody a k čl. 27 odst. 2 dohody o stabilizaci a přidružení, týkající se celních kvót pro produkty kategorie "baby-beef", přijme Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 3 odst. 2.
Článek 3
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle článku 42 nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 4
Koncese pro produkty rybolovu
Prováděcí pravidla čl. 15 odst. 1 prozatímní dohody a čl. 28 odst. 1 dohody o stabilizaci a přidružení, týkající se celních kvót pro ryby a produkty rybolovu, uvedené v příloze Va obou dohod, přijme Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 5 odst. 2.
Článek 5
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený podle článku 248a nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 6
Snižování celních sazeb
1. S výhradou odstavce 2 se sazby preferenčního cla zaokrouhlují směrem dolů na jedno desetinné místo.
2. V případech, kdy je výsledkem výpočtu preferenční celní sazby podle odstavce 1 jedna z následujících sazeb, považuje se preferenční sazba za úplné osvobození od cla:
a) 1 % nebo méně v případě valorických cel, nebo
b) 1 euro nebo méně za každou částku v případě specifických cel.
Článek 7
Technické úpravy
Změny a technické úpravy prováděcích pravidel přijatých podle tohoto nařízení, které jsou nutné po změnách kódů kombinované nomenklatury a rozdělení Taric nebo vzniknou uzavřením nových dohod, protokolů, výměny dopisů nebo jiných aktů mezi Společenstvím a Chorvatskem, se přijmou v souladu s postupy stanovenými v čl. 3 odst. 2 a v čl. 5 odst. 2 tohoto nařízení.
Článek 8
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2260/2001
ze dne 21. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1371/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vajec
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1516/96 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2, čl. 8 odst. 13 a článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1371/95 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2336/1999 [4] stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vajec.
(2) Výše jistoty stanovená v příloze I musí být upravena tak, aby odpovídala nedávno změněné sazbě náhrad.
(3) V kódech produktů nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady, které jsou uvedeny v příloze I, byla zjištěna chyba.
Tato příloha musí být tudíž opravena.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 1371/95 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2292/2001
ze dne 20. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2262/84, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 1 odst. 5 posledního pododstavce nařízení Rady (EHS) č. 2262/84 [3] má Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodnout do 1. ledna 2001 o jakémkoli financování výdajů agentur po hospodářském roce 2001/02.
(2) Rada rozhodla nařízením Rady (ES) č. 1513/2001 ze dne 23. července 2001, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS a (ES) č. 1638/98, pokud jde o prodloužení doby platnosti režimu podpory a o strategii řízení jakosti olivového oleje [4], že od 1. listopadu 2004 se zavede nový režim podpory. Současný režim podpory zůstává v platnosti až do hospodářského roku 2003/04 včetně. Za těchto okolností je třeba přijmout opatření pro pokračování příspěvku Společenství na krytí výdajů agentur, provádějících určité kontroly v rámci režimu podpory produkce olivového oleje, až do hospodářského roku 2003/04 včetně. Je třeba také přijmout opatření pro pokračování tohoto příspěvku na výdaje agentur během hospodářského roku 2004/05, aby jim bylo umožněno provést nezbytná doplňující ověřování vztahující se k předcházejícímu hospodářskému roku, jakož i zaručit pokračování režimu kontrol stanoveného v čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 2262/84. V roce 2003 by měla Komise přezkoumat potřebu pokračování příspěvku Společenství na krytí výdajů agentur po hospodářském roce 2004/05 v rámci činností plánovaných v souvislosti s reformou společné organizace trhu v daném odvětví.
(3) Vzhledem ke změnám v textu Smlouvy o založení Evropského společenství je nezbytné pozměnit odkazy na čl. 43 odst. 2 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2262/84 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 5 předposledním pododstavci se slova "tří let"nahrazují slovy "šesti let".
2. V čl. 1 odst. 5 se poslední pododstavec nahrazuje tímto: "Komise přezkoumá v roce 2003 potřebu zachování příspěvku Společenství na krytí výdajů agentur a případně předloží Radě návrh v rámci rozhodnutí o společné organizaci trhu podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1638/98. Postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy Rada rozhodne o případném financování daných výdajů v rámci uvedeného rozhodnutí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2298/2001
ze dne 26. listopadu 2001,
kterým se stanoví podrobná pravidla pro vývoz produktů určených pro potravinovou pomoc
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 9 odst. 2 a na čl. 13 odst. 11 uvedeného nařízení a na odpovídající ustanovení jiných nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro účely používání nařízení Rady (ES) č. 1292/96 ze dne 27. června 1996 o politice potravinové pomoci, jejím řízení a zvláštních opatřeních na podporu zajišťování potravin [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1726/2001 [4], stanoví nařízení Komise (ES) č. 2519/97 [5] obecná pravidla pro mobilizaci produktů, které mají být dodány jako potravinová pomoc Společenství.
(2) Výše uvedená mobilizační pravidla zahrnují používání vývozních náhrad v případě mobilizace uvnitř Společenství.
Pro některé aspekty je však nezbytné stanovit zvláštní pravidla odchylně od nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
90/2001 [7]. Za tím účelem, aby se zaručilo, že se podmínky hospodářské soutěže, které platí pro dodávku v době podání nabídek, po rozhodnutí o výběru nabídky nezmění použitím určitých technik, pomocí kterých lze vývozní náhrady upravovat v závislosti na datu vývozu, mělo by být přijato opatření, podle kterého by bylo možné upustit od některých pravidel pro obchod se zemědělskými produkty a poskytovat vývozní náhradu, jež by byla stejná pro všechny účastníky nabídkového řízení a jež by se neměnila v závislosti na datu vývozu.
(3) Za tím účelem, aby se zaručilo, že výše uvedená ustanovení budou správně použita, měly by být stanoveny správní předpisy pro vývozní licence odchylně od nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [8], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1095/2001 [9]. Za tímto účelem by se jistota na dodávku, kterou úspěšný účastník nabídkového řízení složí pro potravinovou pomoc jako záruku, že splní závazky v souladu s čl. 10 nařízení (ES) č. 2519/97, měla zároveň považovat za dostatečnou záruku, že dodrží závazky vyplývající z uvedených licencí.
(4) Dodávky uskutečněné podle nařízení (ES) č. 2519/97 budou považovány za potravinovou pomoc ve smyslu čl. 10 odst. 4 Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola.
(5) Pokud jde o vnitrostátní potravinovou pomoc, toto nařízení se použije pouze pro pomoc, jež splňuje podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola. Pro tyto operace se použijí stejné odchylky od nařízení (ES) č. 800/1999 a (ES) č. 1291/2000 jako pro potravinovou pomoc Společenství.
(6) Vývozní náhrady pro potravinovou pomoc Společenství se vyplatí pouze pro množství vyvezená v souladu s nařízením (ES) č. 800/1999 a pouze tehdy, byla-li převzata v souladu s nařízením (ES) č. 2519/97.
(7) Pokud jde o sazbu náhrady pro vnitrostátní potravinovou pomoc, mělo by být v případech, kdy je použitelná náhrada stanovena a uveřejněna před podáním nabídek, použito pravidlo stanovené v čl. 13 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 ze dne 26. ledna 1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o uplatňování vývozních licencí a vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky [10], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1923/2001 [11], a v čl. 11 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 1162/95 ze dne 23. května 1995, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí pro obiloviny a rýži [12], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 409/2001 [13].
(8) Přijetí horizontálních ustanovení, která se týkají sazby náhrady použitelné pro opatření vnitrostátní potravinové pomoci, vede ke zrušení stávajících odvětvových předpisů.
(9) Nařízení Komise (ES) č. 259/98 ze dne 30. ledna 1998, kterým se stanoví podrobná pravidla vývozu produktů dodávaných v rámci potravinové pomoci Společenství [14], by mělo být nahrazeno, aby bylo možné provést nezbytné změny a zlepšit jasnost a administrativní účinnost.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Aniž jsou dotčena výjimečná opatření, která Komise přijala pro zvláštní opatření, toto nařízení se vztahuje na vývoz produktů spadajících do působnosti nařízení o společné organizaci trhů, jež jsou uvedena v příloze 1 nařízení (ES) č. 1291/2000, pokud se tyto produkty dodávají v rámci potravinové pomoci Společenství podle nařízení (ES) č. 1292/96 a jsou mobilizovány ve Společenství v souladu s obecnými pravidly nařízení (ES) č. 2519/97.
Použije se obdobně, pokud jsou produkty uvedené v předcházejícím odstavci dodávány v rámci vnitrostátní potravinové pomoci, která je poskytována členskými státy, bude však podléhat zvláštním vnitrostátním opatřením týkajícím se organizace a přidělování těchto opatření.
Článek 2
1. Odchylně od ustanovení čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999 se vyplatí vývozní náhrada použitelná v den, který je určen v právním nástroji, jenž stanoví zvláštní podmínky, za kterých má být opatření potravinové pomoci Společenství provedeno (dále jen "oznámení o nabídkovém řízení").
V případě vnitrostátní potravinové pomoci podle článku 1 bude použitelná vývozní náhrada ta, která je použitelná v den, kdy členský stát zahájí nabídkové řízení pro danou dodávku.
2. V případě dodávek ze závodu, bez úhrady dopravného nebo s úhradou všech nákladů až do přístavu nalodění lhůta, v níž musí produkty opustit celní území Společenství a jež je určena v prvním pododstavci čl. 7 odst. 1 a čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999, neplatí.
3. Odchylně od ustanovení o úpravě předem stanovených částek nepodléhá náhrada uvedená v odstavci 1 žádné úpravě ani opravě.
Článek 3
1. Nárok na náhradu je podmíněn předložením vývozní licence, která bude obsahovat předem určenou náhradu uvedenou v čl. 2 odst. 1 a o níž bylo žádáno za účelem provedení daného opatření potravinové pomoci. Licence bude platná pouze pro vývoz uskutečněný v této souvislosti.
Odchylně od článku 40 nařízení (ES) č. 1291/2000 může příslušný orgán na základě písemné a oprávněné žádosti úspěšného účastníka nabídkového řízení (dále jen "dodavatele") prodloužit dobu platnosti licence.
Vývozní licence je platná pouze pro množství uvedené v políčku 17 licence, pro které byl žadatel prohlášen za dodavatele.
V políčku 19 licence se zapíše číslo "0".
2. K žádosti o licenci se přiloží potvrzení, že žadatel je dodavatelem potravinové pomoci Společenství.
Tímto potvrzením bude kopie sdělení, jež Komise žadateli zaslala a ve kterém ho informuje, že se stal dodavatelem dotčené potravinové pomoci, a na žádost vydávajícího orgánu také kopie oznámení o nabídkovém řízení.
Licence budou vydány pouze po potvrzení, že záruka na dodávku uvedená v článku 10 nařízení (ES) č. 2519/97 byla složena.
Složení této záruky se považuje za složení licenční záruky.
V políčku 11 licence se následně uvede slovo "osvobozeno".
3. V žádosti o náhradu uvedenou v čl. 5 odst. 4 nařízení (ES) č. 800/1999, v políčku 20 žádosti o licenci a ve vývozní licenci samotné se kromě požadavků uvedených v článku 16 nařízení (ES) č. 1291/2000 uvede jeden z těchto údajů:
- Ayuda alimentaria comunitaria — Acción no …/.. o Ayuda alimentaria nacional
- Fællesskabets fødevarehjælp — Aktion nr. …/.. eller National fødevarehjælp
- Gemeinschaftliche Nahrungsmittelhilfe — Maßnahme Nr. …/.. oder Nationale Nahrungsmittelhilfe
- Κοινοτική επισιτιστική βοήθεια — Δράση αριθ. …/.. ή Εθνική επισιτιστική βοήθεια
- Community food aid — Action No …/.. or National food aid
- Aide alimentaire communautaire — Action no …/.. ou Aide alimentaire nationale
- Aiuto alimentare comunitario — Azione n. …/.. o Aiuto alimentare nazionale
- Communautaire voedselhulp — Actie nr. …/.. of Nationale voedselhulp
- Ajuda alimentar comunitária — Acção n.o …/.. ou Ajuda alimentar nacional
- Yhteisön elintarvikeapu — Toimi nro …/.. tai Kansallinen elintarvikeapu
- Livsmedelsbistånd från gemenskapen — Aktion nr …/.. eller Nationellt livsmedelsbistånd.
Číslo opatření, jež má být uvedeno, je číslo oznámení o nabídkovém řízení.
Kromě toho se v políčku 7 žádosti o licenci i v licenci samotné uvede země určení.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 2, vývozní náhrada spojená s potravinovou pomocí Společenství se vyplatí v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 800/1999 a odchylně od článku 16 uvedeného nařízení při předložení kopie přejímacího nebo dodacího listu uvedeného v čl. 17 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 2519/97, která bude ověřena úřadem Komise, jemuž jsou podle oznámení o nabídkovém řízení nabídky zasílány.
Náhrada podle čl. 2 odst. 1 se vyplatí podle čistého přijatého množství uvedeného na přejímacím nebo dodacím listu.
2. Ustanovení čl. 51 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999 se nepoužije, pokud je požadovaná náhrada vyšší než náhrada, který má být vyplacena pro daný vývoz v důsledku okolností nebo událostí, které dodavatel nemůže ovlivnit a k nimž došlo po dokončení dodávky v souladu s čl. 12 odst. 5, čl. 13. odst. 7, čl. 14 odst. 11 nebo čl. 15 odst. 5 nařízení (ES) č. 2519/97.
Pokud příjemce pomoci změní zemi určení, snížení uvedené v druhém pododstavci čl. 18 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 800/1999 se nepoužije.
Článek 5
Zrušují se čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 174/1999 a čl. 11 písm. a) nařízení (ES) č. 1162/95.
Článek 6
Zrušuje se nařízení (ES) č. 259/98.
Použije se však i nadále pro dodávky potravinové pomoci Společenství, pro něž bylo oznámení o nabídkovém řízení uveřejněno před datem vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se pro dodávky potravinové pomoci Společenství, pro něž bylo oznámení o nabídkovém řízení zveřejněno v den vstupu tohoto nařízení v platnost nebo později.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2299/2001
ze dne 26. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 800/1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, a nařízení (ES) č. 1291/2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 9 odst. 2 a čl. 13 odst. 11 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 nařízení Komise (ES) č. 2298/2001 ze dne 26. listopadu 2001, kterým se stanoví podrobná pravidla pro vývoz produktů určených pro potravinovou pomoc [3], stanoví, že vývozy v rámci potravinové pomoci, pro které je žádána náhrada, jsou podmíněny předložením vývozních licencí obsahujících stanovení náhrady předem. Je proto třeba změnit dotyčná ustanovení nařízení Komise (ES) č. 800/1999 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 90/2001 [5], a nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [6] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1095/2001 [7].
(2) Ustanovení čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000 vyloučilo předložení licencí pro některé operace, mezi nimiž jsou operace uvedené v článcích 36, 40 a 44 nařízení (ES) č. 800/1999. A proto odkaz učiněný v čl. 24 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000 na licence pro výše uvedené operace je bezpředmětný a musí být zrušen.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídicích výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 4 nařízení (ES) č. 800/1999 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "Nárok na náhradu je podmíněn předložením vývozní licence obsahující stanovení náhrady předem, kromě případu vývozů zboží.
K získání náhrady se však nevyžaduje žádná licence:
- pokud vyvážená množství na jednu vývozní licenci jsou menší nebo se rovnají množstvím uvedeným v příloze III nařízení (ES) č. 1291/2000,
- v případech stanovených v článcích 6, 36, 40, 44, 45 a v čl. 46 odst. 1,
- pro dodávky ozbrojeným silám členských států umístěným ve třetích zemích."
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1291/2000 se mění takto:
1. Článek 16 se nahrazuje tímto: "Článek 16
Žádosti o licence a licence obsahující stanovení náhrady předem, které jsou vydány za účelem potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, obsahují v kolonce 20 alespoň jednu z následujících poznámek:
- Certificado GATT – Ayuda alimentaria
- GATT-licens – fødevarehjælp
- GATT-Lizenz, Nahrungsmittelhilfe
- Πιδτοποιητικό GATT – επιδιτιδτική βοήεια
- Licence under GATT – food aid
- Certificat GATT – aide alimentaire
- Titolo GATT – Aiuto alimentare
- GATT-certificaat – Voedselhulp
- Certificado GATT – ajuda alimentar
- GATT-todistus – elintarvikeapu
- GATT-licens – livsmedelsbistånd.
Kolonka 7 obsahuje označení země určení.
Tato licence je platná pouze pro vývoz uskutečněný ve výše uvedeném rámci potravinové pomoci."
2. V čl. 24 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto: "b) v případě vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem, prohlášení týkající se:
- vývozu nebo
- propuštění do jednoho z režimů uvedených v článcích 4 a 5 nařízení (EHS) č.
565/80."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2302/2001
ze dne 15. listopadu 2001
o prováděcích pravidlech k čl. 12 odst. 2 Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Knížectvím Andorry
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Knížectvím Andorry [1], a zejména na čl. 12 odst. 2 této dohody,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 12 odst. 2 uvedené dohody, výrobky položek 2402 a 2403 harmonizovaného systému, které se vyrábí ve Společenství ze surového tabáku a které splňují podmínky čl. 3 odst. 1, mají při dovozu do Knížectví Andorry nárok na preferenční sazbu odpovídající 60 % sazby používané v Knížectví Andorry v případě stejných výrobků vůči třetím zemím.
(2) Za účelem zajištění jednotného výkladu a používání čl. 12 odst. 2 je třeba stanovit prováděcí pravidla pro používání tohoto článku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Výrobky uvedené v čl. 12 odst. 2 Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Knížectvím Andorry (dále jen "dohoda") mají nárok na preferenční sazbu při dovozu do Knížectví Andorry po předložení osvědčení uvedeného v příloze.
Článek 2
Obecné podmínky pro vydání
1. Osvědčení vydávají celní orgány vyvážejícího státu na žádost vývozce nebo, na odpovědnost vývozce, jeho zmocněného zástupce.
Vývozce nebo jeho zmocněný zástupce vyplní za tímto účelem osvědčení, jehož vzor je uveden v příloze, v jednom z jazyků, ve kterém je vyhotovena tato dohoda.
2. Celní orgány členského státu Společenství vydají osvědčení, pokud jsou výrobky položek 2402 a 2403 harmonizovaného systému Společenství vyrobeny ve Společenství ze surového tabáku, který se ve Společenství nacházel ve volném oběhu.
3. Vydávající celní orgány přijmou všechna nezbytná opatření k ověření splnění všech podmínek.
Za tímto účelem jsou oprávněny vyžadovat jakýkoli důkaz a provádět jakoukoli kontrolu, kterou považují za vhodnou.
Vydávající celní orgány rovněž zajistí, aby byl tiskopis řádně vyplněn.
4. Vývozce žádající o vydání osvědčení je povinen předložit kdykoliv na požádání celních orgánů vyvážející země, kde je osvědčení vydáváno, veškeré příslušné dokumenty prokazující náležité zpracování a statut zboží Společenství, jak je to požadováno v čl. 12 odst. 2 dohody.
5. Celní orgány vydají osvědčení a předají jej vývozci, jakmile je vlastní vývoz proveden nebo zajištěn.Vydávající orgán si ponechá jednu kopii osvědčení.
6. Vydávající celní orgány přidělí každému osvědčení číslo.
Kopie má stejné číslo jako originál.
Článek 3
Zákaz navracení cel nebo osvobození od cel
1. Surový tabák ve volném oběhu, který se používá při výrobě zboží, pro které je vydáno nebo vyhotoveno osvědčení v souladu s článkem 2, nepodléhá ve Společenství navracení cla nebo osvobození od cla jakéhokoliv druhu.
2. Vývozce výrobků uvedených v osvědčení je povinen předložit kdykoliv na požádání všech příslušných celních orgánů Společenství všechny příslušné doklady prokazující, že nebylo uplatněno navracení cla pro dovážený surový tabák použitý při výrobě příslušných výrobků a že veškerá cla nebo poplatky s rovnocenným účinkem, které se vztahují na surový tabák, byly skutečně zaplaceny.
Článek 4
Dodatečně vydaná osvědčení
1. Odchylně od čl. 2 odst. 5 lze výjimečně vydat osvědčení po uskutečnění vývozu výrobků, kterých se osvědčení týká, a to nejvýše do tří měsíců ode dne vývozu.
2. Pro účely provádění odstavce 1, uvede vývozce ve své žádosti místo a den vývozu výrobků, kterých se žádost týká, a důvody této žádosti.
3. Osvědčení vydaná dodatečně musí být v kolonce 8 opatřena jednou z uvedených poznámek:
ESPEDIDO A POSTERIORI,UDSTEDT EFTERFØLGENDE,NACHTRÄGLICH AUSGESTELLT,ΕΚΔΟΘΕΝ ΕΚ ΤΩΝ ΥΣΤΕΡΩΝ,ISSUED RETROACTIVELY,DÉLIVRÉ A POSTERIORI,RILASCIATO A POSTERIORI,ACHTERAF AFGEGEVEN,EMITIDO A POSTERIORI,ANNETTU JÄLKIKÄTEEN,UTFÄRDAT I EFTERHAND,EMES A POSTERIORI.
Článek 5
Vydání duplikátu osvědčení
1. V případě krádeže, ztráty nebo zničení osvědčení může vývozce požádat celní orgány, které osvědčení vydaly, o duplikát vydaný na základě dokladů o vývozu, které vlastní.
2. Duplikát musí být v kolonce 8 opatřen jednou z těchto poznámek:
DUPLIKAT.
3. Duplikát, který má datum originálního osvědčení, má účinek od tohoto data.
Článek 6
Platnost osvědčení
1. Osvědčení je platné čtyři měsíce od data jeho vydání zemí vývozu a musí být předloženo v této lhůtě celním orgánům země dovozu.
2. Osvědčení předkládané celním orgánům Knížectví Andorry po uplynutí lhůty pro předložení, stanovené v odstavci 1, lze přijmout pro účely žádosti o preference, stanovené v čl. 12 odst. 2 dohody v případech, kdy je nepředložení těchto osvědčení ve stanovené lhůtě způsobeno výjimečnými okolnostmi nebo za předpokladu, že jim výrobky byly předloženy před uplynutím této lhůty.
Článek 7
Předložení osvědčení
1. Žádost o preferenční sazbu musí dovozce podat v okamžiku, ve kterém vzniká celní dluh.
2. Osvědčení se předkládají celním orgánům Knížectví Andorry na podporu celních prohlášení, na základě kterých vzniká celní dluh.
Tyto orgány mohou požadovat překlad osvědčení.
Článek 8
Podpůrné doklady
Doklady uvedené v čl. 2 odst. 4, určené k tomu, aby prokázaly, že výrobky, na které se vztahuje osvědčení, mají nárok na preferenční sazbu stanovenou v čl. 12 odst. 2 dohody a splňují ostatní podmínky tohoto nařízení, mohou být předkládány těmito formami:
a) důkaz o statutu Společenství použitého surového tabáku, vyhotovený v souladu s příslušnými ustanoveními Společenství;
b) přímý důkaz o činnostech prováděných vývozcem nebo dodavatelem při získávání příslušných výrobků, na základě jeho účtů nebo účetnictví.
Článek 9
Uchování osvědčení a podpůrných dokladů
1. Vývozce žádající o vydání osvědčení, uchovává doklady uvedené v článku 2 odst. 4 po dobu nejméně tří let.
2. Celní orgány Knížectví Andorry uchovávají předložená osvědčení po dobu nejméně tří let.
Článek 10
Vzájemná pomoc
1. Celní orgány členských států Společenství si navzájem předají prostřednictvím Komise vzory otisků razítek používaných celními úřady pro vydávání osvědčení a adresy celních orgánů odpovědných za ověřování těchto osvědčení.
2. Za účelem zajištění správného používání tohoto nařízení, celní orgány členských států Společenství a Andora vzájemně spolupracují při kontrole pravosti, správnosti dokladů a pravidelnosti postupů stanovených ve výše uvedených článcích.
Článek 11
Dodatečné ověřování
1. Dodatečné ověřování osvědčení se provádí namátkově nebo kdykoliv mají celní orgány Knížectví Andorry důvodné pochybnosti o pravosti těchto dokladů, požadovaného zpracování a o statutu zboží Společenství nebo o splnění ostatních požadavků tohoto nařízení.
2. Za účelem provádění ustanovení odstavce 1 vrátí celní orgány Knížectví Andorry osvědčení celním orgánům země vývozu, případně uvedou věcné nebo formální důvody, které zdůvodňují šetření.
Na podporu své žádosti o dodatečné ověření poskytnou všechny získané doklady nebo informace o tom, že údaje uvedené v osvědčení jsou nesprávné.
3. Ověření je prováděno celními orgány země vývozu.
Pro tyto účely jsou celní orgány oprávněny požadovat jakékoliv doklady a provádět jakoukoliv kontrolu účtů vývozce nebo jinou kontrolu, kterou považují za vhodnou.
4. Celní orgány žádající o ověření jsou co nejdříve informovány o jeho výsledcích. Z výsledků musí být zřejmé, zda jsou doklady pravé a zda příslušné výrobky splňují požadavky čl. 12 odst. 2.
5. Neobdrží-li v případech důvodných pochybností žádající celní orgány žádnou odpověď do 10 měsíců od data žádosti o ověření nebo nebude-li odpověď obsahovat dostatečné informace pro určení pravosti uvedeného dokladu, požadovaného zpracování nebo statutu zboží Společenství, celní orgány Knížectví Andorry nepřiznají nárok na preference.
Článek 12
Sankce
Každé osobě, která vystaví nebo nechá vystavit doklad obsahující nesprávné údaje za účelem získání preferenční sazby pro výrobky bude uložena sankce podle čl. 12. odst. 2 dohody.
Článek 13
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2318/2001
ze dne 29. listopadu 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o uznávání organizací producentů v odvětví rybolovu a akvakultury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], ve znění nařízení Komise (ES) č. 939/2001 [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 a čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2939/94 ze dne 2. prosince 1994, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 105/76 o uznávání organizací producentů v odvětví rybolovu [3], ve znění nařízení (ES) č. 1762/96 [4], musí projít zásadními změnami. Proto by mělo být zrušeno a nahrazeno.
(2) Je nutné stanovit podmínky a postup pro udělení a odebrání uznání organizací producentů členskými státy, aby bylo zaručeno jednotné používání předpisů upravujících společnou organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury.
(3) Organizace producentů musí podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 104/2000 prokázat, že je hospodářsky dostatečně činná, aby mohla být uznána. Je proto nutné přesně vymezit kritéria, která umožní posoudit, zda byla tato podmínka splněna.
(4) Je také nezbytné stanovit podmínky pro uznávání sdružení organizací producentů.
(5) Je nutné zajistit, aby byla stanovena společná pravidla, jejichž dodržování bude pro členy organizací producentů závazné.
(6) Bylo by vhodné vymezit, jaké údaje musí poskytnout žadatel o uznání.
Je třeba stanovit termíny pro udělení a zamítnutí uznání a určitá pravidla pro odebrání uznání.
(7) Je třeba stanovit opatření, která ověří, zda jsou dodržovány podmínky spojené s uznáním, a vymezit následky v případě, že bylo o uznání žádáno podvodným způsobem nebo bylo podvodným způsobem využíváno.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Organizace producentů vymezená v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 104/2000 se pro účely čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice považuje za dostatečně hospodářsky činnou, pokud
a) s ohledem na velikost, celkovou kapacitu rybářských plavidel, která u ní mají domovský přístav, pravidelnost a velikost vykládek, je oblast, na kterou se žádost o uznání vztahuje, členským státem považována za dostatečně významnou z hlediska její velikosti a
b) je splněna některá z těchto podmínek:
i) počet plavidel provozovaných členy organizace producentů činí nejméně 20 % celkového počtu plavidel, která jsou v takové oblasti obvykle přítomna, nebo
ii) u druhů nebo skupin druhů, pro které se žádá o uznání, organizace producentů odprodává buď
- nejméně 15 % hmotnosti celkové produkce ve své oblasti, nebo
- nejméně 30 % hmotnosti celkové produkce ve významném přístavu nebo na významném trhu dané oblasti, přičemž dotyčný členský stát vymezí, co se pro tento účel rozumí výrazem "významný".
2. Členské státy rozhodují, která z podmínek stanovených v odst. 1 písm. b) se uplatňuje na jejich území.
Své rozhodnutí oznámí Komisi a zúčastněným stranám do dvou měsíců od vyhlášení tohoto nařízení.
V případě změny struktury trhu se členské státy mohou rozhodnout podmínku změnit. Uvedenou změnu neprodleně oznámí Komisi a zúčastněným stranám.
3. Pokud organizaci producentů tvoří producenti, z nichž nejméně 30 % působí v jedné nebo více oblastech odlišných od té, ve které mají domovský přístav plavidla provozovaná členy organizace producentů, je tato organizace považována za dostatečně hospodářsky činnou pro účely čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 104/2000, pokud odprodává nejméně 4 % hmotnosti vnitrostátní produkce druhů nebo skupin druhů, pro které žádá o uznání.
4. V zájmu účinnějšího řízení může členský stát stanovit procentní podíl uvedený v první odrážce odst. 1 písm. b) bodu ii) v rozpětí od 15 % do 30 %, procentní podíl uvedený v druhé odrážce odst. 1 písm. b) bodu ii) v rozpětí od 30 % do 50 % a procentní podíl týkající se producentů uvedený v odstavci 3 v rozpětí od 30 % do 50 %.
5. V případě žádosti o uznání pro produkty akvakultury se hospodářská činnost považuje za dostatečnou pro účely čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 104/2000, pokud organizace producentů odprodává nejméně 25 % celkové produkce dotyčného druhu nebo skupiny druhů v produkční oblasti, která je na základě kritérií, stanovených příslušným členským státem, tímto státem považována za dostatečně velkou.
S cílem zohlednit zvláštní charakteristiky regionální produkce může členský stát stanovit procentní podíl uvedený v prvním odstavci v rozpětí od 25 % do 50 %.
Členské státy sdělí Komisi procentní podíl, který se rozhodly použít, do dvou měsíců od vyhlášení tohoto nařízení.
Článek 2
Členský stát může uznat sdružení organizace producentů pouze za podmínky, že
a) jej tvoří minimální část celkového počtu organizací producentů uznaných v daném oboru příslušným členským státem a
b) hodnota produkce uváděné sdružením na trh představuje v uvedeném oboru nejméně 20 % hodnoty vnitrostátní produkce.
Článek 3
1. Aniž je dotčeno nařízení Komise (ES) č. 2508/2000 [5], vypracují se pravidla pro rybolov, produkci a uvádění na trh uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. c) bodu 1 nařízení (ES) č. 104/2000 písemně.
2. V souladu s čl. 5 odst. 1 písm. c) bodem 4 nařízení (ES) č. 104/2000 lze upustit od požadavku, aby členové odprodávali svou celkovou produkci prostřednictvím organizace producentů, jestliže se prodej uskuteční podle předem stanovených společných pravidel. V takových případech musí tato společná pravidla přinejmenším vyžadovat dodržování odkupních cen organizace.
3. Odchylně od čl. 5 odst. 1 písm. c) bodu 4 nařízení (ES) č. 104/2000 se množství produktů, na která členové organizace producentů uzavřeli smlouvy dříve, než se stali členy organizace, nemusí odprodávat prostřednictvím organizace producentů, pokud členové před svým vstupem informovali organizaci o rozsahu a trvání těchto smluv a pokud organizace souhlasila, že od tohoto požadavku upustí.
Článek 4
Žadatel, který žádá o uznání, předloží:
a) stanovy organizace producentů;
b) pravidla a předpisy organizace producentů;
c) jména osob zmocněných jednat jménem organizace producentů;
d) podrobnosti o činnostech, na nichž je žádost o uznání založena;
e) důkaz, že je dodržován článek 1 nebo 2.
Článek 5
Členský stát písemně uvědomí organizaci producentů o svém rozhodnutí do tří měsíců od obdržení žádosti o uznání.
Pokud bude uznání zamítnuto, uvede členský stát důvody jeho zamítnutí.
Článek 6
Pokud má členský stát v úmyslu odebrat uznání, uvědomí organizaci producentů o tomto úmyslu spolu s důvody k odebrání.
Členský stát umožní organizaci producentů předložit ve stanovené lhůtě připomínky.
Článek 7
1. V souladu s čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 104/2000 provádějí členské státy nejméně jednou za rok kontrolu, aby se ujistily, že organizace producentů dodržuje podmínky uznání.
2. Pokud je uznání odebráno kvůli tomu, že dotyčná organizace producentů podvodným způsobem žádala o uznání nebo jej podvodně využívala, jakákoli podpora poskytnutá podle čl. 15 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 [6] bude členským státem vymáhána zpět.
Článek 8
Nařízení (ES) č. 2939/94 se zrušuje.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2351/2001
ze dne 30. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 896/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 216/2001 [2], a zejména na článek 20 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 896/2001 [3] ve znění nařízení (ES) č. 1613/2001 [4] stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 404/93 použitelná od 1. července 2001, pokud jde o řízení dovozních celních kvót stanovených v čl. 18 odst. 1 uvedeného nařízení.
(2) Ustanovení čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 896/2001 týkající se způsobu stanovení referenčního množství pro tradiční hospodářské subjekty v rámci celní kvóty A/B obsahují odkazy na ustanovení nařízení (EHS) č. 404/93 v jeho původním znění použitelném od 1. července 1993 do 31. prosince 1998. Za účelem snazšího porozumění těmto odkazům na právní předpisy, které byly mezitím změněny, a ve shodě s žádostmi o jejich vyjasnění, je třeba podrobněji stanovit, jak má být toto ustanovení používáno. Toto vyjasnění čl. 4 odst. 1 však nic nemění na způsobu stanovení referenčního množství pro tradiční hospodářské subjekty v rámci celní kvóty A/B.
7 odst. 2 nařízení 896/2001 určuje, které podpůrné doklady musí netradiční hospodářské subjekty zaslat příslušným úřadům za účelem své registrace.
Ustanovení týkající se doložení dovozu musí být po technické stránce upraveno tak, že se zruší odkaz na předložení příslušných celních dokladů, protože dovoz v každém případě podléhá předložení dovozní licence.
(4) Anglické znění některých ustanovení výše uvedeného nařízení musí být rovněž opraveno.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro banány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 896/2001 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se vkládá druhý pododstavec, který zní: "Pro účely předcházejícího pododstavce přihlédnou příslušné orgány pouze k primárním dovozům uskutečněným ve sledovaném období na základě referenčních množství vzniklých uvedením banánů ze třetích zemí a/nebo netradičních banánů AKP na trh."
2. Odst. 2 čl. 7 písm. b) se nahrazuje tímto: "b) doklad o dovozu banánů předložením použitých dovozních licencí spolu s."
Článek 2
Týká se pouze anglického znění.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2372/2001
ze dne 4. prosince 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92, Francie zaslala Komisi žádost o zápis názvu "Pélardon" jako označení původu.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádost splňuje všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Uvedený název by tedy měl být zapsán do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" a měl by být proto v rámci Společenství chráněn jako označení původu.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2036/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se doplňuje k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisuje do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněné označení původu (CHOP).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2375/2001
ze dne 29. listopadu 2001,
kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 466/2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 [2] stanoví, že potraviny nesmějí při uvádění na trh obsahovat množství kontaminujících látek vyšší než množství uvedená v uvedeném nařízení.
(2) Výrazem "dioxiny" se rozumí skupina 75 polychlorovaných dibenzo-p-dioxinů ("PCDD") a 135 polychlorovaných dibenzofuranů ("PCDF"), z nichž 17 je toxikologicky významných.
Nejtoxičtějším derivátem je 2,3,7,8-tetrachlordibenzo-p-dioxin (TCDD) klasifikovaný Mezinárodní agenturou pro výzkum rakoviny a jinými uznávanými mezinárodními organizacemi jako známý karcinogen u člověka.
Vědecký výbor pro potraviny (dále jen "VVP") ve shodě se Světovou zdravotní organizací (dále jen "WHO") dospěl k závěru, že se karcinogenní účinky dioxinů neprojevují, pokud jsou jejich množství nižší než určitá prahová hodnota.
K jiným nepříznivým účinkům, jako jsou endometriosa, neurologické poruchy chování a imunosupresivní účinky, dochází při mnohem nižších množstvích a považuje se za vhodné stanovit pro ně přijatelný příjem.
(3) Polychlorované bifenyly (dále jen "PCB") jsou skupinou 209 různých kongenerů, které lze rozdělit do dvou skupin podle jejich toxikologických vlastností: 12 z nich vykazuje toxikologické vlastnosti podobné vlastnostem dioxinů, a jsou tedy často nazývány "PCB s účinkem podobným dioxinům".
Ostatní PCB nevykazují toxicitu podobnou dioxinům, mají však jiný toxikologický profil.
(4) Každý kongener dioxinů nebo "PCB s účinkem podobným dioxinům" vykazuje různou míru toxicity.
Ve snaze umožnit sčítání toxicity těchto různých kongenerů, a usnadnit tak hodnocení rizika a regulativní kontrolu, byl zaveden pojem faktorů ekvivalentní toxicity (dále jen "TEFs").
To znamená, že analytické výsledky pro všech 17 jednotlivých kongenerů dioxinu a až 12 kongenerů PCB s účinkem podobným dioxinům se vyjadřují jedinou kvantifikovatelnou veličinou: "ekvivalentní toxickou koncentrací TCDD" (dále jen "TEQ").
(5) Dioxiny a PCB jsou extrémně odolné vůči chemickému a biologickému rozkladu, přetrvávají proto v životním prostředí a shromažďují se v potravním a potravinovém řetězci.
(6) Více než 90 % expozice člověka dioxinům pochází z potravin.
Potraviny živočišného původu obvykle přispívají k celkové expozici přibližně 80 %.
Zátěž dioxinů pro zvířata pochází převážně z krmiv.
Krmiva, a v některých případech půda, vzbuzují obavy, že jsou možnými zdroji dioxinů.
(7) VVP přijal dne 30. května 2001 stanovisko o hodnocení rizika dioxinů a PCB s účinkem podobným dioxinům v potravinách; jedná se o aktualizaci na základě nových vědeckých informací, které jsou dostupné od přijetí stanoviska VVP k této záležitosti ze dne 22. listopadu 2000.
VVP stanovil přijatelný týdenní příjem (dále jen "TWI") pro dioxiny a PCB s účinkem podobným dioxinům 14 pg WHO-TEQ/kg tělesné hmotnosti.
Odhady expozice ukazují, že u značné části populace Společenství je příjem potravinami vyšší než hodnota TWI.
Určité skupiny populace v některých zemích mohou být vystaveny vyššímu riziku v důsledku svých stravovacích zvyklostí.
(8) Snížení expozice člověka dioxinům ze spotřeby potravin je tedy důležité a nezbytné pro zajištění ochrany spotřebitele.
Zvláště vysoká množství dioxinů byla zjištěna u některých skupin potravin.
Vzhledem k tomu, že kontaminace potravin přímo souvisí s kontaminací krmiv, musí být přijat integrovaný přístup ke snížení výskytu dioxinů v potravinovém řetězci, tj. od krmiv přes zvířata určená k získávání potravin až po člověka.
(9) VVP doporučil, aby neustávalo úsilí o omezení uvolňování dioxinů a příbuzných sloučenin do životního prostředí na nejnižší dosažitelnou úroveň.
To je nejefektivnější a nejúčinnější způsob, jak snížit výskyt dioxinů a podobných látek v potravinovém řetězci a zajistit trvalé snižování zátěže pro lidské tělo.
VVP poznamenal, že nedávné výzkumy u mateřského mléka a krve ukázaly, že hladina dioxinů již neklesá.
(10) Maximální limity dioxinů a PCB s účinkem podobným dioxinům jsou vhodným nástrojem k zabránění nepřijatelně vysokým expozicím lidské populace a k distribuci nepřijatelně vysoce kontaminovaných potravin, například v důsledku znečištění a expozice při nehodách.
Stanovení maximálních limitů je nepostradatelné pro zavedení regulativního kontrolního systému a zajištění jejich jednotného používání.
(11) Opatření založená výhradně na stanovení maximálních limitů dioxinů a PCB s účinkem podobným dioxinům v potravinách by byla dostatečně účinná pouze tehdy, pokud by byly limity stanoveny tak nízko, že by musela být velká část nabídky potravin prohlášena za nevhodnou k lidské spotřebě.
Obecně se má za to, že pokud má být aktivně snižován výskyt dioxinů v potravinách, měly by být zavedení maximálních limitů doprovázeno opatřeními stimulujícími aktivní přístup, včetně stanovení akčních hodnot a cílových hodnot pro potraviny v kombinaci s opatřeními k omezování emisí.
Cílové hodnoty jsou hodnotami, kterých je třeba dosáhnout, aby byla expozice člověka v konečném důsledku snížena u většiny populace pod hodnotu TWI stanovenou vědeckým výborem.
Akční hodnoty jsou nástrojem příslušných orgánů a provozovatelů pro vyhledání případů, kdy je žádoucí identifikovat zdroj kontaminace a přijmout opatření pro jeho omezení nebo odstranění, a to nejen v případě nedodržení ustanovení tohoto nařízení, ale také v případech, kdy jsou v potravinách zjištěna významná množství dioxinů nad obvyklými hodnotami pozadí.
Tento přístup povede k postupnému snižování množství dioxinů v potravinách a v konečném důsledku k dosažení cílových hodnot.
Doporučení Komise je proto určeno členským státům.
(12) Ačkoliv by se měly limity z toxikologického hlediska vztahovat na dioxiny, furany a PCB s účinkem podobným dioxinům, jsou na omezenou dobu stanoveny pouze maximální limity dioxinů a furanů, a nikoli PCB s účinkem podobným dioxinům, o jejichž výskytu nejsou k dispozici dostatečné údaje.
Bude však pokračovat monitorování, zejména monitorování výskytu PCB s účinkem podobným dioxinům, s cílem zahrnout tyto látky do maximálních limitů.
(13) Nepřijatelnost obsahu dioxinů v potravinách by měla být posouzena s ohledem na současné hodnoty kontaminace pozadí, které se u jednotlivých potravin liší.
Maximální limity by měly být s přihlédnutím ke kontaminaci pozadí na přísné, avšak reálné úrovni.
(14) S cílem zajistit, aby všichni provozovatelé zapojení do potravinového a potravního řetězce nadále všemi prostředky usilovali o omezení výskytu dioxinů v krmivu a potravinách a učinili vše, co je potřeba, by měly být platné maximální limity v určité lhůtě přezkoumány s cílem stanovit nižší maximální limity.
Do roku 2006 by mělo být dosaženo nejméně 25 % snížení expozice člověka dioxinům.
(15) Maximální limity jsou stanoveny převážně pro potraviny živočišného původu.
Na výrobky jako koňské, kozí a králičí maso a kachní, husí a křepelčí vejce se v současné době žádné limity nevztahují.
O výskytu dioxinů v těchto potravinách jsou k dispozici pouze omezená data.
Kromě toho mají z hlediska příjmu omezený význam, a maximální limity pro ně tedy dočasně nebyly stanoveny.
Maximální limity nejsou v současné době stanoveny ani pro obiloviny, ovoce a zeleninu, neboť kontaminace těchto potravin je obecně nízká, a je tedy pouze méně důležitým faktorem, který přispívá k celkové expozici člověka dioxinům.
Je však vhodné, aby bylo množství dioxinů a PCB s účinkem podobným dioxinům v těchto potravinách pravidelně monitorováno.
(16) Rostlinné oleje obvykle neobsahují významná množství dioxinů nebo PCB s účinkem podobným dioxinům.
Vzhledem k tomu, že jsou rostlinné oleje často uváděny na trh nebo používány jako potravinové složky ve směsi s živočišnými tuky, je vhodné z důvodu kontroly stanovit pro rostlinné oleje maximální limit.
(17) Data, která jsou v současné době k dispozici, neumožňují stanovit maximální limity pro různé kategorie ryb a produktů rybolovu.
Maximální limit dioxinů v krmivech pro ryby je příčinou významně nižších množství dioxinů v rybách z rybího chovu.
Jakmile bude k dispozici více dat, může být v budoucnu vhodné stanovit různé limity pro různé kategorie ryb a produktů rybolovu nebo bude možné některé kategorie ryb z regulace vyjmout, pokud budou mít z hlediska příjmu omezený význam.
(18) Některé druhy ryb pocházející z oblasti Baltského moře mohou obsahovat vysoká množství dioxinů.
U významné části tučných baltských ryb, jako je baltský sleď a baltský losos, nebudou dodrženy maximální limity, a byly by tedy vyloučeny ze stravy Švédů a Finů.
Ukazuje se však, že vyloučení ryb ze stravy může mít ve Švédsku a ve Finsku negativní dopad na zdraví.
Ve Švédsku a ve Finsku existuje systém, jehož prostřednictvím lze zajistit, aby byli spotřebitelé plně informováni o doporučeních týkajících se omezení konzumace baltských ryb určitými ohroženými skupinami populace s cílem vyhnout se možnému zdravotnímu riziku.
(19) Data z monitorování ukazují, že vejce z volného chovu nebo z polointenzivního chovu obsahují větší množství dioxinů než vejce z chovu v kleci.
Mohou být přijata opatření ke snížení množství dioxinů v těchto vejcích.
Je tedy vhodné, aby bylo stanoveno přechodné období předtím, než se začnou na vejce z volného nebo polointenzivního chovu vztahovat maximální limity.
(20) Je důležité snížit celkovou kontaminaci potravin dioxiny.
Je tedy nezbytné zakázat mísení potravin, v nichž jsou dodrženy maximální limity, s potravinami, v nichž jsou tyto maximální limity překročeny.
(21) Vzhledem k rozdílům mezi členskými státy a k následnému riziku narušení hospodářské soutěže jsou nezbytná opatření Společenství s cílem chránit veřejné zdraví a zajistit jednotu trhu při zachování zásady proporcionality.
(22) Nařízení (ES) č. 466/2001 by proto mělo být změněno.
(23) V souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 315/93 byla ustanovení, která by mohla mít vliv na veřejné zdraví, konzultována s VVP.
(24) Stálý výbor pro potraviny nevydal příznivé stanovisko.
Komise tedy nemohla zamýšlené předpisy přijmout postupem podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 315/93,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 466/2001 se mění takto:
1. V článku 1 se vkládá nový odstavec, který zní: "1a. Odchylně od odstavce 1 je Švédsku a Finsku dovoleno v přechodném období do 31. prosince 2006 uvádět na trh ryby z oblasti Baltského moře určené ke spotřebě na jejich území, které obsahují množství dioxinů vyšší než množství stanovená v příloze I oddílu 5 bodě 5.2, pokud bude existovat systém zajišťující plnou informovanost spotřebitelů o doporučeních týkajících se omezení konzumace baltských ryb určitými ohroženými skupinami populace s cílem vyhnout se možnému zdravotnímu riziku.
Jakékoli budoucí použití této odchylky bude znovu zváženo v rámci přezkumu přílohy I oddílu 5 stanoveného v čl. 5 odst. 3.
Švédsko a Finsko sdělí Komisi každoročně do 31. prosince výsledky svého monitorování množství dioxinů v rybách z oblasti Baltského moře a podá zprávu o opatřeních přijatých ke snížení expozice člověka dioxinům z ryb z oblasti Baltského moře."
2. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 4a
S ohledem na dioxiny v produktech podle přílohy I oddílu 5 se zakazuje
a) mísit produkty, u nichž jsou dodrženy maximální limity, s produkty, u nichž jsou tyto maximální limity překročeny,
b) používat produkty, u nichž nejsou dodrženy maximální limity, jako složky pro výrobu jiných potravin."
3. V článku 5 se doplňuje nový odstavec, který zní: "3. Nejpozději do 31. prosince 2004 Komise poprvé přezkoumá přílohu I oddíl 5 s ohledem na nové údaje o výskytu dioxinů a PCB s účinkem podobným dioxinům, zejména s ohledem na zahrnutí PCB s účinkem podobným dioxinům do limitů, které mají být stanoveny.
Oddíl 5 přílohy I dále přezkoumá nejpozději do 31. prosince 2006 s cílem významně snížit maximální limity a podle možnosti stanovit maximální limity pro další potraviny."
4. Příloha I se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2379/2001
ze dne 5. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1148/2001 o kontrolách dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 7 nařízení Komise č. 1148/2001 ze dne 12. června 2001 o kontrolách dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu [3] stanoví podmínky, za kterých může Komise schválit kontrolní postupy prováděné některými třetími zeměmi v případě produktů vyvážených do Společenství.
(2) Podle druhého pododstavce čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1148/2001 kontrolní útvary třetích zemí pověřené zmíněným schvalováním vydávají taková osvědčení o shodě, která celní orgány Společenství mohou přijmout pro účely propuštění těchto produktů do volného oběhu. Je proto třeba stanovit společná kritéria pro osvědčení vydávaná různými třetími zeměmi, zejména v případě originálu a kopie těchto osvědčení, jejich formátu, tisku, způsobu vyplňování, jejich číslovaní a archivování, jakož i k nim připojených podpisů a otisků razítek.
(3) Čl. 7 odst. 5 nařízení (ES) č. 1148/2001 stanoví systém kontrol odběrem vzorků, které provádějí členské státy u osvědčení vydaných třetími zeměmi. K těmto kontrolám by však mělo docházet jen v případech výrazných pochyb o pravosti osvědčení nebo o přesnosti uvedených údajů.
(4) Za účelem provedení článku 7 nařízení (ES) č. 1148/2001 musí být zřízen systém spolupráce ve správní oblasti mezi Společenstvím a každou z dotyčných třetích zemí, aby tak všechny požadované informace mohly být zpřístupněny příslušným orgánům Společenství.
Musí být stanovena náplň a způsob provádění této správní spolupráce.
(5) V případě potřeby může schválení kontrolních postupů prováděných třetími zeměmi podléhat organizování kontrol na místě za účelem posouzení jejich systémů kontroly vývozu.
V takových případech musí být stanovena možnost využití zvláštního sboru inspektorů pro odvětví ovoce a zeleniny, zřízeného podle článku 40 nařízení (ES) č. 2200/96.
(6) Je třeba rovněž doplnit vzor etikety uvedený v příloze III nařízení (ES) č. 1148/2001.
(7) V důsledku toho je třeba změnit nařízení (ES) č. 1148/2001.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1148/2001 se mění takto:
1. Článek 7 se mění takto:
a) V odstavci 2 se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto: "Pro účely schválení uvedeného v odstavci 1 může Komise k provádění kontrol na místě využít zvláštního sboru inspektorů pro trh s ovocem a zeleninou, zřízeného podle článku 40 nařízení (ES) č. 2200/96, které prověří, zda kontrolní úkony prováděné v dotyčné třetí zemi vyhovují opatřením tohoto článku, a v případě potřeby doporučí zvýšení stupně shody zboží vyváženého touto třetí zemí do Společenství."
b) V odstavci 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Vzory formulářů, na kterých se vypracují osvědčení stanovená v druhém pododstavci tohoto odstavce, se stanoví v rámci schválení uvedeného v odstavci 1.
Osvědčení musí být označeno slovem "originál".
Požadují-li se další kopie, musí být označeny slovem "kopie".
Příslušné orgány Společenství uznají za platný pouze originál osvědčení.
Formulář má rozměry 210 × 297 mm; rozměr formuláře smí být na délku nejvýše o 8 mm větší nebo nejvýše o 5 mm menší.
Použije se bílý bezdřevý klížený psací papír o hmotnosti nejméně 40 gramů na metr čtvereční.
Formuláře se tisknou a vyplňují v jednom z úředních jazyků Společenství.
Formuláře se vyplňují pomocí mechanografického nebo podobného postupu.
Zapsané údaje nesmí být vymazávány nebo přepisovány.
Jakékoliv změny se provedou přeškrtnutím nesprávných údajů a v případě potřeby připojením požadovaných údajů.
Takové změny musí být parafovány osobou, která je provedla, a stvrzeny vydávajícími orgány.
Každé osvědčení musí být opatřeno evidenčním číslem, vytištěným nebo nevytištěným, na jehož základě je možná jeho identifikace, a musí být opatřeno otiskem razítka vydávajícího orgánu a podpisem osoby nebo osob k tomu zmocněných.
Vydávající orgán si ponechá kopii každého osvědčení, které vydá."
c) Odstavec 4 se nahrazuje tímto: "4. Komise může schválení pozastavit, zjistí-li, že u významné části šarží a/nebo množství neodpovídá zboží údajům z osvědčení o shodě vydávaných kontrolními útvary třetí země, nebo byla-li na žádosti o následnou kontrolu uvedené v odstavci 5a podána neuspokojivá odpověď."
d) Vkládá se nový odstavec 5a, který zní: "5a. Kdykoliv se vyskytnou pochybnosti o pravosti osvědčení, jak je uvedeno v odstavci 3 druhém pododstavci, nebo o přesnosti v něm uvedených údajů, provede se následná kontrola.
Příslušný orgán vrátí osvědčení nebo jeho kopii úřednímu zpravodaji ve třetí zemi, který je uveden v odstavci 2 druhém pododstavci, a v případě potřeby udá důvody svého šetření a všechny získané údaje nasvědčující tomu, že osvědčení není pravé nebo že v něm obsažené údaje nejsou správné.
Žádosti o následné kontroly se dávají Komisi na vědomí v co nejkratší době společně s výsledky každé žádosti.
Je-li podána žádost o následnou kontrolu, může dovozce dotyčného produktu požádat příslušné kontrolní subjekty o provedení kontroly shody, jak je uvedeno v článku 6."
e) Vkládá se nový odstavec 8, který zní: "8. Používání tohoto článku závisí na zavedení postupu pro správní spolupráci mezi Společenstvím a každou z dotyčných třetích zemí.
Za tímto účelem dotyčné třetí země zašlou Komisi všechny příslušné údaje o kontrolních úkonech, zejména vzory otisků razítek používaných jejich kontrolními útvary a v případě potřeby neprodleně i všechny změny v těchto údajích.
Komise předá tyto údaje a všechny následné změny koordinačním orgánům v členských státech, které o nich uvědomí celní orgány a ostatní příslušné orgány.
Po zavedení správní spolupráce a poté, co dotyčná třetí země sdělí všechny podstatné změny údajů jak v rámci této správní spolupráce, tak i pokud jde o jména a adresy úředního zpravodaje a kontrolních útvarů, zveřejní Komise za tímto účelem sdělení v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství."
2. Příloha III se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2380/2001
ze dne 5. prosince 2001,
kterým se povoluje doplňková látka v krmivech na dobu 10 let
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES [2], a zejména na článek 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 2 bod aaa) směrnice 70/524/EHS vyžaduje, aby povolení pro kokcidiostatika byla vázána na osobu odpovědnou za jejich uvádění do oběhu.
(2) Článek 9 směrnice 70/524/EHS stanoví, že látku lze povolit, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v článku 3a uvedené směrnice.
(3) Z vyhodnocení předložené dokumentace vyplývá, že v příloze popsané kokcidiostatikum splňuje veškeré požadavky článku 3a směrnice 70/524/EHS, je-li používáno pro kategorii zvířat a za podmínek uvedených v příloze tohoto nařízení; za těchto podmínek je tudíž vhodné tuto látku povolit.
(4) Článek 9b směrnice 70/524/EHS stanoví, že povolení pro tyto látky se uděluje na dobu 10 let ode dne nabytí účinku konečného povolení.
(5) Z vyhodnocení dokumentace vyplývá, že pro ochranu zaměstnanců před expozicí těmto doplňkovým látkám mohou být nezbytné určité postupy.
Tato ochrana byvšak měla být zajištěna uplatňováním směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [3].
(6) Vědecký výbor pro výživu zvířat zaujal příznivé stanovisko, pokud jde o bezpečnost a příznivý účinek tohoto kokcidiostatika na živočišnou produkci za podmínek uvedených v příloze.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Doplňková látka náležející do skupiny "kokcidiostatik a jiných léčebných substancí", uvedená v příloze tohoto nařízení, se povoluje jako doplňková látka ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2382/2001
ze dne 4. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1267/1999 o zřízení nástroje předvstupních strukturálních politik
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
po konzultaci stanoviska Výboru regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) První opatření k využití výhod pomoci Společenství v rámci nástroje předvstupních strukturálních politik (ISPA) zřízeného nařízením (ES) č. 1267/1999 [4], byla Komisí během roku 2000 posouzena a schválena.
(2) Některá ustanovení nařízení (ES) č. 1267/1999 by měla být změněna na základě zkušeností zatím získaných při posuzování a schvalování opatření, která mají být financována v rámci ISPA.
(3) Spolufinancování opatření, zejména spolu s mezinárodními finančními institucemi, a využití financování ze soukromých zdrojů jsou klíčovými prvky fungování ISPA.
V určitých případech je přístup k jiným finančním zdrojům, než je pomoc Společenství, nezbytností, má-li se přijímajícím zemím umožnit spolufinancovat opatření, která plně vyhovují podmínkám způsobilosti a cílům ISPA.
(4) Aby bylo umožněno nebo usnadněno spolufinancování spolu s mezinárodními finančními institucemi, případně se soukromými zdroji, mělo by být stanoveno, že je po přezkoumání každého jednotlivého případu možné odchýlit se od obecných pravidel o účasti na veřejných soutěžích, nabídkových řízeních, zakázkách a smlouvách spolufinancovaných v rámci ISPA.
(5) Podle čl. 114 odst. 2 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [5] lze ve výjimečných a řádně odůvodněných případech připustit účast státních příslušníků třetích zemí ve veřejné soutěži podle zvláštních ustanovení v základním právním aktu, kterým se řídí oblast spolupráce, a v souladu s vhodnými schvalovacími postupy. Nařízení (ES) č. 1267/1999 je takovým základním právním aktem.
(6) V této souvislosti se lze úspěšně inspirovat některými ustanoveními použitelnými v rámci programu Phare zřízeného nařízením (EHS) č. 3906/89 [6] ze dne 18. prosince 1989 o hospodářské pomoci zemím střední a východní Evropy.
(7) Je třeba přesněji definovat pojem způsobilé výdaje, aby se umožnilo spolufinancování opatření ISPA z jiných zdrojů vnější pomoci.
(8) Ustanovení nařízení (ES) č. 1267/1999 by měla být kromě toho upravena se zřetelem na rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(9) Smlouva poskytuje pravomoci pro přijetí tohoto nařízení pouze v článku 308,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1267/1999 se mění takto:
1) Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 6a Zadávání zakázek
1. V případě opatření, pro která je Společenství jediným zdrojem vnější pomoci, se otevře možnost účasti na veřejných soutěžích, nabídkových řízeních, zakázkách a smlouvách za stejných podmínek všem fyzickým i právnickým osobám z členských států a zemí uvedených v čl. 1 odst. 1 druhém pododstavci.
2. Odstavec 1 se vztahuje rovněž na spolufinancování.
V případě spolufinancování však může Komise schválit účast třetích zemí na veřejných soutěžích, nabídkových řízeních, zakázkách a smlouvách pouze po posouzení každého jednotlivého případu."
2) V článku 7 se doplňuje nový odstavec, který zní: "8. Jestliže je opatření spolufinancováno společně s mezinárodními finančními institucemi, mohou být pro výpočet celkových způsobilých výdajů na toto opatření použity výdaje, které odpovídají pravidlům pro určení způsobilosti zmíněným v odstavci 7, ale jsou realizovány v souladu s postupy pro vnější finanční zdroje jiné než pomoc Společenství a jsou poskytovány těmito finančními institucemi."
"1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise (dále jen "výbor").
Evropská investiční banka jmenuje zástupce bez hlasovacího práva.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2396/2001
ze dne 7. prosince 2001,
kterým se stanoví obchodní norma pro pór
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s přílohou I nařízení (ES) č. 2200/96 byla norma pro pór přijata nařízením Komise (EHS) č. 1076/89 [3], pozměněným nařízení (ES) č. 888/97 [4].
(2) V zájmu zachování průhlednosti na světovém trhu je třeba vzít v úvahu normu doporučenou pro pór Pracovní skupinou pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a zvyšování jejich jakosti Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) pro produkty podléhající rychlé zkáze a vývoj jakosti.
Kromě toho je vhodné rozšířit dovolené odchylky pro raný pór I. jakosti.
Je proto nezbytné zrušit nařízení (EHS) č. 1076/89 a nahradit je novým nařízením, které bere tyto skutečnosti v úvahu.
(3) Cílem uplatňování této normy je vyloučit z trhu produkty nevyhovující jakosti, zaměřit produkci na uspokojování požadavků spotřebitelů a usnadnit obchodní vztahy na základě poctivé hospodářské soutěže, a přispět tak ke zlepšení výnosnosti produkce.
(4) Tyto normy se vztahují na všechna stadia uvádění na trh.
Přeprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu a různé procesy, kterým jsou produkty podrobovány, zhoršují v určité míře jejich jakost v důsledku biologického vývoje produktů nebo jejich náchylnosti podléhat zkáze.
Při uplatňování normy ve stadiích uvádění na trh, následujících po odeslání, je třeba takovéto zhoršení jakosti brát v úvahu.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obchodní norma pro pór spadající pod kód KN 07039000 je stanovena v příloze.
Tato norma se vztahuje na všechna stádia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (ES) č. 2200/96.
Ve stadiích následujících po expedici však mohou produkty ve vztahu k požadavkům normy jevit mírnou ztrátu čerstvosti a nafouklosti i mírné zhoršení jakosti v důsledku svého vývoje a náchylnosti podléhat zkáze.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 1076/89 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2414/2001
ze dne 7. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 bod 2) písm. b) bod i) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 539/2001 [2] řadí Rumunsko k třetím zemím, jejichž státní příslušníci jsou osvobozeni od vízové povinnosti, podmiňuje však toto osvobození rumunských státních příslušníků od vízové povinnosti rozhodnutím, které má být později přijato Radou.
Toto rozhodnutí má být přijato na základě zprávy, kterou měla Komise předložit Radě nejpozději do 30. června 2001 spolu s užitečnými doporučeními.
(2) Ve své zprávě ze dne 29. června 2001 Komise konstatuje nepopiratelný pokrok učiněný Rumunskem s ohledem na nedovolené přistěhovalectví z této země, na její vízovou politiku a kontroly na jejích hranicích.
Komise se rovněž odvolává na závazky uzavřené Rumunskem v této oblasti.
Závěrem Komise doporučuje Radě, aby rumunští státní příslušníci byli ode dne 1. ledna 2002 od vízové povinnosti osvobozeni.
(3) Aby se mohlo použít osvobození rumunských státních příslušníků od vízové povinnosti, musí být zrušena ta ustanovení nařízení (ES) č. 539/2001, která prozatímně stanoví vízovou povinnost.
(4) Podle článku 1 protokolu o postavení Spojeného království a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství se Irsko a Spojené království neúčastní přijetí tohoto nařízení.
Proto, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se toto nařízení nevztahuje na Irsko ani na Spojené království.
(5) Pokud jde o Islandskou republiku a Norské království, představuje toto rozhodnutí další rozvoj ustanovení schengenského acquis spadající do oblasti uvedené v čl. 1 bodu B rozhodnutí 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [3], (12) Toto nařízení zajišťuje plnou harmonizaci, pokud jde o třetí země, jejichž státní příslušníci při překračování vnějších hranic členských států podléhají vízové povinnosti, a třetí země, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 539/2001 se mění takto:
1. Dvanáctý bod odůvodnění se nahrazuje tímto:
"(12) Toto nařízení zajišťuje plnou harmonizaci, pokud jde o třetí země, jejichž státní příslušníci při překračování vnějších hranic členských států podléhají vízové povinnosti, a třetí země, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni."
2. V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Státní příslušníci třetích zemí uvedených v seznamu v příloze II jsou osvobozeni od vízové povinnosti stanovené v odstavci 1 pro pobyty, jejichž celková délka nepřekročí tři měsíce."
3. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2415/2001
ze dne 10. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2666/2000 o pomoci pro Albánii, Bosnu a Hercegovinu, Chorvatsko, Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii a nařízení (ES) č. 2667/2000 o Evropské agentuře pro obnovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské společenství se zavázalo poskytnout finanční pomoc Bývalé jugoslávské republice Makedonii zahrnující podporu při plnění rámcové dohody ze dne 13. srpna 2001.
(2) Situace v zemi vyžaduje účinné a bezodkladné poskytnutí pomoci ze strany Společenství, která je nejsnadnější, je-li prováděna na místní úrovni.
(3) Evropská agentura pro obnovu (dále jen "agentura"), založená nařízením (ES) č. 2667/2000 [3], má rozsáhlé zkušenosti z hlediska evropské pomoci i výhodné umístění.
(4) Nařízení (ES) č. 2666/2000 [4] a nařízení (ES) č. 2667/2000 by proto měly být změněny, aby se činnost agentury rozšířila i na Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii.
(5) Komise může pověřit agenturu, aby ve Svazové republice Jugoslávii a v Bývalé jugoslávské republice Makedonii prováděla evropskou pomoc, o níž je rozhodnuto v rámci v jiných nástrojů.
(6) Smlouva nestanoví k přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci, než jsou pravomoci uvedené v článku 308,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2666/2000 se mění takto: v čl. 4 odst. 1 a 2 se slova "pro Svazovou republiku Jugoslávii" nahrazují slovy "pro Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii".
Článek 2
Nařízení (ES) č. 2667/2000 se mění takto:
1) Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1 1. Komise může na agenturu přenést tyto úkoly:
i) provádění pomoci Společenství stanovené v článku 1 nařízení (ES) č. 2666/2000 pro Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii;
ii) provádění pomoci Společenství, o níž Komise rozhodla na základě jiných nástrojů dostupných pro uvedené země. V těch případech se pomoc provádí v souladu s odpovídajícími nařízeními a čl. 2 odst. 1 písm. b) a c), čl. 2 odst. 2, 3 a 4, článkem 4, a čl. 5 odst. 1 písm. a) až c) a písm. h) tohoto nařízení se nepoužijí.
2. Za tímto účelem se zřizuje Evropská agentura pro obnovu (dále jen "agentura") s cílem provádění pomoci Společenství uvedené v odstavci 1."
2) V čl. 2 odst. 1 písm. b) se slova "Svazové republiky Jugoslávie" nahrazují slovy "Svazové republiky Jugoslávie a Bývalé jugoslávské republiky Makedonie."
3) V čl. 4 odst. 10 se slova "pro Svazovou republiku Jugoslávii" nahrazují slovy "pro Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii."
4) V čl. 7 odst. 3 prvním pododstavci se slova "Svazové republiky Jugoslávie" nahrazují slovy "Svazové republiky Jugoslávie a Bývalé jugoslávské republiky Makedonie."
5) Ve čl. 7 odst. 3 druhém pododstavci se slova "Svazové republice Jugoslávii" nahrazují slovy "Svazové republice Jugoslávii a Bývalé jugoslávské republice Makedonii."
6) V článku 15 se slova "ke Svazové republice Jugoslávii" nahrazují slovy "ke Svazové republice Jugoslávii a Bývalé jugoslávské republice Makedonii."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2419/2001
ze dne 11. prosince 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 495/2001 [2], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Prokázalo se, že integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením (EHS) č. 3508/92 (dále jen "integrovaný systém") je efektivním a účinným prostředkem pro provádění režimů přímých plateb, které byly poprvé zavedeny jako důsledek reformy společné zemědělské politiky v roce 1992 a dále rozvíjeny jako část opatření v rámci Agendy 2000.
Nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství [3], naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č.
2721/2000 [4], bylo od svého vstupu v platnost několikrát změněno. Kromě toho zkušenosti a především zavedení elektronických prostředků pro správu režimů ukázaly, že je třeba přepracovat některá ustanovení uvedeného nařízení.
Protože by se měly provést další změny, mělo by být nařízení (EHS) č. 3887/92 v zájmu jasnosti a účelnosti nahrazeno tímto nařízením.
(2) K zajištění účinnějších kontrol a zamezení podávání více žádostí o podporu u různých platebních agentur členského státu, by měly členské státy vytvořit jednotný systém pro zaznamenávání totožnosti zemědělců, kteří podávají žádosti o podporu podléhající integrovanému systému.
Členským státům by však mělo být poskytnuto přechodné období pro zavedení tohoto systému.
(3) Vzhledem k existenci rozdílných identifikačních systémů ve Společenství by měly být členské státy zmocněny vytvořit systémy identifikace ploch pomocí jiných jednotek než zemědělských pozemků.
Tato možnost by měla být doprovázena určitými povinnostmi s cílem zajistit spolehlivou identifikaci.
Kromě toho by měl každý členský stát v zájmu účinného monitorování stanovit minimální rozlohu zemědělského pozemku, který může být vykázán v žádosti o podporu "na plochu".
(4) Měly by být vyjasněny pojmy "zemědělský pozemek" a "krmná plocha", aby bylo zajištěno, že pozemky budou vykazovány a identifikovány správně.
(5) Měla by být přijata ustanovení týkající se obsahu žádostí o podporu "na plochu".
V zájmu účinné kontroly by v žádosti o podporu "na plochu" měly být vykázány všechny druhy použití ploch. Avšak v případech, kdy členské státy zavedly administrativní a kontrolní systémy pro jiné režimy podpor Společenství týkající se ploch, které jsou podle čl.
9 písm. a) nařízení (EHS) č. 3508/92 slučitelné s integrovaným systémem, měly by mít členské státy možnost odchýlit se od tohoto požadavku.
(6) Je třeba přijmout ustanovení pro zvláštní situaci týkající se seskupení producentů v odvětví skopového a kozího masa, jak je definováno v čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3493/90 ze dne 27. listopadu 1990, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování prémií producentům skopového a kozího masa [5], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2825/2000 [6].
(7) Žádost o podporu "na plochu" podaná pouze za účelem vykázání stálých pastvin nemusí být nutně podána příslušným orgánům ve stejných lhůtách stanovených pro žádosti o podporu "na plochu" obecně, zejména proto, že se provádění kontrolního režimu stálých pastvin nemusí uskutečnit podle stejného časového plánu jako kontrola ploch plodin na orné půdě.
Členské státy by proto měly mít možnost stanovit pozdější den pro podání takových žádostí o podporu "na plochu" než ke dni stanovenému v souladu s čl. 6 odst.
3508/92. Den, který stanoví členský stát, by však neměl být pozdější než 1. červenec.
(8) Zemědělci by měli být oprávněni provádět změny v žádosti o podporu "na plochu" až do posledního termínu výsevu stanoveného v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [7], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1038/2001 [8], za předpokladu, že jsou splněny všechny zvláštní požadavky příslušných odvětvových pravidel a že příslušný orgán ještě neinformoval zemědělce o chybách v jeho žádosti o podporu ani mu neoznámil kontrolu na místě, která odhaluje chyby v části, ke které se daná změna vztahuje.
(9) Zemědělci, kteří žádají pouze o podporu, která není spojena s plochou, by měli být osvobozeni od požadavku podat žádost o podporu "na plochu".
(10) V zájmu usnadnění správy různých režimů podpory "na zvířata" by měla být přijata společná ustanovení týkající se údajů, které musí obsahovat žádost o podporu "na zvířata".
(11) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a registrace skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 820/97 [9], požaduje, aby držitelé skotu sdělili údaje týkající se těchto zvířat pro uložení do počítačové databáze. Článek 21 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [10], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1512/2001 [11], stanoví, že podpory lze vyplácet pouze na zvířata řádně identifikovaná a registrovaná v souladu s nařízením (ES) č. 1760/2000. Počítačová databáze také získala dalekosáhlý význam, pokud jde o správu režimů podpor. Zemědělci, kteří podávají žádosti v rámci příslušných režimů podpor by proto měli mít včas přístup k potřebným údajům.
(12) Členské státy by měly být zmocněny využívat údaje obsažené v počítačové databázi pro zavádění zjednodušených postupů žádostí za předpokladu, že počítačová databáze bude spolehlivá.
Proto by mělo být stanoveno, aby údaje obsažené v počítačové databázi mohly tvořit součást žádosti o podporu.
(13) Podle nových forem komunikace by členské státy měly mít možnost přijmout vnitrostátní předpisy umožňující zemědělcům zasílat sdělení v rámci integrovaného systému elektronickou cestou.
(14) Pokud žádosti o podporu obsahují zjevné chyby, mělo by být možné je kdykoli opravit.
(15) Dodržování lhůt pro podávání žádostí o podpory a změnu žádostí o podporu "na plochu" je nezbytné, aby vnitrostátní správní orgány mohly organizovat a provádět účinné kontroly správnosti žádostí o podporu.
Proto by mělo být upraveno, v jakých lhůtách lze přijímat opožděné žádosti.
Dále by měla být zavedena snížení částky podpory, která by vedla zemědělce k dodržování lhůt.
V případě, že zemědělec musí vykázat pouze stálou pastvinu, a proto podat žádost o podporu "na plochu", je možno kontroly zorganizovat odlišně.
Pro tyto případy lze stanovit nižší snížení a delší lhůty.
Jestliže členské státy využijí možnost stanovit pozdější datum pro podání žádostí o podporu "na plochu", která se vztahuje pouze na stálé pastviny, nemělo by být podání žádostí po dni, které stanovil členský stát, přípustné.
(16) Zemědělci by měli být oprávněni kdykoli vzít zpět své žádosti o podporu nebo jejich části za předpokladu, že příslušný orgán ještě neinformoval zemědělce o chybách v jeho žádosti o podporu ani mu neoznámil kontrolu na místě, která odhaluje chyby v části, která má být vzata zpět.
(17) Na dodržování ustanovení o režimech podpory řízených podle integrovaného systému je třeba účinně dohlížet.
Za tímto účelem a k zajištění jednotné úrovně dohledu ve všech členských státech je nezbytné stanovit kritéria a technické postupy pro provádění správních kontrol a kontrol na místě pokud jde o podpory na "plochu" i podpory na "zvířata".
V případě potřeby by měly členské státy provádět kontroly podle tohoto nařízení a zároveň i podle jiných předpisů Společenství.
(18) Měl by být stanoven minimální počet zemědělců, u nichž bude provedena kontrola na místě v rámci různých režimů podpor.
Ve vztahu k zemědělcům, kteří žádají o podporu podle různých režimů podpory pro skot, by měl být stanoven integrovaný přístup založený na podniku.
(19) Výběrový soubor minimální míry kontroly pro kontroly na místě by měl být vytvořen částečně na základě analýzy rizik a částečně náhodným výběrem.
Měly by být stanoveny hlavní faktory, které je třeba vzít v úvahu pro potřeby analýzy rizik.
(20) Při zjištění značných nesrovnalostí by měl být v průběhu současného a následujícího roku zvýšen počet kontrol na místě, aby bylo dosaženo přijatelné úrovně jistoty správnosti příslušných žádostí o podporu.
(21) Kontroly na místě u zemědělců, kteří podávají žádosti o podporu, nemusí být nezbytně prováděny u každého jednotlivého zvířete nebo zemědělského pozemku.
V některých případech lze provádět kontroly výběrového souboru.
Jsou-li přípustné kontroly výběrového souboru, měl by být výběrový soubor dostatečně velký, aby poskytl dostatečně spolehlivé údaje.
V některých případech lze výběrový soubor rozšířit na kontrolu v plném rozsahu.
Členské státy by měly stanovit kritéria pro výběr výběrového souboru, který má být předmětem kontroly.
(22) Pro zajištění účinnosti kontrol na místě je důležité, aby byli zaměstnanci provádějící kontroly informováni o důvodu výběru podniku pro kontrolu na místě.
Členské státy by měly vést záznamy o těchto informacích.
(23) Aby mohly vnitrostátní orgány a jakýkoli příslušný orgán Společenství sledovat kontroly na místě, měly by být podrobné údaje o kontrolách zaznamenány v kontrolní zprávě.
Příslušný zemědělec nebo jeho zástupce by měl mít možnost zprávu podepsat.
V případě dálkového průzkumu by však členské státy měly mít možnost toto právo poskytnout pouze v případech, kdy kontroly odhalí nesrovnalosti.
Kromě toho by měl zemědělec, bez ohledu na způsob kontroly na místě, obdržet kopii zprávy v případě, že byly zjištěny nesrovnalosti.
(24) Kontroly na místě u ploch zpravidla sestávají ze dvou částí, z nichž první se vztahuje k ověřování a měření vykázaných zemědělských pozemků na základě kartografických podkladů, leteckých snímků a podobně. Druhá část sestává z fyzické prohlídky pozemků, jejímž cílem je ověřit vykazované plodiny a jejich stav, jakož i skutečnou rozlohu zemědělských pozemků.
V případě potřeby bude provedeno i měření.
Fyzickou prohlídku v terénu lze provést na základě výběrového souboru.
(25) Měla by být stanovena pravidla týkající se určování ploch a metod měření, které se mají používat.
Při určování plochy zemědělských pozemků, na které lze poskytnout podporu, zkušenosti ukázaly, že je nezbytné určit přípustnou šířku určitých terénních prvků, zejména živých plotů, příkopů a zdí.
S ohledem na zvláštní potřeby ochrany životního prostředí je vhodné stanovit určitou pružnost v rámci limitů, které byly zohledněny při stanovení výnosů dotyčných regionů v souladu s nařízením (ES) č. 1251/1999.
(26) Měly by být stanoveny podmínky pro využití dálkového průzkumu pro kontroly na místě a přijata ustanovení pro fyzické kontroly, které budou prováděny v případech, kdy vyhodnocení snímků nepovede k jasným výsledkům.
(27) K zajištění jednotné úrovně kontrol ve všech členských státech by měla být stanovena doba a minimální obsah kontrol na místě u zemědělců, kteří žádají o podporu "na zvířata".
V zájmu účinného přezkoumání správnosti údajů v žádostech o podporu a v oznámeních do počítačové databáze, je nezbytné provádět velkou část takových kontrol na místě během stanoveného retenčního období.
(28) Řádná identifikace a registrace skotu je nezbytnou podmínkou podle článku 21 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro poskytnutí podpory.
Proto je třeba zajistit, aby byla podpora Společenství poskytována pouze na skot identifikovaný a registrovaný v souladu s nařízením (ES) č. 1760/2000.
Tyto kontroly by také měly zahrnout skot, u něhož zatím nebyla podána žádost o podporu, pro který však může být v budoucnu žádost o podporu podána.
Vzhledem ke zvláštnostem některých režimů podpory skotu se v mnoha případech u takových zvířat žádá o podporu teprve poté, co opustila podnik.
(29) Je třeba přijmout zvláštní ustanovení pro kontroly prováděné na jatkách, aby bylo přezkoumáno, zda lze pro zvířata, pro které se žádá o podporu tuto podporu poskytnout a zda jsou informace obsažené v počítačové databázi správné.
Členské státy by měly být zmocněny použít při výběru jatek, která budou takto kontrolována, dvě různá východiska.
(30) Pokud jde o porážkové prémie poskytované po vývozu skotu, je z důvodu rozdílů v účelu kontrol nezbytné stanovit vedle kontrolních ustanovení Společenství týkající se vývozu obecně ještě zvláštní ustanovení.
(31) Kontrolní ustanovení týkající se prémií pro hospodářská zvířata by se měla v případě potřeby použít také na dodatečné platby podle článku 15 nařízení (ES) č. 1254/1999.
(32) V zájmu účinné ochrany finančních zájmů Společenství by měla být přijata vhodná opatření k zamezení nesrovnalostí a podvodů.
Vzhledem k odlišnosti režimů podpory by měla být přijata samostatná ustanovení týkající se na jedné straně režimu podpory na "plochu" a na druhé straně režimu podpory na "zvířata".
(33) S ohledem na zásadu přiměřenosti a zvláštní problémy spojené s případy vyšší moci a mimořádnými a přírodními okolnostmi je třeba stanovit snížení a vyloučení.
Tato snížení a vyloučení by měla být odstupňována podle závažnosti zjištěné nesrovnalosti a měla by zahrnovat i úplné vyloučení z jednoho nebo několika režimů podpory na určitou dobu.
(34) Ustanovení týkající se snížení a vyloučení by měla brát v úvahu zvláštnosti jednotlivých režimů podpory, které podléhají integrovanému systému.
Pokud se jedná o žádosti o podporu "na plochu", týkají se nesrovnalosti obvykle částí ploch.
Prohlášení s vykázanou větší rozlohou jednoho pozemku lze vyrovnat prohlášením s vykázanou menší rozlohou ostatních pozemků se stejnými plodinami.
Pokud se jedná o žádosti o podporu "na zvířata", vedou nesrovnalosti k tomu, že na dotyčné zvíře nelze podporu poskytnout.
Pokud se jedná o žádosti o podporu "na plochu", mělo by být stanoveno, aby v případě zjištění nesrovnalostí v rámci přípustné odchylky bylo možné žádosti pouze upravit a aby ke snížením docházelo teprve v případě, že nesrovnalosti tuto odchylku překročí.
Pokud se jedná o žádosti o podporu "na zvířata", je třeba stanovit uplatnění snížení již od prvního zjištění nesrovnalostí u zvířete.
Bez ohledu na výši snížení by však měly být stanoveny méně přísné sankce pro případy, kdy se zjištěné nesrovnalosti týkají tří a méně zvířat.
Ve všech ostatních případech by měla přísnost sankce záviset na procentu zvířat, u nichž byly nesrovnalosti zjištěny.
(35) Je třeba zavést zvláštní ustanovení, která budou zohledňovat zvláštnosti zemědělců, kteří žádají o podporu "na zvířata" a vykazují za tímto účelem krmnou plochu.
V případě, že prohlášení s vykázanou větší rozlohou těchto ploch nevede k vyšším platbám pro hospodářská zvířata, není třeba stanovovat sankce.
(36) Zemědělcům by mělo být povoleno nahradit krávy bez tržní produkce mléka, jalovice a dojnice v rámci limitů povolených podle příslušných odvětvových pravidel.
(37) Ve vztahu k režimům podpory skotu a dodržování předpisů systému identifikace a registrace skotu stanoveným v nařízení (ES) č. 1760/2000 by měla být přijata ustanovení týkající se jednak skotu, pro který již byla podána žádost o podporu a jednak skotu, pro který ještě nebyla podána žádost o podporu, ale pro který by mohla být taková žádost podána v budoucnosti.
Skot, pro který ještě nebyla podána žádost o podporu, představuje možné riziko pro Evropský zemědělský orientační a záruční fond (EZOZF).
V důsledku struktury režimů podpor nelze často odhalit porušení ustanovení systému, jakmile byla tato zvířata uvedena v žádosti o podporu.
Dodržování ustanovení systému pro identifikace a registrace skotu je navíc podstatné pro zavedení zjednodušených postupů žádostí založených na počítačové databázi.
Proto je k ochraně finančních zájmů Společenství podstatné dodržování předpisů ještě před podáním žádosti o podporu.
Zásada, že zjevné chyby lze kdykoli opravit, by se však měla vztahovat i na chybná oznámení vkládaná do systému nebo na záznamy do prvků systému.
(38) Pokud v důsledku přírodních okolností není zemědělec schopen splnit retenční povinnosti podle odvětvových pravidel, neměla by se snížení a vyloučení uplatňovat.
(39) Vzhledem k významu jatek pro řádné fungování některých režimů podpory skotu by měla být přijata ustanovení pro případy, ve kterých jatka, ať již z hrubé nedbalosti nebo úmyslně, vydají nepravdivá osvědčení nebo prohlášení.
(40) Pokud se jedná o nesrovnalosti týkající se dodatečných plateb podle článku 14 nařízení (ES) č. 1254/1999, členské státy by měly stanovit sankce, které budou odpovídat sankcím stanoveným ve vztahu k režimům podpory "na plochu" a na hospodářská zvířata, ledaže by to nebylo přiměřené.
V takovém případě by měly členské státy stanovit přiměřené odpovídající sankce.
(41) Snížení a vyloučení by se obecně neměla uplatňovat, pokud zemědělec předložil věcně správné informace nebo může jinak prokázat, že nenese zavinění.
(42) Na zemědělce, kteří kdykoli upozorní příslušné vnitrostátní orgány na chybné žádosti o podporu, by se neměla vztahovat žádná snížení ani vyloučení bez ohledu na důvody nesprávnosti, za předpokladu, že příslušný orgán neinformoval zemědělce o svém úmyslu provést kontrolu na místě nebo že orgán již neupozornil zemědělce na nesrovnalost v žádosti.
Totéž by mělo platit ve vztahu k chybným údajům obsaženým v počítačové databázi.
(43) Pokud má být vůči jednomu zemědělci uplatněno více snížení, měla by být uplatněna nezávisle na sobě a jednotlivě.
Snížení a vyloučení podle tohoto nařízení by se kromě toho měla použít bez ohledu na další sankce podle jakýchkoli jiných ustanovení vnitrostátních právních předpisů nebo právních předpisů Společenství.
(44) Správa malých částek je pro příslušné orgány členských států spojena s nepoměrně vysokou nákladností.
Je proto vhodné zmocnit členské státy nevyplácet částky, které nedosahují určité minimální výše, a nepožadovat úhradu neoprávněně vyplacených částek, jestliže se jedná o minimální částku.
(45) V případě, že zemědělec v důsledku působení vyšší moci nebo mimořádných okolností není schopen splnit povinnosti podle odvětvových pravidel, neměl by ztratit nárok na vyplacení podpory.
Je třeba konkrétně stanovit, které případy mohou příslušné orgány uznat za mimořádné okolnosti.
(46) V zájmu zajištění jednotného uplatňování zásady dobré víry v rámci celého Společenství, měly by být při úhradě neoprávněně vyplacených částek stanoveny podmínky, za nichž se lze na tuto zásadu odvolat, aniž je dotčeno zacházení s dotyčnými výdaji v souvislosti se schválením účetní závěrky podle nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [12].
(47) Měla by být stanovena pravidla, která určí, kdo má nárok na podporu v určitých případech převodu podniku.
(48) Členské státy by zásadně měly přijmout jakákoli další opatření nezbytná k zajištění řádného provádění tohoto nařízení.
Pokud je to nezbytné, členské státy by si měly poskytovat vzájemnou pomoc.
(49) V případě potřeby by měla být Komise informována o všech opatřeních přijatých členskými státy k zavedení změn při provádění integrovaného systému.
Aby mohla Komise účinně monitorovat integrovaný systém, měly by jí členské státy předávat určité výroční kontrolní statistiky.
(50) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém (dále jen "integrovaný systém") zavedený nařízením (EHS) č. 3508/92.
Nebude mít vliv na zvláštní ustanovení stanovená nařízeními, která se týkají jednotlivých režimů podpor.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení platí tyto definice:
a) "systém pro identifikaci a registraci skotu": systém pro identifikaci a registraci skotu stanovený nařízením (ES) č. 1760/2000;
b) "ušní značka": ušní značka pro individuální identifikaci zvířat, jak je uvedeno v čl. 3 písm. a) a v článku 4 nařízení (ES) č. 1760/2000;
c) "počítačová databáze": počítačová databáze podle čl. 3 písm. b) a článku 5 nařízení (ES) č. 1760/2000;
d) "zvířecí pas": zvířecí pas, který se vydává podle čl. 3 písm. b) a článku 6 nařízení (ES) č. 1760/2000;
e) "registr": registr vedený držiteli zvířat v souladu s článkem 4 směrnice Rady 92/102/EHS [13], nebo s čl. 3 písm. d) a článkem 7 nařízení (ES) č. 1760/2000;
f) "prvky systému pro identifikaci a registraci skotu": prvky uvedené v článku 3 nařízení (ES) č. 1760/2000;
g) "identifikační kód": identifikační kód uvedený v čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1760/2000;
h) "nesrovnalosti": jakékoli nedodržení příslušných právních předpisů pro poskytování dotyčné podpory;
i) "žádost o podporu na plochu": žádost o vyplacení podpory podle režimů podpor uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) bodu iii) nařízení (EHS) č. 3508/92 včetně prohlášení jakéhokoli jiného využití plochy, zejména krmných ploch pro účely žádostí o podporu "na zvířata";
j) "žádost o podporu na zvířata": žádost o vyplacení podpory podle režimů podpor uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) bodech i) a ii) nařízení (EHS) č. 3508/92;
k) "využití": využití plochy s ohledem na typ plodin nebo pokrytí pozemku nebo neexistence plodin;
l) "režimy podpory skotu": režimy podpory uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (EHS) č. 3508/92;
m) "režim podpory pro ovce/kozy": režim podpory uvedený v čl. 1 odst. 1 písm. b) bodu ii) nařízení (EHS) č. 3508/92;
n) "skot, pro který byla podána žádost": skot, pro který byla podána žádost o podporu "na zvířata" podle režimů podpory skotu;
o) "skot, pro který nebyla podána žádost": skot, pro který nebyla podána žádost o podporu "na zvířata", ale na který je možné poskytnout podporu podle režimů podpory skotu;
p) "retenční období": období, během něhož musí být zvíře, pro který byla podána žádost o podporu, drženo v podniku, jak je uvedeno v následujících ustanoveních:
- článek 5 a čl. 9 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 [14], týkající se zvláštních prémií na skot samčího pohlaví,
- článek 16 nařízení (ES) č. 2342/1999 týkající se prémií na krávy bez tržní produkce mléka,
- článek 37 nařízení (ES) č. 2342/1999 týkající se porážkových prémií,
- čl. 1 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 2700/93 [15] týkající se podpor pro ovce a kozy;
q) "držitel zvířat": každá fyzická nebo právnická osoba odpovědná za zvířata, trvale nebo přechodně, po dobu přepravy nebo na trhu;
r) "zjištěná plocha": plocha, u níž byly splněny všechny podmínky stanovené v pravidlech pro poskytnutí podpory;
s) "zjištěné zvíře": zvíře, u něhož byly splněny všechny podmínky stanovené v pravidlech pro poskytnutí podpory;
t) "prémiové období": období, na který se vztahují žádosti o podporu bez ohledu na den jejich podání.
Článek 3
Identifikace zemědělců, kteří podávají žádost o podporu v rámci integrovaného systému
Členské státy zavedou jednotný systém pro identifikaci zemědělců, kteří podají žádost o podporu podléhající integrovanému systému.
Článek 4
Identifikace a minimální rozloha zemědělských pozemků
Systém identifikace uvedený v článku 4 nařízení (EHS) č. 3508/92 bude zřízen na úrovni zemědělských pozemků.
Členské státy mohou stanovit, že místo zemědělského pozemku se bude používat jiná jednotka, například katastrální pozemek nebo více spolu souvisejících přirozeně ohrazených pozemků.
V takových případech členské státy zajistí, aby byly tyto zemědělské pozemky spolehlivě identifikovány a zejména budou vyžadovat, aby žádosti o podporu "na plochu" obsahovaly podrobné údaje nebo byly doprovázeny dokumenty, které určí příslušné orgány, umožňujícími lokalizaci a změření každého zemědělského pozemku.
2. Každý členský stát stanoví minimální rozlohu zemědělského pozemku, pro kterou lze podat žádost.
Tato minimální rozloha však nesmí být větší než 0,3 ha.
Článek 5
Obecné zásady týkající se zemědělských pozemků
1. Pro účely tohoto nařízení:
a) pozemek posázený stromy a současně používaný k rostlinné výrobě v souladu s článkem 1 nařízení (EHS) č. 3508/92, se považuje za zemědělský pozemek za předpokladu, že plánovanou výrobu lze provádět podobným způsobem jako na pozemcích neposázených stromy v téže oblasti;
b) je-li krmná plocha ve společném užívání, příslušné orgány ji pomyslně rozdělí mezi jednotlivé zemědělce v poměru k jejich užívání plochy nebo k právu jejího užívání;
c) každá krmná plocha musí být dostupná pro chov zvířat alespoň po dobu sedmi měsíců, počínaje dnem, který stanoví členský stát, a který spadá do období mezi 1. lednem a 31. březnem.
2. V případě, že se krmná plocha nachází na území jiného členského státu než toho, kde má zemědělec hlavní sídlo podnikání, lze tuto plochu na žádost zemědělce považovat za součást jeho podniku za předpokladu, že:
a) se nachází v bezprostřední blízkosti jeho podniku;
b) b)převážná část zemědělské půdy, kterou zemědělec využívá, se nachází na území členského státu, ve kterém má zemědělec hlavní sídlo podnikání.
HLAVA II ŽÁDOSTI O PODPORU
KAPITOLA I Žádosti o podporu na "plochu"
Článek 6
Požadavky týkající se žádostí o podporu "na plochu"
1. Žádost o podporu "na plochu" musí obsahovat veškeré informace potřebné pro zjištění oprávněnosti pro poskytnutí podpory, zejména:
a) totožnost zemědělce;
b) podrobné údaje pro identifikaci všech zemědělských pozemků v podniku zemědělce, jejich plocha vyjádřená v hektarech na dvě desetinná čísla, umístění, využití, případně údaj, zda je zemědělský pozemek zavlažován a příslušný režim podpory;
c) prohlášení zemědělce, že si je vědom veškerých požadavků vztahujících se k poskytnutí dotyčné podpory.
2. Žádost o podporu "na plochu", kterou podal zemědělec, který je členem seskupení producentů definovaného v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3493/90 a který pro stejný kalendářní rok žádá o podporu jak podle režimu podpory pro ovce/kozy, tak podle jiného režimu Společenství, musí uvést všechny zemědělské pozemky využívané tímto seskupením producentů. V takovém případě bude krmná plocha pomyslně rozdělena mezi příslušné zemědělce v poměru k jejich jednotlivých limitům stanoveným v souladu s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 [16], platným od 1. ledna dotyčného roku.
3. Pokud se žádost o podporu "na plochu" vztahuje pouze na stálé pastviny, může dotyčný členský stát stanovit, že žádost je možno podat k pozdějšímu datu, než je stanoveno v souladu s čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3508/92, ne však později než 1. července.
Třetí pododstavec čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3508/92 se použije přiměřeně.
Článek 7
Prohlášení týkající se zvláštních způsobů využití
1. Způsoby využití plochy uvedené v příloze nařízení (EHS) č. 3508/92 se vykazují samostatně.
2. Způsoby využití plochy, které nejsou uvedeny v čl. 1 odst. 1 nebo v příloze nařízení (EHS) č. 3508/92, se vykazují pod jednou nebo více hlavičkami "jiné využití".
3. Členské státy mohou stanovit, že odstavce 1 a 2 se nepoužijí v případě, že příslušné orgány obdrží tyto informace v rámci jiných administrativních a kontrolních systémů, které zaručují slučitelnost s integrovaným systémem v souladu s článkem 9a nařízení (EHS) č. 3508/92.
Článek 8
Změny v žádostech o podporu "na plochu"
1. S výhradou odstavce 3 lze po uplynutí lhůty pro podání žádostí o podporu "na plochu" doplnit jednotlivé zemědělské pozemky, které nebyly vykázány v žádosti o podporu a provést změny týkající se využití nebo režimu podpory za předpokladu, že jsou dodrženy požadavky odvětvových pravidel příslušného režimu podpory.
2. Doplnění zemědělských pozemků nebo změny podle odstavce 1 musí být písemně oznámeno příslušným orgánům nejpozději k termínu výsevu nebo ke dni stanovenému v souladu s nařízením (ES) č. 1251/1999.
Třetí pododstavec čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3508/92 se použije přiměřeně.
3. Pokud již příslušný orgán informoval zemědělce o nesrovnalostech v žádosti o podporu nebo oznámil zemědělci svůj úmysl provést kontrolu na místě a pokud kontrola na místě odhalí nesrovnalosti, nejsou přípustná žádná doplnění a změny podle odstavců 1 a 2 u zemědělských pozemků, kterých se dané nesrovnalosti týkají.
Článek 9
Osvobození od povinnosti podat žádost o podporu "na plochu"
Žádost o podporu "na plochu" nemusí podávat zemědělci, kteří žádají o některou z níže uvedených podpor "na zvířata":
a) prémii na porážky mimo sezónu podle článku 5 nařízení (ES) č. 1254/1999;
b) porážkovou prémii podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999;
c) zvláštní prémii na skot samčího pohlaví a/nebo prémie na krávy bez tržní produkce mléka, jestliže je zemědělec osvobozen od požadavku intenzity chovu podle čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 a pokud nežádá o poskytnutí extenzifikační prémie podle článku 13 uvedeného nařízení;
d) podporu podle režimu podpory pro ovce/kozy.
KAPITOLA II Žádosti o podporu "na zvířata"
Článek 10
Požadavky týkající se žádostí o podporu "na zvířata"
1. Žádost o podporu "na zvířata" musí obsahovat veškeré informace potřebné pro zjištění oprávněnosti pro poskytnutí podpory, zejména:
a) totožnost zemědělce;
b) odkaz na žádost o podporu "na plochu", pokud již byla podána;
c) počet a druh zvířat, pro která se podává žádost o podporu a u skotu identifikační kódy zvířat;
d) případně závazek zemědělce držet zvířata uvedená v písmenu c) ve svém podniku během retenčního období, údaj o umístění držených zvířat včetně příslušného období;
e) případně jednotlivé limity nebo jednotlivé stropy pro dotyčná zvířata;
f) případně individuální referenční množství mléka, které má zemědělec k dispozici k 31. březnu, nebo pokud se dotyčný členský stát rozhodne odchýlit se podle čl. 44a nařízení (ES) č. 2342/1999, k 1. dubnu příslušného kalendářního roku; Pokud není toto množství známo ke dni podání žádosti známo, je třeba je sdělit příslušnému orgánu co nejdříve;
g) prohlášení zemědělce, že si je vědom požadavků vztahujících se k poskytnutí dotyčné podpory.
V případě, že je zvíře během retenčního období přemístěno na jiné místo, sdělí to zemědělec předem písemně příslušnému orgánu.
2. Členské státy zaručí každému držiteli právo dostávat bez omezení od příslušného orgánu v přiměřených intervalech a bez nadměrného prodlení informace o údajích v počítačové databázi, které se vztahují k němu a jeho zvířatům.
Při podání žádosti o podporu zemědělec prohlásí, že tyto údaje jsou správné a úplné, nebo případně opraví jakékoli chybné údaje nebo doplní chybějící.
3. Členské státy mohou rozhodnout, že některé informace uvedené v odstavci 1 nemusí být obsaženy v žádosti o podporu v případě, že už byly dříve sděleny příslušnému orgánu.
Členské státy mohou zejména zavést postupy, pomocí kterých mohou být údaje obsažené v počítačové databázi použity pro účely žádosti o podporu, za předpokladu, že počítačová databáze poskytuje dostatečnou úroveň záruky a provádění nezbytnou pro řádnou správu dotyčného režimu podpory.
4. Členské státy mohou stanovit, že některé z informací uvedené v odstavci 1 mohou nebo musí být dále předány orgánu nebo orgánům, které schválí.
Zemědělec však nadále nese odpovědnost za předávané údaje.
KAPITOLA III Společná ustanovení
Článek 11
Elektronický přenos
1. Členské státy mohou povolit, aby sdělení od zemědělce požadovaná podle tohoto nařízení byla zasílána elektronicky.
V takovém případě je třeba přijmout vhodná opatření, která zajistí:
a) jednoznačnou identifikaci zemědělce a dodržování veškerých požadavků;
b) že příslušné orgány obdrží veškeré průvodní doklady ve stejných lhůtách, jaké jsou stanoveny pro předání neelektronickými prostředky;
c) že nedojde k žádné diskriminaci mezi žadateli, kteří používají neelektronický způsob podání, a těmi, kteří zvolili elektronický přenos.
2. Sdělení pro počítačovou databázi mají platnost elektronického přenosu ve smyslu odstavce 1, pokud počítačová databáze poskytuje dostatečnou úroveň záruky a provádění nezbytnou pro řádnou správu dotyčného režimu podpory.
Článek 12
Oprava zjevných chyb
Aniž jsou dotčeny články 6 až 11, žádost o podporu může být v případě zjevných chyb uznaných příslušným orgánem opravena kdykoli po jejím podání.
Článek 13
Opožděné podání
1. S výjimkou případů vyšší moci a mimořádných okolností ve smyslu článku 48 povede podání žádosti o podporu "na plochu" nebo o podporu "na zvířata" po lhůtách stanovených odvětvovými pravidly ke snížení o 1 % za každý pracovní den zpoždění z částky, na kterou by měl zemědělec nárok v případě, že by žádost o podporu podal ve stanovené lhůtě.
Pokud je lhůta překročena o více než 25 kalendářních dnů, je žádost považována za nepřípustnou.
Opožděné podání žádosti o podporu "na plochu", která se vztahuje pouze na stálé pastviny, povede ke snížení o půl procenta za každý pracovní den zpoždění z částky, na kterou by měl zemědělec podle příslušného režimu podpory nárok.
Jsou-li tyto žádosti o podporu podány po 1. červenci, budou považovány za nepřípustné.
6 odst. 3, nepoužijí se ve vztahu k žádostem o podporu podaným přede dnem, který stanovil členský stát, žádná snížení.
Žádosti o podporu podané po tomto datu se považují za nepřípustné.
2. Podání změny žádosti o podporu "na plochu" po uplynutí posledního termínu výsevu podle čl. 8 odst. 2 povede ke snížení částky odpovídající skutečnému využití dotyčných zemědělských pozemků o 1 % za každý pracovní den.
Změny žádostí o podporu "na plochu" jsou přípustné pouze do posledního dne pro opožděné podání žádosti o podporu "na plochu", jak je uvedeno v odstavci 1. Pokud však tento den nastane dříve nebo ve stejný den jako poslední termín výsevu, jak je uvedeno v čl.
8 odst. 2, změny žádosti o podporu "na plochu" budou považovány za nepřípustné, jestliže budou podány po tomto posledním termínu výsevu.
3. Opožděné podání žádosti o podporu "na plochu" nemá vliv na snížení nebo vyloučení z podpory "na zvířata" podle článku 9.
4. Pokud jde o krmné plochy, u kterých je žádost o podporu "na plochu" podána opožděně, bude výsledné snížení uplatněno spolu se snížením vztahujícím se na opožděné podání žádostí o podporu podle článků 12 a 13 nařízení (ES) č. 1254/1999.
Článek 14
Zpětvzetí žádostí o podporu
1. Žádost o podporu lze kdykoli zcela nebo zčásti vzít zpět.
Pokud však již příslušný orgán informoval zemědělce o nesrovnalostech v žádosti o podporu nebo pokud příslušný orgán oznámil zemědělci svůj úmysl provést kontrolu na místě a pokud tato kontrola odhalí nesrovnalosti, nelze zpětvzetí žádosti povolit, pokud souvisí s těmi částmi žádosti o podporu, kterých se nesrovnalosti týkají.
2. Zpětvzetí žádosti podle odstavce 1 uvede žadatele do postavení, v jakém se nacházel před podáním žádosti o podporu nebo její části.
HLAVA III KONTROLY
Článek 15
Obecné zásady
Správní kontroly a kontroly na místě se provádějí způsobem, který zajistí spolehlivé ověření dodržování podmínek pro poskytnutí podpor.
KAPITOLA I Správní kontroly
Článek 16
Křížové kontroly
Správní kontroly uvedené v čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3508/92 zahrnují zejména:
a) křížové kontroly vykázaných zemědělských pozemků a zvířat, jejichž účelem je zabránit nepřípustnému několikanásobnému poskytování stejné podpory v rámci téhož kalendářního nebo hospodářského roku a zamezit jakýmkoli nepřípustným kumulacím podpor poskytovaným v rámci režimů podpory Společenství, které zahrnují prohlášení ploch;
b) křížové kontroly pomocí počítačové databáze k ověření oprávněnosti pro poskytnutí podpory.
KAPITOLA II Kontroly na místě
Oddíl I Společná ustanovení
Článek 17
Obecné zásady
1. Kontroly na místě mají být neohlášené.
Aby však nebyl účel kontroly ohrožen, lze kontrolu oznámit předem ve lhůtě omezené na přísné minimum.
Oznámení se nesmí s výjimkou řádně odůvodněných případů uskutečnit dříve než 48 hodin předem.
2. Ve vhodných případech se kontroly na místě podle tohoto nařízení a jakékoli jiné kontroly podle pravidel Společenství provádějí současně.
3. Příslušná žádost nebo žádosti budou zamítnuty v případě, že zemědělec nebo jeho zástupce zabrání provedení kontroly na místě.
Článek 18
Míra kontrol
1. Celkový počet kontrol na místě prováděných každý rok musí pokrýt nejméně:
a) 5 % všech zemědělců, kteří podávají žádosti o podporu "na plochu";
b) 5 % všech zemědělců, kteří podávají žádost o podporu "na zvířata" podle režimů podpory chovu skotu, s výjimkou případů, kde počítačová databáze neposkytuje dostatečnou úroveň záruky a provádění nezbytnou pro řádnou správu dotyčných režimů podpory.
V takovém případě se uvedené procento zvyšuje na 10 %.
Tyto kontroly na místě musí také zahrnovat alespoň 5 % všech zvířat na režim podpory, pro která je podána žádost o podporu;
c) 10 % všech zemědělců, kteří podávají žádosti o podporu "na zvířata" v rámci režimu podpory pro ovce/kozy.
2. V případě, že kontroly na místě odhalí významné nesrovnalosti v souvislosti s určitým režimem podpory nebo v určité oblasti nebo její části, provede příslušný orgán v průběhu daného roku odpovídající dodatečné kontroly a navíc zvýší odpovídajícím způsobem procento zemědělců, u nichž bude provedena kontrola na místě v následujícím roce.
3. Pokud je stanoveno, že jednotlivé části kontroly na místě lze provádět na základě výběrového souboru, musí tento výběrový soubor zaručovat spolehlivou a reprezentativní úroveň kontroly.
Členské státy stanoví kritéria pro výběr výběrového souboru.
V případě, že kontroly na místě tohoto výběrového souboru odhalí nesrovnalosti, bude velikost výběrového souboru přiměřeně zvětšena.
Článek 19
Výběr žádostí pro kontrolu na místě
1. Zemědělci, u kterých bude provedena kontrola na místě, vybere příslušný orgán na základě analýzy rizik a prvku reprezentativnosti podaných žádostí o podporu.
Analýza rizik vezme v úvahu:
a) částku podpory;
b) počet zemědělských pozemků a plochu nebo počet zvířat, na něž je podpora požadována;
c) změny oproti předchozímu roku;
d) výsledky kontrol z předchozích let;
e) případy porušení nařízení (ES) č. 1760/2000;
f) zemědělce, kteří se pohybují bezprostředně nad nebo pod horní hranicí nebo limitem daným pro poskytnutí podpory;
g) nahrazení zvířat podle článku 37;
h) další faktory, které stanoví členské státy.
K zajištění prvku reprezentativnosti vyberou členské státy náhodně 20 % až 25 % z minimálního počtu zemědělců, u nichž bude provedena kontrola na místě.
2. Příslušný orgán písemně zaznamená důvody pro výběr každého zemědělce pro kontrolu na místě.
Inspektor, který bude provádět kontrolu na místě, o tom bude informován před zahájením kontroly na místě.
Článek 20
Zpráva o kontrole
1. O každé kontrole na místě bude vyhotovena zpráva o kontrole, která umožní přezkoumání podrobností provedených kontrol.
Zpráva bude obsahovat především:
a) kontrolované režimy podpory a žádosti;
b) přítomné osoby;
c) kontrolované zemědělské pozemky, změřené zemědělské pozemky, výsledky měření každého měřeného zemědělského pozemku a použité metody měření;
d) počet a druh nalezených zvířat a případně čísla ušních značek, záznamy do registru a do počítačové databáze a veškeré kontrolované podpůrné doklady, výsledky kontrol a případně zvláštní výsledky pozorování týkající se jednotlivých zvířat a/nebo jejich identifikačních kódů;
e) zda zemědělec obdržel oznámení o kontrole a pokud ano, jak dlouho předem;
f) údaje k dalším kontrolním opatřením.
2. Zemědělec nebo jeho zástupce mohou podepsat zprávu k osvědčení své přítomnosti při kontrole a připojit poznámky k dané kontrole.
Pokud byly zjištěny nesrovnalosti, zemědělec obdrží kopii zprávy o kontrole.
Pokud byla kontrola na místě provedena formou dálkového průzkumu v souladu s článkem 23, mohou členské státy rozhodnout, že zemědělci nebo jeho zástupci nemusí být dána příležitost podepsat zprávu o kontrole v případě, že při kontrole dálkovým průzkumem nebyly odhaleny žádné nesrovnalosti.
Oddíl II Kontroly na místě u žádostí o podporu "na plochu"
Článek 21
Předmět kontrol na místě
Kontrola na místě musí zahrnovat všechny zemědělské pozemky, pro které byla podána žádost o podporu podle režimů podpor ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3508/92. Skutečná inspekce v terénu jako součást kontroly na místě však může být omezena na výběrový soubor nejméně poloviny zemědělských pozemků, pro které byly podány žádosti o podporu.
Článek 22
Určení ploch
1. Plochy zemědělských pozemků budou určeny vhodnými prostředky, které stanoví příslušný orgán, a které zajistí přesnost měření, která přinejmenším odpovídá přesnosti, jaká se vyžaduje pro úřední měření podle vnitrostátních pravidel.
Příslušný orgán stanoví přípustnou odchylku, která zohlední použitou metodu měření, přesnost úředních dokumentů, které jsou k dispozici, místní faktory, jako například sklon a tvar pozemku a ustanovení odstavce 2.
2. Celkovou plochu zemědělského pozemku lze zohlednit za předpokladu, že je plně využívána podle obvyklých zásad příslušného členského státu nebo regionu.
V ostatních případech se zohlední skutečně využívaná plocha.
Pro regiony, kde určité prvky, zejména živé ploty, příkopy a zdi, tradičně tvoří součást správných zemědělských postupů pěstování plodin nebo využití půdy, mohou členské státy rozhodnout, že odpovídající plocha platí jako část plně využívané plochy, pokud nepřesáhne celkovou šířku, kterou určí členský stát.
Tato šířka musí odpovídat tradičně obvyklé šířce v daném regionu a nesmí přesáhnout 2 metry.
Členské státy mohou po předchozím oznámení Komisi povolit šířku větší než 2 metry, pokud byly tyto plochy zohledněny při stanovení výnosů daného regionu.
3. Oprávněnost zemědělských pozemků pro podporu se ověřuje vhodnými prostředky.
Je-li to nezbytné, budou za tímto účelem v případě potřeby vyžadovány dodatečné důkazy.
Článek 23
Dálkový průzkum
1. Pokud členský stát kontroluje výběrový soubor uvedený v čl. 18 odst. 1 písm. a) zcela nebo zčásti dálkovým průzkumem, použijí se následující pravidla:
a) zóny, které mají být kontrolovány prostřednictvím dálkového průzkumu, budou, pokud je to možné, vybrány s ohledem na příslušné rizikové faktory, které stanoví členský stát;
b) ustanovení článku 19 se použijí pouze v případě, že ne všichni zemědělci, kteří podávají žádosti o podporu a spadají do příslušné zóny, podléhají kontrole na místě.
2. Při kontrolách prostřednictvím dálkového průzkumu postupují členské státy následovně:
a) provedou fotointerpretaci družicových nebo leteckých snímků všech zemědělských pozemků, které mají být kontrolovány, s cílem stanovit pokrytí půdy a změřit plochy;
b) provedou kontrolu na místě všech žádostí, u nichž fotointerpretace neumožňuje ověřit správnost údajů ke spokojenosti příslušného orgánu.
3. Pokud členský stát použije dálkový průzkum, musí být dodatečné kontroly uvedené v čl. 18 odst. 2 provedeny prostřednictvím tradičních kontrol na místě, pokud je již nelze v daném roce provést prostřednictvím dálkového průzkumu.
Oddíl III Kontroly na místě u žádostí o podporu "na zvířata"
Článek 24
Načasování kontrol na místě
1. Minimální procentní míra kontroly na místě uvedená v čl. 18 odst. 1 písm. b) s výjimkou režimů podpor, které jsou stanoveny v čl. 4 odst. 6 a článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999, bude provedena v průběhu retenčního období alespoň u jednoho z dotyčných režimů.
2. Alespoň 50 % minimální procentní míry kontrol na místě uvedené v čl. 18 odst. 1 písm. c) bude provedeno v průběhu retenčního období. Minimální počet kontrol na místě však bude v průběhu retenčního období proveden v plném rozsahu v členských státech, kde není plně zaveden a používán systém stanovený směrnicí 92/102/EHS ve vztahu k identifikaci zvířat a řádného vedení registru, pokud jde o ovce a kozy.
Článek 25
Předmět kontrol na místě
1. Kontroly na místě zahrnují všechna hospodářská zvířata, pro která byly podány žádosti o podporu v rámci režimů podpory, které podléhají kontrole a v případě kontrol režimů podpory skotu také skot, pro který nebyly podány žádosti.
2. Kontroly na místě zahrnují zejména:
a) ověření, zda počet zvířat přítomných v podniku, pro něž byly podány žádosti o podporu, a počet kusů skotu, pro který nebyly podány žádosti o podporu, odpovídají počtu zvířat uvedených v registrech, a - v případě skotu - počtu zvířat nahlášených do počítačové databáze;
b) ve vztahu k režimům podpory chovu skotu:
- ověření správnosti zápisů do registru a hlášení do počítačové databáze na základě kontrol výběrového souboru podpůrných dokladů, jako například dokladů o nákupu a prodeji, osvědčení o porážce, veterinárních osvědčení a případně zvířecích pasů zvířat, pro něž byla podána žádost o podporu v posledních 12 měsících předcházejících kontrole na místě,
- ověření, že informace uložené v počítačové databázi odpovídají informacím uvedeným v registru na základě kontrol výběrového souboru týkajícího se zvířat, pro něž byla podána žádost o podporu v posledních 12 měsících předcházejících kontrole na místě,
- ověření, že na všechna zvířata přítomná v podniku, na která se vztahuje retenční povinnost lze poskytnout požadovanou podporu,
- ověření, že veškerý skot v podniku je identifikován ušními značkami a případně též doprovázen zvířecími pasy, že je veden v registru a byl řádně nahlášen do počítačové databáze.
Tato ověření se budou provádět u každého jednotlivce samčího pohlaví drženého podle retenční povinnosti, pro kterého byla podána žádost o zvláštní prémii, s výjimkou žádostí podaných v souladu s čl. 4 odst.
1254/1999. Ve všech ostatních případech mohou být ověření řádného záznamu do zvířecích pasů, registrů a hlášení do počítačové databáze prováděny na základě výběrového souboru;
c) ve vztahu k režimům podpory pro ovce/kozy, ověření na základě registru, zda všechna zvířata, pro něž byla podána žádost o podporu v posledních 12 měsících předcházejících kontrole na místě, byla držena v podniku po celé retenční období a ověření správnosti záznamů do registru na základě kontrol výběrového souboru podpůrných dokladů, jako jsou doklady o nákupu a prodeji a veterinární osvědčení.
Článek 26
Kontrolní opatření týkající se kontrol na místě na jatkách
1. Pokud se jedná o zvláštní prémii pro skot podle čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 1254/1999 a porážkovou prémii podle článku 11 uvedeného nařízení, budou kontroly na místě prováděny také na jatkách. Členské státy provádějí kontroly na místě buď:
a) u nejméně 30 % všech jatek, vybraných na základě analýzy rizik; v tomto případě musí kontroly na místě zahrnovat výběrový soubor nejméně 5 % veškerého skotu, který byl na dotyčných jatkách poražen během 12 měsíců předcházejících kontrole na místě, nebo
b) u nejméně 20 % jatek, které byly předem schváleny podle zvláštních kritérií spolehlivosti stanovených členskými státy a byly vybrány na základě analýzy rizik; v tomto případě zahrnují kontroly na místě výběrový soubor nejméně 2 % veškerého skotu, který byl na dotyčných jatkách poražen během 12 měsíců předcházejících kontrole na místě:
Tyto kontroly na místě zahrnují následná přezkoumání dokumentů, porovnání se záznamy v počítačové databázi a kontrolu přehledů osvědčení o porážce (nebo jim rovnocenných informací), které byly zaslány ostatním členským státům v souladu s čl. 35 odst. 3 nařízení (ES) č. 2342/1999.
2. Kontroly na místě na jatkách zahrnují fyzické kontroly výběrového souboru jatečních postupů prováděných v den konání kontroly na místě na základě.
Je-li to nezbytné, ověřuje se, zda lze na vykazovaná jatečně upravená těla k vážení poskytnout podporu.
Článek 27
Kontrolní opatření týkající se prémie poskytované po vývozu
1. Pokud se poskytuje porážková prémie na skot vyvážený do třetích zemí v souladu s článkem 11 nařízení (ES) č. 1254/1999, podléhají veškeré nakládací operace kontrolám na místě, které budou prováděny takto:
a) v okamžiku nakládání musí být ověřeno, zda je veškerý skot identifikován ušními značkami.
Kromě toho bude alespoň 10 % takto ověřeného skotu zkontrolováno jednotlivě s cílem ověřit jejich identifikaci;
b) v okamžiku opuštění území Společenství:
- pokud byl dopravní prostředek celně uzavřen, ověří se, zda je tato závěra neporušená.
Pokud je závěra neporušená, provede se kontrola výběrového souboru pouze tehdy, existují-li pochybnosti o řádnosti nákladu,
- pokud nebyl dopravní prostředek celně uzavřen nebo je-li celní závěra porušená, zkontroluje se znovu nejméně 50 % skotu, který byl jednotlivě zkontrolován při nakládání.
2. Zvířecí pasy musí být předloženy příslušným orgánům v souladu s čl. 6 odst. 5 nařízení (ES) č. 1760/2000.
3. Platební agentura ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999, která je příslušná pro vyplacení prémie, pečlivě přezkoumá žádosti o podporu na základě platebních podkladů a dalších informací, které má k dispozici, zejména dokumentů týkajících se vývozu a poznámek příslušných kontrolních orgánů a zkontroluje, zda byly zvířecí pasy předloženy v souladu s odstavcem 2.
Článek 28
Zvláštní ustanovení týkající se dodatečných plateb
Pokud jde o dodatečné platby podle článku 15 nařízení (ES) č. 1254/1999, použijí členské státy ustanovení této hlavy, pokud je to přiměřené.
V případě, že použití těchto ustanovení není přiměřené vzhledem ke struktuře režimu dodatečných plateb, stanoví členské státy kontroly, které zajistí úroveň kontroly odpovídající úrovni stanovené v tomto nařízení.
Článek 29
Zvláštní ustanovení týkající se zprávy o kontrole
1. Jestliže členské státy provádějí kontroly na místě podle tohoto nařízení ve spojení s kontrolami podle nařízení Komise (ES) č. 2630/97 [17], bude zpráva o kontrole podle článku 20 doplněna o zprávy v souladu s čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení.
2. S ohledem na kontroly na jatkách stanovených v čl. 26 odst. 1 může zpráva o kontrole podle článku 20 spočívat v tom, že v účetních záznamech jatek bude uvedeno, která zvířata byla podrobena kontrolám.
S ohledem na kontroly stanovené v čl. 26 odst. 2 musí zpráva zahrnovat mimo jiné i identifikační čísla, hmotnosti jatečně upravených těl a data porážek pro všechna zvířata poražená a kontrolovaná v den kontroly na místě.
3. S ohledem na kontroly stanovené v článku 27 může zpráva o kontrole sestávat pouze z údajů o takto kontrolovaných zvířatech.
4. Pokud kontroly na místě provedené v souladu s tímto nařízením odhalí případy porušení ustanovení hlavy I nařízení (ES) č. 1760/2000, musí být kopie zprávy o kontrole podle článku 20 zaslány neprodleně orgánům příslušným pro provádění nařízení (ES) č. 2630/97.
HLAVA IV ZÁKLAD PRO VÝPOČET PODPORY, SNÍŽENÍ A VYLOUČENÍ
KAPITOLA I Zjištění týkající se žádostí o podporu "na plochu"
Článek 30
Obecné zásady
Pro účely této kapitoly se rozlišují tyto skupiny plodin:
a) krmné plochy vykázané pro účely článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999;
b) krmné plochy jiné než pastviny a jiné než plochy využívané pro pěstování plodin na orné půdě ve smyslu čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1254/1999, vykázané pro účely článku 13 uvedeného nařízení;
c) pastviny ve smyslu čl. 13 odst. 3 písm. c) nařízení (ES) č. 1254/1999, vykázané pro účely článku 13 uvedeného nařízení;
d) stálé pastviny vykázané pro účely článku 19 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 [18];
e) plochy určené pro plodiny, na které se vztahuje jiná sazba podpory;
f) plochy vyňaté půdy z produkce a případně plochy vyňaté půdy z produkce, na které se vztahuje jiná sazba podpory.
Článek 31
Základ pro výpočet
1. Pokud je zjištěná plocha s určitou skupinou plodin větší než plocha vykázaná v žádosti o podporu, použije se pro výpočet podpory vykázaná plocha.
2. Aniž jsou dotčena snížení a vyloučení podle článků 32 až 35, překročí-li plocha vykázaná v žádosti o podporu plochu zjištěnou pro stejnou skupinu plodin na základě správní kontroly nebo kontroly na místě, vypočítá se podpora na základě plochy zjištěné pro danou plodinu.
3. Výpočet maximální plochy, pro kterou lze poskytnout platby producentům plodin na orné půdě, musí být proveden na základě zjištěné plochy půdy vyňaté z produkce a poměrně pro každou dotyčnou plodinu. Platby producentům plodin na orné půdě však budou v souladu s čl. 6 odst. 7 nařízení (ES) č. 1251/1999 ve vztahu ke zjištěné ploše půdy vyňaté z produkce sníženy na úroveň odpovídající ploše, potřebné pro vypěstování 92 tun obilovin.
4. Pokud nemohl zemědělec splnit své závazky v důsledku vyšší moci nebo mimořádných okolností ve smyslu článku 48, bude mít stále nárok na podporu "na plochu", pro kterou lze poskytnout podporu v okamžiku, kdy nastal případ zásahu vyšší moci nebo mimořádné okolnosti.
Článek 32
Snížení a vyloučení v případech prohlášení s vykázanou větší rozlohou
1. Přesáhne-li vykázaná plocha skupiny plodin zjištěnou plochu podle čl. 31 odst. 2, vypočte se podpora na základě zjištěné plochy snížené o dvojnásobek zjištěného rozdílu, pokud tento rozdíl přesáhne buď 3 % nebo dva hektary, ale ne více než 20 % zjištěné plochy.
Pokud rozdíl činí více než 20 % zjištěné plochy, nebude pro dotyčnou skupinu plodin poskytnuta žádná podpora "na plochu".
2. Přesáhne-li ve vztahu k celkové zjištěné ploše, pro kterou byla podána žádost o podporu v rámci režimů podpory uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 3508/92 vykázaná plocha zjištěnou plochu podle čl. 31 odst. 2 o více než 30 %, nebude v dotyčném kalendářním roce poskytnuta podpora, na kterou by měl zemědělec nárok podle čl. 31 odst. 2 v rámci těchto režimů podpory.
Pokud rozdíl činí více než 50 %, bude zemědělec znovu vyloučen z poskytování podpory až do výše částky, která bude zamítnuta podle prvního pododstavce. Tato částka bude vyrovnána z plateb podpory podle kteréhokoli režimu podpory uvedeného v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3508/92, na které má zemědělec nárok v souvislosti se žádostmi, které podá v průběhu tří kalendářních let následujících po kalendářním roce zjištění.
Článek 33
Úmyslné porušení předpisů
Pokud rozdíly mezi vykázanou plochou a plochou zjištěnou podle čl. 31 odst. 2 vyplývají z úmyslných nesrovnalostí, nebude podpora, na kterou by měl zemědělec nárok podle čl. 31 odst. 2, pro příslušný kalendářní rok v rámci daného režimu podpory poskytnuta.
Činí-li rozdíl více než 20 % zjištěné plochy, bude zemědělec znovu vyloučen z poskytování podpory až do výše částky, která bude zamítnuta podle prvního pododstavce. Tato částka bude vyrovnána z plateb podpory podle kteréhokoli režimu podpory uvedeného v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3508/92, na které má zemědělec nárok v souvislosti se žádostmi, které podá v průběhu tří kalendářních let následujících po kalendářním roce zjištění.
Článek 34
Výpočet krmné plochy pro prémie uvedené v článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999
1. Články 31, 32 odst. 1 a 33 se použijí na výpočet krmné plochy pro poskytnutí podpory uvedené v článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. Pokud rozdíl mezi vykázanou plochou a plochou zjištěnou podle čl. 31 odst. 2 činí více než 50 %, bude zemědělec v rámci žádostí o podporu, které podá v průběhu tří kalendářních let následujících po kalendářním roce zjištění, znovu vyloučen ve vztahu ke krmné ploše, která odpovídá vyloučené ploše podle čl. 32 odst. 1 druhý pododstavec.
3. Snížení a vyloučení podle odstavců 1 a 2 se použijí pouze v případech, kdy vykázaná plocha vedla nebo by vedla k vyšším platbám.
Článek 35
Výpočet krmné plochy pro extenzifikační prémie v souladu s článkem 13 nařízení (ES) č. 1254/1999
1. Extenzifikační prémie podle článku 13 nařízení (ES) č. 1254/1999 nelze poskytnout pro vyšší počet zvířat, než na který může být po uplatnění článku 34 tohoto nařízení vyplacena prémie podle článku 12 uvedeného nařízení.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, příslušná krmná plocha bude určena v souladu s článkem 31.
Není-li strop intenzity chovu pro takto zjištěnou plochu překročen, bude zjištěná plocha tvořit základ pro výpočet extenzifikační prémie.
Pokud je strop překročen, bude celková částka podpory, na kterou má zemědělec nárok na základě žádostí o podporu v rámci režimů podpory uvedených v článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999 podaných během příslušného kalendářního roku, snížena o 50 % částky, kterou zemědělec obdržel nebo by jinak obdržel jako extenzifikační prémii.
3. Pokud je rozdíl mezi vykázanou a zjištěnou plochou výsledkem úmyslných nesrovnalostí a je-li překročen strop intenzity chovu ve vztahu ke zjištěné ploše, bude celková částka podpory uvedená v odstavci 2 zamítnuta.
V takovém případě se navíc přiměřeně použije druhý pododstavec článku 33.
KAPITOLA II Zjištění týkající se žádostí o podporu "na zvířata"
Článek 36
Základ pro výpočet
1. Pokud platí individuální limit nebo individuální strop, musí být počet zvířat vykázaných v žádosti o podporu snížen až na limit nebo strop stanovený pro daného zemědělce.
2. V žádném případě nelze poskytnout podporu na vyšší počet zvířat, než je uvedeno v žádosti o podporu.
3. Aniž jsou dotčeny články 38 a 39, převýší-li počet zvířat vykázaný v žádosti o podporu počet zjištěný na základě správních kontrol nebo kontrol na místě, bude podpora vypočtena na základě zjištěného počtu zvířat.
Pokud však zemědělec nemohl splnit svou retenční povinnost v důsledku vyšší moci nebo mimořádných okolností ve smyslu článku 48, bude mít nadále nárok na poskytnutí podpory na počet zvířat, na které lze poskytnout podporu v okamžiku, kdy došlo k případu vyšší moci nebo nastaly mimořádné okolnosti.
4. Jsou-li zjištěny případy porušení předpisů systému identifikace a registrace skotu, platí následující:
a) skot, který ztratil jednu ze dvou ušních značek, se považuje za zjištěný za předpokladu, že ho lze jednoznačně identifikovat podle ostatních prvků systému identifikace a registrace skotu;
b) v případě, že se zjištěné nesrovnalosti týkají chybných záznamů do registru nebo do zvířecích pasů, považuje se příslušné zvíře za nezjištěné pouze v případě, že jsou takové chyby zjištěny alespoň při dvou kontrolách v průběhu 24 měsíců.
Ve všech ostatních případech se dotyčná zvířata považují za nezjištěná již po prvním zjištění nesrovnalosti.
Ustanovení článku 12 se použijí na záznamy a oznámení v systému identifikace a registrace skotu.
Článek 37
Nahrazení
1. Skot, který se nachází v podniku, lze považovat za zjištěný pouze v případě, že je identifikován v žádosti o podporu. Krávy bez tržní produkce mléka a jalovice, pro které je podána žádost o podporu v souladu s čl. 6 odst. 2 nebo čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 a dojnice, pro něž byla podána žádost o podporu v souladu s čl. 13 odst. 4 uvedeného nařízení, lze v průběhu retenčního období nahradit v rámci limitů stanovených v uvedených článcích beze ztráty nároku na platbu podpory, která byla předmětem žádosti.
2. Nahrazení podle odstavce 1 se musí uskutečnit během 20 dní následujících po události, která činí nahrazení nezbytné, a musí být zaznamenána do registru nejpozději do tří dnů ode dne, kdy byla uskutečněna.
Příslušný orgán, u kterého byla podána žádost o podporu, musí být informován do deseti pracovních dnů po nahrazení.
Článek 38
Snížení a vyloučení týkající se skotu, pro který byla podána žádost o podporu
1. Pokud je v případě žádosti o podporu v rámci režimů podpory skotu zjištěn rozdíl mezi počtem vykázaných a zjištěných zvířat podle čl. 36 odst. 3, bude celková částka podpory, na kterou by měl zemědělec v rámci příslušných režimů nárok v dotyčném prémiovém období, snížena o procento stanovené v souladu s odstavcem 3, pokud jsou nesrovnalosti zjištěny nejvýše u 3 zvířat.
2. Pokud jsou nesrovnalosti zjištěny u více než 3 zvířat, bude celková částka podpory, na kterou by měl zemědělec v rámci příslušných režimů nárok v daném prémiovém období, snížena:
a) o procento stanovené v souladu s odstavcem 3, pokud to není více než 10 % nebo
b) o dvojnásobek procenta stanoveného v souladu s odstavcem 3, pokud to je více než 10 % a méně než 20 %.
Pokud procento stanovené v souladu s odstavcem 3 činí více než 20 %, bude podpora, na kterou by měl zemědělec nárok podle čl. 36 odst. 3 v rámci příslušných režimů na dané prémiové období, zamítnuta.
Pokud procento stanovené v souladu s odstavcem 3 činí více než 50 %, bude zemědělec navíc ještě jednou vyloučen z poskytování podpory až do výše odpovídající částce, která bude zamítnuta podle prvního pododstavce.
Tato částka bude vyrovnána z plateb v rámci režimů podpory skotu, na které má zemědělec nárok v souvislosti se žádostmi, které podá v průběhu tří kalendářních let následujících po kalendářním roce zjištění.
3. Pro stanovení procent uvedených v odstavcích 1 a 2 bude celkový počet skotu, pro který byla podána žádost o podporu v rámci režimů podpory skotu během příslušného prémiového období a u kterého byly zjištěny nesrovnalosti, vydělen celkovým počtem skotu zjištěného pro příslušné prémiové období.
4. Pokud rozdíly mezi počtem vykázaných a zjištěných zvířat podle čl. 36 odst. 3 vyplývají z úmyslných nesrovnalostí, bude podpora, na kterou by měl zemědělec nárok podle čl. 36 odst. 3, v rámci příslušného režimu nebo režimů podpory skotu na dané prémiové období zamítnuta.
Pokud je rozdíl zjištěný v souladu s třetím pododstavcem vyšší něž 20 %, bude zemědělec navíc ještě jednou vyloučen z poskytování podpory až do výše částky, která bude zamítnuta podle prvního pododstavce.
Tato částka bude vyrovnána z plateb v rámci režimů podpory skotu, na které má zemědělec nárok v souvislosti se žádostmi, které podá v průběhu tří kalendářních let následujících po kalendářním roce zjištění.
Článek 39
Porušení ustanovení týkající se identifikace a registrace skotu, pro který nebyla podána žádost o podporu
1. V případech, kdy je na základě kontroly na místě týkající se skotu, pro který nebyla podána žádost o podporu, zjištěno porušení ustanovení týkající se identifikace a registrace skotu, bude celková částka podpory, na kterou by měl zemědělec nárok podle čl. 36 odst. 3 v rámci režimů podpory skotu na dané prémiové období, a případně po uplatnění snížení v souladu s článkem 38, s výjimkou případů zásahu vyšší moci nebo mimořádných okolností ve smyslu článku 48, snížena o částku, která bude vypočtena na základě vzorce uvedeného v odstavci 2.
Totéž platí pro případy, kdy bylo do systému identifikace a registrace skotu nahlášeno nebo zaznamenáno více kusů skotu, než se v podniku nachází.
Ustanovení čl. 36 odst. 4 se použije přiměřeně.
2. Výpočet uvedený v odstavci 1 bude proveden podle následujícího vzorce:
+++++ TIFF +++++
Symboly v tomto vzorci znamenají:
a = počet případů porušení systému identifikace a registrace skotu;
b = počet skotu, který se nachází v podniku v okamžiku kontroly na místě;
c = průměrný počet skotu v podniku v průběhu roku, v němž se provádí kontrola na místě, přičemž metody použité pro účely článku 32 nařízení (ES) č. 2342/1999 se použijí přiměřeně;
d = celková částka podpory, na kterou má zemědělec nárok podle čl. 36 odst. 3 v rámci režimů podpory skotu na dané prémiové období, případně po uplatnění snížení podle článku 38.
3. Jestliže je u jednoho zemědělce provedeno několik kontrol na místě v průběhu jednoho roku, budou veškerá snížení podle odstavce 1 vypočtena na základě aritmetického průměru výsledků každé jednotlivé kontroly na místě.
4. Pokud je porušení ustanovení uvedené v odstavci 1 způsobeno úmyslně, nebude na dané prémiové období poskytnuta žádná podpora podle příslušného režimu nebo režimů.
Článek 40
Snížení a vyloučení týkající se ovcí/koz, pro které byla podána žádost o podporu
Pokud je v případě žádosti o podporu v rámci režimu podpory pro ovce/kozy zjištěn rozdíl mezi počtem vykázaných a zjištěných zvířat podle čl. 36 odst. 3, použije se přiměřeně čl. 38 odst. 2, 3 a 4 od prvního zvířete, u něhož byly nesrovnalosti zjištěny.
Článek 41
Přírodní okolnosti
Snížení a vyloučení stanovená v článcích 38 a 40 nebudou uplatněna v případech, kdy zemědělec není z důvodů přírodních okolností, které zasáhly jeho hejno nebo stádo, schopen splnit svůj závazek držet po celé retenční období zvířata, pro která podal žádost, za předpokladu, že písemně uvědomil příslušný orgán během deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistil snížení počtu zvířat.
Aniž jsou dotčeny skutečné okolnosti, které je třeba vzít v úvahu v jednotlivých případech, příslušné orgány mohou uznat především tyto případy přírodních okolností působících na hejno nebo stádo:
a) uhynutí zvířete v důsledku nemoci;
b) uhynutí zvířete v důsledku nehody, za kterou nelze zemědělce činit odpovědným.
Článek 42
Nepravdivá osvědčení a prohlášení vydaná jatkami
Je-li u prohlášení a osvědčení vydávaných jatkami v souvislosti s porážkovou prémií podle článku 35 nařízení (ES) č. 2342/1999 zjištěno, že jatka vydala nepravdivé osvědčení nebo prohlášení v důsledku hrubé nedbalosti nebo úmyslně, příslušný členský stát uplatní přiměřené vnitrostátní sankce.
Pokud jsou takové nesrovnalosti zjištěny podruhé, bude dotyčným jatkám na období nejméně jednoho roku odňato právo činit prohlášení nebo vydávat osvědčení platná pro účely poskytnutí prémie.
Článek 43
Zjištění týkající se dodatečných plateb
Pokud jde o dodatečné platby stanovené v článku 14 nařízení (ES) č. 1254/1999, členské státy stanoví snížení a vyloučení, která budou svou podstatou shodná s těmi, která jsou stanovena v této hlavě.
KAPITOLA III Společná ustanovení
Článek 44
Výjimky z uplatnění snížení a vyloučení
1. Snížení a vyloučení stanovená v této hlavě se neuplatní v případě, že zemědělec podal věcně správné informace nebo jestliže může jinak prokázat, že nenese zavinění.
2. Snížení a vyloučení stanovená v této hlavě se neuplatní v souvislosti s těmi částmi žádosti o podporu, u nichž zemědělec písemně informuje příslušný orgán, že žádost o podporu je chybná nebo že se od okamžiku jejího podání stala chybnou, za předpokladu, že zemědělec nebyl informován o úmyslu příslušného orgánu provést kontrolu na místě a že orgán ještě neinformoval zemědělce o jakékoli nesrovnalosti v jeho žádosti.
Informace poskytnuté zemědělcem podle prvního pododstavce, bude mít za následek úpravu žádosti o podporu podle skutečné situace.
Článek 45
Změny a úpravy záznamů v počítačové databázi
1. Pokud jde o skot, pro který byla podána žádost o podporu, použije se článek 44 od okamžiku podání žádosti o podporu na chyby a opomenutí týkající se záznamů v počítačové databázi.
2. Pokud jde o skot, pro který nebyla podána žádost o podporu, nepoužijí se snížení a vyloučení podle článku 39, jestliže zemědělec sdělí změny a úpravy záznamů v počítačové databázi příslušnému orgánu, ledaže byl informován o úmyslu příslušného orgánu provést kontrolu na místě.
HLAVA V OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 46
Minimální platby
Členské státy mohou rozhodnout, že neposkytnou žádnou podporu, pokud částka žádosti o podporu nepřesahuje 50 eur.
Článek 47
Souběh sankcí
1. Snížení a vyloučení podle tohoto nařízení budou uplatněna nezávisle na sobě a jednotlivě.
2. S výhradou ustanovení článku 6 nařízení Rady (ES) č. 2988/95 [19] platí snížení a vyloučení podle tohoto nařízení, aniž jsou dotčeny doplňující sankce podle jiných ustanovení právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů.
Článek 48
Vyšší moc a mimořádné okolnosti
1. Případy vyšší moci a mimořádných okolností budou s příslušnými důkazy písemně oznámeny příslušnému orgánu během deseti pracovních dní ode dne, kdy bude zemědělec schopen oznámení provést.
2. Za mimořádné okolnosti může příslušný orgán uznat například:
a) úmrtí zemědělce;
b) dlouhodobou pracovní neschopnost zemědělce;
c) těžkou přírodní katastrofu, která těžce postihla zemědělské pozemky daného podniku;
d) náhodné zničení hospodářských budov v podniku;
e) nákazu, která postihla část nebo všechna hospodářská zvířata dotyčného zemědělce.
Článek 49
Zpětné získávání neoprávněných plateb
1. V případě neoprávněných plateb, musí zemědělec vrátit příslušnou částku včetně úroků vypočtených v souladu s odstavcem 3.
2. Členské státy mohou rozhodnout, že neoprávněná platba bude odečtena od příslušné částky záloh nebo plateb podle režimů podpory uvedených v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3508/92 vyplacené zemědělci po dni vydání rozhodnutí o vrácení. Zemědělec však může vrátit částku, aniž by čekal na odečtení.
3. Úroky se vypočítají na období mezi oznámením rozhodnutí zemědělci vrátit částku a okamžikem vrácení nebo odečtení částky.
Úroková sazba, která bude použita, se vypočte podle ustanovení vnitrostátních právních předpisů, nesmí však být nižší než úroková sazba použitelná pro zpětné získání částek podle vnitrostátních předpisů.
4. Povinnost vrátit částku uvedená v odstavci 1 nebude uplatněna v případě, že platba byla provedena omylem samotného příslušného orgánu nebo jiného orgánu a jestliže zemědělec nemohl chybu prokazatelně objevit.
Pokud se však chyba týká skutečností rozhodných pro výpočet dotyčné platby, použije se první pododstavec pouze v případě, že rozhodnutí o vrácení nebylo sděleno do 12 měsíců od provedení platby.
5. Povinnost vrátit částku uvedená v odstavci 1 nebude uplatněna, pokud je doba, která uplynula mezi dnem platby podpory a dnem, ve kterém se příjemce dozvěděl od příslušného orgánu, že platba byla poskytnuta neoprávněně, delší než deset let.
Doba uvedená v prvním pododstavci však bude zkrácena na čtyři roky, pokud příjemce jednal v dobré víře.
6. Na částky, které mají být vráceny v důsledku uplatnění srážek a vyloučení podle článku 13 a hlavy IV se vztahuje promlčecí lhůta v délce 4 let.
7. Odstavce 4 a 5 se nepoužijí u záloh.
8. Členské státy mohou rozhodnout, že nebudou na zemědělce a na prémiové období usilovat o vrácení částek ve výši 100 eur a méně, bez započtení úroků, za předpokladu, že tak stanoví jejich vnitrostátní právní předpisy.
Článek 50
Převod podniku
1. Pro účely tohoto článku se:
a) "převodem podniku" rozumí prodej, pronájem nebo jakýkoli podobný typ transakce týkající se dotyčných výrobních jednotek;
b) "převodcem" rozumí zemědělec, jehož podnik se převádí na jiného zemědělce;
c) "nabyvatelem" rozumí zemědělec, na něhož se podnik převádí.
2. Jestliže podnik jako celek převádí jeden zemědělec na jiného po podání žádosti o podporu, ale před splněním všech podmínek pro poskytnutí podpory, nebude převodci pro převáděný podnik poskytnuta žádná podpora.
3. Podpora, pro kterou podal žádost převodce, bude poskytnuta nabyvateli, pokud:
a) nabyvatel informuje o převodu příslušný orgán ve lhůtě stanovené členským státem a požádá o vyplacení podpory;
b) nabyvatel předloží veškeré důkazy požadované příslušným orgánem;
c) budou v převáděnému podniku splněny všechny podmínky pro poskytnutí podpory.
4. Poté, co nabyvatel informoval příslušný orgán o převodu podniku a požádal o vyplacení podpory v souladu s odst. 3 písm. a):
a) přecházejí veškerá práva a povinnosti převodce, které vyplývají z právního vztahu mezi převodcem a příslušným orgánem v souvislosti se žádostí o podporu na příjemce;
b) přičítají se veškerá opatření nezbytná pro poskytnutí podpory a veškerá prohlášení, která učinil převodce před převodem, pro účely uplatnění příslušných ustanovení Společenství, nabyvateli;
c) považuje se převáděný podnik pro dotyčný hospodářský rok nebo prémiové období případně za samostatný podnik.
5. Pokud byla žádost o podporu podána poté, co byla učiněna veškerá opatření nezbytná pro poskytnutí podpory a podnik převádí jako celek jeden zemědělec na druhého, poté, co byla tato opatření započata, ale ještě předtím, než byly splněny podmínky pro poskytnutí podpory, může být podpora poskytnuta nabyvateli, za předpokladu, že budou splněny podmínky stanovené v odst. 3 písm. a) a b). V takovém případě se použije odst. 4 bod b).
6. Členské státy mohou případně rozhodnout, že poskytnou podporu převodci.
V takovém případě:
a) nebude poskytnuta žádná podpora nabyvateli a
b) členské státy zajistí, aby se přiměřeně použily požadavky stanovené v odstavcích 2 až 5.
Článek 51
Doplňující opatření a vzájemná pomoc mezi členskými státy
1. Členské státy přijmou veškerá další opatření nezbytná k řádnému uplatňování tohoto nařízení a poskytují si vzájemnou pomoc při provádění kontrol požadovaných podle tohoto nařízení.
V této souvislosti mohou členské státy v případech, kdy toto nařízení nestanoví přiměřená snížení a vyloučení, stanovit rovněž vhodné vnitrostátní sankce proti producentům nebo jiným účastníkům trhu, jako jsou jatka nebo sdružení zapojená do procesu poskytování podpory, aby zajistily dodržování kontrolních požadavků, jako například vedení aktuálního registru stáda v podniku nebo oznamovací povinnosti.
2. Pokud je to nezbytné nebo je tak stanoveno, členské státy si vzájemně pomáhají s cílem umožnit a zajistit účinné kontroly a kontroly pravosti předložených dokumentů a/nebo správnosti vyměněných údajů.
Článek 52
Oznamování
1. Jestliže členské státy provedou změny při provádění integrovaného systému, uvědomí o tom Komisi.
2. Členské státy předávají Komisi nejpozději do 31. března každého roku pro plodiny na orné půdě a nejpozději do 31. srpna každého roku pro prémie na hospodářská zvířata zprávu za předchozí kalendářní rok, která se vztahuje zejména na následující oblasti:
a) stav provádění integrovaného systému;
b) počet žádostí, celkovou plochu a celkový počet zvířat rozdělený podle jednotlivých režimů podpory ve smyslu článku 1 nařízení (EHS) č. 3508/92;
c) počet žádostí, celkovou plochu a celkový počet zvířat, které byly kontrolovány;
d) výsledek provedených kontrol s uvedením snížení a vyloučení uplatněných podle hlavy IV.
Současně s oznámeními uvedenými v prvním pododstavci, která se týkají prémií na hospodářská zvířata, členské státy oznámí Komisi také celkový počet příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor spadajících do působnosti integrovaného systému.
Ve výjimečných situacích se mohou členské státy se souhlasem Komise odchýlit od údajů uvedených v prvním pododstavci.
3. Členské státy uvědomí Komisi o vnitrostátních opatřeních přijatých pro provádění tohoto nařízení.
4. Počítačové údaje získané v rámci integrovaného systému budou použity k podpoře informací uvedených v rámci odvětvových pravidel, které jsou členské státy povinny zasílat Komisi.
HLAVA VI PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 53
Zrušení
1. Nařízení (EHS) č.
3887/92 se zrušuje. Použije se i nadále na žádosti o podporu týkající se hospodářských roků nebo prémiových období, které uplynou před 1. lednem 2002.
2. Odkazy na nařízení (EHS) č. 3887/92 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou v příloze.
Článek 54
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Použije se na žádosti o podporu týkající se hospodářských roků nebo prémiových období začínajících od 1. ledna 2002.
Článek 3 a čl. 52 odst. 2 druhý pododstavec se použijí ode dne 1. ledna 2003.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2422/2001
ze dne 6. listopadu 2001
o programu Společenství na označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Kancelářské přístroje se významně podílejí na celkové spotřebě elektrické energie.
Nejúčinnějším opatřením na snížení spotřeby elektrické energie u kancelářských přístrojů je snížení pohotovostní spotřeby v souladu se závěry Rady z května 1999 o energetických ztrátách spotřebního elektronického vybavení v pohotovostním režimu.
Různé modely dostupné na trhu Společenství mají v pohotovostním režimu velmi rozdílnou úroveň spotřeby.
(2) Pro tyto přístroje existují i jiná opatření, kterými lze bez ohrožení jejich funkčnosti snížit spotřebu elektrické energie, např. jejich vypínání, když nejsou používány.
Komise by měla zjistit, která opatření jsou vhodná, aby se této možnosti úspory energie také využívalo.
(3) Je důležité podporovat opatření zaměřená na řádné fungování vnitřního trhu.
(4) Je žádoucí koordinovat vnitrostátní iniciativy týkající se uvádění spotřeby energie na energetických štítcích, aby se tak minimalizovaly nepříznivé dopady na průmysl a obchod.
(5) V návrzích na sbližování právních a správních předpisů v členských státech týkajících se zdraví, bezpečnosti, životního prostředí a spotřebitelů je vhodné vycházet z vysoké úrovně ochrany.
Toto nařízení přispívá k vysoké úrovni ochrany jak životního prostředí, tak spotřebitelů tím, že se zaměřuje na významné zlepšení energetické účinnosti tohoto typu přístrojů.
(6) Jelikož cílů navrhované akce nemůže být v dostatečné míře dosaženo samotnými členskými státy a lze jich tedy lépe dosáhnout na úrovní Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku nepřekračuje toto nařízení to, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.
(7) Článek 174 Smlouvy navíc vyzývá k ochraně a zlepšování kvality životního prostředí a k obezřetnému a racionálnímu využívání přírodních zdrojů, tyto dva cíle patří k cílům politiky Společenství týkající se životního prostředí.
Výroba elektrické energie a její spotřeba způsobují 30 % člověkem vyprodukovaných emisí oxidu uhličitého (CO2) a přibližně 35 % spotřeby primární energie ve Společenství.
Tento podíl se zvyšuje, přičemž energetické ztráty elektrického vybavení v pohotovostním režimu představují asi 10 % jeho spotřeby.
(8) Kromě toho je dvojím cílem rozhodnutí Rady 89/364/EHS ze dne 5. června 1989 o akčním programu Společenství na účinnější využívání elektrické energie [4] povzbuzovat spotřebitele, aby dávali přednost zařízením a přístrojům s vyšší elektrickou účinností, a zlepšovat účinnost zařízení a přístrojů.
Další kroky je potřeba učinit ke zlepšení informovanosti spotřebitelů.
(9) Protokol k Rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu, dohodnutý v Kjótu dne 10. prosince 1997, vyzývá Společenství, aby nejpozději v období od roku 2008 do roku 2012 snížilo emise skleníkových plynů o 8 %.
K dosažení tohoto cíle je potřeba zavést přísnější opatření na snížení emisí CO2 uvnitř Společenství.
(10) Kromě toho, rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2179/98/ES ze dne 24. září 1998 o přezkoumání programu politiky a opatření Evropského společenství v oblasti životního prostředí a udržitelného rozvoje nazvaného "Směrem k udržitelnému rozvoji" [5] označuje za hlavní prioritu zapojení environmentálních hledisek do oblasti energie ustanovení o označování energetické účinnosti spotřebičů štítky.
(11) Usnesení Rady ze dne 7. prosince 1998 o energetické účinnosti v Evropském společenství [6] vyzývá k širšímu používání označování zařízení a přístrojů štítky.
(12) Je žádoucí koordinovat požadavky na energetickou účinnost, štítky a zkušební metody, kdekoli je to vhodné.
(13) Většinu energeticky účinných kancelářských přístrojů lze pořídit za nízké nebo nulové dodatečné náklady a v mnoha případech mohou být případné dodatečné náklady v přiměřeně krátké době vyváženy úsporou elektrické energie.
Cílů úspory energie a snížení CO2 může být tedy v této oblasti efektivně dosaženo, aniž by tím byli znevýhodněni spotřebitelé či průmysl.
(14) S kancelářskými přístroji se obchoduje po celém světě.
Dohoda mezi vládou Spojených států amerických a Evropským společenstvím o koordinaci programů na označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky usnadní mezinárodní obchod s těmito přístroji a ochranu životního prostředí.
Cílem tohoto nařízení je provádět výše uvedenou dohodu ve Společenství.
(15) Aby mohlo Společenství ovlivňovat požadavky programu Energy Star, kterého se užívá po celém světě, mělo by se účastnit tohoto programu označování energetické účinnosti a vypracovávání potřebných technických specifikací.
V tom případě musí Komise pravidelně přezkoumávat, jsou-li stanovená technická kritéria dostatečně náročná a jsou-li zájmy Společenství brány dostatečně v úvahu.
(16) Je třeba zajistit efektivní donucovací systém, aby byl program označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky řádně uskutečňován, aby byly pro výrobce zajištěny spravedlivé podmínky hospodářské soutěže a aby byla ochráněna práva spotřebitelů.
(17) Toto nařízení se vztahuje pouze na kancelářské přístroje.
(18) Směrnice Rady 92/75/E HS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [7] není nejvhodnějším nástrojem pro kancelářské přístroje.
Nejefektivnějším opatřením z hlediska nákladů na propagaci energetické účinnosti kancelářských přístrojů je dobrovolný program označování štítky.
(19) Úkolem stanovit a přezkoumat technické specifikace je nezbytné pověřit příslušný orgán, Úřad Evropského společenství Energy Star (ECESB), s cílem dosáhnout účinného a nestranného provádění programu.
ECESB by se měl skládat z národních zástupců.
(20) Je nezbytné zajistit, aby program označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky byl v koordinaci a v souladu s prioritami politiky Společenství a dalším značením Společenství nebo s programy ověřujícími kvalitu, jako jsou programy zavedené směrnicí 92/75/EHS a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revizi systému udělování eko-značky Společenství [8].
(21) Je žádoucí koordinovat program Společenství Energy Star s jinými dobrovolnými programy zaměřenými na uvádění spotřeby energie na energetických štítcích kancelářských přístrojů ve Společenství s cílem předejít uvedení spotřebitele v omyl a případným narušením trhu.
(22) Je nezbytné zaručit průhlednost při provádění programu a zajistit soulad s příslušnými mezinárodními normami s cílem usnadnit výrobcům a vývozcům ze zemí mimo Společenství přístup k programu a jejich účast v něm,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle
Toto nařízení stanoví pravidla programu Společenství na označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů (dále jen "program Energy Star"), definovaného v dohodě uzavřené mezi vládou Spojených států amerických a Evropským společenstvím o koordinaci programů označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky (dále jen "dohoda").
Účast na programu Energy Star je dobrovolná.
Článek 2
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na skupiny výrobků kancelářských přístrojů definovaných v příloze C dohody, s výhradou změn uvedené dohody v souladu s jejím článkem X.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "společným logem" rozumí značka uvedená v příloze;
b) "účastníky programu" rozumějí výrobci, montéři, vývozci, dovozci, maloobchodníci a další subjekty, kteří se zaváží podporovat výrobky spadající do kancelářských přístrojů a označené jako energeticky účinné a splňující specifikace programu Energy Star a kteří se rozhodli zúčastnit se programu Energy Star zaregistrováním u Komise;
c) "specifikacemi" rozumějí požadavky na energetickou účinnost a funkčnost, včetně zkušebních metod, které se používají s účelem určit, zda energeticky účinné kancelářské přístroje splňují potřebné vlastnosti pro udělení společného loga.
Článek 4
Obecné zásady
1. Program Energy Star bude koordinován podle potřeby s jinými opatřeními Společenství na označování nebo ověřování kvality a rovněž s takovými programy jako je zejména program Společenství na udělování eko-značky podle nařízení (EHS) č. 880/92 a uvádění normalizovaných informací o výrobcích, o spotřebě energie a jiných zdrojů spotřebičů pro domácnost na jejich štítcích podle směrnice 92/75/EHS.
2. Společné logo mohou používat účastníci programu a další subjekty na svých jednotlivých výrobcích u kancelářských přístrojů a při jejich propagaci.
3. Kancelářské přístroje, jimž Agentura Spojených států na ochranu životního prostředí (USEPA) povolila užívání společného loga, se považují za výrobky splňující požadavky tohoto nařízení, pokud nebyl prokázán opak.
4. Aniž jsou dotčena jakákoli pravidla Společenství o posuzování a označování shody a/nebo jakákoliv mezinárodní dohoda uzavřená mezi Společenstvím a třetími zeměmi, pokud jde o přístup na trh Společenství, může Komise nebo členské státy výrobky umístěné na trhu Společenství a spadající pod toto nařízení podrobit testování s cílem ověřit jejich shodu s požadavky tohoto nařízení.
Článek 5
Registrace účastníků programu
1. Žádosti o účast na programu lze předkládat Komisi.
2. Komise rozhodne o přijetí žadatele za účastníka programu po ověření, že žadatel souhlasí s obecnými zásadami používání loga uvedenými v příloze B dohody.
Komise pravidelně zveřejňuje aktualizovaný seznam účastníků programu a sděluje jej členským státům.
Článek 6
Propagace a informace
1. Společně s členskými státy a členy ECESB vynaloží Komise co největší úsilí na podporu používání společného loga vhodnými seznamovacími akcemi a informačními kampaněmi pro spotřebitele, dodavatele, prodejce a širokou veřejnost.
2. Každý členský stát se s použitím veškerých nástrojů Společenství vynasnaží zajistit, aby spotřebitelé a ostatní zúčastněné subjekty získali podrobné informace o programu Energy Star a měli k nim přístup.
3. Aby se podpořil nákup kancelářských přístrojů se společným logem, Komise a další instituce Společenství, jakož i další orgány veřejné moci na vnitrostátní úrovni budou podporovat, aniž by tím byly dotčeny právní předpisy Společenství a jednotlivých států a hospodářská kritéria, používání požadavků na energetickou účinnost, které nejsou méně náročné než specifikace programu Energy Star stanovující požadavky na kancelářské přístroje.
Článek 7
Další dobrovolné programy uvádění spotřeby energie na energetických štítcích
1. Stávající a nové dobrovolné programy uvádění spotřeby energie na energetických štítcích kancelářských přístrojů v členských státech mohou existovat spolu s programem Energy Star.
2. Komise a členské státy jednají tak, aby zajistily potřebnou koordinaci mezi programem Energy Star, vnitrostátními programy a dalšími programy na označování štítky ve Společenství a v členských státech.
Článek 8
Úřad Evropského společenství Energy Star
1. Komise založí Úřad Evropského společenství Energy Star (ECESB) skládající se z národních zástupců podle článku 9, jakož i z příslušných zúčastněných stran.
ECESB bude sledovat uskutečňování programu Energy Star v rámci Společenství a podle potřeby bude Komisi poskytovat radu a pomoc, aby ji podpořil v její roli řídícího subjektu.
2. Jeden rok po vstupu tohoto nařízení v platnost a každý další rok vypracuje ECESB zprávu o pronikání výrobků se společným logem na trh a o dostupnosti technologie na snižování spotřeby energie.
3. Komise zajistí, aby ECESB v rámci svých pravomocí dodržoval u všech výrobkových skupin kancelářských přístrojů vyrovnanou účast všech zúčastněných stran, jichž se výrobky uvedené skupiny týkají, jako jsou výrobci, maloobchodníci, dovozci, skupiny na ochranu přírody a spotřebitelské organizace.
4. Komise stanoví jednací řád ECESB, přičemž vezme v úvahu názory zástupců členských států v ECESB.
5. Komise bude pravidelně informovat Evropský parlament a Radu o činnosti ECESB.
Článek 9
Národní zástupci
Každý členský stát jmenuje podle potřeby odborníky na vnitrostátní energetiku, orgány nebo osoby (dále jen "národní zástupce") odpovědné za provádění úkolů stanovených v tomto nařízení.
Pokud je jmenováno více národních zástupců než jeden, stanoví členský stát jejich pravomoci a koordinační požadavky na ně kladené.
Článek 10
Pracovní plán
v souladu s cíli stanovenými v článku 1 vypracuje Komise do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost pracovní plán a po konzultacích s ECESB ho navrhne Evropskému parlamentu a Radě.
Pracovní plán bude obsahovat strategii vývoje programu Energy Star, která pro následující tři roky stanoví:
- cíle na zlepšování energetické účinnosti s ohledem na nutnost dosahovat vysoké úrovně ochrany spotřebitelů a životního prostředí a pronikání na trhy, o něž by se měl program Energy Star snažit na úrovni Společenství,
- nikoli vyčerpávající seznam kancelářských přístrojů, které by měly být považovány za prioritní pro zahrnutí do programu Energy Star,
- nástin návrhů na vzdělávací a propagační kampaně a další potřebné akce,
- návrhy na koordinaci a spolupráci mezi programem Energy Star a dalšími dobrovolnými programy uvádění spotřeby energie na energetických štítcích v členských státech.
Pracovní plán bude pravidelně přezkoumáván.
Poprvé bude přezkoumán nejpozději 12 měsíců po jeho předložení Evropskému parlamentu a Radě a dále v intervalech dvanácti měsíců.
Článek 11
Postup příprav na přezkum technických kritérií
S ohledem na přípravu přezkumu specifikací a skupin výrobků kancelářských přístrojů uvedených v příloze C dohody je potřeba před předložením návrhu nebo před zasláním odpovědi USEPA v souladu s postupem stanoveným v dohodě a v rozhodnutí Rady 2001/469/ES ze dne 14. května 2001 o uzavření dohody jménemEvropského společenství mezi vládou Spojených států americ kých a Evropským společenstvím o koordinaci programů označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky [9] učinit následující kroky.
1. Komise může požádat ECESB, aby navrhl přezkum dohody.
ECESB může též podat návrh ze svého podnětu.
2. Komise se poradí s ECESB, kdykoli obdrží od USEPA návrh na přezkum dohody.
3. Při poskytování svého stanoviska Komisi vezme ECESB v úvahu výsledky studie proveditelnosti a marketingové studie a dostupnost technologie na snížení spotřeby energie. Komise zejména vezme v úvahu, že cílem je stanovit náročné technické specifikace s přihlédnutím k dostupné technologii a nákladům s ní spojeným, za účelem snížení spotřeby energie podle analýzy obsažené ve zprávě ECESB uvedené v čl. 8 odst. 2.
Článek 12
Dohled nad trhem a kontrola zneužívání loga
1. Společné logo bude používáno pouze ve spojení s výrobky, na něž se vztahuje dohoda, a v souladu s obecnými zásadami pro uživatele loga obsaženými v příloze B dohody.
2. Jakákoli lživá či klamavá reklama nebo užívání jakéhokoliv štítku či loga vedoucího k záměně se společným logem uvedeným v tomto nařízení jsou zakázány.
Komise zajistí řádné užívání společného loga prováděním nebo koordinováním akcí popsaných v čl. VIII odst.
2, 3 a 4 dohody. Členské státy podniknou příslušné kroky k zajištění souladu s tímto nařízením na svém území a uvědomí o tom Komisi.
Členské státy mohou postoupit důkazy o nedodržování programu účastníky a dalšími subjekty Komisi, aby mohla začít přijímat první opatření.
Článek 13
Provedení
Do dvanácti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost uvědomí členské státy Komisi o opatřeních učiněných k zajištění jeho provádění.
Článek 14
Přezkum
Předtím, než strany dohody zahájí diskusi o obnově dohody v souladu s jejím článkem XII, zhodnotí Komise program Energy Star z hlediska zkušeností získaných během jeho uplatňování.
Do 15. ledna 2005 Komise vypracuje a předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu sledují energetickou účinnost kancelářských přístrojů na trhu Společenství, podá zhodnocení efektivnosti programu Energy Star a v případě nutnosti navrhne opatření na doplnění programu.
Zpráva přešetří výsledek dialogu mezi EU a USA, zejména pokud jde o otázku, jsou-li specifikace programu Energy Star dostatečně efektivní.
Článek 15
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 2423/2001
ze dne 22. listopadu 2001
o konsolidované rozvaze sektoru měnových finančních institucí
(ECB/2001/13)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2533/98 ze dne 23. listopadu 1998 o shromažďování statistických informací Evropskou centrální bankou [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2531/98 ze dne 23. listopadu 1998 o uplatňování minimálních rezerv Evropskou centrální bankou [2], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 2819/98 ze dne 1. prosince 1998 o konsolidované rozvaze sektoru měnových finančních institucí (ECB/1998/16) [3] již bylo změněno nařízením (ES) č.
1921/2000 (ECB/2000/8) [4]. Vzhledem k novým zásadním změnám uvedeného nařízení je žádoucí přepracovat dotyčná ustanovení a spojit je do jediného textu tohoto nařízení.
(2) Evropský systém centrálních bank (dále jen "ESCB") vyžaduje ke splnění svých úkolů sestavení konsolidované rozvahy sektoru měnových finančních institucí.
Jejím hlavním účelem je poskytnout Evropské centrální bance (dále jen "ECB") ucelený statistický obraz měnového vývoje v zúčastněných členských státech, na které se hledí jako na jediný hospodářský prostor.
Tyto statistiky obsahují stavové údaje o agregovaných finančních aktivech a pasivech, vysoce kvalitní tokové údaje týkající se úvěrů a zdokonalené tokové údaje o držbě cenných papírů.
(3) ECB vydává v souladu s ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva") a za podmínek stanovených ve statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut") nařízení v rozsahu nezbytném pro plnění úkolů ESCB vymezených ve statutu a v některých případech stanovených právními akty Rady na základě čl. 107 odst. 6 Smlouvy.
(4) Článek 5.1 statutu vyžaduje, aby ECB pro zajištění úkolů, kterými je pověřen ESCB, ve spolupráci s národními centrálními bankami shromažďovala nezbytné statistické informace buď od příslušných vnitrostátních orgánů, nebo přímo od hospodářských subjektů.
Článek 5.2 statutu stanoví, že úkoly popsané v článku 5.1 provádějí v rámci svých možností národní centrální banky.
(5) Může být nezbytné a zároveň může snížit zpravodajskou zátěž, shromažďují-li národní centrální banky od skutečného souboru zpravodajských jednotek statistické informace nutné ke splnění statistických požadavků ECB jako součást širšího zpravodajského systému, který jednotlivé národní centrální banky vytvářejí v rámci vlastních pravomocí v souladu s právními přepisy Společenství, vnitrostátními právními předpisy nebo se zavedenou praxí a který slouží jiným statistickým účelům, pokud tím není ohroženo plnění statistických požadavků ECB.
Ke zprůhlednění je v těchto případech vhodné informovat zpravodajské jednotky o tom, že údaje jsou shromažďovány pro jiné statistické účely.
Ve zvláštních případech se ECB může ke splnění svých požadavků spolehnout na statistické informace shromážděné pro jiné účely.
(6) Článek 3 nařízení (ES) č. 2533/98 vyžaduje, aby ECB blíže určila skutečný soubor zpravodajských jednotek v rámci jejich referenčního souboru, a opravňuje ji, aby některé třídy zpravodajských jednotek plně nebo částečně zprostila statistické zpravodajské povinnosti.
6 odst. 4 uvedeného nařízení stanoví, že ECB může přijímat nařízení upravující podmínky, za kterých lze uplatnit právo ověřovat statistické informace nebo provádět jejich nucené shromažďování.
(7) Článek 5 nařízení (ES) č. 2531/98 opravňuje ECB přijímat taková nařízení nebo rozhodnutí, která umožňují osvobodit instituce od povinnosti vytváření minimálních rezerv, vymezit způsoby, jak lze vyloučit nebo odečíst závazky vůči jiné instituci od základu pro stanovení minimálních rezerv a stanovit rozdílné sazby minimálních rezerv pro určité kategorie závazků.
Podle článku 6 zmíněného nařízení má ECB právo shromažďovat od institucí informace potřebné k uplatňování minimálních rezerv a právo ověřit si přesnost a kvalitu informací, které instituce poskytují jako doklad plnění povinnosti minimálních rezerv.
Je žádoucí, aby se snížila celková zpravodajská zátěž, a proto aby byly použity statistické údaje týkající se měsíčních rozvah i pro pravidelný výpočet základu pro stanovení minimálních rezerv úvěrových institucí podléhajících systému minimálních rezerv ESCB.
(8) Článek 4 nařízení (ES) č. 2533/98 stanoví, že členské státy si samy řídí organizaci v oblasti statistiky a plně spolupracují s ESCB, aby zajistily plnění povinností vyplývajících z článku 5 statutu.
(9) Přestože nařízení přijatá ECB na základě článku 34.1 statutu neposkytují žádná práva ani neukládají žádné povinnosti nezúčastněným členským státům, vztahuje se článek 5 statutu na zúčastněné i nezúčastněné členské státy. Nařízení (ES) č.
2533/98 připomíná, že článek 5 statutu spolu s článkem 5 Smlouvy obsahuje povinnost navrhnout a přijmout na vnitrostátní úrovni veškeré kroky, které nezúčastněné členské státy považují za vhodné pro shromažďování statistických informací nezbytných ke splnění statistické zpravodajské povinnosti vůči ECB a pro včasnou přípravu v oblasti statistiky na to, aby se mohly stát zúčastněnými členskými státy.
(10) Aby bylo usnadněno řízení likvidity ECB a úvěrových institucí, měly by být požadavky na minimální rezervy potvrzeny nejpozději v první den udržovacího období; výjimečně může úvěrovým institucím nastat potřeba vykázat opravy základu pro stanovení minimálních rezerv nebo výše minimálních rezerv, které již byly potvrzeny; postupy pro potvrzení nebo uznání výše minimálních rezerv není nijak dotčena povinnost zpravodajských jednotek vždy vykazovat správné statistické údaje a opravovat případné nesprávné statistické údaje, které již vykázaly.
(11) Je nutno vymezit zvláštní postupy pro fúze a rozdělení týkající se úvěrových institucí, aby byly vyjasněny povinnosti těchto institucí, pokud jde o minimální rezervy; definice fúzí a rozdělení uvedené v tomto nařízení jsou založeny na definicích již existujících v sekundárních právních předpisech Společenství týkajících se akciových společností.
Tyto definice byly upraveny pro účely tohoto nařízení; těmito postupy není dotčena možnost držení minimálních rezerv přes zprostředkovatele.
(12) Měnová statistika ECB je odvozena z rozvahové statistiky měnových finančních institucí shromažďované v souladu s nařízením (ES) č. 2819/98 (ECB/1998/16), které bylo připraveno během druhé etapy hospodářské a měnové unie, a byla tedy považována pouze za minimální soubor údajů požadovaných pro účely měnové politiky.
Zmíněné nařízení se navíc týkalo pouze shromažďování stavových rozvahových údajů, nikoliv vykazování údajů o úpravách z přecenění potřebných pro sestavení tokové statistiky pro protipoložky širokého měnového agregátu M3, ze kterého se odvozují míry růstu.
Vzhledem k omezenému charakteru těchto souborů údajů bylo nutné rozvahovou statistiku měnových finančních institucí zdokonalit.
(13) Je nezbytné rozšířit požadavky na měsíční výkazy tak, aby poskytovaly měsíční členění vkladových pasiv podle subsektorů a dále podle splatnosti/měny a měsíční členění úvěrů podle subsektorů/splatnosti a účelu, neboť tato členění jsou považována pro účely měnové politiky za zásadní.
To zahrnuje i začlenění údajů, které byly dříve shromažďovány pouze čtvrtletně.
(14) Je nutné včas odvozovat stavovou a tokovou statistiku pro měnové agregáty a protipoložky.
Z konsolidované rozvahy týkající se stavů se odvozuje toková statistika s využitím dalších statistických informací týkajících se změn směnného kursu, dalších změn hodnoty cenných papírů a odpisů/snížení hodnoty úvěrů a jiných úprav, jako je např. změna zatřídění.
(15) Uložením zpravodajské povinnosti statistickým zpravodajských jednotkám je nezbytné zajistit dostupnost vhodně harmonizovaných a vysoce kvalitních údajů o odpisech/sníženích hodnoty úvěrů.
Je rovněž třeba shromažďovat údaje o změnách ocenění cenných papírů.
(16) Zvláštní rozvahová kategorie "papíry peněžního trhu" byla zrušena a spojena s kategorií "emitované dluhové cenné papíry" na straně pasiv.
Nástroje přiřazené do této kategorie jsou vedeny jako "emitované dluhové cenné papíry" a zařazeny podle jejich původní doby splatnosti.
Obdobné nové přeřazení proběhlo také na straně aktiv rozvahy měnových finančních institucí.
(17) Definice vkladů by měla zohlednit použití zůstatků, které tvoří předem zaplacené částky v kontextu elektronických peněz,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení mají výrazy "zpravodajské jednotky", "zúčastněný členský stát" a "rezident" stejný význam jako v článku 1 nařízení (ES) č. 2533/98.
Článek 2
Skutečný soubor zpravodajských jednotek
1. Skutečný soubor zpravodajských jednotek tvoří měnové finanční instituce, které jsou rezidenty na území zúčastněných členských států.
Pro statistické účely zahrnují měnové finanční instituce rezidentské úvěrové instituce, jak jsou definovány v právních předpisech Společenství, a všechny ostatní rezidentské finanční instituce, jejichž předmětem činnosti je přijímat vklady nebo prostředky velmi podobné vkladům od jiných subjektů než měnových finančních institucí a na vlastní účet (přinejmenším v ekonomickém smyslu) poskytovat úvěry nebo investovat do cenných papírů.
2. Národní centrální banky mohou udělit výjimky malým měnovým finančním institucím za předpokladu, že měnové finanční instituce přispívající k měsíční konsolidované rozvaze představují alespoň 95 % celkové stavové rozvahy měnových finančních institucí v každém zúčastněném členském státě.
Národní centrální banky včas kontrolují plnění této podmínky, aby mohly udělit nebo případně zrušit tuto výjimku s účinkem od počátku každého roku.
Článek 3
Seznam měnových finančních institucí pro statistické účely
1. V souladu se zásadami třídění, stanovenými v části 1 oddíle I přílohy I, ECB vytváří a vede seznam měnových finančních institucí pro statistické účely při zohlednění požadavků na četnost a včasnost, které vyplývají z jeho použití v rámci systému minimálních rezerv ESCB.
K vytváření a udržování seznamu měnových finančních institucí pro statistické účely je příslušná Výkonná rada ECB.
2. Seznam měnových finančních institucí pro statistické účely a jeho aktualizace zpřístupní národní centrální banky a ECB dotčeným institucím vhodným způsobem, včetně elektronických prostředků, prostřednictvím internetu nebo,na žádost dotčených zpravodajských jednotek v tištěné podobě.
3. Seznam měnových finančních institucí pro statistické účely má pouze informativní povahu.
Je-li však nejnovější dostupná verze seznamu podle odstavce 2 nesprávná, nesmí ECB uložit sankci žádnému subjektu, který řádně nesplnil zpravodajskou povinnost, neboť v dobré víře spoléhal na nesprávný seznam.
Článek 4
Statistická zpravodajská povinnost
1. Pro pravidelné sestavování konsolidované rozvahy sektoru měnových finančních institucí podle stavů a toků vykazují jednotky zařazené do skutečného souboru zpravodajských jednotek jednou měsíčně národní centrální bance členského státu, v němž jsou rezidenty, statistické informace vztahující se k jejich rozvaze sestavené ke konci měsíce a měsíčním úpravám toků týkajících se odpisů/snížení hodnoty úvěrů a změn ocenění držených cenných papírů během období vykazování.
Čtvrtletně se vykazují další podrobnosti o určitých položkách rozvahy ve vztahu ke stavům.
2. Požadované statistické informace jsou uvedeny v příloze I k tomuto nařízení.
3. Požadované statistické informace jsou vykazovány v souladu s minimálními standardy pro přenos, přesnost, pojmovou shodu a opravy, jak jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení.
4. Národní centrální banky určí a zavedou v souladu s národními zvláštnostmi postupy pro vykazování, které musí skutečný soubor zpravodajských jednotek dodržovat. Národní centrální banky zajistí, aby tyto postupy vykazování poskytovaly potřebné statistické informace a umožňovaly přesnou kontrolu dodržování minimálních standardů pro přenos, přesnost, pojmovou shodu a opravy podle čl. 4 odst. 3.
5. Účelem výjimek uvedených v čl. 2 odst. 2 je snížit statistickou zpravodajskou povinnost měnových finančních institucí takto:
- na úvěrové instituce, pro které výjimka platí, se vztahuje snížená statistická zpravodajská povinnost podle přílohy II tohoto nařízení,
- na malé měnové finanční instituce, které nejsou úvěrovými institucemi, se vztahuje snížená statistická zpravodajská povinnost podle přílohy III tohoto nařízení.
Malé měnové finanční instituce se mohou rozhodnout, že se na ně výjimka nevztahuje a že budou plnit úplnou statistickou zpravodajskou povinnost.
6. Aniž je dotčena výjimka podle čl. 2 odst. 2, mohou národní centrální banky udělit výjimku fondům peněžního trhu pokud jde o vykazování úprav z přecenění tím, že je zbaví zpravodajské povinnosti v této oblasti.
7. Národní centrální banky mohou udělit výjimku pokud jde o četnost a včasnost vykazování změn ocenění cenných papírů a požadovat je čtvrtletně a ve stejném termínu jako údaje o stavech vykazovaných čtvrtletně, pokud jsou splněny následující požadavky:
- zpravodajské jednotky poskytnou národním centrálním bankám příslušné informace o provádění oceňování, včetně kvantitativních údajů o procentním složení držby těchto nástrojů, které podléhají různým metodám oceňování,
- dojde-li k podstatné změně ocenění, jsou národní centrální banky oprávněny požadovat, aby jim zpravodajské jednotky poskytly dodatečné údaje za měsíc, ve kterém k takové změně došlo.
8. V případě fúze, rozdělení nebo jiné reorganizace, která může ovlivnit splnění statistické zpravodajské povinnosti, informují dotčené zpravodajské jednotky příslušnou národní centrální banku, jakmile je záměr takovou operaci provést veřejně znám a včas před uskutečněním takové fúze, rozdělení nebo reorganizace, o postupu, který plánují použít, aby byla splněna statistická zpravodajská povinnost stanovená tímto nařízením.
Článek 5
Použití vykázaných statistických informací pro účely nařízení (ES) č. 2818/98 (ECB/1998/15)
1. Statistické informace vykázané úvěrovými institucemi podle tohoto nařízení využije každá úvěrová instituce k výpočtu základu pro stanovení minimálních rezerv podle nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 2818/98 ze dne 1. prosince 1998 o uplatňování minimálních rezerv (ECB/1998/15) [5], ve znění nařízení (ES) č. 1921/2000 (ECB/2000/8). Každá úvěrová instituce použije tyto informace zejména k ověření toho, zda plní své povinnosti týkající se držení minimálních rezerv v daném udržovacím období.
2. Aniž jsou dotčeny povinnosti zpravodajských jednotek stanovené v článku 4 a v příloze IV tohoto nařízení, mohou úvěrové instituce, na něž se vztahuje povinnost držení minimálních rezerv, vykázat opravy základu pro výpočet minimálních rezerv a výše minimálních rezerv podle postupů uvedených v článku 5 nařízení (ES)č. 2818/98 (ECB/1998/15).
3. Zvláštní a přechodná ustanovení pro uplatňování systému minimálních rezerv ESCB jsou stanovena v příloze II tohoto nařízení.
Zvláštní ustanovení této přílohy mají přednost před ustanoveními nařízení (ES) č. 2818/98 (ECB/1998/15).
Článek 6
Ověřování a nucené shromažďování
Právo ověřit nebo vynuceně shromažďovat informace, které zpravodajské jednotky poskytují v souladu se statistickou zpravodajskou povinností stanovenou v tomto nařízení, vykonávají národní centrální banky, aniž je dotčeno právo ECB vykonávat toto právo sama.
Toto právo se vykonává zejména tehdy, jestliže některá instituce, která je součástí skutečného souboru zpravodajských jednotek, neplní minimální standardy pro přenos, přesnost, pojmovou shodu a opravy stanovené v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 7
Přechodná ustanovení
Přechodná ustanovení pro použití částí tohoto nařízení jsou uvedena v příloze V tohoto nařízení.
Článek 8
Zrušení
1. Zrušuje se nařízení (ES) č. 2819/98 (ECB/1998/16).
2. Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 9
Závěrečné ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Nařízení Rady (ES) č. 2424/2001
ze dne 6. prosince 2001
o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 66 této smlouvy,
s ohledem na podnět Belgického království a Švédského království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Schengenský informační systém vytvořený v souladu s hlavou IV Úmluvy z roku 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (dále jen "Schengenská úmluva z roku 1990") představuje základní nástroj pro používání ustanovení schengenského acquis začleněného do rámce Evropské unie.
(2) Schengenský informační systém má v současné podobě kapacitu poskytovat služby nejvýše 18 účastnickým státům.
V současné době je provozován pro 13 členských států a dva další státy (Island a Norsko) a v blízké budoucnosti je plánováno zprovoznění pro Spojené království a Irsko.
Systém však nebyl vybudován, aby sloužil většímu počtu členských států Evropské unie po jejím rozšíření.
(3) Z tohoto důvodu, a také v zájmu využití nejnovějšího vývoje na poli informačních technologií a umožnění zavedení nových funkcí systému, je nezbytné vyvinout novou druhou generaci Schengenského informačního systému (SIS II), jak bylo potvrzeno rozhodnutím výkonného výboru SCH/Com-ex (97) 24 ze dne 7. října 1997 [3].
(4) Náklady spojené s vývojem SIS II budou účtovány do rozpočtu Evropské unie v souladu se závěrem výboru v této věci ze dne 29. května 2001.
Toto nařízení stanoví společně s rozhodnutím Rady 2001/886/SVV ze dne 6. prosince 2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) [4] potřebný právní základ, který umožní zahrnout nezbytné položky na vývoj SIS II do rozpočtu Evropské unie a plnit tuto část rozpočtu.
(5) Právní základ se skládá ze dvou nástrojů: z tohoto nařízení založeného na článku 66 Smlouvy o založení Evropského společenství a z rozhodnutí Rady založeného na čl. 30 odst. 2 písm. a) a b), čl. 31 písm. a) a b) a čl. 34 odst. 2 písm. c) Smlouvy o Evropské unii. Důvodem toho je zajistit, jak je uvedeno v článku 92 Schengenské úmluvy z roku 1990, aby Schengenský informační systém umožnil orgánům určeným členskými státy získat pomocí automatizovaného vyhledávacího postupu přístup k záznamům o osobách a věcech při provádění hraničních kontrol a jiných policejních a celních kontrol ve vnitrozemí v souladu s vnitrostátními právními předpisy, jakož i za účelem udělování víz, vydávání povolení k pobytu a řízení s cizinci při uplatňování schengenského acquis v oblasti pohybu osob.
(6) Skutečnost, že právní základ potřebný pro umožnění financování vývoje SIS II z rozpočtu Unie se skládá ze dvou samostatných nástrojů, se nijak nedotýká principu, že Schengenský informační systém představuje a bude i nadále představovat jednotný integrovaný informační systém a že SIS II musí být vyvíjen jako celek.
(7) Toto nařízení nemá vliv na případné budoucí přijetí potřebných právních předpisů, které by podrobně popisovaly provoz a využívání SIS II, jako jsou například, ale nejen, pravidla stanovící kategorie údajů, které mají být zaneseny do systému, účely, pro které mají být zaneseny, a kritéria pro jejich zanesení, pravidla týkající se obsahu údajů v SIS včetně odpovědnosti za jejich správnost, pravidla o trvání záznamů, propojení záznamů a jejich slučitelnost, pravidla pro přístup k údajům SIS a pravidla pro ochranu osobních údajů a jejich kontrolu.
(8) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(9) Toto nařízení stanoví rozvoj ustanovení schengenského acquis, která spadají do oblastí uvedených v čl. 1 bodě G rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [6] a v čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [7].
(10) Je třeba přijmout ujednání, která umožní zástupcům Islandu a Norska zapojit se do práce výborů, které jsou Komisi nápomocny při výkonu jejích prováděcích pravomocí.
Takové ujednání bylo navrženo ve výměně dopisů mezi Společenstvím a Islandem a Norskem připojené k výše uvedené dohodě o přistoupení [8].
(11) Spojené království v souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, dopisem ze dne 6. září 2001 oznámilo své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(12) Tímto nařízením a účastí Spojeného království na jeho přijímání a používání nejsou dotčena ustanovení týkající se částečného zapojení Spojeného království do schengenského acquis, vymezená rozhodnutím Rady 2000/365/ES.
(13) Dánsko se v souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, neúčastní přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že toto nařízení je založeno na schengenském acquis podle ustanovení hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců po přijetí tohoto aktu, zda jej provedet ve svém vnitrostátním právu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Schengenský informační systém zřízený na základě hlavy IV Schengenské úmluvy z roku 1990 bude nahrazen novým systémem, a to Schengenským informačním systémem II (SIS II), který umožní zapojení nových členských států do tohoto systému.
Článek 2
SIS II je jednotný integrovaný systém vyvinutý Komisí v souladu s postupy stanovenými v tomto nařízení.
Článek 3
Opatření nezbytná pro vývoj SIS II v případech týkajících se záležitostí jiných než uvedených v článku 4 budou přijata řídicím postupem podle čl. 5 odst. 2.
Článek 4
Opatření nezbytná pro vývoj SIS II týkající se následujících otázek budou přijata regulativním postupem podle čl. 5 odst. 3:
a) návrh fyzické výstavby systému včetně jeho komunikační sítě;
b) technické aspekty, které mají vliv na ochranu osobních údajů;
c) technické aspekty, které mají závažné finanční důsledky pro rozpočty členských států nebo které mají závažné technické důsledky pro vnitrostátní systémy členských států;
d) vývoj bezpečnostních požadavků.
Článek 5
1. Komisi je nápomocen řídící nebo regulativní výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
4. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 6
Na konci každého pololetí, počínaje koncem druhého pololetí roku 2002, předloží Komise Radě a Evropskému parlamentu zprávu o pokroku při vývoji SIS II.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2429/2001
ze dne 12. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu, a kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 442/2001, kterým se zavádí nouzová destilace podle článku 30 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro stolní vína v Portugalsku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 33 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V důsledku zavedení nouzové destilace v Portugalsku během hospodářského roku 2000/01 jsou třeba další veřejné skladovací prostory pro alkohol dodávaný intervenční agentuře.
To si vyžádalo velké množství práce související s jejich zřizováním a tyto práce nemohly být včas dokončeny.
Uvedený stav znemožňuje palírnám dodržení lhůty pro dodání alkoholu stanovené na 30. listopadu 2001.
Je tedy třeba tuto lhůtu o měsíc prodloužit a tato změna by měla nabýt účinnosti dnem 1. prosince 2001.
(2) Podle čl. 62 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2047/2001 [4] se uvedená lhůta vztahuje na vedlejší produkty. Podle čl. 4 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 442/2001 [5] ve znění nařízení (ES) č. 1233/2001 [6] se uvedený termín týká alkoholu vyrobeného v rámci uvedené destilace.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 62 odst. 1 nařízení (ES) č. 1623/2000 se vkládá nový pododstavec, který zní: "Odchylně od prvního pododstavce může palírna v případě Portugalska a hospodářského roku 2000/01 dodat intervenční agentuře produkt, který vykazuje obsah alkoholu nejméně 92 % objemových, nejpozději 31. prosince po příslušném hospodářském roce."
2. V článku 4 nařízení (ES) č. 442/2001 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Víno je dodáváno do palíren nejpozději do 20. července 2001. Vyrobený alkohol musí být intervenční agentuře dodán nejpozději do 31. prosince 2001."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2430/2001
ze dne 12. prosince 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2301/97 o zápisu určitých názvů do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze uvedeném v nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 ze dne 14. července 1992 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 7 nařízení (EHS) č. 2082/92 postoupilo Švédsko Komisi žádost o zápis názvu "Falukorv" do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze.
(2) Označení "zaručená tradiční specialita" může být použito pouze u názvů zapsaných v tomto rejstříku.
(3) Po zveřejnění názvu uvedeného v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [2] Komise neobdržela žádné námitky ve smyslu článku 8 uvedeného nařízení.
(4) V důsledku toho by měl být název uvedený v příloze zapsán do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze, a být tak chráněn ve Společenství podle čl. 13 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2082/92 jako zaručená tradiční specialita.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2301/97 [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1482/2000 [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se doplňuje k příloze nařízení (ES) č. 2301/97 a zapíše se do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze podle čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2082/92.
Je chráněn podle čl. 13 odst. 2 uvedeného nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2432/2001
ze dne 20. listopadu 2001,
kterým se mění a aktualizuje nařízení (ES) č. 1334/2000, kterým se zavádí režim Společenství pro kontrolu vývozu zboží a technologií dvojího užití
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle nařízení (ES) č. 1334/2000 [1] by zboží dvojího užití (včetně softwaru a technologií) mělo při vývozu ze Společenství podléhat účinné kontrole.
(2) S cílem umožnit členským státům a Společenství, aby dostály svým mezinárodním závazkům, zavádí příloha I nařízení (ES) č. 1334/2000 společný seznam zboží a technologií dvojího užití podle článku 3 uvedeného nařízení, který stanoví kontroly dvojího užití dohodnuté mezinárodně, včetně Wassenaarského ujednání, Režimu kontroly raketových technologií (MTCR), Skupiny jaderných dodavatelů (NSG), Australské skupiny a Úmluvy o chemických zbraních (CWC).
(3) Článek 11 nařízení (ES) č. 1334/2000 stanoví, že příloha I a příloha IV se aktualizují v souladu s příslušnými závazky a povinnostmi a všemi jejich změnami, které každý členský stát přijal jako člen mezinárodních režimů nešíření a dohod o kontrole vývozu nebo ratifikací příslušných mezinárodních smluv.
(4) Za účelem zohlednění změn, které přijalo plenární zasedání Wassenaarského ujednání dne 1. prosince 2000, plenární zasedání Australské skupiny dne 5. října 2000 a Skupina jaderných dodavatelů dne 23. června 2000, je třeba upravit přílohy I a IV.
(5) Za účelem usnadnění odkazů pro orgány provádějící kontrolu vývozu a pro provozovatele je nezbytné zveřejnit úplné znění příloh nařízení (ES) č. 1334/2000 s přihlédnutím k veškerým změnám, které členské státy během roku 2000 přijaly na mezinárodních fórech.
(6) Z důvodů přehlednosti je rovněž vhodné odkazy uvedené v nařízení (ES) č. 1334/2000 přizpůsobit nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [2].
(7) V důsledku toho je třeba změnit nařízení (ES) č. 1334/2000,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1334/2000 se mění takto:
a) v článku 14 se slova "Ustanovení článků 463 až 470 a 843 nařízení (EHS) č. 2454/93" nahrazují tímto: "Ustanovení článků 843 a 912a až 912g nařízení (EHS) č. 2454/93";
b) přílohy se nahrazují přílohami tohoto nařízení.
Článek 2.
Toto nařízení vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2458/2001
ze dne 14. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 327/98 o otevření a správě celních kvót pro dovoz rýže a zlomkové rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1095/96 ze dne 18. června 1996 o zavedení koncesí stanovených v seznamu CXL sestaveném na základě závěrů jednání o čl. XXIV odst. 6 GATT [1], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 96/317/ES ze dne 13. května 1996 o uzavření výsledků konzultací s Thajskem podle článku XXIII GATT [2], a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 327/98 ze dne 10. února 1998 o otevření a správě celních kvót pro dovoz rýže a zlomkové rýže [3], ve znění nařízení (ES) č. 648/98 [4], obsahuje v příloze I vývozní licenci pro vývozy z Thajska a v příloze III vzor sdělení členských států zasílaného Komisi.
(2) Thajsko změnilo vývozní licenci, a proto by měla být příloha I nařízení (ES) č. 327/98 nahrazena.
(3) Zkušenost se správou kvót ukázala, že je výhodné uvádět číslo vývozní licence ve sděleních členských států zasílaných Komisi. Nařízení (ES) č.
327/98 by proto mělo být pozměněno a příloha III uvedeného nařízení by měla být nahrazena.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 327/98 se mění takto:
1. V článku 8 se první odrážka nahrazuje tímto: "— do dvou pracovních dnů ode dne jejich vydání množství, rozdělená podle osmimístného kódu KN a země původu, pro něž byly vydány dovozní licence, datum vydání, číslo vývozní licence, číslo vydané licence, jakož i jméno a adresu držitele licence,".
2. Přílohy I a III se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2464/2001
ze dne 14. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na články 26, 33, 36 a 37 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1623/2000 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2047/2001 [4] stanoví pravidla pro víno získané z hroznů odrůd zatříděných současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy k produkci hroznů k jiným účelům.
Je žádoucí přizpůsobit tento režim současnému stavu na trhu a modernizovat jej.
(2) Podle nařízení (ES) č. 1493/1999 by se část těchto vín, která se nepovažují za běžně vinifikovaná, měla destilovat.
Aby se vyloučila jakákoliv pochybnost ohledně používání tohoto nařízení, je třeba výslovně stanovit definici tohoto množství.
(3) Pokud jde o víno získané z hroznů odrůd zatříděných současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy k výrobě vínovice s označením původu, je třeba v některých oblastech upravit množství takového vína považovaného za běžně vinifikované, aby se bralo v úvahu citelné snížení produkce vínovice v těchto oblastech.
Tato úprava je však omezena na dva hospodářské roky, protože se plánuje podrobná studie fungování tohoto systému v dotyčných oblastech.
(4) V oblastech se zvýšenou produkcí těchto vín, a v důsledku toho i pravděpodobností destilace velkého množství vína, je třeba pro usnadnění průběhu systému a kontroly na úrovni Společenství určit množství vína, které se má v oblasti destilovat, a podrobnosti vlastního uplatnění destilační povinnosti pro jednotlivé producenty ponechat na členských státech.
V takovém případě je na jedné straně zapotřebí, aby se k destilaci přistoupilo teprve tehdy, až celková produkce určená k vinifikaci v oblasti překročí celkové běžně vinifikované množství této oblasti, a na druhé straně, v zájmu zajištění uplatňování tohoto odlišného systému členskými státy, je žádoucí umožnit rozdíl mezi souhrnem jednotlivých povinností a celkovým množstvím vína z oblasti, které se má destilovat.
(5) Ukazuje se jako nezbytné redakčně přepracovat některé články.
(6) Předpokládaná opatření nemají vliv na práva zúčastněných hospodářských subjektů a musí se vztahovat na celý hospodářský rok, a proto je žádoucí je zavést již od počátku probíhajícího hospodářského roku.
(7) Řídící výbor pro víno nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Články 52 až 57 nařízení (ES) č. 1623/2000 se nahrazují tímto:
"Článek 52 Určení běžně vinifikovaného množství
1. V případě vína získaného z hroznů odrůd zatříděných současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy k jiným účelům podle článku 28 nařízení (ES) č. 1493/1999 se celkové běžně vinifikované množství definuje pro každou danou oblast.
Celkové běžně vinifikované množství zahrnuje:
- vinařské produkty určené k výrobě stolních vín a vína vhodná k získávání stolních vín,
- mošty určené k výrobě zahuštěných hroznových moštů a rektifikovaných moštových koncentrátů pro účely obohacování,
- mošty určené k výrobě likérových vín s označením původu,
- vinařské produkty určené k výrobě vínovice s označením původu.
Referenční období se vztahuje na tyto hospodářské roky:
- 1974/75 až 1979/80 ve Společenství složeném z deseti členských států,
- 1978/79 až 1983/84 ve Španělsku a v Portugalsku,
- 1988/89 až 1993/94 v Rakousku.
V případě vín vyrobených z hroznů odrůd zatříděných současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy určené k výrobě vínovice s označením původu se však celkové běžně vinifikované množství v oblasti snižuje během tohoto referenčního období o množství, které se destilovalo jinak než při destilaci určené k výrobě vínovice s označením původu ve stejném období.
Navíc pokud je množství běžně vinifikovaného vína v oblasti vyšší než 5 miliónů hektolitrů, pak se toto celkové běžně vinifikované množství snižuje o 1,4 milionu hektolitru pro hospodářské roky 2001/02 a 2002/03.
2. V oblastech uvedených v odstavci 1 stanoví běžně vinifikované množství na hektar dotyčné členské státy a určí pro stejné referenční období citované v uvedeném odstavci podíly vína získaného z hroznů odrůd zatříděných v téže správní jednotce současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy k jiným účelům.
Pokud jde o víno získané z hroznů odrůd zatříděných v téže správní jednotce současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy určené k výrobě vínovice s označením původu, jsou od hospodářského roku 1998/99 členské státy oprávněny, aby u výrobců, kteří využili v období od hospodářského roku 1997/98 prémii za konečné vzdání se vinohradnictví ve smyslu článku 8 nařízení (ES) č. 1493/1999, mohly po dobu pěti hospodářských let po vyklučení zachovat v části vinic v jejich podniku množství běžně vinifikované na úrovni, jakou měla před klučením.
Článek 53
Určení množství vína k destilaci
1. Producenti podléhající destilační povinnosti podle článku 28 nařízení (ES) č. 1493/1999, musí dát destilovat celkové množství výroby určené k výrobě vína, snížené o běžně vinifikované množství, jak je definováno v čl. 52 odst. 2, a o množství, které během daného hospodářského roku vyvezou ze Společenství.
Dále mohou producenti od takto vypočteného množství, které se má destilovat, odečíst maximální množství deseti hektolitrů.
2. Pokud množství běžně vinifikované v oblasti je vyšší než 5 milionů hektolitrů, pak celkové množství vína, které se má destilovat v souladu s článkem 28 nařízení (ES) č.
1493/1999, stanoví pro každou danou oblast členský stát. Zahrnuje celkové množství určené k výrobě vína snížené o běžně vinifikované množství, jak je definováno v článku 52, a o množství vína vyvezeného ze Společenství za daný hospodářský rok.
V těchto oblastech:
- členský stát rozdělí celkové množství vína, které se má v dané oblasti destilovat, mezi jednotlivé producenty vína v této oblasti podle objektivních kritérií a nediskriminačním způsobem; členský stát o nich uvědomí Komisi,
- se destilace povoluje pouze tehdy, pokud celkové množství určené k výrobě vína v dané oblasti a za daný hospodářský rok překročí celkové běžně vinifikované množství vína v dotyčné oblasti,
- pro každý hospodářský rok se povoluje rozdíl 200000 hektolitrů mezi množstvím vína, které se má v oblasti destilovat, a souhrnem množství jednotlivých producentů.
Článek 54
Termíny dodání vína k destilaci
Víno musí být dodáno do schválené palírny nejpozději 15. července daného hospodářského roku.
V případech uvedených v článku 68 tohoto nařízení musí být víno dodáno schválenému zpracovateli alkoholizovaného vína nejpozději do 15. června daného hospodářského roku.
Aby bylo možno od množství vína k destilaci odečíst vyvezené víno, musí k vývozu ze Společenství dojít nejpozději do 15. července daného hospodářského roku.
Článek 55
Nákupní cena
1. Nákupní cenu uvedenou v čl. 28 odst. 3 nařízení (ES) č. 1493/1999 vyplatí palírna producentovi za dodané množství do tří měsíců ode dne dodání do palírny. Tato cena je cena zboží bez obalu ze závodu producenta.
2. Pro vína z odrůd zatříděných současně jako moštové odrůdy a jako odrůdy k výrobě vínovice může být podle čl. 28 odst. 3 nařízení (ES) č. 1493/1999 nákupní cena stanovena členským státem pro producenty podléhající destilační povinnosti různě podle hektarového výnosu. Pravidla platná v tomto členském státě zaručují, že průměrná cena skutečně vyplacená za všechna destilovaná vína činí 1,34 EUR na hektolitr a procento objemové.
Článek 56
Podpora palírně
Částka podpory, která bude vyplacena palírně podle čl. 28 odst. 5 písm. a) nařízení (ES) č. 1493/1999, se na základě objemových procent alkoholu na hektolitr destilací získaného produktu stanoví takto:
a)u neutrálního alkoholu: _BAR_ 0,7728 EUR _BAR_
b)u vínovice, surového alkoholu a vinného destilátu: _BAR_ 0,6401 EUR _BAR_ Pokud se použije možnost rozlišení nákupní ceny podle čl. 55 odst. 2, rozliší se obdobným způsobem i částky podpor uvedených v prvním pododstavci.
Na alkohol získaný z množství vína dodaného k destilaci, které překračuje o více než 2 % množství, které musí dát výrobce destilovat na základě článku 53 tohoto nařízení, se nevyplácí žádná podpora.
Článek 57
Výjimky ze zákazu oběhu vína
Podle odchylky od čl. 28 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 mohou být vína uvedená v daném článku přepravována:
a) do celního úřadu, aby zde byly splněny celní vývozní formality, a poté vyvezena z celního prostoru Společenství, nebo
b) do zařízení schváleného zpracovatele alkoholizovaného vína, aby v nich byla zpracována na alkoholizované víno."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2487/2001
ze dne 18. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2007/2000, pokud jde o obchodní vztahy s Bosnou a Hercegovinou, Chorvatskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie a Republikou Slovinsko
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2007/2000 ze dne 18. září 2000, kterým se zavádějí mimořádná obchodní opatření pro země a území účastnící se procesu stabilizace a přidružení zavedeného Evropskou unií či s tímto procesem spjaté, kterým se mění nařízení (ES) č. 2820/98 a kterým se zrušují nařízení (ES) č. 1763/1999 a (ES) č. 6/2000 [1], ve znění nařízení (ES) č. 2563/2000 [2], a zejména na články 9 a 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada se právě chystá uzavřít dohodu o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé, která byla podepsána dne 9. dubna 2001.
Až do dokončení postupů nezbytných ke vstupu uvedené dohody v platnost vstoupila dnem 1. června 2001 v platnost prozatímní dohoda o obchodu a doprovodných opatřeních uzavřená mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie.
(2) Rada se právě chystá uzavřít dohodu o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, která byla podepsána dne 29. října 2001.
Až do dokončení postupů nezbytných ke vstupu dohody v platnost použije se ode dne 1. ledna 2002 prozatímní dohoda o obchodu a doprovodných opatřeních mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou podepsaná dne 29. října 2001.
(3) Dohody o stabilizaci a přidružení a prozatímní dohody zakládají smluvní obchodní režim mezi Evropskými společenstvími a Chorvatskou republikou a Evropskými společenstvími a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie. Uvedený režim stanoví dvoustranné obchodní koncese, které jsou, pokud jde o Společenství, rovnocenné koncesím použitelným v rámci jednostranných autonomních opatření stanovených nařízením (ES) č.
2007/200. Kromě toho bylo textilním výrobkům pocházejícím z Chorvatské republiky a Bývalé jugoslávské republiky Makedonie poskytnuto neomezené osvobození od cla a byly stanoveny zvláštní dvoustranné koncese pro produkty rybolovu a produkty "baby beef".
(4) Je tedy vhodné změnit nařízení (ES) č. 2007/2000, aby byly vzaty v úvahu tyto různé otázky.
Je zejména vhodné vyškrtnout Chorvatskou republiku a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie ze seznamu zvýhodněných zemí, na něž se vztahují celní koncese udělené pro stejné produkty v rámci smluvních režimů.
Kromě toho je nezbytné snížit objemy celkových celních kvót pro některé produkty, pro něž smluvní režimy stanoví celní kvóty.
(5) Na Chorvatskou republiku a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie se budou nadále vztahovat koncese podle nařízení (ES) č. 2007/2000 pouze, pokud jsou tyto koncese výhodnější než koncese poskytnuté smluvními režimy.
(6) Chystá se rovněž uzavření dodatkových protokolů zahrnujících zejména vzájemné koncese pro některá vína, vzájemné uznávání, ochranu a kontrolu názvů vín a vzájemné uznávání, ochranu a kontrolu označení lihovin a aromatizovaných nápojů s Chorvatskou republikou [3], Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie [4] a Republikou Slovinsko [5] (dále jen "dodatkové protokoly o víně"), které by se měly uplatňovat ode dne 1. ledna 2002.
Dodatkové protokoly o víně uvádějí jednotlivé celní kvóty stanovené na celkovou celní kvótu 545000 hektolitrů, která byla otevřena na základě nařízení (ES) č. 2007/2000 pro dovozy vína pocházejícího z Chorvatské republiky (45000 hektolitrů), Bývalé jugoslávské republiky Makedonie (300000 hektolitrů) a Republiky Slovinsko (48000 hektolitrů) do Společenství.
(7) Je tedy vhodné změnit nařízení (ES) č. 2007/2000, aby se odečetly objemy jednotlivých celních kvót od objemu celkové celní kvóty a upřesnily se podmínky pro přístup ke zbývajícímu objemu celkové celní kvóty.
Z toho zejména vyplývá, že přístup k celní kvótě pro víno, který Republice Slovinsko poskytuje nařízení (ES) č. 2007/2000, má být pozastaven a že přístup, který poskytuje Chorvatské republice a Bývalé jugoslávské republice Makedonie, má podléhat předchozímu použití jednotlivých celních kvót stanovených dodatkovými protokoly o víně, které byly uzavřeny s každou z uvedených zemí.
(8) Jednotlivé celní kvóty stanovené pro některá vína pocházející z Chorvatské republiky a Republiky Slovinsko budou postupně zvyšovány s výhradou zvláštních podmínek uvedených v dodatkových protokolech o víně.
Roční zvýšení jejich objemu bude zejména podléhat vyčerpání objemu nejméně 80 % jednotlivých celních kvót otevřených během předchozího roku.
Proto musí Komise každý rok přezkoumat použité objemy a přijmout ustanovení umožňující použít případné úpravy, které mají být provedeny u těchto objemů, pokud jde o Chorvatsko a Slovinsko, a tedy i u celkové celní kvóty mající pořadové číslo 09.1515.
(9) Dohoda o obchodu s textilními výrobky uzavřená s Bosnou a Hercegovinou, která platí prozatímně od 1. března 2001, byla podepsána dne 27. června 2001.
Tato dohoda stanoví, že vývozy z Bosny a Hercegoviny do Společenství budou osvobozeny od množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem, a zavádí systém dvojí kontroly.
Podobná dohoda, uplatňovaná prozatímně od 1. ledna 2001, byla podepsána také s Chorvatskem dne 17. května 2001.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2007/2000 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se slova "které pocházejí z Albánské republiky, Republiky Bosna a Hercegovina, Chorvatské republiky, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Svazové republiky Jugoslávie včetně Kosova, jak je definováno rezolucí 1244 Rady bezpečnosti Spojených národů ze dne 10. června 1999" nahrazují slovy "které pocházejí z Albánské republiky, Republiky Bosna a Hercegovina a Svazové republiky Jugoslávie včetně Kosova, jak je definováno rezolucí 1244 Rady bezpečnosti Spojených národů ze dne 10. června 1999".
2. V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Na produkty pocházející z Chorvatské republiky a Bývalé jugoslávské republiky Makedonie se budou nadále vztahovat ustanovení tohoto nařízení, pokud to bude blíže upřesněno, a opatření stanovená v tomto nařízení, která jsou výhodnější než obchodní koncese udělené v rámci dvoustranných dohod mezi Evropskými společenstvími a uvedenými zeměmi."
3. V čl. 2 odst. 2 se slova "Poskytnutí výhody preferenčních režimů stanovených v článku 1 Albánii, Bosně a Hercegovině, Chorvatsku, Bývalé jugoslávské republice Makedonie a Svazové republice Jugoslávie závisí rovněž na jejich ochotě začít" nahrazují slovy "Poskytnutí výhody preferenčních režimu zavedených článkem 1 závisí rovněž na ochotě zvýhodněných zemí začít".
4. V čl. 3 odst. 1 se slova "Pokud jde o textilní výrobky pocházející ze zemí nebo území uvedených v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení" nahrazují slovy "Pokud jde o textilní výrobky pocházející ze Svazové republiky Jugoslávie".
5. V čl. 3 odst. 2 se slova "pokud výrobky pocházejí ze zemí nebo území uvedených v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení" se nahrazují slovy "pokud výrobky pocházejí ze Svazové republiky Jugoslávie".
6. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Pokud jde o některé produkty rybolovu a o vína pocházející ze zemí a území uvedených v článku 1, v obou případech zmíněné v příloze I, jsou cla platná pro dovozy do Společenství pozastavena během období, ve výši, v mezích celních kvót Společenství a za podmínek, které jsou uvedeny pro každý produkt a každý původ v uvedené příloze."
7. V čl. 4 odst. 2:
a) se množství "22525" tun uvedené v prvním a druhém pododstavci nahrazuje množstvím "11475" tun;
b) se zrušují písmena b) a c).
8. Příloha I se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2491/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 436/2001 [2], a zejména na článek 13 druhou odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ekologické zemědělství se v posledních letech významně rozvinulo.
V mnoha případech se ekologické zemědělství už neomezuje na místní produkci a místní obchod, ale velmi často naopak zahrnuje několik hospodářských subjektů a operací, například dovoz, dopravu, skladování a balení.
(2) Příloha III nařízení (EHS) č. 2092/91 stanoví minimální kontrolní požadavky a bezpečnostní opatření podle kontrolního systému uvedeného v článcích 8 a 9 uvedeného nařízení.
(3) Příloha III již obsahuje ustanovení týkající se hlavních hospodářských subjektů a různých etap ekologického zemědělství.
Aby však byla zaručena dohledatelnost ekologických zemědělských produktů v různých etapách obchodního řetězce i shoda těchto produktů s ustanoveními uvedenými v nařízení (EHS) č. 2092/91 s ohledem na poslední vývoj situace, je nezbytné přizpůsobit opatření stanovená v příloze III.
(4) Členské státy musí doplnit opatření uvedená v příloze III, aby spotřebitelé získali záruky, že produkty byly vyprodukovány v souladu s nařízením (EHS) č. 2092/91.
(5) Nařízení (EHS) č. 2092/91 by proto mělo být pozměněno.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha III nařízení (EHS) č. 2092/91 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost šedesátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2492/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1445/95 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2345/2001 [2], a zejména na čl. 29 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 2789/98 [3], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1204/2001 [4], se do 31. prosince 2001 uděluje dočasná odchylka od nařízení Komise (ES) č. 1445/95 [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 24/2001 [6].
(2) S ohledem na obtížné hospodářské podmínky pro vývoz hovězího a telecího masa a na zkušenosti získané díky uděleným odchylkám by některé dočasně zmírněné podmínky, pokud jde o dobu platnosti vývozních licencí se stanovením náhrady předem a o použití čl. 10 odst. 5 nařízení (ES) č. 1445/95 na produkty kódu KN 0202, měly zůstat trvale použitelné. Tyto podmínky by proto měly být zahrnuty do nařízení (ES) č. 1445/95.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1445/95 se mění takto:
1. V čl. 8 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto: "Pro vývozy produktů, pro které se žádá o vývozní náhradu a pro které by měla být vydána vývozní licence se stanovením náhrady předem, je stanovena doba platnosti této licence na:
- pět měsíců a běžný měsíc navíc pro produkty kódu KN 010210 a 75 dní pro produkty kódů KN 010290 a 1602;
- 60 dní pro ostatní produkty,
počínaje dnem jejího skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [7]."
2. V čl. 10 odst. 5 se první věta a první část druhé věty nahrazují tímto: "Odchylně od odstavce 1 se pětidenní lhůta nevztahuje na žádosti o licence pro produkty kódů KN 0201 a 0202, které se týkají množství nejvýše 22 tun. V takovém případě se odchylně od článku 8 omezuje doba platnosti vydané licence na pět pracovních dní počínaje dnem jejího vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 a žádosti a licence uvádějí v kolonce 20 tento údaj:".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2493/2001
ze dne 19. prosince 2001
o odbytu některých produktů rybolovu stažených z trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 17 odst. 5 a na čl. 21 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle nařízení (ES) č. 104/2000 mají být produkty rybolovu, které organizace producentů stáhly z trhu, použity pouze takovým způsobem, který nenaruší běžné uvádění na trh ostatních produktů.
Finanční vyrovnání lze poskytnout, pokud je splněn uvedený požadavek týkající se odbytu produktů stažených z trhu.
(2) Opatření pro stabilizaci trhu mohou být plně účinná, pokud produkty stažené z trhu nejsou znovu uvedeny do běžné obchodní sítě s těmito produkty.
Je proto vhodné vyloučit jakékoli použití, které by mohlo ovlivnit spotřebu produktů, které nejsou předmětem opatření pro stabilizaci trhu.
(3) Je proto nezbytné stanovit možnosti odbytu produktů stažených z trhu, které splňují uvedený požadavek, a vymezit podmínky, za kterých lze těchto možností využít.
(4) Je proto vhodné zrušit a nahradit nařízení Komise (EHS) č. 1501/83 ze dne 9. června 1983 o odbytu některých produktů rybolovu, které jsou předmětem opatření pro stabilizaci trhu [2].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Produkty rybolovu, které organizace producentů stáhly z trhu v souladu s článkem 17 nařízení (ES) č. 104/2000 a na které se nevtahuje podpora podle článku 23 uvedeného nařízení, budou prodány jedním z těchto způsobů:
a) v rámci odpovědnosti členských států se v jejich přirozeném stavu bezplatně rozdělí pro vlastní spotřebu dobročinným nebo charitativním organizacím usazeným ve Společenství nebo osobám, které jsou uznány vnitrostátními právními předpisy příslušného členského státu jako oprávněné k veřejné pomoci;
b) použijí se v čerstvém nebo konzervovaném stavu pro krmení zvířat;
c) použijí se po zpracování na moučku pro krmení zvířat;
d) použijí se jako návnada;
e) použijí se pro nepotravinářské účely.
2. Jiné možnosti odbytu než ty, které jsou stanoveny v odstavci 1, může na žádost členského státu Komise povolit ad hoc.
Článek 2
1. Odbyt produktů pro účely uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d) nebo e) je podmíněn tím, že produkty jsou:
a) prohlášeny za nevhodné pro lidskou spotřebu ihned po jejich stažení z trhu;
b) v souladu s obvyklými regionálními a místními zvyklostmi nabídnuty k prodeji všem příslušným hospodářským subjektům.
Kupující musejí uvést, jak zamýšlejí použít produkty nakoupené při prodeji.
2. Při prodeji podle odstavce 1 se ihned vystaví faktura nebo příjmový doklad, kde se uvede zejména totožnost prodávajícího a kupujícího, použití produktů, prodejní cena a příslušná množství.
Opis této faktury nebo příjmového dokladu zasílá organizace producentů příslušným orgánům členských států nejméně každé tři měsíce.
3. Pokud organizace producentů prokáží ke spokojenosti příslušného členského státu, že se pro prodej produktů podle odstavce 1 nepodařilo nalézt žádného kupujícího, organizace producentů tyto produkty znehodnotí pod dohledem členského státu.
Organizace producentů oznamují příslušná množství orgánům členských států, a to v časových intervalech stanovených ve druhé větě odstavce 2.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření s cílem předcházet a potírat podvodné jednání v souvislosti s režimem stanoveným tímto nařízením.
Členské státy zajistí, aby byl odbyt produktů v souladu se stanoveným použitím.
Každý členský stát oznámí Komisi nejpozději jeden měsíc před vstupem v platnost tohoto nařízení, jaká opatření přijal pro jeho provádění.
Článek 4
Nařízení (EHS) č. 1501/83 se zrušuje.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2494/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 80/2001, pokud jde o možnosti odbytu produktů rybolovu stažených z trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 34 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením Komise (ES) č. 80/2001 ze dne 16. ledna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000 pro oznámení týkající se uznávání organizací producentů, stanovování cen a intervencí v rámci společné organizace trhu s produkty rybolovu a akvakultury [2], oznamují členské státy Komisi u každého produktu, který byl stažen z trhu, prodané hodnoty a množství, rozepsané podle zvoleného způsobu odbytu stanoveného nařízením Komise (EHS) č. 1501/83 [3].
(2) Nařízení (EHS) č. 1501/83 bylo zrušeno a nahrazeno nařízením (ES) č. 2493/2001 [4], které zejména rozšířilo možnosti dosavadního způsobu odbytu.
(3) Mělo by se proto pozměnit nařízení (ES) č. 80/2001.
(4) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze VIII nařízení (ES) č. 80/2001, se tabulka 9 nahrazuje touto tabulkou:
"TABULKA 9
Kód _BAR_ Použití po stažení z trhu _BAR_
NOALIM _BAR_ Použití pro nepotravinářské účely _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2495/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2406/96 o stanovení společných obchodních norem pro některé produkty rybolovu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
2406/96 [2] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2578/2000 [3] zavádí zejména novou kalibrační stupnici pro sledě druhu Clupea harengus.
V případě sledě z Baltského moře tato stupnice stanoví zvláštní velikost pro produkty ulovené a vyložené na břeh severně od 59°30′severní zeměpisné šířky a jednu zvláštní velikost pro produkty ulovené a vyložené na břeh jižně od 59°30′severní zeměpisné šířky.
(2) Zvláštní velikost pro sledě z Baltského moře uloveného a vyloženého na břeh severně od 59°30′severní zeměpisné šířky již nesplňuje skutečné požadavky trhu v této oblasti a je třeba definovat vetší počet velikostních kategorií.
(3) Průměrná hmotnost a délka sledě obecného v hlavní pánvi Baltského moře ve skutečnosti během uplynulých 15 let výrazně poklesla.
Následkem toho tvoří severský typ sledě obecného (menší velikostí, ale pokročilý věk) podstatnou část populace a úlovků v hlavní pánvi.
Mezinárodní komise pro rybolov v Baltském moři (IBSFC) nestanovila minimální velikost pro sledě z Baltského moře.
(4) Uvádění tohoto sledě na trh by se proto mělo upravit stanovením většího počtu velikostních kategorií.
(5) Velikosti, které v současné době platí pro severní část Baltského moře je proto třeba změnit. Tato změna povede ke změně společných obchodních norem stanovených v čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 104/2000.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Velikostní kategorie pro sledě obecného (Clupea harengus) z Baltského moře, uloveného a vyloženého na břeh severně od 59°30′severní zeměpisné šířky, uvedené v příloze II nařízení (ES) č. 2406/96, se mění podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2497/2001
ze dne 19. prosince 2001
o otevření a správě celních kvót Společenství pro některé ryby a produkty rybolovu pocházející z Chorvatské republiky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2248/2001 ze dne 19. listopadu 2001 o některých postupech pro používání Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé a pro používání Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou [1], a zejména na články 4 a 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada v současné době pracuje na uzavření Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení".
(2) Než budou dokončeny postupy nezbytné pro ratifikaci a vstup v platnost dohody o stabilizaci a přidružení pracuje Rada též na uzavření Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, dále jen "prozatímní dohoda", která bude používána ode dne 1. ledna 2002.
(3) V prozatímní dohodě a dohodě o stabilizaci a přidružení se stanoví, že některé ryby a produkty rybolovu pocházející z Chorvatska mohou být do v rámci limitů celních kvót Společenství dováženy do Společenství za použití sníženého nebo nulového cla.
(4) Celní kvóty stanovené v prozatímní dohodě a v dohodě o stabilizaci a přidružení jsou roční a obnovitelné po neomezenou dobu.
Proto by Komise měla přijmout prováděcí opatření pro otevření a správu celních kvót Společenství.
(5) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [3], stanovilo pravidla pro správu celních kvót, které mají být používány chronologicky podle dat přijetí celních prohlášení;
(6) Zejména by všem dovozcům měl být zajištěn stejný a trvalý přístup k uvedeným celním kvótám a celní sazby stanovené pro tyto kvóty by měly být uplatňovány stejnoměrně pro všechny dovozy dotyčných produktů do všech členských států až do vyčerpání kvót.
Za účelem zajištění účinnosti společné správy těchto kvót by členské státy měly být oprávněny čerpat z objemů kvót potřebná množství odpovídající skutečným dovozům.
Tento způsob správy však vyžaduje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí a Komise musí být zejména schopna sledovat tempo, jakým jsou kvóty čerpány a podle toho informovat členské státy.
Z důvodů rychlosti a účinnosti by se komunikace mezi členskými státy a Komisí měla uskutečňovat, pokud možno, elektronickou cestou.
(7) Toto nařízení by mělo být použitelné do dne vstupu v platnost nebo ode dne počátku prozatímního použití prozatímní dohody a mělo by se nadále používat až do doby, než vstoupí v platnost dohoda o stabilizaci a přidružení.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Jsou-li produkty pocházející z Chorvatsku a uvedené na seznamu v příloze uváděny do volného oběhu ve Společenství včetně důkazu o původu, jak stanoví Protokol o původu k prozatímní dohodě a k dohodě o stabilizaci a přidružení, mají nárok na snížené nebo nulové sazby cla na úrovních a v mezích ročních celních kvót Společenství stanovených v uvedené příloze.
2. Celní kvóty uvedené v tomto článku spravuje Komise v souladu s články 308a až 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
3. Každý členský stát zajistí dovozcům dotyčných produktů stejný a trvalý přístup k celním kvótám, dokud to dovolí zůstatek odpovídajícího objemu kvóty.
4. Komunikace mezi členskými státy a Komisí týkající se správy celních kvót probíhá, pokud možno, elektronickou cestou.
Článek 2
Členské státy a Komise úzce spolupracují k zajištění toho, aby toto nařízení bylo dodržováno.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2500/2001
ze dne 17. prosince 2001
o předvstupní finanční pomoci Turecku a o změně nařízení (EHS) č. 3906/89, (ES) č. 1267/1999, (ES) č. 1268/1999 a (ES) č. 555/2000
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podmínky, jež musí splnit kandidátské země, které chtějí přistoupit k Evropské unii, byly stanoveny na zasedání Evropské rady v Kodani v červnu 1993.
(2) Evropská rada na zasedání v Helsinkách v prosinci 1999 prohlásila, že Turecko je kandidátskou zemí, která se má stát členem Unie na základě stejných kritérií, jaká platí pro ostatní kandidátské země.
Na základě stávající evropské strategie bude Turecko jako jiné kandidátské země využívat předvstupní strategii, která má podněcovat a podporovat jeho reformy.
(3) Evropská rada na zasedání v Nice v prosinci 2000 přivítala pokrok dosažený Tureckem při provádění předvstupní strategie.
(4) Jelikož Turecko dosud nesplnilo politická kodaňská kritéria, vyzvalo je Společenství, aby zlepšilo a prosazovalo demokratické principy a dodržování základních lidských práv a těsněji do tohoto procesu zapojilo občanskou společnost.
(5) Základním kamenem předvstupní strategie je přístupové partnerství, zřízené na základě předchozích závěrů Evropské rady, které obsahuje priority, na které se má příprava na vstup z hlediska politických a hospodářských kritérií a závazků členského státu soustředit.
(6) Pro Turecko jsou právní základy pro zřízení přístupového partnerství a jednotný rámec pro koordinaci všech zdrojů předvstupní finanční pomoci stanoveny v nařízení Rady (ES) č. 390/2001 ze dne 26. února 2001 o pomoci Turecku v rámci předvstupní strategie, a zejména o zřízení přístupového partnerství [3].
(7) Zásady, priority, dílčí cíle a podmínky přístupového partnerství s Tureckem jsou obsaženy v rozhodnutí 2001/235/ES [4].
Stejně jako v případě ostatních kandidátských zemí se pomoc Evropské unie Turecku má zaměřit na priority vyplývající z přístupového partnerství.
(8) Pomoc Společenství by měla mít především formu podpory vytváření institucí a investic na podporu sbližování s acquis Společenství.
(9) Společenství by mělo podnikat zvláštní akce zaměřené na podporu rozvoje občanské společnosti v Turecku.
(10) Zvláštní akce by měly být zaměřeny rovněž na přeshraniční spolupráci, zejména pokud jde o hranice mezi Tureckem a Evropskou unií, mezi Tureckem a ostatními kandidátskými zeměmi a mezi Tureckem a dalšími zeměmi regionu.
(11) Komise by měla zajistit koordinaci předvstupní pomoci s dvoustrannou pomocí poskytovanou členskými státy, s financováním ze strany Evropské investiční banky (EIB), ostatními finančními nástroji pro přeshraniční spolupráci (Phare, MEDA, Tacis, CARDS, Interreg) a ostatními mezinárodními finančními institucemi.
(12) Společenství by mělo spolufinancovat tureckou účast na některých programech a agenturách Společenství.
(13) Pomoc Společenství by měla být v souladu se závazky obsaženými v dohodách mezi ES a Tureckem a s podmínkami stanovenými v nařízení (ES) č. 390/2001, rozhodnutí 2001/235/ES a v tomto nařízení.
(14) Komise by měla pomoc poskytovat v souladu s finančním nařízením ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [5].
(15) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(16) Účast na nabídkových řízeních by měla být otevřená pro fyzické a právnické osoby z členských států a Turecka, fyzické a právnické osoby z ostatních kandidátských zemí a ze zemí požívajících výhody finančních a technických opatření k reformě hospodářských a sociálních struktur v rámci evropsko-středomořského partnerství (MEDA) [7] a pomoci pro Albánii, Bosnu a Hercegovinu, Chorvatsko, Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii (CARDS) [8]. Tam, kde jsou požadovány zvláštní odborné znalosti, by taková účast měla být otevřená rovněž pro fyzické a právnické osoby ze zemí východní Evropy a střední Asie podle ustanovení o pomoci partnerským zemím ve východní Evropě a střední Asii [9].
Z důvodů symetrie by měla být v programech pomoci pro ostatní kandidátské země přijata podobná ustanovení.
(17) Řízení předvstupní pomoci by mělo být postupně decentralizováno, tj. přeneseno na Turecko, s ohledem na jeho řídící kapacity a kapacity finanční kontroly, za předpokladu, že bude prováděna následná kontrola pomoci a že se turecké orgány zaváží provádět stejné kontroly a uplatňovat stejné záruky jako ty, které stanoví odpovídající předpisy Společenství.
(18) Měly by se vypracovávat výroční zprávy o provádění programů pomoci a předkládat hodnotící zprávy.
(19) Ve finančním výhledu na období 2000-2006 byla výše předvstupní finanční pomoci kandidátským zemím zdvojnásobena.
V souladu se závěry za zasedání Evropské rady v Helsinkách a s výhradou běžných rozpočtových postupů je cílem, aby byl tento princip uplatněn i na Turecko a aby byl nadále dodržován i ve zbývajícím období stávajícího finančního výhledu.
(20) Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než pravomoci stanovené v článku 308,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství poskytne Turecku předvstupní finanční pomoc na podporu priorit stanovených v přístupovém partnerství s Tureckem.
Článek 2
Pomoc
- se poskytuje ve formě grantů,
- se provádí financováním programů nebo projektů zaměřených na splnění přístupových kritérií a v souladu se zásadami plánování a provádění stanovenými v hlavních směrech, které přijme Komise postupem podle čl. 10 odst. 2,
- může nabývat podoby služeb, dodávek a prací,
- v případě investic nesmí být použita na nákup pozemků nebo budov.
Článek 3
Příjemcem pomoci může být nejen turecký stát, ale i oblastní a místní orgány, subjekty a správní orgány pro podporu podnikání, družstva a občanská společnost, zejména organizace zastupujících sociální partnery, sdružení, nadace, neziskové organizace a nevládní organizace.
Článek 4
1. U příjemců pomoci lze žádat o finanční příspěvek na každý program nebo projekt.
Příspěvek závisí na druhu programu nebo projektu.
Ve výjimečných případech může být v případě programů nebo projektů zaměřených na podporu rozvoje občanské společnosti příspěvek poskytnut jako věcné plnění.
2. Pomoc kryje náklady na podporu plánovací, komunikační a informační činnosti a náklady na dozor, kontroly, audit a hodnocení programů a projektů.
3. Komise přijme podrobná ustanovení o informování a zveřejňování, aby zajistila průhlednost finanční účasti Společenství na operacích podporovaných na základě tohoto nařízení.
4. Pomoc může být poskytována samostatně nebo ve formě spolufinancování s členskými státy, Evropskou investiční bankou, třetími zeměmi nebo multilaterálními organizacemi.
5. Lze hledat možnosti spolufinancování s ostatními dárci, zejména členskými státy.
6. Společenství se může podílet na nákladech spojených s řídícími strukturami pomoci.
7. Komise ve spolupráci se členskými státy zajistí řádnou koordinaci s ostatními poskytovateli finančních prostředků, zejména s Evropskou investiční bankou.
Článek 5
Financování programů a projektů musí být v souladu se závazky obsaženými v dohodě o přidružení Turecka k ES, rozhodnutí Rady přidružení ES–Turecko č. 1/95 ze dne 22. prosince 1995 o provádění závěrečné etapy celní unie [10] a všemi ostatními souvisejícími dohodami a rozhodnutími, a také s podmínkami stanovenými v článku 4 nařízení (ES) č. 390/2001, v přístupovém partnerství s Tureckem a v tomto nařízení.
Článek 6
1. Komise provádí pomoc Společenství v souladu s pravidly průhlednosti a s finančním nařízením, zejména s jeho článkem 114.
2. Při předběžném hodnocení programů a projektů jsou brány v úvahu mimo jiné tyto faktory:
a) jejich účinnost a okamžitá proveditelnost,
b) kulturní a sociální aspekty a aspekty týkajících se rovnosti pohlaví,
c) zachování a ochrana životního prostředí na základě zásad trvale udržitelného vývoje,
d) institucionální rozvoj nezbytný k dosažení cílů programů a projektů,
e) zkušenosti získané při programech a projektech stejného druhu.
Článek 7
1. Volba projektů, organizování nabídkových řízení a zadávání zakázek Tureckem podléhá předběžnému schválení Komisí.
2. Komise ovšem může v jednotlivých případech, na základě analýzy kapacity řízení celostátních a odvětvových programů nebo projektů, postupů finanční kontroly a struktur pro veřejné financování, rozhodnout, že se vzdává požadavku na předběžné schválení podle odstavce 1 a přenechává tureckým prováděcím agenturám řízení pomoci na decentralizovaném základě.
Toto vzdání se předpokládá dodržení
a) minimálních kritérií pro hodnocení schopnosti tureckých prováděcích agentur řídit pomoc a minimálních podmínek kladených na tyto agentury stanovených v příloze,
b) zvláštních ustanovení týkajících se mimo jiné nabídkových řízení, přezkoumávání a hodnocení nabídek, zadávání zakázek a provádění směrnic Společenství týkajících se veřejných zakázek, které budou stanoveny ve finančních dohodách s Tureckem.
Článek 8
1. Pomoc ve výši přesahující 2000000 eur se poskytne na základě rozhodnutí o financování přijatých Komisí postupem podle čl. 10 odst. 2. Za tímto účelem Komise předloží výboru uvedenému v článku 10 návrh financování s popisem programů nebo projektů, jež mají být uskutečněny.
Komise informuje výbor uvedený v článku 10 nejméně týden předem o každém rozhodnutí o financování programů a projektů ve výši nepřesahující 2000000 eur, které zamýšlí přijmout.
2. Komise může bez žádosti o stanovisko výboru uvedeného v článku 10 schválit dodatečnou pomoc potřebnou k pokrytí očekávaných nebo skutečných překročení rozpočtu programů nebo projektů, pokud překročení není vyšší než 20 % původní výše pomoci stanovené v rozhodnutí o financování.
3. Všechny dohody o financování nebo smlouvy uzavřené podle tohoto nařízení stanoví, že Komise a Účetní dvůr provádějí kontroly na místě postupy stanovenými Komisí podle platných předpisů, zejména podle pravidel obsažených ve finančním nařízení.
4. Za účelem zajištění účinné ochrany finančních zájmů Společenství může Komise provádět kontroly a inspekce na místě v souladu s nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [11].
5. Použije se čl. 15 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 2222/2000 ze dne 7. června 2000, kterým se stanoví finanční prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1268/1999 o podpoře Společenství pro předvstupní opatření v oblasti zemědělství a rozvoje venkova v kandidátských zemích střední a východní Evropy v předvstupním období [12], zejména pokud jde o oznámování jednotlivých případů nesrovnalostí a zřízení informačního systému pro tuto oblast.
6. Pokud jsou programy a projekty podporovány na základě finančních dohod mezi Společenstvím a Tureckem, stanoví tyto dohody, že placení daní, cel a jiných poplatků není v pomoci zahrnuto.
7. Účast na nabídkových řízeních a zadávání zakázek je otevřená se stejnými podmínkami pro všechny fyzické a právnické osoby členských států, zemí kandudujících na přistoupení k Evropské unii a států, které jsou příjemci podle nařízení (ES) č. 1488/96 a nařízení (ES) č. 2666/2000.
Účast států, které jsou příjemci podle nařízení (ES) č. 99/2000, schvaluje Komise v jednotlivých případech, pokud tyto programy nebo projekty vyžadují zvláštní odbornost dostupnou právě v těchto zemích.
V případě spolufinancování může Komise povolit v jednotlivých případech účast podniků ze třetích zemí na nabídkových řízeních a zadávání zakázek.
8. Odstavec 7 se použije na původ dodávek.
Článek 9
Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 10
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený v čl. 9 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 3906/89 ze dne 18. prosince 1989 o hospodářské pomoci některých zemím střední a východní Evropy [13].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
Každý rok Komise předkládá Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění pomoci.
Zpráva obsahuje informace o programech a projektech financovaných během roku a plán programu pro následující rozpočtový rok a rovněž informace o výsledcích dozoru a hodnocení, případně doplněné o návrhy změn v řízení pomoci, aby byla zajištěna její maximální účinnost.
Tyto informace mohou být zařazeny do zprávy uvedené v článku 10 nařízení (EHS) č. 3906/89.
Zpráva se předkládá vždy nejpozději do 30. září následujícího roku.
Článek 12
1. Nařízení (ES) č. 3906/89 se mění takto:
- v čl. 7 odst. 1 se za slova "a zemí uvedených v článku 1" doplňují slova "a Turecka, Kypru a Malty".
2. Nařízení Rady (ES) č. 555/2000 ze dne 13. března 2000 o provádění operací v rámci předvstupní strategie pro Kyperskou republiku a Republiku Malta [14] se mění takto:
- v čl. 7 odst. 9 se doplňují slova "a ostatních kandidátských zemí na přistoupení k Evropské unii",
- v čl. 7 odst. 10 se doplňují slova "nebo kterákoliv jiná kandidátská země na přistoupení k Evropské unii".
3. V článku 7 nařízení Rady (ES) č. 1267/1999 o zřízení nástroje předvstupních strukturálních politik [15] se doplňuje nový odstavec, který zní: "8. Fyzické a právnické osoby Kypru, Malty a Turecka se mohou účastnit nabídkových řízení a zadávání zakázek za stejných podmínek, jaké platí pro všechny fyzické a právnické osoby členských států a přijímajících zemí."
4. V článku 3 nařízení Rady (ES) č. 1268/1999 ze dne 21. června 1999 o podpoře Společenství pro předvstupní opatření v oblasti rozvoje zemědělství a venkova v kandidátských zemích střední a východní Evropy v předvstupním období [16] se doplňuje nový odstavec, který zní: "3. Fyzické a právnické osoby Kypru, Malty a Turecka se mohou účastnit nabídkových řízení a zadávání zakázek za stejných podmínek, jaké platí pro všechny fyzické a právnické osoby členských států a přijímajících zemí."
Článek 13
Rada přezkoumá toto nařízení do 1. ledna 2006.
Za tímto účelem Komise předloží Radě do 1. července 2005 hodnotící zprávu o tomto nařízení a případně návrhy na jeho změnu.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 2501/2001
ze dne 10. prosince 2001
o uplatňování systému všeobecných celních preferencí v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Od roku 1971 poskytuje Společenství obchodní preference rozvojovým zemím v rámci svého systému všeobecných celních preferencí.
(2) Je třeba, aby společná obchodní politika Společenství byla v souladu s cíli politiky rozvoje, které musí podporovat, zejména pokud jde o vymýcení chudoby a podporu udržitelného rozvoje v rozvojových zemích.
(3) Ve sdělení Komise Radě ze dne 1. června 1994 jsou představeny obecné zásady pro uplatňování systému v období 1995 až 2004.
(4) Nařízením (ES) č. 2820/98 [4] se provádí systém všeobecných celních preferencí do 31. prosince 2001.
Poté je třeba, aby se systém všeobecných celních preferencí nadále uplatňoval až do 31. prosince 2004 v souladu s obecnými zásadami.
(5) Je důležité, aby systém zahrnoval ustanovení nařízení (ES) č. 416/2001, které rozšiřuje osvobození od cla bez jakéhokoli množstevního omezení na produkty pocházející z nejméně rozvinutých zemí.
Je třeba poskytnout výhody uvedeného ustanovení všem zemím, které Organizace spojených národů uznává a zařazuje jako nejméně rozvinuté země.
(6) Je nezbytné, aby zvláštní režim pro boj proti výrobě drog a obchodu s nimi byl přísně sledován.
(7) Je vhodné rozlišit preference podle citlivosti produktů.
Stačilo by rozlišovat mezi dvěma kategoriemi produktů, produkty citlivými a produkty, které nejsou citlivé.
(8) Je důležité, aby se na produkty, které nejsou citlivé, nadále vztahovalo pozastavení celních sazeb, zatímco na citlivé produkty by se vztahovalo snížení těchto celních sazeb.
(9) Takové snížení by mělo být dostatečně přitažlivé, aby podněcovalo hospodářské subjekty k využívání možností, které systém nabízí.
Pokud jde o valorická cla, snížení by tedy odpovídalo paušální sazbě 3,5 procentního bodu celní sazby podle doložky nejvyšších výhod.
Specifická cla by měla být snížena o 30 %.
Pokud cla stanoví minimální clo, toto minimální clo by se neukládalo.
(10) Pokud preferenční cla vypočítaná v souladu s nařízením (ES) č. 2820/98 stanoví vyšší sazební snížení, ukládala by se nadále.
(11) Ukládání cla by mělo být zcela pozastaveno, pokud preferenční zacházení odůvodňuje nárok na valorická cla dosahující nejvýše 1 % nebo specifická cla dosahující nejvýše 2 EUR.
(12) Ustanovení o vyloučení zvýhodněných zemí z důvodů spojených s jejich úrovní rozvoje by se měla použít jednou ročně.
Země by však měly být vyloučeny pouze tehdy, pokud splňují kritéria pro vyloučení během tří po sobě jdoucích let, a měly by být do systému znovu přijaty, pokud uvedená kritéria nesplňují během tří po sobě jdoucích let.
(13) Během prvního roku používání tohoto nařízení by měly zůstat vyloučené země, které byly předtím vyloučeny.
(14) Ustanovení o odstupňování odvětví by se měla použít jednou ročně.
Odvětví by však měla být odstupňována pouze tehdy, pokud splňují kritéria pro odstupňování během tří po sobě jdoucích let, a měla by být znovu přijata, pokud tato kritéria nesplňují během tří po sobě jdoucích let.
(15) Během prvního roku používání tohoto nařízení by měla zůstat odstupňována odvětví, která byla předtím odstupňována.
(16) Je důležité, aby celní preference v rámci zvláštních pobídkových režimů byly tak vysoké jako preference nabízené v rámci obecného režimu, což znamená je zdvojnásobit.
(17) Zvláštní pobídkové režimy by měly poskytovat ve všech odvětvích, která byla odstupňována, celní preference rovnající se preferencím platným v rámci obecného režimu.
(18) Je třeba, aby zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků vyžadoval účinné uplatňování všech norem uvedených v Deklaraci Mezinárodní organizace práce (MOP) o základních principech a právech v práci.
(19) Dostupná hodnocení, komentáře, rozhodnutí, doporučení a závěry různých dozorčích orgánů MOP, zejména včetně postupů článku 33, by měly sloužit jako východisko pro posuzování žádostí týkajících se zvláštních pobídkových režimů na ochranu práv pracovníků, jakož i pro šetření za účelem stanovit, je-li dočasné odnětí oprávněné na základě porušení úmluv MOP.
(20) Obecná pravidla o prokazování původu a způsoby správní spolupráce stanovené v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [5] a pravidla o celním dluhu, zejména čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2913/92 [6], se použijí na celní preference včetně preferencí poskytnutých na základě pobídkového režimu na ochranu práv pracovníků.
(21) Je důležité, aby zvláštní pobídkový režim na ochranu životního prostředí přihlížel k dalšímu vývoji týkajícímu se mezinárodně uznaných norem i systémů certifikace.
(22) Důvody pro dočasné odnětí by měly zahrnovat závažné a soustavné porušování norem uvedených v Deklaraci MOP o základních principech a právech v práci.
(23) Dočasné odnětí všech celních preferencí při dovozu produktů pocházejících z Myanmaru by mělo zůstat v platnosti.
(24) Je třeba stanovit opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Systém všeobecných celních preferencí Společenství se uplatňuje během let 2002, 2003 a 2004 v souladu s tímto nařízením.
2. Toto nařízení stanoví:
a) obecný režim;
b) zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků;
c) zvláštní pobídkový režim na ochranu životního prostředí;
d) zvláštní režim pro nejméně rozvinuté země a
e) zvláštní režim pro boj proti výrobě drog a obchodu s nimi.
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 2
Zvýhodněné země, na něž se vztahuje každý z režimů uvedených v čl. 1 odst. 2, jsou uvedeny v příloze I.
Článek 3
1. Zvýhodněná země je vyloučena z přílohy I, pokud během tří po sobě jdoucích let splnila tato dvě kritéria:
- země je zařazena Světovou bankou mezi země s vysokými příjmy,
- index rozvoje země, jak je definován v příloze II, je vyšší než –1.
2. Pokud země nebo území, které byly vyloučeny z přílohy I, nesplnily během tří po sobě jdoucích let kritéria stanovená v odstavci 1, jsou do ní znovu zahrnuty.
3. Na základě nejnovějších údajů, které jsou k dispozici k 1. září každého roku, Komise stanoví, které zvýhodněné země splňují podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2.
4. Komise uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam zvýhodněných zemí, které splňují kritéria uvedená v odstavci 1, pokud jde o poslední rok, pro který jsou údaje k dispozici.
5. Od vstupu tohoto nařízení v platnost a před koncem každého roku Komise rozhodne postupem podle článku 38 o vyřazení zvýhodněných zemí, které splňují podmínku uvedenou v odstavci 1, z přílohy I a o zařazení zemí, které splňují podmínku uvedenou v odstavci 2.
6. První rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 5 vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2003.
Rozhodnutí přijatá v souladu s odstavcem 5 vstupují v platnost později dnem 1. ledna druhého roku následujícího po roce, kdy byla přijata.
7. Komise oznámí každé rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 5 dotyčné zvýhodněné zemi a uvědomí ji o dni jeho vstupu v platnost.
Článek 4
Produkty, na něž se vztahují režimy podle čl. 1 odst. 2 písm. a), b), c) a e), jsou uvedeny v příloze IV.
Článek 5
1. Celní preference stanovené tímto nařízením se uplatňují na dovozy produktů, na něž se vztahuje režim poskytnutý zvýhodněné zemi, z níž pocházejí.
2. Pravidla týkající se definice pojmu původní produkty, prokazování původu a způsoby správní spolupráce pro účely režimů podle čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení jsou stanovena v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93.
3. Regionální kumulace ve smyslu nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 se rovněž použije, pokud produkt použitý při další výrobě v zemi, která je členem regionálního sdružení, pochází z jiné země sdružení, na niž se nevztahuje režim uplatňovaný na hotový produkt, za podmínky, že se na obě země vztahuje regionální kumulace pro toto sdružení.
Článek 6
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "cly společného celního sazebníku" rozumějí cla blíže určená ve druhé části přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [8], s výjimkou cel stanovených v rámci celních kvót;
b) "odvětvím" rozumí jakékoli z odvětví produktů uvedených v příloze III;
c) "výborem" rozumí výbor podle článku 37.
HLAVA II
CELNÍ PREFERENCE
Oddíl 1
Obecný režim
Článek 7
1. Ukládání cel společného celního sazebníku je zcela pozastaveno pro produkty uvedené v příloze IV jako produkty, které nejsou citlivé, s výjimkou zemědělských složek.
2. Valorická cla společného celního sazebníku na produkty uvedené v příloze IV jako citlivé produkty se snižují o 3,5 procentního bodu.
U produktů uvedených v kapitolách 50 až 63 činí toto snížení 20 %.
3. Pokud preferenční cla vypočítaná v souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 2820/98 týkajícím se valorických cel společného celního sazebníku platných do 31. prosince 2001 stanoví pro produkty podle odstavce 2 uvedeného článku sazební snížení vyšší než 3,5 procentního bodu, použijí se nadále tato preferenční cla, dokud je snížení vyšší než 3,5 procentního bodu.
4. Specifická cla společného celního sazebníku, jiná než minimální nebo maximální cla, na produkty uvedené v příloze IV jako citlivé produkty se snižují o 30 %.
U produktů kódu KN 2207 činí snížení 15 %.
5. Pokud cla společného celního sazebníku na produkty uvedené v příloze IV jako citlivé produkty obsahují valorická cla a specifická cla, specifická cla se nesnižují.
6. Pokud cla snížená v souladu s odstavci 2 a 4 stanoví maximální clo, toto maximální clo se nesnižuje.
Pokud je u těchto cel stanoveno minimální clo, toto minimální clo se neuplatní.
7. Celní preference podle odstavců 1 až 4 se neuplatňují na produkty odvětví, která nejsou podle sloupce C přílohy I zahrnuta do obecného režimu pro danou zemi původu.
8. Celní preference podle odstavců 1 až 4 se neuplatňují na produkty odvětví, pro něž byly uvedené celní preference zrušeny, pokud jde o danou zemi původu, v souladu se sloupcem D přílohy I nebo s rozhodnutím, které bylo přijato následně v souladu s článkem 12.
Oddíl 2
Zvláštní pobídkové režimy
Článek 8
1. S výhradou ustanovení hlavy III se cla společného celního sazebníku na produkty uvedené v článku 7,
a) které patří do odvětví, jež jsou zahrnuta podle přílohy I, pokud jde o danou zemi původu, do zvláštního pobídkového režimu na ochranu práv pracovníků, nebo
b) které jsou zahrnuty v souladu s přílohou IV do zvláštního pobídkového režimu na ochranu životního prostředí a které pocházejí ze země, na niž se v souladu s přílohou I vztahuje uvedený režim, dále snižují na základě tohoto článku.
2. Cla společného celního sazebníku na produkty, na něž se vztahují celní preference uvedené v čl. 7 odst. 2 první větě, se snižují o dalších 5 procentních bodů. Cla společného celního sazebníku na produkty, na něž se vztahují celní preference uvedené v čl. 7 odst. 3, se snižují o další částku tak, aby celkové snížení dosáhlo 8,5 procentního bodu. Pokud preferenční cla vypočítaná v souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 2820/98 týkajícím se valorických cel společného celního sazebníku platných do 31. prosince 2001 stanoví sazební snížení vyšší než 8,5 procentního bodu, použijí se nadále tato preferenční cla, dokud je snížení vyšší než 8,5 procentního bodu.
3. Cla společného celního sazebníku na produkty, na něž se vztahují celní preference uvedené v čl. 7 odst. 2 druhé větě nebo cla společného celního sazebníku uvedená v čl. 7 odst. 4, se dále snižují o tutéž částku.
4. Cla společného celního sazebníku na produkty, které splňují obě kritéria uvedená v odst. 1 písm. a) a b), se dále snižují v souladu s odstavci 2 a 3.
5. Zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků nezahrnuje odvětví, která podle sloupce C přílohy I nejsou zahrnuta do obecného režimu pro danou zemi původu.
6. Celní preference uvedené v odstavcích 2 a 3 se neuplatňují na produkty, na něž se neuplatňují celní preference uvedené v čl. 7 odst. 1 až 4 v souladu s čl. 7 odst. 8. Pokud takové produkty splňují jedno z kritérií uvedených v odst. 1 písm. a) a b), uplatňují se bez ohledu na čl. 7 odst. 8 celní preference uvedené v čl. 7 odst. 1 až 4. Platnost osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře pro takové produkty je omezena na uplatňování celních preferencí uvedených v článku 7.
Oddíl 3
Zvláštní režim pro nejméně rozvinuté země
Článek 9
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 až 4, jsou zcela pozastavena cla společného celního sazebníku pro všechny produkty kapitol 1 až 97 společného celního sazebníku, s výjimkou kapitoly 93, které pocházejí ze zvýhodněné země, v souladu s přílohou I zvláštního režimu pro nejméně rozvinuté země.
2. Cla společného celního sazebníku týkající se produktů odpovídajících kódu KN 08030019 se snižují o 20 % každý rok ode dne 1. ledna 2002.
Jejich ukládání se zcela pozastavuje ode dne 1. ledna 2006.
3. Cla společného celního sazebníku týkající se produktů odpovídajících celní položce 1006 se snižují o 20 % dne 1. září 2006, o 50 % dne 1. září 2007 a o 80 % dne 1. září 2008.
Jejich ukládání se zcela pozastavuje ode dne 1. ledna 2009.
4. Cla společného celního sazebníku týkající se produktů odpovídajících celní položce 1701 se snižují o 20 % dne 1. července 2006, o 50 % dne 1. července 2007 a o 80 % dne 1. července 2008.
Jejich ukládání se zcela pozastavuje ode dne 1. července 2009.
5. Až do úplného pozastavení ukládání cel společného celního sazebníku v souladu s odstavci 3 a 4 je pro produkty odpovídající celní položce 1006 a podpoložce 17011100, které pocházejí ze zemí, na něž se vztahuje uvedený zvláštní režim, otevřena každý hospodářský rok souhrnná celní kvóta s nulovým clem.
Počáteční celní kvóty pro hospodářský rok 2001/02 jsou stanoveny na 2517 tun vyjádřených ekvivalentem loupané rýže pro produkty odpovídající celní položce 1006 a na 74185 tun vyjádřených ekvivalentem bílého cukru pro produkty odpovídající podpoložce 17011100.
Uvedené kvóty pro každý následující hospodářský rok se oproti kvótám za předcházející hospodářský rok zvyšují o 15 %.
6. Komise přijme pravidla pro otevření a správu kvót uvedených v odstavci 5 postupem podle článku 38.
Řídící výbory příslušných společných organizací trhů jsou nápomocny Komisi při otevření a správě uvedených kvót.
Oddíl 4
Zvláštní režim pro boj proti výrobě drog a obchodu s nimi
Článek 10
1. Valorická cla společného celního sazebníku na produkty, které jsou podle přílohy IV zahrnuty do zvláštního režimu pro boj proti výrobě drog a obchodu s nimi podle hlavy IV a které pocházejí ze země, na niž se podle přílohy I sloupce C vztahuje uvedený režim, se zcela pozastavují.
U produktů kódu KN 030613 se clo snižuje s cílem dosáhnout sazby 3,6 %.
2. Specifická cla společného celního sazebníku na produkty uvedené v odstavci 1 se zcela pozastavují, kromě u produktů, pro které společný celní sazebník zahrnuje rovněž valorické clo.
U produktů kódů KN 17041091 a 17041099 je specifické clo omezeno na 16 % celní hodnoty.
Oddíl 5
Společná ustanovení
Článek 11
Celní preference pro produkty, které jsou předmětem antidumpingových nebo vyrovnávacích opatření podle nařízení (ES) č.
384/96 [9] nebo (ES) č. 2026/97 [10] uložených po vstupu tohoto nařízení v platnost a založených na rozpětí škody, jsou omezeny na celní preference, které odrážejí dovozní ceny, od nichž bylo rozpětí škody odvozeno.
Článek 12
1. Celní preference uvedené v článcích 7 a 10 se ruší, pokud jde o produkty pocházející ze zvýhodněné země a patřící do odvětví, které během tří po sobě jdoucích let splnilo některé z následujících kritérií:
a) - index rozvoje země, jak je definován v příloze II, je vyšší než –2 a
- dovozy všech produktů, které pocházejí z této země, do Společenství a které jsou z daného odvětví zařazeného do režimu, jehož tato země využívá, přesahují 25 % dovozů těch samých produktů do Společenství, pocházejících ze všech zemí a území uvedených v příloze I,
b) - index rozvoje země, jak je definován v příloze II, je vyšší než –2 a
- index specializace daného odvětví přesahuje práh odpovídající indexu rozvoje této země, jak je definován v příloze II a
- dovozy všech produktů, které pocházejí z této země, do Společenství a které jsou z daného odvětví zařazeného do režimu, jehož tato země využívá, přesahují 2 % všech dovozů těch samých produktů do Společenství, pocházejících ze všech zemí a území uvedených v příloze I.
2. Pokud odvětví, pro které byly celní preference zrušeny v souladu se sloupcem D přílohy I nebo s rozhodnutím přijatým později v souladu s tímto článkem, nesplnilo během tří po sobě jdoucích let žádné z kritérií uvedených v odstavci 1, jsou celní preference znovu zavedeny.
3. Od vstupu tohoto nařízení v platnost a na základě nejnovějších údajů, které jsou k dispozici k 1. září každého roku, Komise stanoví, která odvětví splňují podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2.
4. Komise uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam odvětví, která splňují kritéria stanovená v odstavci 1, pokud jde o poslední rok, pro který jsou údaje k dispozici.
5. Před koncem každého roku Komise rozhodne postupem podle článku 38 o zrušení celních preferencí, pokud jde o odvětví, která splňují podmínku stanovenou v odstavci 1, a o opětovném zavedení celních preferencí pro odvětví, která splňují podmínku stanovenou v odstavci 2.
6. První rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 5 vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2003.
Rozhodnutí přijatá v souladu s odstavcem 5 vstoupí v platnost později dnem 1. ledna druhého roku následujícího po roce, kdy byla přijata.
7. Komise oznámí rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 5 dotyčné zvýhodněné zemi a uvědomí jí o dni jeho vstupu v platnost.
Článek 13
1. Pokud je sazba valorického cla sníženého v souladu s ustanoveními této hlavy nejvýše 1 %, ukládání tohoto cla se zcela pozastavuje.
2. Pokud je sazba specifického cla sníženého v souladu s ustanoveními této hlavy nejvýše 2 EURA pro každou částku vypočítanou v euro, ukládání tohoto cla se zcela pozastavuje.
3. S výhradou odstavců 1 a 2 se konečná sazba preferenčních cel vypočítaná v souladu s tímto nařízením zaokrouhluje na první desetinné místo.
HLAVA III
ZVLÁŠTNÍ POBÍDKOVÉ REŽIMY
Oddíl 1
Zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků
Článek 14
1. Celní preference uvedené v čl. 8 odst. 1 se uplatňují na produkty pocházející ze země, na niž se podle přílohy I vztahuje pobídkový režim na ochranu práv pracovníků nebo které byl tento režim později poskytnut rozhodnutím přijatým v souladu s článkem 18, pokud jde o dotyčné odvětví, za podmínky, že produkty provází prohlášení uvedené v článku 19.
2. Zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků lze poskytnout zemi, jejíž vnitrostátní právní předpisy zahrnují věcný obsah norem stanovených v Úmluvách MOP č.
29 a č. 105 o zrušení nucené nebo povinné práce, č.
87 a č. 98 o svobodě sdružování a o právu kolektivně vyjednávat, č.
100 a č. 111 o odstranění diskriminace v zaměstnání a v povolání a č.
138 a č. 182 o skutečném odstranění dětské práce a která účinně používá uvedené právní předpisy.
Článek 15
1. Zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků je poskytnut, pokud:
- o něj žádá země nebo území uvedené v příloze I,
- posouzení žádosti ukáže, že žadatelská země splňuje podmínku stanovenou v čl. 14 odst. 2,
- se žadatelská země zavázala kontrolovat uplatňování zvláštního pobídkového režimu a poskytnout nezbytnou správní spolupráci,
- žadatelská země přistoupí k dohodě podle článku 17.
2. Žadatelská země předloží svou žádost Komisi písemně a poskytne úplné informace týkající se:
- vnitrostátních právních předpisů uvedených v čl. 14 odst. 2, opatření přijatých pro jejich provádění a pro kontrolu jejich používání,
- každého odvětví, na něž se uvedené právní předpisy nepoužívají.
3. K žádosti se připojí úplné úřední znění právních předpisů uvedených v čl. 14 odst. 2 a prováděcích opatření.
4. Pokud se právní předpisy uvedené v čl. 14 odst. 2 nepoužívají v některých odvětvích, může země požádat o využívání zvláštního pobídkového režimu pouze pro odvětví, na něž se právní předpisy vztahují.
Článek 16
1. Pokud Komise obdrží žádost provázenou informacemi uvedenými v čl.
15 odst. 2, oznámí prostřednictvím sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, že uvedená žádost byla předložena a že jakákoli důležitá informace týkající se žádosti jí může být sdělena; stanoví lhůtu, během níž mohou zúčastněné strany písemně oznámit své připomínky.
2. Komise žádost posoudí.
Může žadatelské zemi položit jakoukoli otázku, kterou považuje za důležitou, a může ověřit obdržené informace u žadatelských zemí nebo u jakékoli fyzické nebo právnické osoby.
3. Komise může provádět hodnocení v žadatelské zemi.
Při tomto úkolu jí mohou být nápomocny členské státy.
4. Komise uvědomí žadatelskou zemi o svém hodnocení. Pokud žadatelská země potřebuje prodloužení lhůty, aby splnila podmínky stanovené v čl. 14 odst. 2, může požádat Komisi, aby podle toho odložila rozhodnutí podle čl. 18 odst. 1. Komise rozhodne o odložení postupem podle článku 39.
5. Posouzení žádosti je ukončeno nejvýše do jednoho roku po dni, kdy bylo uveřejněno sdělení uvedené v odstavci 1.
Komise může tuto dobu prodloužit poté, co o tom uvědomila výbor.
6. Komise předloží své závěry výboru.
Článek 17
Při posuzování žádosti Komise stanoví po dohodě se žadatelskou zemí:
a) orgány této země, které budou odpovědné za správní spoluprací;
b) orgány této země, které budou pověřeny vydáním prohlášení podle článku 19.
Článek 18
1. Komise rozhodne postupem podle článku 38, je-li třeba poskytnout žadatelské zemi výhodu pobídkového režimu na ochranu práv pracovníků.
2. Pokud byla žádost předložena v souladu s čl. 15 odst. 4 nebo pokud posouzení podle článku 16 ukáže, že se právní předpisy uvedené v čl. 14 odst. 2 v některých odvětvích nepoužívají, je zvláštní režim poskytnut pouze odvětvím, na něž se právní předpisy používají.
3. Komise sdělí žadatelské zemi každé rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 1.
Pokud je zvláštní pobídkový režim poskytnut některé zemi, je tato země uvědoměna o dni, k němuž uvedené rozhodnutí vstupuje v platnost.
4. Pokud je žadatelské zemi odmítnut zvláštní pobídkový režim nebo pokud jsou některá odvětví z něho vyloučena, Komise své rozhodnutí odůvodní, jestliže o to země požádá.
5. Komise řídí veškeré styky s žadatelskou zemí, týkající se žádosti, v úzké koordinaci s výborem.
Článek 19
1. Celní preference podle čl. 18 odst. 1 se uplatňují za podmínky, že dotyčné produkty byly provázeny prohlášením vydaným orgány podle čl. 17 písm. b), které potvrzuje, že uvedené produkty byly vyrobeny v zemi původu za podmínek splňujících právní předpisy uvedené v čl. 14 odst. 2. Platnost uvedeného prohlášení je potvrzena otiskem razítka orgánu, který je vydal, v souladu s nařízením (EHS) č. 2454/93.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 obsahuje tuto poznámku: "Úmluvy MOP č. 29, 87, 98, 100, 105, 111, 138 a 182 – hlava III oddíl 1 nařízení Rady č. 2501/2001" a je zapsáno v kolonce 4 osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo v prohlášení na faktuře stanoveném nařízením Komise (EHS) č. 2454/93.
Článek 20
1. Ustanovení nařízení (EHS) č. 2454/93 o prokazování původu a o způsobech správní spolupráce se použijí přiměřeně na prohlášení uvedené v článku 19, pokud jde o zvýhodněné země.
2. Komise může postupem podle článku 39 přezkoumat neúplný seznam kritérií blíže určujících případy důvodných pochybností, které mohou vzniknout v rámci uplatňování uvedeného pobídkového režimu [11].
Jakákoli změna tohoto seznamu se uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pokud je posláno druhé sdělení pro účely dodatečné kontroly osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře v souladu s nařízením (EHS) č. 2454/93, pokud jde o celní preference uvedené v čl. 8 odst. 1, celní orgány Společenství o tom uvědomí Komisi, která neprodleně uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení uvádějící, že existují důvodné pochybnosti, pokud jde o některé produkty, producenty nebo vývozce, a udávající jejich výčet.
4. Pokud bylo stanoveno v souladu s postupem podle nařízení (EHS) č. 2454/93 pro účely dodatečné kontroly osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře, že se celní preference uvedené v čl. 8 odst. 1 neuplatňují na produkty některých producentů nebo vývozců, celní orgány Společenství o tom uvědomí Komisi, která neprodleně uveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Oddíl 2
Zvláštní pobídkový režim na ochranu životního prostředí
Článek 21
1. Celní preference uvedené v čl. 8 odst. 3 se uplatňují na dovozy produktů z tropického lesa pocházejících ze země, na niž se v souladu s přílohou I vztahuje zvláštní pobídkový režim na ochranu životního prostředí nebo které byl uvedený režim později poskytnut na základě rozhodnutí přijatého v souladu s článkem 23.
2. Zvláštní pobídkový režim na ochranu životního prostředí lze poskytnout zemi, která účinně používá vnitrostátní právní předpisy zahrnující věcný obsah mezinárodně uznávaných norem a obecných zásad ohledně udržitelného hospodaření s tropickými lesy.
Článek 22
1. Zvláštní pobídkový režim uvedený v článku 21 je poskytnut, pokud
- o něj žádá země nebo území uvedené v příloze I,
- posouzení žádosti ukáže, že žadatelská země splňuje podmínku stanovenou v čl. 21 odst. 2,
- se žadatelská země zavázala zachovat vnitrostátní právní předpisy uvedené v čl. 21 odst. 2, kontrolovat uplatňování zvláštního pobídkového režimu a poskytnout nezbytnou správní spolupráci.
2. Žadatelská země předloží svou žádost Komisi písemně a poskytne úplné informace týkající se:
- vnitrostátních právních předpisů uvedených v čl. 21 odst. 2, jakož i opatření přijatých pro jejich provádění a kontrolu jejich používání;
- každého systému certifikace lesního hospodářství, pokud je takový systém uplatňován v dané zemi.
3. K žádosti se připojí úplné úřední znění právních předpisů uvedených v čl. 21 odst. 2 a prováděcích opatření.
4. Komise projedná žádosti předložené podle odstavce 2 v souladu s článkem 16.
Článek 23
1. Komise rozhodne postupem podle článku 38, je-li třeba poskytnout žadatelské zemi výhodu zvláštního pobídkového režimu na ochranu životního prostředí.
2. Komise sdělí žadatelské zemi každé rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 1.
Pokud je zvláštní pobídkový režim poskytnut některé zemi, je tato země uvědoměna o dni, v němž uvedené rozhodnutí vstupuje v platnost.
3. Pokud je žadatelské zemi odmítnut zvláštní pobídkový režim, Komise své rozhodnutí odůvodní, jestliže o to země požádá.
4. Komise řídí veškeré styky s žadatelskou zemí, týkající se žádosti, v úzké koordinaci s výborem.
Článek 24
1. Celní preference uvedené v čl. 8 odst. 3 se uplatňují za podmínky, že dotyčné produkty provází tato poznámka: "Doložka o životním prostředí – hlava III oddíl 2 nařízení Rady (ES) č. 2501/2001".
2. Toto prohlášení je uvedeno v kolonce 4 osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo v prohlášení na faktuře uvedeném v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93.
HLAVA IV
ZVLÁŠTNÍ REŽIM PRO BOJ PROTI VÝROBĚ DROG A OBCHODU S NIMI
Článek 25
1. U každé země, na niž se vztahuje zvláštní režim pro boj proti výrobě drog a obchodu s nimi, Komise kontroluje a hodnotí jeho účinky, pokud jde o:
a) využívání celních preferencí stanovených uvedeným režimem;
b) úsilí v boji proti výrobě drog a obchodu s nimi.
2. U každé zvýhodněné země Komise rovněž hodnotí:
a) sociální rozvoj, zejména dodržování a podporu norem stanovených úmluvami MOP uvedenými v Deklaraci MOP o základních principech a právech v práci;
b) politiku životního prostředí, zejména udržitelné hospodaření s tropickými lesy.
3. Hodnocení uvedené v odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. a) a b) přihlíží k výsledkům šetření příslušných mezinárodních agentur a organizací. Komise uvědomí každou zvýhodněnou zemi o svém hodnocení a vyzve ji k předložení připomínek. Hodnocení je obsaženo ve zprávě uvedené v čl. 37 odst. 3. Toto, aniž je dotčeno pokračování režimu uvedeného v odstavci 1 až do roku 2004 a jeho případné další prodloužení.
4. Do konce roku 2004 Komise zhodnotí výsledky režimů uvedených v odstavci 1.
Výsledky hodnocení předloží výboru a vezme je v úvahu při stanovení obecných zásad systému všeobecných celních preferencí pro desetiletí 2005 až 2014.
HLAVA V
DOČASNÉ ODNĚTÍ A OCHRANNÁ OPATŘENÍ
Článek 26
1. Preferenční režimy stanovené tímto nařízením mohou být dočasně odňaty pro všechny nebo část produktů pocházejících ze zvýhodněné země pro jeden z těchto důvodů:
a) provádění jakékoli formy otrocké nebo nucené práce, jak je definována v Ženevských úmluvách ze dne 25. září 1926 a ze dne 7. září 1956 a v Úmluvách MOP č.
29 a č. 105;
b) vážné a soustavné porušování svobody sdružování, práva na kolektivní vyjednávání nebo zásady nediskriminace v zaměstnání a povolání nebo využívání dětské práce, jak je definováno v úmluvách MOP;
c) vývoz zboží vyrobeného ve věznicích;
d) nedostatečná celní kontrola v oblasti vývozu a tranzitu drog (nepovolených produktů nebo prekurzorů) a nedodržování mezinárodních úmluv v oblasti praní špinavých peněz;
e) podvody, nesrovnalosti, soustavné porušování týkající se pravidel původu zboží nebo zajištění jejich dodržování, nesplnění povinnosti předložit doklad o původu nebo nepřítomnost správní spolupráce požadované k provádění a kontrole režimu uvedeného v čl. 1 odst. 2;
f) nekalé obchodní praktiky včetně praktik, které podle dohod WTO jsou zakázané nebo napadnutelné na základě dohod WTO za podmínky, že příslušný orgán WTO rozhodl v tomto smyslu;
g) porušování cílů mezinárodních úmluv, jako jsou Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO), Komise pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (NEAFC), Mezinárodní komise pro zachování tuňáků v Atlantiku (ICCAT) a Organizace na zachování lososa v severním Atlantickém oceánu (NASCO), týkajících se zachování a řízení rybolovných zdrojů.
2. Správní spolupráce stanovená v odst. 1 písm. e) vyžaduje zejména, aby zvýhodněná země:
a) sdělila Komisi informace nezbytné k provádění pravidel původu a ke kontrole jejich dodržování a aktualizovala je;
b) byla nápomocna Společenství tím, že provede na žádost celních orgánů členských států následnou kontrolu prokazování původu, a sdělila výsledky kontroly ve lhůtě;
c) byla nápomocna Společenství tím, že zmocní Komisi v koordinaci a v úzké spolupráci s příslušnými orgány členských států uskutečňovat mise pro správní a vyšetřovací spolupráci v uvedené zemi za účelem ověření pravosti dokladů nebo přesnosti informací, které jsou rozhodující pro poskytnutí výhody režimu stanoveného v čl. 1 odst. 2;
d) prováděla nebo stanovila odpovídající šetření s cílem odhalit a předejít jakémukoli porušení pravidel původu;
e) dodržovala nebo zajistila dodržování pravidel původu, pokud jde o regionální kumulaci, jestliže se na zemi vztahuje.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, výhoda zvláštních pobídkových režimů uvedených v hlavě III může být dočasně odňata pro všechny nebo část produktů pocházejících za zvýhodněné země zahrnuté do uvedených režimů pro jeden z těchto důvodů:
a) vnitrostátní právní předpisy již nezahrnují normy uvedené v čl. 14 odst. 2 nebo v čl. 21 odst. 2, nebo nejsou účinně používány;
b) nedodržování závazku uvedeného v čl. 15 odst. 1 nebo v čl. 22 odst. 1.
4. Aniž je dotčen článek 11, preferenční režimy stanovené tímto nařízením nejsou odňaty v souladu s odst. 1 písm. f), pokud jde o produkty, které jsou předmětem antidumpingových nebo vyrovnávacích opatření na základě nařízení (ES) č. 384/96 nebo (ES) č. 2026/97, z důvodů ospravedlňujících tato opatření.
Článek 27
1. Pokud Komise nebo členský stát obdrží informace, které mohou ospravedlnit dočasné odnětí, a pokud se Komise domnívá, že existují dostatečné důvody k tomu, aby se ospravedlnilo zahájení šetření, uvědomí o tom výbor a požádá o konzultace, které se uskuteční do 15 dnů.
2. Po konzultacích může Komise postupem podle článku 39 rozhodnout, že zahájí šetření.
Článek 28
1. Pokud se Komise rozhodne zahájit šetření, uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení o zahájení šetření a uvědomí o tom dotyčnou zvýhodněnou zemi.
Toto oznámení uvádí souhrn obdržených informací a upřesňuje, že jakákoli užitečná informace musí být sdělena Komisi.
Stanoví lhůtu, během níž mohou zúčastněné strany písemně oznámit svá stanoviska.
2. Komise poskytne dotyčné zvýhodněné zemi příležitost spolupracovat na šetření.
3. Komise vyhledává všechny informace, které považuje za nezbytné, a může ověřit obdržené informace s hospodářskými subjekty a dotyčnou zvýhodněnou zemí. Dostupná hodnocení, komentáře, rozhodnutí, doporučení a závěry různých dozorčích orgánů MOP, zejména včetně postupů článku 33, slouží jako východisko pro šetření za účelem stanovit, je-li dočasné odnětí oprávněné z důvodů uvedených v čl. 26 odst. 1 písm. b).
4. Komisi mohou být rovněž nápomocni v tomto úkolu zástupci členského sátu, na jehož území by se měla provádět ověření, pokud si to uvedený stát přál.
5. Pokud nejsou informace požadované Komisí poskytnuty v přiměřené lhůtě nebo jsou šetření kladeny významné překážky, mohou být závěry stanoveny na základě dostupných údajů.
6. Šetření musí být skončeno alespoň do jednoho roku.
Komise může tuto dobu prodloužit postupem podle článku 39.
Článek 29
1. Komise předloží výboru zprávu o svých závěrech.
2. Pokud má Komise za to, že závěry neospravedlňují dočasné odnětí, rozhodne postupem podle článku 39 šetření uzavřít.
V takovém případě uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení o uzavření šetření, zahrnující odůvodnění jejích hlavních závěrů.
3. Pokud má Komise za to, že závěry ospravedlňují dočasné odnětí z důvodu uvedeného v čl. 26 odst. 1 písm. b), rozhodne postupem podle článku 39, že bude kontrolovat a hodnotit situaci v dotyčné zvýhodněné zemi po dobu šesti měsíců. Komise oznámí toto rozhodnutí dotyčné zvýhodněné zemi a uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení o svém záměru předložit Radě návrh na dočasné odnětí, ledaže by se před koncem uvedené doby dotyčná zvýhodněná země zavázala přijmout nezbytná opatření, aby dosáhla v přiměřené lhůtě souladu se zásadami Deklarace MOP o základních principech a právech v práci z roku 1998.
4. Pokud se Komise domnívá, že opatření o dočasném odnětí je nezbytné, předloží odpovídající návrh Radě, která o něm rozhodne kvalifikovanou většinou do 30 dnů.
5. Pokud na konci doby uvedené v odstavci 3 Komise zjistí, že dotyčná zvýhodněná země nepřijala požadovaný závazek, a pokud se domnívá, že opatření o dočasném odnětí je nezbytné, předloží odpovídající návrh Radě, která o něm rozhodne kvalifikovanou většinou do 30 dnů.
Pokud Rada rozhodne o dočasném odnětí, toto rozhodnutí vstupuje v platnost šest měsíců po jeho přijetí, ledaže by bylo mezitím rozhodnuto, že důvody, které je ospravedlňovaly, již neexistují.
Článek 30
1. Poté, co Komise uvědomí výbor, může pozastavit preferenční režimy stanovené tímto nařízením, pokud jde o všechny produkty nebo některé produkty pocházející ze zvýhodněné země:
a) pokud má za to, že jsou dostatečné důkazy k ospravedlnění dočasného odnětí z důvodu uvedeného v čl. 26 odst. 1 písm. e), nebo
b) pokud dovozy uskutečněné v rámci uvedených režimů značně přesahují obvyklé úrovně produkčních a vývozních kapacit dotyčné země.
2. Členské státy sdělí Komisi každou závažnou informaci, která může pozastavení preferencí ospravedlnit.
3. Pokud Komise uváží, že jsou dostatečné důkazy, aby se prokázalo, že jsou splněny podmínky pro pozastavení, přijme všechna vhodná opatření v co nejkratší lhůtě.
4. Doba pozastavení je omezena na tři měsíce a může být pouze jednou prodloužena.
Komise může tuto dobu prodloužit postupem podle článku 39.
Článek 31
1. Pokud je produkt pocházející ze zvýhodněné země dovážen za podmínek, které způsobují nebo mohou způsobit vážné obtíže producentům podobných nebo přímo konkurenčních produktů ze Společenství, cla společného celního sazebníku mohou být kdykoli znovu zavedena pro tento produkt na žádost členského státu nebo z podnětu Komise.
2. Pokud Komise rozhodne zahájit šetření, uveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení o tomto šetření.
Oznámení blíže uvádí, že veškeré užitečné informace musí být sděleny Komisi.
Stanoví lhůtu, během níž mohou zúčastněné strany písemně oznámit své připomínky.
3. Pokud Komise zkoumá případnou existenci vážných obtíží, přihlíží zejména k následujícím faktorům, jsou-li k dispozici, které se týkají producentů Společenství:
- podíl na trhu,
- produkce,
- zásoby,
- produkční kapacita,
- konkursy,
- ziskovost,
- využití jejich kapacit,
- zaměstnanost,
- dovozy,
- ceny.
4. Komise rozhodne do 30 dnů po konzultaci s výborem.
5. Pokud výjimečné okolnosti vyžadující okamžitou akci znemožňují šetření, může Komise poté, co uvědomila výbor, přijmout jakékoli preventivní opatření, které je zcela nezbytné.
Článek 32
Pokud dovozy produktů, na něž se vztahuje příloha I Smlouvy, narušují trhy Společenství nebo jejich regulační mechanismy nebo hrozí-li, že by je vážně narušily, může Komise pozastavit preferenční režimy pro dotyčné produkty poté, co o tom uvědomila řídící výbor pro příslušnou společnou organizaci trhů.
Článek 33
1. Komise uvědomí dotyčnou zvýhodněnou zemi o každém rozhodnutí přijatém v souladu s články 30, 31 nebo 32 před jeho vstupem v platnost.
Komise o tom rovněž uvědomí Radu a členské státy.
2. Každý členský stát může do deseti dnů Radě předložit rozhodnutí přijaté v souladu s články 30, 31 nebo 32.
Rada může do 30 dnů přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 34
Ustanoveními této hlavy není dotčeno uplatňování ochranných opatření stanovených na základě společné zemědělské politiky podle článku 37 Smlouvy, ani ochranných opatření stanovených na základě společné obchodní politiky podle článku 133 Smlouvy, ani všech ostatních ochranných opatření, která by mohla být uplatňována.
HLAVA VI
PROCEDURÁLNÍ USTANOVENÍ
Článek 35
Komise stanoví postupem podle článku 39 úpravy příloh tohoto nařízení, které jsou nezbytné z důvodu změn kombinované nomenklatury nebo změn v mezinárodním statusu nebo zařazení zemí nebo území.
Článek 36
1. Do šesti týdnů po uplynutí každého čtvrtletí předají členské státy Statistickému úřadu Evropských společenství své statistické údaje o produktech propuštěných do volného oběhu během referenčního čtvrtletí v rámci celních preferencí stanovených tímto nařízením. Tyto údaje dodané podle kódových čísel kombinované nomenklatury (KN) a popřípadě kódových čísel integrovaného sazebníku Evropských společenství (TARIC) musí podrobně uvádět podle země původu hodnoty, množství a doplňkové jednotky, které jsou popřípadě požadovány podle definicí nařízení (ES) č. 1172/95 [12] a nařízení Komise (ES) č. 1917/2000 [13].
2. V souladu s čl. 308 písm. d) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 poskytnou členské státy Komisi na její žádost podrobnosti o množstvích produktů propuštěných do volného oběhu, na něž se vztahovaly celní preferenční režimy během předchozích měsíců.
3. Komise kontroluje v úzké spolupráci s členskými státy dovozy produktů odpovídající kódu KN 08030019, celním položkám 0603, 1006 a 1701 a kódům KN 16041411, 16041418, 16041490, 16041939 a 16042070, aby stanovila, zda jsou splněny podmínky uvedené v článcích 30, 31 a 32.
Článek 37
1. Při používání tohoto nařízení je Komisi nápomocen Výbor pro všeobecné preference složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor může posoudit jakoukoli otázku týkající se používání tohoto nařízení, předloženou Komisí nebo na žádost členského státu.
3. Výbor posoudí účinky systému všeobecných celních preferencí Společenství na základě výroční zprávy Komise týkající se všech preferenčních režimu uvedených v čl.
1 odst. 2.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 38
1. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
2. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je stanovena na tři měsíce.
Článek 39
Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
HLAVA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 40
1. Žádosti týkající se hlavy III tohoto nařízení, které byly předloženy na základě ustanovení předchozího nařízení o uplatňování systému všeobecných celních preferencí Společenství a u nichž nebylo přijato žádné rozhodnutí před vstupem tohoto nařízení v platnost, se považují za odkaz na odpovídající ustanovení tohoto nařízení.
2. Nařízení Rady (ES) č. 552/97 ze dne 24. března 1997 o dočasném odnětí výhody všeobecných celních preferencí Myanmarskému svazu [14], jímž se odkazuje na nařízení (ES) č. 3281/94 [15] a (ES) č. 1256/96 [16], se považuje za odkaz na odpovídající ustanovení tohoto nařízení.
3. Toto nařízení nahrazuje nařízení Rady (ES) č. 416/2001, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2820/98 o uplatňování víceletého systému všeobecných celních preferencí v období od 1. července 1999 do 31. prosince 2001 tak, aby se osvobození od cla rozšířilo bez jakéhokoli množstevního omezení na produkty pocházející z nejméně rozvinutých zemí.
Článek 41
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
2. Použije se do dne 31. prosince 2004.
Tato lhůta se nepoužije na zvláštní režim pro nejméně rozvinuté země ani na jiná ustanovení tohoto nařízení, pokud se použijí společně s uvedeným režimem.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2511/2001
ze dne 20. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 32/2000 za účelem prodloužení platnosti celních kvót Společenství pro výrobky z juty a kokosových vláken
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 32/2000 ze dne 17. prosince 1999 o otevření a správě celních kvót Společenství závazných v rámci GATT a některých jiných celních kvót Společenství, o podrobných pravidlech pro úpravu těchto kvót a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1808/95 [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 písm. b) druhou odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nabídkou, kterou Společenství učinilo v rámci Konference Organizace spojených národů o obchodu a rozvoji (Unctad), a se svým systémem všeobecných celních preferencí zavedlo Společenství od roku 1971 celní preference pro výrobky z juty a kokosových vláken pocházející z některých rozvojových zemí. Tyto preference měly formu postupného snižování celních sazeb společného celního sazebníku a, od roku 1978 do 31. prosince 1994, úplného pozastavení těchto celních sazeb.
(2) Od 1. ledna 1995, kdy vstoupil v platnost nový systém všeobecných celních preferencí, do 31. prosince 2001 Společenství mimo GATT otevřelo prostřednictvím nařízení Rady (ES) č. 764/96 [2] pozměněného nařízeními (ES) č. 1401/98 [3] a (ES) č. 32/2000 pro určitá množství výrobků z juty a kokosových vláken autonomní celní kvóty Společenství s nulovou celní sazbou. Jelikož platnost systému všeobecných celních preferencí bude nařízením Rady prodloužena do 31. prosince 2004, měl by režim pro výrobky z juty a kokosových vláken být rovněž prodloužen do 31. prosince 2004.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze III nařízení (ES) č. 32/2000 se u pořadových čísel 09.0107, 09.0109 a 09.0111 v pátém sloupci ("Kvótové období") slova "od 1. 1. 2000 do 31. 12. 2000 a od 1. 1. 2001 do 31. 12. 2001" nahrazují slovy "od 1. 1. 2002 do 31. 12. 2002, od 1. 1. 2003 do 31. 12. 2003 a od 1. 1. 2004 do 31. 12. 2004".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2528/2001
ze dne 17. prosince 2001
o uzavření protokolu, kterým se na období od 1. srpna 2001 do 31. července 2006 stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek uvedené v Dohodě o spolupráci v odvětví mořského rybolovu mezi Evropským společenstvím a Mauritánskou islámskou republikou
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 spolu s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s Dohodou o spolupráci mezi Evropským společenstvím a Mauritánskou islámskou republikou v odvětví mořského rybolovu [2] jednaly tyto dvě strany o změnách nebo dodatcích, které mají být provedeny v uvedené dohodě.
(2) Na závěr těchto jednání byl podepsán nový protokol, kterým se na období od 1. srpna 2001 do 31. července 2006 stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle zmíněné dohody.
(3) Schválení tohoto protokolu je v zájmu Společenství.
(4) Je třeba stanovit způsob rozdělování rybolovných práv mezi členské státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jménem Společenství se schvaluje Protokol, kterým se na období od 1. srpna 2001 do 31. července 2006 stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody o spolupráci v odvětví mořského rybolovu mezi Evropským společenstvím a Mauritánskou islámskou republikou.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení [3].
Článek 2
Rybolovná práva stanovená v protokolu se mezi členské státy rozdělují takto: Rybolovná kategorie _BAR_ Členský stát _BAR_ Hrubá registrovaná tonáž (BRT) _BAR_ Počet plavidel, která mohou být použita _BAR_ Korýši kromě humrů _BAR_ Španělsko _BAR_ 4364 _BAR_ _BAR_ Itálie _BAR_ 1091 _BAR_ _BAR_ Portugalsko _BAR_ 545 _BAR_ _BAR_ Štikozubec obecný _BAR_ Španělsko _BAR_ 8500 _BAR_ _BAR_ Druhy žijící při dně kromě štikozubce obecného _BAR_ Španělsko _BAR_ 1300 _BAR_ _BAR_ Jiné zařízení než vlečné sítě _BAR_ Portugalsko _BAR_ 2000 _BAR_ _BAR_ Druhy žijící při dně– vlečná síť _BAR_ Španělsko _BAR_ 4000 _BAR_ _BAR_
Hlavonožci _BAR_ Španělsko _BAR_ _BAR_ 50 _BAR_
Pelagické druhy _BAR_ _BAR_ _BAR_ 15 _BAR_ Pokud žádosti o licence těchto států nevyčerpají všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise vzít v úvahu žádosti o povolení jiných členských států.
Článek 3
Členské státy, jejichž plavidla loví na základě protokolu, oznamují Komisi množství každého druhu vylovené v oblasti rybolovu Mauritánie v souladu s nařízením Komise (ES) č. 500/2001 ze dne 14. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2847/93, pokud jde o kontrolu úlovků rybářských plavidel Společenství ve vodách třetích zemí a na volném moři. [4].
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn určit osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2529/2001
ze dne 19. prosince 2001
o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení týkající se společné organizace trhu se skopovým a kozím masem jsou obsažena v řadě nařízení. Z důvodů jasnosti je třeba tato nařízení zrušit a nahradit novým nařízením. Nařízení Rady (EHS) č. 2644/80 ze dne 14. října 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro intervenci v odvětví skopového a kozího masa [4], (EHS) č. 3901/89 ze dne 12. prosince 1989, kterým se stanoví definice těžkých jehňat [5], (EHS) č. 1323/90 ze dne 14. května 1990 o zvláštní podpoře chovu ovcí a koz v některých znevýhodněných oblastech Společenství [6], (EHS) č. 3493/90 ze dne 27. listopadu 1990, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování prémií producentům skopového a kozího masa [7], (EHS) č. 338/91 ze dne 5. února 1991, kterým se určuje standardní jakost Společenství pro čerstvá nebo chlazená jatečně upravená těla ovcí [8] a nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [9] se nahrazují novými ustanoveními tohoto nařízení, a proto je třeba uvedená nařízení zrušit.
(2) Společná organizace zemědělských trhů může v závislosti na produktu nabývat různých forem.
(3) K dosažení cílů stanovených v článku 33 Smlouvy, zejména stability trhu a přiměřené životní úrovně pro dotyčné zemědělské obyvatelstvo, je nezbytné přijmout určitá opatření, která by usnadnila přizpůsobení nabídky požadavkům trhu.
Je třeba přijmout řadu opatření v oblasti vnitřního trhu, týkajících se zejména prémie poskytované producentům skopového a kozího masa, jakož i režimu soukromého skladování.
(4) Při stanovení výše prémie, která má být producentům poskytnuta, je nutné brát v úvahu různé specializace produkčních systémů ve Společenství.
Prémie vyplácená na kozy by se měla poskytovat producentům ve vybraných oblastech, kde je chov koz zaměřen na produkci kozího masa a metody chovu koz a ovcí jsou v zásadě podobné.
(5) Rovněž je nutné stanovit vyplácení doplňkové prémie producentům v oblastech, kde chov ovcí a koz představuje tradiční činnost nebo významně přispívá k hospodářství na venkově. Poskytování doplňkové prémie by mělo být omezeno na producenty, jejichž zemědělský podnik se alespoň 50 % své plochy využívané k zemědělské produkci nachází ve znevýhodněných oblastech ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 27. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [10].
(6) Pro administrativní účely je vhodné, aby se první možný termín pro výplatu prémií shodoval s počátkem rozpočtového roku.
Prémie musí být poskytovány v určitých lhůtách, aby se dosáhlo žádoucího hospodářského účinku.
(7) Je nezbytné umožnit, aby se výše prémií měnila s ohledem na vývoj produkce, produktivity a trhů.
(8) Je vhodné zachovat u producentů individuální stropy, aby se nepodporovalo zvyšování produkce a výdajů.
Celkový počet nároků na prémii v každém členském státě je třeba stanovit na základě již stanovené výše podpor.
(9) Noví producenti a stávající producenti, jejichž individuální stropy neodpovídají z různých důvodů změněným podmínkám v jejich stádech, by neměli být vyloučeni z režimu prémií.
Je proto třeba přijmout ustanovení pro vytváření a správu vnitrostátních rezerv v souladu s kritérii Společenství.
Ze stejného důvodu je třeba, aby převod nároků na prémii bez převodu příslušného zemědělského podniku byl upraven předpisy umožňujícími odejmout část převáděných nároků bez vyrovnávací platby a zařadit je do uvedené vnitrostátní rezervy.
(10) Členské státy by měly být zmocněny k tomu, aby umožňovaly dočasný převod nároků na prémii, aby tak producenti mohli na omezenou dobu snížit svoji produkci.
(11) Je třeba vytvořit vazbu mezi citlivými oblastmi nebo místy a produkcí ovcí a koz, a zajistit tak zachování této produkce, zejména v regionech, kde je taková produkce důležitá pro místní hospodářství.
(12) Podmínky pro produkci ovcí a koz, jakož i výše příjmů producentů se v různých produkčních oblastech Společenství výrazně liší.
Proto je vhodné vytvořit pružný rámec dodatkových plateb Společenství, jejichž stanovení a vyplácení by prováděly členské státy na základě celkové stanovené částky a podle určitých společných kritérií tak, aby přiměřeně odpovídaly strukturálním a přirozeným rozdílům, jakož i rozmanitým potřebám uvedeného odvětví.
Celkové částky by se členským státům měly přidělovat podle jejich podílu na vyplácených prémiích.
Cílem společných kritérií je mimo jiné zabránit tomu, aby dodatkové platby měly diskriminační účinky a rovněž zajistit, aby byly plně respektovány příslušné mnohostranné závazky Společenství.
Zejména je nezbytné, aby členské státy byly povinny jednat výlučně na základě objektivních kritérií, aby plně dodržovaly zásadu rovného zacházení a vyvarovaly se narušení trhu a hospodářské soutěže.
(13) Intervenční opatření mají formu podpor soukromého skladování, které nejméně ovlivňují běžné uvádění produktů na trh.
Je nezbytné zajistit náležité používání těchto podpor, a proto musí být Komise plně informována o vývoji cen skopového a kozího masa na společném trhu.
(14) V okamžiku, kdy jsou splněna určitá kritéria týkající se tržní ceny, je zpravidla nutné rozhodnout o poskytnutí podpory soukromého skladování na základě nabídkového řízení.
Účinnost podpory soukromého skladování by ovšem mohla být zvýšena při stanovení výše této podpory předem v případech, kdy se využití soukromého skladování ukazuje jako naléhavé a nezbytné vzhledem k obzvláště tíživé situaci na trhu v jedné nebo více oblastí kotování.
Je proto nezbytné umožnit Komisi, aby v případě vzniku takové situace na trhu stanovila výši podpory předem, ačkoliv v oblasti tržních cen nebyla splněna příslušná kritéria.
(15) Režim obchodní výměny, včetně režimu dovozních cel, jakož i opatření v oblasti cen a prémií a intervenční opatření, by měly sloužit ke stabilizaci trhu Společenství.
(16) Příslušné orgány by měly mít takové podmínky, aby mohly neustále sledovat probíhající obchodní výměny s cílem posoudit vývoj na trhu a aby v případě potřeby mohly použít opatření tohoto nařízení.
Za tímto účelem je třeba přijmout opatření týkající se vydávání dovozních licencí, případně rovněž vývozních licencí, které by byly zárukou, že obchodní transakce, na něž byly licence vydány, budou uskutečněny.
(17) Vzhledem k nezbytnosti vyloučit nebo potlačit nepříznivé účinky, které by na trhu Společenství mohl způsobit dovoz některých zemědělských produktů, podléhá dovoz jednoho nebo více těchto produktů dodatečnému dovoznímu clu, pokud jsou splněny určité podmínky.
(18) Za určitých podmínek je vhodné zmocnit Komisi, aby otevírala a spravovala celní kvóty vyplývající jednak z mezinárodních dohod uzavřených na základě Smlouvy, jednak z jiných aktů Rady.
(19) Kromě výše uvedeného režimu je třeba v rozsahu nezbytném pro jeho řádné fungování přijmout opatření, která by zcela nebo zčásti zakazovala, aby byl používán režim aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, pokud by to situace na trhu vyžadovala.
(20) Režim cel umožňuje obejít se bez jakýchkoliv dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství.
Mechanismus společných cen a cel se však může za mimořádných okolností ukázat jako nedostatečný.
V takových případech by Společenství mělo mít možnost přijmout neprodleně všechna nezbytná opatření, aby trh Společenství nebyl ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo dojít po odstranění překážek dovozu.
Tato opatření musí být v souladu se závazky Společenství, včetně mezinárodních závazků.
(21) Důvodem k přijetí opatření může být rovněž situace, kdy podstatný nárůst nebo pokles cen narušuje trh Společenství nebo by mohl tento trh narušit.
(22) Omezení volného pohybu vyplývající z opatření na ochranu proti šíření chorob zvířat může působit těžkosti na trhu jednoho nebo více členských států.
Je možné, že pro nápravu takových situací budou muset být zavedena mimořádná opatření na podporu trhu.
(23) Poskytováním určitých podpor by bylo ohroženo řádné fungování jednotného trhu založeného na společných cenách.
Proto by se ustanovení Smlouvy upravující státní podporu měla vztahovat i na skopové a kozí maso.
(24) Je třeba přijmout opatření nezbytná pro provádění tohoto nařízení podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].
(25) Výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízeníspadají do působnosti nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [12].
(26) Vliv chovu ovcí a koz na životní prostředí vyvolává v určitých regionech Společenství obavy.
Komise by na základě zkušeností měla vypracovat o této problematice zprávu, podle potřeby doplněnou příslušnými návrhy.
(27) Přechod od režimu podle nařízení (ES) č. 2467/98 na režim stanovený tímto nařízením by mohl přinést potíže, které toto nařízení neřeší.
Komise by proto měla mít možnost přijmout přechodná opatření, aby bylo možné tyto potíže vyřešit.
Komise by rovněž měla být oprávněna řešit konkrétní praktické problémy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společná organizace trhu se skopovým a kozím masem zahrnuje režim vnitřního trhu, jakož i režim obchodních výměn a vztahuje se na tyto produkty: Kód KN _BAR_ Popis _BAR_ _BAR_
a) _BAR_ 01041030 _BAR_ Jehňata (do stáří jednoho roku) _BAR_
16029074 _BAR_
16029078 _BAR_
Článek 2
S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin a usnadnit tak přizpůsobení nabídky požadavkům trhu mohou být pro produkty uvedené v článku 1 přijata tato opatření Společenství:
a) opatření pro zlepšení chovu ovcí a koz;
b) opatření na podporu lepší organizace výroby, zpracování a uvádění na trh;
c) opatření pro zlepšení jakosti;
d) opatření umožňující vypracovávat krátkodobé a dlouhodobé předběžné odhady na základě používaných výrobních prostředků;
e) opatření umožňující zjišťovat vývoj cen na trhu.
Obecná pravidla týkající se těchto opatření se přijmou postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy.
KAPITOLA I PŘÍMÉ PLATBY
Článek 3
Pro účely této hlavy se rozumí:
a) "producentem" jednotlivý zemědělec, fyzická nebo právnická osoba nebo skupina fyzických nebo právnických osob, bez ohledu na to, jaké právní postavení tato skupina nebo její členové mají podle vnitrostátních právních předpisů, jejichž zemědělský podnik se nachází na území Společenství a které se zabývají chovem ovcí nebo koz;
b) "zemědělským podnikem" všechny výrobní jednotky, které producent řídí a které se nacházejí na území jednoho členského státu;
c) "bahnicí" každá samice z druhu ovcí, která již alespoň jednou rodila nebo dosáhla věku nejméně jednoho roku;
d) "kozou" každá samice z druhu koz, která již alespoň jednou rodila nebo dosáhla věku nejméně jednoho roku.
Oddíl 1 Prémie na bahnice a kozy
Článek 4
1. Producentovi chovajícímu ve svém zemědělském podniku bahnice může být na základě žádosti poskytnuta prémie na chov bahnic (dále jen "prémie na bahnice").
2. Producentovi chovajícímu ve svém zemědělském podniku kozy může být na základě žádosti poskytnuta prémie na chov koz (dále jen "prémie na kozy").
Tato prémie se poskytuje producentům ve vybraných oblastech, ve kterých produkce splňuje tato dvě kritéria:
1. chov koz je zaměřen zejména na produkci kozího masa;
2. metody chovu koz a ovcí jsou podobné.
Seznam těchto oblastí se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
3. Prémie na bahnice a prémie na kozy se poskytuje formou roční platby na zvíře způsobilé pro prémii, na kalendářní rok a na producenta v rámci individuálních stropů.
Minimální počet zvířat, pro který se podává žádost o prémii, stanoví členský stát.
Toto minimum musí být nejméně 10 a nejvýše 50.
4. Výše prémie na bahnici činí 21 EUR.
Pro producenty uvádějící na trh ovčí mléko nebo výrobky z ovčího mléka však výše prémie na bahnici činí 16,8 EUR.
5. Výše prémie na kozu činí 16,8 EUR.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
Oddíl 2 Doplňková prémie
Článek 5
1. Doplňková prémie se vyplácí producentům v oblastech, ve kterých chov ovcí a koz představuje tradiční činnost nebo významně přispívá k hospodářství na venkově.
Tyto oblasti určují členské státy.
V každém případě se doplňková prémie poskytuje pouze producentovi, jehož zemědělský podnik leží nejméně 50 % své plochy užívané k zemědělským účelům ve znevýhodněných oblastech vymezených nařízením (ES) č. 1257/1999.
2. Doplňková prémie se poskytuje také producentovi, který provádí sezónní přesun zvířat na jiné pastviny, a to za předpokladu, že:
a) nejméně 90 % zvířat, pro která byla podána žádost o prémii, se pase nejméně 90 po sobě jdoucích dnů v oblasti způsobilé pro prémie podle odstavce 1, a
b) zemědělský podnik leží v přesně vymezené zeměpisné oblasti, pro kterou členský stát stanovil, že sezónní přesun zvířat na jiné pastviny je tradiční metodou chovu ovcí a/nebo koz a že tento přesun zvířat je nezbytný kvůli nedostatku pícnin v době, kdy k přesunu dochází.
3. Výše doplňkové prémie je stanovena na 7 EUR na bahnici a na kozu.
Doplňková prémie se poskytuje za stejných podmínek, jako jsou podmínky stanovené pro poskytování prémie na bahnice a prémie na kozy.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
Oddíl 3 Společná ustanovení
Článek 6
1. Prémie se vyplácejí oprávněným producentům na základě počtu bahnic a/nebo koz, které chovají ve svém zemědělském podniku po minimální dobu, která bude stanovena postupem podle čl. 25 odst. 2.
Platby se uskuteční ihned po provedení kontrol stanovených nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [13], avšak nejdříve 16. října kalendářního roku, pro který byla žádost podána, a nejpozději 31. března následujícího kalendářního roku.
2. Jakmile se stane použitelným nařízení obsahující nová pravidla označování a registrace ovcí a koz, musí být zvíře podle těchto pravidel označeno a registrováno, aby na něj mohla být prémie vyplacena.
Článek 7
Výše prémií může být s ohledem na vývoj produkce, produktivity a trhů upravena postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy.
Oddíl 4 Individuální stropy
Článek 8
1. Od 1. ledna 2002 se individuální strop každého producenta, s výhradou odstavců 2 a 3, rovná počtu nároků na prémii, které příslušely producentovi k 31. prosinci 2001 podle příslušných pravidel Společenství.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, jejichž cílem je zajistit, aby od 1. ledna 2002 celková výše nároků na prémii na jejich území nepřekročila vnitrostátní stropy stanovené v příloze I a aby byly zachovány vnitrostátní rezervy uvedené v článku 10.
3. Pokud je v důsledku opatření přijatých podle odstavce 2 nezbytné snížit individuální stropy producentů, provede se toto snížení bez vyrovnávací platby a rozhodne se o něm na základě objektivních kritérií.
Tato kritéria zahrnují:
a) míru, do jaké producenti využili své individuální stropy za tři referenční roky předcházející roku 2001;
b) zvláštní přírodní podmínky nebo uplatnění sankcí spočívajících v nevyplacení prémie nebo jejím snížení nejméně v jednom referenčním roce;
c) další mimořádné okolnosti, v jejichž důsledku platby provedené nejméně v jednom referenční roce neodpovídají skutečné situaci, která vznikla v předcházejících letech.
4. Nároky na prémii, které byly odejmuty na základě opatření přijatého podle odstavce 2, zanikají.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 9
1. Pokud producent prodá nebo jiným způsobem převede svůj zemědělský podnik, může všechny své nároky na prémii převést na osobu, která tento zemědělský podnik převezme.
2. Producent může rovněž zcela nebo zčásti převést své nároky na jiné producenty, aniž by převedl svůj zemědělský podnik.
V případě převodu nároků bez převodu zemědělského podniku se část převáděných nároků na prémii, nejvýše 15 %, postoupí bez vyrovnání do vnitrostátní rezervy členského státu, na jehož území se daný zemědělský podnik nachází, aby mohla být bezúplatně znovu rozdělena.
Členské státy mohou nabývat nároky na prémii od producentů, kteří dobrovolně souhlasí s úplným nebo částečným postoupením svých nároků.
V tomto případě lze takto nabyté nároky producentům uhradit buď z vnitrostátních rozpočtů, nebo způsobem stanoveným v čl. 11 odst.
Odchylně od odstavce 1 a v řádně odůvodněných případech mohou členské státy stanovit, že v případě prodeje nebo jiného převodu zemědělského podniku se převod nároků uskuteční prostřednictvím vnitrostátní rezervy.
3. Členské státy mohou přijmout nezbytná opatření, aby zabránily převodu nároků na prémii vně citlivých oblastí nebo regionů, ve kterých je chov ovcí obzvláště důležitý pro místní hospodářství.
4. Členské státy mohou povolit, aby před jimi stanoveným dnem docházelo k dočasnému převodu té části nároků na prémii, kterou producent, jemuž tyto nároky příslušejí, nemá v úmyslu využít.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
Tato prováděcí pravidla se mohou zejména týkat:
a) ustanovení, která členským státům umožňují řešit zvláštní problémy spojené s převodem nároků na prémii ze strany producentů, kteří nevlastní půdu, na které leží jejich zemědělský podnik, a
b) zvláštních pravidel o minimálním počtu práv, který může být předmětem částečného převodu.
Článek 10
1. Každý členský stát spravuje vnitrostátní rezervu nároků na prémii.
2. Všechny nároky na prémii odejmuté podle čl. 9 odst. 2 nebo jiných ustanovení Společenství se začlení do vnitrostátní rezervy.
3. Členské státy mohou přiznávat nároky na prémii producentům v rámci mezí svých vnitrostátních rezerv.
Při přiznávání nároků dávají přednost zejména osobám začínajícím v oboru, mladým zemědělcům nebo jiným upřednostňovaným producentům.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pravidla týkající se odnímání a nového přiznávání nevyužitých nároků na prémii, se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
KAPITOLA II DODATKOVÉ PLATBY
Článek 11
1. Členské státy každoročně provádějí dodatkové platby ve výši celkových částek stanovených v příloze II.
Členské státy se mohou rozhodnout, že celkové částky stanovené v příloze II doplní tak, že sníží výši plateb uvedených v článku 4.
Snížení výše plateb, které lze provést na regionální úrovni, nesmí přesáhnout jedno euro.
Platby se poskytují každoročně na základě objektivních kritérií, zahrnujících zejména příslušné výrobní struktury a podmínky, a současně takovým způsobem, aby bylo zajištěno rovné zacházení s producenty a aby nedocházelo k narušování trhu a hospodářské soutěže.
Platby se provádějí ve lhůtě stanovené v článku 6.
Kromě toho tyto platby nesmějí záviset na výkyvech tržních cen.
Mohou se poskytovat na regionální úrovni.
2. Platby mohou zahrnovat zejména tyto položky:
- platby producentům zabývajícím se určitými typy produkce zaměřenými zejména na jakost, které jsou významné pro místní hospodářství nebo ochranu životního prostředí,
- navýšení prémie stanovené v článku 4. Doplňkové částky mohou být podmíněny splněním požadavků na hustotu stáda, které určí členský stát podle místních podmínek,
- podpory restrukturalizace zemědělských podniků producentů nebo rozvoje organizací producentů,
- platby na rozlohu poskytované producentům a vypočítané na hektar půdy s pícninami, kterou má producent k dispozici během příslušného kalendářního roku a pro kterou nejsou za stejný rok požadovány žádné platby v rámci režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě, v rámci režimu podpor pro sušená krmiva, jakož i v rámci režimů podpor Společenství pro jiné trvalé kultury nebo zahradnické plodiny,
- platby producentům, kteří dobrovolně postoupí své nároky podle čl. 9 odst. 2,
- podpory na zlepšování a racionalizaci zpracování skopového a kozího masa a jeho uvádění na trh.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
KAPITOLA III SOUKROMÉ SKLADOVÁNÍ
Článek 12
1. Komise může rozhodnout o poskytnutí podpor soukromého skladování, pokud situace na trhu v jedné nebo více oblastí kotování je velmi obtížná.
Oblastí kotování se rozumí:
a) Velká Británie;
b) Severní Irsko;
c) každý jednotlivý jiný členský stát.
Podpory se poskytují na základě nabídkového řízení.
Podporu však lze poskytnou v rámci řízení o stanovení podpory předem, pokud se potřeba využít soukromé skladování ukáže jako naléhavá.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku a rozhodnutí o poskytnutí podpor soukromého skladování se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
HLAVA II OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
Článek 13
1. Při dovozu produktů uvedených v článku 1 do Společenství a při vývozu těchto produktů ze Společenství lze vyžadovat předložení dovozní nebo vývozní licence.
Dovozní a vývozní licence jsou platné na celém území Společenství.
Členské státy vydají licenci každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství a aniž tím jsou dotčena opatření přijatá k provádění článku 16.
Vydání licencí může být podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že produkty budou dovezeny nebo vyvezeny během doby platnosti licence; s výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadne, jestliže se v uvedené lhůtě dovoz nebo vývoz neuskuteční, nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
2. Seznam produktů, pro které se vyžadují vývozní licence, doba platnosti licencí a ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 14
Na produkty uvedené v článku 1 se uplatňují celní sazby společného celního sazebníku.
Článek 15
1. Aby se vyloučily nebo potlačily nepříznivé účinky, které by na trhu Společenství mohl způsobit dovoz některých zemědělských produktů uvedených v článku 1, podléhá dovoz jednoho nebo více těchto produktů s celní sazbou stanovenou ve společném celním sazebníku dodatečnému dovoznímu clu, pokud jsou splněny podmínky stanovené Komisí podle odstavce 4, kromě případů, kdy nehrozí nebezpečí, že dovozy naruší trh Společenství, nebo kdyby účinky byly s ohledem na zamýšlený cíl nepřiměřené.
2. Při dovozech za cenu nižší než je cena oznámená Společenstvím Světové obchodní organizaci ("spouštěcí cena") lze uložit dodatečné dovozní clo.
Pokud v některém roce, v němž se projeví nebo v němž hrozí, že se projeví, nepříznivé účinky uvedené v odstavci 1, překročí objem dovozů úroveň stanovenou na základě možností přístupu na trh vymezených jako procentní podíl odpovídající domácí spotřeby za tři předchozí roky ("spouštěcí objem"), může být uloženo dodatečné dovozní clo.
3. Dovozní ceny, které je nutné brát v úvahu při uložení dodatečného dovozního cla podle odst. 2 prvního pododstavce, se stanoví na základě dovozních cen CIF příslušné zásilky.
Dovozní ceny CIF se pro tento účel ověřují na základě reprezentativních cen daného produktu na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství obchodujícím s tímto produktem.
4. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle čl. 25 odst. 2. Tato pravidla se týkají zejména produktů, na které lze uložit dodatečná dovozní cla.
Článek 16
1. Celní kvóty pro produkty podle článku 1 vyplývající z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy nebo některého jiného aktu Rady se otevírají a spravují podle prováděcích pravidel přijatých postupem podle čl. 25 odst. 2.
2. Kvóty mohou být spravovány jedním z následujících způsobů nebo jejich kombinací:
a) způsob založený na časovém pořadí podaných žádostí (podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě");
b) způsob rozdělování kvót úměrně k požadovaným množstvím v době podání žádosti (tzv. způsob "souběžného zkoumání");
c) způsob přihlížející k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů").
Mohou být stanoveny i jiné vhodné způsoby.
Tyto způsoby nesmí vést k jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Přijatý způsob správy vezme v případě potřeby v úvahu požadavky na zásobování trhu Společenství a nutnost zachovat rovnováhu tohoto trhu.
4. Prováděcí pravidla uvedená v odstavci 1:
a) stanoví otevírání kvót na jednoletém základě a, je-li to nutné, jejich vhodné časové rozvržení;
b) určí způsob správy, který se má použít;
c) zahrne případně záruky vztahující se na povahu produktu, místo, odkud byl dovezen, a jeho původ a, pokud je to vhodné, na zachování tradiční skladby obchodu;
d) upraví uznávání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu c); a
e) upraví podmínky pro vydávání dovozních licencí a dobu jejich platnosti.
Článek 17
1. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s produkty uvedenými v článku 1 tohoto nařízení může Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy ve zvláštních případech zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku u produktů uvedených v článku 1.
2. Odchylně od odstavce 1, pokud se situace uvedená v odstavci 1 stane mimořádně naléhavou a pokud trh Společenství je narušen nebo hrozí, že bude narušen, režimem aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která sdělí Radě a členským státům; tato opatření zůstávají v platnosti po dobu nejvýše šesti měsíců a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do jednoho týdne od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterých rozhodne Komise, může kterýkoliv členský stát do jednoho týdne od jejich sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada může kvalifikovanou většinou rozhodnutí Komise potvrdit, změnit nebo zrušit.
Pokud Rada nerozhodne do tří měsíců, považuje se rozhodnutí Komise za zrušené.
Článek 18
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje článek 1, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a prováděcí pravidla pro její používání. Celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nebo právní předpisy přijaté na jeho základě nestanoví jinak, je při obchodování s třetími zeměmi zakázáno:
a) vybírání jakýchkoliv poplatků s účinkem rovnocenným clu;
b) uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 19
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 tohoto nařízení vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 33 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních.
Tato opatření, která jsou okamžitě použitelná, sdělí členským státům.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do tří pracovních dnů od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoliv členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
4. Tento článek se použije v souladu se závazky Společenství, včetně mezinárodních závazků.
HLAVA III OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Členské státy zjišťují ceny ovcí a skopového masa podle pravidel, která stanoví Komise postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 21
1. Pokud je na trhu Společenství zjištěn podstatný nárůst nebo pokles cen a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen nebo hrozí-li, že bude narušen, mohou být přijata nezbytná opatření postupem podle čl. 25 odst. 2.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Komise postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 22
Vzhledem k nutnosti brát v úvahu omezení volného pohybu, která mohou nastat v důsledku opatření na ochranu proti šíření chorob zvířat, mohou být postupem podle čl. 25 odst. 2 přijata mimořádná opatření na podporu jakéhokoliv trhu postiženého tímto omezením, ale tato opatření lze přijímat pouze v rozsahu a na dobu nezbytně nutné pro podporu takového trhu.
Článek 23
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, na produkci produktů uvedených v článku 1 tohoto nařízení, jakož i na obchodování s těmito produkty se vztahují články 87, 88 a 89 Smlouvy.
Článek 24
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se přijmou postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 25
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro ovce a kozy složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Období uvedené v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 26
Opatření, která jsou nezbytná a řádně odůvodněná pro řešení praktických a zvláštních problémů v naléhavých případech, se přijmou postupem podle čl. 25 odst. 2.
Tato opatření se mohou odchýlit od některých ustanovení tohoto nařízení, ale pouze v rozsahu a na dobu, které jsou nezbytně nutné.
Článek 27
Na výdaje vynaložené členskými státy při plnění závazků vyplývajících z tohoto nařízení se vztahuje nařízení (ES) č. 1258/1999 a předpisy přijaté k jeho provádění.
Článek 28
Nejpozději do 31. prosince 2005 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vlivu chovu ovcí a koz na životní prostředí v některých regionech Společenství, o dopadech režimu prémií, jakož i o fungování režimu dodatkových plateb, s ohledem na důsledky zlepšení označování a registrace ovcí a koz.
V případě potřeby bude zpráva doplněna příslušnými návrhy.
Zpráva bude vycházet zejména ze zpráv členských států o provádění opatření stanovených v článku 3 nařízení (ES) č. 1259/1999.
Článek 29
Zrušují se nařízení (EHS) č. 2644/80, (EHS) č. 3901/89, (EHS) č. 1323/90, (EHS) č. 3493/90, (EHS) č. 338/91 a (ES) č. 2467/98.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení a je nutno je číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze III.
Článek 30
Postupem podle čl. 25 odst. 2 se přijmou opatření nezbytná k usnadnění přechodu od režimů, které jsou upraveny v nařízeních uvedených v článku 29, na režimy zavedené tímto nařízením.
Článek 31
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2002.
3. Nařízení (EHS) č. 2644/80, (EHS) č. 3901/89, (EHS) č. 1323/90, (EHS) č. 3493/90, (EHS) č. 338/91 a nařízení (ES) č. 2467/98 se nadále použijí pro hospodářský rok 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2535/2001
ze dne 14. prosince 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o dovozní režim pro mléko a mléčné výrobky a otevření celních kvót
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3 a čl. 29 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) nařízení Komise (ES) č. 1374/98 ze dne 29. června 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu a otevírají celní kvóty pro mléko a mléčné výrobky [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 594/2001 [4], bylo několikrát podstatně změněno. S ohledem na nutnost provést nové změny a z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti je nezbytné uvedené nařízení přepracovat a začlenit do něj rovněž ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2967/79 ze dne 18. prosince 1979, kterým se stanoví podmínky zpracování některých sýrů, na něž se vztahuje preferenční dovozní režim [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1599/95 [6], ustanovení nařízení Komise (ES) č. 2508/97 ze dne 15. prosince 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimům v odvětví mléka a mléčných výrobků stanoveným v evropských dohodách mezi Společenstvím a Maďarskou republikou, Polskou republikou, Českou republikou, Slovenskou republikou, Bulharskem, Rumunskem a Slovinskem a k režimu stanovenému v dohodách o volném obchodu mezi Společenstvím a pobaltskými státy [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2856/2000 [8], jakož i ustanovení nařízení Komise (ES) č. 2414/98 ze dne 9. listopadu 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu použitelnému na dovoz mléčných výrobků pocházejících z afrických, karibských a tichomořských zemí (AKT) a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1150/90 [9];
(2) podle ustanovení článků 26 a 29 nařízení (ES) č. 1255/1999 musí být dovozní licence vydány všem žadatelům bez ohledu na místo jejich usazení ve Společenství a na základě příslušných předpisů je nutné zabránit jakékoliv diskriminaci mezi dovozci;
(3) vzhledem k některým zvláštním rysům dovozu mléčných výrobků je třeba přijmout doplňující předpisy, popřípadě rovněž stanovit odchylky k nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [10], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2299/2001 [11];
(4) je třeba přijmout zvláštní ustanovení pro dovoz mléčných výrobků do Společenství se sníženým clem v rámci celních koncesí stanovených v těchto textech:
a) v seznamu koncesí CXL sestaveném na základě Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání a jednání vedených podle článku XXIV.6 GATT po přistoupení Finska, Rakouska a Švédska k Evropské unii (dále jen "seznam koncesí CXL");
b) v dohodě o clech se Švýcarskem týkající se některých sýrů čísla ex0404 společného celního sazebníku a uzavřené jménem Společenství rozhodnutím Rady 69/352/EHS [12], naposledy pozměněném Dohodou ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Švýcarskou konfederací na druhé straně o některých zemědělských produktech, schválenou rozhodnutím Rady 95/582/ES [13] (dále jen "dohoda se Švýcarskem");
c) v Dohodě ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Norským královstvím o některých zemědělských produktech, schválenou rozhodnutím 95/582/ES (dále jen "dohoda s Norskem");
d) v rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98 ze dne 25. února 1998 o obchodním režimu pro zemědělské produkty [14];
e) v nařízení Rady (ES) č. 1706/98 ze dne 20. července 1998, kterým se zavádí režim použitelný pro zemědělské produkty a zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů pocházejících z afrických, karibských a tichomořských zemí (AKT) a o zrušení nařízení (EHS) č. 715/90 [15];
f) v Dohodě o obchodu, rozvoji a spolupráci mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Jihoafrickou republikou na druhé straně, která se prozatímně provádí na základě Dohody ve formě výměny dopisů uzavřené mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou a schválené rozhodnutím Rady 1999/753/ES [16] (dále jen "dohoda s Jihoafrickou republikou");
g) v nařízeních Rady (ES) č. 1349/2000 [17] ve znění nařízení (ES) č. 2677/2000 [18], (ES) č. 1727/2000 [19], (ES) č. 2290/2000 [20], (ES) č. 2341/2000 [21], (ES) č. 2433/2000 [22], (ES) č. 2434/2000 [23], (ES) č. 2435/2000 [24], (ES) č. 2475/2000 [25], (ES) č. 2766/2000 [26] a (ES) č. 2851/2000 [27], kterými se stanoví některé koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v evropských dohodách s Estonskem, Maďarskem, Bulharskem, Lotyšskem, Českou republikou, Slovenskou republikou, Rumunskem, Slovinskem, Litvou a Polskem;
h) v Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kyperskou republikou podepsané dne 19. prosince 1972 a uzavřené jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 1246/73 [28], a zejména v protokolu, kterým se stanoví podmínky a postupy pro provádění druhé etapy Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kyperskou republikou, podepsané dne 19. prosince 1987 a uzavřené rozhodnutím Rady 87/607/EHS [29] (dále jen "dohoda s Kyprem");
(5) seznam koncesí CXL stanoví některé celní kvóty v rámci režimu běžného a minimálního přístupu.
Je třeba tyto kvóty otevřít a stanovit pravidla pro jejich správu;
(6) má-li být zajištěna řádná a spravedlivá správa celních kvót nespecifikovaných podle země původu stanovených v seznamu koncesí CXL, jakož i celních kvót se sníženým clem stanovených pro dovozy ze zemí střední a východní Evropy, zemí AKT, Turecka a Jihoafrické republiky, je třeba stanovit, že současně se žádostí o licenci musí být složena vyšší jistota než je jistota, která se používá pro běžné dovozy, jakož i stanovit určité podmínky pro podávání žádostí o licence.
Je také třeba rozložit kvóty na celý rok a stanovit postupy pro přidělení licencí, jakož i dobu jejich platnosti;
(7) má-li být zaručena serióznost žádostí o dovozní licence a zajištěno maximální využití otevřených kvót, a má-li se zabránit spekulacím, je nezbytné, aby množství požadované v jednotlivých žádostech bylo omezeno na 10 % dotyčné kvóty, aby žadatelé již neměli možnost odmítnout licence, pokud je koeficient přidělení nižší než 0,8, aby se kvóty otevřely pouze pro hospodářské subjekty, které dovezly nebo vyvezly produkty, na něž se tyto kvóty vztahují, aby byla stanovena kritéria, jejichž splnění umožní požádat o licenci, tj. povinnost všech žadatelů předložit doklady o tom, že mají statut obchodníků a že obchodní činnost vykonávají pravidelně, a aby každý hospodářský subjekt mohl podat jen jednu žádost o licenci na jednu kvótu.
Vnitrostátním orgánům je třeba usnadnit výběr a přijímání způsobilých žadatelů, a proto musí být stanoven postup pro schvalování těchto žadatelů a vypracován seznam schválených žadatelů platný po dobu jednoho roku.
Mají-li být ustanovení týkající se počtu žádostí účinná, je třeba stanovit sankci pro případ, že toto omezení nebude dodrženo;
(8) produkty, které byly předmětem operací uskutečněných v rámci aktivního a pasivního zušlechťovacího styku, se nedovážejí a tedy nepropouštějí do volného oběhu, ani se nevyvážejí, a proto se nikdy nebraly v úvahu při rozhodování o způsobilosti žadatelů v rámci režimu stanoveného nařízením (ES) č.
1374/98. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti je třeba stanovit, že tyto operace nelze brát v úvahu při výpočtu referenčního množství stanoveného v tomto nařízení;
(9) pro správu celních kvót specifikovaných podle země původu a stanovených v seznamu koncesí CXL, jakož i kvót stanovených v rámci dohody s Norskem, zejména pokud jde o kontrolu shody dovážených produktů s popisem dotyčného zboží a dodržování dané celní kvóty, je nezbytné použít režim dovozních licencí vydávaných v předepsané formě po předložení osvědčení IMA 1 ("Inward Monitoring Arrangements"), za jejichž vystavení odpovídá vyvážející země.
Tento režim, v němž vyvážející země zaručuje, že vyvážené produkty se shodují s jejich popisem, značně zjednodušuje dovozní řízení.
Rovněž jej využívají třetí země ke kontrole dodržování celních kvót;
(10) v zájmu ochrany finančních zájmů Společenství je však nezbytné, aby v rámci režimu osvědčení IMA 1 byla na úrovni Společenství prováděna kontrola prohlášení, při které se z šarže namátkově odeberou vzorky a při které se použijí mezinárodně uznávané analytické a statistické metody;
(11) k provádění systému osvědčení IMA 1 jsou nezbytná upřesnění týkající se zejména vyplnění, vydání, zrušení, změny nebo výměny osvědčení vydávajícím subjektem, doby platnosti osvědčení a podmínky jejich použití spolu s odpovídající dovozní licencí.
Jsou také zapotřebí ustanovení o konci roku, týkající se běžné doby dopravy, jejichž cílem je umožnit, aby produkty s osvědčením IMA 1 určené k dovozu během následujícího roku byly propuštěny do volného oběhu.
Má-li být zajištěno dodržování kvóty, je třeba stanovit způsob kontroly dovozních prohlášení a provádění auditu na konci roku;
(12) novozélandské máslo dovážené v rámci kvóty "běžného přístupu" musí být označeno s cílem zabránit tomu, aby vývozní náhrady byly poskytnuty v plné výši a aby byly vyplaceny některé podpory.
Za tímto účelem je třeba vypracovat některé definice a pokyny, jak vyplnit osvědčení IMA 1, jak provádět kontrolu hmotnosti a obsahu tuku a jak postupovat v případě sporu o složení másla;
(13) odchylně od nařízení (ES) č. 1291/2000 je také třeba, aby se na dovoz novozélandského másla v rámci kvóty nazvané běžný přístup vztahovaly další podmínky, zejména aby množství uvedené v osvědčení IMA 1 odpovídalo množství uvedenému v příslušné dovozní licenci a aby se oba doklady použily pouze jednou spolu s prohlášením o propuštění do volného oběhu;
(14) kanadský čedar je v současnosti jediným produktem, na který se vztahuje systém osvědčení IMA 1 a u kterého musí být dodržována minimální cena s dodáním na hranice.
Z tohoto důvodu musí být v osvědčení IMA 1 uveden odběratel a členský stát určení;
(15) v důsledku špatného řízení ze strany subjektů vydávajících osvědčení IMA 1 v Norsku, které vedlo k překročení kvót, Norsko požádalo, aby dva vydávající subjekty uvedené v příloze VII nařízení (ES) č. 1374/98 byly nahrazeny jedním subjektem, který spadá přímo pod ministerstvo zemědělství.
Je tedy třeba provést nezbytné změny, aby se žádosti Norska vyhovělo;
(16) hospodářské subjekty, které mají v úmyslu dovážet některé sýry pocházející ze Švýcarska, se musí zavázat, že budou dodržovat minimální cenu s dodáním na hranice, aby se na tyto sýry mohl vztahovat preferenční režim.
V minulosti byl tento závazek uveden v kolonce 17 povinného osvědčení IMA 1, avšak v současnosti již tomu tak není.
Z důvodu jasnosti je tedy nezbytné pojem ceny s dodáním na hranice a podmínky zajišťující její dodržování stanovit jiným způsobem;
(17) v rámci zvláštních ustanovení týkajících se preferenčních dovozů, na které se nevztahují kvóty uvedené v nařízení (ES) č. 1706/98, v příloze I protokolu 1 k rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98, v příloze IV dohody s Jihoafrickou republikou, a v rámci dohody se Švýcarskem je třeba stanovit, že sníženou celní sazbu lze použít pouze na základě předložení dokladu o původu stanoveného v příslušných protokolech k těmto dohodám;
(18) v zájmu lepší ochrany vlastních zdrojů a na základě získaných zkušeností je třeba stanovit pravidla pro provádění kontroly při dovozu.
Zejména je třeba stanovit, jakým způsobem je nutné postupovat v některých případech, kdy šarže uvedená v prohlášení o propuštění do volného oběhu tomuto prohlášení neodpovídá, a to z toho důvodu, aby byl zajištěn přiměřený dohled nad množstvími skutečně propouštěnými do volného oběhu v poměru ke kvótám;
(19) opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Pokud není stanoveno jinak, ustanovení této hlavy se vztahují na všechny produkty uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 (dále jen "mléčné výrobky") a dovážené do Společenství, včetně produktů dovážených bez množstevních omezení nebo bez opatření s rovnocenným účinkem a produktů osvobozených při dovozu od cla a poplatků s rovnocenným účinkem v rámci mimořádných obchodních opatření, která Společenství stanovilo pro některé země a území.
Článek 2
Aniž je dotčena hlava II nařízení (ES) č. 1291/2000, k dovozu mléčných výrobků se požaduje předložení dovozní licence.
Článek 3
1. Jistota uvedená v čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 činí 10 eur na 100 kilogramů čisté hmotnosti produktu.
2. V kolonce 16 žádosti o licenci i licence samotné se uvede osmimístný kód kombinované nomenklatury (dále jen kód KN), před kterým je případně uvedeno slovo "ex".
Licence je platná pouze pro takto označený produkt.
3. Licence je platná ode dne skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 do konce třetího následujícího měsíce.
4. Licence se vydává nejpozději první pracovní den po dni podání žádosti.
Článek 4
1. Kód KN 04069001, pod kterým jsou zařazeny sýry určené ke zpracování, se použije pouze pro dovozy.
2. Kódy KN 04069002 až 04069006, 04062010 a 04069019 se použijí pouze pro dovážené produkty, které pocházejí nebo jsou dováženy ze Švýcarska v souladu s článkem 20.
HLAVA 2 ZVLÁŠTNÍ PRAVIDLA PRO DOVOZ SE SNÍŽENÝM CLEM
KAPITOLA I Dovoz v rámci kvót otevřených Společenstvím pouze na základě dovozní licence
Oddíl 1
Článek 5
Tato kapitola se vztahuje na mléčné výrobky dovážené v rámci těchto celních kvót:
a) kvót nespecifikovaných podle země původu a uvedených v seznamu koncesí CXL;
b) kvót stanovených v nařízeních (ES) č. 1349/2000, (ES) č. 1727/2000, (ES) č. 2290/2000, (ES) č. 2341/2000, (ES) č. 2433/2000, (ES) č. 2434/2000, (ES) č. 2435/2000, (ES) č. 2475/2000, (ES) č. 2766/2000 a (ES) č. 2851/2000;
c) kvót stanovených v nařízení (ES) č. 1706/98;
d) kvót uvedených v příloze I protokolu 1 k rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98;
e) kvót stanovených v příloze IV dohody s Jihoafrickou republikou.
Článek 6
V příloze I tohoto nařízení jsou stanoveny celní kvóty, použitelná cla, maximální roční množství, jež lze dovézt, dvanáctiměsíční dovozní období (dále jen "dovozní rok") a jeho rozdělení na dvě půlroční období.
Množství uvedená v příloze I částech B a D se pro každý dovozní rok rozdělí na dvě půlroční období, která začínají 1. července a 1. ledna každého roku.
Oddíl 2
Článek 7
Žadatel o dovozní licenci musí být předem schválen příslušným orgánem členského státu, v němž je usazen.
Uvedený orgán přidělí každému schválenému hospodářskému subjektu číslo schválení.
Článek 8
1. Schválení se udělí každému hospodářskému subjektu, který do 1. dubna podá příslušným orgánům žádost, k níž přiloží:
a) doklad o tom, že v předchozím kalendářním roce dovezl do Společenství a/nebo vyvezl ze Společenství alespoň 25 tun mléčných výrobků kapitoly 04 kombinované nomenklatury v rámci nejméně čtyř samostatných operací;
b) jakýkoliv doklad a údaje dostatečně prokazující jeho totožnost a statut hospodářského subjektu, zejména:
i) doklady týkající se podnikového účetnictví a/nebo daňového režimu vyhotovené v souladu s vnitrostátními právními předpisy a,
pokud to stanoví vnitrostátní právní předpisy:
ii) číslo plátce DPH,
iii) jeho zápis do obchodního rejstříku.
2. Za doklady stanovené v odst. 1 písm. a):
a) se považují pouze celní prohlášení, v nichž je v kolonce 8 v případě dovozních prohlášení a v kolonce 2 v případě vývozních prohlášení uvedeno jméno a adresa žadatele;
b) se nepovažují doklady o operacích uskutečňovaných v rámci aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, které zase nejsou považovány za dovoz nebo vývoz.
Článek 9
Do 15. června sdělí příslušný orgán žadatelům výsledky schvalovacího řízení, popřípadě jim sdělí číslo schválení.
Schválení platí po dobu jednoho roku.
Článek 10
Do 20. června každého roku příslušné orgány členských států sdělí Komisi seznam schválených hospodářských subjektů a Komise je předá příslušným orgánům ostatních členských států.
Pouze hospodářské subjekty uvedené v seznamu jsou oprávněny podávat žádosti o licence během období od 1. července do 30. června následujícího roku v souladu s články 11 až 14.
Oddíl 3
Článek 11
Žádosti o licence lze podávat pouze v členském státě, který žadatele schválil.
V žádostech musí být uvedeno číslo schválení hospodářského subjektu.
Článek 12
Každý hospodářský subjekt může podat pouze jednu žádost o licenci na stejnou kvótu uvedenou v integrovaném sazebníku Evropských společenství (TARIC) (dále jen "číslo kvóty").
Žádosti o licence se přijímají pouze tehdy, pokud žadatel připojí písemné prohlášení, že v běžném období nepodal jiné žádosti o stejnou kvótu v rámci dovozního režimu uvedeného v této kapitole a že se zavazuje, že takové žádosti nepodá.
Pokud jeden hospodářský subjekt podá několik žádostí o stejnou kvótu, pak všechny jeho žádosti podané pro kvóty uvedené v hlavě 2 kapitole I se na půlroční dovozní období zamítnou.
Článek 13
1. V žádosti o licenci může být uveden jeden nebo více kódů KN uvedených v příloze I pro stejnou kvótu a musí v ní být udáno množství požadované pro jednotlivé kódy.
Pro každý kód se však vydává samostatná licence.
2. Žádost o licenci se vztahuje nejméně na deset tun a nejvýše na 10 % množství stanoveného v rámci kvóty na půlroční období uvedené v článku 6.
V případě kvót uvedených v čl. 5 písm. c), d) a e) se však žádost o licenci vztahuje nejméně na deset tun a nejvýše na množství stanovené na každé období v souladu s článkem 6.
Článek 14
1. Žádosti o licence lze podat pouze během prvních deseti dnů každého půlročního období.
2. Jistota uvedená v čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 činí 35 eur na 100 kilogramů čisté hmotnosti produktu.
Oddíl 4
Článek 15
1. Pátý pracovní den po uplynutí lhůty pro podání žádostí členské státy Komisi sdělí počet žádostí podaných pro každý dotyčný produkt.
V tomto sdělení je uveden seznam žadatelů, jejich čísla schválení a množství požadovaná pro každý kód KN, která jsou v případě přílohy I části A rozepsaná podle země původu.
2. Všechna sdělení, včetně "sdělenížádné", se uskutečňují prostřednictvím dálnopisu, faxu nebo elektronické pošty ve stanovený pracovní den podle vzoru uvedeného v příloze VI, pokud nebyla podána žádná žádost, a podle vzoru uvedeného v přílohách VI a VII, pokud byly nějaké žádosti podány.
3. Sdělení týkající se jednotlivých kvót uvedených v příloze I se uvádějí na samostatných formulářích a sdělení týkající se kvót uvedených v příloze I části B bodech 2 a 3 na samostatných formulářích pro každou zemi původu.
Článek 16
1. Komise rozhodne co možná nejrychleji o tom, v jakém rozsahu lze podaným žádostem vyhovět a uvědomí o svém rozhodnutí členské státy.
Licence se vydává žadatelům, jejichž žádosti byly sděleny podle článku 15, a to nejpozději do pěti pracovních dnů po dni, kdy bylo členským státům oznámeno rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci.
2. Pokud množství, na která se vztahují žádosti o licence, překračují stanovená množství, Komise použije pro požadovaná množství koeficient přidělení.
Pokud celkové množství, na které se vztahují žádosti o licence, je menší než disponibilní množství, Komise určí zbývající množství, které se připojí k disponibilnímu množství pro následující období téhož dovozního roku.
3. Platnost dovozních licencí je 150 dní ode dne skutečného vydání podle čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000.
Doba platnosti licencí však nemůže překročit konec dovozního roku, pro který byly vydány.
4. Dovozní licence vydané na základě této kapitoly mohou být převedeny pouze na fyzické nebo právnické osoby, které byly schváleny v souladu s oddílem 2.
Pokud dojde k převodu licence, převoditel oznámí vydávajícímu subjektu číslo schválení nabyvatele.
Článek 17
Odchylně od čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 nemůže být množství dovezené na základě této kapitoly vyšší než množství uvedené v kolonkách 17 a 18 dovozní licence. Za tímto účelem se v kolonce 19 této licence uvede číslice "0".
Článek 18
1. V žádosti o licenci a v licenci se uvádí:
a) v kolonce 8 země původu;
b) v kolonce 15:
i) u dovozů pocházejících z Turecka: podrobný popis produktu uvedený v příloze I části D;
ii) u jiných dovozů: podrobný popis produktu, zejména použitá surovina a obsah tuku vyjádřený v procentech hmotnostních.
U produktů kódu KN 0406 musí být také uveden obsah tuku v sušině v procentech hmotnostních a obsah vody v tukuprosté sušině v procentech hmotnostních;
c) v kolonce 16 kód KN uvedený pro dotyčnou kvótu, před nímž je případně uvedeno slovo "ex";
d) v kolonce 20 číslo kvóty a jeden z těchto údajů:
- Reglamento (CE) no 2535/2001, artículo 5,
- Forordning (EF) nr.
2535/2001, artikel 5,
- Verordnung (EG) Nr. 2535/2001, Artikel 5,
- Κανονισμός (ΕΚ) αριθ 2535/2001, άρθρο 5,
- Article 5 of Regulation (ES) č. 2535/2001,
- Règlement CE) no2535/2001, article 5,
- Regolamento (CE) n. 2535/2001, articolo 5,
- Verordening (EG) nr 2535/2001, artikel 5,
- Regulamento (CE) n.o 2535/2001, artigo 5.o,
- Asetus (EY) N:o 2535/2001 artikla 5,
- Förordning (EG) nr 2535/2001 artikel 5.
2. Držitel licence je povinen dovážet ze země uvedené v kolonce 8, s výjimkou dovozu uskutečňovaného v rámci kvót uvedených v příloze I části A.
3. V kolonce 24 licence je v souladu s přílohami uvedena použitelná celní sazba nebo celní sazba vyjádřená jako procentní sazba základního cla nebo snížená celní sazba vyjádřená v procentech.
Článek 19
1. Snížená celní sazba se použije pouze na základě předložení prohlášení o propuštění do volného oběhu, k němuž se přiloží dovozní licence a u níže uvedených dovozů ještě doklad o původu vystavený na základě těchto protokolů:
a) protokolu 4 k evropským dohodám uzavřeným mezi Společenstvím a Maďarskem [30], Polskem [31], Českou republikou [32], Slovenskou republikou [33], Rumunskem [34], Bulharskem [35] a Slovinskem [36];
b) protokolu 3 k evropským dohodám mezi Společenstvím a Lotyšskem [37], Estonskem [38] a Litvou [39];
c) protokolu 1 k příloze IV Dohody o partnerství AKT-ES podepsané v Cotonou dne 23. června 2000, použitelný na základě rozhodnutí Rady ministrů AKT-ES č. 1/2000 [40] (dále jen dohoda o partnerství AKT-ES);
d) protokolu 3 k rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98;
e) protokolu 1 k dohodě s Jihoafrickou republikou.
2. Mají-li být do volného oběhu propuštěny produkty dovezené na základě dohod uvedených v odstavci 1 písm. a) a b), je nezbytné předložit osvědčení EUR 1 nebo prohlášení vývozce podle ustanovení výše uvedených protokolů.
KAPITOLA II Dovoz mimo rámec kvót pouze na základě dovozní licence
Článek 20
1. Tato kapitola se vztahuje na preferenční dovoz, na který se nevztahují kvóty a který je uveden v těchto dohodách a aktech:
a) v nařízení (ES) č. 1706/98;
b) v příloze I protokolu 1 k rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98;
c) v příloze IV dohody s Jihoafrickou republikou;
d) v dohodě se Švýcarskem.
2. Dotyčné produkty a použitelné celní sazby jsou uvedeny v příloze II.
Článek 21
1. V žádosti o licenci a v licenci se uvádí:
a) v kolonce 8 země původu;
b) v kolonce 15:
i) u dovozů pocházejících z Turecka a ze Švýcarska: podrobný popis produktu uvedený v příloze II části B pro Turecko a v části D pro Švýcarsko;
ii) u jiných dovozů: podrobný popis produktu, zejména použitá surovina a obsah tuku v procentech hmotnostních.
U produktů kódu KN 0406 musí být také uveden obsah tuku v sušině v procentech hmotnostních a obsah vody v tukuprosté sušině v procentech hmotnostních;
c) v kolonce 16 kód KN uvedený v příslušné příloze, před nímž je případně uvedeno slovo "ex";
d) v kolonce 20 jeden z těchto údajů:
- Reglamento (CE) no 2535/2001, artículo 20,
- Forordning (EF) nr. 2535/2001, artikel 20,
- Verordnung (EG) Nr. 2535/2001, Artikel 20,
- Κανονισμός (ΕΚ) αριθ 2535/2001, άρθρο 20,
- Article 20 of Regulation (ES) č. 2535/2001,
- Règlement CE) no2535/2001, article 20,
- Regolamento (CE) n. 2535/2001, articolo 20,
- Verordening (EG) nr 2535/2001, artikel 20,
- Regulamento (CE) n.o 2535/2001, artigo 20.o,
- Asetus (EY) N:o 2535/2001 artikla 20,
- Förordning (EG) nr 2535/2001 artikel 20.
2. Držitel licence je povinen dovážet ze země uvedené v kolonce 8.
3. V kolonce 24 licence je uvedena použitelná celní sazba nebo celní sazba vyjádřená jako procentní sazba základního cla nebo snížená celní sazba vyjádřená v procentech.
Článek 22
Snížená celní sazba se použije pouze na základě předložení prohlášení o propuštění do volného oběhu, k němuž se přiloží dovozní licence a doklad o původu vystavený na základě těchto protokolů:
a) protokol 1 k příloze V dohody o partnerství AKT-ES;
b) protokol 3 k rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98;
c) protokol 1 k dohodě s Jihoafrickou republikou;
d) protokol 3 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací podepsané v Bruselu dne 22. července 1972 [41] ve znění rozhodnutí č. 1/2001 Smíšeného výboru ES-Švýcarsko ze dne 24. ledna 2001 [42].
Článek 23
U produktů pocházejících ze Švýcarska a uvedených v příloze II části D pod pořadovými čísly 3 až 10 se dovozní licence vydávají pouze tehdy, pokud je k žádostem přiloženo písemné prohlášení žadatele, že dodrží minimální cenu s dodáním na hranice uvedenou v příloze II části D.
Na žádost příslušných orgánů žadatel poskytne všechny údaje a dodatečné podklady, které mohou tyto orgány považovat za nezbytné jako doklad o tom, že byla dodržena minimální cena s dodáním na hranice, a dále musí souhlasit s jakoukoliv kontrolou svého účetnictví, kterou si tyto úřady vyžádají.
Žadatel nemůže přijmout žádný rabat, žádnou náhradu nebo jakoukoliv jinou formu slevy, v jejímž důsledku by hodnota dotyčného produktu byla nižší než minimální dovozní hodnota stanovená pro uvedený produkt.
Pokud minimální cena s dodáním na hranice není dodržena, pak se kromě dovozního cla stanoveného v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [43] uhradí penále ve výši 25 % částky cla.
KAPITOLA III Dovoz na základě dovozní licence, na níž se vztahuje osvědčení "Inward Monitoring Arrangement" (IMA 1)
Oddíl 1
Článek 24
1. Tento oddíl se vztahuje na dovoz uskutečňovaný v rámci:
a) celních kvót specifikovaných podle země původu a uvedených v seznamu koncesí CXL;
b) kvót stanovených v rámci dohody s Norskem;
c) dohody s Kyprem.
2. Použitelná cla a v případě dovozu uvedeného v odst. 1 písm. a) a b) maximální roční množství, jež lze dovézt, jakož i dovozní rok jsou uvedeny v příloze III tohoto nařízení.
Článek 25
1. Dovozní licence pro produkty uvedené v příloze III s uvedenou celní sazbou se vydává pouze na základě předložení odpovídajícího osvědčení IMA 1 pro celkové čisté množství v něm uvedené.
40 odst. 1 na máslo kvóty 09.4589 uvedené v příloze III.A (dále jen "novozélandské máslo") a požadavky stanovené v článcích 29 až 33 na jiné produkty.
V dovozní licenci musí být uvedeno číslo a datum vystavení příslušného osvědčení IMA 1.
2. S výjimkou novozélandského másla a dovozu se sníženým clem u produktů uvedených v příloze III.C nelze dovozní licenci vydat dříve než příslušné orgány ověří, zda byly splněny podmínky stanovené v čl. 33 odst. 1 písm. e).
Subjekt vydávající licence zašle Komisi faxem kopii osvědčení IMA 1 předloženého s každou žádostí o dovozní licenci, a to v den podání žádosti nejpozději do 18.00 hodin (bruselského času).
Vydávající subjekt vystaví dovozní licenci následující čtvrtý pracovní den, pokud před uplynutím této lhůty nepřijala Komise nějaké zvláštní opatření.
Příslušný subjekt vydávající dovozní licence si ponechá kopii každého předloženého osvědčení IMA 1.
Článek 26
1. Osvědčení IMA 1 je platné ode dne vydání do konce osmého následujícího měsíce, avšak v žádném případě nesmí být platné déle než odpovídající dovozní licence nebo po 31. prosinci dovozního roku, pro který bylo vydáno.
2. Od 1. listopadu každého roku mohou být osvědčení IMA 1 platná od 1. ledna následujícího roku vydávána na množství, která jsou součástí kvóty pro daný dovozní rok.
Žádosti o dovozní licence se však mohou podávat až od prvního pracovního dne dovozního roku.
3. V příloze VIII tohoto nařízení jsou uvedeny okolnosti, za nichž lze osvědčení IMA 1 zrušit, změnit, nahradit nebo opravit.
Článek 27
Odchylně od čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 nesmí být dovážené množství vyšší než množství uvedené v kolonkách 17 a 18 dovozní licence. Za tímto účelem se v kolonce 19 licencí uvede číslo "0".
Článek 28
1. V žádosti o licenci a v licenci se uvádí:
a) v kolonkách 7 a 8 země, odkud je produkt dovezen, a země původu;
b) v kolonce 15 popis produktů podle specifikace uvedené v příloze III;
c) v kolonce 16 kód KN podle specifikace uvedené v příloze III, před nímž je případně uvedeno slovo "ex";
d) v kolonce 20 případně číslo kvóty, číslo osvědčení IMA 1 a datum jeho vydání, s použitím jednoho z těchto slovních označení:
- Válido si va acompañado del certificado IMA 1 no… expedido el …
- Kun gyldig ledsaget af IMA 1-certifikat nr. …, udstedt den …
- Nur gültig in Verbindung mit der Bescheinigung IMA 1 Nr. …, ausgestellt am …
- Έγκυρο μόνο εφόσον συνοδεύεται από το πιστοποιητικό ΙΜΑ 1 αριθ. … που εξεδόθη στις …
- Valid if accompanied by the IMA 1 certificate No … issued on …
- Valable si accompagné du certificat IMA o …, délivré le …
- Valido se accompagnato dal certificato IMA 1 n …, rilasciato il …
- Geldig indien vergezeld van een certificaat IMA nr. … dat is afgegeven op …
- Válido quando acompanhado do certificado IMA 1 com o número … emitido …
- Voimassa vain … myönnetyn IMA 1-todistuksen N:o … kanssa
- Gäller endast tillsammans med IMA 1-intyg nr … utfärdat den …
2. Držitel licence je povinen dovážet ze země původu uvedené v kolonce 8.
3. V kolonce 24 licence je uvedena použitelná celní sazba.
Článek 29
1. Osvědčení IMA 1 se vystavuje na formuláři, jehož vzor je uveden v příloze IX, s výjimkou novozélandského másla, a v souladu s požadavky stanovenými v této kapitole.
2. Kolonka 3 osvědčení IMA 1 týkající se odběratele a kolonka 6 týkající se země určení se nevyplňuje, s výjimkou případu sýru čedar stanoveného v rámci kvóty č. 09.4513 v příloze III.
Článek 30
1. Rozměry formuláře uvedeného v článku 29 jsou 210 x 297 milimetrů. Použije se papír bílé barvy o hmotnosti minimálně 40 g/m2.
2. Formuláře se tisknou a vyplňují v jednom z úředních jazyků Společenství.
Kromě toho mohou být vytištěny a vyplněny v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků vyvážející země.
3. Formulář se vyplňuje strojopisem nebo ručně. Pokud se vyplňuje ručně, je třeba použít hůlkové písmo.
4. Každé osvědčení IMA 1 musí mít vlastní pořadové číslo, které mu přidělí vydávající subjekt.
Článek 31
1. Pro každý druh produktu uvedeného v příloze III a pro každý způsob jeho obchodní úpravy musí být vystaveno samostatné osvědčení IMA 1.
2. S výjimkou novozélandského másla musí být v osvědčení IMA 1 u každého druhu produktu a u každého druhu obchodní úpravy uvedeny údaje stanovené v příloze XI.
Článek 32
1. Originál osvědčení IMA 1, spolu s odpovídající dovozní licencí a produkty uvedenými v licenci, se předkládá celním orgánům dovážejícího členského státu v okamžiku, kdy je podáno prohlášení o propuštění do volného oběhu. Aniž jsou dotčena ustanovení čl. 26 odst. 1, je nutné jej předložit během doby platnosti osvědčení, s výjimkou případu vyšší moci.
Pokud však dojde ke ztrátě originálu nebo pokud je originál nepoužitelný, je možné orgánu vydávajícímu dovozní licence a příslušným celním orgánům předložit kopii řádně ověřenou a odpovídajícím způsobem identifikovanou vydávajícím subjektem.
2. Osvědčení IMA 1 je platné pouze tehdy, pokud je řádně vyplněno a potvrzeno vydávajícím subjektem uvedeným v příloze XII.
3. Osvědčení IMA 1 je řádně potvrzeno, pokud je v něm uvedeno místo a datum vydání a pokud je opatřeno otiskem razítka vydávajícího subjektu a podpisem osoby nebo osob s podpisovým právem.
Článek 33
1. Vydávající subjekt může být uveden v příloze XII pouze tehdy,
a) pokud jej za tento subjekt uznává vyvážející země;
b) pokud se zaváže, že bude kontrolovat údaje uvedené v osvědčeních;
c) pokud se zaváže, že Komisi a členským státům bude na požádání poskytovat veškeré informace nezbytné pro posouzení údajů uvedených v těchto osvědčeních;
d) pokud se zaváže, že u produktů uvedených v příloze III.A bude vydávat osvědčení IMA 1 pro celkové množství produktů uvedené v osvědčení dříve než uvedený produkt opustí území vydávajícího státu;
e) pokud se zaváže, že prostřednictvím faxu zašle Komisi kopii každého ověřeného osvědčení IMA 1 pro celkové množství uvedené v osvědčení, a to v den jeho vydání nebo nejpozději do sedmi dnů následujících po dni vydání, popřípadě že oznámí všechny případy, kdy dojde ke zrušení, opravě nebo změně;
f) pokud se v případě produktů kódu KN 0406 zaváže, že do 15. ledna sdělí Komisi pro každou kvótu zvlášť:
i) počet osvědčení IMA 1 vydaných za předchozí kvótový rok, identifikační číslo každého osvědčení a množství uvedené v každém osvědčení, spolu s celkovým počtem vydaných osvědčení a celkovým množstvím uvedeným v těchto osvědčeních v dotyčném kvótovém roce,
ii) informace o zrušení, opravě nebo změně těchto osvědčení IMA 1 nebo vydání kopií osvědčení IMA 1, podle přílohy VIII odstavců 1 až 5 a podle čl. 32 odst. 1, jakož i veškeré příslušné související údaje.
2. Příloha XII se upraví, pokud již není splňován požadavek uvedený v odst. 1 písm. a) nebo pokud vydávající subjekt neplní některou z povinností, které se zavázal plnit.
Oddíl 2
Článek 34
1. Ustanovení tohoto oddílu se vztahují na novozélandské máslo, pokud není v oddílu 1 stanoveno jinak.
2. Slovy "minimálně šest týdnů staré" uvedenými v popisu kvóty pro novozélandské máslo se rozumí minimálně šest týdnů ode dne, kdy bylo prohlášení o propuštění do volného oběhu předloženo celním orgánům.
Článek 35
1. Jistota uvedená v čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 činí 5 eur na 100 kilogramů čisté hmotnosti produktu.
2. Žádosti o dovozní licence lze podávat pouze ve Spojeném království.
Spojené království kontroluje všechna vydaná, zrušená, změněná a opravená osvědčení IMA 1, nebo osvědčení, k nimž byly vydány kopie.
Zajistí, aby celkové množství, pro které byly dovozní licence vydány, nepřekročilo kvótu pro dotyčný dovozní rok.
Dovozní licence potvrzená v souladu s článkem 24 nařízení (ES) č. 1291/2000 se použije pouze pro jedno celní prohlášení o propuštění do volného oběhu a vztahuje se na jednu šarži.
Pokud je množství propuštěné do volného oběhu menší než množství uvedené v kolonkách 17 a 18 dovozní licence, pak jistota vztahující se k množství nepropuštěnému do volného oběhu propadá a dotyčnou licenci již nelze použít pro dovoz žádného dalšího množství.
Článek 36
Pokud novozélandské máslo nevyhovuje požadavkům na složení, pak se na šarži jako celek nevztahuje žádný preferenční režim.
Pokud již bylo přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu a zjistí se, že šarže nevyhovuje stanoveným požadavkům, vyberou celní orgány dovozní clo stanovené v příloze I nařízení (EHS) č. 2658/87, přičtou množství uvedené v kolonce 29 dovozní licence a zašlou licenci vydávajícímu orgánu, který ji změní a upraví na dovozní licenci s plným clem.
Článek 37
Odchylně od článku 26 nařízení (ES) č. 1291/2000 příslušný orgán vydávající licence uvede v kolonce 20 licence jeden z těchto údajů:
- Certificado de importación con tipo reducido para el producto con el número de orden … que se ha convertido en un certificado de importación con tipo pleno para el que se adeudaba, y se ha abonado, el tipo de derecho de …/100 kg; certificado ya anotado,
- Ændret fra en importlicens med nedsat toldsats for et produkt under nr … til en importlicens med fuld toldsats, hvor den skyldige importtold på …/100 kg er betalt; licensen er allerede afskrevet,
- Umwandlung einer Einfuhrlizenz zum ermäßigten Zollsatz für das Erzeugnis mit der lfd.Nr … in eine Einfuhrlizenz zum vollen Zollsatz von …/100 kg,der entrichtet wurde; Lizenz abgeschrieben,
- Μετατροπή από πιστοποιητικό εισαγωγής με μειωμένο δασμό για προϊόν βάσει του αύξοντος αριθμού … σε πιστοποιητικό εισαγωγής με πλήρη δασμό για το οποίο το ποσοστό δασμού ποσού …/100 kg οφείλετο και πληρώθηκε? το πιστοποιητικό ήδη χορηγήθηκε,
- Converted from a reduced duty import licence for product under order No … to a full duty import licence on which the rate of duty of …/100 kg was due and has been paid; licence already attributed,
- Certificat ďimportation à droit réduit pour le produit correspondant au contingent …, converti en un certificat ďimportation à taux plein, pour lequel le taux du droit applicable de …/100 kg a été acquitté; certificat déjà imputé,
- Conversione da un titolo ďimportazione a dazio ridotto per il prodotto corrispondente al contingente … ad u titolo ďimportazione a dazio pieno, per il quale è stata pagata ľaliquota di …/100 kg; titolo già imputato,
- Invoercertificaat met verlaagd recht voor onder volgnummer … vallend product omgezet in een invoercertificaat met volledig recht waarvoor het recht van …/100 kg verschuldigd was en is betaald; hoeveelheid reeds op het certificaat afgeschreven,
- Obtido por conversão de um certificado de importação com direito reduzido para o produto com o número de ordem …num certificado de importação com direito pleno, relativamente ao qual a taxa de direito aplicável de…/100 kg foi paga; certificado já imputado,
- Muutettu etuuskohteluun oikeuttavasta kiintiötuontitodistuksesta vakiotuontitodistutseksi tavaralle, joka kuuluu järjestysnumeroon … ja josta on kannettu tariffin mukainen tulli …/100 kg; vähennysmerkinnät tehty,
- Omvandlad från importlicens med sänkt tull för produkt med löpnummer … till importlicens med hel tullavgift för vilken gällande tullsats …/100 kg har betalats.
Redan avskriven licens.
Orgán vydávající licence opraví všechny účetní údaje tak, aby odpovídaly provedené změně.
Celní orgány zajistí, aby byly provedeny příslušné změny také v obchodním účetnictví a účetnictví vlastních prostředků.
Článek 38
Vydávající subjekt může být uveden v příloze XII, pokud splňuje požadavky stanovené v čl. 33 písm. a) až e) a rovněž pouze tehdy,
a) pokud se zaváže, že oznámí Komisi směrodatnou odchylku obsahu tuku v běžných výrobních podmínkách, uvedenou v příloze IV bodu 1 písm. e), u novozélandského másla vyrobeného jednotlivými výrobci uvedenými v příloze IV bodu 1 písm. a) podle specifikace stanovené odběratelem pro každý produkt;
b) pokud se zaváže, že zašle příslušnému vydávajícímu orgánu ve Spojeném království faxem kopii každého ověřeného osvědčení IMA 1 pro celkové množství uvedené v osvědčení, a to v den vydání tohoto osvědčení nebo nejpozději do sedmi dnů následujících po dni vydání, a že oznámí případná zrušení, případné opravy nebo změny;
c) pokud se zaváže, že sdělí vydávajícímu orgánu ve Spojeném království následující informace, a to do desátého dne následujícího měsíce pro každý měsíc v období od ledna do října a do pátku následujícího týdne pro každý týden nebo část týdne v listopadu a prosinci, samostatně pro osvědčení IMA 1 vydaná pro probíhající kvótový rok a pro osvědčení IMA I vydaná pro rok následující:
i) počet osvědčení IMA 1 vydaných v dotyčném měsíci, případně týdnu, jejich identifikační čísla a množství uvedené v každém osvědčení, spolu s celkovým počtem vydaných osvědčení a celkovým množstvím uvedeným v osvědčeních v dotyčném kvótovém roce;
ii) informace o zrušení, opravě nebo změně těchto osvědčení IMA 1 nebo vydání kopií osvědčení IMA 1, podle přílohy VIII odstavců 1 až 5 a podle čl. 32 odst. 1, jakož i veškeré příslušné související údaje.
Článek 39
1. Za účelem kontroly množství novozélandského másla se vezmou v úvahu všechna množství, pro něž byla přijata prohlášení o propuštění do volného oběhu během dotyčného kvótového období.
2. Členské státy oznámí Komisi do 31. ledna následujícího po konci daného kvótového roku konečná měsíční množství a celkové množství másla za dotyčný kvótový rok, pro která byla přijata prohlášení o propuštění do volného oběhu v rámci celní kvóty uvedené v odstavci 1 během předchozího kvótového roku.
Lhůta pro měsíční oznámení končí desátého dne měsíce následujícího po měsíci, během něhož byla přijata prohlášení o propuštění do volného oběhu.
3. Do 28. února každého roku sdělí Spojené království Komisi za předchozí kvótový rok množství másla, na které byla složena jistota a množství másla propuštěného do volného oběhu, u něhož byla jistota uvolněna.
Jestliže ke dni 28. února nejsou k dispozici úplné údaje, musí být bezodkladně doplněny.
Na základě údajů uvedených v čl. 38 písm. c) sdělí Spojené království Komisi do 31. ledna následujícího po konci každého kvótového roku podrobný přehled tohoto kvótového roku, v němž uvede všechna vydaná osvědčení IMA 1, jejich identifikační čísla a množství v nich uvedená, spolu s celkovým počtem osvědčení a s celkovým množstvím, na něž se tato osvědčení pro daný rok vztahují.
Tento přehled obsahuje všechny příslušné údaje týkající se případného zrušení, případných oprav nebo změn osvědčení IMA 1 a všech kopií osvědčení IMA 1, které byly vystaveny.
Článek 40
1. V příloze IV tohoto nařízení jsou stanoveny pokyny pro vyplňování osvědčení IMA 1, kontrola hmotnosti a obsahu tuku v másle, jakož i důsledky, které z této kontroly mohou vyplynout.
Směrodatnou odchylku obsahu tuku v běžných výrobních podmínkách uvedenou v bodě 1 písm. e) přílohy IV a oznámenou v souladu s čl. 38 písm. a) schválí Komise a uvedený seznam je sdělen členským státům spolu s dnem jeho vstupu v platnost za účelem vydávání osvědčení IMA 1.
Směrodatná odchylka v běžných výrobních podmínkách platí po dobu nejméně jednoho roku, pokud výjimečné okolnosti, na něž Komisi upozorní novozélandský vydávající subjekt, nejsou dostatečným důvodem pro její změnu, kterou musí schválit Komise.
Každá pozměněná nebo dodatečná směrodatná odchylka v běžných výrobních podmínkách schválená Komisí se sdělí členským státům spolu s dnem jejího vstupu v platnost za účelem vydávání osvědčení IMA 1.
2. Členské státy sdělí Komisi výsledky kontroly prováděné každé čtvrtletí podle přílohy IV s využitím formuláře uvedeného v příloze V, a to nejpozději desátý den následujícího měsíce.
Článek 41
1. U novozélandského másla dováženého do Společenství podle této kapitoly musí být ve všech fázích uvádění na trh novozélandský původ vyznačen na obalech a na příslušné faktuře či příslušných fakturách.
2. Odchylně od odstavce 1, pokud se novozélandské máslo smíchá s máslem ze Společenství a pokud je směs másel určena k přímé spotřebě a dodávána v obalech o hmotnosti 500 gramů nebo méně, musí být novozélandský původ uveden pouze na odpovídající faktuře.
3. V případech uvedených v odstavcích 1 a 2 musí být na faktuře rovněž uvedeno toto:
"Máslo dovezené podle kapitoly III oddílu 2 nařízení Komise (ES) č. 2535/2001; nezpůsobilé pro podporu pro máslo podle čl. 1 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 429/90 nebo pro podporu pro máslo podle čl. 1 odst. 2 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 2571/97 a nezpůsobilé pro vývozní náhradu podle č. 31 odst. 10 a 11 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud není stanoveno jinak v čl. 31 odst. 12 uvedeného nařízení nebo v článku 7a nařízení Komise (ES) č. 1222/94."
Článek 42
Osvědčení IMA 1 se vyhotovuje podle vzoru uvedeného v příloze X, v souladu s požadavky stanovenými v tomto oddílu a v čl. 40 odst.
1 tohoto nařízení.
KAPITOLA IV Ustanovení týkající se kontroly dovozu se sníženým clem
Článek 43
1. Celní úřady Společenství, které vyřizují prohlášení o propuštění produktů do volného oběhu ve Společenství, důkladně zkontrolují doklady předložené spolu s prohlášením o propuštění do volného oběhu, na jejichž základě se žádá o použití snížených celních sazeb.
Na základě uvedených dokladů provedou rovněž fyzickou kontrolu produktů.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zavedení systému, který umožní provádět neohlášenou fyzickou kontrolu uvedenou v odst. 1 druhém pododstavci na základě analýzy rizika.
Až do konce roku 2003 však musí tento systém zajistit, aby fyzická kontrola byla provedena minimálně u 3 % prohlášení o propuštění do volného oběhu předložených v každém členském státě a v každém kalendářním roce.
Při výpočtu minimálního procentuálního podílu fyzických kontrol, které musí být provedeny, se členské státy mohou rozhodnout, že nebudou brát v úvahu dovozní prohlášení týkající se množství o hmotnosti nejvýše do 500 kg.
Článek 44
1. Pokud jde o referenční metody, které musí být použity pro analýzu produktů uvedených v tomto nařízení za účelem zjištění, zda jejich složení odpovídá prohlášení o propuštění do volného oběhu, použije se nařízení Komise (ES) č. 213/2001 [44].
2. Každý celní úřad vypracuje podrobnou zkušební zprávu o každé provedené fyzické kontrole.
V této zprávě, kterou je nutné uchovat po dobu nejméně tří kalendářních roků, je uvedeno datum, kdy byla kontrola provedena.
3. Pokud byla fyzická kontrola provedena, pak se do kolonky 32 dovozní licence nebo do kolonky zpráv v případě elektronické licence zapíše jeden z těchto údajů:
- Se ha realizado el control material [Reglamento (CE) no 2535/2001,
- Fysisk kontrol [forordning (EF) nr. 2535/2001,
- Warenkontrolle durchgeführt [Verordnung (EG) Nr 2535/2001,
- Πραγματοποιήθηκε φυσικός έλεγχος [Κανονισμός (ΕΚ) αριθ.
2535/2001,
- Physical check carried out [Regulation (EC) No 2535/2001,
- Contrôle physique effectué [règlement (CE) no 2535/2001,
- Controllo fisico effettuato [regolamento (CE) n. 2535/2001,
- Fysieke controle uitgevoerd [Verordening (EG) nr.
2535/2001,
- Controlo físico em conformidade com [Regulamento (CE) no 2535/2001,
- Fyysinen tarkastus suoritettu [asetus (EY) N:o 2535/2001,
- Fysisk kontroll utförd [förordning (EG) nr 2535/2001.
Celní orgány vyhodnotí výsledky první analýzy do 20 pracovních dnů ode dne provedení fyzické kontroly.
Do deseti pracovních dnů ode dne, kdy byly potvrzeny konečné výsledky prokazující nesplnění požadavků, jsou tyto výsledky, případně rovněž licence, předány příslušnému vydávajícímu subjektu.
Aniž je dotčen článek 248 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [45], pokud byla fyzická kontrola složení produktů provedena před tím, než byla předložena potvrzená dovozní licence podle čl. 33 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1291/2000, jistota se uvolní.
4. Každý případ neshody s prohlášením o propuštění do volného oběhu se oznámí Komisi do deseti pracovních dnů ode dne, kdy celní orgány neshodu zjistily; v oznámení se uvede, v jakém ohledu produkty nevyhovují a jaká celní sazba byla v důsledku zjištění neshody použita.
Článek 45
1. Za účelem kontroly množství v rámci celních kvót se vezmou v úvahu všechna množství, pro která byla během daného kvótového období přijata prohlášení o propuštění do volného oběhu.
2. Každý členský stát oznámí Komisi do 15. března následujícího po každém kvótovém roce končícím dne 31. prosince a do 15. září následujícího po každém kvótovém roce končícím dne 30. června, samostatně pro každou kvótu a zemi původu, s výjimkou novozélandského másla, konečné celkové množství za kvótový rok, za který byla prohlášení o propuštění do volného oběhu přijata.
HLAVA 3 PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 46
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro kontrolu správného fungování režimu licencí a osvědčení stanoveného tímto nařízením.
Článek 47
Schválení stanovené v článku 7 se nevyžaduje pro období od 1. ledna do 30. června 2002.
Pro toto období mohou být žádosti o licence pro kvóty uvedené v hlavě 2 kapitole I podávány pouze v členském státě, kde je žadatel usazen, a přijímány pouze tehdy, jsou-li při podání těchto žádostí předloženy doklady požadované podle čl.
8 odst. 1 písm. a) ke spokojenosti příslušného orgánu dotyčného členského státu.
Dovozní licence uvedené v hlavě 2 kapitole I, které byly vydány v období od 1. ledna do 30. června 2002, lze převádět bez omezení stanovených v čl. 16 odst. 4.
Pro období od 1. ledna do 30. června 2002 a od 1. července do 31. prosince 2002 je referenčním rokem uvedeným v čl. 8 odst. 1 písm. a) rok 2001 nebo rok 2000, pokud dotyčný hospodářský subjekt prokáže, že během roku 2001 nemohl z mimořádných důvodů dovézt nebo vyvézt uvedená množství mléčných výrobků.
Článek 48
Zrušují se nařízení (EHS) č. 2967/79, (ES) č. 2508/97, (ES) č. 1374/98 a (ES) č. 2414/98.
Nadále se použijí na licence, o něž bylo požádáno do 1. ledna 2002.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 49
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se na dovozní licence, o něž se požádá ode dne 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2541/2001
ze dne 21. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2125/95 o otevření a správě celních kvót pro konzervované houby a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1921/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1239/2001 [2], a zejména na čl. 11 odst. 2 a čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1921/95 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 308/2001 [4], stanovilo prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny a poskytlo seznam produktů, na které se tento režim vztahuje. Cílem tohoto režimu je umožnit Komisi stále sledovat dovoz daných produktů s cílem usnadnit jí přijímání vhodných opatření v případě narušení nebo nebezpečí narušení trhu Společenství. Tohoto cíle lze dosáhnout způsobem méně omezujícím hospodářské subjekty podle článku 308d nařízení Komise (ES) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 993/2001 [6]. Je proto třeba zrušit nařízení (ES) č. 1921/95.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 2125/95 ze dne 6. září 1995 o otevření a správě celních kvót pro konzervované houby [7], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2858/2000 [8], odkazuje na několik ustanovení nařízení (ES) č. 1921/95. S výhradou zvláštních ustanovení, jež je ještě třeba určit, je proto žádoucí tyto odkazy nahradit odkazy na nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [9], ve znění nařízení (ES) č. 2299/2001 [10].
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2125/95 se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Na režim zavedený tímto nařízením se použije nařízení (ES) č. 1291/2000 [11], s výhradou zvláštních ustanovení tohoto nařízení.
2. Doba platnosti dovozních licencí je devět měsíců od jejich skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1291/2000 a nesmí přesáhnout 31. prosinec daného roku.
3. Výše jistoty uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 činí 24 EUR za tunu čisté hmotnosti.
4. V kolonce 8 žádosti o dovozní licenci a dovozní licence se uvede země původu a křížkem vyznačí možnost "ano".
Dovozní licence platí pouze pro dovoz zboží pocházejícího z uvedené země."
2. V článku 4 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Odchylně od článku 9 nařízení (ES) č. 1291/2000 nejsou práva vyplývající z dovozní licence přenosná."
3. V článku 6 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy sdělí Komisi objemy, které jsou předmětem žádostí o licenci v rámci kvót uvedených v článku 1, v těchto dnech:
- každou středu pro žádosti podané v pondělí a v úterý,
- každý pátek pro žádosti podané ve středu a ve čtvrtek,
- každé pondělí pro žádosti podané v pátek předchozího týdne.
Tato sdělení se člení podle produktů v souladu s kombinovanou nomenklaturou a rozlišují se objemy požadované podle čl. 4 odst. 1 písm. a) a b)."
4. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
1. Použije se čl. 35 odst. 6 nařízení (EHS) č. 1291/2000.
2. Z objemů dovozu v rámci tolerance uvedené v čl. 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1291/2000 se vybere plné dovozní clo podle společného celního sazebníku."
Článek 2
1. Zrušuje se nařízení (ES) č. 1921/95.
Na žádost zúčastněného se dovozní licence vystavené podle nařízení (ES) č. 1921/95 zruší pro objemy nezapočtené ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
Jistota se uvolní.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2550/2001
ze dne 21. prosince 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem, pokud jde o režimy prémií, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2419/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], a zejména na čl. 4 odst. 6, čl. 5 odst. 4, čl. 8 odst. 5, čl. 9 odst. 5, čl. 10 odst. 4 a čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [2], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 495/2001 [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2529/2001 zavádí nový režim prémií, který má nahradit režim upravený nařízením Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [4], ve znění nařízení (ES) č. 1669/2000 [5]. S cílem začlenit nová ustanovení a v zájmu jasnosti je nezbytné stanovit nová pravidla, která nahradí pravidla určená v nařízení Komise (EHS) č. 2814/90 ze dne 28. září 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro definici těžkých jehňat [6], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2234/98 [7], (EHS) č. 2385/91 ze dne 6. srpna 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro některé zvláštní případy definice producentů a skupin producentů skopového a kozího masa, naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2254/1999 [8], (EHS) č. 2230/92 [9] ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k režimu prémií na bahnice a kozy na Kanárských ostrovech [10], (EHS) č. 3567/92 ze dne 10. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro individuální stropy, vnitrostátní rezervy a převod nároků upravené v článku 5a až 5c nařízení Rady (EHS) č. 3013/89 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [11], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1311/2000 [12], (EHS) č. 2700/93 ze dne 30. září 1993 o prováděcích pravidlech pro poskytování prémií producentům skopového a kozího masa [13], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1410/1999 [14] a nařízením (ES) č. 2738/1999 ze dne 21. prosince 1999, kterým se stanoví horské oblasti, v nichž se poskytují prémie producentům kozího masa [15]; je rovněž nutné uvedená nařízení zrušit.
(2) Režim prémií na bahnice uvedený v článku 4 nařízení (ES) č. 2529/2001 spadá do působnosti nařízení (EHS) č. 3508/92. V důsledku toho by toto nařízení mělo upravovat pouze tu problematiku, na kterou se nevztahuje nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství, zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 [16] (dále jen "integrovaný systém"), zejména na problematiku lhůt a podmínek týkajících se žádostí o prémie a doplňkové prémie, jakož i retenční období.
(3) Čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001 stanoví poskytování prémie producentům kozího masa v některých oblastech Společenství. Uvedené oblasti je třeba určit podle kritérii uvedeného ustanovení.
(4) Podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2529/2001 se může producentům, z jejichž zemědělského podniku nejméně 50 % plochy užívané pro zemědělskou produkci leží v některých méně příznivých nebo vzdálených oblastech, poskytnout doplňková prémie. Čl. 4 odst. 2 stanoví vybrané zeměpisné oblasti, kde producenti kozího masa splňují nezbytné podmínky pro poskytnutí prémie na kozy. Je nutné stanovit, že producenti splňující tato kritéria musí učinit odpovídající prohlášení, aby členské státy mohly určit, zda jsou splněny příslušné podmínky pro poskytnutí podpory, a aby tak zabránily neoprávněnému vyplácení podpory zemědělským podnikům, které pro ni nejsou způsobilé. Pokud se po producentech v rámci integrovaného systému nepožaduje, aby předkládali žádost o podporu "na plochu", je třeba stanovit povinnost předkládat zvláštní prohlášení jako listinný důkaz toho, že nejméně polovina půdy, kterou využívají pro zemědělskou produkci, je umístěna ve znevýhodněných oblastech nebo v oblastech, které splňují podmínky na poskytnutí prémie na kozy producentům.
1454/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1601/92 (Poseican) [17], stanoví používání zvláštních opatření pro chov ovcí a koz na Kanárských ostrovech.
Tato opatření se mimo jiné týkají poskytování doplňkové prémie ve výši, která musí být stanovena.
(6) Je nezbytné objasnit kritéria a zejména požadované podmínky pro obdržení přímé platby.
(7) K zajištění dohledu nad systémem poskytování prémií a trhem se skopovým a kozím masem musí členské státy o této problematice pravidelně informovat Komisi.
(8) Za účelem uplatňování systému individuálních stropů, jenž je zaveden články 8 až 10 nařízení (ES) č. 2529/2001, je třeba stanovit pravidla pro určování těchto stropů a jejich sdělování producentům.
(9) Je třeba přijmout patřičná opatření s cílem zajistit, aby nároky poskytnuté bezplatně z vnitrostátní rezervy byly příjemci využívány výlučně ke stanoveným účelům.
(10) Vzhledem k regulačnímu účinku, který systém individuálních stropů bude mít na trh, je třeba stanovit, že nároky na prémii, které jejich držitelé nevyužijí během stanovené doby, musí být převedeny do vnitrostátní rezervy.
Toto pravidlo by se však nemělo používat v některých výjimečných a řádně odůvodněných případech, jako například v případě malých producentů nebo producentů účastnících se extenzifikačních programů a programů předčasného odchodu do důchodu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [18].
(11) Je vhodné podpořit převádění nároků na prémie a rovněž přijmout opatření, která povedou k opětovnému poskytnutí nároků těm producentům, kteří je skutečně využijí.
Za tímto účelem je třeba stanovit minimální procentuální podíl využití nároků na prémie. Tento podíl musí být dostatečně velký, aby nedocházelo k situaci, kdy některé členské státy by nedostatečně využívaly poskytnutých nároků, což by mohlo působit problémy prioritním producentům žádajícím o nároky z vnitrostátní rezervy.
Členské státy by proto měly být oprávněny zvýšit minimální podíl využití nároků, který by však měl být nejvýše 90 %.
(12) Pro jednotné uplatňování ustanovení o převodu a dočasném postoupení nároků je nezbytné přijmout určitá administrativní pravidla.
S cílem zabránit nadměrnému růstu administrativy by mělo být členským státům umožněno stanovit minimální počet nároků, které mohou být převedeny nebo postoupeny.
Tato pravidla by rovněž měla zabránit porušování povinnosti, která je stanovena v článku 9 nařízení (ES) č. 2529/2001 a která spočívá v tom, že při převodu nároků bez převodu zemědělského podniku se určitá procentuální část převáděných nároků postoupí do vnitrostátní rezervy.
Kromě toho je nutné stanovit, že toto dočasné postoupení je časově omezeno, aby pravidla převodu nebyla zneužívána.
(13) Je nezbytné přijmout opatření umožňující určitou pružnost, pokud jde o dodržování administrativní lhůty pro převod nároků, pokud producent může prokázat, že nároky zdědil legálně od zesnulého producenta.
Pokud dojde ke změně individuálních stropů, musí o tom být příslušní producenti informováni.
(14) Zvláštní případ, kdy producent využívá pro pastvu pouze půdu ve veřejném nebo kolektivním vlastnictví, převede všechny své nároky na jiného chovatele a zanechá tak produkční činnosti, by měl být považován za převod zemědělského podniku.
(15) Vzhledem k tomu, že v některých členských státech je převod nároků bez převodu zemědělského podniku uskutečňován výhradně prostřednictvím vnitrostátní rezervy, je nezbytné vytvořit určitá pravidla k zajištění souladu se systémem přímých převodů mezi producenty.
Musí být stanovena objektivní kritéria pro určení částky, která má být vyplacena z vnitrostátní rezervy producentovi, jenž převedl své nároky, jakož i částky, kterou má uhradit producent, jenž získá rovnocenné nároky z vnitrostátní rezervy.
(16) Je nezbytné stanovit metodu výpočtu a úpravy individuálních stropů pro nároky na prémii tak, aby výsledkem byla vždy celá čísla.
(17) Úkolem Komise je nová opatření kontrolovat, a proto jí členské státy musí poskytovat veškeré podstatné informace o používání pravidel týkajících se prémií.
(18) Komisi musí být zaslány podrobné informace o vnitrostátních předpisech upravujících dodatečné platby a o jejich provádění.
(19) Členské státy musí přijmout nezbytná opatření pro správné provádění tohoto nařízení, aby se pravidla vztahující se na prémie uplatňovala účinně a aby nedocházelo k narušování trhu.
(20) Členské státy potřebují určitá přechodná opatření, aby měly dostatek času připravit se na uplatňování tohoto nařízení.
S ohledem na vyšší částku podpory v novém režimu a větší průhlednost vyplývající ze stanovení paušální prémie je třeba přijmout opatření na ochranu zájmů producentů a stanovit, že žádosti podané v rámci předchozího režimu se považují za žádosti podané v rámci nového režimu.
(21) K zajištění účinné ochrany finančních zájmů Společenství je nezbytné přijmout odpovídající opatření, kterými se zavedou sankce za porušování pravidel a podvody.
Příslušná ustanovení pro režim prémií na ovce a kozy se musí stát součástí nařízení (ES) č. 2419/2001.
(22) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro skopové a kozí maso a Výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se stanoví zejména prováděcí pravidla pro přímé platby podle článků 4, 5, 6, 8, 9 a 10 nařízení (ES) č. 2529/2001.
KAPITOLA I PŘÍMÉ PLATBY
Článek 2
Žádosti
1. Producenti musí splňovat požadavky vyplývající z integrovaného systému podle nařízení (EHS) č. 3508/92 a nařízení (ES) č. 2419/2001 a kromě toho jsou povinni v žádostech o prémii uvést, zda ovčí mléko nebo mléčné výrobky z ovčího mléka uvedou na trh v roce, pro který žádají o prémii.
2. Žádosti o prémii pro producenty skopového nebo kozího masa se předkládají orgánu určenému členským státem ve stanovené lhůtě od 1. listopadu předcházejícího roku do 30. dubna roku, pro který se o prémii žádá.
Spojené království však může stanovit pro Severní Irsko jinou lhůtu, než je lhůta, kterou stanoví pro Velkou Británii.
3. Retenční období, po které se producent zavazuje chovat ve svém zemědělském podniku příslušný počet bahnic nebo koz, na které požádal o prémii, činí 100 dnů od prvního dne, který následuje po posledním dnu lhůty pro podání žádostí uvedené v odstavci 2.
Článek 3
Oblasti způsobilé pro prémii ve prospěch producentů kozího masa
Kritéria uvedená v čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001 splňují oblasti uvedené v příloze I.
Článek 4
Žádost o doplňkovou prémii a o prémii na kozy
1. Pokud producent, z jehož zemědělského podniku se nejméně 50 %, avšak méně než 100 % plochy užívané k zemědělské produkci nachází v oblastech uvedených v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2529/2001 nebo v oblastech způsobilých pro prémii na kozy, chce získat doplňkovou prémii nebo prémii na kozy, musí předložit jedno nebo více prohlášení, ve kterých uvede polohu svých pozemků podle těchto pravidel:
a) producent, který je povinen předkládat každý rok prohlášení o celkové ploše svého zemědělského podniku využívané k zemědělské produkci na formuláři žádosti o podporu "na plochu", podle článku 6 nařízení (ES) č. 2419/2001 a podle prováděcích pravidel pro integrovaný správní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství, musí v tomto prohlášení uvést plochy užívané k zemědělské produkci, které jsou umístěny v oblastech uvedených v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2529/2001, popřípadě v oblastech uvedených v příloze I;
b) producent, který není povinen předkládat prohlášení podle písmene a), musí každý rok předložit zvláštní prohlášení, v němž může v případě potřeby použít způsob identifikace zemědělských pozemků stanovený v integrovaném systému.
V tomto prohlášení uvede polohu veškeré půdy, kterou vlastní, má v pronájmu nebo užívá na základě jiného ujednání, uvede její rozlohu a zmíní pozemky užívané k zemědělské produkci, které jsou umístěny v oblastech uvedených v čl. 5 odst.
1 nařízení (ES) č. 2529/2001 nebo v oblastech uvedených v příloze I. Členské státy mohou stanovit, že zvláštní prohlášení tvoří součást žádosti o prémii na bahnice nebo kozy.
Členské státy mohou rovněž požadovat, aby se pro zvláštní prohlášení používal formulář žádosti o podporu "na plochu".
2. Příslušný vnitrostátní orgán může požadovat, aby mu byl předložen vlastnický list, smlouva o pronájmu nebo písemná dohoda mezi producenty, případně rovněž potvrzení od místního nebo regionálního orgánu, který dal půdu užívanou k zemědělské produkci dotyčnému producentovi k dispozici. V potvrzení je uvedena rozloha půdy poskytnuté producentovi a pozemky, které se nacházejí v oblastech uvedených v článku 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2529/2001 nebo v oblastech uvedených v příloze I.
Článek 5
Producenti provádějící sezónní přesun zvířat na jiné pastviny
1. Producenti, jejichž zemědělské podniky mají sídlo v jedné ze zeměpisných oblastí uvedených v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001 a kteří chtějí získat doplňkovou prémii, musí v žádostech o prémii uvést:
- místo nebo místa, kde v daném roce proběhne sezónní přesun zvířat na jiné pastviny,
- období v délce nejméně 90 dnů uvedené ve zmíněném odstavci a stanovené pro daný rok.
2. K žádostem o prémie podávaných producenty podle odstavce 1 musí být přiloženy doklady o tom, že sezónní přesun zvířat na jiné pastviny byl ve dvou předcházejících letech skutečně proveden, s výjimkou případů vyšší moci nebo řádně odůvodněných přírodních podmínek ovlivňujících život stáda, a zejména potvrzení od místního nebo regionálního orgánu na místě přesunu jako doklad toho, že se přesun skutečně uskutečnil během nejméně 90 po sobě následujících dnů.
Při provádění administrativní kontroly žádostí musí členské státy ověřovat, zda místo sezónního přesunu zvířat na jiné pastviny uvedené v žádosti o prémii skutečně leží v jedné z oblastí podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2529/2001.
Článek 6
Doplňková prémie pro Kanárské ostrovy
Podle článku 6 nařízení (ES) č. 1454/2001 činí doplňková prémie poskytovaná producentům se sídlem na Kanárských ostrovech, kteří uvádějí na trh skopové a kozí maso, 4,2 eura na bahnici nebo kozu.
Článek 7
Způsobilost pro prémii
1. Prémie se vyplácejí producentům podle počtu bahnic nebo koz, které chovají ve svém zemědělském podniku během celého retenčního období uvedeného v čl. 2 odst. 3.
2. Za zvířata způsobilá pro prémii se považují zvířata, která poslední den retenčního období splňují podmínky stanovené v definicích uvedených v článku 3 nařízení (ES) č. 2529/2001.
Článek 8
Soupis producentů ovcí, kteří uvádějí na trh ovčí mléko nebo mléčné výrobky z ovčího mléka
Členské státy každý rok vypracují nejpozději do 30. dne retenčního období soupis producentů ovcí, kteří uvádějí na trh ovčí mléko nebo mléčné výrobky z ovčího mléka.
Soupis se vypracuje na základě prohlášení producentů podle čl. 2 odst.
1. Při vypracování soupisu musí členské státy kromě toho vzít v úvahu výsledky kontrol a všechny další zdroje informací, k nimž má příslušný orgán přístup, zejména údaje získané od zpracovatelů nebo distributorů a týkající se uvádění ovčího mléka nebo mléčných výrobků z ovčího mléka na trh.
Článek 9
Sdělení
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. července každého roku údaje o žádostech o prémie předložených pro běžný rok. Pro tento účel použijí vzorový formulář uvedený v příloze II tohoto nařízení. Rovněž do 31. července sdělí údaje o prémiích vyplacených za předcházející rok na formuláři obsaženém v příloze III a do 31. října sdělí všechny změny v seznamu zeměpisných oblastí, kde se provádí sezónní přesun zvířat na jiné pastviny podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001 a článku 5 tohoto nařízení. Tyto údaje se na požádání zpřístupní vnitrostátním orgánům odpovědným za vypracování úředních statistik v odvětví skopového a kozího masa.
2. Dojde-li ke změně údajů tvořících součást povinných sdělení, zejména v důsledku kontrol, oprav nebo zpřesnění starších čísel, musí být tato aktualizace sdělena Komisi do jednoho měsíce od okamžiku, kdy ke změně došlo.
KAPITOLA II STROPY, REZERVY A PŘEVODY
Článek 10
Bezplatně získané nároky
Pokud producent získá nároky na prémii bezplatně z vnitrostátní rezervy, nesmí během tří následujících let tyto nároky převést nebo je dočasně postoupit kromě řádně odůvodněných výjimečných případů.
Článek 11
Využití nároků
1. Producent disponující nároky je může využívat tím, že je uplatní sám, nebo že je dočasně postoupí jinému producentovi.
2. Pokud producent nevyužije v každém roce minimální procentuální podíl svých nároků stanovený podle odstavce 4, nevyužitá část se převede do vnitrostátní rezervy, s výjimkou případů, kdy jde o:
a) producenta disponujícího maximálně 20 nároky na prémii, který nevyužije minimální procentuální podíl svých práv během každého ze dvou po sobě následujících kalendářních roků; do vnitrostátní rezervy se převede část nevyužitá v posledním kalendářním roce;
b) producenta, který se účastní extenzifikačního programu uznaného Komisí;
c) producenta, který se účastní programu předčasného odchodu do důchodu uznávaného Komisí, v němž není převod nebo dočasné postoupení nároků na prémii povinné nebo
d) řádně odůvodněné výjimečné případy.
Dočasné postoupení se může vztahovat pouze na celé roky a musí se týkat minimálního počtu zvířat podle čl. 12 odst.
1. Pokud nedojde k převodu nároků, získává producent na konci každého období dočasného postoupení, které zahrnuje nejvýše tři po sobě následující roky, znovu všechny své nároky nejméně na dobu dvou po sobě následujících roků.
Pokud producent v každém z těchto roků nevyužije alespoň minimální podíl svých nároků stanovený podle odstavce 4, členský stát odejme každý rok počet nároků, které producent nevyužil, a převede je do vnitrostátní rezervy, kromě řádně odůvodněných výjimečných případů.
V případě producentů, kteří se účastní programů předčasného odchodu do důchodu uznávaných Komisí, mohou členské státy na základě těchto programů celkovou dobu dočasného postoupení prodloužit.
Producenti, kteří se zavázali k účasti v extenzifikačním programu podle opatření uvedeného v čl. 2 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 [19] nebo v extenzifikačním programu podle článků 22 a 23 nařízení (ES) č. 1257/1999, nesmí v době trvání účasti na těchto programech své nároky dočasně postoupit nebo převést. Toto ustanovení se však nevztahuje na případy, kdy daný program umožňuje převod nebo dočasné postoupení nároků producentům, jejichž účast v jiných programech, než které jsou uvedeny v tomto pododstavci, vyžaduje získání nároků.
4. Minimální procentuální podíl využití nároků na prémie činí 70 %.
Členské státy však mohou tento podíl zvýšit až na 90 %.
Sdělí Komisi předem, jaký podíl chtějí uplatnit.
Článek 12
Převod nároků a dočasné postoupení
1. Členské státy mohou na základě svých výrobních struktur stanovit minimální počet nároků na prémii, které mohou být předmětem částečného převodu bez převodu zemědělského podniku.
Toto minimum může představovat nejvýše 10 nároků na prémie.
2. Převody nároků na prémie a dočasné postoupení těchto nároků se stávají účinné až poté, kdy producent převádějící nebo postupující nároky a producent přijímající nároky oznámí tuto skutečnost příslušným orgánům členského státu.
Tato oznámení musí být učiněna ve lhůtě stanovené členským státem a nejpozději ke dni, kdy v členském státě končí lhůta pro podání žádostí, s výjimkou případů, kdy se převod uskutečňuje v dědickém řízení.
V tomto případě musí být producent přejímající nároky schopen předložit příslušné právní doklady, aby prokázal, že je oprávněným dědicem zesnulého producenta.
3. V případě převodu nároků bez převodu zemědělského podniku nesmí být počet nároků převáděných bez vyrovnání do vnitrostátní rezervy v žádném případě menší než jeden.
Článek 13
Změna individuálního stropu
V případě převodu nebo dočasného postoupení nároků na prémii stanoví členské státy nový individuální strop a nejpozději 60 dnů od posledního dne období, v němž dotyční producenti předložili žádost, oznámí těmto producentům počet jejich nároků na prémii.
První pododstavec se nepoužije, pokud se převod uskutečňuje v rámci dědického řízení za podmínek podle čl. 12 odst. 2.
Článek 14
Producenti hospodařící na půdě, kterou nevlastní
K producentům hospodařícím pouze na půdě ve veřejném nebo kolektivním vlastnictví, kteří se rozhodnou ukončit využívání této půdy jako pastviny a převést všechny své nároky na jiného producenta, se přistupuje stejným způsobem jako k producentům prodávajícím nebo převádějícím své zemědělské podniky.
Ve všech ostatních případech se k těmto producentům přistupuje stejně jako k producentům, kteří převádějí pouze své nároky na prémii.
Článek 15
Převod prostřednictvím vnitrostátní rezervy
Pokud členské státy stanoví, že převod nároků se má uskutečnit prostřednictvím vnitrostátní rezervy, použijí k tomuto účelu vnitrostátní předpisy obdobné ustanovením této kapitoly.
Kromě toho v těchto případech:
- mohou členské státy stanovit, že dočasné postoupení se uskuteční prostřednictvím vnitrostátní rezervy,
- pokud se převod nároků na prémii nebo dočasné postoupení uskuteční podle první odrážky, převod do rezervy se stává účinný až poté, co příslušné orgány členského státu tuto skutečnost oznámí producentovi převádějícímu nebo postupujícímu nároky, a převod z rezervy jinému producentovi se stává účinným až poté, co příslušné orgány producentovi tuto skutečnost oznámí.
Zmíněné předpisy musí rovněž zajistit, aby členský stát vyrovnal nároky, na něž se nevztahuje druhý pododstavec čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001, uhrazením částky ve výši, které by bylo dosaženo při přímém převodu mezi producenty, přičemž se bere v úvahu zejména vývoj produkce v dotyčném členském státě. Tato částka se rovná částce účtované producentovi, který přejímá rovnocenné nároky z vnitrostátní rezervy.
Článek 16
Výpočet individuálních stropů
Při počátečním výpočtu individuálních stropů pro nároky na prémie a jejich následných úpravách se používají pouze celá čísla.
Pokud konečným výsledkem aritmetických výpočtů není celé číslo, použije se nejbližší celé číslo.
Pokud je však výsledek výpočtů přesně mezi dvěma celými čísly, zaokrouhlí se na celé číslo směrem nahoru.
Článek 17
Sdělení
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 1. března 2002, jaké postupy byly použity ke snížení individuálních stropů podle čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 2529/2001, jakož i celkový počet nároků přiznaných producentům a počet nároků zařazených do rezervy.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 1. března 2002 způsob výpočtu snížení stropů podle čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001, případně rovněž opatření přijatá podle čl. 9 odst. 3, a do 1. ledna každého roku případné změny.
3. S použitím tabulky obsažené v přílohách IV a V členské státy sdělí Komisi nejpozději do 30. dubna každého roku:
a) počet nároků na prémie vrácených v předcházejícím roce bez vyrovnávací platby do vnitrostátní rezervy v důsledku převodu nároků bez převodu zemědělského podniku;
b) počet nevyužitých nároků na prémii podle čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001, převedených v předcházejícím roce do vnitrostátní rezervy;
c) počet nároků na prémii poskytnutých v předcházejícím roce podle čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 2529/2001;
d) počet nároků na prémii poskytnutých v předcházejícím roce z vnitrostátní rezervy producentům ve znevýhodněných oblastech;
e) údaje o lhůtách a termínech pro převod nároků a žádosti o prémie.
KAPITOLA III DODATKOVÉ PLATBY
Článek 18
Do 30. dubna 2002 poskytnou členské státy Komisi informace o svých vnitrostátních předpisech upravujících poskytování dodatečných plateb, které jsou stanoveny v článku 11 nařízení (ES) č.
2529/2001. Jde zejména o tyto informace:
1. Platby podle počtu zvířat:
a) směrné částky na hlavu a způsob vyplácení;
b) předběžný odhad celkových výdajů a počtu zvířat;
c) zvláštní požadavky na hustotu stáda;
d) další informace o prováděcích pravidlech.
2. Platby podle plochy (pokud je třeba):
a) výpočet ploch na regionální úrovni;
b) směrné částky na hektar;
c) předběžný odhad celkových výdajů a počtu hektarů;
d) další informace o prováděcích pravidlech.
3. Informace o dalších režimech, které byly zavedeny pro dodatkové platby.
4. Členské státy sdělí Komisi všechny změny v předpisech do jednoho měsíce po každém provedení změny.
KAPITOLA IV PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 19
Vnitrostátní prováděcí opatření
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily řádné provádění tohoto nařízení.
O těchto opatřeních informují Komisi.
Článek 20
Přechodná opatření
Žádosti o prémie na rok 2002, které byly podány v rámci režimu poskytování prémií podle článku 5 nařízení (ES) č. 2467/98 přede dnem použitelnosti tohoto nařízení, se považují za žádosti podané v rámci režimu podle nařízení (ES) č. 2529/2001.
Na všechny zmíněné žádosti se vztahuje nařízení (ES) č. 2419/2001 ve znění platném před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 21
Zrušení
Od 1. ledna 2002 se zrušují nařízení (EHS) č. 2814/90, (EHS) č. 2385/91, (EHS) č. 2230/92, (EHS) č. 3567/92, (EHS) č. 2700/93 a nařízení (ES) č. 2738/1999. Použijí se nadále na žádosti týkající se hospodářského roku 2001 a předcházejících hospodářských let. Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení a je nutno je číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VI.
Článek 22
Změna integrovaného systému
Článek 40 nařízení (ES) č. 2419/2001 se nahrazuje tímto:
"Článek 40
1. Pokud se u žádostí o podporu v rámci režimu podpor na ovce/kozy zjistí určitý nesoulad s ustanovením čl. 36 odst. 3, použije se přiměřeně čl. 38 odst. 2, 3 a 4 od prvního zvířete, u nějž byly nesrovnalosti zjištěny.
2. Pokud se zjistí, že producent ovcí uvádějící na trh ovčí mléko nebo mléčné výrobky z ovčího mléka v žádosti o prémii tuto činnost neuvedl, výše podpory, na kterou má nárok, se sníží na výši prémie náležející producentům uvádějícím na trh ovčí mléko nebo mléčné výrobky z ovčího mléka minus rozdíl mezi touto a plnou výší prémie na bahnice.
3. Pokud se u žádostí o doplňkovou prémii zjistí, že v oblastech uvedených v čl. 5 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 [20] se nachází méně než 50 % plochy zemědělského podniku užívané k zemědělské produkci, doplňková prémie nesmí být vyplacena a prémie na bahnice a kozy se sníží o částku ve výši 50 % doplňkové prémie.
4. Pokud se zjistí, že procentuální podíl plochy zemědělského podniku užívané k zemědělské produkci, která se nachází v oblastech uvedených v příloze I nařízení Komise (ES) č. 2550/2001 [21], je nižší než 50 %, prémie na kozy se nevyplatí.
5. Pokud se zjistí, že producent provádějící sezónní přesun zvířat na jiné pastviny a žádající o doplňkovou prémii, nepásl 90 % svých zvířat po dobu nejméně 90 dnů v některé z oblastí uvedených v čl. 5 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 2529/2001, doplňková prémie se nevyplatí a prémie na bahnice a kozy se sníží o částku ve výši 50 % doplňkové prémie.
6. Pokud se zjistí, že nesrovnalosti uvedené v odstavcích 2, 3, 4 a 5 byly způsobeny úmyslným nedodržením pravidel, zamítne se poskytnutí celé částky podpory podle těchto odstavců.
Kromě toho je v tomto případě zemědělci ještě jednou znemožněno získat podporu ve výši uvedené částky.
Tato částka se odečte od podpory vyplácené v rámci režimu podpory na ovce/kozy, na kterou má zemědělec nárok na základě žádostí o podporu, které podá v průběhu tří kalendářních roků následujících po kalendářním roce, ve kterém byly nesrovnalosti zjištěny."
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2557/2001
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se mění příloha V nařízení Rady (EHS) č. 259/1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 1999/816/ES [2], a zejména na čl. 16 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě rozhodnutí Rady 93/98/EHS [3] je Společenství od 7. února 1994 stranou Basilejské úmluvy o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států a jejich zneškodňování.
1 odst. 4 směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech [4] ve znění směrnice 94/31/ES [5], a změněn na základě oznámení členských států.
Nejnovější verze seznamu nebezpečných odpadů je součástí rozhodnutí Komise 2000/532/ES [6] naposledy pozměněného rozhodnutím Rady 2001/573/ES [7].
(3) Společenství schválilo rozhodnutí C(2001) 107 Rady OECD o revizi rozhodnutí C(92) 39 v konečném znění o kontrole přeshraničního pohybu odpadů určených k využití, včetně zejména části II přílohy 4 uvedeného rozhodnutí, ve které je uveden seznam odpadů podléhajících takzvanému žlutému kontrolnímu postupu uvedeného rozhodnutí.
(4) Rozhodnutí C(2001) 107 OECD včetně části II přílohy 4 uvedeného rozhodnutí je závazné pro členské státy a Společenství teprve po dokončení nezbytných postupů [8] Společenství.
Je proto nezbytné zajistit, aby byly změny OECD ohledně části II přílohy 4 pro účely tohoto nařízení provedeny do právních předpisů Společenství od stejného data jako změny zahrnuté do nařízení 2000/532/ES, tedy od 1. ledna 2002.
(5) Příloha V nařízení Rady (EHS) č. 259/93 by měla být změněna, aby zajistila, že její části 2 a 3 plně zohlední nejnovější seznam nebezpečných odpadů přijatý v souladu s čl. 1 odst. 4 směrnice 91/689/EHS a nejnovější seznam odpadů přijatý Radou OECD a schválený Společenstvím.
(6) opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 18 směrnice 75/442/EHS,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha V nařízení Rady (EHS) č. 259/93 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2558/2001
ze dne 3. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2223/96, pokud jde o novou klasifikaci vyrovnávacích plateb v rámci swapových dohod a dohod o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 285 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [4] obsahuje referenční rámec společných norem, definic, klasifikací a účetních pravidel pro sestavování účtů členských států splňujících statistické požadavky Evropského společenství tak, aby bylo možné získat výsledky porovnatelné mezi členskými státy.
(2) V ESA 95 (odstavec 5.67), stejně jako v SNA 93, jsou swapy definovány jako "smluvní uspořádání mezi dvěma stranami, které souhlasí s tím, že se za určitou dobu a podle předem stanovených pravidel uskuteční směna toků plateb, které představují stejné částky zadlužení", a specifikuje se, že "nejvíce převládají swapy úrokové míry a měnové swapy".
(3) V původních verzích ESA 95 a SNA 93 byly úrokové toky vyměňované mezi dvěma stranami v rámci všech forem swapových dohod nebo dohod o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements) považovány za nefinanční transakce, které se zachycují v položce úroky jako důchod z vlastnictví.
(4) Uvedeným ustanovením vznikly obtíže, takže Komise považuje za nezbytné vyjmout tyto úrokové toky z důchodu z vlastnictví, stejně jako tomu je v revidovaném znění SNA 93.
(5) Je proto vhodné účtovat uvedené toky jako finanční transakce pod položkou finanční deriváty, která spadá v ESA 95 do oddílu F.3 "Cenné papíry jiné než akcie".
(6) Je třeba stanovit zvláštní zacházení s těmito toky v případě údajů předávaných podle postupu při nadměrném schodku.
(7) Výbor pro statistické programy Evropských společenství, zřízený rozhodnutím 89/382/EHS, Euratom [5], a Výbor pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance, zřízený rozhodnutím 91/115/EHS [6], byly konzultovány podle článku 3 uvedených rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 2559/2001
ze dne 17. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2505/96 o otevření a správě autonomních celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 26 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě nařízení (ES) č. 2505/96[1] Rada otevřela celní kvóty Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky.
Je třeba postarat se o to, aby bylo Společenství dotyčnými produkty zásobeno, a to za co nejpříznivějších podmínek.
Je proto třeba otevřít celní kvóty Společenství se sníženými nebo nulovými celními sazbami pro odpovídající objemy a prodloužit platnost některých stávajících celních kvót, aniž by byl trh s těmito produkty narušen.
(2) V případě některých produktů, na které se vztahuje výše uvedené nařízení, není nadále v zájmu Společenství zachovat celní kvótu Společenství a tyto produkty by proto měly být z tabulky v příloze I odstraněny.
(3) S ohledem na velké množství změn, které nabudou účinku dnem 1. ledna 2002, a ve snaze o větší jasnost pro uživatele je třeba tabulku v příloze I výše uvedeného nařízení nahradit tabulkou obsaženou v příloze tohoto nařízení.
(4) S ohledem na hospodářskou důležitost tohoto nařízení je třeba se odvolat na naléhavé důvody uvedené v bodě 1.3 protokolu připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvám o založení Evropského společenství o úloze vnitrostátních parlamentů
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2560/2001
ze dne 19. prosince 2001
o přeshraničních platbách v eurech
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 95 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/5/ES ze dne 27. ledna 1997 o přeshraničních převodech [5] sledovala zlepšení služeb přeshraničních převodů, a zejména jejich účinnosti.
Jejím cílem bylo umožnit zejména klientům a malým a středním podnikům provádět převody z jedné části Společenství do druhé rychle, spolehlivě a levně.
Tyto převody a přeshraniční platby jsou v porovnání s platbami prováděnými na vnitrostátní úrovni všeobecně stále ještě velice drahé.
Z výsledků průzkumu provedeného Komisí a zveřejněných dne 20. září 2001 vyplývá, že klientům nejsou poskytovány žádné nebo jen nedostatečné informace o ceně převodů a že průměrná cena přeshraničního převodu se od posledního podobného průzkumu provedeného v roce 1993 téměř nezměnila.
(2) Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě ze dne 31. ledna 2000 o drobných platbách na vnitřním trhu, společně s usneseními Evropského parlamentu ze dne 26. října 2000 o sdělení Komise a ze dne 4. července 2001 o způsobech pomoci hospodářským subjektům při přechodu na euro a se zprávami Evropské centrální banky ze září 1999 a ze září 2000 o zlepšení služeb přeshraničních plateb zdůraznily naléhavou potřebu účinných zlepšení v této oblasti.
(3) Ve sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru, Výboru regionů a Evropské centrální bance ze dne 3. dubna 2001 o přípravách na zavedení eurobankovek a euromincí bylo uvedeno, že Komise zváží použití všech nástrojů, které má k dispozici, a přijme veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby se ceny přeshraničních operací více přiblížily cenám vnitrostátních operací a pojem eurozóny jako "domácí platební oblasti" se tak stal pro evropské občany hmatatelným a transparentním.
(4) V porovnání s cílem, který byl znovu zdůrazněn při zavedení eura jako zúčtovací měny, totiž s cílem dosáhnout pro euro ne-li jednotné, tedy alespoň podobné struktury poplatků, nebylo, pokud jde o snížení cen přeshraničních plateb, dosaženo v porovnání s vnitrostátními platbami žádných významných výsledků.
(5) Objem přeshraničních plateb s dokončováním vnitřního trhu neustále roste.
Zavedení eura platby v této oblasti bez hranic dále usnadnilo.
(6) Skutečnost, že výše poplatků za přeshraniční platby zůstává vyšší, než je výše poplatků za vnitrostátní platby, brzdí přeshraniční obchod, a tedy představuje překážku řádného fungování vnitřního trhu.
To má rovněž zřejmě nepříznivý vliv na důvěru v euro.
Aby bylo fungování vnitřního trhu usnadněno, je proto nezbytné zajistit, aby poplatky za přeshraniční platby v eurech byly stejné jako poplatky za platby prováděné v eurech uvnitř členského státu, což také posílí důvěru v euro.
(7) Pro přeshraniční elektronické platební operace v eurech by měla platit zásada stejných poplatků od 1. července 2002, a to s přihlédnutím ke lhůtám pro přizpůsobení a ke zvýšenému pracovnímu zatížení institucí spojenému s přechodem na euro.
Aby se umožnilo zavedení nezbytné infrastruktury a podmínek, mělo by se na přeshraniční převody vztahovat do 1. července 2003 přechodné období.
(8) V současnosti nelze doporučit uplatňování zásady jednotných poplatků za papírové šeky, jelikož vzhledem k jejich povaze nemohou být zpracovávány stejně účinně jako jiné platební prostředky, zejména elektronické platby.
Avšak zásada transparentnosti poplatků by se měla týkat také šeků.
(9) Aby bylo klientovi umožněno zhodnotit cenu přeshraniční platby, je nezbytné, aby byl informován o účtovaných poplatcích a jejich případných změnách.
Totéž platí pro případ, kdy je do přeshraniční platby v eurech zapojena jiná měna než euro.
(10) Toto nařízení se nedotýká možnosti institucí nabízet paušální poplatek za různé platební služby, pokud tím nedochází k rozlišování mezi přeshraničními a vnitrostátními platbami.
(11) Je rovněž důležité zlepšeními usnadnit provádění přeshraničních plateb platebními institucemi.
V tomto ohledu je třeba podporovat standardizaci, zejména pokud jde o používání mezinárodního čísla bankovního účtu (International Bank Accounts Number, IBAN) [6] a identifikačního kódu banky (Bank Identifier Code, BIC) [7], které jsou nutné pro automatizované zpracování přeshraničních převodů.
Co nejrozšířenější používání těchto kódů se považuje za nezbytné.
Kromě toho by se měla zrušit jiná opatření, která zahrnují dodatečné náklady, aby se tak snížily poplatky klientů za přeshraniční platby.
(12) Aby se snížilo zatížení institucí, které provádějí přeshraniční platby, je nezbytné postupně zrušit povinnosti týkající se pravidelných vnitrostátních prohlášení pro účely statistiky platebních bilancí.
(13) Aby se zajistilo dodržování tohoto nařízení, měly by členské státy zabezpečit přiměřené a účinné postupy pro vyřizování stížností a zjednávání nápravy za účelem urovnání případných sporů mezi příkazcem a jeho institucí nebo mezi příjemcem a jeho institucí, v případě potřeby s využitím stávajících postupů.
(14) Je žádoucí, aby Komise nejpozději do dne 1. července 2004 podala zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
(15) Měl by být stanoven postup pro používání tohoto nařízení rovněž na přeshraniční platby prováděné v měně jiného členského státu, pokud se tento členský stát k tomu rozhodne,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel a oblast působnosti
Toto nařízení stanoví pravidla pro přeshraniční platby v eurech, aby se zajistilo, že poplatky za tyto platby jsou stejné jako poplatky za platby v eurech uvnitř členského státu.
Vztahuje se na přeshraniční platby v eurech v rámci Společenství až do výše 50000 eur.
Toto nařízení se nevztahuje na přeshraniční platby prováděné mezi institucemi na jejich vlastní účet.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
(a) "přeshraničními platbami" rozumí:
(i) "přeshraniční převody", což jsou operace prováděné z podnětu příkazce prostřednictvím instituce nebo její pobočky nacházející se v jednom členském státě za účelem poukázání peněžní částky příjemci do instituce nebo její pobočky v jiném členském státě; příkazcem i příjemcem může být táž osoba;
(ii) "přeshraniční elektronické platební" operace,
- což jsou přeshraniční převody finančních prostředků prováděné pomocí elektronického platebního prostředku, kromě převodů prováděných institucemi a na jejich příkaz,
- přeshraniční výběry peněžní hotovosti prováděné pomocí elektronického platebního prostředku a nabíjení (a vybíjení) elektronického peněžního prostředku v peněžních automatech a bankomatech v prostorách vydavatele nebo instituce, která je smluvně zavázána k přijímání platebního prostředku;
(iii) "přeshraniční šeky", což jsou papírové šeky ve smyslu Ženevské úmluvy ze dne 19. března 1931 o jednotném právu šekovém, vystavené na instituci nacházející se ve Společenství a užívané pro přeshraniční operace uvnitř Společenství;
(b) "elektronickým platebním prostředkem" rozumí platební prostředek vzdáleného přístupu a elektronický peněžní prostředek, které umožňují jejich držiteli uskutečnit jednu nebo více elektronických platebních operací;
(c) "platebním prostředkem vzdáleného přístupu" rozumí prostředek umožňující držiteli přístup k finančním prostředkům uloženým na jeho účtu v instituci, jehož prostřednictvím lze provést platbu ve prospěch příjemce platby a který zpravidla vyžaduje osobní identifikační kód nebo jiný podobný způsob identifikace.
Platební prostředek vzdáleného přístupu zahrnuje zejména platební karty (kreditní, debetní, debetní s odloženým debetováním nebo charge karty) a karty umožňující provádění bankovních operací po telefonu nebo z domova.
Tato definice nezahrnuje přeshraniční převody;
(d) "elektronickým peněžním prostředkem" rozumí platební prostředek s možností dobíjení, ať již jde o kartu s uloženou hodnotou, nebo počítačovou paměť, na němž jsou hodnotové jednotky uchovávány elektronicky;
(e) "institucí" rozumí jakákoli fyzická či právnická osoba, která v rámci své činnosti provádí přeshraniční platby;
(f) "účtovanými poplatky" rozumí jakékoli poplatky účtované institucí a přímo spojené s přeshraniční platební operací v eurech.
Článek 3
Poplatky za přeshraniční elektronické platební operace a převody
1. S účinností ode dne 1. července 2002 jsou poplatky účtované institucí za přeshraniční elektronické platební operace prováděné v eurech až do výše 12500 eur stejné jako poplatky účtované touž institucí za odpovídající platby v eurech prováděné uvnitř členského státu, ve kterém se instituce provádějící přeshraniční elektronickou platební operaci nachází.
2. S účinností nejpozději ode dne 1. července 2003 jsou poplatky účtované institucí za přeshraniční převody prováděné v eurech až do výše 12500 eur stejné jako poplatky účtované touž institucí za odpovídající převody v eurech prováděné uvnitř členského státu, ve kterém se tato instituce provádějící přeshraniční převod nachází.
3. S účinností ode dne 1. ledna 2006 se uvedená částka 12500 eur zvyšuje na 50000 eur.
Článek 4
Transparentnost poplatků
1. Instituce poskytuje svým klientům ve snadno srozumitelné formě písemně a případně, v souladu s vnitrostátními předpisy, též elektronickými prostředky předem informace o účtovaných poplatcích za přeshraniční platby a za platby prováděné uvnitř členského státu, v němž se nachází.
Členské státy mohou stanovit, že v šekových knížkách musí být uvedeno prohlášení upozorňující klienty na poplatky týkající se přeshraničního použití šeků.
2. Jakákoli změna poplatků se oznamuje způsobem shodným se způsobem uvedeným v odstavci 1, a to před dnem nabytí její účinnosti.
3. Pokud instituce účtují poplatky za směnu měn na eura a naopak, poskytují svým klientům
(a) předem informace o všech poplatcích za směnu, které hodlají uplatnit a
(b) specifické informace o jednotlivých účtovaných směnných poplatcích.
Článek 5
Opatření usnadňující přeshraniční převody
1. Instituce případně sdělí každému klientovi na vyžádání jeho mezinárodní číslo bankovního účtu (IBAN) a identifikační kód banky (BIC) této instituce.
2. Klient sdělí převádějící instituci na její žádost IBAN příjemce a BIC instituce příjemce.
Jestliže klient tyto informace instituci nesdělí, může mu tato instituce účtovat dodatečné poplatky.
V tom případě musí instituce klienty informovat o dodatečných poplatcích v souladu s článkem 4.
3. S účinností ode dne 1. července 2003 uvádí instituce na výpisech z účtu každého klienta nebo v příloze k němu jeho IBAN a BIC instituce.
4. Ve všech případech přeshraniční fakturace zboží a služeb ve Společenství sdělí dodavatel, který přijímá platbu převodem, svým klientům svůj IBAN a BIC své instituce.
Článek 6
Povinnosti členských států
1. Členské státy zruší s účinností nejpozději ode dne 1. července 2002 veškeré vnitrostátní oznamovací povinnosti pro účely statistiky platebních bilancí pro přeshraniční platby do výše 12500 eur.
2. Členské státy zruší s účinností nejpozději ode dne 1. července 2002 veškeré vnitrostátní povinnosti týkající se poskytování minimálních informací o příjemci, jež brání automatizaci provádění plateb.
Článek 7
Dodržování tohoto nařízení
Dodržování tohoto nařízení musí být zaručeno účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi.
Článek 8
Doložka o přezkumu
Nejpozději do 1. července 2004 Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, a zejména o
- změnách infrastruktur systému přeshraničních plateb,
- vhodnosti zlepšení služeb klientům posílením podmínek hospodářské soutěže v oblasti poskytování služeb přeshraničních plateb,
- účinku uplatňování tohoto nařízení na poplatky účtované za platby prováděné uvnitř členského státu,
- vhodnosti zvýšení částky stanovené v čl. 6 odst. 1 na 50000 eur od 1. ledna 2006 s přihlédnutím ke všem důsledkům pro podniky.
Ke zprávě se v případě potřeby připojí návrhy změn.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení se rovněž použije na přeshraniční platby prováděné v měně jiného členského státu, jestliže tento stát oznámí Komisi své rozhodnutí rozšířit použití tohoto nařízení na svou měnu.
Toto oznámení zveřejní Komise
Nařízení Rady (ES) č. 2561/2001
ze dne 17. prosince 2001
o podpoře přeměny rybářských plavidel a rybářů, kteří byli do roku 1999 závislí na dohodě o rybolovu s Marokem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o vztazích v odvětví mořského rybolovu mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím (dále jen "dohoda o rybolovu s Marokem") vypršela dne 30. prosince 1999.
V důsledku toho byl velký počet plavidel Společenství, která působila v rámci uvedené dohody, nucen ukončit k tomuto datu své rybolovné činnosti.
(2) Za přispění finančního nástroje pro orientaci rybolovu (FNOR) a v rámci výjimečných podmínek stanovených nařízením (ES) č. 1227/2001 [4] byly rybářům a vlastníkům příslušných plavidel poskytnuty náhrady stanovené v čl. 16 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2792/1999 [5].
(3) Je oprávněné podpořit prostřednictvím vhodných opatření na úrovni Společenství provádění plánů přeměny příslušných loďstev, které Komise schválila dne 18. října 2000.
(4) Je nezbytné usnadnit konečné odstavení plavidel z činnosti, ať již vrakováním nebo převedením do třetí země, včetně převodu v rámci smíšených společností.
Je rovněž nezbytné usnadnit provádění sociálních opatření ve prospěch rybářů.
Zároveň je s ohledem na trvalou přeměnu plavidla na jiné rybolovné činnosti vhodné usnadnit výměnu lovného zařízení, a to bez ohledu na stáří plavidla a dokonce i tehdy, když byla na jeho stavbu poskytnuta veřejná podpora.
(5) Následně je nutné odchýlit se od některých ustanovení nařízení (ES) č. 2792/1999.
(6) Kromě toho je v duchu závěrů Evropské rady z Nice vhodné, aby Evropská unie vyjádřila svou solidaritu s příslušnými členskými státy prostřednictvím dodatečného finančního úsilí, které převýší částky poskytnuté v položce 2 finančních výhledů pro rozpočet Evropské unie, jak byly stanoveny na Evropské radě v Berlíně dne 25. března 1999.
(7) Následně je vhodné zavést zvláštní opatření Společenství, jejichž cílem je využití příslušných finančních prostředků k provádění části plánů přeměny, přičemž ostatní části uvedených plánů se budou provádět za pomoci finančních prostředků FNOR.
(8) Je vhodné věnovat dodatečné finanční prostředky, které jsou k dispozici pro zvláštní opatření, na jedné straně na restrukturalizaci loďstva a na druhé straně na předčasný odchod rybářů do důchodu nebo jejich přeškolení na jinou činnost než je mořský rybolov, a to v rámci individuálních nebo kolektivních sociálních plánů.
(9) Zvláštní opatření musí být v souladu s obecnými zásadami strukturální politiky v odvětví rybolovu.
Zejména je nutné vyhnout se porušování platných prováděcích opatření pro využívání finančních prostředků FNOR.
Zejména je nutné zavést řídící mechanizmus, který se co možná nejvíce blíží platnému řídícími mechanizmu pro strukturální fondy Společenství, který je stanoven nařízením (ES) č. 1260/1999 [6].
(10) Je nutné, aby plavidla činná v mezinárodních vodách nebo ve vodách třetích zemí zcela dodržovala mezinárodní právo v oblasti zachování rybolovných zdrojů, a zejména Úmluvu Spojených národů o mořském právu a Kodex chování Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství.
(11) Sociálně-ekonomická diverzifikace pobřežních oblastí závislých na rybolovu je přirozenou součástí rámce integrovaných operačních programů regionálního rozvoje a multiregionálních programů, které vycházejí z rámců podpory Společenství podle cíle 1 strukturálních fondů pro Španělsko a Portugalsko, za finanční podpory Evropského fondu pro sociální rozvoj, Evropského sociálního fondu a orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
Za těchto podmínek není důvod stanovit zvláštní intervenční opatření pro tuto diverzifikaci,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
1. Rybáři a vlastníci plavidel, kterým byla v letech 2000 a 2001 z důvodu neobnovení dohody o rybolovu s Marokem poskytnuta náhrada stanovená v čl. 16 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2792/1999, mohou po celkovou dobu celkově nejméně šesti měsíců dočasného odstavení z činnosti využívat mimořádných podpůrných opatření, a to za podmínek a v rámci omezení stanovených tímto nařízením.
2. Nejpozději tři měsíce po vstupu tohoto nařízení v platnost členské státy sdělí Komisi seznam plavidel, včetně jejich vnitřních čísel, a jmenný seznam rybářů splňujících podmínky podle odstavce 1 tohoto nařízení.
KAPITOLA II
ODCHYLNÁ OPATŘENÍ
Článek 2
1. Odchylně od níže uvedených ustanovení nařízení (ES) č. 2792/1999 se veřejná podpora pro vlastníky plavidel a rybáře uvedené v čl. 1 odst. 1 poskytuje podle těchto pravidel:
a) pokud se poskytuje veřejná podpora na vrakování plavidla:
i) rozpětí uvedená v čl. 7 odst. 5 písm. a) se zvyšují o 20 %;
ii) ustanovení čl. 10 odst. 3 písm. b) bodu ii) a ustanovení přílohy III bodu 1.1 písm. a) se nepoužijí;
b) pokud se poskytuje prémie za trvalé převedení plavidla do třetí země, včetně v případě smíšené společnosti:
i) rozpětí uvedená v čl. 7 odst. 5 písm. a) se zvyšují o 20 %;
ii) ustanovení čl. 10 odst. 3 písm. b) bodu ii) a ustanovení přílohy III bodu 1.1 písm. a) se nepoužijí;
iii) minimální stáří plavidel podle čl. 7 odst. 2 se snižuje na pět let; pro plavidla od 5 do 9 let se však použije stejná referenční prémie podle čl. 7 odst. 5 písm. a), jaká platí pro plavidla od 10 do 15 let. Uvedená prémie se snižuje o část částky, která byla dříve vyplacena jako podpora na stavbu a/nebo modernizaci; tato část se vypočítá poměrně k desetiletému období (v případě podpory na stavbu) nebo k pětiletému období (v případě podpory na modernizaci) předcházejícímu trvalému převodu;
c) v případě trvalé přeměny plavidla na jinou rybolovnou činnost, která vyžaduje změnu rybolovných postupů, může být výměna lovného zařízení předmětem veřejné podpory jakožto modernizace plavidla, a to za těchto odchylných podmínek:
i) příloha III bod 1.4 poslední pododstavec se nepoužije;
ii) rozpětí uvedená v čl. 9 odst. 4 písm. b) se zvyšují o 30 %;
iii) ustanovení čl. 10 odst. 3 písm. a) se nepoužijí;
d) v případě individuální paušální prémie poskytnuté rybáři se maximální oprávněné náklady uvedené v čl. 12 odst. 3 písm. b) a c) zvyšují o 20 %.
2. Odchylná pravidla uvedená v odstavci 1 se použijí výhradně pro prémie a veřejné podpory, které byly poskytnuty na základě správního rozhodnutí orgánů podle článku 6, které bylo přijato od 1. července 2001 do 30. června 2003.
3. Vlastníci plavidel již nemají nárok na náhrady za dočasné odstavení z činnosti podle odstavce 1 ode dne správního rozhodnutí o poskytnutí prémie za trvalé odstavení nebo o poskytnutí veřejné podpory na modernizaci příslušného plavidla, které bylo přijato postupem podle odstavce 1.
V případě zálohové platby uvedených náhrad se případná přeplacená částka odečte od prémie za trvalé odstavení nebo od veřejné podpory na modernizaci, které byly příslušnému plavidlu poskytnuty.
KAPITOLA III
ZVLÁŠTNÍ OPATŘENÍ
Článek 3
1. Zavede se zvláštní akce Společenství (dále "tato akce"), která má doplnit intervenční opatření strukturálních fondů v členských státech, jichž se týká neobnovení dohody o rybolovu s Marokem.
2. Tato akce:
a) je výhradně určena vlastníkům plavidel a rybářům uvedeným v čl. 1 odst. 1;
b) týká se
i) opatření pro trvalé odstavení plavidel z rybolovných činností ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 2792/1999;
ii) opatření pro modernizace plavidel ve smyslu čl. 9 odst. 1 téhož nařízení a
iii) opatření sociálně-ekonomické povahy ve smyslu čl. 12 odst. 3 písm. a), b) a c) téhož nařízení;
c) podléhá podmínkám uvedeným v článku 12 nařízení (ES) č. 1260/1999.
3. Částka podpory Společenství přidělená pro různá opatření této akce podléhá níže uvedeným podmínkám, které jsou vyjádřeny jako procentuální podíl celkové částky uvedené v čl. 5 odst. 1:
a) minimálně 40 % celkové částky na vrakování plavidel a trvalou přeměnu plavidel na jiné účely než je rybolov;
b) maximálně 28 % celkové částky na trvalý převod plavidel do třetí země, včetně převodu v rámci smíšené společnosti, a na modernizaci plavidel;
c) 32 % celkové částky na sociálně-ekonomická opatření.
Článek 4
1. Ustanovení nařízení (ES) č. 2792/1999 se přiměřeně použijí k provádění této akce za podmínek a v rámci omezení stanovených v kapitole II tohoto nařízení, zejména pokud jde o:
a) lhůtu pro správní rozhodnutí o poskytnutí podpory;
b) oznámení režimů podpory;
c) kritéria nároků na poskytnutí podpory pro rybáře a plavidla;
d) maximální částku prémie pro rybáře nebo dané plavidlo;
e) maximální částku výdajů, na které se vztahuje poskytnutí veřejné podpory na modernizaci daného plavidla;
f) hranice finančního příspěvku Společenství a všech veřejných finančních příspěvků (státního, regionálního a jiných) příslušného členského státu.
2. Avšak v případě poskytnutí prémie na zřízení smíšené společnosti v rámci této akce správní orgán vyplatí žadateli celou prémii za převod plavidla na smíšenou společnost poté, co žadatel předloží důkaz o složení bankovní záruky ve výši 40 % prémie.
3. Prémie za trvalé odstavení z rybolovných činností a veřejné podpory na modernizaci plavidel, které jsou vyplaceny v rámci této akce, se považují za veřejnou podporu ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 2792/1999.
Rybolovná kapacita odebraná na základě této akce přispívá k úpravě intenzity rybolovu v příslušných členských státech ve smyslu článku 7 nařízení (ES) č. 2792/1999.
Veřejná podpora na modernizaci plavidel vyplacená v rámci této akce podléhá článku 9 nařízení (ES) č. 2792/1999.
Pro účely provádění této akce by náhrada uvedená v článku 1 měla mít stejný konečný výsledek jako sociálně-ekonomická opatření uvedená v čl. 12 odst. 3 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 2792/1999.
4. Prémie nebo veřejná podpora poskytované v rámci této akce se nesmí kumulovat s další prémií nebo veřejnou podporou se stejným účelem, a zejména s prémií nebo veřejnou podporou poskytovanou v příslušných členských státech v souvislosti se strukturálními fondy.
Příslušné členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k dodržení tohoto odstavce a nejpozději tři měsíce po vstupu tohoto nařízení v platnost je sdělí Komisi.
Článek 5
1. Částka finanční účasti Společenství přidělená této akci činí 197 milionů eur a je rozdělena takto:
a) Španělsko: 94,6 %;
b) Portugalsko: 5,4 %.
2. Výplatu finanční účasti Společenství podle odstavce 1 provádí Komise v souladu s rozpočtovými závazky a je určena platebnímu orgánu podle článku 6.
Od 1. ledna 2002 Komise splní závazky uvedené v rozpočtu na rok 2002, a to nejpozději do tří měsíců od přijetí tohoto nařízení.
Závazky uvedené v rozpočtu pro rok 2003 jsou v zásadě splněny do 30. dubna 2003.
3. Aniž jsou dotčeny rozpočtové prostředky, Komise provádí platby takto:
a) splátka ve výši maximálně 20 % částek podle odstavce 1 se vyplácí v době závazku podle odst. 2 druhého pododstavce;
b) průběžné platby se provádějí na žádost členského státu za účelem náhrady skutečně zaplacených výdajů, které potvrdí platební orgán podle článku 6.
Celkový součet plateb uvedených v písmenu a) a v tomto písmenu činí maximálně 80 % částek uvedených v odstavci 1;
c) platba zbývající částky se provádí na žádost členského státu po dokončení této akce, pokud:
i) platební orgán předložil Komisi potvrzené prohlášení o skutečně vzniklých výdajích;
ii) byla Komisi předložena závěrečná prováděcí zpráva a Komise ji schválila;
iii) členský stát zaslal Komisi prohlášení uvedené v čl. 38 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 1260/1999.
4. Finanční účast Společenství v rámci této akce se vztahuje výdaje, které konečný příjemce skutečně zaplatil od 1. července 2001.
Lhůta pro způsobilost výdajů je 31. prosinec 2003.
Lhůta pro předložení žádosti o platbu zbývající částky Komisi je 30. červen 2004.
5. Žádosti o průběžné platby a o platbu zbývající částky musí být sepsány podle vzoru uvedeného v příloze II nařízení (ES) č. 438/2001 [7].
Žádosti musí být doloženy zprávou o pokroku programů v elektronické podobě podle vzoru uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 366/2001 [8].
Článek 6
Pro účely provádění této akce řídící orgány a platební orgány, které jsou činné intervenčních opatření strukturálních fondů ve prospěch rybolovu ve Španělsku a v Portugalsku v období od roku 2000 do roku 2006, plní úkoly, které jim jsou přisouzeny příslušnými ustanoveními nařízení (ES) č. 1260/1999.
Pokud toto nařízení nestanoví, použijí články 31 a 33 až 39 nařízení (ES) č. 1260/1999, jakož právní předpisy přijaté na jejich základě.
Článek 7
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení stanoví Komise postupem podle čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 2792/1999.
Za tímto účelem je Komisi nápomocen Výbor pro struktury rybolovu a akvakultury zřízený článkem 51 nařízení (ES) č. 1260/1999.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 2562/2001
ze dne 17. prosince 2001
o uzavření protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Madagaskarské demokratické republiky o rybolovu při pobřeží Madagaskaru na období od 21. května 2001 do 20. května 2004
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a s čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Madagaskarské demokratické republiky o rybolovu při pobřeží Madagaskaru [2] vedly obě smluvní strany jednání s cílem určit, jaké změny nebo dodatky je třeba v dohodě provést po skončení doby provádění protokolu k této dohodě.
(2) Jako výsledek těchto jednání byl dne 12. března 2001 parafován nový protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle zmíněné dohody na období od 21. května 2001 do 20. května 2004.
(3) V protokolu se stanoví, že plavidla Společenství provozující rybolov podle dohody, budou sledována družicí za podmínek dohodnutých smluvními stranami.
Za tímto účelem přijaly obě smluvní strany dne 17. května 2001 ustanovení o zavedení metody přenosu dat týkajících se družicového sledování polohy plavidel Společenství provozujících rybolov podle dohody, které vstoupily v platnost dnem 21. května 2001.
(4) Je v zájmu Společenství schválit zmíněný protokol.
(5) Způsob rozdělování rybolovných práv mezi členské státy by měl být vymezen na základě tradičního rozdělování rybolovných práv podle zmíněné dohody,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Madagaskarské demokratické republiky o rybolovu při pobřeží Madagaskaru na období od 21. května 2001 do 20. května 2004, se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení [3].
Ustanovení týkající se systému sledování plavidel (VMS) jsou uvedena v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Rybolovná práva stanovená v protokolu se rozdělí mezi členské státy takto: a) plavidla pro lov tuňáků vlečnými sítěmi: _BAR_ Španělsko: _BAR_ 18 plavidel _BAR_ Francie: _BAR_ 20 plavidel _BAR_ Itálie: _BAR_ 2 plavidla; _BAR_
Portugalsko: _BAR_ 7 plavidel. _BAR_
Pokud žádosti těchto členských států o licence nepokryjí všechna rybolovná práva stanovená v protokolu, Komise může vzít v úvahu žádosti o licence předložené jakýmkoli jiným členským státem.
Článek 3
Členské státy, jejichž plavidla provozují rybolov podle tohoto protokolu, jsou povinny oznámit Komisi množství od každé populace ryb ulovená v rybolovné oblasti Madagaskaru v souladu s opatřeními stanovenými v nařízení Komise (ES) č. 500/2001 ze dne 14. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2847/93, pokud jde o kontrolu úlovků rybářských plavidel Společenství ve vodách třetích zemí a na volném moři [4].
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2579/2001
ze dne 27. prosince 2001,
kterým se potřetí mění nařízení (ES) č. 1209/2001, kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy veřejných intervenčních nákupů v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2345/2001 [2], a zejména na čl. 38 odst. 2 a čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1209/2001 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1922/2001 [4] zavádí několik odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [5] naposledy pozměněného nařízením ES) č. 1564/2001 [6] za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) a s následnou epidemií kulhavky a slintavky.
(2) Trh je stále ještě narušen, což se projevuje znatelným poklesem cen.
Kromě toho by nárůst produkce plánovaný na první čtvrtletí roku 2002 v důsledku odložení porážek zvířat chovaných v současné době v zemědělských podnicích mohl rovněž vést k dalšímu poklesu cen některých kategorií skotu.
Je proto vhodné prodloužit použití odchylek podle nařízení (ES) č. 1209/2001 i na první čtvrtletí roku 2002 a zároveň provést některé úpravy.
(3) Zvláštní prémie podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 se pro rok 2002 v případě volů zvýší ze 136 EUR na 150 EUR.
V důsledku toho se toto číslo odrazí rovněž ve snížení ceny (za půlku jatečně upraveného těla) skladovaného skotu (odstávčata).
(4) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 1209/2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1209/2001 se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. Odchylně od čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000 je maximální hmotnost jatečně upravených těl:
- 380 kg pro první tři nabídková řízení v prvním čtvrtletí roku 2002 a
- 370 kg pro poslední dvě nabídková řízení v prvním čtvrtletí roku 2002.
Jatečně upravená těla o vyšší hmotnosti mohou být nakoupena v rámci intervence. Nákupní cena zaplacená v tomto případě nepřekročí cenu za maximální hmotnost nebo, pokud jde o přední čtvrti, nákupní cenu ve výši 40 % nákupní ceny za maximální povolenou hmotnost.";
b) odstavec 4 se nahrazuje tímto: "4. Odchylně od čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000:
- pro druhé a páté nabídkové řízení v prvním čtvrtletí roku 2002 se dodací lhůta stanoví na 24 kalendářních dní.";
c) v odst. 7 třetí odrážce se číslo "68" ve druhé větě nahrazuje číslem "75".
2. V článku 2 se druhý odstavec nahrazuje tímto: "Použije se na nabídková řízení zahájená v prvním čtvrtletí roku 2002."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2580/2001
ze dne 27. prosince 2001
o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 60, 301 a 308 této smlouvy,
s ohledem na společný postoj 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu [1], přijatý Radou dne 27. prosince 2001,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na svém mimořádném zasedání dne 21. září 2001 prohlásila Evropská rada, že terorismus představuje skutečnou výzvu pro svět a pro Evropu a že boj proti terorismu bude prioritním cílem Evropské unie.
(2) Evropská rada prohlásila, že rozhodujícím aspektem v boji proti terorismu je zabránění financování terorismu, a vyzvala Radu, aby přijala potřebná opatření pro boj proti jakékoli formě financování teroristických aktivit.
(3) Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rozhodla dne 28. září 2001 v rezoluci 1373(2001), že by všechny státy měly zmrazit finanční prostředky a jiné finanční nebo hospodářské zdroje osob, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat nebo se zúčastní takových činů nebo napomáhají jejich spáchání.
(4) Dále Rada bezpečnosti rozhodla, že by měla být přijata opatření s cílem znepřístupnit finanční prostředky a jiné finanční nebo hospodářské zdroje těmto osobám, a zakázat poskytování finančních nebo jiných souvisejících služeb ve prospěch takových osob.
(5) Je nutné, aby Společenství přijalo opatření potřebná k provedení aspektů SZBP obsažených ve společném postoji 2001/931/SZBP.
(6) Toto nařízení představuje opatření potřebné na úrovni Společenství, které doplňuje správní a soudní postupy proti teroristickým organizacím v Evropské unii a ve třetích zemích.
(7) Pro účely tohoto nařízení zahrnuje území Společenství všechna území členských států, na která se vztahuje Smlouva, za podmínek stanovených ve Smlouvě.
(8) S ohledem na ochranu zájmů Společenství mohou být uděleny určité výjimky.
(9) Pokud jde o postup vytvoření a změn seznamu uvedeného v čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení, měla by Rada s ohledem na zvláštní prostředky, které mají její členové k tomuto účelu k dispozici, sama vykonávat odpovídající prováděcí pravomoci.
(10) Je třeba zabránit obcházení tohoto nařízení vhodným systémem informování a v případě potřeby pomocí nápravných opatření, včetně dalších právních předpisů Společenství.
(11) Příslušné orgány členských států by měly v případě potřeby mít pravomoc k zajištění dodržování tohoto nařízení.
(12) Členské státy by měly stanovit pravidla o sankcích použitelných při jednání porušujícím toto nařízení a zajistit, aby tyto sankce byly uplatňovány.
Tato sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
(13) Komise a členské státy by se měly navzájem informovat o opatřeních přijatých na základě tohoto nařízení a předávat si další významné informace, které mají k dispozici v souvislosti s tímto nařízením.
2 odst. 3 tohoto nařízení může zahrnovat osoby a subjekty, které jsou spojené se třetími zeměmi nebo k nim mají vztah, jakož i osoby a subjekty, na něž se soustředí aspekty SZBP uvedené ve společném postoji 2001/931/SZBP.
Pro přijetí ustanovení tohoto nařízení, která se týkají druhé uvedené skupiny osob a subjektů, nestanoví Smlouva jiné pravomoci než uvedené v článku 308.
(15) Evropské společenství již provedlo rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1267(1999) a 1333(2000) přijetím nařízení (ES) č. 467/2001 [3], kterým se zmrazuje majetek určitých osob a skupin, a proto se toto nařízení na tyto osoby a skupiny nevztahuje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "finančními prostředky a jinými finančními a hospodářskými zdroji" majetek všeho druhu, hmotný i nehmotný, movitý i nemovitý, bez ohledu na způsob jeho získání, a právní dokumenty nebo nástroje v jakékoli formě, včetně elektronické a digitální, které dokládají vlastnictví takového majetku nebo podíl na něm, včetně bankovních úvěrů, cestovních šeků, bankovních šeků, platebních příkazů, akcií, cenných papírů, dluhopisů, směnek a akreditivů;
2. "zmrazením finančních prostředků a jiných finančních a hospodářských zdrojů" zabránění jakémukoli pohybu, převodu, změně, využití finančních prostředků nebo nakládání s nimi jakýmkoli způsobem, který by vedl k jakékoli změně jejich objemu, částky, umístění, vlastnictví, držby, povahy, určení nebo k jiné změně, která by umožnila použití těchto prostředků, včetně správy portfolia;
3. "finančními službami" veškeré služby finanční povahy, včetně všech pojišťovacích služeb a služeb souvisejících s pojištěním a všech bankovních a jiných finančních služeb (kromě pojištění):
Pojišťovací služby a služby související s pojištěním
i) přímé pojištění (včetně spolupojištění):
A) životní pojištění;
B) neživotní pojištění;
ii) zajištění a retrocese;
iii) zprostředkování pojištění, například makléřství a agentury;
iv) doplňkové služby k pojištění, například služby v oborech poradenství, pojistná matematika, posouzení rizika a vyrovnání nároků.
Bankovní a jiné finanční služby (kromě pojištění)
v) přijímání vkladů a jiných vratných peněžních prostředků;
vi) půjčky všech typů, včetně spotřebitelského úvěru, hypotečního úvěru, faktoringu a financování obchodní transakce;
vii) finanční leasing;
viii) všechny služby týkající se plateb a převodů peněz, včetně úvěrových, platebních a podobných karet, cestovních šeků a bankovních směnek;
ix) záruky a závazky;
x) obchodování na vlastní účet nebo na účet zákazníků, ať už na burze, na přepážkovém trhu nebo jinak, s těmito prostředky:
A) nástroje peněžního trhu (včetně šeků, směnek, vkladových certifikátů);
B) devizy;
C) odvozené produkty, včetně termínovaných obchodů (futures) a opcí;
D) nástroje využívající směnných kursů a úrokových sazeb, včetně takových produktů jako swapy a dohody o termínování kursů;
E) převoditelné cenné papíry;
F) ostatní obchodovatelné nástroje a finanční majetek, včetně drahých kovů;
xi) účast při vydávání všech druhů cenných papírů, včetně upisování a investování jako prostředník (veřejně i soukromě), a poskytování služeb souvisejících s takovým vydáváním;
xii) peněžní makléřství;
xiii) správa majetku, například správa hotovosti nebo portfolia, všechny formy správy kolektivního investování, správa penzijního fondu, schovatelské, deponentní a opatrovatelské služby;
xiv) služby při vyrovnání a zúčtování finančního majetku, včetně cenných papírů, derivátů a jiných obchodovatelných nástrojů;
xv) poskytnutí a předání finančních informací a zpracování finančních údajů a s tím spojeného programového vybavení dodavateli jiných finančních služeb;
xvi) poradenství, zprostředkování a jiné doplňkové finanční služby ke všem činnostem uvedeným v podbodech v) až xv), včetně úvěrových referencí a analýzy, investičních studií a investičního poradenství, studia a poradenství, které se týkají portfolia, poradenství k akvizicím a k restrukturalizaci a strategii společnosti;
4. "teroristickým činem" teroristický čin podle definice uvedené v čl. 1 odst. 3 společného postoje 2001/931/SZBP;
5. "vlastnictvím právnické osoby, skupiny nebo subjektu" držení 50 % nebo více vlastnických práv k určité právnické osobě, skupině nebo subjektu, nebo vlastnictví většinového podílu;
6. "kontrolou právnické osoby, skupiny nebo subjektu":
a) právo jmenovat nebo odvolávat většinu členů správních, řídících nebo dozorčích orgánů takové právnické osoby, skupiny nebo subjektu;
b) jmenování pouze jako výsledek uplatnění svých hlasovacích práv většiny členů správních, řídících nebo dozorčích orgánů nějaké právnické osoby, skupiny nebo subjektu, kteří byli ve funkci během současného a předcházejícího účetního období;
c) kontrola většiny hlasovacích práv akcionářů nebo držitelů podílů v této právnické osobě, skupině nebo subjektu na základě dohody s ostatními akcionáři nebo držiteli podílů nějaké právnické osoby, skupiny nebo subjektu;
d) právo výkonu dominantního vlivu nad právnickou osobou, skupinou nebo subjektem na základě dohody uzavřené s touto právnickou osobou, skupinou nebo subjektem nebo na základě jejich zakládací smlouvy nebo stanov, pokud právní předpisy, kterými se tato právnická osoba, skupina nebo subjekt řídí, dovolují, aby tato právnická osoba, skupina nebo subjekt byly předmětem takové dohody nebo takového ustanovení;
e) moc vykonávat dominantní vliv podle písmene d), aniž se jedná o držitele tohoto práva;
f) právo používat veškerý majetek určité právnické osoby, skupiny nebo subjektu, nebo jeho část;
g) řízení podnikání určité právnické osoby, skupiny nebo subjektu na jednotném základě a zveřejňující konsolidovanou účetní závěrku;
h) společná a nerozdílná odpovědnost za finanční závazky určité právnické osoby, skupiny nebo subjektu, nebo ručení za ně.
Článek 2
1. Pokud není podle článků 5 a 6 povoleno jinak,
a) všechny finanční prostředky a jiné finanční a hospodářské zdroje patřící některé fyzické nebo právnické osobě, skupině nebo subjektu uvedeným v seznamu podle odstavce 3 nebo jimi vlastněné nebo držené se zmrazují;
b) žádné finanční prostředky ani jiné finanční a hospodářské zdroje nesmějí být ani přímo, ani nepřímo zpřístupněny žádné fyzické ani právnické osobě, skupině nebo subjektu uvedeným v seznamu podle odstavce 3 nebo v jejich prospěch.
2. Pokud není v článcích 5 a 6 povoleno jinak, zakazuje se poskytovat finanční služby fyzické nebo právnické osobě, skupině nebo subjektu uvedeným v seznamu podle odstavce 3 nebo v jejich prospěch.
3. Rada jednomyslně vypracuje, přezkoumává a mění seznam osob, skupin a subjektů, na které se vztahuje toto nařízení, v souladu s čl.
1 odst. 4, 5 a 6 společného postoje 2001/931/SZBP; tento seznam obsahuje
i) fyzické osoby, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat, účastní se takových činů nebo napomáhají jejich spáchání;
ii) právnické osoby, skupiny nebo subjekty, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat, účastní se takových činů nebo napomáhají jejich spáchání;
iii) právnické osoby, skupiny nebo subjekty vlastněné nebo kontrolované jednou fyzickou nebo právnickou osobou, skupinou nebo subjektem nebo více fyzickými nebo právnickými osobami, skupinami nebo subjekty uvedenými v bodech i) a ii), nebo
iv) fyzické nebo právnické osoby, skupiny nebo subjekty jednající jménem nebo na pokyn jedné fyzické nebo právnické osoby, skupiny nebo subjektu nebo několika fyzických nebo právnických osob, skupin nebo subjektů uvedených v bodech i) a ii).
Článek 3
1. Vědomá a úmyslná účast na činnostech, jejichž cílem nebo účinkem je přímo nebo nepřímo obejít článek 2 je zakázána.
2. Jakékoli informace o tom, že ustanovení tohoto nařízení jsou nebo byla obcházena se oznámí Komisi a příslušným orgánům členských států uvedeným v příloze.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčena použitelná pravidla týkající se ohlašování, důvěrnosti a profesního tajemství a článek 284 Smlouvy, musí banky, jiné finanční instituce, pojišťovny a jiné subjekty a osoby
- okamžitě poskytnout každou informaci, která usnadní plnění tohoto nařízení, například o účtech a částkách zmrazených v souladu s článkem 2 a o transakcích provedených podle článků 5 a 6,
- příslušným orgánům členských států uvedených v příloze, kde mají sídlo nebo kde se nacházejí, a
- prostřednictvím těchto příslušných orgánů Komisi,
- spolupracovat s příslušnými orgány uvedenými v příloze při jakémkoli ověřování těchto informací.
2. Veškeré informace poskytnuté nebo získané v souladu s tímto článkem se použijí pouze pro účely, ke kterým byly poskytnuty nebo získány.
3. Veškeré informace získané přímo Komisí se zpřístupní příslušným orgánům dotčených členských států a Radě.
Článek 5
1. Ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. b) se nevztahují na připisování úroků ze zmrazených účtů na tyto účty. Tyto úroky budou rovněž zmrazeny.
2. S cílem zabránit teroristickým činům mohou příslušné orgány členských států uvedené v příloze za okolností, které považují za vhodné, udělit zvláštní povolení k
1. použití zmrazených finančních prostředků pro nezbytné lidské potřeby fyzické osoby uvedené v seznamu podle čl. 2 odst. 3 nebo jeho rodinného příslušníka, včetně zejména plateb za potraviny, léky, nájemné nebo hypotéku na nemovitost sloužící k bydlení rodiny a poplatky a výdaje týkající se lékařského ošetření členů této rodiny, které mají být zaplaceny ve Společenství;
2. platbám ze zmrazených účtů na tyto účely:
a) platba daní, povinného pojistného a poplatků za veřejné služby, například plyn, vodu, elektřinu a telekomunikace, které mají být zaplaceny ve Společenství, a
b) platba poplatků za vedení účtů dlužných finanční instituci ve Společenství;
3. platbám osobě, subjektu nebo organizaci uvedeným v seznamu podle čl. 2 odst. 3, dlužným na základě smluv, dohod nebo závazků, které byly uzavřeny nebo vznikly před vstupem tohoto nařízení v platnost, pokud jsou tyto platby uskutečněny na zmrazený účet v rámci Společenství.
3. Žádosti o povolení se podávají příslušnému orgánu členského státu, na jehož území byly finanční prostředky nebo jiné finanční nebo hospodářské zdroje zmrazeny.
Článek 6
1. Aniž je dotčen článek 2 a s cílem chránit zájmy Společenství, což zahrnuje zájmy jeho občanů a dalších zde pobývajících osob, mohou po konzultaci s ostatními členskými státy, Radou a Komisí v souladu s odstavcem 2 příslušné orgány členského státu udělit zvláštní povolení
- k uvolnění zmrazených finančních prostředků nebo jiných finančních nebo hospodářských zdrojů,
- ke zpřístupnění finančních prostředků nebo jiných finančních nebo hospodářských zdrojů osobě, subjektu nebo organizaci uvedeným v seznamu podle čl. 2 odst. 3, nebo
- k poskytnutí finančních služeb takové osobě, takovému subjektu nebo organizaci.
2. Příslušný orgán, který obdrží žádost o povolení podle odstavce 1, uvědomí Radu, Komisi a příslušné orgány ostatních členských států uvedené v příloze o důvodech, proč má v úmyslu buď zamítnout žádost, nebo udělit zvláštní povolení, a informuje je o podmínkách, které považuje za nezbytné k zabránění financování teroristických činů.
Příslušný orgán, který má v úmyslu udělit zvláštní povolení, náležitě zohlední připomínky podané během dvou týdnů ostatními členskými státy, Radou a Komisí.
Článek 7
Komise je oprávněna změnit přílohu na základě informací předaných členskými státy.
Článek 8
Členské státy, Rada a Komise se navzájem informují o opatřeních přijatých na základě tohoto nařízení a předávají si navzájem důležité informace, které mají k dispozici v souvislosti s tímto nařízením, zejména informace získané v souladu s články 3 a 4 a informace týkající se porušení tohoto nařízení, obtíží při jeho uplatňování nebo rozsudků vydaných vnitrostátními soudy.
Článek 9
Každý členský stát stanoví sankce, které budou uloženy při porušení tohoto nařízení.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 10
Toto nařízení je použitelné:
1. na území Společenství, včetně jeho vzdušného prostoru,
2. na palubě jakéhokoli letadla nebo plavidla v pravomoci členského státu,
3. pro jakoukoli jinde pobývající osobu, která je státním příslušníkem některého členského státu,
4. pro jakoukoli právnickou osobu, skupinu nebo subjekt založené nebo zřízené podle právních předpisů členského státu,
5. pro jakoukoli právnickou osobu, skupinu nebo subjekt podnikající v rámci Společenství.
Článek 11
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2582/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1017/94 o přeměně půdy, na které se v současnosti pěstují plodiny na orné půdě, na půdu pro extenzivní chov hospodářských zvířat v Portugalsku
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Z důvodu zpoždění v účinném uplatňování programu přeměny stanoveného nařízením (ES) č. 1017/94 [3] nebyl dosud přeměněn velký počet ploch, na něž je možné vztahovat tento režim.
Podle informací poskytnutých členským státem bylo totiž v současnosti přeměněno pouze 46000 hektarů a při současném tempu fungování režimu by mohlo být přeměněno podle odhadů celkem 64000 hektarů do 31. prosince 2002, což je konečné datum uplatňování režimu, namísto 200000 hektarů stanovených v článku 1 uvedeného nařízení.
Aby se dosáhlo lepšího stupně uskutečňování cíle stanoveného pro režim, je vhodné zmocnit Portugalsko, aby pokračovalo v provádění programu přeměny, a to během dalšího tříletého období.
(2) Jelikož byl program časově omezen, nařízení (ES) č. 1017/94 stanoví, že po ukončení programu specifická rezerva a nároky, které dosud nebyly přiznány, zanikají.
Proto je vhodné stanovit, že specifická rezerva se ruší a nároky, které dosud nebyly přiznány, propadají na konci prodlouženého tříletého období.
(3) Je proto třeba změnit nařízení (ES) č. 1017/94,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1017/94 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Portugalsko se zmocňuje po dobu 11 let k provádění programu přeměny půdy, na které se v současnosti pěstují plodiny na orné půdě, na půdu pro extenzivní chov hospodářských zvířat v regionech uvedených v příloze.
Tento program je omezen na nejvýše 200000 hektarů."
2. Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
Po uplynutí 11 let od vstupu tohoto nařízení v platnost nároky na prémie, které nebyly poskytnuty, propadají a specifická rezerva se ruší."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2583/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2204/90, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o sýry
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 2204/90 [3] stanoví, že kasein a kaseináty lze používat při výrobě sýrů pouze na základě předchozího povolení, a čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení stanoví uložení sankce Společenství v případě jejich nepovoleného použití, zejména s ohledem na hodnotu odstředěného mléka vyplývající z intervenční ceny sušeného odstředěného mléka.
(2) Jelikož cílem této sankce je odstranit hospodářské výhody vyplývající z nepovoleného používání, je nezbytné vycházet při výpočtu sankce z tržní ceny sušeného odstředěného mléka, která věrněji odráží skutečné náklady na odstředěné mléko jakožto surovinu při výrobě sýrů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (EHS) č. 2204/90 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Aniž jsou dotčeny sankce, které již stanovil nebo teprve stanoví dotyčný členský stát, za každých 100 kg množství kaseinu a kaseinátů použitých bez povolení je nutno uhradit částku rovnající se 110 % rozdílu mezi hodnotou odstředěného mléka potřebného k výrobě 100 kg kaseinů a kaseinátů vyplývající z tržní ceny sušeného odstředěného mléka na jedné straně a tržní cenou kaseinu a kaseinátů na straně druhé.
Uvedené hodnoty se stanoví postupem podle článku 42 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky. [4]
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2584/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění přílohy I a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky posoudí všechny relevantní informace týkající se bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin, a při zohlednění všech veřejně dostupných relevantních vědeckých informací týkajících se bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu, například včetně stanovisek Vědeckého výboru pro veterinární opatření týkajících se zdraví veřejnosti, zpráv společného expertního výboru FAO/WHO pro doplňkové látky v potravinách (JECFA) nebo zpráv mezinárodně uznávaných výzkumných organizací.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, hladiny, které mohou být přítomné ve všech významných poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň), a povahu rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum); v případě veterinárních léčivých přípravků určených k použití u zvířat produkujících mléko musí být maximální limity reziduí stanoveny pro mléko.
(4) Nařízení (EHS) č. 2377/90 stanoví, že stanovení maximálních limitů reziduí se nesmí žádným způsobem dotknout uplatnění dalších relevantních právních předpisů Společenství.
(5) Pro účely monitorování reziduí, jak je stanoveno v dotyčných právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obvykle stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin; protože jsou však játra a ledviny často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, musí být maximální limity reziduí v důsledku této skutečnosti stanoveny vždy i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(6) Látky chlormadinon, flugeston acetát, a altrenogest jsou hormony, a jsou proto předmětem omezení a kontrol používání, jak je stanoveno ve směrnici Rady 96/22/ES ze dne 29. dubna 1996 o zákazu používání některých látek s hormonálním nebo tyreostatickým účinkem a beta-sympatomimetik v chovech zvířat [2].
Tyto hormony mohou být za určitých podmínek, pouze pro léčebné nebo zootechnické účely, podávány hospodářským zvířatům.
Mezi tyto podmínky zejména patří, aby tyto látky byly podávány veterinárním lékařem nebo na jeho přímou odpovědnost.
Dále musí veterinární lékař úředně zaznamenat druh ošetření, druhy registrovaných přípravků, datum ošetření a označení ošetřených zvířat.
(7) Podmínky stanovené ve směrnici 96/22/ES dále zakazují podávání hormonů pro léčebné nebo zootechnické účely chovným zvířatům v období výkrmu na konci využívání jejich reprodukčních schopností; dále je stanoveno, že maso nebo produkty od zvířat, kterým byly podány pro léčebné nebo zootechnické ošetření hormony, nesmí být uvedeny na trh ke spotřebě lidmi, pokud tato zvířata nebyla ošetřena v souladu se směrnicí 96/22/ES a pokud nebyla před poražením zvířat dodržena stanovená ochranná lhůta.
(8) Celkové posouzení dostupných hodnocení rizik těchto látek a veškerých dostupných vědeckých informací a údajů ukazuje, že pokud jde o nadměrný příjem reziduí hormonů a jejich metabolitů, a. s. ohledem na vlastnosti, které hormony mají, a epidemiologická zjištění, bylo zjištěno riziko pro spotřebitele.
(9) S ohledem na vlastnosti pohlavních hormonů a protože není možné vyloučit, že správná veterinární praxe není systematicky uplatňována, a orgány proto musí mít prostředky kontroly nepovoleného používání těchto hormonů, požaduje dále směrnice Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech [3], aby orgány prováděly v případě podezřelých zvířat nebo pozitivních laboratorních výsledků šetření.
(10) S ohledem na prokázané možné nežádoucí účinky na zdraví člověka v důsledku podávání těchto hormonů hospodářským zvířatům za jakýmkoliv účelem a po posouzení současné potřeby mít i v dalším období na trhu Společenství k dispozici některé z těchto látek, které jsou současně používány pro léčebné nebo zootechnické ošetření hospodářských zvířat, a rovněž s ohledem na přísné podmínky, za kterých směrnice 96/22/ES povoluje použití těchto látek pro léčebné nebo zootechnické účely, je na místě postoupit s posouzením těchto látek podle nařízení (EHS) č. 2377/90 pro účely stanovení maximálních limitů reziduí.
(11) Protože neexistují žádné důvody k předpokladu, že rezidua příslušné látky na navržené hladině představují riziko pro zdraví spotřebitele, stanoví se maximální limity reziduí v příloze I nebo příloze III nařízení (EHS) č.
2377/90; s ohledem na celkové posouzení hodnocení rizik pohlavních hormonů, pokud jde o možný nadměrný příjem reziduí hormonů a jejich metabolitů, musí však být možné riziko pro spotřebitele pravidelně přehodnocováno na základě veškerých nových vědeckých důkazů.
(12) Považuje se proto za přiměřené, aniž jsou dotčena další ustanovení právních předpisů Společenství, zejména směrnice 96/22/ES, aby byly chlormadinon a flugeston acetát (pro mléko ovcí) zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 a aby altrenogest a flugeston acetát (pro mléko koz) byly zařazeny do přílohy III tohoto nařízení, aby bylo možné dokončit vědecké studie.
(13) Musí však být zdůrazněno, že v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací může být z důvodu ochrany zdraví člověka nebo zvířat nařízení (EHS) č. 2377/90 postupy podle tohoto nařízení pozměněno.
(14) Stálý výbor pro veterinární léčivé přípravky uvedený v článku 8 nařízení č. 2377/90 nepředložil souhlasné stanovisko k opatřením navrženým Komisí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se tímto mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2585/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé členské státy provádějí aktivní politiku generační výměny v zemědělství.
Tato politika prokázala svůj význam zejména v odvětví vína, kde je omlazení velmi potřebné.
(2) Aby bylo usnadněno uplatňování této politiky v odvětví vína, a až do zavedení rezerv na práva na výsadbu, je třeba upravit možnost, že na práva na novou výsadbu udělená mladým zemědělcům bude dočasně možné použít režim podpory na restrukturalizaci zavedený nařízením (ES) č. 1493/1999 [4].
Tato možnost by měla být stanovena též pro práva na novou výsadbu udělená v rámci dřívějších plánů materiálního zlepšení uvedených v nařízení Rady (ES) č. 950/97 ze dne 20. května 1997 o zvýšení efektivnosti zemědělských struktur [5], aby byl usnadněn přechod z dřívějších režimů.
(3) Nařízení (ES) č. 1493/1999 by proto mělo být změněno a opraveny některé chyby,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1493/1999 se mění takto:
1. V čl. 11 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Vztahuje se na práva na novou výsadbu udělená v rámci plánů materiálního zlepšení uvedených v nařízení (ES) č. 950/97 a na práva udělená mladým zemědělcům pro hospodářské roky 2000/01, 2001/02 a 2002/03."
2. V čl. 15 druhém pododstavci se písmeno b) nahrazuje tímto: "b) ustanovení o využití práv na opětovnou výsadbu obecně a práv na novou výsadbu udělených v rámci plánů materiálního zlepšení a práv na novou výsadbu udělených mladým zemědělcům při provádění programů; ."
3. V článku 44 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. U produktů kódů KN 220410, 220421 a 220429 mohou být ve Společenství nabízena nebo dodávána k přímé lidské spotřebě pouze likérová vína, šumivá vína, šumivá vína dosycená oxidem uhličitým, perlivá vína, perlivá vína dosycené oxidem uhličitým, jakostní vína s. o., stolní vína, vína z přezrálých hroznů a případně, odchylně od článku 45, vína dovezená v souladu s právem."
4. Příloha VII se mění takto:
a) v části A bodě 2 písm. b) se třetí odrážka nahrazuje tímto: "— jedním z následujících výrazů za podmínek, jež budou stanoveny: "Landwein";, "vin de pays";, "indicazione geografica tipica";, "ονομασία κατά παράδοση";, "οίνος τοπικός";, "vino de la tierra";, "vinho regional";, "regional wine"; nebo "landwijn";; pokud je některý z údajů použit, není povinné označení "stolní víno";,";
b) v části C se bod 2 nahrazuje tímto:
"Aniž jsou dotčena ustanovení o harmonizaci právních předpisů, nemá bod 1 písm. a) a bod 3 písm. c) vliv na možnost členských států povolit
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2587/2001
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 404/93 o společné organizaci trhu s banány
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Po změnách celní a statistické nomenklatury a společného celního sazebníku by kódy KN pro produkty spadající do rámce společné organizace trhu s banány měly být aktualizovány a kódy KN pro produkty, na které se vztahují články 17 až 20 nařízení (EHS) č. 404/93 [4], upraveny.
(2) Mělo by být členským státům umožněno, aby v zájmu zachování dlouhodobě udržitelného rozvoje produkčních oblastí, neposkytovat po určitou dobu vyrovnávací podporu za produkty získané z nových banánových plantáží; tato možnost musí rovněž podléhat schválení Komise.
(3) Byly navázány četné intenzivní kontakty s dodavatelskými zeměmi a s jinými zainteresovanými stranami, aby se ukončily spory způsobené dovozním režimem zavedeným nařízením (EHS) č. 404/93, a byly vzaty v úvahu závěry zvláštní skupiny vytvořené v rámci systému pro řešení sporů Světové obchodní organizace (WTO).
(4) Článek 18 nařízení (EHS) č. 404/93 stanovil pro jakýkoli původ otevření samostatné celní kvóty C ve výši 850000 tun podléhající clu 300 EUR za tunu s celní preferencí 300 EUR za tunu pro dovozy pocházející ze zemí AKT, vedle celní kvóty A ve výši 2000000 tun konsolidované v rámci Světové obchodní organizace a dodatečné kvóty B ve výši 353000 tun.
Za účelem rozšíření přístupu banánům pocházejícím ze třetích zemí a současně s cílem zajistit přístup určitému množství banánů pocházejících ze zemí AKT, by se měla změnit výše jednotlivých kvót.
(5) Vzhledem ke změnám právních předpisů v zemědělství a obdobně jako u spolufinancování podpor seskupením producentů podle čl. 14 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [5] by mělo být stanoveno, že podporu organizacím producentů stanovenou v článku 6 nařízení (EHS) č. 404/93 bude Společenství financovat ze záruční sekce EZOZF pro všechny producenty založené do 31. prosince 2006. Protože dotyčné regiony spadají pod cíl 1, měl by být příspěvek Společenství stanoven ve stejné výši, jako podpory pro regiony spadající pod cíl 1 stanovené v čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
(6) Ustanovení nařízení (EHS) č. 404/93 týkající se postupu výboru by měla být upravena.
Měla by být přijata opatření nezbytná pro postup provádění nařízení (EHS) č. 404/93 v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 404/93 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1 1. Zřizuje se společná organizace trhu s banány.
2. Tato organizace se vztahuje na tyto produkty: KN-kódy _BAR_ popis _BAR_ 08030019 _BAR_ banány čerstvé, s výjimkou banánů plantejnů _BAR_
ex20060099 _BAR_ banány konzervované cukrem _BAR_
ex20098035ex20098038ex20098079ex20098086ex20098089ex20098099 _BAR_ štáva z banánu _BAR_ 3. Hospodářský rok začíná 1. ledna a končí 31. prosince."
2. V článku 12 se doplňuje tento odstavec: "9. Členskému státu může být povoleno zavést dočasné opatření, na jehož základě se novým banánovým plantážím, které byly založeny 1. června 2002 nebo později, nevyplatí za prodané produkty žádná vyrovnávací podpora, jestliže je podle názoru členského státu ohrožen dlouhodobě udržitelný rozvoj produkčních oblastí, zejména vzhledem k zachování životního prostředí, ochraně půdy a charakteristického rázu krajiny.
Výše uvedené povolení vydá Komise na žádost dotyčného členského státu v souladu s postupem podle článku 27."
3. V článku 16 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Tento článek a články 17 a 20 se vztahují na dovozy čerstvých produktů kódu KN 08030019, dokud nevstoupí v platnost celní sazba společného celního sazebníku pro tyto produkty stanovená postupem podle článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), nejdéle však do 1. ledna 2006."
4. Článek 18 se nahrazuje tímto: "Článek 18
1. Každý rok se od 1. ledna se otevírají tyto celní kvóty:
a) celní kvóta 2200000 tun čisté hmotnosti s názvem "kvóta A";
b) dodatečná celní kvóta 453000 tun čisté hmotnosti s názvem "kvóta B";
c) samostatná celní kvóta 750000 tun čisté hmotnosti s názvem "kvóta C".
Kvóty A a B se otevírají pro dovozy produktů pocházející ze všech třetích zemí.
Kvóta C se otevírá pro dovozy produktů pocházejících ze zemí AKT.
Komise může na základě dohody se smluvními stranami Světové obchodní organizace (WTO), jež mají zásadní zájem na dodávkách banánů, rozdělit celní kvóty A a B mezi dodavatelské země.
2. Dovozy v rámci celních kvót A a B a dovozy banánů z jiných třetích zemí než ze zemí AKT podléhají clu ve výši 75 EUR za tunu.
Dovozy produktů pocházejících ze zemí AKT podléhají nulovému clu.
3. Dovozy v rámci kvóty C podléhají nulovému clu.
4. Celní preference ve výši 300 EUR za tunu platí pro dovozy pocházející ze zemí AKT.
5. Výše cel stanovené v tomto článku se přepočítávají na národní měnu podle sazby použitelné na dotyčné produkty v rámci společného celního sazebníku.
6. Kvóta B může být zvýšena, pokud podle bilance produkce, spotřeby, dovozu a vývozu vzroste poptávka ve Společenství.
Při schvalování bilance a zvýšení celní kvóty se použije postup podle článku 27.
7. Komise přijme postupem podle článku 27 nezbytná zvláštní opatření, je-li zásobování trhu Společenství ohroženo neobvyklými okolnostmi dotýkajícími se podmínek produkce nebo dovozu.
V těchto případech může být kvóta B upravena na základě bilance uvedené v odstavci 6.
Zvláštní opatření se mohou odchylovat od pravidel stanovených podle čl. 19 odst.
1. Nesmějí vést k diskriminaci mezi třetími zeměmi.
8. Banány zpětně vyvezené ze Společenství se nezapočítávají do odpovídajících celních kvót."
5. Článek 25 se nahrazuje tímto: "Článek 25
1. Opatření stanovená v článcích 12 a 13 představují intervenční opatření určená ke stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky. [7]
2. Výdaje spojené s podporou poskytnutou členskými státy v souladu s čl. 6 se považují za intervenční opatření určená ke stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999.
Na tyto výdaje mají nárok všechny organizace producentů založené do 31. prosince 2006.
Společenství přispívá na tyto výdaje 75 % ze svých veřejných výdajů.
3. Opatření stanovená v článku 10 spolufinancuje orientační sekce EZOZF.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku a zvláště vymezení podmínek, jež musí být splněny před tím, než lze vyplatit finanční podporu Společenství, se stanoví postupem podle článku 27."
6. Článek 26 se zrušuje.
7. Článek 27 se nahrazuje tímto: "Článek 27
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro banány (dále jen "výbor").
2. Při odkazu na tento článek se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Období uvedené v čl 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví v délce jednoho měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2589/2001
ze dne 27. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 94/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu pro dovozy ze třetích zemí podle nařízení Rady (EHS) č. 2092/91
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2491/2001 [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Seznam třetích zemí, z nichž musí určité produkty pocházet, aby mohly být uvedeny na trh ve Společenství, podle čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2092/91, je stanoven v příloze nařízení Komise (EHS) č. 94/92 [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 349/2001 [4]. Tento seznam byl vypracován v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2092/91.
(2) Česká republika předložila Komisi žádost o rozšíření kategorií produktů zařazených do seznamu podle čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2092/91 na zvířata a živočišné produkty. Předložila informace požadované podle čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 94/92.
(3) Posouzení těchto informací a následná jednání s orgány České republiky vedla k závěru, že pravidla, kterými se v této zemi řídí produkce a kontrola zvířat a živočišných produktů, jsou rovnocenná předpisům stanoveným v nařízení (EHS) č. 2092/91.
(4) Výsledky posouzení však rovněž ukázaly, že česká pravidla týkající se produktů, které nesou nebo mají nést označení odkazující na přechod na ekologickou metodu produkce, nejsou rovnocenná pravidlům stanoveným v nařízení (EHS) č. 2092/91, pokud jde o produkty obsahující více než jednu složku zemědělského původu.
V důsledku toho se na takové produkty toto nařízení nevztahuje.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Část přílohy nařízení (EHS) č. 94/92, která se vztahuje k České republice, se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2590/2001
ze dne 21. prosince 2001,
kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu, prováděné ve Švýcarsku před vývozem do Evropského společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1148/2001 ze dne 12. června 2001 o kontrolách dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu [3] ve znění nařízení (ES) č. 2379/2001 [4] stanoví podmínky, za kterých Komise může schválit kontroly prováděné některými třetími zeměmi, které to požadují, před dovozem do Společenství v souladu s podmínkami stanovenými článkem 7 nařízení (ES) č. 1148/2001.
(2) Švýcarské orgány zaslaly Komisi žádost o schválení kontrol prováděných společností Qualiservice pod záštitou Federálního úřadu pro zemědělství (Office fédéral de l’agriculture).
V žádosti se uvádí, že společnost má potřebný personál, zařízení a vybavení pro provádění kontrol, že používá metody rovnocenné metodám uvedeným v článku 9 nařízení (ES) č. 1148/2001 a že čerstvé ovoce a zelenina vyvážené ze Švýcarska do Společenství musí odpovídat obchodním normám Společenství.
(3) Údaje zaslané členskými státy, které má Komise k dispozici, ukazují, že dovozy čerstvého ovoce a zeleniny ze Švýcarska v období od roku 1997 do roku 2000 vykázaly poměrně nízký výskyt nedodržování obchodních norem.
(4) Švýcarské kontrolní orgány a jejich nadřízené orgány se řadu let pravidelně účastnily mezinárodních jednání o odsouhlasení obchodních norem pro ovoce a zeleninu, jako jsou Pracovní skupina pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a pro rozvoj jakosti Evropské hospodářské komise OSN(UNECE) a program Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) pro používání mezinárodních norem pro ovoce a zeleninu.
(5) Dovozy čerstvého ovoce a zeleniny ze Společenství do Švýcarska nepodléhají kontrole jakosti před propuštěním do volného oběhu na švýcarský trh.
(6) Příloha 10 Dohody o obchodu se zemědělskými produkty mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací stanoví, že kontroly prováděné pod záštitou Federálního úřadu pro zemědělství (Office fédéral de l’agriculture) budou uznány Společenstvím, a to včetně kontrol produktů pocházejících ze Společenství a zpětně vyvezených ze Švýcarska do Společenství.
Příslušná ustanovení uvedené dohody by měla být provedena dříve, než se stanou použitelnými, a následně by se měla udělit odchylka od nařízení (ES) č. 1148/2001, pokud jde o původ způsobilých produktů.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Kontroly dodržování obchodních norem prováděné Švýcarskem u čerstvého ovoce a zeleniny ze Švýcarska se schvalují v souladu s podmínkami čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1148/2001.
2. Odchylně od čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1148/2001 se odstavec 1 použije také pro ovoce a zeleninu pocházející ze Společenství a zpětně vyvezené ze Švýcarska do Společenství.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí pro citrusové plody.
Článek 2
Úřední zpravodaj ve Švýcarsku, pod jehož záštitou se kontroly provádějí, a kontrolní útvary pověřené prováděním kontrol uvedených v čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1148/2001 jsou uvedeni v příloze I tohoto nařízení.
Článek 3
Osvědčení uvedené v čl. 7 odst. 3 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1148/2001, vydané na základě kontrol uvedených v článku 1 tohoto nařízení, musí být vypracováno v souladu se vzorem uvedeným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2592/2001
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se výrobcům nebo dovozcům některých prioritních látek ukládají další požadavky na informace a zkoušení v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 793/93 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek [1], a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Členské státy určené podle nařízení (EHS) č. 793/93 jako zpravodaj pro některé prioritní látky podléhající hodnocení rizika posoudily informace o těchto látkách, které předložili výrobci nebo dovozci.
Po konzultaci s příslušnými výrobci nebo dovozci stanovily, zda je pro účely hodnocení rizika nezbytné požadovat, aby výrobci nebo dovozci poskytli další informace nebo provedli další zkoušky.
(2) Výrobci a dovozci zkontrolovali v souladu s čl. 10 odst. 5 nařízení (EHS) č. 793/93, zda informace potřebné pro hodnocení příslušných látek nejsou dostupné od dřívějších výrobců nebo dovozců těchto látek. Výrobci a dovozci rovněž ověřili v rámci konzultace s členskými státy určenými jako zpravodaj, zda zkoušky na zvířatech nemohou být nahrazeny nebo omezeny použitím jiných metod.
(3) Komise byla informována členskými státy určenými jako zpravodaj o potřebě požadovat od výrobců nebo dovozců těchto látek další informace a zkoušky.
(4) Členské státy určené jako zpravodaj předložily Komisi protokoly o požadovaných dalších zkouškách.
(5) V případě látky vyráběné nebo dovážené jako takové nebo obsažené v přípravku několika výrobci nebo dovozci, mohou být podle čl. 12 odst. 3 nařízení (EHS) č. 793/93 další zkoušky provedeny jedním výrobcem nebo dovozcem jménem ostatních dotčených výrobců nebo dovozců. V tomto případě se ostatní výrobci nebo dovozci odkazují na provedené zkoušky a spravedlivým a rovným dílem přispívají k jejich ceně.
(6) Ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 15 nařízení (EHS) č. 793/93,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výrobce (výrobci) a dovozce (dovozci) látek uvedených v příloze tohoto nařízení, kteří předložili informace v souladu s požadavky článků 3, 4, 7 a 9 nařízení (EHS) č. 793/93, poskytnou informace a provedou zkoušky uvedené v příloze tohoto nařízení a předají příslušné výsledky členským státům určeným jako zpravodaj.
Zkoušky budou provedeny podle protokolů specifikovaných členskými státy určenými jako zpravodaj.
Výsledky budou předány v časové lhůtě uvedené v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2593/2001
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 909/2001, pokud jde o záznamy dovozů glyfosátu vyráběného jedním malajským a jedním tchaj-wanským vyvážejícím výrobcem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2238/2000 [2], a zejména na články 13 a 14 tohoto nařízení,
po poradě s poradním výborem
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
(1) Nařízením (ES) č. 368/98 [3] uložila Rada antidumpingové 24 % clo na dovozy glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR"). Nařízením (ES) č. 1086/2000 [4] byla celní sazba zvýšena na 48 % na základě šetření o žádném nebo nedostatečném pohybu maloobchodních cen nebo pozdějších prodejních cen ve Společenství podle článku 12 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení").
(2) Dne 26. března 2001 obdržela Komise od European Glyphosate Association (EGA) žádost na základě čl. 13 odst. 3 základního nařízení o prošetření údajného obcházení antidumpingových opatření uložených na dovozy glyfosátu pocházejícího z ČLR, dovozem glyfosátu odesílaného z Malajsie nebo Tchaj-wanu. Žádost byla podána jménem výrobců glyfosátu ve Společenství a obsahovala dostatečné důkazy týkající se faktorů uvedených v čl. 13 odst. 1 základního nařízení.
(3) Komise zahájila šetření údajného obcházení nařízení (ES) č. 909/2001 [5] (dále jen "nařízení o zahájení").
(4) Na základě čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 5 základního nařízení ukládá článek 2 nařízení o zavedení celním orgánům, aby od 10. května 2001 zaznamenávaly dovozy glyfosátu odesílaného z Malajsie nebo Tchaj-wanu, ať už je či není deklarován jako glyfosát pocházející z těchto dvou zemí.
(5) Podle čl. 2 odst. 3 nařízení o zahájení mají být od záznamu osvobozeny dovozy, ke kterým je připojeno celní osvědčení potvrzující, že tyto dovozy nepředstavují obcházení.
B. ŽÁDOSTI O OSVOBOZENÍ
(6) Během šetření obdržela Komise žádosti o osvobození od záznamu nebo opatření od čtyř nezávislých dovozců a dvou spolupracujících vyvážejících výrobců, Crop Protection (M) Sdn Bhd. (dále jen "Crop Protection") a Sinon Corporation.
(7) Vzhledem k tomu, že k údajnému obcházení docházelo vně Společenství, bylo osvobození dovozů od záznamů nebo opatření závislé na zjištěních týkajících se vývozců.
Komise proto nemohla přijmout žádné rozhodnutí pouze na základě žádostí o osvobození, které předložili jednotliví dovozci.
Dovozci však mohou nicméně těžit z osvobození od záznamů nebo opatření, jestliže jejich dovozy pocházejí od vývozců, kterým bylo takové osvobození uděleno.
(8) Za tohoto stavu by každé rozhodnutí o vývozcích mělo být omezeno na osvobození od záznamu.
Jestliže Komise přijme později nařízení, které rozšíří antidumpingová opatření podle článku 13 základního nařízení, může rozhodnout o vyjmutí určitých vývozců z takových rozšířených opatření.
C. ZJIŠTĚNÍ TÝKAJÍCÍ SE PODNIKŮ CROP PROTECTION A SINON CORPORATION
(9) Crop Protection a Sinon Corporation odpověděli, kromě jiných, na dotazník, který Komise zaslala výrobcům a vývozcům v Malajsii a na Tchaj-wanu uvedeným v žádosti, dovozcům ve Společenství a vývozcům v ČLR, kteří byli Komisi známi, jakož i dalším dotčeným stranám, které se přihlásily ve stanovené lhůtě.
Komise provedla v závodech společností Crop Protection (Klang, Selangor D.E., Malajsie) a Sinon Corporation (Taichung, Tchaj-wan) kontrolní návštěvy.
(10) Crop Protection zpracovávala nakoupenou kyselinu glyfosátovou, která pocházela z části z ČLR, na sůl nebo zpracované výrobky.
Nákupy kyseliny glyfosátové pocházející z ČLR se zvýšily méně než nákupy kyseliny glyfosátové jiného původu a nevyvíjely se rovnoměrně (silný pokles v roce 1998, nárůst až do roku 2000, pokles během období šetření).
Kromě toho příčinou většiny dodávek kyseliny čínského původu byla neschopnost společnosti Monsanto (M)Sdn Bhd.
(Malajsie) [6] dodat společnosti Crop Protection kyselinu původem ze Spojených států, kterou si objednala.
Přímé nákupy od jiného dodavatele v ČLR byly méně významné.
Kromě toho používala Crop Protection podle přání zákazníka k výrobě glyfosátu vyváženého do Společenství kyselinu pocházející z ČLR v omezeném množství.
Vzalo se proto v úvahu, že Crop Protection ke spokojenosti Komise prokázala, že změna v jejích obchodních vztazích měla v jejím případě jinou příčinu, než bylo uvalení cla na dovozy glyfosátu pocházejícího z ČLR, a proto se nejednalo o obcházení.
(11) Sinon Corporation vyrábí glyfosát od prvního stádia výroby kyseliny glyfosátové, a rovněž výrobky zpracovává nakoupenou kyselinu glyfosátovou nepocházející z ČLR, přičemž oba postupy se provádějí na Tchaj-wanu.
Šetření ukázalo, že Sinon vyvážela do Společenství výrobky vlastní výroby, s výjimkou omezených množství zpracovaného glyfosátu nakupovaného od malajské společnosti a přepravovaných přímo z Malajsie do Společenství.
Vzalo se proto v úvahu, že Sinon Corporation ke spokojenosti Komise prokázala, že změna v jejích obchodních vztazích měla v jejím případě jinou příčinu, než bylo uvalení cla na dovozy glyfosátu pocházejícího z ČLR, a proto se nejednalo o obcházení.
(12) Vzhledem k výše uvedeným zjištěním by se mělo upustit od záznamů dovozů glyfosátu odesílaného z Malajsie a vyráběného společností Crop Protection a glyfosátu odesílaného z Tchaj-wanu vyráběného společností Sinon Corporation.
(13) Vzhledem k tomu, že osvobození od záznamu se v tomto případě vyvážejícím výrobcům povoluje, považovalo se za nepotřebné a přehnané požadovat na každém dovozci, který dováží od Crop Protection nebo Sinon Corporation, aby žádal o celní osvědčení osvobozující jejich dovozy od záznamu.
Komise proto považuje za vhodné změnit své původní nařízení pokud jde o záznamy dovozů glyfosátu odesílaného z Malajsie nebo Tchaj-wanu (ať už je či není deklarován jako pocházející z Malajsie nebo Tchaj-wanu).
(14) Toto nařízení je založeno na zjištěních týkajících se Crop Protection a Sinon Corporation a nepředjímá žádné rozhodnutí, které Rada může učinit k rozšíření platných antidumpingových opatření na glyfosát pocházející z Malajsie nebo Tchaj-wanu, ať už je či není deklarován jako pocházející z Malajsie nebo Tchaj-wanu).
(15) Dotčené strany byly informovány o podstatných skutečnostech a úvahách na jejichž základě zamýšlela Komise upustit od záznamů dovozů glyfosátu vyráběného Crop Protection a glyfosátu vyráběného Sinon Corporation a dostaly příležitost k vyjádření stanoviska.
Nedošla žádná stanoviska, která by byla té povahy, aby změnila výše uvedené závěry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (ES) č. 909/221 se doplňuje nový odstavec, který zní: "4. Aniž je dotčen odstavec 1, záznamu nepodléhají dovozy výrobků uvedených v článku 1, které jsou vyráběny dále uvedenými společnostmi:
Výrobce _BAR_ TARIC dodatkový kód _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2594/2001
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
174/1999 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2298/2001 [4] stanoví dobu platnosti vývozních licencí, která je v případě sýrů až do konce čtvrtého měsíce po jejich vystavení.
Na základě dvoustranné dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, náhrady pro sýry vyvážené do Švýcarska se zrušují s účinností ode dne vstupu v platnost této dohody, která se v současné době ratifikuje.
Vstup této dohody v platnost je podle článku 17 stanoven na první den druhého měsíce následujícího po konečném oznámení o uložení ratifikačních či schvalovacích nástrojů listin všech dohod uvedených ve zmíněném článku.
S cílem zajistit dodržování příslušných ustanovení dohody je vhodné zkrátit dobu platnosti příslušných licencí tak, aby v době vstupu uvedené dohody v platnost uplynula doba platnosti licencí se stanovením náhrady předem, jejichž místo určení je Švýcarsko.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 6 písm. c) nařízení (ES) č. 174/1999 jsou vývozní licence se stanovením náhrady předem pro produkty kódu KN 0406, jejichž místo určení je Švýcarsko, platné až do konce měsíce následujícího po měsíci jejich vystavení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Použije se na licence vystavené ode dne 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2597/2001
ze dne 28. prosince 2001
o otevření a správě celních kvót Společenství pro některá vína pocházející z Chorvatské republiky, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Republiky Slovinsko
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/919/ES ze dne 3. prosince 2001 o uzavření Dodatkového protokolu k Prozatímní dohodě mezi Evropským společenstvím na straně jedné a Chorvatskou republikou na straně druhé s přihlédnutím k výsledku jednání stran o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů [1], a zejména na články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/918/ES ze dne 3. prosince 2001 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Chorvatskou republikou na straně druhé s přihlédnutím k výsledku jednání stran o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů [2], a zejména na články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/917/ES ze dne 3. prosince 2001 o uzavření Dodatkového protokolu k Prozatímní dohodě mezi Evropským společenstvím na straně jedné a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé s přihlédnutím k výsledku jednání stran o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů [3], a zejména na články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/916/ES ze dne 3. prosince 2001 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé s přihlédnutím k výsledku jednání stran o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů [4], a zejména na články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/920/ES ze dne 4. prosince 2001 o uzavření Dodatkového protokolu k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy, jednajícími v rámci Evropské unie, na straně jedné a Republikou Slovinsko na straně druhé s přihlédnutím k výsledku jednání stran o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů [5], a zejména na články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dodatkové protokoly (dále jen "dodatkové protokoly o víně") uzavřené na základě rozhodnutí 2001/919/ES, 2001/918/ES, 2001/917/ES, 2001/916/ES a 2001/920/ES s Chorvatskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií a s Republikou Slovinsko upravují vzájemné preferenční koncese pro některá vína, vzájemné uznávání, ochranu a kontrolu názvů vín a vzájemné uznávání, ochranu a kontrolu označení lihovin a aromatizovaných nápojů.
Tyto protokoly by měly být použitelné ode dne 1. ledna 2002.
(2) V příloze I těchto dodatkových protokolů o víně jsou přiděleny jednotlivé celní kvóty pro dovoz některých vín pocházejících z Chorvatské republiky, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Republiky Slovinsko do Společenství. Tyto jednotlivé celní kvóty vycházejí ze souhrnné celní kvóty o objemu 545000 hl, která byla otevřena nařízením Rady (ES) č. 2007/2000 ze dne 18. září 2000, kterým se zavádějí mimořádná obchodní opatření pro země a území účastnící se procesu stabilizace a přidružení zavedeného Evropskou unií či s tímto procesem spjaté, kterým se mění nařízení (ES) č. 2820/98 a kterým se zrušují nařízení (ES) č. 1763/1999 a (ES) č. 6/2000 [6], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2563/2000 [7].
(3) Jednotlivé celní kvóty stanovené v dodatkových protokolech o víně jsou roční a obnovitelné po neomezenou dobu.
Proto by Komise měla přijmout prováděcí opatření pro otevírání a správu těchto celních kvót Společenství.
(4) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [8], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [9], stanovilo pravidla pro správu celních kvót, které mají být používány chronologicky podle dat přijetí celních prohlášení.
(5) Zejména by všem dovozcům měl být zajištěn stejný a trvalý přístup k uvedeným celním kvótám a celní sazby stanovené pro tyto kvóty by měly být uplatňovány stejnoměrně pro všechny dovozy dotyčných produktů do všech členských států až do vyčerpání kvót.
(6) Za účelem zajištění účinnosti společné správy těchto kvót by členské státy měly být oprávněny čerpat z objemů kvót potřebná množství odpovídající skutečným dovozům.
Tento způsob správy však vyžaduje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí a Komise musí být zejména schopna sledovat tempo, jakým jsou kvóty čerpány a podle toho informovat členské státy.
Z důvodů rychlosti a účinnosti by se komunikace mezi členskými státy a Komisí měla uskutečňovat, pokud možno, elektronickou cestou.
(7) Osvobození od cla poskytované Chorvatské republice, Bývalé jugoslávské republice Makedonii a Republice Slovinsko v rámci celních kvót stanovených v dodatkových protokolech o víně by mělo být pozastaveno, pokud některá z těchto zemí poskytuje na dotyčné produkty vývozní subvence.
(8) Vznik nároku na jednotlivé celní kvóty Společenství je podmíněn předložením dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2 v souladu s nařízením Komise (ES) č. 883/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro obchod se třetími zeměmi s produkty v odvětví vína [10].
(9) Jednotlivé celní kvóty pro některá vína pocházející z Chorvatské republiky a z Republiky Slovinsko by měly být postupně zvyšovány podle zvláštních podmínek stanovených v dodatkových protokolech o víně.
Roční zvýšení jejich objemu lze použít v případě, že v předchozím roce bylo vyčerpáno alespoň 80 % jednotlivých celních kvót.
V důsledku toho by Komise měla každý rok přezkoumat objemy, které byly využity, a přijmout ustanovení k provádění nezbytných úprav těchto objemů pro Chorvatsko a Slovinsko.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vína uvedená v příloze pocházející z Chorvatské republiky, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie nebo z Republiky Slovinsko mohou mít při propuštění do volného oběhu ve Společenství nárok na osvobození od cla v rámci limitů ročních celních kvót Společenství vymezených v této příloze a v souladu s ustanoveními tohoto nařízení.
2. Pokud některá z dotyčných zemí poskytuje na příslušné produkty vývozní subvence, osvobození od cla v rámci celních kvót stanovených v dodatkových protokolech uzavřených na základě rozhodnutí 2001/919/ES, 2001/918/ES, 2001/917/ES, 2001/916/ES a 2001/920/ES (dále jen "dodatkové protokoly o víně") se v případě této země pozastaví.
Článek 2
Vznik nároku na celní kvóty Společenství stanovené v čl. 1 odst. 1 je podmíněn předložením dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2 v souladu s nařízením (ES) č. 883/2001.
Článek 3
Bez ohledu na podmínky stanovené v odst. 5 písm. a) přílohy I dodatkových protokolů o víně podléhá dovoz vína v rámci celních kvót Společenství uvedených v čl. 1 odst. 1 ustanovením použitelných protokolů o definici pojmu původní produkty a metodách správní spolupráce k Prozatímní dohodě mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou, k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Chorvatskou republikou na straně druhé, Prozatímní dohodě mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé a Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy, jednajícími v rámci Evropské unie, na straně jedné a Republikou Slovinsko na straně druhé.
Článek 4
1. Celní kvóty uvedené v tomto nařízení spravuje Komise v souladu s články 308a a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
2. Každý členský stát zaručí dovozcům dotyčných produktů stejný a trvalý přístup k celním kvótám, dokud to dovolí zůstatek odpovídající kvóty.
3. Komunikace mezi členskými státy a Komisí týkající se správy celních kvót probíhá, pokud možno, elektronickou cestou.
Článek 5
1. Jednotlivé celní kvóty pro vína pocházející z Chorvatska a Slovinska a uvedená v části I a III přílohy pod pořadovými čísly 09.1588 a 09.1548 se každý rok zvyšují.
2. Roční zvýšení uvedené v odstavci 1 může být uplatněno pouze v případě, že bylo v předchozím roce vyčerpáno alespoň 80 % přípustného množství.
Komise každý přezkoumá využitá množství a přijme ustanovení k provádění nezbytných úprav těchto množství pro Chorvatsko a Slovinsko.
Článek 6
Členské státy a Komise úzce spolupracují úzce spolupracují k zajištění toho, aby toto nařízení bylo dodržováno.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2601/2001
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslalo Španělsko Komisi žádost o zápis názvu "Manzana Reineta del Bierzo" jako označení původu a názvu "Salchichón de Vic"/"Llonganissa de Vic" jako zeměpisného označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádost splňuje všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 nařízení (EHS) č. 2081/92.
(4) Uvedené názvy by tedy měly být zapsány do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení, a měly by být proto v rámci Společenství chráněny jako označení původu a zeměpisná označení.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2372/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení jako chráněné označení původu (CHOP) a chráněné zeměpisné označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Pokyny společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí
(2001/C 37/03)
A. ÚVOD
1. V roce 1994 přijala Komise pokyny Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí [1], jejichž platnost skončila dne 31. prosince 1999.
V souladu s ustanoveními bodu 4.3 uvedených pokynů Komise v roce 1996 tyto pokyny přezkoumala s tím, že není nutné před ukončením platnosti provádět změny.
Dne 22. prosince 1999 se Komise rozhodla prodloužit platnost těchto pokynů do 30. června 2000 [2]. Dne 28. června 2000 se Komise rozhodla prodloužit platnost těchto pokynů do 31. prosince 2000 [3].
2. Od přijetí těchto pokynů v roce 1994 se rozvíjela činnost v oblasti životního prostředí z podnětu členských států i Společenství, jakož i na světové úrovni, zejména po přijetí Kjótského protokolu.
Členské státy poskytují státní podporu častěji, například v odvětví energetiky, a tato podpora má často formy, které byly až do nedávna dosti neobvyklé, jako např. snižování daní a osvobození od daní.
Rovněž se rozvíjejí nové formy provozní podpory.
Komise by proto měla přijmout nové pokyny, které budou nezbytné pro seznámení členských států a podniků s kritérii, jež bude uplatňovat při rozhodování o tom, jsou-li opatření plánovaná jednotlivými členskými státy slučitelná se společným trhem.
3. Podle článku 6 Smlouvy o ES musejí být cíle politiky ochrany životního prostředí začleněny do politiky Komise o kontrolách podpory v odvětví životního prostředí, zejména pokud jde o podporu udržitelného rozvoje.
Politika hospodářské soutěže a politika ochrany životního prostředí tedy nestojí proti sobě, ale požadavky ochrany životního prostředí musejí být začleněny do vymezení a provádění politiky hospodářské soutěže, zejména proto, aby se podpořil udržitelný rozvoj [4].
4. To, že se počítá s dlouhodobými požadavky ochrany životního prostředí však neznamená, že veškerá podpora vyžaduje povolení.
Je třeba brát v úvahu účinky, jež může podpora mít pokud jde o udržitelný rozvoj a plné uplatnění zásady "znečišťovatel platí".
Některé formy podpory jistě splňují tato kritéria, zejména pokud umožňují dosáhnout vysoké úrovně ochrany životního prostředí a při tom nedochází ke střetu se zásadou internalizace nákladů.
Avšak jiné formy podpory mohou mít nepříznivý vliv na obchod mezi členskými státy a na hospodářskou soutěž a navíc mohou být v rozporu se zásadou "znečišťovatel platí", a mohou též bránit prosazování udržitelného rozvoje.
K tomu může například dojít tehdy, je-li podpora určena pouze k usnadnění shody s novými závaznými normami Společenství.
5. Cílem Komise v souvislosti s těmito pokyny je tedy stanovit, zdali a za jakých podmínek lze státní podporu považovat za nutnou k zajištění ochrany životního prostředí a udržitelného rozvoje, aniž by měla neúměrný vliv na hospodářskou soutěž a hospodářský růst.
Tuto analýzu je třeba vypracovat z hlediska ponaučení, která je možno vyvodit z používání pokynů z roku 1994, a z hlediska změn v politice ochrany životního prostředí, ke kterým od té doby došlo.
B. DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
6. Pojem "ochrana životního prostředí" :
pro účely těchto pokynů Komise stanoví, že "ochranou životního prostředí" se rozumí jakákoli činnost určená k odstranění nebo zamezení poškození našeho fyzického přírodního prostředí nebo přírodních zdrojů nebo k podpoře účinného využívání těchto zdrojů. Komise považuje opatření na úsporu energie a využívání obnovitelných zdrojů energie za činnost na ochranu životního prostředí.
Opatření na úsporu energie by měla být vykládána, kromě jiného, jako činnost umožňující společnostem snižovat množství energie použité v jejich výrobním cyklu.
Tyto pokyny nezahrnují vývoj a výrobu strojů nebo dopravních prostředků, jež mohou být provozovány s použitím menšího množství přírodních zdrojů. Činnost uvnitř závodů nebo jiných výrobních jednotek zavedená s cílem zvýšit bezpečnost či hygienu je důležitá a může přicházet v úvahu pro určitý druh podpory, avšak tyto pokyny ji přímo nepokrývají.
Pojem "internalizace nákladů" : v těchto pokynech se "internalizací nákladů" rozumí zásada, že veškeré náklady spojené s ochranou životního prostředí by měly být zahrnuty do výrobních nákladů jednotlivých firem.
Zásada "znečišťovatel platí" : je to zásada, že náklady na opatření proti znečišťování by měl nést znečišťovatel, který znečištění způsobuje.
Znečišťovatel : znečišťovatel je ten, kdo přímo či nepřímo poškozuje životní prostředí nebo kdo vytváří podmínky vedoucí k takovému poškozeni [5].
Ceny odrážející náklady : tato zásada stanoví, že ceny zboží či služeb by měly zahrnovat vnější náklady spojené s nepříznivým vlivem jejich výroby a prodeje na životní prostředí.
Norma Společenství : povinná norma Společenství stanovující úroveň, jíž má být dosaženo v souvislosti se životním prostředím, a povinnost podle právních předpisů Společenství používat nejlepší dostupné techniky (BAT) [6], které nezpůsobují neúměrné náklady.
Obnovitelné zdroje energie : obnovitelné nefosilní zdroje energie, jako větrná energie, sluneční energie, geotermální energie, energie vln, energie přílivová, vodní elektrárny o výkonu méně než 10 MW a biomasa, kde se biomasou rozumí produkty zemědělství a lesnictví, rostlinný odpad ze zemědělství, lesnictví a potravinářského průmyslu a neupravený dřevní a korkový odpad [7].
Elektrická energie vyráběná z obnovitelných zdrojů energie : elektrická energie vyráběná v elektrárnách používajících pouze obnovitelné zdroje energie a ta část elektrické energie vyrobená z obnovitelných zdrojů energie v hybridních zařízeních používajících tradiční zdroje energie, zejména pro mimořádné účely [8].
Environmentální daň : "Daň lze považovat za environmentální, pokud zdanitelný základ pro odvod má jasně nepříznivý vliv na životní prostředí.
Daň však může být rovněž považována za ekologickou, i když má méně jasný, nicméně však zřejmý příznivý účinek na životní prostředí. (…) Obecně je na jednotlivých členských státech, aby prokázaly přepokládaný environmentální účinek této daně (…)." [9] 7.
Tyto pokyny se vztahují na podporu [10] ochrany životního prostředí ve všech odvětvích spadajících pod Smlouvu o ES, včetně těch, jež podléhají zvláštním pravidlům Společenství o státní podpoře (zpracování oceli [11], stavba lodí, motorová vozidla, umělá vlákna, doprava a rybolov), s výjimkou oblasti pokryté pokyny Společenství o státní podpoře v odvětví zemědělství [12].
Tyto pokyny se vztahují na rybolov a akvakulturu, aniž je dotčeno použití ustanovení nařízení Rady (ES) č. 2792/99 ze dne 17. prosince 1999 stanovující podrobná pravidla a úpravy ohledně strukturální pomoci Společenství v odvětví rybolovu [13] a pokyny na přezkoumání státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury [14].
Státní podpora pro výzkum a vývoj v oblasti životního prostředí podléhá pravidlům stanoveným v rámci Společenství pro státní podporu pro výzkum a vývoj [15].
Stejně tak má Komise za to, že charakteristiky podpory pro vzdělávání v oblasti ochrany životního prostředí neopravňují zabývat se touto podporou samostatně, a proto ji přezkoumá v souladu s ustanoveními nařízení Komise (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání [16].
Na základě článku 3 rozhodnutí Komise č. 2496/96/ESUO ze dne 18. prosince 1996, kterým se stanoví pravidla Společenství pro státní podporu ocelářskému průmyslu [17], bude podpora na ochranu životního prostředí v ocelářském průmyslu dále přezkoumávána v souladu s pokyny Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí uveřejněnými v Úředním věstníku č. C 72 ze dne 10. března 1994 až do vypršení Smlouvy o ESUO.
Tyto pokyny se nevztahují na váznoucí náklady, které budou pojednány zvlášť [18].
Komise by chtěla zdůraznit, že na základě nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis [19], podpora nižší než 100000 EUR poskytnutá podniku na dobu tří let není článkem 87 zohledněna.
Toto nařízení se však nevztahuje na zemědělství, rybolov a dopravu, ani na odvětví spadající pod Smlouvu o ESUO.
C. POLITIKA KONTROLY STÁTNÍ PODPORY A POLITIKA OCHRANY ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ
8. V sedmdesátých a osmdesátých letech Společenství důkladně zkorigovalo svou politiku ochrany životního prostředí.
Důraz byl kladen na normy odrážející hlavní záměry politiky ochrany životního prostředí.
9. Pátý akční program pro životní prostředí nazvaný "Směrem k udržitelnému rozvoji", přijatý v roce 1993 [20], představuje něco jako zvrat v tomto přístupu.
Zdůrazňuje potřebu provádět dlouhodobou politiku s cílem podporovat udržitelný rozvoj.
Záměrem je uvést do trvalého souladu rozvoj evropského hospodářství s potřebou ochrany životního prostředí.
Činnost Společenství se již nesmí omezovat na pouhé reagování na ekologické problémy, ale, jak se výslovně uvádí v článku 6 Smlouvy o ES, pozměněné Amsterodamskou smlouvou, musí být požadavky na ochranu životního prostředí začleněny do definice a provádění všech politik a činností Společenství a musí podporovat aktivní zapojení společensko hospodářských subjektů.
10. Článek 174 Smlouvy rovněž požaduje, aby politika Společenství byla založena na zásadě "znečišťovatel platí".
Náklady spojené s ochranou životního prostředí by měly podniky internalizovat, stejně jak je tomu v případě výrobních nákladů.
K provádění této politiky bude muset Společenství použít řadu nástrojů: právní nástroje, zejména přijetí norem, ale i dobrovolné dohody či ekonomické nástroje.
11. V roce 1996 vypracovala Komise zprávu o pokroku při plnění pátého akčního programu pro životním prostředí.
Ve zprávě se uvádí, že celková strategie a cíle programu stále platí.
Není pochyb o tom, že bylo dosaženo pokroku v začlenění environmentálních aspektů a aspektů udržitelného rozvoje do politiky Společenství.
Co se však dosud chybí, je skutečná změna v postoji všech zúčastněných stran: tvůrců politik, podniků a široké veřejnosti.
Je důležité vytvořit koncepci společné odpovědnosti za životní prostředí a zajistit, aby si široká veřejnost uvědomila, které problémy jsou ve hře.
12. V roce 1999 schválila Komise celkové hodnocení pátého akčního programu. V hodnocení se uvádí, že ačkoliv program zvýšil uvědomění zúčastněných stran, občanů a tvůrců rozhodnutí v jiných odvětvích o nutnosti aktivně sledovat environmentální cíle, celkově menšího pokroku bylo dosaženo pokud jde o změnu hospodářského vývoje a způsobů chování, které poškozují životní prostředí.
13. Ve vyhodnocení se rovněž uvádí, že "je stále jasnější, že poškozování životního prostředí škodí společnosti jako celku, a naopak, že činnost ve prospěch životního prostředí může přinášet výhody ve formě hospodářského růstu, zaměstnanosti a konkurenceschopnosti" a že "účinné uplatňování zásady" znečišťovatel platí "a úplná internalizace nákladů na životní prostředí ze strany znečišťovatelů zůstávají předmětem kritiky" [21].
14. Politika Komise na kontrolu státní podpory pro environmentální účely proto musí splňovat dva základní požadavky:
a) zajistit konkurenci na trhu za současné podpory dokončení jednotného trhu a větší konkurenceschopnosti podniků;
b) zajistit, aby byly požadavky ochrany životního prostředí zahrnuty do definice a provádění politiky hospodářské soutěže, zejména s cílem podporovat udržitelný rozvoj.
Komise se domnívá, že internalizace nákladů je prvořadým cílem, kterého lze dosáhnout různými způsoby, včetně pomocí nástrojů založených na zákonech trhu nebo na regulačním přístupu, protože toto jsou nejúčinejší nástroje k dosažení shora uvedených cílů.
15. Internalizace nákladů pomáhá zajistit, aby ceny přesně odrážely náklady, pokud hospodářské subjekty rozvrhnou své finanční zdroje na základě cen zboží a služeb, jež hodlají koupit.
Zpráva o pokroku při plnění pátého programu zdůrazňuje, že tohoto cíle nebylo dosaženo, protože ceny neodrážejí ekologické náklady.
To opět ztěžuje zvyšování uvědomění veřejnosti a vede k nadměrnému využívání přírodních zdrojů.
16. Nejlepším způsobem, jak dosáhnout toho, aby si byly všechny strany vědomy nákladů na ochranu životního prostředí, je zajistit, aby ceny odrážely náklady na všech stupních hospodářského pokroku.
Kromě možného nepříznivého vlivu na obchod a hospodářskou soutěž podkopává obecně státní podpora tento cíl, protože některým podnikům umožňuje uměle snižovat náklady a neodhalit spotřebitelům náklady na ochranu životního prostředí.
V dlouhodobé perspektivě jsou tedy některé formy státní podpory v rozporu s cíli udržitelného rozvoje.
17. Pokyny Společenství o státní podpoře přijaté Komisí v roce 1994 tvoří nedílnou součást této politiky Společenství.
Obecně by se mohlo zdát, že zásada "znečišťovatel platí", a potřeba, aby podniky internalizovaly náklady spojené s ochranou životního prostředí, mluví poskytování státní podpory.
18. Nicméně pokyny uvádějí, že podpora může být oprávněná ve dvou případech:
a) za některých zvláštních okolností, kdy ještě není možné, aby podniky internalizovaly veškeré náklady, a pomoc může tedy představovat dočasné druhé nejlepší řešení tím, že povzbudí podniky, aby se přizpůsobily normám;
b) podpora může též působit jako pobídka, aby podniky zlepšily normy, nebo aby dále investovaly do snižování znečištění z jejich továren.
19. V pokynech Společenství přijatých v roce 1994 vyjadřuje Komise názor, že v některých případech nebyla dosud možná úplná internalizace nákladů a tedy že by podpora mohla být nezbytná jako dočasné opatření.
Přesto došlo od roku 1994 k těmto změnám:
a) od přijetí pátého akčního programu pro životním prostředí, který již byl založen na zásadě "znečišťovatel platí" a na internalizaci nákladů, měly podniky sedm let na to, aby se mohly přizpůsobit postupnému uplatňování této zásady;
b) zpráva o pokroku při plnění pátého akčního programu Komise z roku 1996 a hodnotící zpráva z roku 1999 znovu připomínají potřebu internalizace nákladů a použití tržních nástrojů, aby bylo dosaženo významného pokroku ve zlepšování životního prostředí;
c) používání tržních nástrojů a správné stanovování cen rovněž obhajuje Kjótský protokol o změně klimatu.
20. Stanovisko Komise tedy je, že by se podpora již neměla používat jako náhrada za chybějící internalizaci nákladů.
Mají-li se brát dlouhodobě v úvahu požadavky ochrany životního prostředí, musí ceny přesně odrážet náklady a náklady na ochranu životního prostředí musí být plně internalizovány.
V důsledku toho se Komise domnívá, že jsou-li investice určeny pouze k tomu, aby společnosti dosáhly souladu s novými nebo stávajícími technickými normami Společenství, není podpora oprávněná.
Podle jejího názoru však, s ohledem na zvláštní problémy malých a středních podniků, by mělo být možné těmto podnikům pomoc poskytnout, aby se mohly přizpůsobit novým normám Společenství, a to po dobu tří let od přijetí těchto norem.
Podpora však může být užitečná, pokud slouží jako pobídka k dosažení úrovně ochrany vyšší než je úroveň vyžadovaná normami Společenství.
To je případ, kdy se členský stát rozhodne přijmout přísnější normy než jsou normy Společenství, s cílem dosáhnout vyšší úrovně ochrany životního prostředí.
To by rovněž platilo v případě, kdy podnik investuje do ochrany životního prostředí nad rámec nejpřísnějších současných norem Společenství, nebo kdy žádné normy Společenství neexistují.
21. Neprokázalo se však, že podpora působí jako pobídka, je-li poskytována pouze jako podpora podnikům k tomu, aby splňovaly stávající nebo nové technické normy Společenství.
Tyto normy jsou běžnými právními předpisy, které podniky musí plnit, a není proto nutné poskytovat jim podporu jako pobídku, aby dodržovaly zákon [22].
Zvláštní případ odvětví energetiky a snižování daní
22. Od přijetí pokynů v roce 1994 prošlo odvětví energetiky velkými změnami, které je třeba vzít v úvahu.
23. Některé členské státy zavedly, zavádějí nebo by mohly uvažovat o zavedení daní, jejichž účinky vedou k ochraně životního prostředí.
V některých případech se poskytují podnikům spadajícím do zvláštních kategorií výjimky z placení těchto daní, nebo se jim tyto daně snižují, aby se neoctly v obtížné konkurenční situaci.
Komise se domnívá, že taková opatření mohou představovat státní podporu ve smyslu článku 87 Smlouvy.
Nepříznivé účinky této podpory však mohou být vyrovnány příznivými účinky zavedení daní.
Pokud jsou tedy takové výjimky nutné pro přijetí nebo další uplatňování daní vztahujících se na všechny výrobky, domnívá se Komise, že jsou přijatelné, s výhradou některých podmínek a po omezenou dobu trvání.
V případě splnění příslušných podmínek může tato doba trvat 10 let.
Potom mohou členské státy znovu oznámit zavedení příslušných opatření Komisi, která by mohla zaujmout stejný postoj ve svých hodnoceních, při čemž by brala v úvahu příznivé výsledky dosažené v oblasti ochrany životního prostředí.
24. V minulých letech prosazovaly členské státy rovněž používání obnovitelných zdrojů energie a kombinovanou výrobu tepla a elektrické energie, což se těší podpoře Komise vzhledem k významným výhodám, která tato opatření mají pro životní prostředí.
Komise se proto domnívá, že pokud opatření na podporu obnovitelných zdrojů energie a kombinovaná výroba elektrické energie a tepla představují státní podporu, jsou přijatelná s výhradou některých podmínek.
Musí však být zaručeno, že taková podpora neporušuje jiná ustanovení Smlouvy nebo sekundární právo.
D. RELATIVNÍ DŮLEŽITOST PODPORY NA OCHRANU ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ
25. Údaje v osmém průzkumu státní podpory v Evropské unii ve zpracovatelském průmyslu a některých dalších odvětvích [23] ukazují, že mezi rokem 1996 a 1998 tvořila podpora na ochranu životního prostředí v průměru pouhých 1,85 % celkové podpory poskytované zpracovatelskému průmyslu a odvětví služeb.
26. V období let 1994–1999 byla podpora na ochranu životního prostředí poskytována převážně ve formě grantů.
Poměrně málo byly využívány další formy podpory, jako půjčky s nízkým úrokem, státní záruky atd.
27. Pokud jde o odvětví získávající podporu, byla léta 1998–1999 obdobím, kdy došlo ke zvýšení podpory na opatření v odvětví energetiky, která podporovala úspory energie nebo používání nových nebo obnovitelných zdrojů energie, zejména ve formě ekologických daní.
E. OBECNÉ PODMÍNKY PRO POVOLENÍ PODPORY NA OCHRANU ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ
E.1 Investiční podpora
E.1.1 Přechodná investiční podpora malým a středním podnikům, aby se mohly přizpůsobit novým normám Společenství.
28. Po dobu tří let od přijetí nových povinných norem Společenství může být malým a středním podnikům povolena investiční podpora, aby mohly tyto nové normy splnit, avšak maximálně do výše 15 % hrubých způsobilých nákladů.
E.1.2 Obecné podmínky pro povolení investiční podpory podnikům zavádějícím přísnější normy než jsou normy Společenství
29. Investiční podpora umožňující podnikům plnit přísnější normy než jsou příslušné normy Společenství může být poskytována do maximální výše 30 % hrubých způsobilých investičních nákladů, jak je stanoveno v bodě 37.
Tyto podmínky se rovněž vztahují na podporu, kdy podniky investují při absenci povinných norem Společenství, nebo kdy musejí investovat, aby splňovaly vnitrostátní normy, které jsou přísnější než příslušné normy Společenství.
E.1.3 Investování v energetice
30. Investice na úsporu energie, jak je stanoví bod 6, se považují za rovnocenné investicím na podporu ochrany životního prostředí.
Tyto investice hrají důležitou roli při hospodárném dosahování cílů Společenství na ochranu životního prostředí [24].
Připadají proto v úvahu na poskytnutí investiční podpory při základní sazbě 40 % způsobilých nákladů.
31. Investice do kombinované výroby elektrické energie a tepla rovněž spadají do oblasti působnosti těchto pokynů, pokud je možné dokázat, že výhodnost opatření ve smyslu ochrany životního prostředí je vzhledem k účinnosti konverze [25] obzvláště vysoká, že opatření umožní snížit spotřebu energie, nebo že výrobní proces bude méně poškozovat životní prostředí.
V této souvislosti Komise zejména uváží typ primární energie použité ve výrobním procesu.
Je rovněž třeba si uvědomit, že vyšší spotřebu energie získané z kombinované výroby tepla a elektrické energie považuje Komise z hlediska ochrany životního prostředí za prioritu [26].
Na tyto investice je proto možné poskytnout podporu při základní sazbě 40 % způsobilých nákladů.
32. Investice na podporu obnovitelných zdrojů energie se v případě absence povinných norem Společenství považují za rovnocenné investicím na ochranu životního prostředí.
Je rovněž třeba si uvědomit, že opatření na podporu obnovitelných zdrojů energie jsou jednou z priorit Společenství v oblasti ochrany životního prostředí [27] a jedním z dlouhodobých cílů, které by měly být co nejvíce podporovány.
Výše investiční podpory těchto forem energie je proto 40 % způsobilých nákladů.
Komise je toho názoru, že zařízení na výrobu energie z obnovitelných zdrojů sloužící potřebám celého Společenství, jako je ostrov nebo obytná oblast, by rovněž měla být podporována.
Investice vynaložené v této souvislosti mohou mít nárok na bonus 10 procentních bodů nad základní sazbu 40 % způsobilých nákladů.
Komise se domnívá, že pokud lze dokázat, že to je nutné, budou moci členské státy poskytovat investiční podporu na výrobu energie z obnovitelných zdrojů až do výše 100 % způsobilých nákladů.
Dotyčná zařízení nebudou mít nárok na jakoukoli další podporu.
E.1.4 Příspěvky pro podniky umístěné v podporovaných regionech
33. V regionech, které jsou způsobilé pro udělení vnitrostátní regionální podpory, mohou podniky získat podporu na regionální rozvoj.
Aby se podpořil jejich zájem investovat dále do životního prostředí, by mělo být možné poskytnout v případě potřeby další podporu pro jakýkoli investiční projekt přispívající ke zlepšení životního prostředí uskutečňovaný v souladu s bodem 29 [28].
34. V regionech způsobilých pro udělení regionální podpory se tedy maximální výše podpory na životní prostředí na základě způsobilých nákladů v souladu s níže uvedeným bodem 37 stanoví takto.
V podporovaných regionech je maximální výše možné podpory ta, která je z následujících dvou možností vyšší:
a) buď základní sazba investiční podpory na životního prostředí, tj. 30 % hrubých investic (standardní systém), 40 % hrubých investic (v případě investic do zařízení šetřících energii, do obnovitelných zdrojů energie nebo na podporu kogeneračního systému), nebo 50 % hrubých investic (v případě investic do obnovitelných zdrojů energie zásobujících celé Společenství), plus 5 procentních bodů hrubých investic v regionech spadajících pod čl. 87 odst. 3 písm. c) a 10 procentních bodů v regionech spadajících pod čl. 87 odst. 3 písm. a) [29],
b) nebo sazba pro regionální podporu plus 10 procentních bodů hrubých investic.
E.1.5 Příspěvky malým a středním podnikům
35. Pokud investice zmíněné v bodech 29 až 32 provádějí malé nebo střední podniky, mohou mít tyto podniky nárok na zvýšení podpory o 10 procentních bodů [30].
Pro účely těchto pokynů se jako definice malých a středních podniků použije definice uvedená v příslušných textech Společenství [31].
Zmíněné příspěvky podporovaným regionům a malým a středním podnikům lze kombinovat, avšak maximální sazba podpory na ochranu životního prostředí nikdy nesmí přesáhnout 100 % hrubých způsobilých nákladů.
Malé a střední podniky nemají nárok na dvojí příspěvek ani podle ustanovení vztahujících se na regionální podporu, ani na ustanovení vztahující se na oblast životního prostředí [32].
E.1.6 Příslušné investice
36. Příslušné investice jsou investice do půdy, které jsou nezbytně nutné pro splnění cílů ochrany životního prostředí, investice do budov, továren a zařízení na snížení nebo úplné odstranění znečištění a poškozování a investice na úpravu výrobních metod s cílem ochrany životního prostředí.
Podpora může být též nárokována na náklady za převod technologie prostřednictvím získání provozních licencí či patentovaného nebo nepatentovaného know-how.
Avšak veškerá tato nehmotná aktiva musejí splňovat tyto podmínky:
a) musejí být považována za odepisovatelné aktivum;
b) musejí být zakoupena na základě tržních podmínek od podniku, v němž pořizovatel nemá žádnou přímou či nepřímou kontrolu;
c) musejí být zařazena do aktiv podniku a zůstat v podniku příjemce podpory a být tam používána nejméně po dobu pěti let. Tato podmínka neplatí, jestliže tato nehmotná aktiva technicky zastarala.
Jsou-li prodána během zmíněných pěti let, musí se výtěžek prodeje odečíst od způsobilých nákladů a celá nebo částečná výše poskytnuté podpory musí být vrácena.
E.1.7 Způsobilé náklady
37. Způsobilé náklady musejí být přísně omezeny na mimořádné investiční náklady nutné ke splnění cílů ochrany životního prostředí.
To má tyto důsledky: jestliže nemohou být náklady na investice na ochranu životního prostředí snadno zjištěny v celkových nákladech, uváží Komise použití objektivních a průhledných metod výpočtu, např. na základě nákladů technicky srovnatelné investice, která však nedosahuje stejného stupně ochrany životního prostředí.
Ve všech případech musejí být způsobilé náklady vypočítány bez započtení výhod vzniklých ze zvýšení kapacity, z úspor nákladů dosažených během prvních pěti let existence investičního projektu a vedlejší výroby během tohoto pětiletého období [33].
U obnovitelných zdrojů energie jsou způsobilými investičními náklady obvykle mimořádné náklady, které nese podnik ve srovnání s konvenčními elektrárnami o stejné kapacitě pokud jde o účinnou výrobu energie.
Pokud se malé a střední podniky přizpůsobují novým normám Společenství, rovnají se způsobilé náklady výši dodatečných investic potřebných k dosažení úrovně ochrany životního prostředí vyžadované těmito normami.
Pokud se podnik přizpůsobuje vnitrostátním normám přijatým v případě absence norem Společenství, rovnají se způsobilé náklady dodatečným investičním nákladům nutným k dosažení úrovně ochrany životního prostředí vyžadované vnitrostátními normami.
Pokud se podnik přizpůsobuje vnitrostátním normám, které jsou přísnější než normy Společenství, nebo provede-li dobrovolné zlepšení nad rámec norem Společenství, rovnají se způsobilé náklady výši dodatečných investic nutných k dosažení vyšší úrovně ochrany životního prostředí než je úroveň ochrany vyžadovaná normami Společenství.
Náklady na investice nutné k dosažení úrovně ochrany vyžadované normami Společenství nejsou způsobilé.
Pokud neexistují žádné normy, rovnají se způsobilé náklady investičním nákladům nutným k dosažení vyšší úrovně ochrany životního prostředí než je úroveň, které by daný podnik dosáhl bez poskytnutí podpory na ochranu životního prostředí.
E.1.8 Sanace znečištěných průmyslových areálů
38. Zásahy prováděné podniky k odstranění ekologických škod prostřednictvím sanací znečištěných průmyslových areálů mohou spadat do oblasti působnosti těchto pokynů [34].
Ekologická škoda může znamenat poškození kvality půdy nebo povrchových nebo podzemních vod [35].
Pokud je osoba odpovědná za znečištění jasně určena, pak musí tato osoba sanaci financovat sama v souladu se zásadou "znečišťovatel platí", a pak nemůže být státní podpora poskytnuta.
"Osobou odpovědnou za znečištění" se rozumí osoba odpovědná podle právních předpisů platných v jednotlivých členských státech, aniž je dotčeno přijetí příslušných pravidel Společenství.
Pokud není zjištěna osoba odpovědná za znečištění, nebo nemůže být přinucena nést náklady s tím spojené, může podporu získat osoba odpovědná za provedení práce [36].
Výše podpory na sanaci znečištěných průmyslových areálů může dosahovat až 100 % nákladů zakládajících právo na poskytnutí podpory, plus 15 % nákladů na provedenou práci. Náklady zakládající právo na poskytnutí podpory se rovnají nákladům na práci bez zvýšení hodnoty pozemku.
Celková výše podpory nesmí za žádných okolností přesahovat skutečné výdaje vzniklé podniku.
E.1.9 Přemístění podniků
39. Komise je toho názoru, že přemístění podniků zpravidla neznamená ochranu životního prostředí, a tudíž neopravňuje podle těchto pokynů k poskytování podpory.
Poskytnutí podpory však může být oprávněné, provádí-li podnik umístěný v městské oblasti nebo v oblasti označené jako Natura 2000 legálně činnost, která způsobuje velké znečištění, a musí se proto vzhledem k tomuto umístění přestěhovat do vhodnější oblasti.
Musí být splněna současně tato kritéria:
a) Přemístění musí být vyžadováno nutností ochrany životního prostředí a musí být nařízeno správním nebo soudním rozhodnutím.
b) Podnik musí splňovat nejpřísnější ekologické normy platící v novém regionu, kam byl přemístěn.
Podnik splňující uvedené podmínky může získat investiční podporu v souladu s bodem 29.
Vztahují se na něho ustanovení bodu 35 ohledně poskytování příspěvku malým a středním podnikům.
Aby stanovila výši způsobilých nákladů, vezme Komise v úvahu výnos z prodeje nebo pronájmu opuštěné továrny nebo pozemku, náhradu vyplacenou v případě vyvlastnění a náklady spojené s nákupem pozemku nebo výstavbou či koupí nové továrny o téže kapacitě jakou měla opuštěná továrna.
Rovněž mohou být uváženy další výnosy vzniklé v důsledku zlepšení technologie v souvislosti s přestěhováním a účetní výnosy spojené s lepším využitím továrny.
Investice související s případným zvýšeným kapacity se při výpočtu výše způsobilých nákladů na ochranu životního prostředí nemohou brát v úvahu.
Jestliže v důsledku správního nebo soudního rozhodnutí dojde k předčasnému ukončení smlouvy na pronájem pozemku nebo budov, mohou být při výpočtu způsobilých nákladů vzaty v úvahu veškeré pokuty uložené podniku za ukončení smlouvy.
E.1.10 Obecná pravidla
40. Podpora investic ke zlepšení norem Společenství nebo investic vynaložených v případě, kdy žádné normy Společenství neexistují, nesmí být poskytnuta, pokud tato zlepšení pouze umožňují společnostem splňovat již přijaté normy Společenství, které však dosud nevstoupily v platnost.
Podnik může získat podporu, která mu umožní splnit vnitrostátní normy, které jsou přísnější než normy Společenství, nebo neexistují-li normy Společenství, pouze tehdy, splní-li vnitrostátní normy do konečného termínu stanoveného v příslušných vnitrostátních opatřeních.
Investice provedené po tomto termínu nárok na podporu nemají [37].
E.2 Podpora malých a středních podniků na poradenské služby v oblasti životního prostředí
41. Poradenské služby hrají důležitou roli tím, že pomáhají malým a středním podnikům dosáhnout pokroku v ochraně životního prostředí.
Komise je proto toho názoru, že podporu lze poskytovat na základě ustanovení nařízení (ES) č. 70/200138 [38].
E.3 Provozní podpora
E.3.1 Pravidla použitelná pro veškerou provozní podporu na nakládání s odpady a úspory energie
42. Tato pravidla platí pro dva typy provozní podpory, a to:
a) podporu na nakládání s odpady, pokud je toto nakládání v souladu s hierarchickou klasifikací zásad nakládání s odpady [39];
b) podporu v oblasti úspor energie.
43. Pokud se ukáže, že tato podpora je nezbytně nutná, měla by být přísně omezena na náhradu mimořádných výrobních nákladů ve srovnání s tržními cenami příslušných výrobků nebo služeb [40].
Tato podpora též musí být dočasná a obecně musí být časem snížena, aby se stala pobídkou k tomu, aby ceny začaly rychleji odrážet náklady.
44. Komise je toho názoru, že by podniky měly běžně nést náklady za zpracování průmyslového odpadu v souladu se zásadou "znečišťovatel platí".
Provozní podpora však může být nutná, pokud jsou zavedeny přísnější vnitrostátní normy než jsou příslušná pravidla Společenství, nebo jsou-li zavedeny vnitrostátní normy při absenci pravidel Společenství, takže na mezinárodní úrovni podniky dočasně ztrácejí konkurenceschopnost.
Podniky, které dostávají provozní podporu na zpracování průmyslového či neprůmyslového odpadu, musejí financovat poskytované služby v poměru k množství odpadu, který vytvářejí, nebo hradit náklady na jeho zpracování.
45. Veškerá tato provozní podpora je poskytována po omezenou dobu pěti let, během nichž se tato podpora snižuje.
V prvním roce může její výše dosahovat 100 % mimořádných nákladů, avšak na konci pátého roku musí být lineárně snížena na nulu.
46. V případě, že se podpora nesnižuje, poskytuje se na dobu pěti let a její výše nesmí přesáhnout 50 % mimořádných nákladů.
E.3.2 Pravidla pro veškerou provozní podporu ve formě snížení daní či osvobození od daně
47. Při zavádění daní, které se mají vybírat z určitých činností z důvodů ochrany životního prostředí, mohou členské státy považovat za nutné zavést pro některé podniky dočasné osvobození od daně, zejména neexistuje-li harmonizace na evropské úrovni, nebo kvůli dočasnému riziku ztráty mezinárodní konkurenceschopnosti.
Obecně toto osvobození znamená provozní podporu pokrytou článkem 87 Smlouvy o ES.
Při rozboru těchto opatření je třeba kromě jiného zjistit, má-li být daň vybírána na základě rozhodnutí Společenství nebo na základě samostatného rozhodnutí členského státu.
48. Má-li být daň vybírána na základě samostatného rozhodnutí členského státu, mohou mít dotčené podniky určité potíže s rychlým přizpůsobením se novému daňovému zatížení.
V tom případě může být oprávněné dočasné osvobození od daně umožňující některým podniků přizpůsobit se nové situaci.
49. Má-li být daň vybírána na základě směrnice Společenství, mohou nastat dva možné případy:
a) členský stát zavede na určité výrobky daň se sazbou vyšší než je minimální sazba stanovená směrnicí Společenství a poskytne některým podnikům osvobození od daně. Ty v důsledku toho budou platit daň s nižší sazbou, jež se však bude přinejmenším rovnat minimální sazbě stanovené směrnicí.
Komise se domnívá, že v těchto případech může být dočasné osvobození oprávněné, neboť umožní podnikům přizpůsobit se vyššímu zdanění a pobídne je, aby se chovaly k životnímu prostředí šetrněji;
b) členský stát zavede na určité výrobky daň s minimální sazbou stanovenou směrnicí Společenství a poskytne některým podnikům osvobození od daně.Ty pak budou platit daně se sazbou nižší než je minimální sazba.
Nebude-li toto osvobození zmíněnou směrnicí povoleno, bude to znamenat podporu, což je v rozporu s článkem 87 Smlouvy.
Bude-li osvobození směrnicí povoleno, může být Komise toho názoru, že pokud je tato podpora nutná a není neúměrně vysoká, je s ohledem na cíle Společenství v souladu s článkem 87.
Komise se bude zvláště snažit zajistit, aby byla taková osvobození přísně časově omezena.
50. Obecně by měla daňová opatření značně přispět k ochraně životního prostředí.
Mělo by se však zajistit, aby osvobození od daně svou podstatou nepodrývalo sledované obecné cíle.
51. Toto osvobození může představovat provozní podporu, kterou lze povolit na základě těchto podmínek:
1. Pokud členský stát zavede z důvodů ochrany životního prostředí novou daň v odvětví činnosti nebo u výrobků, u nichž nebyla provedena harmonizace daně Společenství, nebo přesáhne-li daň zamýšlená členským státem výši daně stanovenou zákony Společenství, domnívá se Komise, že rozhodnutí o osvobození na dobu 10 let bez postupného snižování může být oprávněno ve dvou případech:
a) jsou-li osvobození podmíněna uzavřením dohod mezi dotyčnými členskými státy a přijímajícími podniky, v nichž se podniky nebo sdružení podniků zaváží dosáhnout cílů ochrany životního prostředí během období, na které se vztahuje osvobození, nebo uzavřou-li podniky dobrovolné dohody mající stejný účinek.
Tyto dohody nebo závazky se mohou kromě jiného týkat snížení spotřeby energie, snížení emisí nebo jakýchkoli jiných opatření na ochranu životního prostředí.
Předmět dohod musí být projednán jednotlivými členskými státy a musí být posouzen Komisí, jakmile jí bude návrh podpory oznámen.
Členské státy musí zajistit přísné sledování závazků podniků nebo sdružení podniků.
Dohody uzavřené mezi členským státem a příslušným podnikem musí obsahovat ujednání o sankcích pro případ, že by závazky nebyly plněny.
Tato ustanovení rovněž platí v případě, že členský stát podmíní snížení daně splněním podmínek majících stejný účinek jako shora zmíněné dohody či závazky.
b) tato osvobození nemusejí být závislá na uzavření dohod mezi členským státem a přijímajícími podniky, jsou-li splněny tyto alternativní podmínky:
- pokud se snížení týká daně Společenství, musí částka, již podnik skutečně zaplatí, zůstat vyšší než minimální výše daně Společenství, tak, aby toto snížení bylo pobídkou pro podniky zlepšit ochranu životního prostředí,
- pokud se snížení týká vnitrostátní daně uložené při absenci daně Společenství, musí podniky mající nárok na snížení nicméně zaplatit významnou část vnitrostátní daně.
2. Ustanovení bodu 51.1 se mohou použít pro stávající daně, jsou-li současně splněny tyto dvě podmínky:
a) dotyčná daň musí mít znatelný dopad na ochranu životního prostředí;
b) snížení pro dotčené podniky musí být rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, nebo musí být nutné v důsledku významných hospodářských podmínek, jejichž vinou se podniky ocitly v obzvláště obtížné konkurenční situaci.
V druhém případě nesmí výše snížení přesáhnout zvýšení nákladů vzniklých v důsledku změny hospodářských podmínek.
Jakmile již nedochází ke zvyšování nákladů, nelze snížení nadále uplatňovat.
3. Členské státy mohou rovněž podporovat rozvoj postupů na výrobu elektrické energie z konvenčních zdrojů energie jako je plyn, jejichž energetická účinnost je mnohem větší než energetická účinnost konvenčních výrobních postupů.
V těchto případech, vzhledem k důležitostí takové techniky pro ochranu životního prostředí a za předpokladu, že užitá primární energie významně snižuje nepříznivé vlivy na životní prostředí, se Komise domnívá, že úplné osvobození od daní může být oprávněno na dobu pěti let, během nichž se podpora nesnižuje.
Snížení na dobu 10 let je rovněž možné poskytnout v souladu s podmínkami stanovenými v bodech 51.1 a 51.2.
52. Pokud se stávající daň významně zvýší a dotyčný členský stát se domnívá, že je potřebné některým podnikům udělit výjimky, platí pro nové daně obdobně podmínky stanovené v bodě 51.1.
53. Týká-li se snížení daně, která nebyla na úrovni Společenství harmonizována, a je-li vnitrostátní daň nižší než minimální výše daně Společenství, nebo rovná-li se její výši, domnívá se Komise, že její dlouhodobé snížení není oprávněné.
V tomto případě musejí poskytnutá snížení splňovat podmínky stanovené v bodech 45 a 46 a v každém případě musí být taková odchylka od minimální výše uplatňované ve Společenství výslovně schválena.
Ve všech případech snížení daně mohou členské státy poskytnout provozní podporu v souladu s body 45 a 46.
E.3.3 Pravidla pro poskytování provozní podpory pro obnovitelné zdroje energie
54. Podle těchto pokynů bude obvykle možné poskytnout provozní podporu na výrobu energie z obnovitelných zdrojů.
55. Komise se domnívá, že tato pomoc je vzhledem k obtížím, kterým jsou tyto zdroje energie někdy vystaveny, chtějí-li účinně konkurovat konvenčním zdrojům, oprávněná.
Je rovněž třeba si uvědomit, že politika Společenství podporuje rozvoj těchto zdrojů energie, zejména z důvodů ochrany životního prostředí.
Pomoc může být obzvláště potřebná, neumožňují-li dostupné technické postupy vyrábět tuto energii za jednotkové náklady srovnatelné s náklady konvenčních zdrojů.
56. Provozní podpora zde může být oprávněná, aby pokryla rozdíl mezi náklady na výrobu energie z obnovitelných zdrojů energie a tržní cenou této energie.
Forma této podpory se může měnit v závislosti na druhu energie a na podpůrném mechanismu vypracovaném členskými státy.
Navíc při zkoumání případů vezme Komise v úvahu konkurenční postavení jednotlivých forem energie.
57. Členské státy mohou poskytovat podporu na obnovitelné zdroje energie takto:
E.3.3.1 Možnost 1
58. V oblasti energie vyrobené z obnovitelných zdrojů jsou jednotkové investiční náklady obzvláště vysoké, obvykle představující významnou část nákladů podniků, které jim nedovolují účtovat si na trzích, kde energii prodávají, konkurenceschopné ceny.
59. Aby lépe zohlednily tuto překážku, kterou musí energie vyráběná z obnovitelných zdrojů překonávat v přístupu na trh, mohou členské země poskytovat podporu jako náhradu za rozdíl mezi výrobními náklady obnovitelné energie a tržní cenou příslušné formy energie.
Veškerá provozní podpora pak může být poskytována pouze na odpisy výrobního závodu.
Energie vyrobená v závodu z jiných zdrojů nemá nárok na podporu.
Podpora však může být poskytnuta na vytvoření přiměřeného výnosu z kapitálu, pokud mohou členské státy prokázat, že to je nezbytné vzhledem k nízké konkurenceschopnosti některých obnovitelných zdrojů energie.
Při stanovení výše provozní podpory by se měla také brát v úvahu veškerá investiční podpora poskytovaná danému podniku pokud jde o nové výrobní zařízení.
Při oznamování programů podpory Komisi musejí členské státy uvést přesné podpůrné mechanismy a zejména metody výpočtu výše podpory.
Pokud Komise program schválí, musejí pak členské státy při poskytování podpory podnikům tyto mechanismy a metody výpočtu používat.
60. Na rozdíl od většiny ostatních obnovitelných zdrojů energie vyžaduje biomasa relativně nižší investice, ale přináší vyšší provozní náklady.
Komise bude proto souhlasit s provozní podporou převyšující investiční náklady, pokud členské státy prokáží, že celkové náklady podniků po odpisu výrobního zařízení jsou stále vyšší než tržní ceny energie.
E.3.3.2 Možnost 2
61. Členské státy mohou poskytovat podporu na obnovitelné zdroje energie pomocí mechanismů, jako jsou zelená osvědčení či nabídková řízení.
Tyto systémy umožňují všem výrobcům energie z obnovitelných zdrojů nepřímo těžit ze zaručené poptávky po jejich energii za cenu vyšší než je tržní cena konvenční energie.
Cena těchto zelených osvědčení není stanovena předem, ale závisí na nabídce a poptávce.
62. Pokud tyto systémy představují státní podporu, mohou být Komisí schváleny, prokáží-li členské státy, že podpora je nutná k zajištění životaschopnosti dotyčných obnovitelných zdrojů energie, že jako celek nevede k nepřiměřené náhradě za obnovitelné zdroje energie a že neodrazuje výrobce energie z obnovitelných zdrojů od toho, aby se stali konkurenceschopnějšími.
S ohledem na ověřování, že jsou tato kritéria plněna, zamýšlí Komise schvalovat tyto programy podpory po dobu deseti let a potom bude třeba posoudit, má-li podpůrné opatření pokračovat.
E.3.3.3 Možnost 3
63. Členské státy mohou novým zařízením vyrábějícím energii z obnovitelných zdrojů poskytnout provozní podporu, která se vypočítá na základě ušetřených vnějších nákladů.
To jsou environmentální náklady, které by společnost musela nést, kdyby stejné množství energie bylo vyrobeno zařízením používajícím konvenční formy energie.
Ty se vypočítají na základě rozdílu mezi vynaloženými vnějšími náklady, neuhrazenými výrobci obnovitelné energie na jedné straně, a vynaloženými vnějšími náklady, neuhrazenými výrobci neobnovitelné energie na straně druhé.
Pro tyto výpočty budou muset členské státy užívat mezinárodně uznávané výpočetní metody, které sdělí Komisi.
Kromě jiného budou muset vypracovat zdůvodněnou a kvantifikovanou srovnávací analýzu nákladů, spolu s odhadem vnějších nákladů konkurenčních výrobců energie, aby se prokázalo, že podpora skutečně není náhradou za neuhrazené vnější náklady.
V každém případě však nesmí výše takto poskytnuté podpory výrobci energie z obnovitelných zdrojů přesáhnout 0,05 EUR na jednu kWh.
Dále musí být částka podpory poskytnuté výrobci, která přesahuje výši podpory v případě možnosti 1, reinvestována podnikem do obnovitelných zdrojů energie.
Komise ji vezme v úvahu, pokud tato činnost má také nárok na státní podporu.
64. Má-li možnost 3 zůstat v souladu s obecnými pravidly o hospodářské soutěži, musí si být Komise jista, že podpora nezpůsobuje narušení hospodářské soutěže v rozporu s obecným zájmem.
Jinými slovy, musí si být jista, že podpora skutečně povede k celkově širšímu používání obnovitelných zdrojů energie na úkor konvenčních zdrojů, a nikoli k pouhému převodu podílů na trhu mezi obnovitelnými zdroji energie.
Proto budou muset být splněny tyto podmínky:
- podpora poskytnutá na základě této možnosti musí tvořit součást plánu, který posuzuje podniky v odvětví obnovitelné energie podle stejného klíče;
- program musí zajistit, aby byla podpora poskytována bez diskriminace, jako by podniky vyráběly stejnou obnovitelnou energii;
- Komise musí program přezkoumávat každých pět let.
E.3.3.4 Možnost 4
65. Členská státy mohou stále poskytovat provozní podporu v souladu s obecnými pravidly pro tento druh podpory v souladu s body 45 a 46.
E.3.4 Pravidla pro poskytování provozní podpory v případě kombinované výroby elektrické energie a tepla
66. Komise se domnívá, že provozní podpora v případě kombinované výroby elektrické energie a tepla může být opodstatněná za předpokladu, že byly splněny podmínky stanovené v bodě 31.
Tuto podporu lze poskytnout podnikům dodávajícím elektrickou energii a teplo do veřejné sítě, kde náklady na výrobu této elektrické energie nebo tepla převyšují jejich tržní cenu.
Za podobných okolností může být provozní podpora poskytována v souladu s pravidly stanovenými v bodech 58 až 65.
Rozhodnutí o tom, je-li podpora nezbytná, bude učiněno s ohledem na náklady na výrobu a tržby z prodeje elektrické energie nebo tepla.
67. Provozní podpora může být poskytnuta za stejných podmínek jako v případě průmyslového využívání kombinované výroby elektrické energie a tepla, pokud lze prokázat, že výrobní náklady na jednu jednotku energie využívající této techniky převyšuje tržní cenu jedné jednotky konvenční energie.
Výrobní náklady mohou zahrnovat obvyklý kapitálový výnos továrny, avšak veškeré zisky podniku pokud jde o výrobu tepla musejí být od výrobních nákladů odečteny.
F. POLITIKA, OPATŘENÍ A NÁSTROJE KE SNIŽOVÁNÍ EMISÍ SKLENÍKOVÝCH PLYNŮ
68. Kjótský protokol, podepsaný členskými státy a Společenstvím, stanoví, že se členské země zavazují v období let 2008–2012 omezit nebo snížit emise skleníkových plynů.
Pro Společenství jako celek je cílem snížit emise skleníkových plynů o 8 % ve srovnání s úrovní roku 1990.
69. Členské státy a Společenství, jakožto strany protokolu, budou muset dosáhnout snížení emisí skleníkových plynů na základě společné a koordinované politiky a opatření [41], včetně hospodářských nástrojů, a také na základě nástrojů zavedených samotným Kjótským protokolem, zejména obchodováním s emisními povoleními, společným prováděním a mechanismem pro čistý rozvoj.
70. Při absenci ustanovení Komise v této oblasti a aniž je dotčeno právo Komise iniciovat taková ustanovení, je na jednotlivých státech, aby určily politiku, opatření a nástroje, které hodlají přijmout k dosažení cílů stanovených Kjótským protokolem.
71. Komise se domnívá, že některá opatření přijatá členskými státy k dosažení cílů Protokolu by mohla znamenat státní podporu, avšak je ještě příliš brzy stanovovat podmínky pro povolení této podpory.
G. ZÁKLAD PRO POUŽITÍ VÝJIMKY PRO VŠECHNY PROJEKTY PŘEZKOUMÁVANÉ KOMISÍ
72. S výhradou omezení a podmínek stanovených v těchto pokynech povolí Komise podporu na ochranu životního prostředí v souladu s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES "na podporu rozvoje některých hospodářských činností nebo některých hospodářských oblastí, pokud tato pomoc nemá nepříznivý vliv na obchodní podmínky, který by byl v rozporu se společným zájmem".
73. Podpora uskutečňování důležitých projektů společného evropského zájmu, které jsou environmentální prioritou a mají často příznivé účinky i za hranicemi členského státu/členských států, může být povolena na základě výjimky podle čl. 87 odst. 3 písm. b) Smlouvy o ES. Tato podpora však musí být nutná, aby mohl být projekt uskutečněn, a tento projekt musí být konkrétní, přesně vymezený a velmi kvalitní a musí příkladně a jasně přispívat ke společným evropským zájmům. Je-li tato výjimka použita, může Komise povolit podporu při vyšší sazbě než jsou hranice stanovené pro podporu povolenou podle čl. 87 odst. 3 písm. c).
H. PŘEKRÝVAJÍCÍ SE PODPORA Z RŮZNÝCH ZDROJŮ
74. Stropy podpory stanovené v těchto pokynech jsou použitelné bez ohledu na to, je-li tato podpora financována úplně nebo částečně ze státních zdrojů nebo ze zdrojů Společenství. Podpora povolená podle těchto pokynů se nesmí kombinovat s jinými formami státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy nebo s jinými formami financování ze strany Společenství, pokud toto překrývání zintenzívní podporu nad úroveň stanovenou těmito pokyny.
U podpor pro různé účely se stejnou výší způsobilých nákladů platí nejvýhodnější strop podpory.
I. "PŘÍSLUŠNÁ OPATŘENÍ" VE SMYSLU ČL. 88 ODST. 1 SMLOUVY O ES
75. V souladu s čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES navrhne Komise členským státům následující příslušná opatření v souvislosti s jejich současnými programy podpory.
76. Aby mohla posoudit veškeré významné částky podpory podle schválených programů a aby mohla rozhodnout, je-li tato podpora slučitelná se společným trhem, navrhne Komise jako příslušné opatření podle čl. 88 odst. 1 Smlouvy, aby jí členské státy předem oznámily každý jednotlivý případ investiční podpory poskytnuté na základě schváleného programu, pokud způsobilé náklady přesáhnou 25 milionů EUR a pokud podpora přesáhne hrubý grantový ekvivalent ve výši 5 milionů EUR. Oznámení se podává formou, jejíž model je uveden v příloze.
77. Komise rovněž navrhne jako příslušné opatření podle čl. 88 odst. 1, aby členské státy zharmonizovaly své současné programy podpory na ochranu životního prostředí s těmito pokyny před 1. lednem 2002.
78. Komise požádá členské státy, aby do jednoho měsíce po obdržení navržených opatření uvedených v bodech 75 až 77 potvrdily, že s návrhy souhlasí.
Nedostane-li Komise odpověď, bude to považovat za nesouhlas daného členského státu.
79. Komise by chtěla zdůraznit, že s výjimkou podpory de minimis podle nařízení (ES) č. 69/2001 [42], není těmito pokyny dotčena povinnost členských států podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy oznámit veškeré programy podpory, veškeré změny těchto programů a veškerou jednotlivou podporu poskytnutou podnikům mimo rámec povolených programů.
80. Komise hodlá zajistit, aby veškerá povolení budoucích programů byla v souladu s těmito pokyny.
J. POUŽITÍ OBECNÝCH POKYNŮ
81. Tyto pokyny se použijí, jakmile budou uveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
Jejich platnost skončí dne 31. prosince 2007.
Po poradě s členskými státy je může Komise před tímto datem pozměnit na základě závažných důvodů politiky hospodářské soutěže nebo důvodů politiky ochrany životního prostředí, nebo aby byly zohledněny jiné politiky Společenství nebo mezinárodní závazky.
82. Komise uplatní tyto pokyny u všech oznámených projektů podpory, u nichž je žádána o rozhodnutí po zveřejnění těchto pokynů v Úředním věstníku, a to i v případech, kdy byly projekty oznámeny před jejich zveřejněním.
V případě neoznámené podpory použije Komise:
a) tyto pokyny, byla-li podpora poskytnuta po jejich uveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství;
b) pokyny platné v době, kdy byla podpora poskytnuta ve všech ostatních případech.
K. PROPOJENÍ POLITIKY OCHRANY ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ S JINÝMI POKYNY O STÁTNÍ PODPOŘE
Článek 6 Smlouvy stanoví, že: "Požadavky ochrany životního prostředí musejí být začleněny do definice a provádění politik a činností Společenství uvedených v článku 3, zejména s ohledem na podporu udržitelného rozvoje."
Při přijímání nebo úpravě jiných pokynů či rámců o státní podpoře Komise uváží, jak mohou být tyto požadavky co nejlépe zohledněny.
Rovněž přezkoumá, zda by vhodnější požádat členské státy, aby při oznamování důležitého projektu podpory, bez ohledu na odvětví, předložily studii o jeho vlivu na životní prostředí.
[1] Úř. věst.
C 72, 10.3.1994, s. 3.
[2] Úř. věst.
C 14, 19.1.2000, s. 8.
[3] Úř. věst.
C 184, 1.7.2000, s. 25.
[4] Závazek zajistit začlenění politiky ochrany životního prostředí do ostatních oblastí politiky připomněla Komise také ve svém pracovním dokumentu ze dne 26. května 1999 nazvaném "Začlenění požadavků ochrany životního prostředí do všech příslušných oblastí politiky", jakož i ve své zprávě na Evropské radě v Helsinkách o začlenění záležitostí ochrany životního prostředí a udržitelného rozvoje do politik Společenství (SEC(1999) 1941 v konečném znění).
[5] Doporučení Rady ze dne 3. března 1975 ohledně rozvržení nákladů a činnosti orgánů veřejné moci ve věcech týkajících se životního prostředí (Úř. věst.
L 194, 25.7.1975, s. 1).
[6] Pojem "nejlepší dostupné techniky" byl zaveden do právních předpisů Společenství směrnicí Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování způsobovaném některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství (Úř. věst.
L 129, 18.5.1976, s. 23) a znovu se objevil v poněkud pozměněné podobě ve směrnici Rady 84/360/EHS ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení (Úř. věst.
L 188, 16.7.1984, s. 20).
Směrnice Rady 96/61/EHS ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst.
L 257, 10.10.1996, s. 26; "směrnice o IPPC") tento pojem rozpracovala a potvrdila.
Směrnice o IPPC zahrnuje průmyslová zařízení s vysokým potenciálem znečišťování.
Od listopadu 1999 se směrnice vztahovala na nová zařízení nebo stávající zařízení, jež prošla významnými změnami.
Současná zařízení musí dodržovat pravidla směrnice o IPPC do října 2007.
Do tohoto dne platí ustanovení obou shora zmíněných směrnic týkajících se pojmu BAT.
Zpravidla nejsou konkrétní normy – tj. mezní hodnoty emisí nebo spotřeby založené na používání nejlepších dostupných technik – stanoveny Společenstvím, ale vnitrostátními orgány.
[7] Tato definice je obsažena v návrhu Komise na směrnici Evropského parlamentu a Rady o podpoře elektrické energie vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřním trhu s elektrickou energií (Úř. věst.
C 311 E, 31.10.2000, s. 320).
Jakmile Evropský parlament a Rada směrnici přijme, použije Komise definici uvedenou v konečném znění.
[8] Stejná připomínka jako u poznámky pod čarou č. 7.
[9] Environmentální daně a poplatky na jednotném trhu (KOM(97) 9 konečné znění, 26.
3. 1997).
[10] Účelem těchto pokynů není diskuse o pojmu státní podpory, který vyplývá z čl.
87 odst. 1 Smlouvy o ES a z judikatury Soudního dvora a soudu prvního stupně.
[11] V rozsahu stanoveném ve druhém odstavci bodu 7.
[12] Úř. věst.
C 28, 1.2.2000, s. 2.
[13] Úř. věst.
L 337, 30.12.1999, s. 10.
[14] Komise upozorňuje na to, že tyto pokyny se týkají pouze podpory ochrany životního prostředí, aniž je dotčena použitelnost jiných ustanovení týkajících se státní podpory, s výhradou omezení pravidel o kombinacích podpory v níže uvedeném bodě 74.
[15] Úř. věst.
C 45, 17.2.1996, s. 5.
[16] Úř. věst.
L 10, 13.1.2001, s. 20.
[17] Úř. věst.
L 338, 28.12.1996, s.42.
[18] Váznoucí náklady jsou náklady, které podniky musejí nést v důsledku závazků, jež učinily a které již nemohou plnit vzhledem k liberalizaci daného odvětví.
[19] Úř. věst. č.
10, 13.1.2001, s. 30.
[20] Úř. věst. č.
138, 17.5.1993, s. 1.
[21] Životní prostředí v Evropě: jakým směrem do budoucnosti?
Celkové hodnocení programu politiky a činností Evropského společenství v oblasti životního prostředí a udržitelného rozvoje, "Směrem k udržitelnému rozvoji" (KOM(1999) 543 konečná verze ze dne 24.
11. 1999).
[22] S výjimkou malých a středních podniků, v souladu s bodem 20.
[23] KOM(2000) 205 konečná verze, 11. 4. 2000.
[24] Akční plán na zvýšení energetické účinnosti v Evropském společenství (KOM(2000) 247 konečná verze, 26.
4. 2000).
[25] "Účinností konverze" se rozumí poměr mezi množstvím primární energie použité k výrobě sekundární formy energie a množstvím skutečně vyrobené sekundární energie.
Vypočítává se takto: vyrobená elektrická energie + vyrobená tepelná energie/použitá energie.
[26] Usnesení Rady ze dne 18. prosince 1997 o strategii Společenství k podpoře kogeneračního systému (Úř. věst.
C 4, 8.1.1998, s. 1).
[27] Usnesení Rady ze dne 8. června 1998 o obnovitelných zdrojích energie (Úř. věst. č.
198, 24.6.1998, s. 1).
[28] Tyto příspěvky nelze poskytnout, pokud členský stát poskytuje investiční podporu v souladu s bodem 32 třetím odstavcem (pomoc až do výše 100 % způsobilých nákladů).
[29] Investice v podporovaných regionech jsou způsobilé pro investiční podporu, jsou-li splněny podmínky pokynů o státní regionální podpoře (Úř. věst.
C 74, 10.3.1998, s. 9).
[30] Na tento příspěvek není nárok, pokud členský stát poskytuje investiční podporu v souladu s bodem 32 třetím odstavcem (pomoc do výše 100 % způsobilých nákladů).
[31] Doporučení Komise 96/28/ES ze dne 3. dubna 1996 týkající se definice malých a středních podniků (Úř. věst.
L 107, 30.4.1999, s. 4).
[32] Investice vynakládané malými a středními podniky jsou způsobilé pro poskytnutí investiční podpory na základě ustanovení nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům (Úř. věst. č.
10, 13.1.2001, s. 33).
[33] Budou-li investice zaměřeny výhradně na ochranu životního prostředí bez jakýchkoli dalších ekonomických výhod, nebude se při stanovení způsobilých nákladů provádět žádné další snížení.
[34] Komise by chtěla zdůraznit, že článek 87 Smlouvy nezahrnuje sanační práce prováděné veřejnými úřady.
Problémy se státní podporou však mohou vyvstat, je-li pozemek prodán po sanaci za cenu nižší než je jeho tržní hodnota.
[35] Veškeré výdaje podniku vzniklé sanací jeho pozemku, ať již jsou tyto výdaje vykazovány v jeho rozvaze jako dlouhodobá aktiva či nikoli, se v případě sanace znečištěného areálu se řadí ke způsobilým investicím.
[36] Osoba odpovědná za provedení práce nemusí být nutně osoba odpovědná za znečištění ve smyslu, v jakém je zde tento výraz použit.
[37] Pravidly stanovenými v tomto bodě není dotčen bod 28 ohledně podpory malých a středních podniků.
[38] Odkaz je uveden v poznámce pod čarou č. 32.
[39] Klasifikace uvedená ve strategii Společenství pro nakládání s odpady (KOM(96) 399 konečná verze ze dne 30. 7.
1996). V tomto sdělení Komise připomíná, že nakládání s odpady je prvořadým cílem Společenství na snížení rizik pro životní prostředí.
Koncepce zpracování odpadů má tři hlediska: opětovné zužitkování, recyklace a využití.
Odpady, jejichž produkce je nezbytná, je třeba zpracovat a odstranit bez nebezpečí pro životní prostředí.
[40] Pojem výrobní náklady je třeba vykládat jako náklady nezahrnující podporu, avšak zahrnující obvyklou míru zisku.
[41] Podrobnosti o společné a koordinované politice a opatřeních jsou uvedeny zejména v publikaci "Příprava provádění Kjótského protokolu" (KOM(1999) 230 ze dne 19. 5. 1999).
[42] Úř. věst.
L 10, 13.1.2001, s. 30.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. prosince 2001
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů, kterou poskytuje kanadský zákon o ochraně osobních informací a elektronických dokumentech (Personal Information Protection and Electronic Documents Act)
(oznámeno pod číslem K(2001) 4539)
(2002/2/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [1], a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2) Komise může dospět ke zjištění, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany údajů.
V tomto případě lze osobní údaje z členských států předávat, aniž by bylo nezbytné poskytnutí dalších ochranných opatření.
(3) V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů a s ohledem na dané podmínky.
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES vydala pokyny k tomuto hodnocení [2].
(4) S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by mělo být dbáno na to, aby hodnocení odpovídající povahy této ochrany a uplatňování všech rozhodnutí na základě čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46/ES nebyla svévolně nebo neodůvodněně diskriminační vůči třetím zemím, kde jsou obdobné podmínky, nebo mezi nimi, a aby nevytvářely skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Společenství.
(5) Kanadský zákon o ochraně osobních informací a elektronických dokumentech (Personal Information Protection and Electronic Documents Act) (dále jen "kanadský zákon") ze dne 13. dubna 2000 [3] se uplatňuje na organizace v soukromém sektoru, které v rámci obchodní činnosti shromažďují, používají nebo zpřístupňují osobní údaje.
Tento zákon vstupuje v platnost ve třech etapách:
Od 1. ledna 2001 se uplatňuje kanadský zákon na osobní informace vyjma osobních informací zdravotní povahy, které v rámci své obchodní činnosti shromažďují, používají nebo zpřístupňují organizace, které jsou federálním podnikem.
Tyto organizace se nacházejí v odvětvích jako aerolinie, bankovnictví, rozhlasové a televizní vysílání, doprava mezi provinciemi a telekomunikace.
Kanadský zákon se rovněž uplatňuje na všechny organizace, které sdělují osobní informace za úplatu příjemcům mimo provincii nebo mimo Kanadu a na údaje o zaměstnancích, které se vztahují na zaměstnance federálního podniku.
Od 1. ledna 2002 se kanadský zákon uplatňuje na osobní informace zdravotní povahy pro organizace a činnosti již zahrnuté v první etapě.
Od 1. ledna 2004 se použitelnost kanadského zákona rozšíří na veškeré organizace, které shromažďují, používají nebo sdělují osobní informace v rámci obchodní činnosti, bez ohledu na to, zda je organizace federálně regulovaným podnikem.
Kanadský zákon se neuplatňuje na organizace, na něž se uplatňuje federální zákon na ochranu soukromí (Federal Privacy Act) nebo které podléhají na úrovni provincií regulaci veřejného sektoru, ani na neziskové organizace a charitativní činnosti, nejedná-li se o činnosti komerční povahy. Podobně nezahrnuje údaje o zaměstnancích, používané k nekomerčním účelům, vyjma údajů o zaměstnancích ve federálně regulovaném soukromém sektoru.
Další informace o těchto případech může poskytovat kanadský federální zmocněnec pro ochranu soukromí (Federal Privacy Commissioner).
(6) Pro zachování práva provincií vydávat zákony ve svých oblastech soudní pravomoci zákon stanoví, že v případě, že provincie vydá v podstatě stejný zákon, lze udělit výjimku organizacím nebo pro činnosti, které pak podléhají právním předpisům provincie. Čl.
26 odst. 2 zákona o ochraně osobních informací a elektronických dokumentech poskytuje federální vládě pravomoc, že "dojde-li k závěru, že právní předpisy provincie, které jsou v podstatě shodné s touto částí zákona, se uplatňují na organizace, kategorie organizací, činnosti nebo kategorie činností, může vyjmout organizaci, činnost nebo kategorii z uplatňování této části zákona, pokud jde o shromažďování, využívání nebo sdělování osobních informací, které se uskutečňuje v této provincii".
Guvernér v Radě (kanadská federální vláda) učiní výjimky v případě v podstatě shodných právních předpisů prostřednictvím nařízení Rady (Order-in-Council).
(7) Pokud provincie přijme právní předpisy, která jsou v podstatě shodné, jsou organizace, kategorie organizací nebo činnosti zahrnuté v těchto právních předpisech vyňaty z uplatňování federálního práva pro transakce v rámci provincie; federální právo se nadále uplatňuje na veškeré shromažďování, využívání a zpřístupňování osobních informací mezi provinciemi a na mezinárodní úrovni, jakož i ve všech případech, kdy provincie nepřijaly právní předpisy, které jsou zcela nebo částečně shodné.
(8) Kanada se dne 29. června 1984 formálně zavázala k dodržování směrnic OECD pro ochranu soukromí a přeshraniční toky osobních údajů.
Kanada patřila k zemím, které podporovaly směrnice Spojených národů o automatizovaných souborech s osobními údaji, které přijalo Valné shromáždění dne 14. prosince 1990.
(9) Kanadský zákon obsahuje všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob, i když rovněž stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů a uznání některých informací ve veřejné oblasti.
Uplatnění těchto standardů je zaručeno možností využít soudní řešení sporů a nezávislým dozorem vykonávaným orgány, jako je federální zmocněnec pro ochranu soukromí, vybavený pravomocemi k provádění šetření a zásahů.
Kromě toho se v případě neoprávněného zpracování údajů, které poškozuje dotyčné osoby, uplatňují ustanovení kanadského zákona o občanskoprávní odpovědnosti.
(10) V zájmu průhlednosti a aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést v tomto rozhodnutí výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(11) Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES vydala stanovisko k úrovni ochrany zajišťované kanadským zákonem, ke kterému se přihlédlo při přípravě tohoto rozhodnutí [4].
(12) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 31 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Kanada považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných ze Společenství příjemcům podléhajícím zákonu o ochraně osobních informací a elektronických dokumentech (Personal Information Protection and Electronic Documents Act) (dále jen "kanadský zákon").
Článek 2
Toto rozhodnutí se vztahuje výlučně na odpovídající úroveň ochrany zajišťovanou v Kanadě kanadským zákonem s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES a nedotýká se uplatňování ostatních podmínek nebo omezení provádějících ostatní ustanovení zmíněné směrnice, které se vztahují na zpracování osobních údajů v členských státech.
Článek 3
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření, která zajišťují, aby byla dodržována vnitrostátní ustanovení přijatá na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci, aby zastavily předávání údajů příjemci v Kanadě, jehož činnosti spadají do oblasti působnosti kanadského zákona, s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a) pokud příslušný kanadský orgán zjistí, že příjemce nedodržuje standardy uplatňované v oblasti ochrany, nebo
b) pokud je velmi pravděpodobné, že nebyly dodržovány standardy týkající se ochrany; pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný kanadský orgán včas nepřijal nebo nepřijme opatření nezbytná pro vyřešení sporné věci; pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené v Kanadě a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování standardů ochrany a jakmile je o jejich plnění informován příslušný orgán ve Společenství.
2. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle odstavce 1.
3. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajištěním toho, aby byly dodržovány standardy ochrany v Kanadě, nejsou dostatečná.
4. Pokud informace shromážděné podle odstavců 1, 2 a 3 prokážou, že kterýkoli subjekt pověřený zajištěním toho, aby byly dodržovány standardy ochrany v Kanadě, neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný kanadský orgán a bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit je nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
1. Toto rozhodnutí lze kdykoli upravit s ohledem na zkušenosti s jeho uplatňováním nebo na změny kanadských právních předpisů, včetně opatření týkajících se zjištění toho, že kanadská provincie má v podstatě shodné právní předpisy.
Komise zhodnotí provádění tohoto rozhodnutí na základě dostupných informací tři roky po jeho oznámení členským státům a jakékoli relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, a zejména jakékoli důkazy, které by mohly mít vliv na hodnocení, prováděné podle článku 1 tohoto rozhodnutí, zda je úroveň ochrany v Kanadě odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a jakékoli důkazy, že se toto rozhodnutí uplatňuje diskriminačním způsobem.
2. Komise předloží, je-li to nezbytné, návrhy opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES.
Článek 5
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím nejpozději do devadesáti dnů ode dne jeho oznámení členským státům.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se mění rozhodnutí 97/232/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz ovcí a koz
(oznámeno pod číslem K(2001) 4650)
(Text s významem pro EHP)
(2002/3/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS [1] ze dne 12. prosince 1972 o otázkách hygienických a veterinárních kontrol při dovozu skotu, ovcí, koz a prasat, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí, naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na čl. 3 odst. 1 a článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 91/68/EHS [3], naposledy pozměněná rozhodnutím Komise 2001/10/ES [4], stanoví veterinární podmínky obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství.
(2) Rozhodnutí Komise 97/232/ES [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/600/ES [6], stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz ovcí a koz.
(3) V Rumunsku existuje povinnost hlásit brucelózu (B. melitensis) nejméně po pět let, žádný výskyt nebyl úředně potvrzen po nejméně pět let a očkování je zakázáno nejméně tři roky.
Tato země tedy splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole 1 části II bodě 1 písm. b) směrnice 91/68/EHS.
(4) Z mise Komise uskutečněné v červenci 2001 vyplývá, že kontrola prováděná příslušnými veterinárními orgány v Rumunsku a zdravotní stav zvířat s ohledem na brucelózu (B. melitensis) jsou uspokojivé.
(5) Rumunsko se dále zavazuje dodržovat přílohu A kapitolu 1 část II bod 2 směrnice 91/68/ES, podle nějž musejí ovce a kozy zavedené do rumunských hospodářství splňovat podmínky uvedené v příloze A kapitole 1 části I oddílu D zmíněné směrnice;
(6) Rumunsko proto splňuje podmínky, aby bylo uznáno za úředně prosté brucelózy (B. melitensis), a rozhodnutí 97/232/ES je proto třeba změnit;
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Část 5 přílohy rozhodnutí 97/232/ES se nahrazuje přílohou k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se mění rozhodnutí 98/371/ES, pokud jde o veterinární osvědčení pro některý dovoz čerstvého masa
(oznámeno pod číslem K(2001) 4666)
(Text s významem pro EHP)
(2002/7/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí[1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001[2], a zejména na čl. 22 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární podmínky a veterinární zdravotní osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých evropských zemí byly stanoveny rozhodnutím Komise 98/371/ES[3], kterým se stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých evropských zemí, naposledy pozměněným rozhodnutím 2001/774/ES[4].
(2) Čl. 14 odst. 1 směrnice 72/462/EHS stanoví, že maso určené k vývozu do Společenství musí pocházet ze zvířat, která se po dobu tří měsíců před porážkou nacházela na území nebo na části území země, z níž je schválen dovoz do Společenství.
(3) V případě koňovitých je třeba považovat tento požadavek za splněný, pokud se zvířata nejméně tři měsíce před porážkou nacházela buď v zemi porážky, nebo v jiné zemi, která je také schválena pro dovoz do Společenství, za předpokladu, že bylo vystaveno vhodné osvědčení.
(4) Dotyčné vzorové osvědčení obsažené v přílohách rozhodnutí 98/371/ES musí proto být odpovídajícím způsobem pozměněno.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha III rozhodnutí 98/371/ES se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se stanoví metody genetické identifikace čistokrevného plemenného skotu a kterým se mění rozhodnutí 88/124/EHS a 96/80/ES
(oznámeno pod číslem K(2001) 4709)
(Text s významem pro EHP)
(2002/8/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 87/328/EHS ze dne 18. června 1987 o přijetí čistokrevného plemenného skotu do plemenitby [3], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 77/504/EHS umožňuje Komisi stanovit údaje, které musí být uvedeny v potvrzeních o původu zvířete.
(2) Směrnice 87/328/EHS umožňuje Komisi přijmout kromě určení krevní skupiny i jiné vhodné metody genetické identifikace čistokrevného skotu samčího pohlaví přijatého do plemenitby.
(3) Rozhodnutí Komise ze dne 21. ledna 1988, kterým se stanoví vzor potvrzení o původu pro sperma a oplodněná vajíčka čistokrevného plemenného skotu a údaje, které v potvrzení mají být uvedeny (88/124/EHS) [4], vyžaduje, aby potvrzení o původu pro sperma a embrya čistokrevného plemenného skotu zahrnovala údaje o krevních skupinách krávy dárkyně a býka dárce.
(4) Rozhodnutí Komise 96/80/ES ze dne 12. ledna 1996, kterým se stanoví vzor potvrzení o původu pro vajíčka plemenného skotu a údaje, které v potvrzení mají být uvedeny [5], vyžaduje, aby potvrzení o původu pro vajíčka čistokrevného plemenného skotu zahrnovala údaje o krevní skupině krávy dárkyně.
(5) Určení krevních skupin již nepatří k upřednostňovaným metodám genetické identifikace zvířat a běžněji se používají genomové metody, zejména rozbor DNA.
(6) Proto musí být přijata ustanovení, která s ohledem na potvrzení o původu čistokrevného plemenného skotu umožní využít metody genetické identifikace poskytující rovnocenné vědecké záruky jako určení krevní skupiny.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kromě určení krevní skupiny se pro účely identifikace čistokrevného plemenného skotu schvaluje jakýkoli jiný test založený na genomové analýze, který poskytuje rovnocenné záruky a je dostatečně přesný pro potřeby ověření původu zvířete se spolehlivostí nejméně 99 %.
Článek 2
Rozhodnutí 88/124/EHS se mění takto:
1. v článku 1 se první odrážka nahrazuje tímto: "— aktualizované údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí 86/404/EHS týkající se býka dárce spermatu, jakož i jeho krevní skupiny nebo výsledků testů, které s ohledem na potvrzení o původu poskytují rovnocenné vědecké záruky,".
2. v čl. 2 odst. 1 se první odrážka nahrazuje tímto: "— aktualizované údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí 86/404/EHS týkající se krávy dárkyně a býka dárce spermatu, jakož i jejich krevních skupin nebo výsledků testů, které s ohledem na potvrzení o původu poskytují rovnocenné vědecké záruky,".
3. v částech A a B kapitole I vzoru potvrzení o původu v příloze I se slova "krevní skupina:………" nahrazují slovy "krevní skupina nebo rovnocenný test schválený v souladu s právními předpisy Společenství:……… (uveďte test a jeho výsledky)".
4. v částech A a B kapitole I vzoru potvrzení o původu v příloze II se slova "krevní skupina:.………" nahrazují slovy "krevní skupina nebo rovnocenný test schválený v souladu s právními předpisy Společenství:……… (uveďte test a jeho výsledky)".
Článek 3
V článku 1 rozhodnutí 96/80/ES se první odrážka nahrazuje tímto: "— aktualizované údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí 86/404/EHS týkající se krávy dárkyně jakož i její krevní skupiny nebo výsledků testů, které s ohledem na potvrzení o původu poskytují rovnocenné vědecké záruky," .
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v makaronéské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS
(oznámeno pod číslem K(2001) 3998)
(2002/11/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/62/ES [2], a zejména na třetí pododstavec čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice.
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Seznamy lokalit v makaronéské biogeografické oblasti, navrhovaných ve smyslu článku 1 směrnice 92/43/EHS jako lokality významné pro Společenství, byly doručeny Komisi v souladu s čl. 4 odst.
1 uvedené směrnice. Dotyčné členské státy, jmenovitě Portugalsko a Španělsko, doručily seznamy dne 28. listopadu 1997 a 11. října 2000.
(2) Podle čl. 1 písm. c) bodu iii) směrnice 92/43/EHS je makaronéská biogeografická oblast tvořena souostrovím Azory a Madeira (Portugalsko) a Kanárskými ostrovy (Španělsko) v Atlantském oceánu.
(3) Seznamy navrhovaných lokalit byly doplněny informacemi o každé lokalitě a dodány v souladu s formulářem Natura 2000 schváleném rozhodnutím Komise 97/266/ES [3].
(4) Tyto informace obsahují aktuální mapu lokality odevzdanou příslušným členským státem, název lokality, její zeměpisnou polohu a rozlohu a údaje získané na základě uplatnění kritérií uvedených v příloze III (Etapa 1) směrnice 92/43/EHS.
(5) Na základě návrhu seznamu vypracovaného Komisí po dohodě s každým příslušným členským státem, v němž jsou také vyznačeny lokality, kde se nacházejí prioritní typy přírodních stanovišť nebo prioritní druhy, by měl být schválen seznam lokalit vybraných jako lokality významné pro Společenství.
(6) Jelikož vědecké poznatky o existenci a rozšíření jednotlivých typů přírodních stanovišť označovaných jako "útesy" jsou stále neúplné, mělo by být v závislosti na dalším vývoji těchto poznatků umožněno seznam měnit.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 20 směrnice 92/43/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Seznam obsažený v příloze tohoto rozhodnutí představuje podle ustanovení třetího pododstavce čl. 4 odst. 2 směrnice 92/43/EHS seznam lokalit významných pro Společenství v makaronéské biogeografické oblasti.
Článek 2
Seznam uvedený v článku 1 může být pozměňován na základě dalšího vývoje vědeckých poznatků a výzkumu, které se týkají typu přírodního stanoviště označovaného v příloze I směrnice 92/43/EHS v kategorii 11 pod č. kódu 1170 jako "útesy".
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. prosince 2001
o standardních smluvních doložkách pro předávání osobních údajů zpracovatelům usazeným ve třetích zemích podle směrnice 95/46/ES
(oznámeno pod číslem K(2001) 4540)
(Text s významem pro EHP)
(2002/16/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby se předávání osobních údajů do třetí země mohlo uskutečnit pouze za podmínky, že dotyčná třetí země zaručí odpovídající úroveň ochrany údajů a že před předáváním budou dodrženy právní předpisy členských států, které jsou v souladu s ostatními ustanoveními směrnice.
26 odst. 2 směrnice 95/46/ES však stanoví, že členské státy mohou předání nebo předávání osobních údajů do třetích zemí, které nezajišťují odpovídající úroveň ochrany, povolit za předpokladu, že existují určitá ochranná opatření.
Tato ochranná opatření mohou zejména vyplývat z vhodných smluvních doložek.
Podle směrnice 95/46/ES by měla být úroveň ochrany údajů posuzována s ohledem na veškeré okolnosti doprovázející předání nebo předávání údajů. Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů založená podle uvedené směrnice [2] vydala v zájmu usnadnění posuzování pokyny [3].
(4) Standardní smluvní doložky se týkají pouze ochrany údajů.
Vývozce údajů a dovozce údajů mohou do smluv libovolně začlenit jakékoli další doložky, které se vztahují k předmětu obchodu, které jsou dle jejich názoru pro účely dané smlouvy vhodné, a to za podmínky, že nejsou v rozporu se standardními smluvními doložkami.
(5) Tímto rozhodnutím by neměla být dotčena vnitrostátních oprávnění, která mohou členské státy udělit v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí čl. 26 odst.
2 směrnice 95/46/ES. Toto rozhodnutí pouze požaduje po členských státech, aby neodmítaly uznat smluvní doložky uvedené v tomto rozhodnutí jako dostatečná ochranná opatření, a nemá tudíž žádný vliv na ostatní smluvní doložky.
(6) Oblast působnosti tohoto rozhodnutí je omezena na stanovení toho, že doložky, které uvádí, mohou být použity správcem údajů usazeným ve Společenství, aby bylo možno stanovit odpovídající ochranná opatření ve smyslu čl. 26 odst. 2 směrnice 95/46/ES pro předávání osobních údajů zpracovateli usazenému ve třetí zemi.
(7) Toto rozhodnutí by mělo provádět povinnost uvedenou v čl. 17 odst.
3 směrnice 95/46/ES a není jím dotčen obsah smluv nebo právních aktů vzniklých v souladu s tímto ustanovením. Součástí smluv nebo právních aktů by však měly být některé ze standardních smluvních doložek, zejména ve vztahu k povinnostem vývozce údajů, aby byla zajištěna srozumitelnost ustanovení, která mohou být obsažena ve smlouvě mezi správcem a zpracovatelem.
(8) Orgány dozoru členských států hrají v tomto smluvním mechanizmu klíčovou roli při zajišťování toho, aby osobní údaje byly po předání náležitě chráněny.
Ve výjimečných případech, kdy vývozci údajů odmítnou řádně poučit dovozce údajů nebo kdy jej řádně poučit nemohou a kdy subjektům údajů hrozí bezprostřední riziko závažné újmy, by měly standardní smluvní doložky umožňovat orgánům dovozu prověřit dovozce údajů a popřípadě přijmout rozhodnutí, která budou pro dovozce údajů závazná.
Orgány dozoru by měly mít pravomoc zakázat nebo pozastavit předání nebo předávání údajů uskutečněné na základě standardních smluvních doložek v takových výjimečných případech, kdy by předávání uskutečněné na smluvním základě mělo pravděpodobně závažný nepříznivý dopad na ochranná opatření a povinnosti vztahující se k zajištění odpovídající ochrany subjektu údajů.
(9) Komise by také mohla v budoucnu zvážit, zda standardní smluvní doložky předkládané obchodními organizacemi nebo jinými zainteresovanými osobami pro předávání osobních údajů zpracovatelům údajů usazeným ve třetích zemích, které neposkytují odpovídající úroveň ochrany údajů, nabízejí dostatečná ochranná opatření v souladu s čl. 26 odst. 2 směrnice 95/46/ES.
(10) Zpřístupnění osobních údajů zpracovateli údajů usazenému mimo Společenství přestavuje mezinárodní předávání chráněné podle kapitoly IV směrnice 95/46/ES.
Toto rozhodnutí se proto nevztahuje na předávání osobních údajů správci usazenému ve Společenství správcům usazeným mimo Společenství, kteří spadají do oblasti působnosti rozhodnutí Komise 2001/497/ES ze dne 15. června 2001 o standardních smluvních doložkách pro předávání osobních údajů do třetích zemí podle směrnice 95/46/ES [4].
(11) Standardní smluvní doložky by měly stanovit technická a organizační bezpečnostní opatření, která by zajistila úroveň bezpečnosti odpovídající rizikům spojeným se zpracováním a s povahou údajů, jež mají být chráněny, a která musejí být uplatňována zpracovatelem údajů usazeným ve třetí zemi, která neposkytuje dostatečnou ochranu.
Strany by měly do smlouvy začlenit ustanovení vztahující se k těmto technickým a organizačním opatřením, která s ohledem na právo rozhodné pro ochranu údajů, na stav techniky a na náklady související s jejich prováděním jsou nezbytná v zájmu ochrany osobních údajů před náhodným či protiprávním zničením nebo před náhodnou ztrátou, úpravou, neoprávněným zveřejněním či přístupem nebo před ostatními protiprávními způsoby zpracování.
(12) V zájmu usnadnění toků údajů směrem ze Společenství je žádoucí, aby zpracovatelům poskytujícím služby zpracování údajů několika správcům údajů ve Společenství bylo dovoleno uplatňovat stejná technická a organizační bezpečnostní opatření bez ohledu na to, ze kterého členského státu je předávání údajů prováděno, zejména v případech, kdy dovozce údajů získává údaje pro další zpracování od různých provozoven vývozce údajů ve Společenství; v takovém případě by mělo být použito právo příslušného členského státu, v němž je vývozce údajů usazen.
(13) Je vhodné stanovit minimální rozsah informací, který musejí strany ve smlouvě o předávání výslovně uvést.
Členské státy by si měly ponechat pravomoc upřesnit, jaké informace musejí strany uvést.
Uplatňování tohoto rozhodnutí by mělo být přezkoumáno na základě zkušeností.
(14) Dovozce údajů by měl předávané osobní údaje zpracovávat pouze jménem vývozce údajů a v souladu s jeho pokyny a s povinnostmi obsaženými v doložkách.
Dovozce údajů by především neměl zpřístupnit osobní údaje třetí straně, pokud to není v souladu s určitými podmínkami.
Vývozce údajů by měl dovozce údajů po celou dobu poskytování služeb spojených se zpracováním údajů upozorňovat, že má údaje zpracovávat v souladu s pokyny vývozce údajů, s právem rozhodným pro ochranu údajů a s povinnostmi obsaženými v doložkách.
Předávání osobních údajů zpracovateli se sídlem mimo Společenství nijak neovlivňuje skutečnost, že činnosti spojené se zpracováním údajů by se měly v každém případě řídit právem rozhodným pro ochranu údajů.
(15) Standardní smluvní doložky by měly být vynutitelné nejen organizacemi, které jsou stranami smlouvy, ale také subjekty údajů, zejména v případech, kdy subjekty údajů utrpí škodu v důsledku porušení smlouvy.
(16) Subjekt údajů by měl být oprávněn podat žalobu a případně obdržet náhradu škody od vývozce údajů, který je správcem předávaných osobních údajů.
Ve výjimečných případech by měl být subjekt údajů oprávněn podat žalobu a případně obdržet náhradu škody od dovozce údajů, pokud došlo k porušení některé z povinností dovozce údajů uvedených v druhém odstavci doložky 3, pokud vývozce údajů fakticky zmizel, z právního hlediska zanikl nebo je v platební neschopnosti.
(17) V případě sporu mezi subjektem údajů, který se dovolává doložky ve prospěch třetí strany, a dovozcem údajů, který není vyřešen smírně, by se měl dovozce údajů zavázat, že nabídne subjektu údajů, aby si zvolil mezi mediací, rozhodčím řízením nebo soudním řízením.
Rozsah, v jakém si bude moci subjekt údajů skutečně zvolit způsob řešení, by měl záviset na dostupnosti spolehlivých a uznaných systémů mediace a rozhodčího řízení.
Mediace prostřednictvím orgánů dozoru pro ochranu údajů v členském státě, ve kterém je usazen vývozce údajů, by měla být v případě, že je tato služba k dispozici, jednou z možností.
(18) Rozhodné právo smlouvy by mělo být právem členského státu, ve kterém je usazen vývozce údajů, umožňujícím oprávněné třetí straně vynutit splnění smlouvy.
Subjekty údajů mohou být zastoupeny sdruženími nebo jinými subjekty, je-li to jejich přání a povoluje-li to vnitrostátní právo.
(19) Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila stanovisko k úrovni ochrany poskytované podle standardních smluvních doložek připojených k tomuto rozhodnutí, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto rozhodnutí [5].
(20) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 31 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Standardní smluvní doložky uvedené v příloze jsou považovány za dostatečná ochranná opatření s ohledem na ochranu soukromí a základních práv a svobod jednotlivců, jakož i s ohledem na výkon odpovídajících práv v souladu s čl. 26 odst. 2 směrnice 95/46/ES.
Článek 2
Toto rozhodnutí se týká pouze dostatečnosti ochrany zajištěné standardními smluvními doložkami pro předávání osobních údajů zpracovatelům, které jsou uvedeny v příloze.
Nevztahuje se na používání ostatních vnitrostátních předpisů, kterými se provádí směrnice 95/46/ES a které souvisejí se zpracováním osobních údajů v členských státech.
Toto rozhodnutí se vztahuje na předávání osobních údajů správci usazenými ve Společenství příjemcům usazeným mimo území Společenství, kteří působí pouze jako zpracovatelé.
Článek 3
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a) použijí definice uvedené ve směrnici 95/46/ES;
b) "zvláštními kategoriemi údajů" rozumějí údaje uvedené v článku 8 uvedené směrnice;
c) "orgánem dozoru" rozumí orgán uvedený v článku 28 uvedené směrnice;
d) "vývozcem údajů" rozumí správce, který předává osobní údaje;
e) "dovozcem údajů" rozumí zpracovatel usazený ve třetí zemi, který se zavazuje přijímat od vývozce údajů osobní údaje určené ke zpracování jménem vývozce údajů po předání v souladu s jeho pokyny a s podmínkami tohoto rozhodnutí a který nepodléhá systému třetí země zajišťující odpovídající ochranu;
f) "právem rozhodným pro ochranu údajů" rozumí právní předpisy ochraňující základní práva a svobody fyzických osob, a zejména jejich právo na soukromí ve vztahu ke zpracování osobních údajů, které se použijí na správce údajů v členském státě, ve kterém je usazen vývozce údajů;
g) "technickými a organizačními bezpečnostními opatřeními" rozumějí opatření zaměřená na ochranu osobních údajů před náhodným či protiprávním zničením nebo před náhodnou ztrátou, úpravou, neoprávněným zveřejněním či přístupem, zejména v případech, kdy v souvislosti se zpracováním dochází k přenosu údajů po síti, a před všemi ostatními protiprávními způsoby zpracování.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčeny jejich pravomoci přijmout opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých podle kapitol II, III, V a VI směrnice 95/46/ES, mohou příslušné orgány členských států vykonávat své stávající pravomoci zakázat nebo pozastavit toky údajů směřující do třetích zemí, aby tak chránily jednotlivce v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v případech, kdy:
a) je zjištěno, že právní předpisy, kterým dovozce údajů podléhá, po něm vyžadují, aby se odchýlil se od práva rozhodného pro ochranu údajů v rozsahu překračujícím omezení nezbytná v demokratické společnosti, jak je stanoveno v článku 13 směrnice 95/46/ES, a že tyto požadavky mají pravděpodobně výrazně nepříznivý dopad na ochranná opatření poskytovaná právem rozhodným pro ochranu údajů a standardními smluvními doložkami, nebo
b) příslušný orgán zjistil, že dovozce údajů nedodržoval smluvní doložky uvedené v příloze, nebo
c) je vysoce pravděpodobné, že standardní smluvní doložky uvedené v příloze nejsou nebo nebudou dodržovány a pokračující předávání by pro subjekt údajů představovalo bezprostřední riziko vzniku značné újmy.
2. Zákaz či pozastavení podle odstavce 1 musí být odvolány ihned poté, co pominou důvody pro zákaz nebo pozastavení.
3. Jakmile členské státy přijmou opatření podle odstavců 1 a 2, informují neprodleně Komisi, která informace předá ostatním členským státům.
Článek 5
Komise vyhodnotí uplatňování tohoto rozhodnutí na základě dostupných informací tři roky po jeho oznámení členským státům.
Předloží zprávu o zjištěních výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES.
Zpráva bude obsahovat veškeré důkazy, které by mohly ovlivnit hodnocení dostatečnosti standardních smluvních doložek uvedených v příloze, jakož i veškeré důkazy o tom, že se toto rozhodnutí uplatňuje diskriminačním způsobem.
Článek 6
Toto rozhodnutí se použije ode dne 3. dubna 2002.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 31. prosince 2001,
kterým se mění rozhodnutí 2001/765/ES, kterým se členské státy opravňují dočasně povolit uvádění reprodukčního materiálu lesních dřevin nesplňujícího požadavky směrnic Rady 66/404/EHS a 71/161/EHS na trh
(oznámeno pod číslem K(2001) 4769)
(Text s významem pro EHP)
(2002/17/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/404/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění reprodukčního materiálu lesních dřevin na trh [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na čl. 15 odst. 1 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/161/EHS ze dne 30. března 1971 o normách vnější jakosti reprodukčního materiálu lesních dřevin uváděného na trh v rámci Společenství [2], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 15 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Produkce reprodukčního materiálu druhů uvedených v článku 1 tohoto rozhodnutí je v současné době ve Španělsku a Francii nedostatečná, v důsledku čehož nemohou být poptávky po reprodukčním materiálu těchto druhů, který splňuje požadavky směrnic 66/404/EHS nebo 71/161/EHS, uspokojeny.
(2) Ostatní členské státy a třetí země nejsou schopny dodávat v dostatečném množství reprodukční materiál příslušných druhů, který by poskytoval stejné záruky jako reprodukční materiál Společenství a který by byl v souladu s ustanoveními výše zmíněných směrnic.
(3) Španělsko a Francie dne 17. září a dne 29. října 2001 proto požádaly na základě těchto směrnic Komisi, aby je oprávnila povolit uvádět na trh osivo, které nesplňuje tak přísné požadavky jako podle předmětných směrnic.
(4) K odstranění tohoto nedostatku by proto měly být žadatelské členské státy oprávněny povolit na omezenou dobu pro osivo příslušných druhů uváděné na trh méně přísné požadavky.
(5) Z genetických důvodů musí být osivo sebráno v místech původu, v okruhu přirozeného výskytu příslušných druhů a musí být co nejpřísněji zajištěna pravost tohoto osiva.
Kromě toho může být osivo uvedeno na trh pouze, pokud je opatřeno dokladem obsahujícím určité bližší údaje o dotyčném osivu.
(6) Každý členský stát by dále měl být oprávněn povolit na svém území uvádění na trh osiva, které splňuje méně přísné požadavky na jeho provenienci, pokud uvádění takového osiva na trh bylo ve Španělsku nebo ve Francii povoleno na základě tohoto rozhodnutí.
(7) Rozhodnutí Komise 2001/765/ES [3] by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí 2001/765/ES se mění takto:
1. Ve sloupci nadepsaném "Abies alba" se pomlčky u Španělska nahrazují údaji "70" a "ES (E/OEP)".
2. Ve sloupci nadepsaném "Larix leptolepis" se pomlčky u Španělska nahrazují údaji "15" a "CN, JP".
3. Ve sloupci nadepsaném "Pinus strobus" se pomlčky u Španělska nahrazují údaji "3" a "US".
4. Ve sloupci nadepsaném "Picea sitchensis" se pomlčky u Španělska nahrazují údaji "30" a "US".
5. Ve sloupci nadepsaném "Pseudotsuga taxifolia" se pomlčky u Španělska nahrazují údaji "280" a "ES (E/OEP), US (Kalifornie, Oregon, Washington)".
6. Ve sloupci nadepsaném "Larix decidua Mill." se údaje o provenienci "CZ (Sudety), CZ a SK (polský původ)" u Francie nahrazují údaji "CZ (Sudety), SK (Sudety) a PL (střední Polsko)".
7. Ve sloupci nadepsaném "Quercus pedunculata Ehrh." se pomlčky u Francie nahrazují údaji "1500" a "EC (F/OEP)".
8. Ve sloupci nadepsaném "Quercus sessiliflora Sal." se pomlčky u Francie nahrazují údaji "5200" a "EC (F/OEP)".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. prosince 2001,
kterým se stanovuje pracovní plán pro ekoznačku Společenství
(oznámeno pod číslem K(2001) 4395)
(Text s významem pro EHP)
(2002/18/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 1980/2000 Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. července 2000 [1] o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky, a zejména na článek 5 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že Komise vypracuje pracovní plán pro ekoznačku Společenství.
(2) Pracovní plán obsahuje strategii rozvoje systému a stanovuje cíle, které spočívají ve zlepšování životního prostředí a v pronikání na trh, seznam skupin výrobků, který je možno doplňovat, a které budou chápány jako priorita pro činnost Společenství, a plány koordinace a spolupráce mezi systémem Společenství a ostatními systémy udělování ekoznačky v členských státech.
(3) Pracovní plán stanoví rovněž prováděcí opatření pro strategii a zahrnuje plán financování systému.
(4) Nakonec pracovní plán vymezuje také služby, na které se systém nevztahuje, přičemž přihlíží k nařízení (ES) č. 761/2001 Evropského parlamentu a Rady ze dne 19. března 2001 o dobrovolné účasti organizací v systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS) [2].
(5) Pracovní plán je pravidelně přezkoumáván.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přijímá se pracovní plán pro ekoznačku Společenství na období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 uvedený v příloze.
Článek 2
Přezkum pracovního plánu se zahájí před 31. prosincem 2004.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. ledna 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Uruguaye
(oznámeno pod číslem K(2001) 4982)
(Text s významem pro EHP)
(2002/19/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 97/79/ES [2], a zejména na čl. 9 odst. 3 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Odborník Komise provedl inspekční návštěvu Uruguaye, aby ověřil podmínky, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Podle právních předpisů Uruguaye je hygienickou kontrolou mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů a sledováním hygienických podmínek a zdravotní nezávadnosti produkce pověřen úřad "Dirección Nacional de Recursos Acuáticos (Dinara) del Ministerio de Ganadería, Agricultura y Pesca".
Tytéž právní předpisy zmocňují Dinara povolit nebo zakázat sběr mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů v určitých oblastech.
(3) Dinara a jeho laboratoře jsou schopny účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů Uruguaye.
(4) Příslušné úřady Uruguaye se zavázaly, že budou pravidelně a rychle sdělovat Komisi údaje o přítomnosti planktonu obsahujícího toxiny v oblastech sběru.
(5) Příslušné úřady Uruguaye vydaly oficiální ujištění, že budou dodržovány požadavky uvedené v kapitole V přílohy směrnice 91/492/ES a požadavky na klasifikaci produkčních a sádkovacích oblastí, schválení středisek pro expedici a čištění, kontrolu veřejného zdraví a sledování produkce, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(6) Uruguay může být zařazena na seznam třetích zemí, které splňují podmínky rovnocennosti podle čl. 9 odst. 3 písm. a) směrnice 91/492/EHS.
(7) Uruguay si přeje vyvážet do Společenství zmrazené nebo zpracované mlže, ostnokožce, pláštěnce a mořské plže, kteří byly sterilizováni nebo tepelně ošetřeni v souladu s požadavky rozhodnutí Komise 93/25/EHS [3] ve znění rozhodnutí 97/275/ES [4].
Za tímto účelem by měly být určeny produkční oblasti, z nichž mohou být mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži sbíráni a vyváženi do Společenství.
(8) Zvláštní podmínky dovozu by měly platit, aniž jsou dotčena rozhodnutí přijatá k provádění směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [5], naposledy pozměněné směrnicí 98/45/ES [6].
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. ledna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 96/606/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Uruguaye
(oznámeno pod číslem K(2001) 4983)
(Text s významem pro EHP)
(2002/20/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 96/606/ES ze dne 11. října 1996, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Uruguaye [3] stanoví, že "Ministerio de Ganadería, Agricultura y Pesca – Instituto Nacional de Pesca (INAPE)" je příslušným úřadem v Uruguayi pro ověřování a potvrzování shody produktů rybolovu a akvakultury s požadavky směrnice 91/493/EHS.
(2) Po restrukturalizaci uruguayské veřejné správy byl příslušný úřad pro vydávání osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu změněn na "Dirección Nacional de Recursos Acuáticos (Dinara) del Ministerio de Ganadería, Agricultura y Pesca".
Tento nový úřad je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(3) Kromě toho, jelikož si Uruguay přeje vyvážet do Společenství zmrazené nebo zpracované mlže, ostnokožce, pláštěnce a mořské plže a příslušné orgány této země poskytly záruku, že tyto produkty budou buď sterilizovány nebo tepelně ošetřeny v souladu s požadavky rozhodnutí Komise 93/25/EHS ze dne 11. prosince 1992 o schválení určitých ošetření sloužících k potlačení růstu patogenních mikroorganismůu mlžů a mořských plžů [4], ve znění rozhodnutí 97/275/ES [5], přijala Komise rozhodnutí 2002/19/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Uruguaye [6].
(4) Znění rozhodnutí 96/606/ES by se mělo sladit se zněním nedávno přijatých rozhodnutí Komise, kterými se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z některých třetích zemí.
(5) Rozhodnutí 96/606/ES by se proto mělo změnit.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 96/606/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Příslušným úřadem v Uruguayi, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Dirección Nacional de Recursos Acuáticos (Dinara) del Ministerio de Ganadería, Agricultura y Pesca.";";
2. V článku 2 se bod 3 nahrazuje tímto: "3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci, musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "URUGUAY" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí."
3. V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce Dinara a úřední razítko Dinara v barvě odlišné od barvy ostatních údajů uvedených na osvědčení.";
4. Příloha A se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. ledna 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Chorvatské republiky
(oznámeno pod číslem K(2002) 14/2)
(Text s významem pro EHP)
(2002/25/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Chorvatské republice byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky chorvatských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Veterinary Directorate (VD) of the Ministry of Agriculture and Forestry" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Chorvatska.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s body 1 až 7 přílohy II směrnice Rady 92/48/EHS [3].
Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného VD Komisi.
Za zajištění shody s ustanoveními, která jsou za tímto účelem stanovena ve směrnici 91/493/EHS, proto odpovídá VD.
(7) Úřad VD vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Chorvatsku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Veterinary Directorate (VD) of the Ministry of Agriculture and Forestry".
Článek 2
Produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Chorvatska musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze B tohoto rozhodnutí;
3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "CHORVATSKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 1 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce VD a úřední razítko VD v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije šedesátým dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. ledna 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Gabonské republiky
(oznámeno pod číslem K(2002) 14/3)
(Text s významem pro EHP)
(2002/26/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Gabonské republice byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky gabonských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Direction Générale des Pêches et de l’Aquaculture (DGPA) du Ministère des Eaux et Forêts, de la Pêche, du Reboisement chargé de l’Environnement et de la Protection de la Nature" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Gabonu.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
11 odst. 4 písm. c) směrnice 91/493/EHS je nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů; že by měl být rovněž vypracován seznam mrazírenských plavidel registrovaných podle bodů 1 až 7 přìlohy II směrnice Rady 92/48/EHS [3]; že tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení DGPA Komisi; že za zajištění shody s ustanoveními, která jsou za tímto účelem stanovena v čl.
11 odst. 4 směrnice 91/493/EHS, proto odpovídá DGPA.
(7) DGPA vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Gabonu, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Direction Générale de Pêches et de l’Aquaculture (DGPA) du Ministère des Eaux et Forêts, de la Pêche, du Reboisement chargé de l’Environnement et de la Protection de la Nature".
Článek 2
Produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Gabonu musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze B tohoto rozhodnutí;
3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "GABON" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 1 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce DGPA a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije šedesátým dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. ledna 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Turecké republiky
(oznámeno pod číslem K(2002) 14/4)
(Text s významem pro EHP)
(2002/27/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jménem Komise byla provedena inspekce v Turecké republice, aby ověřila podmínky, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Turecké právní předpisy v oblasti hygienických kontrol a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné ustanovením směrnice 91/493/EHS.
(3) Zejména Generální ředitelství ochrany a kontroly (DGPC) ministerstva zemědělství a záležitostí venkova je schopno účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Je třeba stanovit pravidla týkající se osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které musí být podle směrnice 91/493/EHS přiloženo k zásilkám produktů rybolovu dováženým z Turecka do Společenství.
Tato pravidla musejí zejména stanovit vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti, minimální požadavky na jazyk nebo jazyky, v nichž musí být osvědčení vypracováno, a funkci osoby, která je zmocněna jej podepsat.
(5) Značka, která musí být připevněna na balení produktů rybolovu, kromě některých zmrazených produktů, musí udávat jméno třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
11 odst. 4 písm. c) směrnice 91/493/EHS musí být vypracován seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů i mrazírenských plavidel vybavených v souladu s body 1 až 7 přílohy II směrnice Rady 92/48/EHS [3].
Tyto seznamy musejí být vypracovány na základě sdělení DGPC Komisi.
Za zajištění souladu s ustanoveními směrnice 91/493/EHS stanovených k tomuto účelu proto odpovídá DGPC.
(7) DGPC vydal oficiální ujištění, že budou dodržována pravidla uvedená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS a splněny hygienické požadavky rovnocenné požadavkům uvedené směrnice.
(8) Kromě toho, pokud jde o zmrazené nebo zpracované mlže, musí být suroviny získány ze schválených produkčních oblastí uvedených v příloze B rozhodnutí Komise 94/777/ES ze dne 30. listopadu 1994, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Turecka [4], naposledy pozměněného rozhodnutím 1999/767/ES [5], a být sterilizovány nebo jinak tepelně ošetřeny podle podmínek rozhodnutí Komise 93/25/EHS ze dne 11. prosince 1992 o schválení určitých ošetření sloužících k potlačení růstu patogenních mikroorganismů u mlžů a mořských plžů [6], naposledy pozměněného rozhodnutím 97/275/ES [7].
(9) Jelikož osvědčení o zdravotní nezávadnosti výše uvedených produktů bude spadat do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí, je třeba zrušit rozhodnutí Komise 94/778/ES z 30. listopadu 1994, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu zmrazených nebo zpracovaných mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Turecka [8], naposledy pozměněné rozhodnutím 1999/767/ES.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Turecku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je Generální ředitelství ochrany a kontroly (DGPC) ministerstva zemědělství a záležitostí venkova.
Článek 2
Produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Turecka musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo registrovaných mrazírenských plavidel uvedených příloze B tohoto nařízení;
3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci, musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "TURECKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 1 musí být vypracováno nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se kontroly provádějí.
2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce DGPC a úřední razítko DGPC v barvě odlišné od barvy ostatních údajů uvedených na osvědčení.
Článek 4
Rozhodnutí 94/778/ES se zrušuje.
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije šedesátým dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. prosince 2001,
kterým se stanoví parametry zjišťování a standardní kódy a pravidla pro přepis údajů ze zjišťování sadů určitých druhů ovocných stromů do strojově čitelné formy
(oznámeno pod číslem K(2001) 4626)
(2002/38/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/625/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S ohledem na vybavení, které má Komise k dispozici pro analyzování výsledků zjišťování sadů určitých druhů ovocných stromů, a na nutnost toto vybavení racionálně používat, je potřeba, aby byly specifikovány strojově čitelné média slučitelné s tímto vybavením a aby byl předepsán standardní formát pro přepis údajů do strojově čitelné formy.
(2) V určitých produkčních oblastech existují homogenní klimatické a agronomické podmínky pro zhruba srovnatelné hektarové výnosy; použití výsledků zjišťování pro každou z těchto produkčních oblastí zvyšuje přesnost střednědobých odhadů produkce; pro tyto produkční oblasti se vymezí hranice.
(3) Je nezbytné zjišťovat technické charakteristiky, které se pravděpodobně změní, aby se statistiky stále přizpůsobovaly hospodářským podmínkám.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, zřízeného rozhodnutím Rady 72/279/EHS [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Hranice produkčních oblastí, jakož i příslušné kódy, se stanoví podle přílohy I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Statistické věkové třídy ovocných stromů podle čl. 2 odst. 1 písm. B) směrnice 76/625/EHS se stanoví podle přílohy II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Druhy a odrůdy ovoce podle čl. 2 odst. 1 písm. A) směrnice 76/625/EHS se stanoví podle přílohy III tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Statistické třídy čistých osázených ploch, počtu stromů a hustoty výsadby podle čl. 2 odst. 1 písm. C) směrnice 76/625/EHS se stanoví podle přílohy IV tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Kódy pro přepis na strojově čitelná nebo multimediální datová média uvedené v čl. 4 směrnice 76/625/EHS musí odpovídat popisu uvedenému v příloze V tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 20. prosince 2001,
kterým se mění část VII a příloha 12 Společné konzulární instrukce a příloha 14a Společné příručky
(2002/44/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 789/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se posuzování žádostí o udělení víza [1],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 790/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se hraničních kontrol a ostrahy hranic [2],
s ohledem na podnět Belgického království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Poplatky, které mají být vybírány v souvislosti s podáním žádosti o udělení víza, odpovídají vzniklým správním nákladům.
Je proto nezbytné změnit Společnou konzulární instrukci a Společnou příručku.
(2) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že účelem tohoto rozhodnutí je rozvíjet schengenské acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko podle článku 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(3) Pro Islandskou republiku a Norské království představuje toto rozhodnutí rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, které spadá do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody [3].
(4) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se tyto členské státy neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Oddíl 4 části VII společné konzulární instrukce se nahrazuje tímto: "4. Vybírané poplatky odpovídající správním nákladům na vyřízení žádosti o udělení víza
Vybírané poplatky odpovídající správním nákladům na vyřízení žádosti o udělení víza jsou uvedeny v příloze 12.
Žádné poplatky se však nevybírají za správní náklady na vyřizování žádostí státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie nebo státního příslušníka členského státu Dohody o EHP, kteří využívají své právo volného pohybu."
Článek 2
V příloze 12 společné konzulární instrukce a v příloze 14a společné příručky:
- se nadpis a věta "Poplatky v eurech vybírané při udělení jednotného víza" nahrazují tímto: "Poplatky, které mají být vybírány v eurech a odpovídají správním nákladům na vyřízení žádosti o udělení víza",
- se za tabulku vkládá nová věta, která zní: "Tyto poplatky se vybírají v eurech, dolarech Spojených států amerických nebo v národní měně třetí země, ve které byla žádost podána."
Článek 3
1. Toto rozhodnutí se použije nejpozději ode dne 1. července 2004.
2. Členské státy mohou používat toto rozhodnutí přede dnem 1. července 2004, pokud sdělí generálnímu sekretariátu Rady den, od kterého jsou schopny je používat.
3. Jestliže všechny členské státy používají toto rozhodnutí přede dnem 1. července 2004, zveřejní generální sekretariát Rady
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. ledna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 93/402/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých jihoamerických zemí, zejména pokud jde o Argentinu
(oznámeno pod číslem K(2002) 287)
(Text s významem pro EHP)
(2002/45/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na článek 15 a čl. 16 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z Argentiny, Brazílie, Chile, Kolumbie, Paraguaye a Uruguaye jsou stanoveny rozhodnutím Komise 93/402/EHS ze dne 10. června 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých jihoamerických zemí [3], naposledy pozměněným rozhodnutím 2001/842/ES [4].
(2) Dnem 13. března 2001 byla v Argentině potvrzena první ohniska slintavky a kulhavky a byl zahájen program očkování skotu proti slintavce a kulhavce.
(3) Komise pozastavila dovoz všech kategorií čerstvého masa z druhů vnímavých vůči slintavce a kulhavce z Argentiny do Společenství rozhodnutím Komise 2001/276/ES [5].
(4) Od 19. do 30. listopadu 2001 se uskutečnila mise Komise s cílem vyšetřit epizootologickou situaci ohledně slintavky a kulhavky a přijatá kontrolní opatření.
(5) Toto šetření ukázalo, že příslušné argentinské veterinární orgány odstranily většinu nedostatků včetně těch, které byly zjištěny během předešlých misí, a že situace ohledně nákazy se nyní v řadě provincií stabilizovala.
Bylo však požádáno o další záruky.
(6) Příslušné argentinské veterinární orgány zaslaly nezbytné doplňující údaje a požadované záruky a je tudíž vhodné povolit dovoz vykostěného čerstvého masa skotu určeného pro lidskou spotřebu z některých provincií a určitého masa a drobů získaných ze skotu pro přímé zpracování na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu.
(7) V důsledku toho je třeba změnit rozhodnutí 93/402/EHS.
(8) Toto rozhodnutí bude vzhledem k vývoji situace do tří měsíců přezkoumáno.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy I a II rozhodnutí 93/402/EHS se nahrazují přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Veterinární osvědčení stanovené v rozhodnutí Komise 93/402/EHS v příloze III vzoru A části 2 ohledně Argentiny musí být doplněno o toto veterinární potvrzení: "Výše popsané vykostěné čerstvé maso bylo získáno ze zvířat, která nepocházejí z oblasti, kde během předchozích 60 dnů došlo k výskytu ohnisek slintavky a kulhavky. Vykostěné maso navíc nepochází ze zvířat ze sousedních krajů."
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. února 2002 poté, co bude přezkoumáno na zasedání Stálého veterinárního výboru stanoveném na 22. a 23. ledna 2002.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. ledna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 92/452/EHS, pokud jde o seznamy týmů pro odběr embryí a týmů pro produkci embryí schválených ve třetích zemích pro vývoz embryí skotu do Společenství
(oznámeno pod číslem K(2002) 84)
(Text s významem pro EHP)
(2002/46/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 94/113/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příslušné veterinární útvary Kanady a Spojených států amerických požádaly o provedení změn v seznamech týmů úředně schválených na jejich území pro vývoz embryí domácího skotu do Společenství, které stanoví rozhodnutí Komise 92/452/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/728/ES [4].
(2) Komise obdržela od příslušných veterinárních útvarů záruky týkající se dodržování požadavků stanovených v článku 8 směrnice 89/556/EHS a týmy pro odběr embryí byly úředně schváleny pro vývoz do Společenství.
(3) Je proto nezbytné odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí 92/452/EHS.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí Komise 92/452/EHS se mění takto:
1. v řádcích týkajících se kanadských týmů se doplňují nové řádky, které zní:
CA _BAR_ _BAR_ E 1531 _BAR_ _BAR_ 39 Barker Lane Wicklow New Brunswick E7L 3S4 _BAR_ Dr. Conrad C. Anderson _BAR_
2. řádek týkající se kanadského týmu č. E 549 se nahrazuje tímto:
CA _BAR_ _BAR_ E 549 _BAR_ _BAR_ Abbotsford Veterinary Clinic PO box 524 Unit 200-33648 McDougall Avenue Abbotsford British Columbia V2S 5Z5 _BAR_ Dr. R. Vanderval Dr. Martin Darrow _BAR_
3. řádek týkající se týmu Spojených států č. 96IA086 E608 se nahrazuje tímto:
US _BAR_ _BAR_ 96IA086 E 608 _BAR_ _BAR_ Trans Ova Genetics Iowa division2938380th StreetSioux Centre, IAMontana Division9033Walker RoadBelgarde, MT _BAR_ Drs Chjarles S. Gue III (Chuck) Paul Vanroekel Daryl Funk Julie Koster _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. ledna 2002
o doplnění jejího jednacího řádu
(oznámeno pod číslem K(2002) 99)
(2002/47/ES, ESUO, Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 218 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 16 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 131 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 28 odst. 1 a čl. 41 odst. 1 této smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Ustanovení o správě dokumentů, jejichž znění je obsaženo v příloze tohoto rozhodnutí, se připojují jako příloha jednacího řádu Komise [1].
Článek 2
Zrušuje se rozhodnutí Komise ze dne 18. března 1986 o správě dokumentů [2].
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. ledna 2002,
kterým se podruhé mění rozhodnutí 2001/304/ES o označování a používání některých živočišných produktů v souvislosti s rozhodnutím 2001/172/ES o některých ochranných opatřeních proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království
(oznámeno pod číslem K(2002) 293)
(Text s významem pro EHP)
(2002/49/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS, a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněnou směrnicí 95/23/ES [5], a zejména na čl. 6 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [6], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 97/76/ES [7], a zejména na druhý pododstavec čl. 3 odst. A bodu 7,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Po zprávách o vzplanutí slintavky a kulhavky ve Spojeném království Komise přijala rozhodnutí 2001/740/ES ze dne 19. října 2001 o určitých ochranných opatřeních proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království [8], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/37/ES [9].
(2) Rozhodnutí Komise 2001/172/ES [10] a následná rozhodnutí 2001/356/ES [11] a 2001/740/ES omezila odesílání čerstvého masa pocházejícího z vnímavých zvířat a z masných výrobků připravených z takového masa z Velké Británie, pokud nejsou splněny určité podmínky.
(3) Komise proto přijala rozhodnutí 2001/304/ES ze dne 11. dubna 2001 o označování a používání některých živočišných produktů v souvislosti s rozhodnutím 2001/172/ES o některých ochranných opatřeních proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království [12], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/345/ES [13].
(4) Poslední ohnisko slintavky a kulhavky bylo ve Velké Británii zaznamenáno dne 30. září 2001, tedy před více než třemi měsíci, a v celém Spojeném Království byl ukončen sérologický dozor, který byl prováděn, aby se odůvodnilo zrušení omezení souvisejících s nákazou.
(5) Zlepšení veterinární situace nyní umožňuje zrušit většinu omezení, zejména ta, která se týkají odesílání produktů živočišného původu a většiny živých zvířat vnímavých druhů pocházejících z Velké Británie.
(6) Jako předběžné bezpečnostní opatření však situace nadále vyžaduje zachování přísných kontrol odesílání masa a masných výrobků, které nejsou určeny pro obchod a které byly získány ze zvířat vnímavých druhů poražených v období mezi 1. únorem 2001, datem možného zavlečení viru, a 23. dubnem 2001, datem oznámeným v souladu s článkem 3 rozhodnutí 2001/304/ES.
(7) Rozhodnutí 2001/304/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2001/304/ES se mění takto:
1. ustanovení čl. 1 odst. 1 se nahrazuje tímto: "1. Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 72/461/EHS čerstvé maso splňující požadavky článku 3 směrnice Rady 64/433/EHS a získané ze skotu, prasat, ovcí a koz a čerstvé maso splňující požadavky článku 6 směrnice 91/495/EHS a získané z ostatních sudokopytníků pocházejících z Velké Británie a zpracované v období mezi 1. únorem 2001 a dnem vstupu tohoto rozhodnutí v platnost nebylo označeno označením zdravotní nezávadnosti uvedeným v kapitole XI přílohy I směrnice 64/433/EHS či v kapitole III přílohy I směrnice 91/495/EHS."
2. ustanovení čl. 1 odst. 5 se nahrazuje tímto: "5. Odchylně od odstavce 1 může být maso, které lze odeslat z Velké Británie v souladu s rozhodnutími Komise 2001/172/ES, 2001/356/ES nebo 2001/740/ES, označeno označením zdravotní nezávadnosti stanoveným v kapitole XI přílohy I směrnice 64/433/EHS a v kapitole III přílohy I směrnice 91/495/EHS."
3. druhý pododstavec čl. 2 odst. 1 se nahrazuje tímto: "Odchylně od prvního pododstavce mohou být masné výrobky, které byly podrobeny některému z ošetření stanovených v čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 80/215/EHS nebo byly během úpravy rovnoměrně a jako celek vystaveny hodnotě pH nižší než 6, označeny označením zdravotní nezávadnosti uvedeným v kapitole VI přílohy B směrnice 77/99/EHS."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 50/2002/ES
ze dne 7. prosince 2001,
kterým se zavádí akční program Společenství pro podporu spolupráce členských států v boji proti sociálnímu vyloučení
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 druhý a třetí pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 18. září 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 2 Smlouvy je posláním Společenství podpora vysoké úrovně zaměstnanosti a sociální ochrany a zvyšování životní úrovně a kvality života v celém Společenství a hospodářské a sociální soudržnosti.
(2) Podle článku 136 Smlouvy mají Společenství a členské státy s ohledem na základní politické zásady, jako jsou ty, které jsou stanoveny v Evropské sociální chartě podepsané v Turínu dne 18. října 1961, v revidované Sociální chartě Rady Evropy (1996), zejména v článku 30 uvedené charty o právu na ochranu proti bídě a sociálnímu vyloučení, a v Chartě Společenství základních sociálních práv pracovníků z roku 1989, a s ohledem na práva a zásady uznávané Chartou základních práv Evropské unie [5] vyhlášenou společně Evropským parlamentem, Radou a Komisí dne 7. prosince 2000, za cíl boj proti vyloučením.
(3) Rada v doporučení 92/441/EHS [6] doporučuje, aby členské státy uznaly základní právo člověka na dostatečné prostředky a dávky pro život v souladu s lidskou důstojností. V doporučení 92/442/EHS [7] Rada doporučuje, aby členské státy zaručily úroveň prostředků odpovídající lidské důstojnosti. V závěrech ze dne 17. prosince 1999 [8] se Rada zavazuje podporovat sociální začlenění jako jeden z cílů modernizace a zlepšování systémů sociální ochrany.
(4) Evropský parlament, Hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů naléhaly na Společenství, aby více přispívalo ke snahám členských států předcházet sociálnímu vyloučení a bojovat proti němu.
(5) Sdělení Komise ze dne 1. března 2000 "Budování všeobsažné Evropy", popsalo problém sociálního vyloučení a bídy a stávající politické reakce v členských státech a na úrovni Společenství a na tomto základě navrhlo vyslání nového podnětu pro spolupráci Evropské unie v této oblasti.
(6) Zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 zahrnulo podporu sociálního začlenění jako podstatnou součást do celkové strategie Unie pro dosažení jejího strategického cíle v příštím desetiletí, totiž stát se nejvíce konkurenceschopnou a dynamickou, na poznatcích založenou ekonomikou světa, schopnou udržitelného hospodářského růstu s větším počtem a lepšími pracovními příležitostmi a větší sociální soudržností.
(7) Uvedené zasedání Evropské rady v Lisabonu po zjištění, že počet lidí, kteří žijí pod hranicí bídy a jsou sociálně vyloučení, je v Unii nepřijatelný, považovalo za nezbytné přijmout opatření, která by rozhodným způsobem ovlivnila odstranění bídy stanovením odpovídajících cílů. Tyto cíle byly dohodnuty na zasedání Evropské rady v Nice ve dnech 7., 8. a 9. prosince 2000.
(8) Uvedené zasedání Evropské rady v Lisabonu rovněž uznalo, že nová společnost založená na znalostech nabízí možnosti pro snížení sociálního vyloučení, a to jak vytvářením hospodářských podmínek pro větší prosperitu prostřednictvím vyšších úrovní růstu a zaměstnanosti, tak i otevřením nových způsobů účasti ve společnosti.
Současně přináší riziko stále širší propasti mezi těmi, kdo mají přístup k novým poznatkům, a těmi, kteří jsou vyloučeni.
Uznalo, že politiky by měly usilovat o zabránění tomuto riziku a o plné využití těchto nových možností a že nejlepší ochranou proti sociálnímu vyloučení je zaměstnání.
(9) Uvedené zasedání Evropské rady dále odsouhlasilo, že politiky boje proti sociálnímu vyloučení by měly být založeny na otevřené metodě koordinace kombinování vnitrostátních akčních plánů s podnětem Komise pro spolupráci.
(10) Tento podnět Komise, který tvoří návrh víceletého akčního programu určeného k podpoře spolupráce mezi členskými státy, by se měl zaměřit na zlepšování znalostí, rozvíjení výměn informací a osvědčených postupů a hodnocení zkušeností za účelem zvýšení účinnosti a účelnosti politik boje proti vyloučení.
(11) Vypracovávání harmonizovaných přehledů a rozborů a studium společně dohodnutých kvalitativních a kvantitativních ukazatelů poskytne základ pro rozvoj otevřené metody koordinace.
(12) Boj proti sociálnímu vyloučení a bídě vyžaduje, aby se všem usnadnila účast na kvalitním zaměstnání a přístup k prostředkům, právům, zboží a službám.
(13) Opatření boje proti sociálnímu vyloučení by se měla zaměřovat na to, aby umožnila každému muži či ženě uspokojovat jejich potřeby prostřednictvím placeného zaměstnání nebo jiným způsobem a začlenit se do společnosti.
(14) Výbor pro sociální ochranu, zřízený rozhodnutím Rady 2000/436/ES [9] za účelem posílení spolupráce mezi členskými státy v oblasti politik sociální ochrany, přispívá k rozvoji a systematickému sledování akce pro modernizaci sociální ochrany a na podporu sociálního začlenění v souladu se závěry zasedání Evropské rady v Lisabonu dne 23. a 24. března 2000 a ve Feiře dne 19. a 20. června 2000.
(15) Mnohé nevládní organizace na různých úrovních (místní, regionální, státní a evropské) mají zkušenosti a odborné znalosti v boji proti sociálnímu vyloučení a v zastupování zájmů lidí vystavených sociálnímu vyloučení na evropské úrovni.
Zkušenosti a znalosti z této oblasti mají také místní a regionální orgány. Nevládní organizace, sociální partneři a místní a regionální orgány proto mohou na evropské úrovni značně přispět k pochopení různých forem a účinků sociálního vyloučení a k zajištění toho, že návrh a provádění a další sledování programu budou brát v úvahu zkušenosti lidí vystavených sociálnímu vyloučení.
(16) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10].
(17) Za účelem posílení přidané hodnoty akce Společenství je nezbytné, aby Komise ve spolupráci s členskými státy zajistila na všech úrovních soudržnost a doplňkovost akcí prováděných v rámci tohoto rozhodnutí a všech ostatních nástrojů, politik a akcí Společenství, zejména těch, které spadají pod strukturální fondy.
(18) Zvláštní pozornost by se měla věnovat sociálnímu vyloučení z hlediska budoucího rozšíření Unie.
(19) Dohoda o Evropském hospodářském prostoru (Dohoda o EHP) stanoví užší spolupráci v sociální oblasti mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a zeměmi Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) zapojenými v Evropském hospodářském prostoru (ESVO/EHP) na straně druhé.
Je však třeba přijmout opatření, aby se tento program otevřel účasti kandidátských zemí střední a východní Evropy v souladu s podmínkami stanovenými v evropských dohodách, jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných rad přidružení; pro Kypr, Maltu a Turecko by tato účast měla být financována dodatečnými prostředky podle postupů, jež je třeba s těmito zeměmi dohodnout.
(20) Při provádění tohoto programu bude obzvláště zajímavá práce jiných mezinárodních organizací, zejména Organizace spojených národů, Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, Mezinárodní organizace práce a Rady Evropy.
(21) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční referenční částku, která představuje pro rozpočtový orgán v průběhu ročního rozpočtového procesu přednostní referenční částku ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [11].
Finanční referenční částka navrhovaná v tomto programu je slučitelná se stávajícím finančním výhledem.
(22) Rovnost mezi muži a ženami je základní průřezovou otázkou, která má velký dopad na účinky a příčiny vyloučení.
Kromě toho je na základě článků 2 a 3 Smlouvy odstranění nerovností a podpora rovného zacházení mezi muži a ženami součástí poslání svěřeného Společenství a měl by být cílem všech těchto činností.
(23) Je velmi důležité sledovat a hodnotit plnění programu, aby se zajistilo, že jeho cílů bude dosaženo.
(24) Protože cílů navrhované akce týkající se příspěvku Společenství k boji proti sociálnímu vyloučení nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodů zahrnujících potřebu mnohostranného partnerství, mezinárodní výměny informací a rozšíření správných postupů v celém Společenství, a proto z důvodů rozsahu či účinků navrhované akce jich může být lépe dosaženo Společenstvím, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v uvedeném článku, toto rozhodnutí nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Zavedení programu
Na dobu od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006 se přijímá akční program Společenství pro podporu spolupráce mezi členskými státy v boji proti sociálnímu vyloučení (dále jen "program").
Článek 2
Zásady
1. Program je součástí otevřené metody koordinace mezi členskými státy, která má poskytnout rozhodující podnět pro odstranění sociálního vyloučení a bídy vymezením vhodných cílů na úrovni Společenství a provedením vnitrostátních akčních plánů.
2. Program a vnitrostátní akční plány přispívají k lepšímu pochopení sociálního vyloučení, k zařazení boje proti vyloučení do politik a opatření členských států a Společenství a k vypracování prioritních akcí vybraných členskými státy v souladu s jejich konkrétní situací.
3. Při navrhování, provádění a sledování činností v rámci programu se berou v úvahu zkušenosti členských států na všech dotyčných úrovních a lidí vystavených sociálnímu vyloučení a bídě, jakož i sociálních partnerů, nevládních a dobrovolných organizací, subjektů poskytujících sociální služby a dalších účastníků zapojených do boje proti sociálnímu vyloučení a bídě.
Článek 3
Cíle
V rámci otevřené metody koordinace uvedené v čl. 2 odst. 1 program podporuje spolupráci, která umožňuje Společenství a členským státům zvyšovat účinnost a účelnost politik boje proti sociálnímu vyloučení:
a) zlepšením pochopení sociálního vyloučení a bídy, zejména pomocí srovnatelných ukazatelů;
b) organizováním výměn o prováděných politikách a podporováním vzájemného učení kromě jiného v souvislosti s vnitrostátními akčními plány, zejména pomocí srovnatelných ukazatelů;
c) rozvíjením kapacity účastníků přistupovat k sociálnímu vyloučení a bídě účinně a podporovat inovační přístupy, zejména prostřednictvím sítí na evropské úrovni, a podporování dialogu se všemi zapojenými i na státní a regionální úrovni.
Článek 4
Akce Společenství
1. K dosažení cílů vymezených v článku 3 lze v mezinárodním rámci provádět tyto akce Společenství:
a) rozbor charakteristických znaků, příčin, procesů a trendů sociálního vyloučení, včetně sběru statistik o různých formách sociálního vyloučení za účelem porovnání těchto údajů, studium kvantitativních a kvalitativních ukazatelů, vypracování společných metodologií a tematických studií;
b) výměny informací a osvědčených postupů podněcujících rozpracovávání kvantitativních a kvalitativních ukazatelů založených na těchto cílech, které byly dohodnuty Evropským parlamentem a Radou, na hodnotících kritériích a meznících a na sledování, hodnocení a srovnávacím hodnocení;
c) podpora dialogu zahrnujícího různé účastníky a podpora důležitých sítí na evropské úrovni mezi organizacemi, které jsou činné v boji proti bídě a sociálnímu vyloučení, zejména mezi nevládními organizacemi.
2. Prováděcí opatření k akcím Společenství popsaným v odstavci 1 jsou uvedena v příloze.
Článek 5
Provádění programu a spolupráce s členskými státy
1. Komise:
a) zajišťuje provádění akcí Společenství tvořících předmět tohoto programu;
b) si pravidelně vyměňuje názory se zástupci nevládních organizací a sociálních partnerů na evropské úrovni o navrhování, provádění a sledování programu a o souvisejících politických směrech.
K tomuto účelu poskytuje Komise užitečné informace nevládním organizacím a sociálním partnerům.
Komise uvědomí o těchto názorech výbor zřízený na základě článku 8;
c) podporuje aktivní partnerství a dialog mezi všemi partnery zapojenými do programu se záměrem podporovat integrovaný a koordinovaný přístup k boji proti sociálnímu vyloučení a bídě.
2. Komise ve spolupráci s členskými státy přijímá nezbytná opatření, aby
a) podpořila účast všech dotčených stran v programu;
b) zajistila šíření výsledků akcí Společenství prováděných v rámci programu;
c) poskytovala příslušné informace a zajistila publicitu a sledování akcí Společenství podporovaných programem.
Článek 6
Financování
1. Finanční referenční částka pro provádění programu v období uvedeném v článku 1 se stanoví ve výši 75 milionů eur včetně technických a správních výdajů.
2. Roční příspěvky včetně těch, které se týkají lidských zdrojů, schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 7
Prováděcí opatření
1. Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí týkající se níže uvedených oblastí se přijímají řídícím postupem podle čl. 8 odst. 2:
a) roční provádění akcí Společenství v rámci programu a roční plán práce;
b) rozdělení prostředků mezi různé části programu;
c) opatření pro výběr akcí a organizací podporovaných Společenstvím;
d) kritéria pro hodnocení programu, včetně těch, která se týkají efektivnosti nákladů, a opatření pro šíření a převod výsledků.
2. Pro všechny ostatní otázky se opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí přijímají poradním postupem podle čl. 8 odst. 3.
Článek 8
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí Rady 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 9
Spolupráce s ostatními výbory a vazby na Výbor pro sociální ochranu
1. S cílem zajistit soudržnost programu s ostatními opatřeními uvedenými v článku 10 a jejich vzájemné doplňování Komise pravidelně informuje výbor o jiných akcích Společenství, které přispívají k boji proti sociálnímu vyloučení.
Je-li to vhodné, zajistí Komise pravidelnou a organizovanou spolupráci mezi tímto výborem a výbory pro sledování zřízenými pro ostatní příbuzné politiky, nástroje a akce.
2. Komise vytváří nezbytné vazby s Výborem pro sociální ochranu v rámci akcí Společenství uvedených v tomto rozhodnutí.
Článek 10
Soudržnost a vzájemné doplňování
1. Komise zajistí ve spolupráci s členskými státy celkovou soudržnost s ostatními politikami, nástroji a akcemi Společenství, zejména zavedením vhodných mechanismů umožňujících koordinaci činností programu s příbuznými činnostmi, které se týkají výzkumu, zaměstnávání, hospodářské, průmyslové a podnikové politiky, zákazu diskriminace, imigrace, rovnosti žen a mužů, sociální ochrany, vzdělávání, odborné přípravy a politiky pro mládež, zdraví, rozšíření, a s činnostmi v oblasti vnějších vztahů Společenství.
2. Členské státy usilují co nejvíce o zajištění soudržnosti a vzájemného doplňování činností v rámci tohoto programu s činnostmi prováděnými na státní, regionální a místní úrovni.
3. Komise a členské státy zajistí soudržnost a vzájemné doplňování mezi akcemi prováděnými v rámci tohoto programu, akcemi prováděnými v oblasti zaměstnanosti a akcemi Společenství v rámci strukturálních fondů, zejména iniciativou Společenství EQUAL.
Článek 11
Účast zemí ESVO/EHP, přidružených zemí střední a východní Evropy, Kypru, Malty a Turecka
Program je otevřen k účasti:
- zemí ESVO/EHP v souladu s podmínkami stanovenými v Dohodě o EHP,
- přidružených zemí střední a východní Evropy v souladu s podmínkami stanovenými v evropských dohodách, jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných rad přidružení,
- Kypru, Malty a Turecka, jejichž účast bude financována dodatečnými příspěvky podle postupů, jež budou s těmito zeměmi dohodnuty.
Článek 12
Sledování a hodnocení
1. Komise pravidelně sleduje tento program ve spolupráci s členskými státy postupem podle čl. 8 odst. 2.
2. Komise podává zprávu o celkové soudržnosti politik se sociální soudržností včetně pokroku dosaženého v rámci tohoto programu ve své roční souhrnné zprávě pro jarní zasedání Evropské rady, ke které se Evropský parlament vyjádří v přiměřené době.
3. Program vyhodnotí Komise na konci třetího roku a na konci programu s pomocí nezávislých odborníků.
Toto hodnocení posoudí význam, účinnost a poměr nákladů a přínosu činností prováděných s ohledem na cíle uvedené v článku 3.
Hodnocení také přezkoumá dopad programu jako celku.
Hodnocení také přezkoumá doplňkovost akcí podle programu s akcemi prováděnými v rámci jiných příbuzných politik, nástrojů a akcí Společenství.
4. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů závěrečnou zprávu o provádění programu do 31. prosince 2006.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. ledna 2002
o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem
(2002/51/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Svým rozhodnutím 1999/753/ES [1] Rada rozhodla, že Dohoda o obchodu, rozvoji a spolupráci mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Jihoafrickou republikou na straně druhé [2] vstoupí prozatímně v platnost dnem 1. ledna 2000.
(2) Byla sjednána dohoda mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem (dále jen "dohoda"). Tato dohoda byla parafována dne 30. listopadu 2001 a měla by být schválena.
(3) Komise by měla být oprávněna učinit potřebné technické úpravy postupem podle článku 75 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [3], aby bylo zjednodušeno provádění některých ustanovení dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem, jakož i připojené přílohy, protokol a prohlášení se schvalují jménem Společenství.
Znění aktů uvedených v prvním pododstavci se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Pro účely čl. 7 odst. 8 a čl. 18 odst. 2 dohody je Komise oprávněna uzavírat postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999 akty nezbytné ke změně dohody.
Článek 4
Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném článkem 19 dohody.
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. ledna 2002
o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s lihovinami
(2002/52/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Svým rozhodnutím 1999/753/ES [1] Rada rozhodla, že Dohoda o obchodu, rozvoji a spolupráci mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Jihoafrickou republikou na straně druhé [2] vstoupí prozatímně v platnost dnem 1. ledna 2000.
(2) Byla sjednána dohoda mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem (dále jen "dohoda").
Tato dohoda byla parafována dne 30. listopadu 2001 a měla by být schválena.
(3) Komise by měla být oprávněna učinit potřebné technické úpravy postupem podle článku 15 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [3], aby bylo zjednodušeno provádění některých ustanovení dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s lihovinami, jakož i připojené přílohy, protokol a prohlášení se schvalují jménem Společenství.
Znění aktů uvedených v prvním pododstavci se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Pro účely čl. 5 odst. 8 a čl. 16 odst. 2 dohody je Komise oprávněna uzavírat postupem podle článku 15 nařízení (ES) č. 1576/89 akty nezbytné ke změně dohody.
Článek 4
Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném článkem 17 dohody.
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. ledna 2002
o prozatímním provádění Dohody mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s lihovinami
(2002/54/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné, aby až do doby dokončení postupů požadovaných JAR pro uvedení dohody v platnost zajistily Společenství a JAR prozatímní provádění Dohody mezi Společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s lihovinami (dále jen "dohoda") ode dne 28. ledna 2002.
(2) Komise by měla být oprávněna učinit potřebné technické úpravy postupem podle článku 15 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [1], aby bylo zjednodušeno provádění některých ustanovení dohody.
(3) Dohoda ve formě výměny dopisů by proto měla být schválena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o prozatímním provádění Dohody mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s lihovinami ode dne 28. ledna 2002 se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody ve formě výměny dopisů, jakož i znění dohody o obchodu s lihovinami se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohodu ve formě výměny dopisů zavazující Společenství.
Článek 3
Pro účely čl. 5 odst. 8 a čl. 16 odst. 2 dohody o obchodu s lihovinami je Komise oprávněna uzavírat postupem podle článku 15 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 akty nezbytné ke změně dohody.
Článek 4
Komise zastupuje Společenství ve smíšených výborech zřízených článkem 17 dohody o obchodu s lihovinami.
Článek 5
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. ledna 2002
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem
(2002/55/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s první větou prvního pododstavce čl. 300 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada rozhodla rozhodnutím 1999/753/ES [1], že Dohoda o obchodu, rozvoji a spolupráci mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Jihoafrickou republikou na straně druhé [2] (dále jen "dohoda ORS") vstoupí prozatímně v platnost dnem 1. ledna 2000.
(2) Příloha X dohody ORS obsahuje výměnu dopisů mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou, kterou se stanoví roční celní kvóta osvobozená od cla ve výši 32 milionů litrů jihoafrického vína dováženého v lahvích.
Tato celní kvóta je zahrnuta v seznamu 6 přílohy IV dohody ORS.
(3) Komise sjednala s Jihoafrickou republikou jménem Společenství dohodu o obchodu s vínem.
(4) Závěry těchto jednání vyžadují úpravu celní kvóty uvedené v dohodě ORS.
(5) Dohodu ve formě výměny dopisů je proto třeba schválit,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody ve formě výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohodu ve formě výměny dopisů zavazující Společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. ledna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/634/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Guineje
(oznámeno pod číslem K(2001) 4868)
(Text s významem pro EHP)
(2002/61/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) podle rozhodnutí Komise 2001/634/ES ze dne 16. srpna 2001, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Guineje [3], je "Direction nationale des pêches maritimes (DNPM) du ministère de la pêche et de l’aquaculture" příslušným úřadem v Guineji, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS;
(2) po restrukturalizaci guinejské veřejné správy byly pravomoci v oblasti osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu převedeny na "Service industries et assurance qualité des produits de la pêche et de l’aquaculture (SIAQPPA)".
Tento nový úřad je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů;
(3) měl by být mimo jiné upraven zákaz zpracovávání stanovený v čl. 2 odst. 1 uvedeného rozhodnutí, aby byly povoleny činnosti, které nezpůsobují kontaminaci produktů rybolovu, tedy oddělení hlavy od těla a odstranění vnitřností;
(4) dále bude postupem podle článku 5 rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů provozoven třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [4], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [5], schválena změna, aby bylo možno ze seznamu odstraňovat provozovny nebo plavidla nebo měnit jejich názvy, avšak nikoliv přidávat nové provozovny nebo plavidla;
(5) nařízení 2001/634/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno;
(6) opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2001/634/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Příslušným úřadem v Guineji, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Service industries et assurance qualité des produits de la pêche et de l’aquaculture (SIAQPPA)"."
2. Ustanovení čl. 2 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Produkty nesměly být podrobeny jiným postupům zpracování nebo zacházení, než jsou oddělení hlavy od těla, odstranění vnitřností, chlazení nebo mrazení." 3. Ustanovení čl. 3 odst. 2 se nahrazuje tímto: "2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce SIAQPPA a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení."
4. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
1. Příloha B se změní pouze tehdy, jsou-li známy výsledky inspekční návštěvy na místě.
2. Odchylně od odstavce 1 lze přílohu B změnit postupem podle rozhodnutí 95/408/ES, mění-li se název nebo ruší-li se provozovny nebo plavidla uvedené v seznamu v příloze tohoto rozhodnutí."
5. Příloha A se nahrazuje přílohou A tohoto rozhodnutí.
6. Příloha B se nahrazuje přílohou B tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije třicátým dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 30. ledna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/569/ES, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz masných výrobků, tak, aby se vztahovalo i na jedno malajsijské zařízení
(oznámeno pod číslem K(2002) 328)
(Text s významem pro EHP)
(2002/74/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz masných výrobků, byl sestaven rozhodnutím Komise 97/569/ES [3], naposledy pozměněným rozhodnutím 2000/555/ES [4].
(2) Komise obdržela z Malajsie podrobné údaje o zařízení na výrobky z drůbežího masa a záruky, že plně vyhovuje příslušným hygienickým požadavkům Společenství a že v případě, že by je toto zařízení nedodrželo, byla by jeho vývozní činnost do Evropského společenství pozastavena.
(3) U Malajsie tedy může být stanoven prozatímní seznam zařízení vyrábějících výrobky z drůbežího masa, a rozhodnutí 97/569/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem pozměněno.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 97/569/ES se doplňuje text v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 1. února 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky pro dovoz badyáníku pravého ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 379)
(Text s významem pro EHP)
(2002/75/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/43/EHS ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Badyáník pravý (Illicium verum), známý rovněž jako čínský badyáník pravý nebo čínský badyán, je určen pro lidskou spotřebu a je běžně používán v potravinách.
(2) Botanická odrůda badyáníku pravého, známá jako japonský badyáník pravý (Illicium anisatum, rovněž známá jako Illicium religiosum, Illicium japonicum, shikimmi a skimmi), je vědecky uznávána jako vysoce jedovatá, a není tudíž určena pro lidskou spotřebu.
(3) Analýzy zásilek badyáníku pravého z některých třetích zemí odhalily rovněž přítomnost japonského badyáníku pravého; přítomnost japonského badyáníku pravého byla dána do souvislosti s některými případy otravy jídlem ve Společenství.
(4) V některých třetích zemích tak existuje hygienický problém, který představuje vážné ohrožení veřejného zdraví ve Společenství, a proto musejí být na úrovni Společenství přijata ochranná opatření.
(5) Je nezbytné, aby badyáník pravý dovážený ze třetích zemí, který je určen pro lidskou spotřebu nebo k použití jako přísada do potravin, neobsahoval japonský badyáník pravý.
(6) Příslušné orgány třetích zemí by měly ke každé zásilce badyáníku pravého ze svých zemí vydat průvodní doklady potvrzující, že produkty sestávají pouze z badyáníku pravého a neobsahují japonský badyáník pravý.
(7) Pro ochranu veřejného zdraví je proto nezbytné, aby zásilky badyáníku pravého dovážené do Společenství, jež jsou určeny pro lidskou spotřebu nebo k použití jako přísada do potravin, podléhaly před propuštěním do volného oběhu náhodnému odběru vzorků a analýze; ze stejného důvodu je nezbytné kontrolovat rovněž produkty, které již na trhu jsou.
(8) Pokud by opatření stanovená tímto rozhodnutím měla vážný dopad na kontrolní prostředky členských států, výsledky těchto opatření by měly být po krátké době zhodnoceny a opatření by v případě potřeby měla být změněna.
(9) Členské státy byly konzultovány v otázce opatření stanovených tímto rozhodnutím dne 18. prosince 2001 podle čl. 10 odst. 3 směrnice 93/43/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy mohou povolit dovoz badyáníku pravého (Illicium verum) kódu KN 09091000 ze třetích zemí, pokud je určen pro lidskou spotřebu nebo k použití jako přísada do potravin, za předpokladu, že:
a) ke každé zásilce je připojena zpráva o výsledcích úředního odběru vzorků a analýzy a osvědčení podle vzoru uvedeného v příloze I, jež je vyplněno, podepsáno a ověřeno příslušnými orgány vyvážející třetí země a jež prokazuje, že zásilka neobsahuje japonský badyáník pravý (Illicium anisatum, rovněž známý jako Illicium religiosum, Illicium japonicum, shikimmi a skimmi), který není vhodný pro lidskou spotřebu;
b) zásilky jsou dováženy do Společenství přes jedno ze vstupních míst uvedených v příloze II;
c) každá zásilka je označena kódem, který odpovídá kódu uvedenému v osvědčení a v průvodní zprávě obsahující výsledky úředního odběru vzorků a analýzy uvedené v písmenu a).
2. Příslušné orgány každého členského státu zajistí, aby badyáník pravý dovezený ze třetích zemí podléhal kontrole dokladů, a tím byl zajištěn soulad s požadavkem na osvědčení a s výsledky úředního odběru vzorků, uvedenými v odst.
1 písm. a). Za tímto účelem členské státy zajistí, aby byli dovozci povinni předem oznámit příslušným orgánům ve vstupním místě do Společenství velikost, povahu a předpokládaný čas příjezdu zásilky.
3. Členské státy provádí před propuštěním do volného oběhu ze vstupního místa do Společenství náhodný odběr vzorků a analýzu zásilek badyáníku pravého ze třetích zemí, který je určen pro lidskou spotřebu nebo k použití jako přísada do potravin, a o výsledcích informují Komisi s využitím systému rychlého varování pro potraviny (SRVP).
Členské státy mohou náklady na analýzy účtovat dovozci nebo jeho zástupci.
Článek 2
Členské státy mohou povolit dovoz japonského badyáníku pravého, pouze pokud není určen pro lidskou spotřebu.
Každá zásilka japonského badyáníku pravého dovezená do Společenství z třetích zemí musí nést označení, že produkt není určen pro lidskou spotřebu.
Článek 3
Členské státy přijmou vhodná opatření za účelem ověření absence japonského badyáníku pravého, který se již nachází na trhu, včetně odběru vzorků a analýzy.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá do 1. června 2002 za účelem vyhodnocení, zda zvláštní podmínky stanovené v článku 1 poskytují dostatečnou úroveň ochrany veřejného zdraví ve Společenství.
Článek 5
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. února 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky pro dovoz podzemnice olejné a některých výrobků z podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny
(oznámeno pod číslem K(2002) 385)
(Text s významem pro EHP)
(2002/79/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/43/EHS ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) zjistilo se, že podzemnice olejná pocházející nebo zasílaná z Číny je v mnoha případech kontaminována nadměrným obsahem aflatoxinu B1 a celkovým obsahem aflatoxinů.
(2) Vědecký výbor pro potraviny upozornil na to, že aflatoxin B1 způsobuje rakovinu jater, a to i ve velmi malých dávkách, a kromě toho je genotoxický.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 194/97 ze dne 31. ledna 1997, kterým se stanoví maximální limity určitých kontaminujících látek v potravinách [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
1566/1999 [3], stanoví maximální limity určitých kontaminujících látek, zejména aflatoxinů, v potravinách. U vzorků podzemnice olejné pocházejících nebo zasílaných z Číny byly tyto limity do značné míry překročeny.
(4) Tato skutečnost představuje vážné ohrožení veřejného zdraví ve Společenství, a proto je třeba zavést ochranná opatření na úrovni Společenství.
(5) Potravinový a veterinární úřad Evropské komise vykonal ve dnech 8. až 21. května 2001 v Číně kontrolní návštěvu, aby posoudil tamější kontrolní systémy, které mají zabránit, aby podzemnice olejná určená k vývozu do Evropského společenství, byla kontaminována aflatoxiny.
Přitom vyšlo mimo jiné najevo, že při produkci a všeobecném zpracování podzemnice olejné téměř neexistuje žádná kontrola aflatoxinů.
Rovněž byly zjištěny nedostatky v pracovních postupech laboratoří.
Proto je vhodné stanovit pro podzemnici olejnou nebo výrobky z podzemnice olejné, pocházející nebo zasílané z Číny, zvláštní podmínky, aby byla zajištěna vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví.
(6) Je nezbytné, aby podzemnice olejná a výrobky z podzemnice olejné byly produkovány, tříděny, zpracovány, baleny, přepravovány a bylo s nimi manipulováno v souladu se správnou hygienickou praxí.
Bezprostředně před odesláním určité zásilky z Číny se v odebraných vzotcích musí stanovit obsah aflatoxinu B1 a celkový obsah aflatoxinů.
(7) Čínské orgány by měly přiložit ke každé zásilce podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny jako průkazní materiál podklady týkající se jak podmínek výroby, třídění, manipulace, zpracování, balení a přepravy, tak i výsledků laboratorní analýzy zásilky zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinu B1 a celkového obsahu aflatoxinů.
(8) Z výsledků uvedené kontrolní návštěvy vyplývá, že čínské orgány nemohou v současné době zajistit spolehlivé analytické výsledky nebo zaručit integritu partie, pokud jde o osvědčení.
Proto existují silné pochybnosti o spolehlivosti osvědčení vystavených pro podzemnici olejnou pocházející nebo zasílanou z Číny.
(9) V zájmu ochrany veřejného zdraví je proto nezbytné, aby všechny zásilky podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny a dovezené do Evropského společenství byly podrobeny odběru vzorků a analýze zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinů ze strany příslušného orgánu dovážejícího členského státu před jejich propuštěním na trh.
Protože toto opatření má vážný dopad na kontrolní zdroje členských států, jeho výsledky budou po krátké době zhodnoceny a opatření případně pozměněna.
(10) Stálý výbor pro potraviny byl konzultován ve dnech 2. dubna 2001 a 19. července 2001,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy nesmějí dovážet výrobky patřící do některé z následujících kategorií a pocházející nebo zasílané z Číny, které jsou určeny k lidské spotřebě nebo které se používají jako přísada do potravin, pokud k zásilce nejsou přiloženy výsledky úředního odběru vzorků a analýzy a osvědčení o zdravotní nezávadnosti uvedené v příloze I, vyplněné, podepsané a ověřené zástupcem Státní správy pro kontrolu dovozů a vývozů a pro karanténu Čínské lidové republiky:
- podzemnice olejná spadající pod kód KN 12021090 nebo 12022000,
- podzemnice olejná spadající pod kód KN 20081194 (v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti vyšší než 1 kg) nebo 20081198 (v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nejvýše 1 kg),
- pražená podzemnice olejná spadající pod kódy KN 20081192 (v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti vyšší než1 kg) nebo 20081196 (v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nejvýše1 kg).
2. Zásilky smějí být dováženy do Společenství pouze přes některé z míst vstupu uvedených v příloze II.
3. Každá zásilka je označena kódem, který odpovídá kódu uvedeném na osvědčení o zdravotní nezávadnosti a na průvodní zprávě s výsledky úředního odběru vzorků a analýzy, na něž odkazuje odstavec 1.
4. Aby bylo zaručeno splnění požadavku na osvědčení o zdravotní nezávadnosti a na výsledky odběru vzorků, na něž odkazuje odstavec 1, zajistí příslušné orgány každého členského státu, aby byla provedena kontrola dokladů vztahujících se k dovezené podzemnici olejné pocházející nebo zasílané z Číny.
5. Členské státy provedou u každé zásilky podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny odběr vzorků a analýzu, zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinu B1 a celkového obsahu aflatoxinů, dříve, než bude daná zásilka propuštěna z místa vstupu do Společenství na trh, a uvědomí o výsledcích Komisi.
Článek 2
Toto rozhodnutí se přezkoumá do 1. května 2002, aby bylo možné posoudit, zda zvláštní podmínky uvedené v článku 1 v dostatečné míře zajišťují ochranu veřejného zdraví ve Společenství.
Tento přezkum také stanoví, zda je nutné, aby příslušný orgán dovážejícího členského státu i nadále odebíral vzorky z každé zásilky a prováděl analýzu.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. února 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky pro dovoz fíků, lískových ořechů a pistácií a některých výrobků z nich, pocházejících nebo zasílaných z Turecka
(oznámeno pod číslem K(2002) 386)
(Text s významem pro EHP)
(2002/80/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/43/EHS ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) zjistilo se, že sušené fíky a pistácie a v menší míře i lískové ořechy pocházející nebo zasílané z Turecka jsou v mnoha případech kontaminovány nadměrným obsahem aflatoxinu B1 a celkovým obsahem aflatoxinů.
(2) Vědecký výbor pro potraviny upozornil na to, že aflatoxin B1 způsobuje rakovinu jater, a to i ve velmi malých dávkách, a kromě toho je genotoxický.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 194/97 ze dne 31. ledna 1997, kterým se stanoví maximální limity určitých kontaminujících látek v potravinách [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
1566/1999 [3], stanoví maximální limity určitých kontaminujících látek, zejména aflatoxinů, v potravinách. Zejména u vzorků sušených fíků pocházejících nebo zasílaných z Turecka byly tyto limity do značné míry překročeny.
(4) Tato skutečnost představuje vážné ohrožení veřejného zdraví ve Společenství, a proto je třeba zavést ochranná opatření na úrovni Společenství.
(5) Potravinový a veterinární úřad Evropské komise vykonal ve dnech 4. až 8. září 2000 v Turecku kontrolní návštěvu, aby posoudil tamější kontrolní systémy, které mají zabránit, aby lískové ořechy, pistácie a sušené fíky určené k vývozu do Evropského společenství, byly kontaminovány aflatoxiny.
Přitom vyšlo mimo jiné najevo, že stávající kontrolní postupy používané u zásilek lískových ořechů, pistácií a sušených fíků určených k vývozu do Evropského společenství nezaručují, že tyto zásilky vyhovují limitům stanoveným v právních předpisech ES.
Bylo zjištěno, že zodpovědní zaměstnanci jsou nedostatečně vyškoleni, že postupy při odběru vzorků a testování jsou nevyhovující a že neexistují spolehlivé průkazní materiály, že vývozní osvědčení souhlasí s příslušnými zásilkami.
Překračování maximálních limitů aflatoxinů je u těchto komodit pocházejících nebo zasílaných z Turecka stále zjišťováno a hlášeno prostřednictvím Systému rychlého varování pro potraviny.
Proto je vhodné stanovit pro lískové ořechy, pistácie a sušené fíky a výrobky z nich, pocházející nebo zasílané z Turecka, zvláštní podmínky, aby byla zajištěna vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví.
(6) Je nezbytné, aby sušené fíky, lískové ořechy a pistácie a výrobky z nich produkovány, tříděny, zpracovány, baleny, přepravovány a bylo s nimi manipulováno v souladu se správnou hygienickou praxí.
Bezprostředně před odesláním určité zásilky z Turecka se v odebraných vzorcích musí stanovit obsah aflatoxinu B1 a celkový obsah aflatoxinů.
(7) Turecké orgány by měly přiložit ke každé zásilce sušených fíků, lískových ořechů a pistácií pocházejících nebo zasílaných z Turecka jako průkazní materiál podklady týkající se jak podmínek výroby, třídění, manipulace, zpracování, balení a přepravy, tak i výsledků laboratorní analýzy zásilky zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinu B1 a celkového obsahu aflatoxinů.
(8) V zájmu ochrany veřejného zdraví je proto nezbytné, aby všechny zásilky sušených fíků, lískových ořechů a pistácií pocházejících nebo zasílaných z Turecka a dovezené do Evropského společenství byly podrobeny namátkovému odběru vzorků a analýze zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinů ze strany příslušného orgánu dovážejícího členského státu.
(9) Stálý výbor pro potraviny byl konzultován dne 2. dubna 2001,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy nesmějí dovážet výrobky patřící do některé z následujících kategorií a pocházející nebo zasílané z Turecka, které jsou určeny k lidské spotřebě nebo které se používají jako přísada do potravin, pokud k zásilce nejsou přiloženy výsledky úředního odběru vzorků a analýzy a osvědčení o zdravotní nezávadnosti uvedené v příloze I, vyplněné, podepsané a ověřené zástupcem Generálního ředitelství pro ochranu a kontrolu Ministerstva pro zemědělství a záležitosti venkova Turecké republiky:
- fíky čerstvé a sušené spadající pod kód KN 08042010 nebo 08042090,
- lískové ořechy (Corylus spp.) ve skořápce nebo bezu skořápky spadající pod kód KN 08022100 nebo 08022200,
- pistácie spadající pod kód KN 08025000,
- směsi sušeného ovoce nebo ořechů spadající pod kód KN 081350 a obsahující fíky, lískové ořechy nebo pistácie,
- upravené nebo konzervované lískové ořechy, fíky a pistácie, včetně směsí, spadající pod kód KN 200819.
2. Zásilky smějí být dováženy do Společenství pouze přes některé z míst vstupu uvedených v příloze II.
3. Každá zásilka je označena kódem, který odpovídá kódu uvedeném na osvědčení o zdravotní nezávadnosti a na průvodní zprávě s výsledky úředního odběru vzorků a analýzy, na něž odkazuje odstavec 1.
4. Aby bylo zaručeno splnění požadavku na osvědčení o zdravotní nezávadnosti a na výsledky odběru vzorků, na něž odkazuje odstavec 1, zajistí příslušné orgány každého členského státu, aby byla provedena kontrola dokladů vztahujících se k dovezeným sušeným fíkům, lískovým ořechům a pistáciím uvedeným v odstavci 1, pocházejícím nebo zasílaným z Turecka.
5. Členské státy provedou u zásilek sušených fíků, lískových ořechů a pistácií pocházejících nebo zasílaných z Turecka náhodný odběr vzorků a analýzu, zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinu B1 a celkového obsahu aflatoxinů, a uvědomí o výsledcích Komisi.
Článek 2
Toto rozhodnutí se přezkoumá do 1. července 2002, aby bylo možné posoudit, zda zvláštní podmínky uvedené v článku 1 v dostatečné míře zajišťují ochranu veřejného zdraví ve Společenství.
Tento přezkum také stanoví, zda je nutné, aby i nadále platily zvláštní podmínky.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. ledna 2002
o zásadách, prioritách, dílčích cílech a podmínkách přístupového partnerství s Bulharskem
(2002/83/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 622/98 ze dne 16. března 1998 o pomoci kandidátským státům v rámci strategie před přistoupením, a zvláště o zřízení přístupových partnerství [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropská rada na zasedání v Lucemburku prohlásila, že přístupové partnerství je novým nástrojem a těžištěm posílené předvstupní strategie.
(2) Nařízení (ES) č. 622/98 stanoví, že Rada na návrh Komise rozhodne kvalifikovanou většinou o zásadách, prioritách, dílčích cílech a podmínkách obsažených v jednotlivých přístupových partnerstvích, jak jsou předloženy každé kandidátské zemi, a o jejich pozdějších podstatných úpravách.
(3) Poskytnutí pomoci Společenstvím je podmíněno splněním podstatných předpokladů, a zejména dodržením závazků obsažených v evropských dohodách a pokrokem při plnění kodaňských kritérií. Není-li některý podstatný předpoklad splněn, může Rada na návrh Komise přijmout kvalifikovanou většinou vhodná opatření vztahující se ke každé předvstupní pomoci.
(4) Evropská rada na svém zasedání v Lucemburku rozhodla, že provádění přístupového partnerství a pokrok při přijímání acquis budou přezkoumány orgány zřízenými podle evropských dohod.
(5) Pravidelná zpráva Komise za rok 2001 obsahuje objektivní analýzu příprav Bulharska na členství a stanoví řadu prioritních oblastí pro další práci.
(6) Bulharsko musí v rámci přípravy na členství pokračovat v aktualizaci svého národního programu pro přijetí acquis. Tento program by měl stanovit časový plán pro uskutečnění priorit a střednědobých cílů stanovených v přístupovém partnerství.
(7) Bulharsko musí zajistit fungování vhodných právních a správních struktur, nezbytných pro plánování, koordinaci, řízení, kontrolu a hodnocení předvstupní finanční pomoci poskytované Společenstvím,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 622/98 jsou zásady, priority, dílčí cíle a podmínky přístupového partnerství s Bulharskem stanoveny v příloze, která tvoří nedílnou součást tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Provádění přístupového partnerství přezkoumávají a sledují orgány zřízené podle evropské dohody a příslušné orgány Rady, kterým Komise předkládá pravidelnou zprávu.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku třetím dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. ledna 2002
o dočasném uvádění na trh osiva druhů, které nevyhovují požadavkům směrnice Rady 69/208/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 165)
(Text s významem pro EHP)
(2002/98/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 98/96/ES [2], a zejména na článek 16 uvedené směrnice,
s ohledem na oznámení Francie o obtížích v zásobování osivem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve Francii není dostupné množství osiva lnu, jehož klíčivost vyhovuje požadavkům směrnice 68/208/EHS, dostatečné a neumožňuje uspokojit potřebu této země.
(2) Poptávku nelze uspokojit pomocí osiva z ostatních členských států nebo ze třetích zemí, které odpovídá všem požadavkům uvedené směrnice.
(3) Členské státy by proto měly do 30. června 2002 povolit uvádění na trh osiva vyhovujícího méně přísným požadavkům.
(4) Francie navíc plní úlohu koordinátora, aby zajistila, že celkové množství uvedené v povolení nepřesáhlo maximální přípustné množství stanovené tímto rozhodnutím.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy povolí do 30. června 2002 za podmínek stanovených v příloze uvádění osiva lnu, jehož minimální klíčivost nevyhovuje požadavkům směrnice 69/208/EHS, na trh ve Společenství, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a) osivo poprvé uvádí na trh osoba, která k tomu získá povolení v souladu s článkem 2;
b) klíčivost je nejméně 88 %.
Článek 2
Dodavatel osiva, který si přeje využít odchylky uvedené v článku 1 k uvádění osiva na trh, o to požádá v členském státě, ve kterém je usazen.
Dotyčný členský stát neudělí dodavateli povolení uvádět toto osivo na trh jen tehdy, když
a) má vážné pochybnosti o schopnosti dodavatele uvést na trh množství osiva, pro které žádá o povolení, nebo
b) by tím celkové množství, které by bylo povoleno uvést na trh na základě dotyčné odchylky, překročilo maximální přípustné množství stanovené v příloze.
Článek 3
Pro účely použití článku 1 si členské státy navzájem poskytují správní pomoc.
Francie (která oznámila obtíže v zásobování osivem) plní úlohu koordinátora, pokud jde o povolení vydávaná podle článku 2, aby zajistila, že celkové množství nepřekročí maximální přípustné množství stanovené v příloze.
Členské státy, které obdrží žádost ve smyslu článku 2, neprodleně uvědomí koordinující členský stát o množství uvedeném v žádosti.
Tento členský stát oznámí členskému státu, jemuž byla podána, žádost, zda by udělení odpovídajícího povolení mohlo mít za následek překročení maximálního přípustného množství.
Článek 4
Členské státy sdělí bez odkladu Komisi a ostatním členským státům množství osiva opatřeného návěskami a povoleného k uvedení na trh ve Společenství na základě tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. ledna 2002
o pořadí pro výkon předsednictví Rady
(2002/105/ES, ESUO, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 203 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na čl. 27 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 116 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 1. ledna 1995, kterým se stanoví pořadí pro výkon předsednictví Rady [1], a zejména na čl. 1 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Německa a Finska ze dne 18. ledna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
Toto rozhodnutí nepředjímá žádné další změny pořadí výkonu předsednictví, které Rada případně přijme, zejména ve spojitosti s přístupem nových členských států k Unii,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Období, ve kterých budou Německo a Finsko vykonávat předsednictví Rady v průběhu druhých šesti měsíců roku 2006 a prvních šesti měsíců roku 2007, se zaměňují.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 1. února 2002,
kterým se schvaluje diagnostická příručka s diagnostickými postupy, metodami odběru vzorků a kritérii pro hodnocení laboratorních testů na potvrzení klasického moru prasat
(oznámeno pod číslem K(2002) 381)
(Text s významem pro EHP)
(2002/106/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2001/89/ES ze dne 23. října 2001 o opatřeních Společenství na tlumení klasického moru prasat [1], a zejména na čl. 17 odst. 3 a na čl. 29 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na úrovni Společenství je nutné stanovit diagnostické postupy, metody odběru vzorků a kritéria pro hodnocení laboratorních testů na potvrzení klasického moru prasat.
(2) Příloha IV směrnice 2001/89/ES stanoví funkce a povinnosti referenční laboratoře Společenství s cílem koordinovat na základě konzultací s Komisí metody používané v členských státech k diagnóze choroby. Mezi tyto funkce a povinnosti patří organizování pravidelných srovnávacích testů a poskytování standardních činidel na úrovni Společenství.
(3) Virus klasického moru prasat se nepovažuje za nebezpečí pro zdraví lidí.
(4) Nedávno byly vyvinuty laboratorní testy, které umožňují rychlou diagnózu klasického moru prasat.
(5) Zkušenosti získané v posledních letech při tlumení klasického moru prasat vedly k nalezení nejvhodnějších metod odběru vzorků a kritérií pro hodnocení výsledků laboratorních testů pro správnou diagnózu choroby v různých situacích.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členský stát zajistí, že je potvrzování klasického moru prasat založeno na:
a) stanovení klinických příznaků a postmortálních lézí typických pro chorobu;
b) zjištění viru, antigenu nebo genomu ve vzorcích tkání, orgánů, krve nebo výkalů prasat;
c) prokázání specifické reakce protilátek ve vzorcích krve,
v souladu s postupy, metodami odběru vzorků a kritérii hodnocení výsledků laboratorních testů stanovených v příručce, která tvoří přílohu tohoto rozhodnutí.
2. Národní diagnostické laboratoře uvedené v příloze III oddíle 1 směrnice 2001/89/ES však mohou upravit testy uvedené v příručce tvořící přílohu tohoto rozhodnutí nebo použít jiné testy, pokud u nich lze prokázat stejnou citlivost a specifičnost.
Citlivost a specifičnost upravených nebo jiných testů musí být vyhodnocena v rámci pravidelných srovnávacích testů organizovaných referenční laboratoří Společenství pro klasický mor prasat.
Článek 2
Přílohy I a IV směrnice Rady 80/217/EHS ze dne 22. ledna 1980, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [2], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, se zrušují.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. listopadu 2002.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. ledna 2002
o uzavření Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé
(2002/107/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy, ve spojení s čl. 300 odst. 2 první pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Do té doby, než vstoupí v platnost Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, podepsaná v Lucemburku dne 29. října 2001, je třeba schválit Prozatímní dohodu o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, parafovanou v Bruselu dne 10. července 2001.
(2) Protože neexistuje samostatná, dříve uzavřená dohoda o dopravě mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou, je nutné zahrnout příslušná ustanovení o dopravě, která souvisejí s obchodem, do protokolu 6 Dohody o stabilizaci a přidružení.
(3) Protože dříve nebyly vytvořeny smluvní struktury, zřizuje tato dohoda Prozatímní výbor, který je odpovědný za provádění této dohody.
(4) Ustanovení týkající se obchodu, která jsou obsažena v této dohodě, mají výjimečný charakter, který je spojen s politikou uplatňovanou v rámci procesu stabilizace a přidružení, a pro Evropskou unii nepředstavují žádný precedens ve vztahu k jiným třetím zemím, než které jsou zapojeny procesu stabilizace a přidružení,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Prozatímní dohoda o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé a připojené přílohy a protokoly, jakož i prohlášení připojená k závěrečnému aktu se schvalují jménem Společenství.
2. Znění aktů uvedených v odstavci 1 se připojuje k tomuto rozhodnutí [3].
Článek 2
1. Společenství je
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. února 2002,
kterým se mění směrnice 92/33/EHS a prodlužuje se odchylka týkající se dovozních podmínek pro rozmnožovací materiál a sadbu zeleniny ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 427)
(Text s významem pro EHP)
(2002/111/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/33/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 1999/29/ES [2], a zejména na čl. 16 odst. 2 druhý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise má na základě čl. 16 odst. 1 směrnice 92/33/EHS rozhodnout, zda jsou sadba a rozmnožovací materiál zeleniny jiný než osivo, vypěstovaný ve třetí zemi a poskytující stejné záruky, pokud se jedná o povinnosti dodavatele, pravost, vlastnosti, rostlinolékařský stav, růstové prostředí, balení, režim inspekcí, značení a uzavírání, ve všech těchto směrech rovnocenné sadbě a rozmnožovacímu materiálu zeleniny jinému než osivo pěstovanému ve Společenství, který splňuje požadavky a podmínky uvedené směrnice.
(2) V současnosti dostupné údaje o podmínkách, které platí ve třetích zemích, však stále nedostačují, aby na tomto stupni Komisi umožnily přijmout takové rozhodnutí ohledně některé třetí země.
(3) Aby se zabránilo narušení obchodních toků, mělo by se členským státům dovážejícím sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny jiný než osivo ze třetích zemí povolit, aby nadále na tyto produkty uplatňovaly podmínky rovnocenné podmínkám platným podle čl. 16 odst. 2 směrnice 92/33/EHS pro obdobné produkty Společenství.
(4) Doba účinnosti odchylky stanovené v čl. 16 odst. 2 prvním pododstavci směrnice 92/33/EHS, která byla rozhodnutím 1999/29/ES prodloužena do 31. prosince 2001, by se proto měla dále prodloužit.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 16 odst. 2 prvním pododstavci směrnice 92/33/EHS se datum "31. prosince 2001" nahrazuje datem "31. prosince 2004".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. února 2002,
kterým se mění směrnice 92/34/EHS a prodlužuje se odchylka týkající se dovozních podmínek pro rozmnožovací materiál ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 428)
(Text s významem pro EHP)
(2002/112/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 1999/30/ES [2], a zejména na čl. 16 odst. 2 druhý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise má na základě čl. 16 odst. 1 směrnice 92/34/EHS rozhodnout, zda jsou rozmnožovací materiál a ovocné rostliny vypěstované ve třetí zemi a poskytující stejné záruky, pokud se jedná o povinnosti dodavatele, pravost, vlastnosti, rostlinolékařský stav, růstové prostředí, balení, režim inspekcí, značení a uzavírání, ve všech těchto ohledech rovnocenné rozmnožovacímu materiálu ovocných rostlin a ovocným rostlinám pěstovaným ve Společenství, které splňují požadavky a podmínky uvedené směrnice.
(2) V současnosti dostupné údaje o podmínkách, které platí ve třetích zemích, však stále nedostačují, aby na tomto stupni Komisi umožnily přijmout takové rozhodnutí ohledně některé třetí země.
(3) Aby se zabránilo narušení obchodních toků, mělo by se členským státům dovážejícím rozmnožovací materiál ovocných rostlin a ovocné rostliny ze třetích zemí povolit, aby nadále na tyto produkty uplatňovaly podmínky rovnocenné podmínkám platným podle čl. 16 odst. 2 směrnice 92/34/EHS pro obdobné produkty Společenství.
(4) Doba použitelnosti odchylky stanovené v čl. 16 odst. 2 prvním pododstavci směrnice 92/34/EHS, která byla rozhodnutím 1999/30/ES prodloužena do 31. prosince 2001, by se proto měla dále prodloužit.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 16 odst. 2 prvním pododstavci směrnice 92/34/EHS se datum "31. prosince 2001" nahrazuje datem "31. prosince 2004".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. ledna 2002,
kterým se mění rozhodnutí Komise 1999/217/ES, pokud jde o seznam látek určených k aromatizaci používaných v potravinách nebo na jejich povrchu
(oznámeno pod číslem K(2002) 88)
(Text s významem pro EHP)
(2002/113/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2232/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví postup Společenství pro látky určené k aromatizaci, používané nebo určené k použití v potravinách nebo na jejich povrchu [1], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 2232/96 přijala rozhodnutím 1999/217/ES [2] ve znění rozhodnutí 2000/489/ES [3] seznam látek určených k aromatizaci používaných v potravinách nebo na jejich povrchu.
(2) Podle nařízení Komise (ES) č. 1565/2000 ze dne 18. července 2000, kterým se stanoví opatření nezbytná pro přijetí programu hodnocení podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
2232/96 [4], má být každé látce určené k aromatizaci přiděleno tzv. "číslo FL". Kromě toho mají být všechny látky v seznamu rozděleny do skupin sloučenin s příbuznou strukturou, a to podle seznamu skupin stanoveného v uvedeném nařízení.
Tyto informace mají být přístupné osobám uvádějícím látku na trh, aby mohly splnit své povinnosti podle nařízení (ES) č. 1565/2000.
Seznam látek určených k aromatizaci by tedy měl obsahovat nová čísla FL a čísla skupin.
(3) Části 1, 2 a 3 seznamu uvedeného v příloze rozhodnutí 1999/217/ES, ve znění rozhodnutí 2000/489/ES, by měly být sloučeny do jediné části, části A, a látky by měly být v seznamu uvedeny v pořadí podle svých čísel FL.
Část 4 seznamu by měla být nahrazena zněním v části B seznamu, který je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
(4) Podrobným zkoumáním látek určených k aromatizaci, které byly oznámeny členskými státy a uvedeny v rozhodnutí 1999/217/ES, byla odhalena řada nesrovnalostí v chemických vzorcích, v názvech, synonymech a systematických názvech; v řadě případů byly tytéž látky uvedeny v seznamu pod různými chemickými názvy.
Tyto nesrovnalosti by měly být napraveny.
U nesrovnalostí, které nemohou být v tomto stadiu vyřešeny s konečnou platností, je třeba alespoň upozornit na možnou nesrovnalost.
(5) U určitého počtu oznámených látek uvedených v rozhodnutí 1999/217/ES, zejména látek oznámených při zachování důvěrnosti údajů, některé členské státy svá oznámení stáhly. Tyto látky by měly být ze seznamu vyškrtnuty.
Podobně některé členské státy oznámily nové látky, které by měly být podle čl. 5 odst.
2 nařízení (ES) č. 2232/96 zahrnuty do programu hodnocení, a tak zařazeny do seznamu.
3 nařízení (ES) č. 2232/96 bude látka ze seznamu vyškrtnuta, pokud je po hodnocení zřejmé, že dotyčná látka určená k aromatizaci není v souladu s obecnými kritérii pro používání stanovenými v příloze výše uvedeného nařízení.
Vědecký výbor pro potraviny dospěl ve svém stanovisku ze dne 26. září 2001 k závěru, že 4allyl1,2dimethoxybenzen (methyleugenol) a 1allyl4-methoxybenzen (estragol) jsou genotoxické.
Tyto látky by proto měly být ze seznamu vyškrtnuty.
(7) Rozhodnutí 1999/217/ES je proto třeba změnit.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Seznam uvedený v příloze rozhodnutí 1999/217/ES se nahrazuje zněním obsaženým v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. února 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/218/ES, kterým se po členských státech žádá dočasné přijetí doplňujících opatření proti šíření háďátka Bursaphelenchus xylophilus (Steiner et Buhrer) Nickle et. al z oblastí Portugalska mimo těch, v nichž byla nepřítomnost tohoto škodlivého organismu potvrzena
(oznámeno pod číslem K(2002) 472)
(2002/124/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/33/ES [2], a zejména na čl. 16 odst. 3 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud se některý členský stát domnívá, že existuje bezprostřední nebezpečí zavlečení háďátka Bursaphelenchus xylophilus (Steiner et Buhrer) Nickle et. al. na jeho území z jiného členského státu, může dočasně přijmout jakákoliv doplňující opatření nezbytná k jeho ochraně proti tomuto nebezpečí.
(2) Dne 25. června 1999 Portugalsko informovalo ostatní členské státy a Komisi o tom, že některé vzorky borovic pocházejících z jeho území byly uznány za zamořené háďátkem.
V důsledku toho Komise dočasně povolila členským státům přijmout doplňková opatření proti rozšiřování háďátka z oblastí Portugalska mimo těch, v nichž byla jeho nepřítomnost potvrzena.
Povolení, které je použitelné v současné době, je vyjádřeno v rozhodnutí 2001/218/ES [3].
(3) Na základě dalšího hodnocení Potravinového a veterinárního úřadu provedeného v říjnu 2001 a doplňkových údajů poskytnutých Portugalskem se zdá, že v důsledku eradikačního programu je rozšíření háďátka stále omezeno na vymezenou oblast.
Při šetřeních v oblastech, v nichž byla dříve přítomnost háďátka potvrzena, byly však stále nalézány stromy vykazující příznaky napadení háďátkem.
(4) Při úředních šetřeních provedených v roce 2001 ostatními členskými státy na dřevě, samostatné kůře a rostlinách druhu Abies Mill., Cedrus Trew, Larix Mill., Picea A. Dietr., Pinus L., Pseudotsuga Carr. a Tsuga Carr., původem z dotyčného členského státu, nebyl žádný z odebraných a analyzovaných vzorků pozitivně testován na přítomnost háďátka.
(5) Proto je nezbytné, aby Portugalsko nadále přijímalo zvláštní opatření k ochraně proti šíření háďátka s cílem jeho eradikace.
Možná, že bude také nezbytné, aby ostatní členské státy pokračovaly v přijímání doplňkových opatření na svou ochranu.
(6) Jelikož nejsou k dispozici žádné nové informace, které by odůvodňovaly přezkoumání těchto opatření, měla by být platnost rozhodnutí 2001/218/ES na určité vymezené období prodloužena a rozhodnutí podle toho pozměněno.
(7) Účinek mimořádných opatření bude během let 2002 a 2003 průběžně vyhodnocován, zejména na základě údajů předkládaných Portugalskem a ostatními členskými státy.
Pokud se ukáže, že mimořádná opatření uvedená v tomto rozhodnutí nejsou dostačující k zabránění šíření háďátka nebo nebyla dodržena, bude nutné uvažovat o přísnějších nebo alternativních opatřeních.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2001/218/ES se mění takto:
1. v čl. 2 odst. 1 se datum "28. února 2002" nahrazuje datem "28. února 2003";
2. v čl. 4 odst. 2 se datum "15. listopadu 2001" nahrazuje datem "15. listopadu 2002";
3. v článku 6 se datum "15. prosince 2001" nahrazuje datem "15. prosince 2002".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. prosince 2001
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o prozatímním provádění protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek stanovené v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd pro období od 1. července 2001 do 30. června 2004
(2002/130/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 300 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že:
(1) Společenství a Kapverdská republika vedly jednání, aby stanovily změny nebo dodatky, jež je nutno učinit v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd [1].
(2) Jako výsledek těchto jednání byl dne 7. června 2001 parafován nový protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek stanovené v uvedené dohodě.
(3) Podle tohoto protokolu rybáři Společenství využívají rybolovných práv ve vodách spadajících pod svrchovanost nebo soudní pravomoc Kapverdské republiky v období od 1. července 2001 do 30. června 2004.
(4) Aby bylo zajištěno pokračování rybolovné činnosti plavidel Společenství, je nezbytně nutné, aby byl uvedený protokol co nejrychleji schválen.
Z toho důvodu obě strany parafovaly dohodu ve formě výměny dopisů, kterou se stanoví prozatímní provádění parafovaného protokolu počínaje dnem 1. července 2001.
(5) Tato dohoda by měla být chválena, s výhradou konečného rozhodnutí podle článku 37 Smlouvy.
(6) Je třeba stanovit metodu pro přidělování rybolovných práv členským státům,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o prozatímním provádění protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek stanovené v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd pro období od 1. července 2001 do 30. června 2004 se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody ve formě výměny dopisů a protokolu se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Rybolovná práva stanovená v protokolu se rozdělí mezi členské státy takto: — plavidla lovící tuňáky vlečnou sítí: _BAR_ Francie _BAR_ 19 plavidel _BAR_ Španělsko _BAR_ 18 plavidel _BAR_
Portugalsko _BAR_ 10 plavidel _BAR_
Pokud žádosti o licence z těchto členských států nepokryjí všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise zvážit žádosti o licence od kteréhokoli jiného členského státu.
Článek 3
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu ve formě výměny dopisů zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. února 2002
o uzavření konzultací se Zimbabwe podle článku 96 dohody o partnerství AKT– ES
(2002/148/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 300 odst. 2 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států, zasedajících v Radě, o opatřeních, která mají být přijata, a o postupech, které mají být dodrženy při provádění dohody o partnerství AKT-ES podepsané dne v Cotonou 23. června 2000 [1], prozatímně prováděnou rozhodnutím zástupců vlád členských států ze dne 18. září 2000, a zejména na článek 3 uvedené dohody,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podstatné prvky uvedené v článku 9 dohody o partnerství AKT-ES jsou vládou Zimbabwe porušovány.
(2) Na konzultacích podle článku 96 dohody o partnerství AKT-ES se Zimbabwe dne 11. ledna 2002 orgány Zimbabwe vysvětlily své stanovisko a přislíbily opatření, která jsou stále ještě nedostatečná pro ukončení násilí, uspořádání svobodných a řádných prezidentských voleb ve dnech 9. a 10. března 2002, zejména pokud jde o povolení přístupu mezinárodním volebním pozorovatelům a sdělovacím prostředkům.
(3) V úvahu byly vzaty nedávné události politického vývoje v Zimbabwe, jakož i ta skutečnost, že některá důležitá opatření týkající se podstatných prvků dohody o partnerství AKT-ES ještě nejsou přiměřeně provedena.
Omezující právní předpisy přijaté v poslední době a stupňování násilí a zastrašování politických odpůrců vážně ohrožují svobodu projevu, sdružování a pokojného shromažďování
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. února 2002
o minimálních požadavcích na osvědčení o likvidaci vozidla vydané v souladu s čl. 5 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES o vozidlech s ukončenou životností
(oznámeno pod číslem K(2002) 518)
(Text s významem pro EHP)
(2002/151/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES ze dne 18. září 2000 o vozidlech s ukončenou životností [1], a zejména na čl. 5 odst. 5 a čl. 11 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 2000/53/ES stanoví, že vyřazení vozidel z registru bude možné pouze na základě předložení osvědčení o likvidaci.
(2) Na základě směrnice 2000/53/ES stanoví Komise minimální požadavky na osvědčení o likvidaci vozidla, aby příslušné orgány mohly navzájem uznávat a přijímat osvědčení o likvidaci vozidla vydané v jiném členském státě.
(3) Minimální požadavky mají poskytovat jistotu o totožnosti zpracovatelského zařízení a podrobnější údaje o tomto zařízení, o příslušném orgánu a držiteli vozidla, jakož i množství dalších informací o vozidle.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 18 směrnice Rady 75/442/EHS [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Osvědčení o likvidaci vozidla vydané v souladu s čl. 5 odst. 3 směrnice 2000/53/ES obsahuje nejméně informace uvedené v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. února 2002,
kterým se stanoví některá ochranná opatření proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království, kterým se zrušuje rozhodnutí 2001/740/ES a kterým se poosmé mění rozhodnutí 2001/327/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 557)
(Text s významem pro EHP)
(2002/153/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS, a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2001/740/ES [4] naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/48/ES [5] se týká některých ochranných opatření proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království.
(2) Rozhodnutí Komise 2001/304/ES [6] naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/49/ES [7] o označování a užívání některých produktů živočišného původu v souvislosti s rozhodnutím Komise 2001/172/ES [8] o některých ochranných opatřeních proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království.
(3) Rozhodnutí Komise 2001/327/ES [9] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/904/ES [10] se týká omezení pohybu zvířat vnímavých druhů, pokud jde o slintavku a kulhavku.
(4) Směrnice Rady 64/433/EHS [11] naposledy pozměněná směrnicí 95/23/ES [12] se týká hygienických podmínek pro produkci čerstvého masa a jeho uvádění na trh.
(5) Směrnice Rady 94/65/ES [13] stanoví požadavky na produkci a uvádění na trh mletého masa a masných polotovarů.
(6) Směrnice Rady 91/495/EHS [14] naposledy pozměněná směrnicí 94/65/ES se týká hygienických a veterinárních otázek produkce a uvádění na trh králičího masa a masa farmové zvěře.
(7) Směrnice Rady 80/215/EHS [15] naposledy pozměněná aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska se týká veterinárních otázek obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství.
(8) Směrnice Rady 77/99/EHS [16] naposledy pozměněná směrnicí Rady 97/76/ES [17] se týká veterinárních otázek produkce a uvádění na trh masných výrobků a některých dalších produktů živočišného původu.
(9) Komise pro slintavku a kulhavku a jiné nákazy zvířat Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE) zhodnotila dokumentaci o eradikaci slintavky a kulhavky předloženou delegátem Spojeného království a v souladu s usnesením č. XVII (Opětovné uznání statusu členských států týkajícího se slintavky a kulhavky) přijatým Mezinárodním výborem Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat v průběhu jeho 65. plenárního zasedání (květen 1997) uznala dne 21. ledna 2002, že tato země opětovně získala dřívější status země prosté slintavky a kulhavky, kde se neprovádí očkování.
(10) Proto je nezbytné zrušit rozhodnutí Komise 2001/740/ES o některých ochranných opatřeních proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království.
(11) Nicméně je nutno zajistit, aby některé skladované druhy masa a masných výrobků, které byly vyprodukovány během epizocie a které nesplňují veterinární kritéria pro obchod uvnitř Společenství, byly uváděny na trh pouze na území Velké Británie.
(12) Aby bylo možno zajistit, že se ustanovení rozhodnutí 2001/327/ES použijí rovněž na obchod s ovcemi a kozami pocházejícími nebo přiváženými z Velké Británie po dni, k němuž bylo zrušeno rozhodnutí 2001/1740/ES, je nutno odpovídajícím způsobem pozměnit rozhodnutí 2001/327/ES.
(13) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Spojené království zajistí, aby maso skotu, ovcí, koz, prasat a jiných sudokopytníků vymezené v odstavci 2, které splňuje minimálně jednu z podmínek stanovených v odstavci 3, nebylo odesíláno do jiných členských států.
2. Druhy masa uvedené v odstavci 1 zahrnují "čerstvé maso" podle definice ve směrnicích 64/433/EHS a 91/495/EHS a "mleté maso a masné polotovary" podle definice ve směrnici Rady 94/65/ES.
3. Podmínky pro maso, které není způsobilé pro obchod uvnitř Společenství:
a) maso nezpůsobilé pro obchod uvnitř Společenství ve shodě s ochrannými opatřeními Společenství proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království, která byla v platnosti mezi datem 21. února 2001 až do vstupu v platnost tohoto rozhodnutí;
b) maso s označením zdravotní nezávadnosti stanoveným rozhodnutím Komise 2001/304/ES.
Článek 2
1. Spojené království zajistí, aby masné výrobky z masa skotu, ovcí, koz, prasat a jiných sudokopytníků, které splňují minimálně jednu z podmínek stanovených v odstavci 2, nebyly odesílány do jiných členských států.
2. Podmínky pro masné výrobky, které nejsou způsobilé pro obchod uvnitř Společenství:
a) masné výrobky vyprodukované z masa splňujícího minimálně jednu z podmínek uvedených v čl. 1 odst. 3;
b) masné výrobky nezpůsobilé pro obchod uvnitř Společenství podle ochranných opatření Společenství proti slintavce a kulhavce ve Spojeném království, která byla v platnosti mezi datem 21. února 2001 až do vstupu v platnost tohoto rozhodnutí;
c) masné výrobky s označením zdravotní nezávadnosti stanoveným rozhodnutím Komise 2001/304/ES.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na masné výrobky, které splňují hygienické požadavky směrnice 77/99/EHS a které byly podrobeny jednomu ze způsobů ošetření stanovených v čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 80/215/EHS, nebo které byly během přípravy jednotně v celém objemu vystaveny hodnotě pH nižší než 6.
Článek 3
Zrušuje se rozhodnutí Komise 2001/740/ES.
Článek 4
V čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 2001/327/ES se v úvodní větě zrušují slova "a rozhodnutí Komise 2001/740/ES".
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady
ze dne 13. prosince 2001
o využití nástroje pružnosti
(bod 24 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu)
(2002/158/ES)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na interinstitucionální dohodu mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [1], a zejména na odstavec 24 uvedené dohody,
s ohledem na návrh nařízení Rady, který má za cíl podporu konverze lodí a rybářů, kteří byli do roku 1999 závislí na dohodě o rybolovu s Marokem [KOM(2001) 384 – 2001/0163(CNS)] [2],
s ohledem na závěry dohodovacího jednání mezi Radou a delegací Evropského parlamentu konaného ve dnech 21. a 22. listopadu 2001 ve věci druhého čtení návrhu obecného rozpočtu Evropské unie na účetní rok 2002 Radou, jehož se účastnila také Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Po neobnovení dohody o rybolovu mezi Evropskou unií a Marockým královstvím vyzvala Evropská rada na zasedání v Nice Komisi, aby předložila návrhy s cílem restrukturalizovat lodní park Společenství, který působí v marockých vodách.
(2) Cílené opatření ke konverzi španělského a portugalského lodního parku, navržené Komisí dne 18. července 2001, ohodnocené na 197 miliónů eur, stanoví opatření podobná těm, která jsou financována finančním nástrojem pro orientaci rybolovu (FNOR), a ačkoliv navrhuje zvláštní úpravu pro dotyčný lodní park, dodržuje pracovní metody tohoto nástroje.
(3) Toto opatření spadá do kapitoly 2 "strukturální opatření" podkapitoly "strukturální fondy" finančního výhledu a doplňuje vyrovnání vyčleněná v této souvislosti od ledna roku 2000.
(4) Opatření k pomoci oblastem sousedícím s kandidátskými zeměmi jsou plánována v roce 2002 s rozpočtem 30 miliónů eur v kapitole 2 "strukturální opatření" jakožto součást iniciativy Společenství "Interreg".
(5) V souladu s bodem 12 druhým pododstavcem interinstitucionální dohody neponechávají prostředky, které budou vyčleněny pro všechna opatření zahrnutá do kapitoly 2 "strukturální opatření" finančního výhledu, dostatečný prostor pod stropem.
(6) Podmínky pro využití nástroje pružnosti stanovené v odstavci 24 interinstitucionální dohody jsou proto splněny,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
V souhrnném rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2002 se využije nástroj pružnosti ve výši 200 milionů eur v položkách závazků.
Článek 2
Z této částky bude 170 miliónů eur užito k financování cíleného opatření na podporu konverze lodí a rybářů, kteří byli do roku 1999 závislí na dohodě o rybolovu s Marokem, a zahrnuto v kapitole "strukturální opatření" finančního výhledu pod novou položkou B2-2 0 0 N souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2002.
Zbývajících 30 miliónů eur bude užito k financování opatření k posílení konkurenceschopnosti regionů hraničících s kandidátskými zeměmi v rámci kapitoly B2-1 4 "iniciativy Společenství" jakožto součást programu Interreg.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. února 2002
o společném formuláři pro předkládání souhrnných údajů o jakosti paliv v jednotlivých státech
(oznámeno pod číslem K(2002) 508)
(2002/159/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné, aby členské státy sledovaly jakost benzinu a motorové nafty uváděných na trh na svém území, aby bylo zajištěno plnění environmentálních specifikací obsažených ve směrnici 98/70/ES, jakož i účinnost opatření ke snižování znečištění ovzduší vozidly.
(2) Je nezbytné zavést společný formulář pro předkládání informací o sledování jakosti paliv v souladu s čl. 8 odst. 3 směrnice 98/70/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí stanoví společný formulář pro předkládání údajů o jakosti paliv v jednotlivých státech v souladu s článkem 8 směrnice 98/70/ES.
Článek 2
Členské státy použijí při předkládání informací Komisi formulář uvedený v příloze.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. února 2002,
kterým se mění příloha D směrnice Rady 90/426/EHS, pokud jde o diagnostické testy na mor koní
(oznámeno pod číslem K(2002) 556)
(Text s významem pro EHP)
(2002/160/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 2001/298/ES [2], a zejména na článek 23 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha D směrnice 90/426/EHS popisuje test reakce vazby komplementu, který se provádí při diagnóze moru koní.
(2) V listopadu 2000 pořádala referenční laboratoř Společenství v Algete ve Španělsku výroční setkání národních referenčních laboratoří pro mor koní z členských států EU.
Během tohoto setkání byl předložen vědecký důkaz toho, že test reakce vazby komplementu, jak je v současnosti popsán v příloze D směrnice 90/426/EHS, má vážná omezení zejména proto, že je vhodný pouze pro zjišťování protilátek v případě nedávné infekce nebo očkování.
Navíc je tento test téměř ve všech laboratořích Společenství a také v hlavních vývozních zemích v praxi nahrazován moderními testy ELISA.
(3) Mezinárodně uznané laboratorní testy pro zjišťování protilátek proti viru moru koní jsou popsány
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. února 2002,
kterým se prodlužuje doba platnosti rozhodnutí 1999/476/ES, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělení ekoznačky Společenství pracím prostředkům
(oznámeno pod číslem K(2002) 462)
(Text s významem pro EHP)
(2002/172/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na články 4 a 6 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Podle článku 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků a přezkum kritérií a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k prodloužení, odvolání nebo změně těchto kritérií.
(3) Rozhodnutím 1999/476/ES [2] Komise stanovila ekologická kritéria pro udělení ekoznačky Společenství pracím prostředkům, která jsou podle článku 3 uvedeného rozhodnutí platná do dne 10. června 2002.
(4) Na základě přezkumu se považuje za vhodné prodloužit o osmnáct měsíců platnost definice skupiny výrobků a ekologických kritérií, aniž by se tato kritéria měnila, zejména proto, aby bylo společnostem, kterým byla ekoznačka udělena, umožněno tuto ekoznačku nadále používat alespoň do ukončení přezkumu rozhodnutí 1999/476/ES.
(5) Je tudíž třeba prodloužit dobu platnosti stanovenou v článku 3 rozhodnutí 1999/476/ES.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Doba platnosti stanovená v článku 3 rozhodnutí 1999/476/ES pro definici skupiny výrobků a kritéria skupiny výrobků označené číslem správního kódu 006 se prodlužuje do 31. prosince 2003.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. prosince 2001
o uzavření rámcové dohody mezi Evropským společenstvím a Tureckou republikou o obecných zásadách účasti Turecké republiky na programech Společenství
(2002/179/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 13, 61, 95, 129, 137, čl. 149 odst. 4, čl. 150 odst. 4, čl. 151 odst. 5, čl. 152 odst. 4, čl. 153 odst. 4, články 156, 157, 166, čl. 175 odst. 1 a článek 308 ve spojitosti s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem druhou větou, čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V usnesení Rady přidružení EU-Turecko ze dne 6. března 1995 jsou předvídány podněty v mnoha oblastech uskutečňovaných za účelem rozšíření spolupráce mezi EU a Tureckem, a to včetně možné účasti na některých programech Společenství.
(2) Evropská rada na zasedání v Lucemburku v prosinci 1997 učinila účast na programech Společenství nástrojem zesílení předvstupní strategie kandidátských zemí,přičemž o uvedené účasti se rozhoduje v jednotlivém případě.
Zároveň byla zavedena Evropská strategie pro Tureckou republiku poskytující výše uvedené zemi stejnou možnost.
Po zasedání Evropské rady v Helsinkách v prosinci 1999, a zejména po zasedání v Nice v prosinci 2000, by individuální přístup v této oblasti mohl být změněn na rozsáhlejší přístup zahrnující většinu programů Společenství.
(3) Evropská Rada na svém zasedání v Helsinkách prohlásila, že Turecká republika je kandidátskou zemí směřující k připojení se k Unii na základě stejných kritérií, která platí také pro ostatní kandidátské země a že na základě stávající evropské strategie Turecko stejně jako jiné kandidátské země využije předvstupní strategie k podněcování a podpoře svých reforem, a že Turecká republika bude mít rovněž možnost účastnit se v programech a agenturách Společenství a zasedání kandidátských zemí a Unie v rámci procesu přistoupení.
(4) V souladu se směry pro vyjednávání přijatými Radou dne 5. června 2001 Komise vyjednala jménem Společenství rámcovou dohodu s Tureckou republikou o obecných zásadách účasti Turecka na programech Společenství.
(5) S ohledem na některé programy zahrnuté v dohodě, Smlouva nestanoví jiné pravomoci než ty uvedené v článku 308.
(6) Je třeba, aby Komise jménem Společenství určila zvláštní podmínky týkající se účasti Turecké republiky na programech Společenství, zejména pokud jde o splatný finanční příspěvek.
Pro tento účel by Komisi měl být nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
(7) Turecká republika může žádat o finanční pomoc na účast v programech Společenství podle nařízení Rady (ES) č. 1488/96 ze dne 23. července 1996 o finančních a technických doprovodných opatřeních (MEDA) k reformě hospodářských a sociálních struktur v rámci evropsko-středomořského partnerství [3], podle nařízení Rady (ES) č. 764/2000 ze dne 10. dubna 2000 o provádění opatření k zintenzivnění celní unie mezi ES a Tureckem [4] nebo podle nařízení (ES) č. 257/2001 Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. ledna 2001 o provádění akcí na podporu hospodářského a sociálního rozvoje Turecka [5].
(8) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijetí této směrnice a není jí proto vázáno, ani se na něj nevztahuje.
(9) Spojené království a Irsko mají v úmyslu účastnit se přijetí nařízení Rady o stanovení obecného rámce činnosti Společenství usnadňující provádění Evropského soudního prostoru v občanskoprávních záležitostech a po jeho přijetí budou Spojené království a Irsko tímto nařízením vázány a bude se na ně vztahovat.
Pokud jde o jakýkoliv budoucí nástroj přijatý podle hlavy IV Smlouvy o ES, provádějící nebo stanovující budoucí program Společenství, budou Spojené království a Irsko vázány pouze tou částí tohoto rozhodnutí Rady, jež se vztahuje k hlavě IV Smlouvy o ES, a bude se na ně vztahovat pouze v případě, že Spojené království a Irsko jsou výše uvedeným nástrojem vázány v souladu s Protokolem o stanovisku Spojeného království a Irska připojeným ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o ES.
(10) Dohoda by měla být pravidelně přezkoumávána Komisí.
(11) Dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda mezi Evropským společenstvím a Tureckou republikou o obecných zásadách účasti Turecké republiky na programech Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Komise je zmocněna určit jménem Společenství zvláštní podmínky týkající se účasti Turecké republiky na každém jednotlivém programu, včetně splatného finančního příspěvku.
Komisi je při tomto úkolu nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
2. Pokud Turecká republika žádá o vnější pomoc, použijí se postupy stanovené v nařízení (ES) č. 1488/96, v nařízení (ES) č. 764/2000, v nařízení (ES) č. 257/2001 a v podobných nařízeních stanovujících vnější pomoc Společenství Turecké republice, jež mohou být přijata v budoucnu.
Článek 3
Nejpozději tři roky po vstupu této dohody v platnost a poté každé tři roky Komise přezkoumá provádění dohody a podá v této věci zprávu Radě.
Uvedená zpráva je v nezbytných případech doplněna vhodnými návrhy.
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu (osoby) zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 5
Předseda Rady jménem Společenství učiní oznámení stanovená v článku 9 dohody [6].
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. února 2002,
kterým se mění rozhodnutí 95/233/ES a 96/482/ES týkající se dovozu živé drůbeže ze třetích zemí, pokud jde o Bulharsko, a kterým se zrušuje rozhodnutí 96/483/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 641)
(Text s významem pro EHP)
(2002/183/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/867/ES [2], a zejména na článek 21, čl. 23 odst. 1 a články 24 a 26 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 95/233/ES [3] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 2001/751/ES [4] stanoví základní seznamy třetích zemí, z nichž se členským státům povoluje dovážet živou drůbež a násadová vejce, včetně ptáků nadřádu běžci a jejich násadových vajec.
(2) Rozhodnutí Komise 96/482/ES [5] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 2000/505/ES [6] stanoví prováděcí pravidla pro dovoz živé drůbeže a násadových vajec, jakož i dotyčná veterinární osvědčení.
(3) Rozhodnutí Komise 96/483/ES [7] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 96/628/ES [8] stanoví seznam třetích zemí, které mohou používat zvláštní vzory veterinárních osvědčení.
(4) Bulharsko požádalo o povolení vyvážet živou drůbež a násadová vejce do Společenství a předložilo nezbytné záruky.
(5) Kontrola provedená kontrolními útvary Společenství v Bulharsku v říjnu 2000 ukázala, že Bulharsko má dostatečně uspořádané a organizované veterinární útvary, pokud jde o nákazový status drůbeže.
(6) Bulharské veterinární orgány byly kromě toho schopny doložit, že jsou splňovány zvláštní veterinární podmínky stanovené v rozhodnutí 96/482/ES.
(7) Je proto vhodné zapsat Bulharsko do seznamů třetích zemí stanovených rozhodnutím 95/233/ES.
(8) Chorvatsku bylo povoleno vyvážet živou drůbež a násadová vejce pouze z určitých regionů jeho území.
Kontrola provedená na přelomu září a října 1997 a v říjnu 2000 ukázala, že regionalizace uvedeného území již není nutná.
(9) Z důvodu transparentnosti se seznam obsažený v příloze rozhodnutí 96/483/ES včlení do rozhodnutí 96/482/ES.
Zároveň se do tohoto seznamu nově zapíše Bulharsko a uvede se v něm celé území Chorvatska bez regionalizace.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy I a II rozhodnutí 95/233/ES se nahrazují přílohami I a II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
V článku 2 rozhodnutí 96/482/ES se odstavec 1 zrušuje a nahrazuje tímto: "1. Členské státy povolí dovoz:
a) chovné a užitkové drůbeže, která je dovážena ze třetích zemí nebo z regionů třetích zemí uvedených ve sloupci A části I přílohy I tohoto rozhodnutí a která splňuje požadavky stanovené ve vzoru A veterinárního osvědčení uvedeného v části II přílohy I tohoto rozhodnutí;
b) násadových vajec, která jsou dovážena ze třetích zemí nebo z regionů třetích zemí uvedených ve sloupci B části I přílohy I tohoto rozhodnutí a která splňují požadavky stanovené ve vzoru B veterinárního osvědčení uvedeného v části II přílohy I tohoto rozhodnutí;
c) jednodenních kuřat, která jsou dovážena ze třetích zemí nebo z regionů třetích zemí uvedených ve sloupci C části I přílohy I tohoto rozhodnutí a která splňují požadavky stanovené ve vzoru C veterinárního osvědčení uvedeného v části II přílohy I tohoto rozhodnutí;
d) jatečné drůbeže a drůbeže určené pro doplnění stavu zvěře v honitbách, která je dovážena ze třetích zemí nebo z regionů třetích zemí uvedených ve sloupci D části I přílohy I tohoto rozhodnutí a která splňuje požadavky stanovené ve vzoru D veterinárního osvědčení uvedeného v části II přílohy I tohoto rozhodnutí,
pod podmínkou, že je k nim přiloženo dotyčné osvědčení, řádně vyplněné a podepsané."
Článek 3
Příloha III tohoto rozhodnutí se označuje jako část I přílohy I rozhodnutí 96/482/ES a příloha I rozhodnutí 96/482/ES se označuje jako část II přílohy I.
Článek 4
Zrušuje se rozhodnutí 96/483/ES.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. února 2002
o zřízení Evropské jednotky pro soudní spolupráci (Eurojust) za účelem posílení boje proti závažné trestné činnosti
(2002/187/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 31 a čl. 34 odst. 2 písmeno c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Spolkové republiky Německo a na podnět Portugalské republiky, Francouzské republiky, Švédského království a Belgického království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nutné dále zdokonalovat soudní spolupráci mezi členskými státy, zejména při boji proti formám závažné trestné činnosti páchané často nadnárodními skupinami.
(2) Účinné zlepšení soudní spolupráce mezi členskými státy vyžaduje neprodlené přijetí strukturálních opatření na úrovni Evropské unie k usnadnění nejvhodnější koordinace úkonů při vyšetřování a stíhání na území více než jednoho členského státu za plného respektování základních práv a svobod.
(3) V zájmu posílení boje proti závažným formám organizované trestné činnosti rozhodla Evropská rada na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999, zejména v bodě 46 svých závěrů, o zřízení jednotky (Eurojust) složené ze státních zástupců, soudců nebo policistů odpovídajících pravomocí.
(4) Jednotka Eurojust se zřizuje tímto rozhodnutím jako instituce Evropské unie s právní subjektivitou financovaná ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, kromě platů a požitků národních členů a asistentů, které hradí členský stát jejich původu.
(5) Pro Eurojust jsou důležité také cíle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [3].
Kolegium Eurojustu by mělo přijmout nezbytná prováděcí opatření k dosažení těchto cílů.
Při tom by mělo plně přihlédnout k citlivosti práce Eurojustu při vyšetřování a stíhání.
V této souvislosti by OLAF neměl mít přístup k dokumentům, důkazním materiálům, hlášením, záznamům ani informacím v jakékoli podobě, které byly získány nebo vytvořeny v průběhu těchto uzavřených nebo probíhajících činností, a předávání těchto dokumentů, důkazních materiálů, hlášení, záznamů a informací úřadu OLAF by mělo být zakázáno.
(6) V zájmu co nejúčinnějšího plnění svých cílů by měl Eurojust plnit úkoly buď prostřednictvím jednoho či více národních členů, nebo jako kolegium.
(7) Příslušným orgánům členských států by měla být umožněna výměna informací s Eurojustem pomocí mechanismu, který slouží a vyhovuje zájmům trestního řízení.
(8) Pravomocemi Eurojustu není dotčena působnost Společenství v oblasti ochrany jeho vlastních finančních zájmů a stávající smlouvy a dohody, zejména Evropská úmluva o vzájemné pomoci ve věcech trestních (Rada Evropy), podepsaná dne 20. dubna 1959 ve Štrasburku, a také Úmluva mezi členskými státy Evropské unie o vzájemné pomoci v trestních věcech [4], přijatá Radou dne 29. května 2000, a protokol k této úmluvě [5] přijatý dne 16. října 2001.
(9) K plnění svých cílů zpracovává Eurojust údaje automatizovanými prostředky nebo ve strukturovaných ručně vedených spisech.
Za tím účelem by měly být přijaty nezbytné kroky k zajištění úrovně ochrany údajů, která by odpovídala přinejmenším úrovni ochrany vyplývající z uplatňování zásad Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů, podepsané dne 28. ledna 1981 ve Štrasburku, ve znění pozdějších změn, zejména protokolu připraveného k podpisu dne 8. listopadu 2001, jestliže jsou tyto změny mezi členskými státy platné.
(10) V zájmu zajištění a kontroly řádného zpracování osobních údajů Eurojustem by měl být zřízen společný kontrolní orgán, který by se měl, s ohledem na složení Eurojustu, skládat ze soudců, anebo vyžaduje-li to ústavní nebo státní systém členského státu, z osob vykonávajících rovnocennou funkci, která jim propůjčuje dostatečnou míru nezávislosti.
Pravomocemi tohoto společného kontrolního orgánu by neměla být dotčena příslušnost vnitrostátních soudů ani právní prostředky, které k nim lze podat.
(11) V zájmu zajištění harmonické koordinace různých činností Unie a Společenství a s ohledem na článek 29 a čl. 36 odst.
2 Smlouvy by se měla Komise plně podílet na práci Eurojustu týkající se obecných otázek a otázek spadajících do její pravomoci. Pravidla účasti Komise na práci Eurojustu v oblastech spadajících do její působnosti by měla být vymezena v jednacím řádu Eurojustu.
(12) Je třeba přijmout ustanovení, která by zaručila navázání a udržování úzké spolupráce mezi Eurojustem a Evropským policejním úřadem (Europol) [6].
(13) Mimořádně úzké vztahy by měl Eurojust udržovat s Evropskou soudní sítí zřízenou společnou akcí 98/428/SVV [7].
Za tím účelem by měl sekretariát sítě umístěn v sekretariátu Eurojustu.
(14) K usnadnění práce Eurojustu by členské státy měly dosadit či jmenovat jednoho nebo více národních zpravodajů.
(15) V míře nezbytné k plnění svých úkolů by měl být Eurojust oprávněn navazovat spolupráci s třetími zeměmi a uzavírat dohody o takové spolupráci, a to především se zeměmi kandidujícími na přistoupení k Unii a s jinými zeměmi, se kterými byla dohodnuta spolupráce.
(16) Protože v důsledku přijetí tohoto rozhodnutí musí být schváleny nové významné právní předpisy v členských státech, měla by být přijata určitá přechodná ustanovení.
(17) Podle bodu 57 závěrů zasedání Evropské rady v Laekenu ve dnech 14. a 15. prosince 2001 má Eurojust začít pracovat v Haagu, dokud nebude učiněno rozhodnutí o sídlech některých institucí a útvarů.
(18) Toto rozhodnutí ctí základní práva a zachovává zásady uznané v čl. 6 odst. 2 Smlouvy a vyjádřené v Listině základních práv Evropské unie,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřízení a právní subjektivita
Tímto rozhodnutím se jako instituce Unie zřizuje jednotka zvaná "Eurojust".
Eurojust má právní subjektivitu.
Článek 2
Složení
1. Eurojust se skládá z jednoho národního člena vyslaného každým členským státem v souladu s jeho právním systémem z řad státních zástupců, soudců nebo policistů s rovnocennými pravomocemi.
2. Každému národnímu členovi může pomáhat další osoba.
Národnímu členovi může v případě nutnosti a se souhlasem kolegia uvedeného v článku 10 pomáhat více osob.
Jeden z těchto asistentů může národního člena zastoupit.
Článek 3
Cíle
1. Cíle Eurojustu při vyšetřování a stíhání trestné činnosti uvedené v článku 4 v oblasti závažné trestné činnosti, zejména organizované, týkajícím se dvou nebo více členských států, jsou
a) podporovat a zdokonalovat koordinaci příslušných orgánů členských států při vyšetřování a stíhání vedeném v těchto členských státech s ohledem na všechny žádosti příslušných orgánů členského státu a na všechny informace poskytnuté jakoukoli institucí, která je příslušná podle předpisů přijatých v rámci Smluv;
b) zdokonalovat spolupráci příslušných orgánů členských států, zejména usnadňovat výkon mezinárodní právní pomoci a vyřizování žádostí o vydání;
c) jinak podporovat příslušné orgány členských států za účelem zvyšování účinnosti jejich činnosti při vyšetřování a stíhání.
2. V souladu s pravidly stanovenými tímto rozhodnutím a na žádost příslušného orgánu členského státu může Eurojust pomáhat i při vyšetřování a stíhání, která se týkají pouze tohoto členského státu a třetí země, pokud byla s třetí zemí uzavřena dohoda o spolupráci ve smyslu čl. 27 odst. 3 nebo pokud je v konkrétním případě na poskytnutí takové pomoci významný zájem.
3. V souladu s pravidly stanovenými tímto rozhodnutím a na žádost příslušného orgánu členského státu nebo Komise může Eurojust pomáhat i při vyšetřování a stíhání týkajícím se pouze tohoto členského státu a Společenství.
Článek 4
Pravomoci
1. Do obecné působnosti Eurojustu spadají
a) všechny formy trestné činnosti a přestupků, pro které je podle článku 2 Úmluvy o Europolu ze dne 26. července 1995 Europol vždy příslušný;
b) tyto formy trestné činnosti:
- počítačová trestná činnost,
- podvody a korupce, jakož i veškerá trestná činnost postihující finanční zájmy Společenství,
- praní výnosů z trestné činnosti,
- trestné činy proti životnímu prostředí,
- účast na zločinném spolčení ve smyslu společné akce Rady 98/733/SVV ze dne 21. prosince 1998, kterou se stanoví, že účast na zločinném spolčení je v členských státech Evropské unie trestným činem [8];
c) ostatní přestupky páchané ve spojení s formami trestné činnosti a přestupky uvedenými v písmenech a) a b).
2. Na žádost příslušného orgánu členského státu může Eurojust, v souladu se svými cíli, doplňkově pomáhat i při vyšetřování a stíhání forem trestné činnosti neuvedených v odstavci 1.
Článek 5
Úkoly Eurojustu
1. K dosažení svých cílů plní Eurojust své úkoly
a) prostřednictvím jednoho nebo více dotčených národních členů v souladu s článkem 6 nebo
b) jako kolegium v souladu s článkem 7 v případě, že
i) o to požádá jeden nebo více národních členů dotčených věcí, kterou se Eurojust zabývá;
ii) se jedná o vyšetřování nebo stíhání, které má dopad na úrovni Unie nebo které by mohlo mít dopad na jiné než přímo zúčastněné členské státy;
iii) se jedná o obecnou otázku ohledně plnění cílů Eurojustu nebo
iv) je tak stanoveno na jiném místě tohoto rozhodnutí.
2. Při plnění úkolů Eurojust uvádí, zda jedná prostřednictvím jednoho nebo více národních členů ve smyslu článku 6, nebo jako kolegium ve smyslu článku 7.
Článek 6
Plnění úkolů Eurojustu prostřednictvím národních členů
Jedná-li Eurojust prostřednictvím dotyčných národních členů,
a) může požádat příslušné orgány dotyčných členských států, aby zvážily
i) zahájení vyšetřování nebo stíhání určitých činů;
ii) souhlas s tím, že jeden z nich je schopen vést lépe vyšetřování nebo stíhání určitých činů;
iii) koordinaci příslušných orgánů dotyčných členských států;
iv) sestavení společného vyšetřovacího týmu na základě příslušných mechanismů spolupráce;
v) poskytnutí informací Eurojustu, které jsou nezbytné k plnění jeho úkolů;
b) zajišťuje, aby se příslušné orgány dotyčných členských států navzájem informovaly o vyšetřování a stíhání, o kterém byl zpraven;
c) na žádost příslušných orgánů členských států těmto pomáhá při zajišťování co nejlepší koordinace vyšetřování a stíhání;
d) napomáhá ke zdokonalování koordinace příslušných vnitrostátních orgánů;
e) spolupracuje a radí se s Evropskou soudní sítí, přičemž mimo jiné využívá její databázi dokumentů a přispívá k jejímu zdokonalování;
f) v případech uvedených v čl. 3 odst. 2 a 3 pomáhá se souhlasem kolegia při vyšetřování a stíhání týkajícím se příslušných orgánů pouze jednoho členského státu;
g) v souladu se svými cíli a v rámci čl. 4 odst. 1 může v zájmu zdokonalování spolupráce a koordinace příslušných orgánů předávat žádosti o soudní pomoc, které
i) podává příslušný orgán některého členského státu;
ii) se týkají vyšetřování nebo stíhání vedeného tímto orgánem v určité věci a
iii) vyžadují jeho zásah za účelem koordinace činnosti.
Článek 7
Plnění úkolů Eurojustu jako kolegia
Jedná-li Eurojust jako kolegium,
a) může ohledně forem trestné činnosti a přestupků uvedených v čl. 4 odst. 1 s odpovídajícím odůvodněním požádat příslušné orgány dotyčných členských států, aby
i) zahájily vyšetřování nebo stíhání určitých činů;
ii) souhlasily s tím, že jeden z nich je schopen vést lépe vyšetřování nebo stíhání určitých činů;
iii) koordinovaly svou činnost s příslušnými orgány dotyčných členských států;
iv) na základě příslušných mechanismů spolupráce sestavily společný vyšetřovací tým;
v) mu poskytly jakékoliv informace nezbytné k plnění jeho úkolů;
b) zajišťuje, aby se příslušné orgány členských států navzájem informovaly o vyšetřování a stíhání, o kterých byl zpraven a která mají dopad na úrovni Unie nebo by mohla mít dopad na jiné než přímo zúčastněné členské státy;
c) pomáhá příslušným orgánům členských států na jejich žádost při zajišťování co nejlepší koordinace vyšetřování a stíhání;
d) napomáhá ke zdokonalování spolupráce příslušných orgánů členských států, zejména na základě analýz Europolu;
e) spolupracuje a radí se s Evropskou soudní sítí, přičemž mimo jiné využívá její databázi dokumentů a přispívá k jejímu zdokonalování;
f) může pomáhat Europolu, zejména mu poskytovat stanoviska na základě jím provedených analýz;
g) může v případech stanovených pod výše uvedenými písmeny a), c) a d) zajišťovat logistickou podporu.
Taková logistická podpora může zahrnovat mimo jiné překladatelskou, tlumočnickou a organizační pomoc při koordinačních schůzkách.
Článek 8
Odůvodnění
Rozhodnou-li se příslušné orgány dotyčného členského státu nevyhovět žádosti uvedené v čl. 7 písm. a), sdělí Eurojustu své rozhodnutí a jeho důvody, ledaže v případech uvedených v čl. 7 písm. a) bodě i), ii) a v) nemohou uvést důvody, protože
i) by to poškodilo zásadní zájmy národní bezpečnosti nebo
ii) by to ohrozilo úspěch probíhajícího vyšetřování nebo bezpečnost konkrétních osob.
Článek 9
Národní členové
1. Národní členové Eurojustu podléhají ve věcech svého postavení vnitrostátnímu právu svého členského státu.
Délku funkčního období národního člena určuje členský stát původu. Musí však umožňovat řádný chod Eurojustu.
2. Veškerá výměna informací mezi Eurojustem a členskými státy, včetně žádostí v rámci čl. 6 písm. a), probíhá prostřednictvím národních členů.
3. Každý členský stát určí povahu a rozsah soudních pravomocí, které na svém území propůjčí svému národnímu členovi.
V souladu se svými mezinárodními závazky určí také právo národního člena vstupovat do jednání se zahraničními soudními orgány.
Při jmenování národního člena, jakož i jindy v případě potřeby, oznámí členský stát své rozhodnutí Eurojustu a generálnímu sekretariátu Rady, aby o něm generální sekretariát mohl uvědomit ostatní členské státy.
Ty se zavazují přijmout a uznávat tímto způsobem nabyté výsady do té míry, do jaké jsou slučitelné s jejich mezinárodními závazky.
4. K splnění cílů Eurojustu musí mít národní člen přístup k informacím obsaženým ve vnitrostátním trestním rejstříku nebo v jakémkoli jiném rejstříku svého členského státu za stejných podmínek, jaké jeho vnitrostátní právo stanoví pro státního zástupce, soudce nebo policistu s rovnocennými pravomocemi.
5. Národní člen se může obracet přímo na příslušné orgány svého členského státu.
6. Při plnění svých úkolů uvede národní člen v případě potřeby, zda jedná v souladu se soudními pravomocemi, které mu byly propůjčeny podle odstavce 3.
Článek 10
Kolegium
1. Kolegium se skládá ze všech národních členů.
Každý národní člen má jeden hlas.
2. Na jednomyslně schválený návrh kolegia a po konzultaci se společným kontrolním orgánem uvedeným v článku 23 ohledně ustanovení o zpracování osobních údajů schválí Rada jednací řád Eurojustu.
Ustanovení jednacího řádu týkající se zpracování osobních údajů může Rada schválit odděleně.
Jedná-li kolegium v souladu s čl. 7 písm. a), přijímá svá rozhodnutí dvoutřetinovou většinou hlasů.
Jiná rozhodnutí přijímá kolegium v souladu s jednacím řádem.
Článek 11
Úloha Komise
1. V souladu s čl. 36 odst. 2 Smlouvy se Komise plně účastní práce Eurojustu. Podílí se na jeho práci v oblastech spadajících do její pravomoci.
2. Komise může být vyzvána k poskytnutí svých odborných znalostí týkajících se činnosti Eurojustu při koordinaci vyšetřování a stíhání.
3. Za účelem posílení spolupráce mezi Eurojustem a Komisí se může Eurojust dohodnout s Komisí na potřebných praktických ujednáních.
Článek 12
Národní zpravodajové
1. Každý členský stát může dosadit či jmenovat jednoho nebo více národních zpravodajů.
Dosazení nebo jmenování zpravodaje pro otázky terorismu má vysokou prioritu.
Vztahy mezi národními zpravodaji a příslušnými orgány členských států se řídí vnitrostátním právem.
Národní zpravodaj má pracoviště v členském státě, který jej jmenoval.
2. Národní zpravodaj jmenovaný členským státem může působit jako kontaktní místo Evropské soudní sítě.
3. Vztahy mezi národním členem a národním zpravodajem nevylučují přímé vztahy mezi národním členem a jeho příslušnými orgány.
Článek 13
Výměna informací s členskými státy a mezi národními členy
1. Příslušné orgány členských států si mohou s Eurojustem vyměňovat veškeré informace potřebné k plnění jeho úkolů podle článku 5.
2. Národní členové Eurojustu jsou v souladu s článkem 9 oprávněni bez předchozího zmocnění vyměňovat si mezi sebou nebo s příslušnými orgány svých členských států veškeré informace potřebné k plnění jeho úkolů.
Článek 14
Zpracování osobních údajů
1. V míře nezbytné k dosahování jeho cílů může Eurojust za účelem plnění svých úkolů v rámci svých pravomocí zpracovávat osobní údaje automatizovanými prostředky nebo ve strukturovaných ručně vedených spisech.
2. Eurojust přijme nezbytná opatření k zaručení takové úrovně ochrany údajů, která odpovídá přinejmenším úrovni ochrany vyplývající z uplatňování zásad Úmluvy Rady Evropy ze dne 28. ledna 1981 ve znění pozdějších změn, které jsou mezi členskými státy platné.
3. Eurojustem zpracovávané osobní údaje musí odpovídat účelům zpracování, musí pro ně být relevantní a nesmějí k nim být v nepoměru a musí být správné a aktuální vzhledem k informacím poskytnutým příslušnými orgány členských států nebo jiných partnerů v souladu s články 13 a 26.
Eurojustem zpracovávané osobní údaje musí být zpracovávány v dobré víře a v souladu s právními předpisy.
4. V souladu s tímto rozhodnutím zřizuje Eurojust rejstřík údajů o vyšetřováních a může zřizovat dočasné pracovní soubory obsahující také osobní údaje.
Článek 15
Omezení zpracování osobních údajů
1. Při zpracování osobních údajů podle čl. 14 odst. 1 smí Eurojust zpracovávat pouze následující osobní údaje osob, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů dotyčného členského státu trestně vyšetřovány nebo stíhány pro jednu nebo více forem trestné činnosti a přestupků stanovených v článku 4:
a) příjmení, rodné příjmení, jméno a případné přezdívky nebo falešná jména;
b) datum a místo narození;
c) státní příslušnost;
d) pohlaví;
e) místo bydliště, povolání a místo pobytu dotyčné osoby;
f) čísla sociálního pojištění, řidičské průkazy, osobní doklady a údaje o cestovním pasu;
g) údaje o právnických osobách, pokud obsahují údaje o identifikovaných nebo identifikovatelných fyzických osobách, které jsou soudně vyšetřovány nebo stíhány;
h) bankovní účty a účty u jiných finančních institucí;
i) popis a druh údajných trestných činů nebo přestupků, datum jejich spáchání, jejich trestní kvalifikace a stav jejich vyšetřování;
j) skutečnosti poukazující na mezinárodní rozsah případu;
k) informace o podezření z účasti na zločinném spolčení.
2. Při zpracování osobních údajů podle čl. 14 odst. 1 smí Eurojust zpracovávat pouze následující osobní údaje osob, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů dotyčného členského státu považovány za svědky nebo oběti v trestním vyšetřování nebo stíhání týkajícím se jedné nebo více forem trestné činnosti a přestupků stanovených v článku 4:
a) příjmení, rodné příjmení, jméno a případné přezdívky nebo falešná jména;
b) datum a místo narození;
c) státní příslušnost;
d) pohlaví;
e) místo bydliště, povolání a místo pobytu dotyčné osoby;
f) popis a druh trestných činů nebo přestupků, které se jich týkají, datum jejich spáchání, jejich trestní kvalifikace a stav jejich vyšetřování.
3. Ve výjimečných případech však smí Eurojust po omezenou dobu zpracovávat i jiné osobní údaje týkající se okolností trestné činnosti, pokud jsou bezprostředně důležité pro probíhající vyšetřování, které Eurojust pomáhá koordinovat, a jsou do něj zahrnuty, za předpokladu, že je zpracování těchto zvláštních údajů v souladu s články 14 a 21.
O použití tohoto odstavce musí být neprodleně informován úředník pro ochranu údajů podle článku 17.
Týkají-li se tyto jiné údaje svědků nebo obětí ve smyslu odstavce 2, přijímají rozhodnutí o jejich zpracování společně nejméně dva národní členové.
4. Automaticky či jinak zpracovávané osobní údaje odhalující rasový nebo etnický původ, politické názory, náboženské nebo filozofické přesvědčení, členství v odborech a údaje o zdravotním stavu nebo pohlavním životě smí Eurojust zpracovávat pouze tehdy, jsou-li takové údaje potřebné pro dotyčné vnitrostátní vyšetřování, jakož i pro koordinaci v rámci Eurojustu.
O použití tohoto odstavce musí být neprodleně informován úředník pro ochranu údajů.
Tyto údaje nesmějí být zpracovány v rejstříku uvedeném v čl. 16 odst. 1.
Týkají-li se tyto jiné údaje svědků nebo obětí ve smyslu odstavce 2, přijímá rozhodnutí o jejich zpracování kolegium.
Článek 16
Rejstřík a dočasné pracovní soubory
1. V zájmu dosahování svých cílů udržuje Eurojust automatizovaný soubor údajů, který vytváří rejstřík údajů o vyšetřování a ve kterém mohou být uchovávány jak údaje jiné než osobní, tak i osobní údaje uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. a) až i) a k) a odst. 2. Účelem rejstříku je
a) podpora vedení a koordinace vyšetřování a stíhání, při kterém Eurojust pomáhá, a zejména vzájemné provázání informací;
b) usnadnění přístupu k informacím o probíhajícím vyšetřování a stíhání;
c) usnadnění dohledu nad zákonností zpracování osobních údajů a nad jeho souladem s tímto rozhodnutím.
2. Rejstřík obsahuje odkazy na dočasné pracovní soubory vedené v rámci Eurojustu.
3. Při výkonu svých povinností podle článků 6 a 7 smějí národní členové Eurojustu zpracovávat údaje o jednotlivých případech, na kterých pracují, v dočasném pracovním souboru.
Přístup k pracovnímu souboru musí být umožněn úředníkovi pro ochranu údajů, jakož i ostatním národním členům a zaměstnancům oprávněným k přístupu k souborům, rozhodne-li o tom kolegium.
O každém novém pracovním souboru obsahujícím osobní údaje musí být vyrozuměn úředník pro ochranu údajů.
Článek 17
Úředník pro ochranu údajů
1. Eurojust má zvláštního zaměstnance s funkcí úředníka pro ochranu údajů.
Při výkonu funkce úředníka pro ochranu údajů je tento zaměstnanec přímo podřízen kolegiu.
Při výkonu povinností uvedených v tomto článku se neřídí pokyny od žádné osoby.
2. Úředník pro ochranu údajů má zejména tyto úkoly:
a) nezávisle ověřuje zákonnost zpracování osobních údajů a o jeho soulad s ustanoveními tohoto rozhodnutí;
b) v souladu s pravidly, která budou stanovena v jednacím řádu, a s bezpečnostními předpisy uvedenými v článku 22 kontroluje vedení písemných záznamů o předávání a přijímání osobních údajů, zejména pro účely čl. 19 odst. 3;
c) zajišťuje, aby byly dotyčné osoby na požádání poučeny o svých právech v rámci tohoto rozhodnutí.
3. Při výkonu svých úkolů má úředník pro ochranu údajů přístup k veškerým údajům zpracovávaným Eurojustem a do všech prostor Eurojustu.
4. Pokud úředník pro ochranu údajů shledá, že zpracováním údajů bylo porušeno toto rozhodnutí,
a) uvědomí o věci kolegium, které potvrdí přijetí této informace;
b) nevyřeší-li kolegium porušení v přiměřené lhůtě, oznámí věc společnému kontrolnímu orgánu.
Článek 18
Oprávnění k přístupu k osobním údajům
Přístup k osobním údajům zpracovávaným Eurojustem pro účely plnění cílů Eurojustu mají výhradně národní členové, jejich asistenti uvedení v čl. 2 odst. 2 a oprávnění zaměstnanci Eurojustu.
Článek 19
Právo na přístup k osobním údajům
1. Každý má za podmínek uvedených v tomto článku právo na přístup ke svým osobním údajům zpracovávaným Eurojustem.
2. Každý, kdo hodlá využít práva na přístup k osobním údajům uchovávaným Eurojustem nebo na jejich kontrolu podle článku 20, může zdarma podat příslušnou žádost v členském státu dle vlastního výběru u orgánu, který tento členský stát určí k tomuto účelu, a tento orgán o žádosti neprodleně uvědomí Eurojust.
3. Výkon práva osoby na přístup k jejím osobním údajům uchovávaným Eurojustem nebo na jejich kontrolu se řídí právními předpisy a postupy členského státu, ve kterém osoba podá žádost.
Je-li však Eurojust schopen zjistit, který orgán členského státu dotyčné údaje poskytl, může tento orgán požadovat, aby se výkon práva na přístup k údajům řídil právem tohoto členského státu.
4. Přístup k osobním údajům se zamítne, pokud
a) poskytnutí přístupu může ohrozit některou z činností Eurojustu;
b) poskytnutí přístupu může ohrozit některé vnitrostátní vyšetřování, při kterém Eurojust pomáhá;
c) poskytnutí přístupu může ohrozit práva a svobody třetích osob.
5. Při rozhodování o poskytnutí tohoto přístupu se náležitě přihlíží k postavení osob, které podaly žádost, ve vztahu k údajům uchovávaným Eurojustem.
6. Žádosti vyřizují a jménem Eurojustu o nich rozhodují národní členové, kteří jimi jsou dotčeni.
Žádost musí být plně vyřízena do tří měsíců od obdržení.
Nedojdou-li členové ke shodě, předají žádost kolegiu, které o ní rozhodne dvoutřetinovou většinou.
7. Je-li přístup k údajům zamítnut nebo nejsou-li Eurojustem zpracovávány žádné osobní údaje o žadateli, Eurojust mu oznámí, že provedl kontrolu osobních údajů, aniž by jakkoli naznačil, zda žadatel je či není znám.
8. Není-li žadatel spokojen s odpovědí na svou žádost, může se proti rozhodnutí odvolat ke společnému kontrolnímu orgánu.
Společný kontrolní orgán přezkoumá, zda bylo rozhodnutí Eurojustu přijato v souladu s tímto rozhodnutím.
9. Před přijetím rozhodnutí se Eurojust poradí s příslušnými orgány činnými v trestním řízení.
Následně jim prostřednictvím příslušných národních členů sdělí obsah rozhodnutí.
Článek 20
Oprava a výmaz osobních údajů
1. Podle čl. 19 odst. 3 je každý oprávněn požádat Eurojust o opravu, zablokování nebo výmaz údajů o své osobě, pokud jsou tyto údaje nesprávné či neúplné nebo pokud způsob jejich vložení nebo uchovávání odporuje tomuto rozhodnutí.
2. Eurojust oznámí žadateli, zda údaje o jeho osobě opravil, zablokoval nebo vymazal.
Není-li žadatel s odpovědí Eurojustu spokojen, může věc do třiceti dnů od obdržení rozhodnutí Eurojustu předložit společnému kontrolnímu orgánu.
3. Na žádost příslušného orgánu členského státu, národního člena nebo případného národního zpravodaje a na jejich odpovědnost provede Eurojust v souladu se svým jednacím řádem opravu nebo výmaz jím zpracovávaných osobních údajů, které byly předány nebo vloženy tímto členským státem, jeho národním členem nebo jeho národním zpravodajem. Příslušné orgány členského státu a Eurojust, včetně národního člena a případného národního zpravodaje, zajistí v této souvislosti dodržování zásad uvedených v čl. 14 odst. 2 a 3 a v čl. 15 odst. 4.
4. Pokud se prokáže, že Eurojustem zpracovávané osobní údaje jsou nesprávné či neúplné, nebo pokud jejich vložení nebo uchovávání odporuje tomuto rozhodnutí, provede Eurojust zablokování, opravu nebo výmaz těchto údajů.
5. V případech údajů uvedených v odstavcích 3 a 4 musí být neprodleně informovány všechny subjekty, které je poskytly nebo přijaly.
Subjekty, které je přijaly, zajistí v souladu s předpisy, které se na ně vztahují, opravu, zablokování nebo výmaz těchto údajů ve vlastních systémech.
Článek 21
Lhůty pro uchovávání osobních údajů
1. Eurojust uchovává osobní údaje, které zpracovává, pouze po dobu nezbytně nutnou pro dosahování svých cílů.
2. Eurojustem zpracované osobní údaje ve smyslu čl. 14 odst. 1 nesmějí být uchovávány po
a) dni, od kterého je v důsledku uplynutí promlčecí lhůty znemožněno stíhání ve všech členských státech dotčených vyšetřováním a stíháním;
b) dni, ve kterém nabude právní moci rozsudek v posledním členském státě dotčeném vyšetřováním nebo stíháním, kvůli kterému vznikla koordinace v rámci Eurojustu;
c) dni, ve kterém Eurojust a dotčené členské státy vzájemnou dohodou uznaly nebo rozhodly, že již není třeba koordinace vyšetřování a stíhání Eurojustem.
3. a) Dodržování lhůt pro uchovávání údajů uvedených v odstavci 2 se průběžně vyhodnocuje pomocí vhodného automatizovaného postupu.
V každém případě se ale vyhodnocení potřebnosti uchovávat údaje provádí každé tři roky od jejich vložení.
b) Když uplyne některá ze lhůt pro uchovávání údajů uvedených v odstavci 2, posoudí Eurojust potřebu jejich dalšího uchovávání s ohledem na dosahování svých cílů a může rozhodnout o jejich výjimečném uchování do příštího vyhodnocení.
c) U údajů, které byly výjimečně uchovány v souladu s písmenem b), se vyhodnocení potřebnosti jejich uchovávání provádí každé tři roky.
4. Obsahuje-li soubor neautomatizované a nestrukturované údaje, vrátí se všechny dokumenty ze souboru orgánu, který je předal, a veškeré jejich kopie se zničí, jakmile uplyne lhůta pro uchovávání posledního automatizovaného údaje v souboru.
5. U vyšetřování nebo stíhání, které Eurojust koordinoval, uvědomí zúčastnění národní členové Eurojust a ostatní dotčené členské státy o všech pravomocných soudních rozhodnutí týkajících se dané věci, aby mohl být mimo jiné použit odst. 2 písm. b).
Článek 22
Ochrana údajů
1. Eurojust a jednotlivé členské státy v míře, v jaké se jich týkají Eurojustem předané údaje, chrání při zpracování osobních údajů v rámci tohoto rozhodnutí osobní údaje proti náhodnému nebo protiprávnímu zničení, náhodné ztrátě nebo neoprávněnému vyzrazení, pozměnění a přístupu, jakož i proti všem ostatním formám neoprávněného zpracování.
2. Jednací řád obsahuje technická opatření a organizační pravidla potřebná k provádění tohoto rozhodnutí s ohledem na ochranu údajů, a zejména opatření za účelem
a) zabránit neoprávněným osobám v přístupu k zařízení používanému ke zpracovávání osobních údajů;
b) zabránit neoprávněnému čtení, kopírování, měnění nebo mazání nosičů údajů;
c) zabránit neoprávněnému vkládání údajů a neoprávněnému prohlížení, měnění nebo mazání uložených osobních údajů;
d) zabránit neoprávněným osobám využívajícím zařízení pro přenos údajů v použití automatizovaných systémů zpracování údajů;
e) zajistit, aby osoby oprávněné používat automatizovaný systém zpracování údajů měly přístup pouze k údajům, na které se vztahuje jejich přístupové oprávnění;
f) zajistit, aby bylo v případě přenosu údajů možné ověřit a zjistit, kterým subjektům byly osobní údaje předány;
g) zajistit, aby bylo možné následně ověřit a zjistit, které osobní údaje byly vloženy do automatizovaných systémů zpracování údajů a kdo a kdy je vložil;
h) zabránit neoprávněnému čtení, kopírování, měnění nebo mazání osobních údajů během přenosu osobních údajů a během přepravy nosičů údajů.
Článek 23
Společný kontrolní orgán
1. Aby se zajistilo dodržování tohoto rozhodnutí při zpracování osobních údajů, zřizuje se nezávislý společný kontrolní orgán ke kolektivnímu dohledu nad činností Eurojustu podle článků 14 až 22.
Pro plnění těchto úkolů má společný kontrolní orgán bezvýhradný přístup ke všem souborům, ve kterých jsou takové osobní údaje zpracovávány.
Eurojust poskytne společnému kontrolnímu orgánu veškeré informace z těchto souborů, o které požádá, a všemi způsoby mu pomáhá při plnění jeho úkolů.
Společný kontrolní orgán se schází nejméně jednou za půl roku.
Sejde se také do tří měsíců po podání odvolání a jeho předseda jej může svolat, když o to požádají nejméně dva členské státy.
Ke zřízení společného kontrolního orgánu jmenuje každý členský stát v souladu se svým právním systémem do seznamu soudců, kteří mohou ve společném kontrolním orgánu zasedat jako členové nebo jako soudci ad hoc, jednoho soudce, který není členem Eurojustu, nebo vyžaduje-li to jeho ústavní nebo státní systém, osobu vykonávající rovnocennou funkci, která jí propůjčuje dostatečnou míru nezávislosti.
Doba jmenování nesmí být kratší než 18 měsíců.
Zrušení jmenování se řídí zásadami odvolání z funkce platnými ve vnitrostátním právu členského státu původu.
Jmenování a odvolání se oznamuje jak Eurojustu, tak generálnímu sekretariátu Rady.
2. Společný kontrolní orgán se skládá ze tří stálých členů a ze soudců ad hoc podle odstavce 4.
3. Soudce jmenovaný členským státem se stává stálým členem jeden rok před zahájením předsednictví Rady tímto členským státem a zůstává v této funkci po dobu 18 měsíců.
Společnému kontrolnímu orgánu předsedá soudce jmenovaný členským státem, který předsedá Radě.
4. V orgánu zasedá také jeden nebo více soudců ad hoc, avšak pouze po dobu přezkoumávání odvolání týkajícího se osobních údajů pocházejících z členského státu, který je jmenoval.
5. Po dobu odvolacího řízení zůstává složení společného kontrolního orgánu neměnné, i když stálí členové dosáhnou konce funkčního období uvedeného v odstavci 3.
6. Každý člen a každý soudce ad hoc má jeden hlas.
Při rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
7. Společný kontrolní orgán přezkoumává odvolání podaná v souladu s čl. 19 odst. 8 a čl. 20 odst. 2 a provádí kontrolní činnost podle odst. 1 prvního pododstavce tohoto článku. Dojde-li společný kontrolní orgán k názoru, že rozhodnutí přijaté Eurojustem nebo způsob zpracování údajů Eurojustem nejsou slučitelné s tímto rozhodnutím, oznámí věc Eurojustu a ten se musí rozhodnutí společného kontrolního orgánu podřídit.
8. Rozhodnutí společného kontrolního orgánu jsou konečná a pro Eurojust závazná.
9. Osoby jmenované členskými státy v souladu s odst. 1 třetím pododstavcem přijmou pod vedením předsedy společného kontrolního orgánu vnitřní jednací řád, který stanoví objektivní kritéria jmenování členů orgánu pro účely přezkoumávání odvolání.
10. Náklady sekretariátu se hradí z rozpočtu Eurojustu.
Sekretariát společného kontrolního orgánu je při plnění svých úkolů v rámci sekretariátu Eurojustu nezávislý.
11. Členové společného kontrolního orgánu jsou vázáni povinností dodržovat důvěrnost údajů ve smyslu článku 25.
12. Společný kontrolní orgán předkládá Radě výroční zprávu.
Článek 24
Odpovědnost za neoprávněné nebo nesprávné zpracování údajů
1. V souladu s vnitrostátním právem členského státu, ve kterém má Eurojust sídlo, odpovídá Eurojust za škodu způsobenou kterékoli osobě v důsledku neoprávněného nebo nesprávného zpracování údajů, jichž je původcem.
2. Žaloby proti Eurojustu ohledně odpovědnosti za škody uvedené v odstavci 1 se podávají soudům členského státu, ve kterém má Eurojust sídlo.
3. V souladu se svým vnitrostátním právem odpovídá každý členský stát za škodu způsobenou kterékoli osobě v důsledku neoprávněného nebo nesprávného zpracování údajů, jejichž je původcem a které byly předány Eurojustu.
Článek 25
Důvěrnost údajů
1. Aniž je dotčen čl. 9 odst. 1, jsou národní členové, jejich asistenti ve smyslu čl. 2 odst. 2, zaměstnanci Eurojustu, případní národní zpravodajové a úředník pro ochranu údajů vázáni povinností dodržovat důvěrnost údajů.
2. Povinnost dodržovat důvěrnost údajů se vztahuje také na všechny osoby a subjekty, které s Eurojustem spolupracují.
3. Povinnost dodržovat důvěrnost údajů platí i po skončení funkce nebo zaměstnání nebo po ukončení činnosti osob uvedených v odstavcích 1 a 2.
4. Aniž je dotčen čl. 9 odst. 1, vztahuje se povinnost dodržovat důvěrnost údajů na všechny údaje, které Eurojust obdrží.
Článek 26
Vztahy s partnery
1. Eurojust naváže a udržuje úzkou spolupráci s Europolem v míře, v jaké je to nezbytné pro plnění úkolů Eurojustu a pro dosahování jeho cílů, a s ohledem na nutnost zamezit zdvojení úsilí.
Základní prvky této spolupráce stanoví dohoda, kterou schválí Rada po konzultaci se společným kontrolním orgánem, pokud jde o ustanovení o ochraně osobních údajů.
2. Eurojust udržuje mimořádně úzké vztahy s Evropskou soudní sítí, založené na vzájemných konzultacích a doplňkovosti, a to především mezi národním členem, kontaktními místy tohoto členského státu a případným národním zpravodajem.
V zájmu účinné spolupráce budou přijata tato opatření:
a) Eurojust má přístup k soustředěným informacím Evropské soudní sítě v souladu s článkem 8 společné akce 98/428/SVV a k telekomunikační síti zřízené v souladu s článkem 10 uvedené společné akce;
9 odst. 3 společné akce 98/428/SVV tvoří sekretariát Evropské soudní sítě součást sekretariátu Eurojustu.
Pracuje jako oddělená, samostatná jednotka.
Má možnost využívat těch zdrojů Eurojustu, které jsou potřebné pro plnění úkolů Evropské soudní sítě.
Pravidla vztahující se na zaměstnance Eurojustu se vztahují na členy sekretariátu Evropské soudní sítě v míře, v jaké je to slučitelné s funkční samostatností sekretariátu Evropské soudní sítě;
c) národní členové Eurojustu se mohou na pozvání Evropské soudní sítě zúčastnit jejích schůzí.
K účasti na schůzích Eurojustu mohou být v jednotlivých případech přizvána kontaktní místa Evropské soudní sítě.
3. Eurojust naváže a udržuje úzkou spolupráci s OLAF.
Za tím účelem může OLAF přispívat k práci Eurojustu při koordinaci postupů vyšetřování a stíhání v oblasti ochrany finančních zájmů Společenství, a to buď na podnět Eurojustu, nebo na žádost OLAF, pokud proti této spolupráci nejsou příslušné vnitrostátní orgány.
4. Aniž je dotčen článek 9, zajistí členské státy pro účely přijímání a předávání informací mezi Eurojustem a OLAF, aby byli národní členové Eurojustu považováni za příslušné orgány členských států, avšak výhradně pro účely nařízení (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [9]. Výměnou informací mezi OLAF a národními členy není dotčena povinnost poskytovat na základě těchto nařízení informace jiným příslušným orgánům.
5. V zájmu plnění svých cílů může Eurojust navazovat vztahy a uskutečňovat výměnu jiných zkušeností než zkušeností operativní povahy s jinými subjekty, zejména s mezinárodními organizacemi.
6. V jednotlivých případech může Eurojust spolupracovat se styčnými soudci nebo státními zástupci členských států ve smyslu společné akce Rady 96/277/SVV ze dne 22. dubna 1996 o rámci pro výměnu styčných soudců nebo státních zástupců ke zdokonalení soudní spolupráce mezi členskými státy Evropské unie [10].
Článek 27
Výměna informací s partnery
1. V souladu s tímto rozhodnutím si Eurojust může vyměňovat veškeré informace potřebné k plnění svých úkolů
a) se subjekty, které jsou příslušné na základě předpisů přijatých v rámci Smluv;
b) s mezinárodními organizacemi a subjekty;
c) s orgány třetích zemí, které jsou příslušné k vyšetřování a stíhání.
Před uskutečněním jakékoli výměny informací mezi Eurojustem a subjekty uvedenými v odst. 1 písm. b) a c) musí k předání informace udělit souhlas národní člen členského státu, který informaci poskytl.
V případě potřeby se národní člen poradí s příslušnými orgány členských států.
3. Eurojust může se souhlasem Rady uzavírat dohody o spolupráci s třetími zeměmi a se subjekty uvedenými v odstavci 1.
Tyto dohody mohou zejména obsahovat ustanovení o mechanismu vysílání styčných policistů, soudců nebo státních zástupců do Eurojustu.
Mohou také obsahovat ustanovení o výměně osobních údajů. V takovém případě se Eurojust poradí se společným kontrolním orgánem.
V zájmu řešení naléhavých záležitostí může Eurojust spolupracovat se subjekty uvedenými v odst. 1 písm. b) a c) i bez uzavření dohody, pokud jim v rámci této spolupráce nepředává osobní údaje.
4. Aniž je dotčen odstavec 3, uskuteční se předání osobních údajů Eurojustem subjektům uvedeným v odst. 1 písm. b) a orgánům třetích zemí uvedených v odst. 1 písm. c), na které se nevztahuje Úmluva Rady Evropy ze dne 28. ledna 1981, pouze je-li zajištěna dostatečně srovnatelná úroveň ochrany údajů.
Jakékoliv pozdější nedodržení nebo vysokou pravděpodobnost nedodržení podmínek odstavce 4 třetími zeměmi nebo subjekty uvedenými v odst. 1 písm. b) a c) musí Eurojust neprodleně oznámit společnému kontrolnímu orgánu a dotyčným členským státům.
Společný kontrolní orgán může zastavit další výměnu osobních údajů s danými subjekty do doby, než se přesvědčí, že byla zjednána přiměřená náprava.
6. Při jednání v postavení národního člena může národní člen výjimečně a výhradně za účelem přijetí naléhavých opatření k odvrácení nebezpečí bezprostředně ohrožujícího konkrétní osobu nebo veřejnou bezpečnost provést výměnu informací obsahujících osobní údaje, i když nejsou splněny podmínky odstavců 3 a 4.
Za zákonnost povolení předání údajů odpovídá tento národní člen.
O případech předání údajů a jejich důvodech vede národní člen záznamy.
Předání údajů se povolí, pouze pokud se příjemce zaváže použít je výhradně pro účely, pro které byly předány.
Článek 28
Organizace a činnost
1. Za organizaci a činnost Eurojustu odpovídá kolegium.
2. Kolegium zvolí z řad národních členů předsedu a, uzná-li to za nutné, nejvýše dva místopředsedy.
Výsledky volby předloží ke schválení Radě.
3. Předseda vykonává svou funkci jménem kolegia a pod jeho dohledem; řídí jeho práci a dohlíží na každodenní vedení zajišťované správním ředitelem.
Jednací řád stanoví, v jakých případech jsou jeho rozhodnutí nebo opatření podmíněna předchozím schválením kolegiem nebo jeho uvědoměním.
4. Funkční období předsedy trvá tři roky.
Předseda může být jednou opětně zvolen.
Funkční období případného místopředsedy nebo místopředsedů určuje jednací řád.
5. Eurojustu je nápomocen sekretariát řízený správním ředitelem.
6. Eurojust vykonává nad svými zaměstnanci pravomoci svěřené orgánu oprávněnému ke jmenování.
V souladu s jednacím řádem přijme kolegium vhodná pravidla k provedení tohoto odstavce.
Článek 29
Správní ředitel
1. Správního ředitele Eurojustu jmenuje kolegium jednomyslným rozhodnutím.
Kolegium sestaví výběrovou komisi, která po vyhlášení výběrového řízení sepíše seznam uchazečů, ze kterého kolegium vybere správního ředitele.
2. Funkční období správního ředitele trvá pět let.
Může být jmenován opakovaně.
3. Na správního ředitele se vztahují nařízení a předpisy platné pro úředníky a jiné zaměstnance Evropských společenství.
4. Správní ředitel je podřízen kolegiu a jeho předsedovi, který postupuje podle čl. 28 odst. 3. Odvolat z funkce jej může dvoutřetinová většina kolegia.
5. Správní ředitel pod dohledem předsedy odpovídá za běžné řízení Eurojustu a za řízení zaměstnanců.
Článek 30
Zaměstnanci
1. Na zaměstnance Eurojustu se vztahují nařízení a předpisy platné pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropských společenství, zejména ohledně jejich přijímání a postavení.
Zaměstnanci Eurojustu mohou být zaměstnanci přijímaní v souladu s nařízeními a předpisy uvedenými v odstavci 1 s ohledem na kritéria uvedená v článku 27 Služebního řádu úředníků Evropských společenství stanoveného nařízením (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [11], včetně kritéria rozložení podle zeměpisného původu.
Mají postavení stálých zaměstnanců, dočasných zaměstnanců nebo místních zaměstnanců.
Na žádost správního ředitele a se souhlasem předsedy uděleným jménem kolegia mohou být k Eurojustu prostřednictvím orgánů Společenství dočasně přiděleni úředníci Společenství jako dočasní zaměstnanci.
Členské státy mohou k Eurojustu vysílat vnitrostátní odborníky.
K vysílání vnitrostátních odborníků přijme kolegium nezbytná prováděcí pravidla.
3. Při výkonu svých úkolů jsou zaměstnanci podřízeni kolegiu; dbají při tom na úkoly a poslání Eurojustu a nežádají ani nepřijímají pokyny od žádné vlády, orgánu, organizace ani osoby nepatřící k Eurojustu.
Článek 31
Překladatelská a tlumočnická pomoc
1. Na činnost Eurojustu se vztahují úřední jazykové předpisy Unie.
2. Výroční zpráva Radě uvedená v čl. 32 odst. 1 druhém pododstavci se sepisuje v úředních jazycích orgánů Unie.
Článek 32
Předkládání zpráv Evropskému parlamentu a Radě
1. Každý rok předseda jménem kolegia písemně informuje Radu o činnosti a řízení Eurojustu, včetně rozpočtového hospodaření.
K tomuto účelu připraví kolegium výroční zprávu o činnosti Eurojustu a o problémech boje proti trestné činnosti v Unii, které vyplynuly v důsledku činnosti Eurojustu.
Ve výroční zprávě může Eurojust také činit návrhy na zlepšení soudní spolupráce v trestních věcech.
Předseda rovněž předloží jakoukoliv zprávu či informaci o činnosti Eurojustu, o kterou jej Rada případně požádá.
2. Předsednictví Rady předá každý rok Evropskému parlamentu zprávu o práci Eurojustu a o činnosti společného kontrolního orgánu.
Článek 33
Financování
1. Platy a požitky národních členů a asistentů uvedených v čl. 2 odst. 2 hradí jejich členské státy původu.
2. Vyvíjejí-li národní členové činnost v rámci úkolů Eurojustu, považují se výdaje spojené s touto činností za operativní výdaje ve smyslu čl. 41 odst. 3 Smlouvy.
Článek 34
Rozpočet
1. Pro každý rozpočtový rok, který odpovídá kalendářnímu roku, se sestaví odhad všech příjmů a výdajů Eurojustu.
Příjmy a výdaje se zahrnou do rozpočtu obsahujícího plán pracovních míst, který se předkládá rozpočtovému orgánu příslušnému pro souhrnný rozpočet Evropské unie.
Plán pracovních míst sestává z míst trvalé a dočasné povahy a z poznámky o vyslaných vnitrostátních odbornících a obsahuje počet, platovou třídu a kategorii zaměstnanců zaměstnávaných Eurojustem v daném rozpočtovém roce.
2. Příjmy a výdaje rozpočtu Eurojustu musí být vyrovnané.
3. Aniž jsou dotčeny jiné zdroje, může být příjmem Eurojustu příspěvek ze souhrnného rozpočtu Evropské unie.
4. Výdaje Eurojustu zahrnují mimo jiné výdaje na tlumočníky a překladatele, výdaje na bezpečnost, správní výdaje správní a výdaje na infrastrukturu, provozní náklady a nájemné, cestovní výdaje členů Eurojustu a jeho zaměstnanců a náklady vzniklé na základě smluv se třetími osobami.
Článek 35
Sestavení rozpočtu
1. Správní ředitel každoročně sestavuje předběžný návrh rozpočtu Eurojustu, ve kterém jsou pokryty výdaje následujícího rozpočtového roku.
Předběžný návrh předkládá kolegiu.
2. Každoročně nejpozději 1. března přijme kolegium návrh rozpočtu na příští rok a předloží jej Komisi.
3. Na základě návrhu rozpočtu navrhne Komise v rámci rozpočtového procesu výši ročního příspěvku do rozpočtu Eurojustu.
4. Na základě ročního příspěvku, určeného takto orgánem příslušným pro souhrnný rozpočet Evropské unie, přijme kolegium na začátku každého rozpočtového roku rozpočet Eurojustu a přizpůsobí jej jednotlivým příspěvkům do rozpočtu Eurojustu a prostředkům z jiných zdrojů.
Článek 36
Plnění rozpočtu a uvolnění
1. Rozpočet Eurojustu plní správní ředitel jakožto schvalující osoba.
O plnění rozpočtu informuje kolegium.
Každoročně nejpozději do 31. března předloží předseda za pomoci správního ředitele Evropskému parlamentu, Účetnímu dvoru a Komisi podrobné vyúčtování všech příjmů a výdajů za předchozí rozpočtový rok.
Účetní dvůr přezkoumá vyúčtování v souladu s článkem 248 Smlouvy o založení Evropského společenství.
2. Na doporučení Rady udělí Evropský parlament Eurojustu do 30. dubna roku n + 2 absolutorium za plnění rozpočtu.
Článek 37
Finanční nařízení o rozpočtu
Po obdržení stanovisek Komise a Účetního dvora přijme kolegium v souladu s článkem 142 finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [12] jednomyslně finanční nařízení o rozpočtu Eurojustu.
Článek 38
Audit
1. Finanční kontrolor jmenovaný kolegiem provádí kontrolu závazků a plateb veškerých výdajů a kontrolu stanovení a výběru veškerých příjmů Eurojustu.
2. Kolegium jmenuje interního auditora odpovědného mimo jiné za zajišťování řádného fungování systémů a postupů plnění rozpočtu v souladu s příslušnými mezinárodními normami.
Interním auditorem nesmí být schvalující osoba ani účetní.
Kolegium může o výkon této úlohy požádat interního auditora Komise.
3. Auditor předkládá Eurojustu zprávu o svých zjištěních a doporučeních a její kopii zasílá Komisi.
Na základě zprávy auditora přijímá Eurojust nezbytná opatření vycházející z těchto doporučení.
4. Na Eurojust se vztahují pravidla stanovená nařízením (ES) č.
1073/1999. Kolegium přijme nezbytná prováděcí opatření.
Článek 39
Přístup k dokumentům
Na návrh správního ředitele a s ohledem na zásady a omezení stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [13] přijme kolegium pravidla pro přístup k dokumentům Eurojustu.
Článek 40
Územní působnost
Toto rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar, který je zastupován národním členem za Spojené království.
Článek 41
Přechodná ustanovení
1. Národní členové Prozatímní jednotky pro soudní spolupráci, jmenovaní členskými státy podle rozhodnutí Rady 2000/799/SVV ze dne 14. prosince 2000 o zřízení Prozatímní jednotky pro soudní spolupráci [14], převezmou úlohu národních členů Eurojustu ve smyslu článku 2 tohoto rozhodnutí do konečného jmenování národního člena dotyčného členského státu, avšak nejpozději do konce druhého měsíce od nabytí účinku tohoto rozhodnutí, kdy jejich funkce skončí.
Na tomto základě požívají národní členové Prozatímní jednotky pro soudní spolupráci všech pravomocí národních členů ve smyslu tohoto rozhodnutí.
Konečné jmenování národního člena nabývá účinku dnem, který členský stát určí pro tento účel a úředně oznámí generálnímu sekretariátu Rady.
2. V průběhu tří měsíců od nabytí účinku tohoto rozhodnutí může členský stát prohlásit, že do dne uvedeného v článku 42 nebude uplatňovat některé články, zejména články 9 a 13, z důvodu jejich neslučitelnosti s jeho vnitrostátními právními předpisy.
O takovém prohlášení uvědomí generální sekretariát Rady členské státy a Komisi.
3. Dokud Rada neschválí jednací řád Eurojustu, přijímá kolegium všechna svá rozhodnutí dvoutřetinovou většinou, kromě případů, pro které toto rozhodnutí stanoví jednomyslné rozhodování.
4. Členské státy zajistí, aby byla až do konečného ustavení Eurojustu přijata veškerá opatření k tomu, aby se všemi případy, kterými se zabývá Prozatímní jednotka pro soudní spolupráci, zejména v rámci koordinace vyšetřování a stíhání, mohli dále účinně zabývat národní členové.
Národní členové sledují přinejmenším stejné cíle a vykonávají přinejmenším stejné úlohy jako Prozatímní jednotka pro soudní spolupráci.
Článek 42
Provedení
V případě potřeby uvedou členské státy své vnitrostátní právo do souladu s tímto rozhodnutím co nejdříve a nejpozději do 6. září 2003.
Článek 43
Nabytí účinku
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství, aniž je dotčen článek 41.
Tímto dnem ukončí svou činnost Prozatímní jednotka pro soudní spolupráci.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. února 2002
o kontrolních opatřeních a trestních sankcích v souvislosti s novou syntetickou drogou PMMA
(2002/188/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii,
s ohledem na společnou akci 97/396/SVV ze dne 16. června 1997 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových syntetických drog [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 uvedené akce,
s ohledem na podnět Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zpráva o hodnocení rizika látky PMMA (paramethoxymethylamfetamin neboli N-methyl-1-(4-methoxyfenyl)-2-aminopropan) byla vypracována na základě čl. 4 odst. 3 společné akce 97/396/SVV na zasedání svolaném pod záštitou vědeckého výboru Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost.
(2) V současnosti je PMMA kontrolována podle vnitrostátních protidrogových právních předpisů ve čtyřech členských státech.
(3) V současnosti není PMMA uvedena v žádné příloze Úmluvy OSN z roku 1971 o psychotropních látkách.
PMMA představuje zdravotní rizika pro osoby a může představovat hrozbu pro veřejné zdraví.
PMMA je amfetamin velmi blízký látce PMA, která byla vložena do přílohy 1 Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1971 o psychotropních látkách.
PMMA nemá žádnou léčebnou hodnotu.
(4) V Evropské unii je PMMA užívána v kombinaci s PMA v tabletách jako "extáze" (MDMA).
Ani pro PMMA, ani pro PMA není vlastní spotřebitelský trh.
(5) PMMA v kombinaci s PMA je spojována se třemi úmrtími v Evropském společenství.
Pokusy na zvířatech ukazují, že u PMMA je malý rozdíl mezi dávkou, která vyvolává psychoaktivní účinky, a dávkou, která vede ke smrtelné intoxikaci, takže u člověka vzniká velké riziko akutní otravy, která může vést až k smrti.
Zdá se, že PMMA se vyznačuje podobnou toxicitou jako PMA a MDMA.
(6) K obchodu s PMMA a její distribuci došlo ve čtyřech členských státech a tři z těchto států mají informace o úloze organizované trestné činnosti při obchodu s PMMA/PMA.
Při 29 kontrolách bylo zajištěno 18870 tablet obsahujících PMMA.
V Evropské unii nedochází k masové výrobě PMMA.
V zemích východní Evropy byly odhaleny dvě laboratoře a předpokládá se, že se zde ve výrobě těchto látek pokračuje.
(7) Je třeba, aby látka PMMA ve členských státech podléhala kontrolním opatřením a trestům tak, jak je to stanoveno v jejich právních předpisech, které jsou v souladu s jejich závazky podle Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1971 o psychotropních látkách s ohledem na látky uvedené v přílohách I a II uvedené úmluvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Členské státy učiní v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy veškerá potřebná opatření, aby látku PMMA (paramethoxymethylamfetamin neboli N-methyl-1-(4-methoxyfenyl)-2-aminopropan) podrobily kontrolním opatřením a trestům tak, jak je to stanoveno v jejich právních předpisech, které jsou v souladu s jejich závazky podle Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1971 o psychotropních látkách s ohledem na látky uvedené v přílohách I a II uvedené úmluvy.
Článek 2
5 odst. 1 třetího pododstavce společné akce 97/396/SVV opatření uvedená v článku 1 do tří měsíců ode dne vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.
Do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto rozhodnutí v platnost uvědomí členské státy generální sekretariát Rady a Komise o přijatých opatřeních.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 28. února 2002
o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis
(2002/192/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na článek 4 Protokolu o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství (dále jen "schengenský protokol"),
s ohledem na žádost vlády Irska vyjádřenou v dopisech zaslaných předsedovi Rady dne 16. června 2000 a 1. listopadu 2000, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis upřesněná ve zmíněných dopisech,
s ohledem na stanovisko Komise ze dne 14. září 2000 k této žádosti,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Irsko má v oblasti upravené v hlavě VI třetí části Smlouvy o založení Evropského společenství zvláštní postavení, které je uznáno v Protokolu o postavení Spojeného království a Irska a v Protokolu o použití některých hledisek článku 14 Smlouvy o založení Evropského společenství na Spojené království a Irsko, připojených Amsterodamskou smlouvou ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství.
(2) Schengenské acquis bylo vytvořeno a funguje jako soudržný celek, který musí být plně přijímán a uplatňován všemi státy, které podporují zásadu zrušení kontrol osob na společných hranicích.
(3) Schengenský protokol stanoví, že Irsko může s ohledem na své zvláštnípostavení požádat, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis.
(4) Irsko přijme povinnosti členského státu vyplývající z článků úmluvy z roku 1990 o provádění Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 (dále jen "Schengenská úmluva") vyjmenovaných v tomto rozhodnutí.
(5) S ohledem na výše zmíněné zvláštní postavení Irska se na ně nevztahují na základě tohoto rozhodnutí ustanovení Schengenské úmluvy týkající se hranic.
(6) S ohledem na citlivé záležitosti upravené v článcích 26 a 27 Schengenské úmluvy bude Irsko tyto články uplatňovat spolu s opatřeními tohoto rozhodnutí, která jsou založena na těchto článcích.
(7) Irsko požádalo, aby se na ně vztahoval soubor ustanovení schengenského acquis, která se týkají zřízení a provozu Schengenského informačního systému (dále jen "SIS") vyjma ustanovení týkající se záznamů uvedených v článku 96 Schengenské úmluvy a ostatních ustanovení týkajících se těchto záznamů.
(8) podle stanoviska Rady má musí účast Irska na části schengenského acquis respektovat soudržnost oblastí, které tvoří celé acquis.
(9) Rada tedy uznává právo Irska podle článku 4 schengenského protokolu požádat, aby se na ně vztahovala některá ustanovení, a zároveň bere na vědomí, že je nezbytné přihlédnout k dopadu této účasti Irska na ustanovení o zřízení a provozu SIS na výklad ostatních relevantních ustanovení schengenského acquis a na finanční důsledky.
(10) Byl dodržen postup uvedený v čl. 2 odst. 1 dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o stanovení práv a povinností mezi Irskem a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na jedné straně a Islandskou republikou a Norským královstvím na straně druhé v oblastech schengenského acquis, které se vztahují na tyto státy[1],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Na Irsko se vztahují následující ustanovení schengenského acquis:
a) pokud jde o ustanovení Schengenské úmluvy, její závěrečný akt a společná prohlášení:
i) články 26 a 27;
Článek 39;
Článek 44;
články 46 a 47, vyjma čl. 47 odst.2 písm. c);
články 48 až 51;
články 52 a 53;
články 54 až 58;
Článek 59;
články 61 až 66;
články 67 až 69;
články 71 až 73;
články 75 a 76;
články 126 až 130, pokud souvisejí s ustanoveními, která se na Irsko vztahují na základě tohoto písmene;
společné prohlášení 3 připojené k závěrečnému aktu týkající se čl. 71 odst. 2;
ii) následující ustanovení týkající se Schengenského informačního systému, pokud nesouvisejí s článkem 96:
Článek 92;
články 93 až 95;
články 97 až 100;
Článek 101, vyjma odstavec 2;
články 102 až 108;
články 109 až 111, pokud jde o osobní údaje zaznamenané ve vnitrostátní součásti SIS Irska;
články 112 a 113;
Článek 114, pokud jde o osobní údaje zaznamenané ve vnitrostátní součásti SIS Irska;
články 115 až 118;
iii) ostatní ustanovení týkající se Schengenského informačního systému:
Článek 119;
b) pokud jde o ustanovení dohod o přistoupení k Schengenské úmluvě, jejich závěrečné akty a společná prohlášení:
i) dohoda o přistoupení Italské republiky podepsaná dne 27. listopadu 1990: článek 4;
ii) dohoda o přistoupení Španělského království podepsaná dne 25. června 1991: článek 4 a závěrečný akt, část III, prohlášení 2;
iii) dohoda o přistoupení Portugalské republiky podepsaná dne 25. června 1990: články 4, 5 a 6;
iv) dohoda o přistoupení Řecké republiky podepsaná dne 6. listopadu 1990: články 3, 4 a 5 a závěrečný akt, část III, prohlášení 2;
v) dohoda o přistoupení Rakouské republiky podepsaná dne 28. dubna 1990: článek 4;
vi) dohoda o přistoupení Dánského království podepsaná dne 19. prosince 1990: články 4 a 6 a závěrečný akt, část II, společné prohlášení 3;
vii) dohoda o přistoupení Finské republiky podepsaná dne 19. prosince 1990: články 4 a 5 a závěrečný akt, část II, společné prohlášení 3;
viii) dohoda o přistoupení Švédského království podepsaná dne 19. prosince 1990: články 4 a 5 a závěrečný akt, část II, společné prohlášení 3;
c) pokud jde o ustanovení následujících rozhodnutí výkonného výboru zřízeného Schengenskou úmluvou, souvisejí-li s ustanoveními, která se vztahují na Irsko v souladu s písmenem a);
i) SCH/Com-ex (93) 14 (zlepšení praktické spolupráce mezi soudními orgány v boji proti nedovolenému obchodu s drogami);
SCH/Com-ex (94) 28 rev. (potvrzení pro převoz omamných nebo psychotropních látek stanovené v článku 75);
SCH/Com-ex (98) 26 def. (zřízení stálého výboru pro provádění Schengenské úmluvy), s výhradou vnitrostátních úprav upřesňujících způsoby účasti irských odborníků na úkolech prováděných pod záštitou příslušné pracovní skupiny Rady);
SCH/Com-ex (98) 51 rev. 3 (přeshraniční policejní spolupráce v oblasti předcházení a odhalování trestné činnosti, pokud je požadována);
SCH/Com-ex (98) 52 (příručka o přeshraniční policejní spolupráci);
SCH/Com-ex (99) 1 rev. 2 (drogová situace);
SCH/Com-ex (99) 6 (situace v odvětví telekomunikací);
SCH/Com-ex (99) 8 rev. 2 (platby informátorům);
SCH/Com-ex (99) 11 rev. 2 (Dohoda o spolupráci při řízení o dopravních přestupcích);
SCH/Com-ex (99) 18 (zlepšení policejní spolupráce při předcházení trestným činům a jejich odhalování);
ii) SCH/Com-ex (97) 2 (zadání zakázky na předběžnou studii pro SIS II);
SCH/Com-ex (97) 18 (příspěvky Norska a Islandu na zřizovací a provozní náklady C.SIS);
SCH/Com-ex (97) 24 (vývoj SIS);
SCH/Com-ex (97) 35 (finanční nařízení o C.SIS);
SCH/Com-ex (98) 11 (C.SIS s 15/18 přípojkami)
SCH/Com-ex (99) 5 (příručka Sirene);
d) pokud jde o ustanovení následujících prohlášení výkonného výboru zřízeného Schengenskou úmluvou, pokud souvisejí s ustanoveními, která se vztahují na Irsko v souladu s písmenem a);
i) SCH/Com-ex (96) prohl. 6 rev. 2 (prohlášení o vydávání osob);
ii) SCH/Com-ex (97) prohl. 13 rev. 2 (únosy nezletilých);
SCH/Com-ex (99) prohl. 2 rev. (struktura SIS).
Článek 2
1. Příslušným ministerstvem podle čl. 65 odst. 2 Schengenské úmluvy je pro Irsko Ministerstvo pro spravedlnost, rovnost a právní reformu.
2. Na Irsko se vztahují tyto akty Rady:
a) rozhodnutí 2000/586/SVV ze dne 28. září 2000 o postupu, kterým se mění čl. 40 odst. 4 a 5, čl. 41 odst. 7 a čl. 65 odst. 2 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích[2], pokud se uvedené rozhodnutí vztahuje k čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990;
b) směrnice 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí[3];
c) směrnice 2001/51/ES ze dne 28. června 2001, kterou se doplňuje článek 26 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985[4].
Článek 3
Delegace, která ve společném kontrolním orgánu zřízeném článkem 115 Schengenské úmluvy zastupuje vnitrostátní kontrolní orgán Irska, není oprávněna hlasovat ve společném kontrolním orgánu o věcech týkajících se uplatňování nebo rozvoje ustanovení schengenského acquis, která se na Irsko nevztahují;
Článek 4
1. Aniž je dotčen čl. 6 odst. 3, rozhodne Rada o uvedení ustanovení uvedených v článku 1 v platnost mezi Irskem a členskými státy, jakož i ostatními státy, pro něž tato ustanovení již byla uvedena v platnost, jakmile budou splněny odpovídající podmínky ve všech těchto členských státech a ostatních státech. Rada může rozhodnout, že pro uvedení jednotlivých ustanovení v platnost budou stanovena rozdílná data podle oblastí.
2. Před uvedením ustanovení podle článku 1 v platnost v souladu s odstavcem 1 rozhodne Rada o právních a technických prováděcích pravidlech včetně ustanovení týkajících se ochrany údajů v souvislosti s účastí Irska na ustanoveních uvedených ve čl. 1 písm. a) bod ii) a iii), písm. c) bod ii) a písm. d) bod ii).
3. Každé rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 přijmou jednomyslně všichni členové Rady uvedení ve článku 1 schengenského protokolu a zástupce vlády Irska.
Zástupce vlády Spojeného království se také účastní rozhodování Rady podle tohoto článku.
Článek 5
1. Pro Irsko jsou závazné následující akty Rady:
a) rozhodnutí Rady 1999/323/ES ze dne 3. května 1999, kterým se stanoví finanční nařízení upravující rozpočtová hlediska správy prováděné generálním tajemníkem Rady pro smlouvy, které uzavírá v zastoupení některých členských států a které se týkají zřízení a fungování pomocného serveru řídící jednotky a sítě SIRENE II. etapa[5], a všechny jeho následné změny;
b) rozhodnutí Rady 2000/265/ES ze dne 27. března 2000, kterým se stanoví finanční nařízení upravující rozpočtová hlediska správy vykonávané náměstkem generálního tajemníka Rady pro smlouvy, které uzavírá v zastoupení některých členských států a které se týkají zřízení a fungování komunikační infrastruktury pro schengenské prostředí ("Sisnet")[6], a všechny jeho následné změny;
c) rozhodnutí Rady 2000/777/ES ze dne 1. prosince 2000 o uplatňování schengenského acquis v Dánsku, Finsku, Švédsku, jakož i na Islandu a v Norsku[7];
d) nařízení (ES) č. 2424/2001 ze dne 6. prosince 2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II)[8];
e) rozhodnutí Rady 2001/886/SVV ze dne 6. prosince 2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace(SIS II)[9].
2. Irsko ponese náklady spojené s technickým zajištěním své částečné účasti na provozu SIS.
Článek 6
1. Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Nabývá účinku dnem 1. dubna 2002.
2. Ode dne přijetí tohoto rozhodnutí se má za to, že Irsko neodvolatelně oznámilo předsedovi Rady v souladu s článkem 5 schengenského protokolu, že e chci účastnit všech návrhů a podnětů založených na schengenském acquis uvedeném v článku 1.
3. Opatření založená na schengenském acquis uvedeném v článku 1, která byla přijata před přijetím rozhodnutí Rady uvedeným v čl. 4 odst. 1, včetně opatření uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. a) až c), vstupují pro Irsko v platnost ke dni nebo ke dnům, ke kterým Rada rozhodne v souladu s článkem 4, že pro Irsko vstupuje v platnost acquis uvedené v článku 1, ledaže toto opatření stanoví jiné datum.
Rozhodnutí Rady
ze dne 4. března 2002
o uzavření čtvrté změny Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu
(2002/215/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 ve spojení s první větou čl. 300 odst. 2 a prvním pododstavcem čl. 300 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství se s ohledem na svou odpovědnost v oblasti životního prostředí stalo rozhodnutím 88/540/EHS [3] smluvní stranou Vídeňské úmluvy o ochraně ozonové vrstvy a Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, a schválilo rozhodnutím 91/690/EHS [4] první změnu uvedeného protokolu, schválilo rozhodnutím 94/68/ES [5] druhou změnu uvedeného protokolu a schválilo rozhodnutím 2000/646/ES [6] třetí změnu tohoto protokolu.
(2) Nedávné skutečnosti ukazují, že pro dostatečnou ochranu ozonové vrstvy je potřebný vyšší stupeň regulace obchodu s látkami, které poškozují ozonovou vrstvu, než jaký poskytuje Montrealský protokol ve znění změny z roku 1997, a stejné poznatky ukazují potřebu dalších opatření ke kontrole výroby regulovaných látek, které poškozují ozon, a zejména s hydrochlorfluoruhlovodíky a novými látkami.
(3) Čtvrtá změna Montrealského protokolu o zavedení těchto kontrol byla smluvními stranami přijata v prosinci 1999 v Pekingu.
(4) Komise se jménem Společenství účastnila jednání a přijetí této změny.
(5) Společenství přijalo opatření v oblasti, které se změna týká, zejména v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu [7], a proto by vzhledem ke své výlučné pravomoci přijímat opatření ke kontrole obchodu mezi Společenstvím a dalšími smluvními stranami mělo v této oblasti převzít mezinárodní závazky.
(6) Je nezbytné, aby Společenství schválilo čtvrtou změnu Montrealského protokolu, protože se ustanovení této změny týkají výroby regulovaných látek a obchodu s regulovanými látkami mezi Společenstvím a dalšími smluvními stranami, za jehož provádění odpovídá Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Čtvrtá změna Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, se schvaluje jménem Společenství.
Znění této změny je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn určit osobu nebo osoby zmocněné k uložení listiny o schválení této čtvrté změny jménem Společenství u generálního tajemníka OSN v souladu s článkem 13 Vídeňské úmluvy o ochraně ozonové vrstvy, ve spojení s článkem 3 čtvrté změny Montrealského protokolu.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 7. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 1999/283/ES, kterým se stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých afrických zemí, a zejména pokud jde o Botswanu, a kterým se mění rozhodnutí 2000/585/ES, kterým se stanoví veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz masa volně žijící a farmové zvěře a králičího masa ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 892)
(Text s významem pro EHP)
(2002/219/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, ovcí a koz, prasat, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí[1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001[2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh[3], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES[4], a zejména na čl. 16 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/118/EHS ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS[5], naposledy pozměněnou nařízením 1999/724/ES[6], a zejména na čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých afrických zemí jsou stanoveny v rozhodnutí Komise 1999/283/ES[7] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/736/ES[8].
(2) Veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz masa volně žijící a farmové zvěře a králičího masa ze třetích zemí jsou stanoveny v rozhodnutí Komise 2000/585/ES[9] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/793/ES[10].
(3) Dne 7. února 2002 bylo v Botswaně v pásmu č. 7 schváleném ES oznámeno ohnisko slintavky a kulhavky a příslušný veterinární orgán Botswany okamžitě pozastavil vývoz vykostěného čerstvého masa z celé země do Evropského společenství.
(4) Příslušný veterinární orgán poskytl informace a záruky týkající se regionalizace některých pásem (10, 11, 12, 13 a 14) v Botswaně, které by proto měly být schváleny k dovozu vykostěného čerstvého masa ze skotu, ovcí a koz a farmových a volně žijících kopytníků do Společenství.
(5) Rozhodnutí 1999/283/ES a 2000/585/ES musí být odpovídajícím způsobem pozměněna, avšak členské státy povolí, aby byly do Společenství dováženy dodávky vykostěného čerstvého masa ze skotu, ovcí a koz a farmových a volně žijících kopytníků poražených před dnem 7. února 2002 z pásem, která k tomu byla předtím schválena ES.
(6) Toto rozhodnutí bude přezkoumáno na základě vývoje nákazové situace.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy I a II rozhodnutí 1999/283/ES se nahrazují přílohami I a II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Přílohy I a II rozhodnutí 2000/585/ES se nahrazují přílohami III a IV tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 96/587/ES o zveřejnění seznamu uznaných subjektů, které byly oznámeny členskými státy v souladu se směrnicí Rady 94/57/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 995)
(Text s významem pro EHP)
(2002/221/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 94/57/ES ze dne 22. listopadu 1994 kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi lodí a dohledem nad nimi a pro související činnosti námořní správy [1], ve znění směrnice Komise 97/58/ES [2], a zejména na čl. 4 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Seznam uznaných subjektů byl zveřejněn rozhodnutím Komise 96/587/ES ze dne 30. září 1996 [3], ve znění rozhodnutí 98/403/ES [4].
(2) S ohledem na rozhodnutí Komise 2000/481/ES ze dne 14. července 2000 o uznání RINAVE — Registro Internacional Naval, SA přijaté v souladu se směrnicí Rady 94/57/ES [5] a rozhodnutí Komise 2001/890/ES ze dne 13. prosince 2001 o uznání "Hellenic Register of Shipping", přijaté v souladu se směrnicí Rady 94/57/ES [6], by Komise měla tento seznam aktualizovat.
(3) Rozhodnutí 96/587/ES by proto mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 96/587/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. března 2002
o prováděcích pravidlech ke směrnici Rady 91/492/EHS, pokud jde o maximální hodnoty a metody analýzy některých mořských biotoxinů u mlžů, mořských ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů
(oznámeno pod číslem K(2002) 1001)
(Text s významem pro EHP)
(2002/225/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na kapitolu V odst. 3 a 5 přílohy uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Kapitola V bod 7 přílohy směrnice 91/492/EHS stanoví, že běžné biologické vyšetřovací metody nesmějí dávat pozitivní výsledky na přítomnost diarrhetického toxinu (DSP = Diarrhetic Shellfish Poison) v jedlých částech mlžů (celé tělo nebo jednotlivé jedlé části těl mlžů).
(2) Bylo vědecky prokázáno, že některé mořské biotoxiny, jako je komplex průjmového onemocnění ze zkažených měkkýšů (DSP) (kyselina okadaová (OA) a dinophysistoxiny (DTXs)) a také yessotoxiny (YTXs), pectonotoxiny (PTXs) a kyseliny azaspirové (AZAs) představují vážné riziko pro lidské zdraví, pokud jejich množství v mlžích, mořských ostnokožcích, pláštěncích nebo mořských plžích překračuje určité hodnoty.
(3) S ohledem na nedávné vědecké studie je nyní možné stanovit maximální hodnoty a metody analýzy pro výše uvedené biotoxiny.
(4) Členské státy by měly sladit a uplatňovat maximální hodnoty a metody analýzy, aby ochránily lidské zdraví.
(5) Kromě biologických testovacích metod by měly být přijímány alternativní metody zjišťování, jako jsou chemické metody a zkoušky in vitro, jestliže se prokáže, že vybrané metody nejsou méně účinné než biologické metody a že jejich provádění poskytuje rovnocennou úroveň ochrany veřejného zdraví.
(6) Navrhované maximální hodnoty jsou založeny na prozatímních údajích a měly by být přehodnoceny, jakmile budou k dispozici nové vědecké údaje.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí stanoví maximální hodnoty mořských biotoxinů komplexu průjmových onemocnění ze zkažených měkkýšů (DSP) (kyselina okadaová a dinophysistoxiny), yessotoxinů, pectenotoxinů a kyselin azaspirových, jakož i metody analýzy, které se mají použít k jejich zjištění.
Uplatňuje se u mlžů, mořských ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů, kteří jsou určeni k okamžité lidské spotřebě nebo k dalšímu zpracování před spotřebou.
Článek 2
Maximální hodnota kyseliny okadaové, dinosphysistoxinů a pectenotoxinů společně u živočichů uvedených v článku 1 (celé tělo nebo jednotlivé jedlé části těl) činí 160 μg ekvivalentů kyseliny okadaové/kg.
Metody analýzy jsou stanoveny v příloze.
Článek 3
Maximální hodnota yessotoxinů u živočichů uvedených v článku 1 (celé tělo nebo jednotlivé jedlé části těl) činí 1 mg ekvivalentu yessotoxinu/kg.
Metody analýzy jsou stanoveny v příloze.
Článek 4
Maximální hodnota kyselin azaspirových u živočichů uvedených v článku 1 (celé tělo nebo jednotlivé jedlé části těl) činí 160 μg ekvivalentů kyselin azaspirových/kg.
Metody analýzy jsou stanoveny v příloze.
Článek 5
Pokud výsledky prováděných analýz prokáží nerovnosti mezi různými metodami, považuje se za referenční metodu biologická zkouška na myších.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. března 2002
o zavedení zvláštních hygienických kontrol pro sběr a zpracování některých mlžů vykazujících vyšší celkové množství toxinu ASP (amnesic shellfish poison) než je mez stanovená směrnicí Rady 91/492/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 1009)
(Text s významem pro EHP)
(2002/226/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na kapitolu V poslední bod přílohy uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Kapitola V bod 7a přílohy směrnice Rady 91/492/EHS stanoví, že celkové množství "amnesic shellfish poison" (ASP) v jedlých částech měkkýšů (celé tělo nebo jednotlivé jedlé části) nesmí být vyšší než 20 mikrogramů kyseliny domoové na kilogram při testování metodou vysoce účinné kapalinové chromatografie (HPLC).
(2) V případě mlžů druhů Pecten maximus a Pecten jacobaeus, vědecké studie ukázaly, že při koncentraci kyseliny domoové v celém těle v rozmezí 20 až 250 mg/kg, za určitých omezujících podmínek, je koncentrace kyseliny domoové v přitahovači a/nebo gonádách určených k lidské spotřebě obvykle nižší než je mez 20 mg/kg.
(3) S ohledem na nedávné vědecké studie by se mělo stanovit, pouze pro fázi sběru a pouze pro mlže náležející k druhům uvedeným v bodu 2 odůvodnění, celkové množství ASP v celém těle na vyšší úrovni než je mez stanovená ve směrnici 91/492/EHS.
(4) Je na příslušném úřadu členského státu, aby schválil provozovny, které provádějí zvláštní úpravu těchto mlžů, a aby ověřoval uspokojivé uplatňování postupů "vlastních hygienických kontrol" stanovených v článku 6 směrnice Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [3], naposledy pozměněné směrnicí 97/79/ES.
(5) Ustanovení tohoto rozhodnutí by se měla přehodnotit, jakmile budou vědecké důkazy naznačovat, že je potřeba zavést jiné hygienické kontroly nebo pozměnit parametry vytvořené za účelem ochrany veřejného zdraví.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odchylně od kapitoly V bodu 7a přílohy směrnice 91/492/EHS mohou členské státy schválit sběr mlžů druhů Pecten maximus a Pecten jacobaeus vykazujících koncentraci kyseliny domoové v celém těle v rozmezí 20 mg/kg až 250 mg/kg, podle požadavků odstavce 2.
2. Požadavky uvedené v odstavci 1 jsou tyto:
a) mlži musejí splňovat požadavky na sběr stanovené v příloze tohoto rozhodnutí;
b) musejí být převáženi v kontejnerech nebo vozidlech uzavřených podle pokynů příslušného úřadu a odesíláni přímo z produkčních oblastí do schválené provozovny oprávněné provádět zvláštní úpravu těchto mlžů, jež zahrnuje odstranění hepatopankreatu, měkkých tkání nebo kterékoli jiné kontaminované části, které nejsou v souladu s bodem 2 přílohy.
Seznam provozoven se zvláštním schválením je předám příslušným úřadem Evropské Komisi a členským státům;
c) musejí být provázeni dokladem o registraci vydaným příslušným úřadem pro každou partii, který upřesňuje požadavky kapitoly II bodu 6 přílohy směrnice 91/492/EHS, jakož i anatomickou část nebo části, jež mohou být zpracovány k lidské spotřebě.
Stálé povolení k přepravě vydané příslušným úřadem není přijímáno;
d) po celkovém odstranění hepatopankreatu, měkkých tkání a jiných kontaminovaných částí, nesmějí přitahovač a/nebo gonády určené k lidské spotřebě vykazovat větší celkové množství ASP, při zjišťování metodou HPLC, než je 20 mg/kg kyseliny domoové.
Článek 2
1. Každá partie konečného produktu musí být testována provozovnou se zvláštním schválením.
Obsahuje-li vzorek, podle definice bodu 2 přílohy tohoto rozhodnutí, více než 20 mg/kg kyseliny domoové, musí být celá partie pod dohledem příslušného úřadu zničena.
2. Hepatopankreas, měkké tkáně a jiné toxické části, které překračují mez stanovenou v bodě 2 přílohy (včetně konečného produktu, který přesahuje mez 20 mg/kg kyseliny domoové) musejí být zničeny pod dohledem příslušného úřadu.
3. Příslušný úřad dohlíží na to, aby "vlastní hygienické kontroly" podle článku 6 směrnice 91/493/EHS byly uplatňovány na úpravy podle čl. 1 odst. 2 písm. b) tohoto rozhodnutí. Producent informuje příslušný úřad o všech výsledcích týkajících se konečného produktu, které nejsou v souladu s kapitolou V bodem 7a přílohy směrnice 91/492/EHS.
Článek 3
Ustanovení tohoto rozhodnutí budou přezkoumána s ohledem na vědecký pokrok.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. března 2002,
kterým se potvrzuje zřízení izraelského systému sledování správné laboratorní praxe (SLP) a jeho uspokojivé uvedení v činnost
(2002/227/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 1999/662/ES ze dne 19. července 1999 o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím a státem Izrael o vzájemném uznávání zásad správné laboratorní praxe (SLP) a kontrolních programů dodržování těchto zásad [1], a zejména na čl. 3 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
po konzultaci se zvláštním výborem jmenovaným Radou,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) První dvě zasedání smíšeného výboru EU-Izrael zřízeného na základě dohody, se konala ve dnech 27. listopadu 2000 a 16. listopadu 2001 a bylo při nich podrobně přezkoumáno zřízení izraelského národního systému sledování správné laboratorní praxe (SLP).
(2) Dodatečné informace požadované útvary Komise poskytl izraelský kontrolní orgán SLP, Israel Laboratory Accreditation Authority (ISRAC), včas.
(3) V souladu s čl. 11 odst. 2 a 3 dohody má Komise potvrdit, že kontrolní systém SLP byl zřízen a uspokojivě uveden v činnost před ukončením počátečního období dohody,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Společenství potvrzuje, že izraelský systém sledování SLP byl zřízen a uspokojivě uveden v činnost během počátečního období a že toto počáteční období může být tedy ukončeno s cílem přejít do fáze provádění dohody nejpozději dne 1. května 2002.
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. prosince 2001,
kterým se uznává pět izraelských zkušeben splňujících požadavky správné laboratorní praxe (SLP) v oblastech jejich odborné způsobilosti
(2002/228/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 1999/662/ES ze dne 19. července 1999 o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím a státem Izrael o vzájemném uznávání zásad správné laboratorní praxe (SLP) a kontrolních programů dodržování těchto zásad [1], a zejména na čl. 3 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
po konzultaci se zvláštním výborem jmenovaným Radou,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Po kontrolách provedených jmenovanými inspektory ES v době mezi 28. březnem 1996 a 1. lednem 2000 v souladu s článkem 12 dohody mezi Evropským společenstvím a státem Izrael o vzájemném uznávání zásad správné laboratorní praxe (SLP) a kontrolních programů dodržování těchto zásad bylo shledáno, že pět izraelských zkušeben splňuje požadavky správné laboratorní praxe (SLP) v oblastech jejich odborné způsobilosti.
(2) V souladu s článkem 12 dohody by mělo být pět výše uvedených zkušeben uznáno Společenstvím,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Společenství uznává, že pět izraelských zkušeben uvedených v příloze vyhovuje SLP v oblastech jejich odborné způsobilosti.
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. března 2002,
kterým se stanovují revidovaná ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství obuvi a kterým se mění rozhodnutí 1999/179/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1015)
(Text s významem pro EHP)
(2002/231/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na článek 4 a na čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Rovněž stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum těchto kritérií.
(4) Je vhodné přezkoumat ekologická kritéria stanovená rozhodnutím Komise 1999/179/ES ze dne 17. února 1999, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství obuvi [2], s přihlédnutím k vývoji trhu.
Zároveň je třeba změnit dobu platnosti uvedeného rozhodnutí prodlouženou rozhodnutím 2001/832/ES [3].
(5) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(6) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/179/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kriteriím.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí vycházejí z návrhu kritérií, který vypracoval Výbor Evropské unie pro ekoznačku zřízený podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby byla udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí obuv spadat do skupiny výrobků "obuv", jak je definována v článku 2, a musí splňovat ekologická kritéria stanovená v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Skupinou výrobků "obuv" se rozumějí:
Veškeré výrobky patřící k oblečení určené k ochraně nebo krytí nohou s pevnou vnější podrážkou dotýkající se země.
Článek 3
Pro správní účely se této skupině výrobků přiděluje číselný kód "017".
Článek 4
Článek 3 rozhodnutí 1997/179/ES se nahrazuje tímto: "Definice skupiny výrobků a zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platí do dne 31. března 2003."
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2002 do 31. března 2006.
Nebudou-li do 31. března 2006 přijata revidovaná kritéria, toto rozhodnutí se použije do dne 31. března 2007.
Výrobci výrobků spadajících do skupiny výrobků "obuv", kterým byla udělena ekoznačka Společenství před 1. dubnem 2002, mohou tuto značku nadále používat až do 31. března 2003.
Výrobcům výrobků spadajících do skupiny výrobků "obuv", kteří požádali o udělení ekoznačky před 1. dubnem 2002, může být ekoznačka udělena za podmínek stanovených v rozhodnutí 1999/179/ES až do 31. března 2003.
Nové žádosti o udělení ekoznačky pro skupinu výrobků "obuv" předložené po 1. dubnu 2002 musí splňovat kritéria stanovená v tomto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. února 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2000/745/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovými a antisubvenčními řízeními týkajícími se dovozů některých typů polyethylentereftalátů pocházejících mimo jiné z Indie
(oznámeno pod číslem K(2002) 620)
(2002/232/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2238/2000 [2] (dále jen "základní antidumpingové nařízení"), a zejména na články 8 a 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [3] (dále jen "základní antisubvenční nařízení"), a zejména na články 13 a 15 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŘÍZENÍ
(1) Nařízením (ES) č. 2603/2000 [4] Rada uložila konečné vyrovnávací clo ve formě zvláštní částky 41,3 EUR na tunu na dovozy některých typů polyethylentereftalátů pocházejících mimo jiné z Indie, s výjimkou dovozů od několika jmenovitě uvedených indických společností, na něž se vztahuje nižší clo. Dovozy některých typů polyethylentereftalátů vyvážených společnostmi, od nichž byly přijaty závazky, byly od tohoto cla osvobozeny podle čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení.
(2) Nařízením (ES) č. 2604/2000 [5] Rada uložila konečné antidumpingové clo ve formě zvláštní částky 181,7 EUR na tunu na dovozy některých typů polyethylentereftalátů pocházejících mimo jiné z Indie, s výjimkou dovozů od několika jmenovitě uvedených indických společností, na něž se vztahují odlišné celní sazby. Dovozy některých typů polyethylentereftalátů vyvážených společnostmi, od nichž byly přijaty závazky, byly od tohoto cla osvobozeny podle čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení.
(3) Dne 29. listopadu 2000 Komise přijala rozhodnutí 2000/745/ES [6], kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s oběma výše uvedenými řízeními vývozci uvedenými v článku 1 uvedeného rozhodnutí a ukončila šetření, která se jich týkala.
(4) Dne 26. června 2001 Komise oznámila nařízením (ES) č. 1240/2001 [7] zahájení přezkumu z důvodu "nového vývozce" u nařízení Rady (ES) č. 2604/2000, kterým se uvaluje konečné antidumpingové clo na dovozy některých typů polyethylentereftalátů pocházejících mimo jiné z Indie, ruší se clo u dovozů od jednoho vyvážejícího výrobce a tyto dovozy se podrobují registraci.
(5) Konečná zjištění a závěry šetření jsou uvedena v nařízení Rady (ES) č. 496/2002 [8], kterým se mění nařízení (ES) č. 2604/2000.
B. ZÁVAZEK
(6) Po zveřejnění, kterým byla společnost Futura Polymers Ltd (dále jen "dotyčná společnost") informována o skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo stanoveno uvalení konečného antidumpingového cla na její dovozy do Společenství, nabídla cenový závazek podle čl. 8 odst.
1 základního antidumpingového nařízení. Tímto závazkem daný vyvážející výrobce nabídnul, že nebude svým nezávislým zákazníkům prodávat za ceny nižší než určité minimální ceny.
(7) Komise se domnívá, že závazek nabízený dotyčnou společností je přijatelný, protože odstraňuje škodlivé účinky dumpingu.
Kromě toho pravidelné a podrobné zprávy, které se dotyčná společnost zavázala Komisi předkládat, umožní účinné sledování.
Spolupráce dotyčné společnosti při šetření, její struktura a organizace prodejů, jakož i vlastnosti dotyčného výrobku jsou navíc takové, že Komise považuje riziko obcházení závazku za omezené.
(8) Aby Komise mohla dále účinně sledovat plnění závazku společností, je osvobození od cla při předložení žádosti o propuštění do volného oběhu podle závazku podmíněno předložením obchodní faktury příslušným celním orgánům.
Tato obchodní faktura musí být vystavena společností, od níž byl přijat závazek, a musí obsahovat informace uvedené v příloze nařízení (ES) č. 2604/2000.
Pokud taková faktura není předložena nebo pokud neodpovídá výrobku předloženému celním orgánům, měla by být zaplacena příslušná sazba antidumpingového cla.
(9) V případě podezření z porušení, porušení nebo odvolání závazku lze uvalit antidumpingové clo podle čl. 8 odst. 9 a 10 základního antidumpingového nařízení,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V rozhodnutí.2000/745/ES se v článku 1 v tabulce doplňuje nový řádek, který zní:
Futura Polymers Limited _BAR_ Indie _BAR_ A184 _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. března 2002,
kterým se mění a opravuje rozhodnutí 2002/79/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu podzemnice olejné a některých výrobků z podzemnice olejné, pocházejících nebo zasílaných z Číny, a rozhodnutí 2002/80/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu fíků, lískových ořechů a pistácií a některých výrobků z nich, pocházejících nebo zasílaných z Turecka
(oznámeno pod číslem K(2002) 1187)
(Text s významem pro EHP)
(2002/233/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/43/EHS ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
po konzultaci s členskými státy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2002/79/ES [2] zavádí zvláštní podmínky dovozu podzemnice olejné a některých výrobků z podzemnice olejné, pocházejících nebo zasílaných z Číny.
Rozhodnutí Komise 2002/80/ES [3] zavádí zvláštní podmínky dovozu fíků, lískových ořechů a pistácií a některých výrobků z nich, pocházejících nebo zasílaných z Turecka.
(2) Za účelem minimalizace negativních účinků na obchod je třeba přijmout ustanovení ohledně zásilek, které opustily Čínu a Turecko před 11. březnem 2002, pod podmínkou, že hospodářský subjekt může na základě odběru vzorků a analýzy prokázat, v souladu se směrnicí Komise 98/53/ES ze dne 16. července 1998, kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu množství určitých kontaminujících látek v potravinách [4], že tyto kontaminující látky vyhovují ustanovením právních předpisů Společenství ohledně aflatoxinu B1 a celkových aflatoxinů.
(3) Je nezbytné doplnit vstupní místa pro Belgii, Španělsko, Francii, Itálii, Nizozemsko, Portugalsko, Finsko, Rakousko a Švédsko, přes která mohou být výrobky zahrnuté do rozhodnutí 2002/79/ES a 2002/80/ES dováženy.
V zájmu přehlednosti by měla být příloha II rozhodnutí 2002/79/ES a 2002/80/ES nahrazena.
(4) Rozhodnutí 2002/79/ES a 2002/80/ES by tedy měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(5) Zároveň je vhodné, aby byly opraveny některé jazykové chyby v německém a nizozemském znění rozhodnutí 2002/79/ES a v německém, francouzském a nizozemském znění rozhodnutí 2002/80/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2002/79/ES se mění takto:
1. vkládá se nový článek 1a, který zní: "Článek 1a
Odchylně od čl. 1 odst. 1 členské státy povolí dovozy zásilek, které nejsou doprovázeny výsledky úředního odběru vzorků a analýzy ani osvědčením o zdravotní nezávadnosti, které opustily Čínu před 11. březnem 2002, pokud hospodářský subjekt může na základě odběru vzorků a analýzy v souladu s ustanoveními směrnice Komise 98/53/ES [5] prokázat, že tyto zásilky vyhovují ustanovením nařízení Komise (ES) č. 194/97, pokud jde o maximální povolené úrovně aflatoxinu B1 a celkových aflatoxinů.";
2. příloha II se nahrazuje zněním přílohy I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí 2002/79/ES se opravuje takto:
1. v čl. 1 odst. 5 první větě:
Týká se pouze německého znění.
2. v čl. 2 druhé větě:
Týká se pouze nizozemského znění.
Článek 3
Rozhodnutí 2002/80/ES se mění takto:
1. vkládá se nový článek 1a, který zní: "Článek 1a
Odchylně od čl. 1 odst. 1 členské státy povolí dovozy zásilek, které nejsou doprovázeny výsledky úředního odběru vzorků a analýzy ani osvědčením o zdravotní nezávadnosti, které opustily Turecko před 11. březnem 2002, pokud hospodářský subjekt může na základě odběru vzorků a analýzy v souladu s ustanoveními směrnice Komise 98/53/ES [6], že tyto zásilky vyhovují ustanovením nařízení Komise (ES) č. 194/97, pokud jde o maximální povolené úrovně aflatoxinu B1 a celkových aflatoxinů.";
2. příloha II se nahrazuje zněním přílohy II tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Rozhodnutí 2002/80/ES se opravuje takto:
1. 8.bod odůvodnění se nahrazuje tímto: Týká se pouze německého znění;
2. v čl. 1 odst. 1 čtvrté odrážce:
Týká se pouze nizozemského znění;
3. čl. 1 odst. 5 by měl znít:
Týká se pouze francouzského a nizozemského znění.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/245/ES, Euratom o postupech, jimiž členské státy předávají Komisi informace v rámci systému vlastních zdrojů Společenství
(oznámeno pod číslem K(2002) 416)
(2002/235/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 94/728/ES, Euratom ze dne 31. října 1994 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [2], kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom, a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V nařízení (ES, Euratom) č. 1355/96 [3] přijala Rada ustanovení, která mají zlepšit některé části postupů, jimiž členské státy zpravují Komisi o opatřeních, které přijaly k vymáhání vlastních zdrojů, zejména v případě podvodů a nesrovnalostí.
(2) Na tomto základě přijala Komise rozhodnutí 97/245/ES, Euratom ze dne 20. března 1997 o postupech, jimiž členské státy předávají Komisi informace v rámci systému vlastních zdrojů Společenství [4].
(3) Z důvodu efektivnosti nákladů by se mělo racionalizovat využití dostupných zdrojů informací soustředěním se zejména na informace o podvodech a nesrovnalostech, které lze považovat za reprezentativní, co se týče jejich důsledků.
(4) Je třeba využít zkušenosti získané při podávání žádostí o odpisy a ke zlepšení úpravy formulářů používaných za tímto účelem.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Poradního výboru pro vlastní zdroje, zřízeného článkem 20 nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha VI rozhodnutí 97/245/ES, Euratom se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 94/360/ES o snížené četnosti fyzických kontrol zásilek některých produktů při dovozu ze třetích zemí podle směrnice Rady 90/675/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 1121)
(Text s významem pro EHP)
(2002/237/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí 97/78/ES byla zrušena a nahrazena směrnice 90/675/EHS [2], na jejímž základě bylo přijato rozhodnutí Komise 94/360/ES [3].
(2) Po objevení stop růstových cizorodých hormonů v mase dováženém ze Spojených států amerických bylo rozhodnutím Komise 1999/302/ES [4] pozměněno rozhodnutí 94/360/ES tak, aby byl zaveden zesílený kontrolní systém u veškerého dovozu čerstvého hovězího masa a drobů, vyjma bizoního maso a drobů, dovážených z uvedené země.
(3) Po objevení těchto reziduí posílily orgány Spojených států amerických v červnu 1999 svůj program skotu bez hormonů.
Program byl však pozastaven v červenci 1999, když byly v průběhu návštěvy Potravinového a veterinárního úřadu Komise ve Spojených státech amerických zjištěny v rámci tohoto programu další obtíže, a znovu spuštěn v září 1999 v zesílené formě jako program hormonálně neošetřovaného skotu.
(4) Rozhodnutím Komise 1999/518/ES [5] byla dále rozšířena kontrolní opatření na stanovištích hraniční kontroly Společenství o zvláštní testování na stilbeny poté, co příslušné orgány Švýcarska objevily v hovězím mase dováženém ze Spojených států dietylstilboestrol (DES).
(5) Na základě příznivých výsledků programu testů byla v září 2000 rozhodnutím Komise 2000/583/ES [6] snížena četnost kontrol čerstvého masa dováženého ze Spojených států amerických z kontrol všech zásilek na kontroly 20 % zásilek a členské státy byly zproštěny povinnosti umožnit dovoz zásilek na své území pouze v případě příznivých výsledků vyšetření a analýz.
(6) Toto rozhodnutí bylo prvním krokem k úplnému zrušení povinnosti podrobovat testům na zjištění hormonů všechny zásilky vybrané k fyzickým kontrolám a uvedené rozhodnutí bylo třeba přezkoumat na základě pozdějších výsledků testů podle článku 2 rozhodnutí 1999/302/ES.
(7) Doplňkové kontroly zavedené rozhodnutím 1999/302/ES a rozhodnutím 1999/518/ES a testy uskutečněné v rámci programu Evropského společenství s doplňkovými testy na zjištění hormonů neodhalily za příslušné období žádné pozitivní vzorky čerstvého hovězího masa a drobů.
(8) Je tedy třeba zrušit požadavek na testování 20 % zásilek masa dováženého ze Spojených států amerických na výskyt hormonů a s ohledem na laboratorní vyšetření nakládat s těmito dováženými produkty stejně jako s masem dováženým z ostatních třetích zemí.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 94/360/ES se mění takto:
Článek 1a se zrušuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. února 2002
o uzavření Dohody o spolupráci a celní unii mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou San Marino a protokolu k této dohodě v důsledku rozšíření, které vstoupilo v platnost dnem 1. ledna 1995
(2002/245/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 113 a 308 ve spojení s čl. 300 odst. 2 druhou větou a čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o spolupráci a celní unii mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou San Marino (dále jen "dohoda") byla podepsána v Bruselu dne 16. prosince 1991 a byla ratifikována dvanácti členskými státy, které v té době byly jejími signatáři.
(2) Do doby, než vstoupí dohoda v platnost [3], byla uzavřena Prozatímní dohoda o obchodu a celní unii mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou San Marino.
(3) K Evropské unii se připojilo Rakousko, Finsko a Švédsko a tyto státy musí v souladu se Smlouvou o přistoupení přistoupit k dohodě.
(4) Jejich přistoupení nevyžaduje žádnou jinou změnu dohody než přípravu závazných znění ve finském a švédském jazyce.
(5) Za těchto okolností, s ohledem na zvláštní situaci San Marina a za účelem uskutečňování cílů Společenství v oblasti vnějších hospodářských vztahů by dohoda, pokud jde o Společenství a 12 signatářských členských států, měla vstoupit v platnost.
(6) Rada jednající jménem Společenství by měla současně schválit protokol k dohodě v důsledku přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království k Evropské unii (dále jen "protokol").
(7) V případě Rakouska, Finska a Švédska vstoupí v platnost dohoda a protokol a v případě dvanácti ostatních států vstoupí v platnost protokol k této dohodě po oznámení, že byly ukončeny příslušné postupy k tomuto účelu nezbytné,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o spolupráci a celní unii mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou San Marino, podepsaná v Bruselu dne 16. prosince 1991, včetně prohlášení, která tvoří součást této dohody, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody a prohlášení se připojují k tomuto rozhodnutí.
Předseda Rady provede jménem Společenství notifikaci stanovenou v článku 30 dohody.
Článek 2
Protokol k Dohodě o spolupráci a celní unii mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou San Marino v důsledku přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království k Evropské unii se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Předseda Rady provede jménem Společenství notifikaci stanovenou v článku 3 protokolu.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. března 2002
o pozastavení uvádění na trh a dovozu želé cukrovinek obsahujících potravinářskou přídatnou látku E 425 konjac
(oznámeno pod číslem K(2002) 1283)
(Text s významem pro EHP)
(2002/247/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [1], a zejména na čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 53 odst. 1 nařízení (ES) č. 178/2002 může Komise pozastavit uvádění na trh nebo používání potravin, které mohou představovat vážné riziko pro lidské zdraví, pokud se nelze s tímto rizikem úspěšně vypořádat pomocí opatření přijatých dotyčnými členskými státy.
(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/2/ES ze dne 20. února 1995 o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla [2] povoluje ve své příloze IV použití potravinářské přídatné látky E 425 konjac v potravinách za určitých podmínek.
(3) Několik členských států a třetích zemí učinilo opatření k dočasnému zákazu uvádění želé cukrovinek ve tvaru minipohárků (tzv. jelly mini-cups) obsahujících látku E 425 konjac na trh, neboť se jimi zadusilo několik dětí ve třetích zemích.
Komise byla o těchto opatřeních informována.
(4) Někteří výrobci želé cukrovinek ve tvaru minipohárků přihlédli k riziku pro lidské zdraví a opatřují obal potraviny varováním zdůrazňujícím riziko pro děti a starší osoby.
(5) Komise přezkoumala informace dodané členskými státy společně se Stálým výborem pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
(6) Na základě informací poskytnutých členskými státy, které přijaly opatření na vnitrostátní úrovni, lze konstatovat, že želé cukrovinky ve tvaru minipohárků obsahující látku E 425 konjac představují riziko ohrožení života.
Kromě tvaru a velikosti jsou to chemické a fyzikální vlastnosti konjaku, které způsobují, že jsou želé cukrovinky ve tvaru minipohárků vážným rizikem pro lidské zdraví.
(7) V tomto případě varování na etiketě nestačí k ochraně lidského zdraví, a zejména ne u dětí.
(8) Vzhledem k rozdílnosti opatření přijatých některými členskými státy a ke skutečnosti, že jiné členské státy nepřijaly vůbec žádná opatření, jsou k poskytnutí dostatečné ochrany lidského zdraví nezbytná opatření v rámci celého Společenství.
(9) K ochraně lidského zdraví je nezbytné pozastavit uvádění želé cukrovinek ve tvaru minipohárků obsahujících konjac na trh a používání konjaku v želé cukrovinkách ve tvaru minipohárků, jakož i dovoz želé cukrovinek ve tvaru minipohárků obsahujících konjac.
Kromě toho musejí být pozastaveny všechny ostatní želé cukrovinky obsahující konjac i používání konjaku ve všech takových výrobcích, neboť mohou představovat totéž riziko jako želé cukrovinky ve tvaru minipohárků.
(10) Komise navrhne Evropskému parlamentu a Radě změnu směrnice 95/2/ES o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla, aby se změnilo povolení k používání látky E 425 konjac v souladu s tímto rozhodnutím.
(11) Komise přezkoumá, zda je nutné přijmout další opatření proti nebezpečí zadušení, které by mohlo hrozit z obecného používání želírujících látek u želé cukrovinek, a případně předloží příslušné návrhy.
(12) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Uvádění želé cukrovinek na trh, včetně želé cukrovinek ve tvaru minipohárků, obsahujících látku E 425: konjac: (i) guma konjac (ii) konjac glukomannan se pozastavuje.
2. Používání látky E 425: konjac: (i) guma konjac (ii) konjac glukomannan v želé cukrovinkách, včetně želé cukrovinek ve tvaru minipohárků, se pozastavuje.
3. Dovoz želé cukrovinek, včetně želé cukrovinek ve tvaru minipohárků, obsahujících látku E 425: konjac: (i) guma konjac (ii) konjac glukomannan se pozastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. března 2002
o některých ochranných opatřeních týkajících se některých produktů rybolovu a akvakultury určených k lidské spotřebě a dovážených z Myanmaru
(oznámeno pod číslem K(2002) 1302)
(Text s významem pro EHP)
(2002/249/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [1], a zejména na čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [2], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zejména pokud jde o potraviny, čl. 53 odst. 1 písm. b) bod iii) nařízení (ES) č. 178/2002 stanoví, že mohou být přijata vhodná prozatímní opatření, pokud je zřejmé, že by potraviny dovážené ze třetí země mohly představovat vážné ohrožení zdraví lidí a zvířat nebo životního prostředí.
(2) V souladu se směrnicí 97/78/ES by měla být přijata nezbytná opatření týkající se dovozu některých produktů ze třetích zemí, pokud nastane nebo je pravděpodobné, že nastane, situace, která by mohla vážně ohrozit zdraví zvířat nebo lidí.
(3) U krevet/garnátů určených k lidské spotřebě a dovezených z Myanmaru byla zjištěna přítomnost chloramfenikolu.
(4) Jelikož přítomnost této látky představuje možné nebezpečí pro lidské zdraví, z každé zásilky krevet/garnátů dovezených z Myanmaru by se měl odebrat a analyzovat vzorek, aby se prokázala jejich nezávadnost.
(5) Nařízení (ES) č. 178/2002 stanovilo systém pro rychlou výměnu informací o potravinářských produktech a tento systém by se měl použít při provádění požadavku na vzájemnou výměnu informací stanovenou podle směrnice 97/78/ES.
(6) Toto rozhodnutí bude přezkoumáno podle jistot poskytnutých příslušnými myanmarskými úřady a na základě výsledků rozborů provedených členskými státy.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se použije pro krevety/garnáty dovážené z Myanmaru.
Článek 2
1. Členské státy použijí vhodné plány namátkové kontroly a vhodné detekční metody a podrobí každou zásilku krevet/garnátů dovážených z Myanmaru chemickému rozboru, aby se ujistily, že dotčené produkty nepředstavují nebezpečí pro lidské zdraví.
Tímto rozborem by se měla zejména zjistit přítomnost chloramfenikolu.
2. Prostřednictvím systému pro rychlou výměnu informací stanoveného nařízením (ES) č. 178/2002 členské státy neprodleně informují Komisi o výsledcích rozboru uvedeného v odstavci 1.
Článek 3
Nejsou-li výsledky rozborů uvedených v článku 2 příznivé, členské státy dovoz produktů uvedených v článku 1 na svá území nebo jejich odeslání do jiného členského státu neschválí.
Článek 4
Veškeré výdaje spojené s používáním tohoto nařízení ponese odesílatel, adresát nebo jejich zástupce.
Článek 5
Členské státy změní opatření, která používají pro dovoz, aby byla v souladu s tímto rozhodnutím.
Neprodleně o nich informují Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno podle jistot poskytnutých příslušnými myanmarskými úřady a na základě výsledků rozborů uvedených v článku 2.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. března 2002
o určitých ochranných opatřeních týkajících se drůbežího masa a určitých produktů rybolovu a akvakultury určených k lidské spotřebě a dovážených z Thajska
(oznámeno pod číslem K(2002) 1319)
(Text s významem pro EHP)
(2002/251/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [1], a zejména na čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [2], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zejména v případě potravin stanoví čl. 53 odst. 1 písm. b) bod iii) nařízení (ES) č. 178/2002, že se přijmou odpovídající prozatímní opatření, je-li zřejmé, že potraviny dovážené ze třetí země mohou představovat vážné riziko pro zdraví lidí a zvířat nebo pro životní prostředí.
(2) Podle směrnice 97/78/ES musejí být přijata nezbytná opatření v případě dovozu určitých produktů pocházejících ze třetích zemí, v nichž se vyskytne nebo šíří jakákoli příčina, která může představovat vážné nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat.
(3) V drůbežím mase a v garnátech/krevetách určených k lidské spotřebě a dovezených z Thajska byla zjištěna přítomnost nitrofuranů.
(4) Jelikož přítomnost této látky představuje možné riziko pro lidské zdraví, měl by být z každé zásilky drůbežího masa a garnátů/krevet dovezených z Thajska odebrán vzorek, který bude analyzován, aby byla prokázána zdravotní nezávadnost zásilky.
(5) Nařízení (ES) č. 178/2002 stanovilo systém včasné výměny informací o potravinářských produktech a je vhodné použít tento systém při zavádění povinnosti vzájemného předávání informací podle směrnice 97/78/ES.
(6) Toto rozhodnutí bude posouzeno s ohledem na záruky poskytnuté příslušnými thajskými úřady a na základě výsledků testů provedených členskými státy.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se vztahuje na drůbeží maso a garnáty/krevety dovážené z Thajska.
Článek 2
1. Členské státy pomocí vhodných plánů odběru vzorků a zjišťovacích metod podrobí každou zásilku drůbežího masa a každou zásilku garnátů/krevet dovážených z Thajska chemickému testu, aby zajistily, že dotčené produkty nepředstavují nebezpečí pro lidské zdraví.
Tento test je nutné provést zejména kvůli zjištění přítomnosti antimikrobiálních látek, především nitrofuranů a jejich metabolitů.
2. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o výsledcích testů uvedených v odstavci 1, a to prostřednictvím systému včasné výměny informací podle nařízení (ES) č. 178/2002.
Článek 3
Členské státy povolí dovoz produktů uvedených v článku 1 na své území nebo jejich odeslání do jiného členského státu jen pokud jsou výsledky testů uvedených v článku 2 příznivé.
Článek 4
Veškeré výdaje spojené s prováděním tohoto nařízení hradí odesílatel, příjemce nebo jejich obchodní zástupce.
Článek 5
Členské státy změní opatření, která uplatňují při dovozech, aby byla v souladu s tímto rozhodnutím.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí bude posouzeno s ohledem na záruky poskytnuté příslušnými thajskými úřady a na základě výsledků testů uvedených v článku 2.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 26. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 92/452/EHS, kterým se stanoví seznam týmů pro odběr embryí schválených ve třetích zemích pro vývoz embryí skotu do Společenství, pokud jde o Kanadu
(oznámeno pod číslem K(2002) 1214)
(Text s významem pro EHP)
(2002/252/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 94/113/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příslušné veterinární útvary Kanady požádaly o provedení změn v seznamech týmů úředně schválených na jejich území pro vývoz embryí domácího skotu do Společenství, které stanoví rozhodnutí Komise 92/452/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/46/ES [4].
(2) Komise obdržela od příslušných veterinárních útvarů Kanady záruky týkající se dodržování požadavků stanovených v článku 8 směrnice 89/556/EHS. Příslušný tým pro odběr byl
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. března 2002,
kterou se stanoví definice případů pro hlášení přenosných nemocí do sítě Společenství podle rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2119/98/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1043)
(2002/253/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2119/98/ES ze dne 24. září 1998 o zřízení sítě epidemiologického dozoru a kontroly přenosných nemocí ve Společenství [1], a zejména na čl. 3 písm. c) uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Členské státy musí sdělovat informace o epidemiologickém vývoji a vzniku ohrožení veřejného zdraví přenosnými nemocemi s využitím sítě Společenství takovým způsobem, který umožní srovnávání, aby bylo možné přijímat preventivní a kontrolní opatření na úrovni Společenství i na vnitrostátní úrovni.
(2) Mají-li být tyto informace srovnatelné, je nezbytné stanovit společné definice případů, a to i tehdy, pokud ještě nebyly vytvořeny sítě dozoru specifické pro jednotlivá onemocnění.
Jakmile toto rozhodnutí vstoupí v platnost, musí být definice případů používány pro hlášení do sítě Společenství a musí splňovat požadavky právních předpisů o ochraně osobních údajů.
(3) Definice případů, které zajistí srovnatelnost hlášení, musí tvořit odstupňovaný systém umožňující strukturám nebo orgánům členských států využívat určité pružnosti při sdělování informací o nemocech a zvláštních zdravotních problémech.
Tyto definice případů zejména usnadní podávání hlášení o chorobách uvedených v rozhodnutí Komise 2000/96/ES [2].
(4) Definice případů musí být vypracovány tak, aby umožňovaly všem členským státům v co největší míře přispívat do systému hlášení s použitím údajů z jejich stávajících systémů.
Musí v nich být stanoveny různé stupně citlivosti a specifičnosti podle toho, za jakým účelem je sběr informací prováděn, a mělo by být snadné tyto definice měnit.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného na základě rozhodnutí č. 2119/98/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Ke sdělování údajů pro epidemiologický dozor a kontrolu přenosných nemocí podle ustanovení rozhodnutí č. 2119/98/ES, a zejména článku 4 uvedeného rozhodnutí, používají členské státy definice případů uvedené v příloze.
Článek 2
Na základě nejnovějších vědeckých údajů budou v tomto rozhodnutí prováděny příslušné nezbytné úpravy.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2003.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. března 2002,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství televizním přijímačům
(oznámeno pod číslem K(2002) 1142)
(Text s významem pro EHP)
(2002/255/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na článek 4 a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Opatření stanovená tímto rozhodnutím se zakládají na návrhu kritérií vypracovaných výborem Evropské unie pro ekoznačku zřízeným podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(4) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohla být udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí televizní přijímač spadat do skupiny výrobků definované článkem 2 tohoto rozhodnutí a musí splňovat kritéria stanovená v příloze.
Článek 2
Skupinou výrobků "televizní přijímače" se rozumějí: "Elektronická zařízení napájená ze sítě, která jsou určena k přijímání, dekódování a zobrazování televizních signálů, ať již analogových nebo digitálních, vysílaných přes satelit, kabelem nebo anténními signály, a která mají obrazovku o úhlopříčce alespoň deset palců (25 cm)."
Článek 3
Pro správní účely se této skupině výrobků přiděluje číselný kód "022".
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2002 do dne 31. března 2005.
Nebudou-li do dne 31. března 2005 přijata revidovaná kritéria, toto rozhodnutí se použije do dne 31. března 2006.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. března 2002,
kterým se opravuje rozhodnutí 2000/275/ES o rovnocennosti některých skupin řidičských průkazů
(oznámeno pod číslem K(2002) 1175)
(Text s významem pro EHP)
(2002/256/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/56/ES [2], a zejména na čl. 1 odst. 2 a čl. 10 první pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomuto důvodu:
V příloze rozhodnutí Komise 2000/275/ES [3] byly učiněny chyby.
Je proto nezbytné je změnit,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 2000/275/ES se mění na stranách uvedených v závorce takto:
1) V popisu belgického modelu 1 (s. 3) se slovo "obecně" nahrazuje slovem "vždy".
2) V tabulce rovnocenností německého modelu 2 (s. 8), ve sloupci "Odpovídající skupiny", se ve třetím řádku slova "méně než 24 míst k sezení" slovy "25 míst k sezení nebo méně".
3) V tabulce rovnocenností řeckého modelu 1 (s. 14), ve sloupci "Odpovídající skupiny", se ve třetím řádku nahrazuje označení "B*" označením "B pro profesionální použití".
4) V tabulce rovnocenností španělského modelu 1 (s. 15), ve sloupci "Odpovídající skupiny", se v šestém řádku nahrazuje označení "C1" označením "C1 (viz 1)", v sedmém řádku se nahrazuje označení "C1 E" označením "C1 E (viz 1)" a v osmém řádku se nahrazuje označení "C, CE (viz 1)" označením "C, CE (viz 2)".
"Další informace" španělského modelu 1 (s. 15) se nahrazuje tímto textem: "Další informace:
1. Není-li na straně 6 řidičského průkazu uvedeno omezení maximální přípustné hmotnosti na 7500 kg, zahrnuje skupina C1 právo řídit vozidla skupiny C. Není-li žádné takové omezení vyznačeno a držitel řidičského oprávnění je oprávněn řídit vozidla skupiny C1 E nebo C2 E, zahrnují tyto skupiny právo řídit vozidla skupiny CE.
2. Je-li držitel řidičského oprávnění skupiny C2 současně držitelem řidičského oprávnění skupiny D, je navíc oprávněn k řízení skupiny DE.";
6) Týká se pouze francouzského znění.
7) V tabulce rovnocenností rakouského modelu 3 (s. 29), ve sloupci "Odpovídající skupiny", se v pátém řádku nahrazuje závorka "(viz 1)" závorkou "(viz 2)".
8) V tabulce rovnocenností rakouského modelu 4 (s. 30), ve sloupci "Odpovídající skupiny", se v druhém řádku nahrazuje označení "A1, B" označením "B".
9) Část "Modely vydávané
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. března 2002
o zřízení skupiny generálních ředitelů pro pracovní vztahy
(2002/260/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 211 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise zdůrazňuje ve svém sdělení o agendě pro sociální politiku [1] nutnost kladného a dynamického vzájemného působení hospodářské a sociální politiky a politiky zaměstnanosti. Potvrzuje zejména svůj úmysl zohledňovat změny v pracovním prostředí a navrhuje řadu akcí na modernizaci a zlepšení pracovních vztahů.
(2) V této souvislosti je třeba zdokonalit stávající právní předpisy a přizpůsobit je novému hospodářství s cílem podpořit novou rovnováhu mezi pružností a bezpečností zaměstnanců.
(3) K tomuto účelu musí být zřízena skupina na vysoké úrovni, která by z vlastního podnětu nebo na žádost poskytovala svá stanoviska Komisi a napomáhala jí v její práci, například při přípravě nových podnětů Společenství, při přezkumu acquis communautaire, při plánování výzkumných programů, rozborů a studií, při hodnocení a provádění pracovního práva Společenství, jakož i při školení a informování o právu Společenství.
Skupina by rovněž mohla rozvíjet výměnu inovačních zkušeností a šíření osvědčených postupů v této oblasti.
(4) Taková stálá skupina na vysoké úrovni posiluje a podporuje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí při dodržování zásady subsidiarity.
Tato spolupráce se stává důležitější s ohledem na nastávající rozšíření Unie, zvýšení nadnárodního charakteru pracovních vztahů, nadnárodní proces průmyslové restrukturalizace a na modernizaci pracovního práva, která učiní pracovní trh dynamičtější a která vyžaduje větší průhlednost,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Zřizuje se skupina generálních ředitelů pro pracovní vztahy (dále jen "skupina") jako subjekt pro porady, úvahy, výměny a spolupráci mezi členskými státy a Komisí.
2. Úkolem skupiny je
a) založit úzkou spolupráci mezi orgány členských států a Komisí v otázkách, které se týkají
- přípravy podnětů Společenství v oblasti pracovních vztahů,
- použití a přezkumu acquis communautaire v oblasti pracovního práva,
- vypracování výzkumných programů, rozborů, studií, publikací a opatření ke zvýšení povědomí o pracovním právu Společenství;
b) sledování vývoje politik v oblasti pracovního práva a pracovních vztahů;
c) zajištění výměny zkušeností a správných postupů v oblasti individuálního a kolektivního pracovního práva.
Článek 2
1. Skupina se skládá z generálních ředitelů pro pracovní vztahy členských států.
2. Skupině předsedá zástupce Komise.
3. Skupina může zřizovat odborné nebo pracovní skupiny.
Článek 3
1. Skupinu svolává předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost nejméně poloviny členů skupiny.
2. Skupina v zásadě zasedá dvakrát do roka.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 93/198/EHS o veterinárních předpisech a veterinárních osvědčeních pro dovoz ovcí a koz ze třetích zemí a kterým se mění příloha E směrnice Rady 91/68/EHS o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství
(oznámeno pod číslem K(2002) 1178)
(Text s významem pro EHP)
(2002/261/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS [1] ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, ovcí, koz a prasat a čerstvého masa a masných výrobků ze třetích zemí, naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na články 8 a 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/68/EHS o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství [3], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 2001/10/ES [4], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 93/198/EHS [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 97/231/ES [6], stanoví veterinární předpisy a veterinární osvědčení pro dovoz ovcí a koz.
(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001, o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií [7], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1326/2001 [8], nařizuje, aby ovce a kozy určené pro chov, dovážené ze třetích zemí, vyhovovaly srovnatelným podmínkám vyžadovaným uvnitř Společenství.
(3) Podmínky stanovené ve veterinárních osvědčeních pro obchod s chovnými ovcemi a kozami uvnitř Společenství a pro jejich dovoz ze třetích musí být proto pozměněny, aby odrážely tyto nové požadavky Společenství.
(4) Je vhodné aktualizovat a sladit osvědčení pro dovoz všech druhů ovcí a koz s požadavky stanovenými pro ostatní živočišné druhy.
(5) Přílohy směrnice Rady 91/68/EHS a rozhodnutí 93/198/EHS musí proto být odpovídajícím způsobem pozměněny.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I části 1a a 1b a příloha II části 1a a 1b rozhodnutí 93/198/EHS se nahrazují odpovídajícími částmi v příloze I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Vzor III v příloze E směrnice 91/68/EHS se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Rozhodnutí evropského parlamentu
ze dne 14. března 2002,
kterým se mění rozhodnutí 94/262/ESUO, ES, Euratom o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce práv
(2002/262/ES, ESUO, Euratom)
EVROPSKÝ PARLAMENT,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 195 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na čl. 20 D odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 107 D odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 17. listopadu 2000, kterým se mění rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 9. března 1994 o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce práv [1],
s ohledem na stanovisko Komise,
s ohledem na souhlas Rady,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veřejný ochránce práv je podle čl. 22 odst. 5 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [2] považován pro účely uvedeného nařízení za orgán.
(2) Nařízením Rady (ES, ESUO, Euratom) č. 2673/1999, kterým se mění finanční nařízení, byl v souhrnném rozpočtu Evropské unie vytvořen zvláštní oddíl pro veřejného ochránce práv a provedena odpovídající změna souvisejících ustanovení finančního nařízení.
(3) Je proto třeba změnit rozhodnutí Evropského parlamentu 94/262/ESUO, ES, Euratom ze dne 9. března 1994 o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce práv [3] tak, aby zaručovalo, že rozpočet veřejného ochránce práv bude obsažen v příloze oddílu I (Parlament) souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
(4) Články 12 a 16 uvedeného rozhodnutí by proto měly být zrušeny,
ROZHODL TAKTO:
Článek 1
Zrušují se články 12 a 16 rozhodnutí 94/262/ESUO, ES, Euratom.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. dubna 2002,
kterým se v zásadě uznává úplnost dokumentací předložených k podrobnému zkoumání s ohledem na možné zařazení nikobifenu, tritosulfuronu a bifenazátu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
(oznámeno pod číslem K(2002) 1306)
(Text s významem pro EHP)
(2002/268/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/103/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 91/414/EHS stanoví vytvoření seznamu Společenství obsahujícího účinné látky, které jsou povoleny pro použití v přípravcích na ochranu rostlin.
(2) Společnost BASF AG z Německa předložila dne 26. dubna 2001 německým orgánům dokumentaci týkající se účinné látky nikobifenu s žádostí o její zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Společnost BASF AG z Německa předložila dne 8. června 2001 německým orgánům žádost týkající se tritosulfuronu.
Společnost Crompton Europe Ltd předložila dne 23. července 2001 nizozemským orgánům žádost týkající se účinné látky bifenazátu.
(3) Německé a nizozemské orgány sdělily Komisi, že dokumentace týkající se dotyčných účinných látek se po předběžném zkoumání jeví splňovat požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Předložené dokumentace se jeví splňovat též požadavky na údaje a informace podle přílohy III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku. V souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS byly dokumentace příslušnými žadateli následně zaslány Komisi a ostatním členským státům a postoupeny Stálému rostlinolékařskému výboru.
(4) Mělo by být úředně potvrzeno, že dokumentace v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – pro alespoň jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS.
(5) Tímto rozhodnutím není dotčeno právo Komise požádat žadatele, aby dotyčnému členskému státu, který byl jmenován zpravodajem pro danou účinnou látku, předložil další údaje nebo informace pro objasnění určitých bodů v dokumentaci.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dokumentace týkající se účinných látek uvedených v příloze tohoto rozhodnutí, které byly předloženy Komisi a členským státům za účelem zařazení těchto látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS, v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Dokumentace s ohledem na navržená použití vyhovují též požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující účinnou látku.
Článek 2
Členské státy zpravodajové budou pokračovat v podrobném zkoumání dotyčných dokumentací a co možná nejdříve, nejpozději však do jednoho roku ode dne oznámení toto rozhodnutí, předloží Komisi zprávy o závěrech těchto zkoumání, k nimž se připojí všechna doporučení ohledně zařazení nebo nezařazení dotyčné účinné látky do přílohy I směrnice 91/414/EHS a všechny podmínky s tím související.
Členské státy zpravodajové vyrozumí žadatele o látkách uvedených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/574/ES o určení společné látky pro daňové značení plynových olejů a petroleje
(oznámeno pod číslem K(2002) 1244)
(2002/269/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 95/60/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daňovém značení plynových olejů a petroleje [1], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím Komise 2001/574/ES [2] byl produkt s vědeckým názvem N-ethyl-N-[2-(1-isobutoxyethoxy)ethyl]-4-(fenylazo)anilin (Solvent Yellow 124) stanoven společnou značkovací látkou pro daňové značení plynových olejů a petroleje.
V příloze uvedeného rozhodnutí byla tato značkovací látka popsána pomocí obchodního názvu, vědeckého názvu a identifikace podle Colour indexu.
Jelikož se však použití obchodního názvu nejeví nezbytné, měl by být odkaz na tento název zrušen.
(2) V zájmu jasnosti by tudíž měla být příloha rozhodnutí 2001/574/ES nahrazena.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro spotřební daně,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 2001/574/ES se nahrazuje tímto:
"
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 93/24/EHS, 93/244/EHS a 2001/618/ES, pokud jde o seznam území nebo regionů členských států prostých Aujeszkyho choroby a regionů, kde se používají schválené programy eradikace Aujeszkyho choroby
(oznámeno pod číslem K(2002) 1326)
(Text s významem pro EHP)
(2002/270/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou a aktualizovanou rozhodnutím Komise 2001/298/ES [2], a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 93/24/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/746/ES [4] a rozhodnutí Komise 93/244/EHS [5] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/905/ES [6] stanoví dodatečné záruky požadované v rámci obchodu s prasaty uvnitř Společenství týkající se Aujeszkyho choroby a seznamy území v členských státech, která jsou prosta této choroby a kde se používají schválené programy pro tlumení této choroby.
Počínaje dnem 1. července 2002 se rozhodnutí 93/24/EHS a 93/244/EHS zrušují a nahrazují rozhodnutím Komise 2001/618/ES [7].
(2) V Bavorsku byl proveden program eradikace Aujeszkyho choroby, který byl schválen rozhodnutím Komise 95/210/ES [8].
(3) Německo odhaduje, že Bavorsko je v současné době prosto Aujeszkyho choroby, a předložilo Komisi podklady, jak to vyžaduje článek 10 směrnice Rady 64/432/EHS.
(4) Výsledky programu eradikace této choroby v Bavorsku jsou považovány za uspokojivé.
(5) Rozhodnutí Komise 93/24/EHS, 93/244/EHS a 2001/618/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí 93/24/EHS se nahrazuje zněním přílohy A tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Příloha I rozhodnutí 93/244/EHS se nahrazuje zněním přílohy B tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Přílohy I a II rozhodnutí 2001/618/ES se nahrazují zněním příloh A a C tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. března 2002,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství tvrdým podlahovým krytinám
(oznámeno pod číslem K(2002) 1174)
(Text s významem pro EHP)
(2002/272/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na článek 4 a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Opatření stanovená tímto rozhodnutím se zakládají na návrhu kritérií vypracovaných výborem Evropské unie pro ekoznačku zřízeným podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(4) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohla být tvrdým podlahovým krytinám udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí tyto výrobky spadat do skupiny výrobků "tvrdé podlahové krytiny" definované článkem 2 tohoto rozhodnutí a musí splňovat kritéria stanovená v příloze.
Článek 2
Skupinou výrobků "tvrdé podlahové krytiny" se rozumějí následující tvrdé výrobky určené pro vnitřní a venkovní podlahové plochy, které nemají žádnou významnou konstrukční funkci: přírodní kameny, aglomerované kameny, betonové dlažební prvky, teracové dlaždice, keramické dlaždice a hliněné dlaždice.
Článek 3
Pro správní účely se skupině výrobků "tvrdé podlahové krytiny" přiděluje číselný kód "021".
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2002 do dne 31. března 2006.
Nebudou-li do dne 31. března 2006 přijata revidovaná kritéria, toto rozhodnutí se použije do dne 31. března 2007.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. března 2002
o uzavření konzultací s Libérií podle článků 96 a 97 dohody o partnerství AKT-ES
(2002/274/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 300 odst. 2, druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států, zasedajících v Radě, o opatřeních, která mají být přijata, a postupech, které mají být dodrženy, při provádění dohody o partnerství AKT-ES [1], prozatímně prováděnou rozhodnutím zástupců vlád členských států ze dne 18. září 2000, a zejména na článek 3 uvedené dohody,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Liberijská vláda nesplnila v řadě případů své závazky vyplývající z podstatných prvků článku 9 dohody o partnerství AKT-ES. Rovněž jednala v rozporu s požadavkem řádné správy věcí veřejných, jelikož byly zjištěny závažné případy korupce.
(2) Na konzultacích s Libérií podle článků 96 a 97 dohody o partnerství AKT - ES dne 9. listopadu 2001 liberijské orgány vysvětlily své stanovisko a přislíbily příslušná opatření, zejména ohledně situace v oblasti lidských práv, demokratických principů, zásad právního státu a řádné správy věcí veřejných.
(3) Některé pozitivní kroky ke splnění těchto příslibů již byly učiněny.
Nicméně je stále třeba provést podstatnější opatření ke splnění všech těchto příslibů a trvalému zlepšení situace.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Konzultace s Libérií podle článků 96 a 97 dohody o partnerství AKT-ES se uzavírají.
Článek 2
Opatření uvedená v připojeném návrhu dopisu se přijímají jako vhodná opatření ve smyslu čl. 96 odst. 2 písm. c) a čl. 97 odst. 3 dohody o partnerství AKT-ES. Platnost těchto opatření skončí za dva roky po dni, k němuž Rada přijala toto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
Článek 4
Toto rozhodnutí bude vyhlášeno
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/393/ES, pokud jde o veterinární osvědčení pro dovoz vajec prostých specifikovaných patogenních mikroorganismů ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 1374)
(Text s významem pro EHP)
(2002/278/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/867/ES [2], a zejména na čl. 23 odst. 2, čl. 24 odst. 2 a článek 27a uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2001/393/ES [3] stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz vajec prostých specifikovaných patogenních mikroorganismů ze třetích zemí a stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz těchto vajec.
(2) Doba platnosti veterinárního osvědčení byla stanovena na pět dnů.
(3) V důsledku přepravních a logistických potíží není vždy možné dodat členským státům vejce prostá patogenních mikroorganismů před uplynutím doby platnosti veterinárního osvědčení.
(4) Pokud je tento produkt zabalen a přepraven v souladu s požadavky rozhodnutí 2001/393/ES, pak riziko kontaminace během přepravy je nepatrné. Proto prodloužení doby platnosti osvědčení na 15 dnů neohrozí zdravotní status tohoto produktu.
(5) Rozhodnutí 2001/393/ES je tedy třeba změnit.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha II rozhodnutí 2001/393/ES se nahrazuje zněním přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2000/666/ES a rozhodnutí 2001/106/ES, pokud jde o stanovení vzoru pro seznamy schválených karanténních zařízení nebo středisek pro dovoz ptactva do členských států
(oznámeno pod číslem K(2002) 1402)
(Text s významem pro EHP)
(2002/279/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/65/EHS ze dne 13. července 1992 o veterinárních předpisech pro obchod se zvířaty, spermatem, vajíčky a embryi uvnitř Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v příloze A oddílu I směrnice 90/425/EHS [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 95/176/ES [2], a zejména na čl. 17 odst. 3 písm. c) a čl. 18 odst. 1 čtvrtou odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2000/666/ES [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/383/ES [4] stanoví veterinární požadavky a veterinární osvědčení pro dovoz ptactva kromě drůbeže a karanténní podmínky.
(2) Některé členské státy se setkaly s praktickými problémy provádění těchto dovozních požadavků, zejména při postupu na stanovištích hraniční kontroly kvůli nedostatečným vědomostem o schválených karanténních zařízeních nebo střediscích v ostatních členských státech.
(3) Je tedy třeba, aby členské státy sestavily seznam schválených karanténních zařízení a středisek, který bude předán Komisi a členským státům.
(4) Rozhodnutí Komise 2001/106/ES [5] stanovilo vzor pro seznamy shromažďovacích středisek pro živá zvířata, inseminačních stanic a týmů pro odběr embryí v členských státech a způsoby předávání těchto seznamů; je vhodné rozšířit působnost tohoto rozhodnutí a zahrnout schválená karanténní zařízení nebo střediska pro dovážené ptactvo kromě drůbeže.
(5) Rozhodnutí 2000/666/ES a 2001/106/ES je tedy třeba pozměnit.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2000/666/ES se mění takto:
1. V článku 2 se bod 4 nahrazuje tímto: "Ptactvo se přepravuje do schváleného karanténního zařízení nebo střediska podle seznamu v čl. 2 odst. 5 a dovozce poskytne písemné prohlášení osoby odpovědné za karanténní zařízení nebo středisko v jazyce členského státu vstupu, že ptactvo se přijímá ke karanténě. Toto prohlášení musí zřetelně uvádět jméno, adresu a schvalovací číslo karanténního zařízení nebo střediska a musí být doručeno do stanoviště hraniční kontroly e-mailem nebo faxem před příjezdem zásilky nebo je předloží dovozce nebo jeho zástupce předtím, než ptactvo opustí stanoviště hraniční kontroly."
2. V článku 2 se doplňuje nový bod 5, který zní: "5. Členské státy předají ostatním členským státům a Komisi seznam schvalovacích čísel schválených karanténních zařízení nebo středisek a jméno a číslo ANIMO příslušné místní veterinární jednotky a změny uvedeného seznamu v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2001/106/ES."
3. V čl. 3 odst. 4 se doplňuje nová věta, která zní: "Toto schválení se odnímá, nejsou-li již tyto podmínky splněny."
4. V čl. 4 odst. 2 se slova "nejméně sedm dní a nejvýše čtrnáct dní" nahrazují slovy "do čtrnácti dní".
5. Příloha A rozhodnutí 2000/666/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí 2001/106/ES se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "Rozhodnutí Komise o stanovení vzoru pro seznamy jednotek schválených členskými státy podle různých ustanovení veterinárních předpisů Společenství a o stanovení pravidel pro předávání těchto seznamů Komisi."
2. V příloze I se doplňuje nový bod 4, který zní: "4. Karanténní zařízení nebo střediska pro ptactvo schválená v souladu s čl. 18 odst. 1 čtvrtou odrážkou směrnice 92/65/EHS a rozhodnutím 2000/666/ES."
3. V příloze II se doplňuje nový bod IV, který zní:
+++++ TIFF +++++
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 98/320/ES o provedení časově omezeného testu týkajícího se odběru vzorků a zkoušek osiva podle směrnic Rady 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS a 69/208/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 1404)
(Text s významem pro EHP)
(2002/280/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 98/96/ES [2], a zejména na článek 13a této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/64/ES [4], a zejména na článek 13a této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/64/ES, a zejména na článek 13a této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [6], naposledy pozměněnou směrnicí 98/96/ES, a zejména na článek 12a této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V rámci rozhodnutí Komise 98/320/ES [7] bylo rozhodnuto provést na úrovni Společenství časově omezený test, jehož cílem je vyhodnotit, zda odběr vzorků osiva a zkoušky osiva pod úředním dohledem mohou představovat dokonalejší alternativy k postupům úředního uznávání osiv vyžadovaným ve smyslu směrnic 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS a 69/208/EHS, aniž by došlo k významnému snížení jakosti osiva.
(2) Komise stále shromažďuje údaje, aby aktualizovala a doplnila informace, které jí již k výsledkům testu poskytly členské státy, které se ho účastní.
Rovněž nadále shromažďuje údaje o vzorcích, které poskytly členské státy pro účely srovnávacích zkoušek Společenství.
(3) Současná mezinárodní praxe včetně praxe přijaté Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) a Mezinárodní asociací pro testování osiv (ISTA) nadále povoluje časově omezené testy týkající se odběru vzorků a zkoušek osiv.
(4) Časově omezený test je proto třeba prodloužit a rozhodnutí 98/320/ES v souladu s tím změnit.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V článku 4 rozhodnutí 98/320/ES se datum "30. června 2002" nahrazuje datem "31. července 2004".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 18. dubna 2002
o seznamu schválených oblastí, pokud jde o Bonamia ostreae a/nebo Marteilia refringens
(oznámeno pod číslem K(2002) 1426)
(Text s významem pro EHP)
(2002/300/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh1, naposledy pozměněnou směrnicí 98/45/ES2, a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem získání statusu schválené oblasti, pokud jde o jednu nebo druhou z chorob měkkýšů známých pod názvy bonamióza a marteilióza, jsou-li způsobeny patogenními původci Bonamia ostreae (B. ostreae) a Marteilia refrigens (M. refringens), předkládají členské státy důkazy a vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek podle směrnice 91/67/EHS.
(2) Rozhodnutím Komise 93/55/EHS3 ve znění rozhodnutí 93/169/EHS4 se mění záruky pro umístění měkkýšů do oblastí, pro něž byl schválen program týkající se B. ostreae a M. refringens.
(3) Program týkající se bonamiózy a marteiliózy v Irsku byl schválen rozhodnutím Komise 93/56/EHS5;
(4) Nařízení Rady (EHS) č. 706/73 ze dne 12. března 1973 o předpisech Společenství vztahujících se na britské Normanské ostrovy a ostrov Man, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty 6 ve znění nařízení (EHS) č. 1174/867 stanoví, že veterinární předpisy se uplatňují vůči těmto ostrovům na produkty dovážené na tyto ostrovy nebo vyvážené z těchto ostrovů do Společenství za stejných podmínek jako ve Spojeném království.
(5) Programy týkající se bonamiózy a marteiliózy předložené Spojeným královstvím byly schváleny rozhodnutími Komise 92/528/EHS8 pro Velkou Británii a Severní Irsko, 93/57/EHS9 pro ostrov Jersey, 93/58/EHS10 pro ostrov Guernsey a 93/59/EHS11 pro ostrov Man.
(6) Irsko předložilo patřičné důkazy potřebné k získání statusu schválené oblasti, pokud jde o B. ostreae a M. refringens pro některé oblasti Irska, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržení podmínek souvisejících s udržením statusu schválené oblasti.
(7) Spojené království předložilo patřičné důkazy potřebné k získání statusu schválené oblasti, pokud jde o B. ostreae a M. refringens pro některé oblasti, jakož i odpovídající vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením statusu schválené oblasti.
(8) Z dokumentace poskytnuté Irskem a Spojeným královstvím týkající se dotyčných oblastí vyplývá, že tyto oblasti splňují požadavky článku 5 směrnice Rady 91/67/EHS.
Proto jsou způsobilé pro získání statutu schválené oblasti.
(9) Z důvodu srozumitelnosti a zjednodušení je zapotřebí vypracovat jediný seznam schválených oblastí, pokud jde o bonamiózu a marteiliózu a zrušit rozhodnutí schvalující programy uplatňované dříve na oblasti, které později získaly status schválené oblasti.
(10) Rozhodnutí 92/528/EHS, 93/56/EHS, 93/57/EHS, 93/58/EHS a 93/59/EHS je proto třeba zrušit a nahradit tímto rozhodnutím.
(11) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Oblasti uznané jako schválené oblasti, pokud jde o B. ostreae a M. refringens jsou uvedeny v příloze.
Článek 2
Rozhodnutí 92/528/EHS, 93/56/EHS, 93/57/EHS, 93/58/EHS a 93/59/EHS se zrušují.
Odkazy na zrušená rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. dubna 2002,
kterým se v zásadě uznává úplnost dokumentací předložených k podrobnému zkoumání s ohledem na možné zařazení klothianidinu a Pseudozyma flocculosa do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
(oznámeno pod číslem K(2002) 1434)
(Text s významem pro EHP)
(2002/305/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/18/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 91/414/EHS stanoví vytvoření seznamu Společenství obsahujícího účinné látky, které jsou povoleny pro použití v přípravcích na ochranu rostlin.
(2) Společnost Takeda Chemical Industries Ltd ze Spojeného království předložila dne 26. září 2001 belgickým orgánům dokumentaci týkající se účinné látky klothianidinu s žádostí o její zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Podobnou žádost týkající se mikrobiální účinné látky Pseudozyma flocculosa předložila dne 6. března 2001 nizozemským orgánům společnost MaasmondWestland z Nizozemska.
(3) Belgické a nizozemské orgány sdělily Komisi, že dokumentace týkající se dotyčných účinných látek se po předběžném zkoumání jeví splňovat požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Předložené dokumentace se jeví splňovat též požadavky na údaje a informace podle přílohy III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku. V souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS byly dokumentace příslušnými žadateli následně zaslány Komisi a ostatním členským státům a byly postoupeny Stálému výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
(4) Tímto rozhodnutím by mělo být na úrovni Společenství úředně potvrzeno, že uvedené dokumentace v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – pro alespoň jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS.
(5) Tímto rozhodnutím by nemělo být dotčeno právo Komise požádat žadatele, aby dotyčnému členskému státu, který byl jmenován zpravodajem pro danou účinnou látku, předložil další údaje nebo informace pro objasnění určitých bodů v dokumentaci.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dokumentace týkající se účinných látek uvedených v příloze tohoto rozhodnutí, které byly předloženy Komisi a členským státům za účelem zařazení těchto látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS, v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Dokumentace s ohledem na navržená použití vyhovují též požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující účinnou látku.
Článek 2
Členské státy zpravodajové budou pokračovat v podrobném zkoumání dotyčných dokumentací a co možná nejdříve, nejpozději však do jednoho roku ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. prosince 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k rozhodnutí Rady 2000/596/ES, pokud jde o řídící a kontrolní systémy a o postupy pro provádění finančních oprav v rámci akcí spolufinancovaných z Evropského fondu pro uprchlíky
(oznámeno pod číslem K(2001) 4372)
(2002/307/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2000/596/ES ze dne 28. září 2000 o zřízení Evropského fondu pro uprchlíky [1], a zejména na článek 24 uvedeného rozhodnutí,
po konzultaci s výborem zřízeným čl. 21 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Aby členské státy zajistily řádné finanční řízení pomoci poskytované z Evropského fondu pro uprchlíky (dále jen "fond"), musí stanovit obecné zásady organizace úkolů orgánu příslušného pro provádění spolufinancovaných akcí.
(2) Aby členské státy zajistily využití finančních prostředků Společenství v souladu se zásadami řádného finančního řízení, musí zavést řídící a kontrolní systémy, které zajistí dostatečný revizní záznam, a poskytovat Komisi veškerou pomoc, kterou bude potřebovat k provádění kontrol, zvláště namátkových kontrol.
(3) Aby se zajistilo účinné a řádné využívání finančních prostředků Společenství, je třeba stanovit jednotná kritéria pro kontroly prováděné členskými státy podle článku 18 rozhodnutí 2000/596/ES.
(4) Aby se zajistilo jednotné zacházení s prohlášeními o výdajích, pro které je požadována pomoc z fondu podle čl. 17 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES, je třeba vypracovat vzorové prohlášení o výdajích.
(5) Aby bylo umožněno vracení neoprávněně vyplacených částek podle čl. 18 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES, je zapotřebí, aby členské státy informovaly Komisi o zjištěných nesrovnalostech a o průběhu správního nebo soudního řízení.
19 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES musí členské státy provádět požadované finanční opravy v návaznosti na individuální nebo systémové nesrovnalosti formou úplného nebo částečného zrušení účasti Společenství.
Aby bylo zajištěno jednotné provádění tohoto ustanovení v celém Společenství, je nutné stanovit pravidla pro určení oprav, které mají být provedeny, a stanovení povinnosti informovat Komisi.
(7) Pokud členský stát nesplní své povinnosti podle čl. 19 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES nebo podle článku 18, může Komise sama provést opravy podle čl. 18 odst. 4 téhož rozhodnutí. Kdykoli je to možné a proveditelné, musí být částka opravy hodnocena na základě jednotlivých spisů a musí být rovna částce výdajů nesprávně vyúčtovaných fondu v souladu se zásadou proporcionality. Pokud není možné nebo proveditelné přesně vyčíslit finanční dopad nesrovnalosti nebo pokud by bylo zrušení všech dotyčných výdajů nepřiměřené, Komise by měla určit své opravy extrapolací nebo paušální sazbou podle rozsahu a finančního dopadu nesrovnalosti, které členský stát nezabránil nebo kterou nezjistil či neopravil.
(8) Měla by být stanovena určitá prováděcí pravidla pro finanční opravy stanovené v čl. 19 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES a tatáž pravidla by měla být použitelná v případech uvedených v čl. 18 odst. 4 písm. b) téhož rozhodnutí.
(9) Musí být stanoveny úroky z prodlení, které je třeba vrátit spolu s neoprávněně přijatou částkou Komisi podle čl. 19 odst. 3 rozhodnutí 2000/596/ES.
(10) Toto rozhodnutí se použije, aniž jsou dotčena ustanovení o navrácení státní podpory podle článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [2].
(11) Toto rozhodnutí se použije, aniž je dotčeno nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným porušením předpisů [3],
ROZHODLA TAKTO:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Toto rozhodnutí stanoví prováděcí pravidla k rozhodnutí Rady 2000/596/ES, pokud jde o řídící a kontrolní systémy pro financování poskytované z Evropského fondu pro uprchlíky (dále jen "fond") a spravované členskými státy, a postup pro provádění finančních oprav použitelných na toto financování.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a) "příslušným orgánem": orgán určený členským státem podle článku 7 rozhodnutí 2000/596/ES;
b) "zprostředkujícím subjektem": každý orgán veřejné správy nebo nevládní organizace, na který příslušný orgán přenese působnost k provádění podle článku 7 rozhodnutí 2000/596/ES.
KAPITOLA II
ŘÍDÍCÍ A KONTROLNÍ SYSTÉMY
Článek 3
1. Při provádění čl. 18 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2000/596/ES udělí členské státy pokyny orgánu a zprostředkujícímu subjektu, na které byla přenesena působnost.
18 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES, týkají se pokyny organizace řídících a kontrolních systémů nezbytných k zajištění přesnosti, zákonnosti a způsobilosti žádostí o financování Společenstvím a odvolávají se na obecně uznávaná pravidla řádné správní praxe stanovená v příloze I.
2. Jsou-li všechny úkoly příslušného orgánu nebo některé z nich jsou přeneseny na zprostředkující subjekt, stanoví pokyny uvedené v odstavci 1 prováděcí pravidla pro:
a) jasné vymezení a rozdělení úkolů, zejména pokud jde o řízení, platby a kontroly a ověřování souladu s
i) podmínkami stanovenými v rozhodnutích Komise, kterými se schvalují žádosti o spolufinancování uvedené v článku 8 rozhodnutí 2000/596/ES;
ii) pravidly pro způsobilost výdajů stanovenými v příloze 1 rozhodnutí Komise 2001/275/ES [4] a
iii) politikami a akcemi Společenství, zvláště těmi, které se týkají pravidel hospodářské soutěže, veřejných zakázek, ochrany a zlepšování životního prostředí, odstraňování nerovností a podpory rovnosti mužů a žen;
b) zavádění účinných systémů, které zajistí uspokojivý výkon pravomocí zprostředkujících subjektů, a
c) poskytování informací příslušnému orgánu o účinném plnění jejich úkolů a popisu použitých prostředků.
3. Podle čl. 18 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2000/596/ES sdělí členské státy nejpozději do dvou měsíců od nabytí účinku tohoto rozhodnutí Komisi kromě informací obsažených v první žádosti o spolufinancování popis řídících a kontrolních systémů, které zavedly, a všech plánovaných zlepšení, se zvláštním přihlédnutím k obecně uznávaným pravidlům řádné správní praxe stanoveným v příloze I.
Tento popis musí zahrnovat následující údaje o každém příslušném orgánu:
a) úkoly orgánu, jež mu byly přiděleny;
b) rozdělení těchto úkolů v rámci příslušného orgánu nebo zprostředkujícího subjektu takovým způsobem, aby byly od sebe dostatečně odděleny řídící, platební a kontrolní úkoly, s cílem zajistit řádné finanční řízení;
c) údaje o všech případných zprostředkujících subjektech;
d) postupy pro příjem, ověřování a potvrzování žádostí o platby a schvalování a platbu výdajů a jejich zaúčtování;
e) předpisy upravující vnitřní účetní kontroly nebo obdobné postupy.
4. Komise posoudí ve spolupráci s členskými státy řídící a kontrolní systémy a poukáže na případné nedostatky týkající se průhlednosti kontrol činnosti fondu a plnění povinností Komise podle článku 274 Smlouvy o ES.
Článek 4
1. Řídící a kontrolní systémy členských států zajistí dostatečný revizní záznam.
2. Revizní záznam se považuje za dostatečný, pokud umožňuje:
a) srovnání souhrnných účtů předkládaných Komisi s jednotlivými záznamy o výdajích a podklady uchovávanými na různých správních úrovních a konečnými příjemci včetně subjektů nebo podniků provádějících projekty a
b) ověření rozdělení a převodů dostupných finančních prostředků Společenství a vnitrostátních finančních prostředků.
Orientační popis požadavků na údaje týkající se dostatečného revizního záznamu je uveden v příloze II.
3. Příslušný orgán zavede postupy, kterými se zajistí vedení záznamu o místě uložení všech dokladů týkajících se jednotlivých plateb uskutečněných v rámci dotčeného vnitrostátního prováděcího programu a možnost předložení dokladů k nahlédnutí na vyžádání:
a) pracovníků orgánu příslušného pro zpracování žádostí o platbu;
b) vnitrostátních kontrolních orgánů, které provádějí kontroly požadované podle čl. 5 odst. 1 tohoto rozhodnutí;
c) odboru nebo útvaru příslušného orgánu pověřeného potvrzováním žádostí o prozatímní a konečnou platbu podle článku 17 rozhodnutí 2000/596/ES a
d) úředníků a zmocněných zástupců Komise a Evropského účetního dvora.
Úředníci a zástupci odpovědní za kontrolu nebo zmocnění k tomuto účelu mohou požadovat kopie dokladů uvedené v tomto odstavci.
4. Po dobu pěti let ode dne, kdy Komise vyplatí konečný zůstatek na jakýkoli projekt, uchovávají příslušné orgány pro potřeby Komise na obecně přijímaných nosičích dat veškeré podklady, tj. originály nebo ověřené kopie, které se týkají výdajů a kontrol dotyčného projektu.
Tato doba se přerušuje v případě soudního řízení nebo na základě řádně odůvodněné žádosti Komise.
Článek 5
1. Členské státy organizují vhodné namátkové kontroly projektů, které mají za cíl zejména:
a) prověřit řádné fungování stávajících řídících a kontrolních systémů;
b) selektivně prověřit, na základě analýzy rizik, prohlášení o výdajích učiněná na různých dotčených úrovních.
2. Kontroly se týkají nejméně 20 % celkových způsobilých výdajů na každý vnitrostátní prováděcí program a reprezentativní vzorek schválených projektů s přihlédnutím k požadavkům odstavce 3.
Členské státy zajistí vhodné oddělení kontrol od prováděcích nebo platebních postupů týkajících se projektů.
3. Vybrané projekty jsou identifikovány, je popsána metoda výběru vzorků a vypracována zpráva o výsledcích všech inspekcí a opatřeních přijatých ohledně zjištěných odchylek nebo nesrovnalostí.
4. Vzorek projektů vybraných ke kontrole
a) zahrnuje vhodnou kombinaci projektů odlišného druhu a rozsahu;
b) přihlíží ke všem rizikovým faktorům, které byly zjištěny při vnitrostátních kontrolách nebo kontrolách Společenství;
c) zohledňuje soustředění projektů u určitých příjemců grantů, aby hlavní příjemci podléhali alespoň jedné kontrole před uzavřením každého jednotlivého vnitrostátního prováděcího programu.
Článek 6
Při provádění kontrol členské státy prověřují:
a) účinné používání řídících a kontrolních systémů;
b) u přiměřeného počtu účetních záznamů, zda tyto záznamy odpovídají podkladům, které uchovávají zprostředkující subjekty, na které příslušný orgán přenesl určité povinnosti spojené s prováděním, příjemci grantů a případně jiné subjekty nebo podniky zapojené do provádění projektu;
c) zda je revizní záznam dostatečný;
d) zda povaha a datum položek výdajů odpovídají požadavkům Společenství, požadavkům stanoveným v rámci vnitrostátního výběrového řízení, smluvním podmínkám nebo podmínkám aktu, kterým se poskytuje podpora, a skutečně provedeným pracím;
e) zda použití nebo zamýšlené použití projektu je v souladu s cíli stanovenými ve vnitrostátním prováděcím programu uvedeném v článku 8 rozhodnutí 2000/596/ES;
f) zda finanční podpora Společenství nepřekračuje hranice stanovené v článku 13 rozhodnutí 2000/596/ES nebo v jiných použitelných předpisech Společenství a zda jsou vypláceny příjemcům bez jakéhokoliv krácení nebo zpoždění;
g) zda bylo skutečně poskytnuto vhodné vnitrostátní spolufinancování a
h) zda spolufinancované projekty byly prováděny v souladu s požadavky článku 4 a čl. 9 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES.
Článek 7
Kontroly zjišťují, zda mají jakékoli zjištěné obtíže systémový ráz a představují tudíž riziko pro další projekty prováděné stejným příjemcem grantu nebo spravované stejným řídícím orgánem.
Kontroly rovněž určují příčiny takových situací, případná další šetření, která mohou být potřebná, a nápravná a preventivní opatření.
Článek 8
Členské státy ve zprávě uvedené v čl. 20 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES každoročně informují Komisi o tom, jak v předchozím roce uplatňovaly články 5, 6 a 7 tohoto rozhodnutí, přičemž v případě potřeby doplní nebo aktualizují popis uvedený v čl. 4 odst. 2.
Článek 9
V případě forem pomoci, kterých se účastní více než jeden členský stát nebo jejíž příjemci jsou usazeni ve více než jednom členském státě, dotyčné členské státy a Komise se dohodnou na správní pomoci nezbytné pro zajištění řádné kontroly.
KAPITOLA III
PROHLÁŠENÍ O VÝDAJÍCH
Článek 10
1. Prohlášení o výdajích potvrzuje podle vzoru uvedeného v příloze IV osoba nebo útvar v rámci platebního subjektu, jehož činnost je nezávislá na všech útvarech, které schvalují žádosti.
2. Příslušný orgán pro všechny výdaje, které oznámí Komisi, poskytne ujištění o tom, že vnitrostátní prováděcí programy jsou řízeny v souladu se všemi platnými předpisy Společenství a že finanční prostředky jsou používány v souladu se zásadami řádného finančního řízení.
Toto ujištění potvrzuje, že žádost o spolufinancování zahrnuje pouze výdaje,
a) které skutečně vynaložili příjemci grantů stanovení v čl. 2 písm. d) rozhodnutí 2001/275/ES v době způsobilosti programu, jak je stanovena v rozhodnutích, kterými se schvalují žádosti o spolufinancování, a
b) které se vztahují k projektům, jež byly vybrány ke spolufinancování dotyčným vnitrostátním prováděcím programem podle stanovených výběrových kritérií a postupů a jež po celou dobu, kdy výdaje vznikaly, splňovaly pravidla Společenství.
3. Po skončení programu předloží členský stát do šesti měsíců závěrečné prohlášení uvedené v příloze IV.
Pokud tak členský stát neučiní, Komise automaticky uzavře program a stáhne související rozpočtové položky.
4. Dříve než příslušný orgán předloží žádost Komisi, prověří přiměřenost provedených kontrol.
Provedená práce je podrobně popsána v závěrečné zprávě uvedené v čl. 20 odst.
3 rozhodnutí 2000/596/ES. Kontroly se týkají materiálních hledisek a účinnosti projektů, jakož i jejich finančních a účetních hledisek.
KAPITOLA IV
FINANČNÍ OPRAVY PROVÁDĚNÉ ČLENSKÝMI STÁTY
Článek 11
1. Šetření podle čl. 19 odst. 1 rozhodnutí 2000/296/ES se v případě systémových nesrovnalostí vztahuje na všechny akce, které mohou být dotčeny.
2. Při rušení celého příspěvku Společenství nebo jeho části berou členské státy v úvahu povahu a závažnost nesrovnalostí a finanční ztrátu fondu.
3. Členské státy informují Komisi v příloze ke zprávě uvedené v čl. 20 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES o všech řízeních o zrušení pomoci zahájených v průběhu předcházejícího roku.
Článek 12
1. V případě, že musí být po zrušení příspěvku Společenství podle čl. 18 odst. 1 písm. g) rozhodnutí 2000/596/ES částky vráceny, zahájí příslušný útvar nebo subjekt postup vracení a informuje o tom příslušný orgán. Informace o vracení se předají Komisi a vedou se účty v souladu s článkem 13 tohoto rozhodnutí.
2. Členské státy ve zprávě uvedené v čl. 20 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES informují Komisi o tom, jak rozhodly, nebo navrhnou nové použití zrušených finančních prostředků.
Článek 13
Příslušný orgán vede záznamy o splatných částkách z již provedených plateb pomoci Společenství a zajistí, aby byly částky bez prodlení vráceny.
Po vrácení příslušný orgán sníží své další prohlášení o výdajích určené Komisi o částku rovnající se vrácenému obnosu nebo, pokud tato částka nestačí, uhradí částku Společenství. Splatné částky se úročí ode dne jejich splatnosti úrokovou sazbou stanovenou v článku 94 nařízení Komise (Euratom, ESUO, ES) č.
3418/93 ze dne 9. prosince 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením finančního nařízení [5] ze dne 21. prosince 1977, naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1687/2001 [6], k prvnímu pracovnímu dni v měsíci, ve kterém je dluh splatný.
Současně s předložením zprávy uvedené v čl. 20 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES předají členské státy Komisi seznam zjištěných nesrovnalostí, v němž uvedou částky, které byly nebo mají být vráceny, popřípadě všechna správní nebo soudní řízení zahájená za účelem vrácení neoprávněně vyplacených částek.
KAPITOLA V
FINANČNÍ OPRAVY PROVÁDĚNÉ KOMISÍ
Článek 14
1. Výše finančních oprav prováděných Komisí podle čl. 18 odst. 4 písm. b) rozhodnutí 2000/596/ES u jednotlivých nebo systémových nesrovnalostí se oceňuje, pokud je to možné a proveditelné, na základě jednotlivých spisů a rovná se částce výdajů nesprávně uplatněných u fondu, při dodržení zásady proporcionality.
2. Pokud není možné nebo proveditelné přesně vyčíslit částku neoprávněných výdajů nebo pokud by zrušení všech dotčených výdajů bylo nepřiměřené, založí Komise své finanční opravy na:
a) extrapolaci, pro kterou použije reprezentativní vzorek transakcí podobné povahy nebo
b) paušální sazbě, a v takovém případě vyhodnotí závažnost porušení pravidel a rozsah a finanční důsledky zjištěné nesrovnalosti.
3. Pokud Komise založí své stanovisko na skutečnostech zjištěných auditory nepříslušejícími k útvarům Komise, vyvodí své vlastní závěry ohledně finančních důsledků po posouzení opatření přijatých dotyčným členským státem podle čl. 18 odst. 1 rozhodnutí 2000/596/ES.
4. Lhůta, ve které může dotyčný členský stát odpovědět na žádost podle čl. 18 odst. 3 rozhodnutí 2000/596/ES, činí dva měsíce. V řádně odůvodněných případech může Komise schválit delší lhůtu.
5. Pokud Komise navrhuje finanční opravy stanovené na základě extrapolace nebo paušální sazby, dostane členský stát příležitost prokázat na základě přezkoumání daného spisu, že skutečný rozsah nesrovnalostí byl menší, než vyhodnotila Komise.
Po dohodě s Komisí může členský stát omezit rozsah tohoto přezkumu na vhodnou poměrnou část nebo vzorek daného spisu.
S výjimkou řádně odůvodněných případů nesmí doba povolená pro takové přezkoumání překročit další dva měsíce od uplynutí lhůty dvou měsíců uvedené v odstavci 4.
Komise přihlíží ke všem důkazům, které členský stát ve stanovených lhůtách předloží.
6. Pokud Komise pozastaví platby podle čl. 19 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES nebo pokud po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 4 trvají důvody pro pozastavení nebo dotyčný členský stát nesdělil Komisi opatření přijatá k nápravě nesrovnalostí, použije se čl. 18 odst. 4 rozhodnutí 2000/596/ES.
7. Pokyny k zásadám, kritériím a orientačním sazbám, které mají útvary Komise používat při určování paušálních oprav, jsou stanoveny v příloze III tohoto rozhodnutí.
Článek 15
1. Každá částka, která má být vrácena Komisi podle čl. 19 odst. 3 rozhodnutí 2000/596/ES, musí být uhrazena přede dnem splatnosti uvedeným v inkasním příkazu vydaném v souladu s článkem 28 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 [7]. Tímto dnem splatnosti je poslední den druhého měsíce následujícího po dni vydání příkazu.
2. Každým prodlením při navrácení částky vzniká nárok na úrok z prodlení, který se začíná počítat ode dne splatnosti uvedeného v odstavci 1 a končí dnem skutečného navrácení.
Platná úroková sazba je sazba uvedená v článku 13 tohoto rozhodnutí.
3. Finanční opravou na základě čl. 19 odst. 2 rozhodnutí 2000/596/ES není dotčena povinnost členského státu požadovat zpět částky podle čl. 18 odst. 1 písm. g) rozhodnutí 2000/596/ES a čl. 12 odst. 1 tohoto rozhodnutí a požadovat zpět státní podporu podle článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Žádné ustanovení tohoto rozhodnutí nebrání členským státům používat přísnější vnitrostátní právní pravidla, než která jsou v něm předepsána.
Článek 17
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. dubna 2002
o seznamech schválených oblastí a schválených rybích hospodářství, pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) a infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) nebo o obě tyto nákazy
(oznámeno pod číslem K(2002) 1500)
(Text s významem pro EHP)
(2002/308/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [1] naposledy pozměněnou směrnicí 98/45/ES [2], a zejména na články 5 a 6 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) pro získání statusu schválené oblasti a schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) a/nebo infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) nebo o obě tyto nákazy, předloží členské státy patřičné důkazy a vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek stanovených směrnicí 91/67/EHS;
(2) seznam schválených rybích hospodářství, pokud jde o VHS a IHN v Belgii byl stanoven rozhodnutím Komise 95/470/ES [3];
(3) rozhodnutím Komise 93/74/EHS [4] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/139/ES [5] byl přiznán Dánsku status schválené oblasti, pokud jde o IHN pro celé jeho území a, pokud jde o VHS pro některé jeho oblasti.
Kromě toho byl rozhodnutím Komise 96/233/ES [6] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/185/ES [7] stanoven seznam schválených rybích hospodářství, pokud jde o VHS v Dánsku;
(4) seznamy oblastí a rybích hospodářství v Německu schválené, pokud jde o VHS a IHN byly stanoveny rozhodnutím Komise 1999/496/ES [8] a rozhodnutím Komise 95/124/ES [9], které bylo naposledy pozměněno rozhodnutím 2001/541/ES [10];
(5) seznam rybích hospodářství, jakož i určitých oblastí ve Španělsku, schválený, pokud jde o VHS a IHN, byl stanoven rozhodnutím Komise 98/361/ES [11], naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/294/ES [12].
Rozhodnutím Komise 94/862/ES [13] byl schválen španělský program týkající se VHS a IHN, který byl uplatněn v Asturii předtím, než byla tato oblast uznána za schválenou;
(6) rozhodnutím Komise 95/125/ES [14] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/553/ES [15] byl přiznán Francii status schválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN.
Seznam schválených rybích hospodářství, pokud jde o VHS a IHN ve Francii byl stanoven rozhodnutím Komise 95/473/ES [16] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/159/ES [17];
(7) status Irska, pokud jde o VHS a IHN byl stanoven rozhodnutím Komise 93/73/EHS [18] naposledy pozměněném rozhodnutím 97/804/ES [19];
(8) seznam oblastí v Itálii, schválených, pokud jde o VHS a IHN, byl stanoven rozhodnutím Komise 98/395/ES [20]. Seznam schválených rybích hospodářství, pokud jde o VHS a IHN v Itálii byl stanoven rozhodnutím Komise 98/357/ES [21] naposledy pozměněném rozhodnutím 2001/552/ES [22];
(9) seznam schválených rybích hospodářství, pokud jde o VHS a IHN v Rakousku byl stanoven rozhodnutím Komise 2000/171/ES [23];
(10) rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO č. 70/94/COL [24] byl přiznán Švédsku status schválené kontinentální oblasti a schválené pobřežní oblasti, pokud jde o VHS a IHN;
(11) od svého přistoupení k Evropskému společenství poskytovalo Švédsko údaje o veterinární situaci, pokud jde o VHS a IHN na jeho území.
Švédsko by proto mělo být považováno za schválenou kontinentální i pobřežní oblasti, pokud jde o VHS a IHN, s výjimkou jedné pobřežní oblasti, pokud jde o VHS;
(12) nařízení Rady (EHS) č. 706/73 ze dne 12. března 1973 o předpisech Společenství vztahujících se na britské Normanské ostrovy a ostrov Man, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty [25] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1174/86 [26] stanoví, že veterinární předpisy se uplatňují vůči těmto ostrovům na produkty dovážené na tyto ostrovy nebo vyvážené z těchto ostrovů do Společenství za stejných podmínek jako ve Spojeném království;
(13) statusy Spojeného království, britských Normanských ostrovů a ostrova Man, pokud jde o VHS a IHN, byly stanoveny rozhodnutími Komise 2000/188/ES [27], 93/39/EHS [28] a 93/40/EHS [29] v uvedeném pořadí;
(14) Francie oznámila vzplanutí VHS ve schválené zóně "na horním toku řeky Vienne k přehradě Nouâtre v departmentu Indre" v regionu Loire-Bretagne.
Z toho vyplývá, že povodí jako celek již nevyhovuje, pokud jde o VHS, požadavkům článku 5 směrnice 91/67/EHS.
Některá povodí této oblasti však, na základě zeměpisných a epidemiologických údajů poskytnutých Francií, stále ještě tyto požadavky splňují, a jejich schválený status by jim proto neměl být odebrán;
(15) Itálie předložila důkazy pro získání schválení pro dvě oblasti - Lombardii a Umbrii - pokud jde o IHN a VHS, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením statusu schválení;
(16) z italskou stranou poskytnuté dokumentace k uvedeným oblastem vyplývá, že tyto oblasti splňují požadavky článku 5 směrnice 91/67/EHS.
Mohou proto žádat o udělení statusu schválené oblasti a měly by být přidány do seznamu schválených oblastí;
(17) Německo předložilo důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN, pro rybí hospodářství nacházející se v Bádensku-Würtembersku, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením statusu schváleného hospodářství;
(18) Francie předložila důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením statusu schválení pro tři rybí hospodářství. Jedno hospodářství se nachází v regionu Aquitaine, další v regionu Haute-Normanie a třetí v regionu Drôme.
Program uplatněný pro hospodářství v Drôme byl schválen rozhodnutím Komise 2000/174/ES [30];
(19) Itálie předložila důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN, pro tři rybí hospodářství: jedno ve Fruili Venezia Giulia, další ve Venetu a třetí v Umbrii, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením statusu schválení;
(20) z dokumentace poskytnuté Německem, Francií a Itálií týkající se dotyčných hospodářství vyplývá, že tato hospodářství splňují požadavky článku 6 směrnice 91/67/EHS.
Mohou proto žádat o udělení statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti a měly by být přidány do seznamu schválených hospodářství;
(21) z důvodu srozumitelnosti a zjednodušení je zapotřebí vypracovat jediný seznam schválených oblastí a jediný seznam schválených hospodářství v neschválených oblastech, pokud jde o VHS a/nebo IHN, a zrušit rozhodnutí schvalující programy uplatňované dříve na oblasti a hospodářství, které později získaly status schválení;
(22) rozhodnutí 93/39/EHS, 93/40/EHS, 93/73/EHS, 93/74/EHS, 94/862/ES, 95/124/ES, 95/125/ES, 95/470/ES, 95/473/ES, 96/233/ES, 98/357/ES, 98/361/ES, 98/395/ES, 1999/496/ES, 2000/171/ES, 2000/174/ES a 2000/188/ES by proto měla být zrušena a nahrazena tímto rozhodnutím;
(23) podle čl. 172 odst. 7 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska zůstávají rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO v platnosti i po přistoupení, aniž jsou dotčeny odstavce 4 a 5 téhož článku, nepřijme-li Komise v souladu se základními principy práva Společenství řádně odůvodněné opačné rozhodnutí;
(24) opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Seznam schválených oblastí, pokud jde o VHS a IHN nebo o obě tyto nákazy je stanoven v příloze I.
2. Seznam rybích hospodářství, pokud jde o VHS a IHN nebo o obě tyto nákazy nacházejících se v neschválených oblastech, je stanoven v příloze II.
Článek 2
Rozhodnutí 93/39/EHS, 93/40/EHS, 93/73/EHS, 93/74/EHS, 94/862/ES, 95/124/ES, 95/125/ES, 95/470/ES, 95/473/ES, 96/233/ES, 98/357/ES, 98/361/ES, 98/395/ES, 1999/496/ES, 2000/171/ES, 2000/174/ES a 2000/188/ES se tímto zrušují.
Odkazy na zrušená rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady a Komise týkající se dohody o vědeckotechnické spolupráci,
ze dne 4. dubna 2002
o uzavření sedmi dohod se švýcarskou konfederací
(2002/309/ES, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 310 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem druhou větou a čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 101 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [1],
s ohledem na schválení Rady,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V rámci výsadních vazeb mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací a jejich společné vůle rozšířit a posílit jejich vztahy, byly dne 21. června 1999 podepsány tyto dohody, které je třeba schválit:
- Dohoda o volném pohybu osob mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé,
- Dohoda o letecké dopravě mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací,
- Dohoda o železniční a silniční přepravě zboží a cestujících mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací,
- Dohoda o obchodu se zemědělskými produkty mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací,
- Dohoda o vzájemném uznávání posuzování shody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací,
- Dohoda o některých aspektech veřejných zakázek mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací,
- Dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švýcarskou konfederací.
(2) Všech sedm dohod je úzce spojeno podmínkou, že dohody musí vstoupit v platnost současně a že jejich použitelnost končí ve stejnou dobu, šest měsíců po přijetí oznámení o neobnovení nebo vypovězení kterékoli z nich.
(3) Pokud jde o Dohodu o volném pohybu osob, závazky obsažené v dohodě, na které se vztahuje oblast působnosti části třetí, hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství nezavazují Dánské království, Irsko a Spojené království Velké Británie a Severního Irska jako závazky podle práva Společenství, ale jako závazky vyplývající ze závazku mezi těmito členskými státy a Švýcarskou konfederací.
(4) Pokud jde o Dohodu o obchodu se zemědělskými produkty, mohou být v případě potřeby přijata opatření nezbytná pro provádění první odrážky čl. 5 odst. 3 tohoto rozhodnutí v souladu s postupem stanoveným v čl. 5 odst. 4. Je třeba, aby tato opatření byla přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [2].
(5) Některé úkoly týkající se provádění byly svěřeny smíšeným výborů zřízeným podle dohod, včetně pravomoci měnit některé aspekty příloh.
Je třeba stanovit příslušné vnitřní postupy k zajištění řádného fungování dohod a v zmocnit Komisi, aby souhlasila s některými technickými změnami dohod nebo přijala některá rozhodnutí týkající se jejich provádění,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Jménem Evropského společenství se schvaluje těchto šest dohod:
- Dohoda o volném pohybu osob mezi Evropským Společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou Konfederací na straně druhé,
- Dohoda o letecké dopravě mezi Evropským Společenstvím a Švýcarskou Konfederací,
- Dohoda o železniční a silniční přepravě zboží a cestujících mezi Evropským Společenstvím a Švýcarskou Konfederací,
- Dohoda o obchodu se zemědělskými produkty mezi Evropským Společenstvím a Švýcarskou Konfederací,
- Dohoda o vzájemném uznávání posuzování shody mezi Evropským Společenstvím a Švýcarskou Konfederací,
- Dohoda o některých aspektech veřejných zakázek mezi Evropským Společenstvím a Švýcarskou Konfederací.
Jménem Evropského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii se schvaluje tato dohoda:
- Dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými Společenstvími a Švýcarskou Konfederací.
Znění dohod se připojují k tomuto rozhodnutí.
2. V souladu s podmínkami dohod vstupuje všech sedm dohod v platnost současně a jejich použitelnost končí ve stejnou dobu, šest měsíců po přijetí oznámení o neobnovení nebo vypovězení kterékoli z nich.
Článek 2
Pokud jde o Dohodu o volném pohybu osob, Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 14 dohody, zastoupeno zástupcem Komise.
Postoj, který má Společenství při provádění dohody zaujmout, k rozhodnutím nebo doporučením smíšeného výboru, určuje Rada na návrh Komise, v souladu s odpovídajícími ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství.
Článek 3
1. Pokud jde o Dohodu o letecké dopravě, Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 21 dohody, zastoupeno Komisí, které jsou nápomocni zástupci členských států.
2. Postoj Společenství k rozhodnutím smíšeného výboru, jimiž se pouze rozšiřuje působnost právních aktů Společenství na Švýcarsko s případnými nezbytnými technickými úpravami, přijímá Komise.
3. U jiných rozhodnutí smíšeného výboru, přijímá postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 4
1. Pokud jde o Dohodu o železniční a silniční přepravě zboží a cestujících, je Společenství ve smíšením výboru zřízeném podle článku 51 dohody, zastoupeno Komisí, které jsou nápomocni zástupci členských států.
Postoj, který má Společenství zaujmout k rozhodnutím smíšeného výboru, přijímá:
- Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise v záležitostech obsažených v článcích 42, 45, 46, 47 a 54 dohody,
- ve všech ostatních záležitostech Komise po konzultaci s výborem zřízeným podle článku 4 prvního pododstavce rozhodnutí 92/578/EHS [3].
Článek 5
1. Pokud jde o Dohodu o obchodu se zemědělskými produkty, Komise, které jsou nápomocni zástupci členských států, zastupuje Společenství ve smíšeném výboru pro zemědělství uvedeném v čl. 6 odst. 1 dohody a ve smíšeném veterinárním výboru uvedeném v čl. 19 odst.1 přílohy 11 dohody.
2. Postoj, který má Společenství zaujmout ve smíšeném výboru pro zemědělství a smíšeném veterinárním výboru, přijímá Rada na návrh Komise v souladu s odpovídajícími ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství.
Postoj Společenství k záležitostem, na které se vztahují rozhodnutí smíšeného výboru pro zemědělství, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3 dohody, však přijímá Komise:
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 4 dohody a jejích dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 18 směrnice 2000/29/ES [4],
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 5 dohody a jejich dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 23 směrnice 70/524/EHS [5],
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 6 dohody a jejích dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 21 směrnice 66/400/EHS [6], nebo odpovídajících ustanovení jiných směrnic týkajících se semenářského odvětví,
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 7 dohody a jejích dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999 [7],
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 8 dohody a jejích dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 14 nebo 15 nařízení (EHS), č. 1576/89 [8] nebo v článku 13 nebo 14 nařízení (EHS) č. 1601/91 [9],
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 9 dohody a jejích dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91 [10],
- pokud jde o záležitosti týkající se přílohy 10 dohody a jejích dodatků v souladu s postupem stanoveným v článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96 [11],
3. Aniž je dotčen odstavec 6, Komise přijímá opatření nezbytná pro provádění dohody, pokud jde o:
- provádění celních koncesí stanovených v přílohách 2 a 3 dohody a změn a technických úprav, které se staly nezbytnými kvůli změnám kombinované nomenklatury a kódů TARIC v souladu s postupem stanoveným článkem 23 nařízení (EHS) č. 1766/92 [12] nebo odpovídajícími ustanoveními jiných nařízení o společné organizaci trhů nebo v souladu s postupem stanoveným v odstavci 2,
- provádění přílohy 4 v souladu s postupem stanoveným v článku 18 směrnice 2000/29/ES,
- provádění přílohy 5 v souladu s postupem stanoveným v článku 23 směrnice 70/524/EHS,
- provádění přílohy 6 v souladu s postupem stanoveným v článku 21 směrnice 66/400/EHS nebo odpovídajícími ustanoveními ostatních směrnic týkajících se semenářského odvětví,
- provádění hlavy III přílohy 7 v souladu s postupem stanoveným v článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999,
- provádění článku 14 přílohy 8 v souladu s postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EHS) č. 1576/89 nebo v článku 13 nařízení (EHS) č. 1601/91,
- provádění přílohy 9 v souladu s postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
- provádění přílohy 10 v souladu s postupem stanoveným v článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96,
- provádění přílohy 11 v souladu s postupem stanoveným v článku 30 směrnice č. 72/462/(EHS) [13].
4. V případě potřeby, mohou být nezbytná opatření uvedená v první odrážce odstavce 3 přijata v souladu s níže uvedeným postupem.
Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení (EHS) č. 2913/92 [14].
Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
5. Výbor pro celní kodex se může zabývat jakoukoliv otázku týkající se používání celních kvót, kterou mu předloží k posouzení jeho předseda buď z vlastního popudu nebo na žádost některého členského státu.
6. Na žádost členského státu nebo z vlastního popudu Komise rozhodne o nezbytných opatřeních v souladu s článkem 10 dohody, článkem 29 přílohy 7, článkem 16 přílohy 8, článkem 9 přílohy 9 a článkem 5 přílohy 10.
Rada a členské státy jsou o těchto rozhodnutích informovány.
Jestliže Komise obdrží žádost členského státu, rozhodne o ní do tří pracovních dní od přijetí žádosti.
Každý členský stát může předložit rozhodnutí Komise Radě do tří pracovních dnů ode dne, kdy mu bylo oznámeno.
Rada se sejde bezodkladně.
Kvalifikovanou většinou může přijmout jiné rozhodnutí do 30 dnů ode dne, kdy jí bylo předloženo rozhodnutí Komise.
Článek 6
1. Pokud jde o Dohodu o vzájemném uznávání posuzování shody, Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 10 dohody (dále jen "výbor") zastoupeno Komisí, které je nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou. Po konzultaci s tímto zvláštním výborem Komise přistoupí k jmenováním, oznámením, výměně informací a žádostem o ověření uvedeným v čl. 6 odst. 3, článku 7, čl. 8 odst.1, čl. 10 odst. 4 písm. e) a článku 12 dohody.
2. Postoj, který má Společenství ve výboru zaujmout, určuje Komise po konzultacích se zvláštním výborem uvedeným v odstavci 1, s přihlédnutím k:
a) použití čl. 1 odst. 3 na kapitoly přílohy 1;
b) přijetí jednacího řádu podle čl. 10 odst. 2 a postupů ověřování stanovených v čl. 10 odst. 4 písm. c) a písm. d) dohody;
c) ověřování plnění stanovených požadavků subjekty posuzování shody a souvisejících rozhodnutí v souladu s článkem 8 a čl. 11 písm. c) dohody;
d) změnám oddílů I až V všech kapitol v příloze I, v souladu s čl. 10 odst. 4 písm. a), b) a e) a článkem 11 dohody;
e) změnám příloh v souladu s čl. 10 odst. 5 dohody a
f) mechanismu urovnání sporů stanoveném v článku 14 dohody.
3. Ve všech ostatních případech postoj, který má Společenství ve výboru zaujmout, určuje Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 7
1. Pokud jde o Dohodu o některých aspektech veřejných zakázek, je Společenství ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 11 dohody zastoupeno Komisí, které jsou nápomocni zástupci členských států.
2. Komise je oprávněna jménem Společenství schvalovat změny příloh I, II, III, IV, VI a VII dohody.
Komisi je v tomto úkolu nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
Oprávnění uvedené v první větě je omezeno v případě přílohy I na změny nezbytné, pokud se použijí postupy stanovené článkem 8 směrnice 93/38/EHS, v případě příloh II, III a IV na změny nezbytné, pokud se pro odvětví, kterých se tyto přílohy týkají, použijí stejné postupy, a v případě příloh VI a VII na výsledky budoucích jednání konaných v rámci Dohody o veřejných zakázkách z roku 1996.
3. Ve všech ostatních případech postoj, který má Společenství zaujmout k rozhodnutím smíšeného výboru, určuje Rada na návrh Komise v souladu s odpovídajícími ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství.
Článek 8
Akty nebo nástroje schválení, které jsou stanoveny pro každou dohodu, jsou jménem Evropského společenství uloženy předsedou Rady a pokud jde o Dohodu o vědeckotechnické spolupráci, jsou uloženy předsedou Komise jménem Evropského společenství pro atomovou energii.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. dubna 2002
o přijetí Dohody o statutu Mezinárodní studijní skupiny pro jutu z roku 2001 jménem Společenství
(2002/312/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 13. března 2001 vyjednávací konference svolaná v rámci konference OSN o obchodu a rozvoji (UNCTAD) schválila Dohodu o statutu Mezinárodní studijní skupiny pro jutu z roku 2001 (dále jen "dohoda").
(2) Tato nová dohoda byla vyjednána, aby nahradila Mezinárodní dohodu o jutě z roku 1989, jejíž platnost skončila dne 11. října 2001.
(3) Společenství je členem Mezinárodní dohody o jutě z roku 1989, jejíž platnost byla prodloužena, a je tedy v jeho zájmu, aby schválilo dohodu, která původní dohodu nahrazuje,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o statutu Mezinárodní skupiny pro jutu z roku 2001 se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné uložit přijímací listinu jménem Společenství [1].
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2000/159/ES o prozatímním schválení plánů třetích zemí týkajících se reziduí podle směrnice Rady 96/23/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1520)
(Text s významem pro EHP)
(2002/336/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech a o zrušení směrnic 85/358/EHS a 86/469/EHS a rozhodnutí 89/187/EHS a 91/664/EHS [1], a zejména na článek 29 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa z třetích zemí [2], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [3], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2000/159/ES ze dne 8. února 2000 o prozatímním schválení plánů třetích zemí týkajících se reziduí podle směrnice Rady 96/23/ES [4] vyjmenovává třetí země, které předložily plán, a uvádí záruky poskytnuté dotyčnou třetí zemí, pokud jde o monitoring skupin reziduí a látek uvedených v příloze I směrnice 96/23/ES.
V důsledku toho – nejsou-li takové záruky poskytnuty – je třeba souběžně se změnami přílohy rozhodnutí 2000/159/ES pozměnit seznamy stanovené na základě rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavení prozatímních seznamů provozoven třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet některé produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [5], naposledy změněného rozhodnutím 2001/4/ES [6].
Obavy o veřejné zdraví spojené s rezidui v produktech živočišného původu si vynucuje schválení a pravidelnou aktualizaci plánů týkajících se reziduí v takových produktech.
(2) Podle směrnice Rady 96/23/ES musí třetí země každoročně zaslat Komisi plány monitoringu pro současný rok a výsledky předcházejícího roku.
(3) Nejsou-li poskytnuty záruky stanovené směrnicí 96/23/ES, je třeba pozastavit platnost seznamů stanovených rozhodnutím 95/408/ES, a souběžně s tím pozměnit přílohy rozhodnutí 2000/159/ES.
(4) Pokud jde o Čínu, je třeba uvést přílohu rozhodnutí 2000/159/ES do souladu s rozhodnutím Komise 2002/69/ES ze dne 30. ledna 2002 o některých ochranných opatřeních, pokud jde o produkty živočišného původu dovážené z Číny [7].
(5) Některé třetí země předložily Komisi plány monitoringu reziduí včetně výsledků těchto plánů, je však zapotřebí dalšího vyhodnocení, informací nebo vysvětlení.
Až do dalšího vyhodnocení musí být tyto třetí země i nadále zahrnuty v příloze rozhodnutí 2000/159/ES pro dotyčné produkty.
(6) Některé třetí země předložily svůj plán monitoringu poté, co bylo rozhodnutí 2000/159/ES aktualizováno rozhodnutím Komise 2001/487/ES [8].
Až do dalšího hodnocení musí být tyto třetí země i nadále zahrnuty v příloze rozhodnutí 2000/159/ES pro dotyčné produkty.
(7) Situace některých dalších třetích zemí ohledně plánů monitoringu pro některé živočišné druhy se od přijetí rozhodnutí 2001/487/ES změnila.
Až do dalšího hodnocení musí být tyto třetí země i nadále zahrnuty v příloze rozhodnutí 2000/159/ES pro dotyčné produkty.
(8) Rozhodnutí 2000/159/ES je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 2000/159/ES se nahrazuje textem v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 94/278/ES, pokud jde o dovoz medu
(oznámeno pro číslem K(2002) 1523)
(Text s významem pro EHP)
(2002/337/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/118/EHS ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 1999/724/ES [2], a zejména na čl. 10 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 94/278/ES ze dne 18. března 1994, kterým se stanoví seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz některých produktů, na které se vztahuje směrnice Rady 92/118/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/700/ES [4], stanoví třetí země, ze kterých členské povolují státy dovoz medu.
(2) Tanzanie poskytla Komisi potřebné záruky, pokud jde o sledování reziduí a kontaminujících látek uvedených ve směrnici Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech a o zrušení směrnic 85/358/EHS a 86/469/EHS a rozhodnutí 89/187/EHS a 91/664/EHS [5], a obdržela prozatímní schválení v souladu s rozhodnutím Komise 2000/159/ES ze dne 8. února 2000 o prozatímním schválení plánů třetích zemí týkajících se reziduí podle směrnice Rady 96/23/ES [6], naposledy pozměněnýmrozhodnutím 336/2002/ES [7].
Tanzanie by proto měla být zahrnuta do seznamu uvedeného v příloze rozhodnutí 94/278/ES.
(3) V důsledku rozhodnutí Komise 2002/69/ES ze dne 30. ledna 2002 o některých ochranných opatřeních, pokud jde o produkty živočišného původu dovážené z Číny [8], by Čína měla být vypuštěna ze seznamu uvedeného v příloze rozhodnutí 94/278/ES.
(4) Rozhodnutí 94/278/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 94/278/ES se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. května 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/296/ES, pokud jde o seznam laboratoří schválených ke kontrole účinnosti očkování proti vzteklině u některých domácích masožravců
(oznámeno pod číslem K(2002) 1584)
(Text s významem pro EHP)
(2002/341/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2000/258/ES ze dne 20. března 2000 o určení zvláštního institutu odpovědného za stanovení kritérií nezbytných pro normalizaci sérologických testů pro sledování účinnosti očkovacích látek proti vzteklině [1], a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 92/65/EHS ze dne 13. července 1992 o veterinárních předpisech pro obchod se zvířaty, spermatem, vajíčky a embryi uvnitř Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v příloze A oddílu I směrnice 90/425/EHS [2], naposledy pozměněná rozhodnutím Komise 2001/298/ES [3], stanoví alternativní režim oproti karanténě pro dovoz některých domácích masožravců na území některých členských států prostých vztekliny.
Tento systém vyžaduje kontroly účinnosti očkovací látky prováděné úředně schválenými laboratořemi na základě titrace protilátek.
(2) Podle rozhodnutí 2000/258/ES byla laboratoř AFSSA v Nancy ve Francii jmenována ústavem příslušným pro zkoušky odborné způsobilosti nezbytné ke schválení laboratoří, které chtějí provádět tyto kontroly.
(3) Rozhodnutí Komise 2001/296/ES ze dne 29. března 2001, kterým se schvalují laboratoře ke kontrole účinnosti očkování proti vzteklině u některých domácích masožravců [4], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/808/ES [5], stanovilo seznam schválených laboratoří v členských státech.
(4) Na žádost Německa, Francie a Itálie a na základě příznivých výsledků zkoušek odborné způsobilosti provedených laboratoří AFSSA
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. dubna 2002
o bezpečnosti v souvislosti s fotbalovými zápasy mezinárodního rozměru
(2002/348/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 30 odst. 1 písm. a) a b) a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Belgického království,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 29 uvedené Smlouvy si Evropská unie klade za cíl poskytovat svým občanům v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vysokou úroveň ochrany tím, že rozvíjí společný postup členských států v oblasti policejní spolupráce.
(2) V důsledku pořádání různých mezinárodních a evropských soutěží a vysokého počtu cestujících příznivců nabývá fotbal vysoce mezinárodních rozměrů.
Tento mezinárodní rozměr vyvolává nutnost zabývat se bezpečností v souvislosti s fotbalovými zápasy způsobem, který přesahuje hranice jednotlivých států.
(3) Fotbal je třeba považovat nejenom za možný zdroj potíží spojených s porušováním veřejného pořádku, klidu a bezpečnosti, ale také za jev, se kterým je třeba se i přes možná rizika vypořádat účinným způsobem.
(4) Zejména pro účely předcházení násilí spojenému s fotbalem a boje proti němu hraje významnou úlohu výměna informací tak, aby se příslušné policejní orgány a orgány členských států mohly vhodně připravit a zajistit přiměřenou reakci.
(5) Pro výměnu informací ve vztahu k určitému fotbalovému zápasu nebo soutěži a za účelem nezbytné mezinárodní policejní spolupráce v souvislosti s fotbalovými zápasy mezinárodního rozměru je nezbytné zřídit v každém členském státě národní fotbalové informační středisko policejní povahy.
(6) V rámci Rady Evropy byly přijaty tyto akty: úmluva ze dne 28. ledna 1981 o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů, doporučení Výboru ministrů č. R(87)15 ze dne 17. září 1987 o používání osobních údajů v policejní oblasti a Evropská úmluva o diváckém násilí a neslušném chování při sportovních událostech a zvláště při fotbalových zápasech.
(7) Dne 26. května 1997 přijala Rada společnou akci 97/339/SVV o spolupráci v oblasti veřejného pořádku a bezpečnosti [2] a dne 9. června 1997 usnesení o předcházení a zabránění výtržnictví při fotbale výměnou zkušeností, zákazem přístupu na stadiony a mediální politikou [3].
(8) Navíc přijala Rada dne 6. prosince 2001 usnesení o příručce s doporučeními pro mezinárodní policejní spolupráci a opatřeními k předcházení násilí a výtržností a boji proti nim v souvislosti s fotbalovými zápasy mezinárodního rozměru, které se týkají alespoň jednoho členského státu [4],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřízení národního fotbalového informačního střediska
1. Každý členský stát zřídí nebo určí národní fotbalové informační středisko policejní povahy.
2. Každý členský stát oznámí podle tohoto rozhodnutí generálnímu sekretariátu Rady písemně bližší údaje o svém národním fotbalovém informačním středisku a veškeré pozdější změny.
Generální sekretariát Rady je zveřejní v Úředním věstníku.
3. Národní fotbalové informační středisko je přímé ústřední kontaktní místo pro výměnu důležitých informací a pro usnadnění mezinárodní policejní spolupráce v souvislosti s fotbalovými zápasy mezinárodního rozměru.
Každý členský stát může rozhodnout o navázání určitých styků týkajících se aspektů spojených s fotbalem prostřednictvím služeb příslušných pro tyto zvláštní aspekty za předpokladu, že národní fotbalové informační středisko obdrží urychleně a vhodným způsobem alespoň minimum informací.
4. Každý členský stát zajistí, aby jeho národní fotbalové informační středisko bylo schopné účinně a rychle plnit úkoly, které mu jsou svěřeny.
5. Toto rozhodnutí se použije, aniž jsou dotčeny stávající vnitrostátní právní předpisy, a to zejména pokud jde o rozdělení pravomocí mezi různé služby a orgány v dotyčných členských státech.
Článek 2
Úkoly národních fotbalových informačních středisek
1. Národní fotbalová informační střediska jsou pověřena koordinací a usnadňováním výměny policejních informací v souvislosti s fotbalovými zápasy a soutěžemi mezinárodního rozměru.
Taková výměna informací se může týkat také jiných donucovacích orgánů, které přispívají k bezpečnosti nebo veřejnému pořádku v souladu s rozdělením pravomocí v dotyčném členském státě.
2. Národní fotbalová informační střediska mají v souladu s použitelnými vnitrostátními a mezinárodními předpisy přístup k informacím zahrnujícím osobní údaje o vysoce rizikových příznivcích.
3. Národní fotbalová informační střediska usnadňují, koordinují nebo organizují provádění mezinárodní policejní spolupráce v souvislosti s fotbalovými zápasy mezinárodního rozměru.
4. V souladu s platnými vnitrostátními předpisy, zejména předpisy o rozdělení pravomocí mezi různé služby a orgány v dotyčných členských státech, mohou být národní fotbalová informační střediska pověřena poskytováním podpory příslušným vnitrostátním orgánům.
5. Při zápasech mezinárodního rozměru poskytují národní fotbalová informační střediska přinejmenším na žádost jiného fotbalového informačního střediska v dotyčném členském státě hodnocení rizika týkajícího se jejich vlastních klubů a vlastního národního mužstva.
Článek 3
Výměna policejních informací mezi národními fotbalovými informačními středisky
1. Národní fotbalová informační střediska se před každým fotbalovým zápasem mezinárodního rozměru, během něj a po něm zapojí na žádost některého národního fotbalového informačního střediska nebo z vlastního podnětu do vzájemné výměny obecných informací a za podmínek stanovených v odstavci 3 do výměny osobních údajů.
2. Obecné informace vyměňované v souvislosti s fotbalovým zápasem mezinárodního rozměru obsahují strategické, operační a taktické informace. Tyto informace jsou vymezeny takto:
- strategické informace: informace popisující všechny aspekty zápasu nebo soutěže, zejména s ohledem na bezpečnostní rizika spojená s daným zápasem nebo soutěží,
- operační informace: informace umožňující vytvořit si přesný obraz událostí během daného zápasu nebo soutěže,
- taktické informace: informace, které umožňují osobám příslušným pro dané operace učinit v souvislosti s daným zápasem nebo soutěží vhodná opatření za účelem udržení veřejného pořádku a bezpečnosti.
Osobní údaje se vyměňují v souladu s platnými vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy a s ohledem na zásady úmluvy Rady Evropy č. 108 ze dne 28. ledna 1981 o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů a popřípadě doporučení Výboru ministrů Rady Evropy č.
R(87)15 ze dne 17. září 1987 o používání osobních údajů v policejní oblasti. Tyto výměny se uskutečňují za účelem přípravy a uplatnění příslušných opatření k udržení veřejného pořádku v době konání fotbalového zápasu nebo soutěže.
Výměna může zejména zahrnovat údaje o osobách, které představují nebo by mohly představovat ohrožení veřejného pořádku a bezpečnosti.
Článek 4
Postup při komunikaci mezi národními fotbalovými informačními středisky
1. Národní fotbalová informační střediska koordinují zpracovávání informací o fotbalových zápasech mezinárodního rozměru.
Zajišťují, aby všechny dotčené policejní služby dostaly potřebné informace včas.
Národní fotbalové informační středisko informaci po zpracování buď použije samo, nebo ji předá příslušným orgánům a policejním silám.
2. Národní fotbalové informační středisko v členském státě, ve kterém se daný fotbalový zápas nebo soutěž koná, komunikuje před nimi, během nich a po nich s vnitrostátními policejními silami dotyčných členských států podle potřeby prostřednictvím styčného důstojníka jmenovaného a poskytnutého takovými členskými státy.
Na styčného důstojníka je možné se obracet ve věcech veřejného pořádku a bezpečnosti, násilí v souvislosti s fotbalem a obecné trestné činnosti, pokud jsou spojeny s určitým fotbalovým zápasem nebo soutěží.
3. Národní fotbalová informační střediska komunikují tak, aby byla zachována důvěrnost údajů.
Pokud se nejedná o osobní údaje, vyměňované zprávy se uchovají.
Mohou do nich později nahlédnout jiná zúčastněná národní informační střediska, jestliže je národnímu fotbalovému informačnímu středisku, od nějž daná informace pochází, dána předem příležitost zaujmout k jejich předání stanovisko.
Článek 5
Používání jazyků
Národní fotbalová informační střediska komunikují ve svých vlastních jazycích a sdělení se překládají do pracovního jazyka společného oběma stranám, pokud se dotyčné strany nedohodnou jinak.
Článek 6
Hodnocení
Rada vyhodnotí provádění tohoto rozhodnutí do dvou let od jeho přijetí.
Článek 7
Nabytí účinku
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 26. dubna 2002,
kterým se stanoví seznam produktů, které je třeba vyšetřovat na stanovištích hraniční kontroly podle směrnice Rady 97/78/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1527)
(Test s významem pro EHP)
(2002/349/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Kvůli jasnosti je třeba zařadit produkty živočišného původu uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 97/78/ES společně na jediný seznam podle kódu systému ANIMO spolu s odpovídající kódem KN (kombinované nomenklatury), který se pro zjednodušení orientace a používání uvádí také.
(2) Tento seznam se však nesmí týkat rostlinných produktů, na které se také vztahují veterinární kontroly uvedené v článku 19 směrnice 97/78/ES, ani nesmí tyto rostlinné produkty postihovat, ani se nesmí vztahovat na produkty osvobozené od veterinárních kontrol a uvedené v článku 16 stejné směrnice.
(3) Je také důležité, aby směsné výrobky obsahující pouze omezené procento produktů živočišného původu podléhaly kontrolním postupům a vyloučily se tak jakékoliv rozpory ve výkladu na stanovištích hraniční kontroly i jakékoliv poruchy obchodu.
Avšak s ohledem na komplexnost této otázky a na nutnost posoudit rizika, což v případě potřeby provede příslušný vědecký výbor na úrovni Společenství, je třeba, aby se v mezidobí nadále používaly vnitrostátní předpisy.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinové řetězce a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Produkty živočišného původu na seznamu v příloze podléhají veterinární kontrole na stanovištích hraniční kontroly v souladu s ustanoveními směrnice 97/78/ES.
Článek 2
Seznamem produktů živočišného původu uvedeným v příloze nejsou dotčena osvobození uvedená v článku 16 ani seznam rostlinných produktů uvedený v článku 19 směrnice 97/78/ES.
Článek 3
Odchylně od článku 1 se na směsné potravinářské produkty na seznamu v příloze, které obsahují pouze omezené množství produktů živočišného původu, i nadále vztahují vnitrostátní předpisy.
První pododstavec se použije pouze do doby, než budou posouzena rizika složených výrobků, které musí spadat pod veterinární kontrolní režim.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. dubna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/781/ES o vypracování příručky přijímajících subjektů a seznamu písemností, které mohou být doručovány podle nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech
(oznámeno pod číslem K(2002) 1132)
(2002/350/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech [1], a zejména na čl. 17 písm. a) a b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K provedení nařízení (ES) č. 1348/2000 bylo nezbytné vypracovat a zveřejnit příručku obsahující informace o přijímajících subjektech stanovených v článku 2 uvedeného nařízení.
(2) Podle čl. 17 písm. b) nařízení (ES) č. 1348/2000 je rovněž nutné vypracovat seznam písemností v úředních jazycích Evropské unie, které mohou být doručovány podle uvedeného nařízení.
(3) V souladu s nařízením (ES) č. 1348/2000 bylo v Úředním věstníku Evropských společenství zveřejněno rozhodnutí Komise 2001/781/ES ze dne 25. září 2001 o vypracování příručky přijímajících subjektů a seznamu písemností, které mohou být doručovány podle nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech [2].
(4) Příručka a seznam musí být doplněny na základě informací poskytnutých Komisi Německem.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem poradního výboru zřízeného článkem 18 nařízení (ES) č. 1348/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí 2001/781/ES (příručka uvedená v čl. 17 písm. a) nařízení (ES) č. 1348/2000) se mění v souladu s přílohou I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Příloha II rozhodnutí 2001/781/ES (seznam uvedený v čl. 17 písm. b) nařízení (ES) č. 1348/2000) se mění v souladu s přílohou II tohoto rozhodnutí.
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. dubna 2002
o revizi Společné příručky
(2002/352/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 790/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se hraničních kontrol a ostrahy hranic [1],
s ohledem na podnět Belgického království a Švédského království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné zrušit určitá ustanovení Společné příručky [2], která jsou pro činnosti hraniční kontroly zbytečná, a některá další ustanovení změnit tak, aby bylo toto zrušení zohledněno.
(2) Členské státy naznačily generálnímu sekretariátu Rady, že určité přílohy Společné příručky, obsahující seznamy konkrétních informací, které musí poskytovat v souladu s pravidly platnými v současné době, již nemusí být součástí Společné příručky.
(3) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že účelem tohoto rozhodnutí je rozvíjet schengenské acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko podle článku 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(4) Pro Islandskou republiku a Norské království představuje toto rozhodnutí rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, které spadá do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [3].
(5) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se tyto členské státy neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Část I Společné příručky se mění takto:
a) v bodě 1.2 se druhá věta nahrazuje tímto:"Za nepovolené překročení vnějších hranic na jiných místech než na hraničních přechodech nebo v jiné době než ve stanovené provozní době lze ukládat sankce, které jsou stanoveny vnitrostátními předpisy.";
b) bod 1.3 se nahrazuje tímto: "Výjimečně mohou překračovat vnější hranice na jiných místech než na povolených hraničních přechodech a mimo stanovenou provozní dobu:
- osoby, pro které stanoví odpovídající povolení dvoustranné dohody o malém pohraničním styku, nazývaném v Itálii "malý pohraniční styk"; nebo "turistický pohraniční styk";,
- námořníci, kteří se vyloďují v souladu s bodem 6.5.2.";
c) v bodě 1.3.1 se zrušuje poslední věta;
d) bod 1.3.3 se nahrazuje tímto:
"Odchylky od bodu 1.2 v souvislosti s malým pohraničním stykem, nazývaným
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. dubna 2002
o odtajnění části II Společné příručky přijaté výkonným výborem zřízeným Úmluvou k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985
(2002/353/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 207 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Svým rozhodnutím ze dne 14. prosince 1993 (SCH/Com-ex (93) 22 rev) a ze dne 23. června 1998 (SCH/Com-ex (98) 17) výkonný výbor zřízený Úmluvou k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985, který byl nahrazen Radou podle článku 2 schengenského protokolu, klasifikoval jako "důvěrná" všechna ustanovení Společné příručky, jejíž nová verze byla přijata rozhodnutím uvedeného výkonného výboru ze dne 28. dubna 1999 (SCH/Com-ex (99) 13) [1].
(2) Společná příručka a rozhodnutí výkonného výboru o její klasifikaci je součástí schengenského acquis, jak je vymezeno rozhodnutím Rady 1999/435/ES [2].
(3) Část I a některé přílohy Společné příručky byly odtajněny rozhodnutím Rady 2000/751/ES [3].
(4) Část I společné příručky by měla být také odtajněna.
(5) Je vhodné zrušit rozhodnutí výkonného výboru (SCH/Com-ex (93) 22 rev) a (SCH/Com-ex (98) 17) do té míry, do jaké se vztahují ke Společné konzulární instrukci a ke Společné příručce, aby budoucí rozhodnutí o jejich klasifikaci mohla být přijata v souladu s pravidly pro klasifikaci dokumentů stanovených v rozhodnutí Rady 2001/264/ES ze dne 19. března 2001, kterým se přijímají bezpečnostní předpisy Rady [4],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Část II Společné příručky se odtajňuje.
2. Přílohy 14b, 6b a 6c Společné příručky, odpovídající přílohám 5, 9 a 10 Společné konzulární instrukce, zůstávají klasifikovány jako důvěrné.
Článek 2
Část II Společné příručky bude zveřejněna
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. dubna 2002
o přizpůsobení části III a vytvoření přílohy 16 Společné konzulární instrukce
(2002/354/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 789/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se vymezují prováděcí pravomoci Rady s ohledem na určité podrobné předpisy a praktické postupy týkající se posuzování žádostí o udělení víza [1],
s ohledem na podnět Belgického království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Harmonizace vízové politiky zejména znamená, že schengenské acquis by mělo stanovit předpisy týkající se postupů a podmínek pro udělování víz.
Jeví se jako logické, že formulář žádosti o vízum, kterým se zahajuje řízení o žádosti o vízum a který také slouží jako prostředek ověřování podmínek takového zpracování, by měl mít formu jednotného dokladu používaného všemi konzulárními úřady členských států.
(2) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijala toto rozhodnutí, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(3) Pokud jde o Islandskou republiku a Norské království, rozvíjí toto rozhodnutí ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [2], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování této dohody.
(4) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se uvedené členské státy nepodílejí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V oddílu 1 části III Společné konzulární instrukce se za první větu vkládá nová věta, která zní:"Žádosti o jednotné vízum musí být podány s použitím harmonizovaného formuláře, jehož vzor je uveden v příloze 16."
Článek 2
Vzor formuláře harmonizované jednotné žádosti o vízum připojený k tomuto rozhodnutí se připojuje ke Společné konzulární instrukci jako příloha 16.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2003.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Rozhodnutí Rady a Komise
ze dne 26. března 2002
o uzavření Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé
(2002/357/ES, ESUO)
RADA EVROPSKÉ UNIE a
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 238, ve spojení s čl. 228 odst. 2 druhou větou a čl. 228 odst. 3 druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 95 této smlouvy,
po konzultacích s Poradním výborem a jednomyslném souhlasu Rady,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé podepsaná v Bruselu dne 24. listopadu 1997, by měla být schválena,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé, k ní připojené protokoly a prohlášení připojená k závěrečnému aktu se schvalují jménem Evropského společenství a Evropského společenství uhlí a oceli.
Znění dohody, k ní připojené protokoly a závěrečný akt se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Postoj Společenství
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. dubna 2002
o schválení Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu jménem Evropského společenství a o společném plnění závazků z něj vyplývajících
(2002/358/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Konečným cílem Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (dále jen "úmluva"), schválené jménem Společenství rozhodnutím Rady 94/69/ES ze dne 15. prosince 1993 o uzavření Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu [3], je dosáhnout stabilizace koncentrací skleníkových plynů v atmosféře na úrovni, která by zabránila nebezpečnému narušení klimatického systému lidskou činností.
(2) Konference stran úmluvy došla na svém prvním zasedání k závěru, že závazek hospodářsky rozvinutých zemí usilovat, společně či jednotlivě, aby do roku 2000 byla dosažena úroveň emisí oxidu uhličitého a jiných skleníkových plynů, které nespadají pod kontrolu Montrealského protokolu k Úmluvě o ochraně ozónové vrstvy, z roku 1990 nepostačuje k dosažení dlouhodobého cíle úmluvy, kterým je zabránit nebezpečnému narušení klimatického systému lidskou činností.
Konference se dále dohodla na zahájení procesu, který by prostřednictvím přijetí protokolu nebo jiného právního nástroje umožnil uskutečnění vhodných opatření pro období po roce 2000 [4].
(3) Výsledkem tohoto procesu bylo přijetí Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu (dále jen "protokol") dne 11. prosince 1997 [5].
(4) Na svém čtvrtém zasedání rozhodla konference stran úmluvy o přijetí Akčního plánu z Buenos Aires za účelem dosažení shody na provádění klíčových prvků protokolu během šestého zasedání konference stran [6].
(5) Při pokračování šestého zasedání konference stran úmluvy v Bonnu ve dnech 19. až 27. července 2001 byly schváleny hlavní prvky provádění Akčního plánu z Buenos Aires [7].
(6) Na sedmém zasedání v Marrákeši ve dnech 29. října až 10. listopadu 2001 schválila konference stran konsensem řadu rozhodnutí o provádění Bonnských dohod [8].
(7) Protokol je v souladu s článkem 24 otevřen k ratifikaci, přijetí nebo schválení pro státy a regionální organizace hospodářské integrace, které jej podepsaly.
(8) V článku 4 umožňuje protokol smluvním stranám společné plnění závazků podle článku 3 v rámci regionální organizace hospodářské integrace a společně s ní.
(9) Při podpisu protokolu dne 29. dubna 1998 v New Yorku prohlásilo Společenství, že společně se svými členskými státy splní v souladu s článkem 4 závazky podle čl. 3 odst. 1 protokolu.
(10) Na základě svého rozhodnutí plnit závazky společně v souladu s článkem 4 Kjótského protokolu jsou Společenství a členské státy na základě odstavce 6 uvedeného článku a v souladu s čl. 24 odst. 2 protokolu společně odpovědné za plnění kvantifikovaného závazku Společenství na snížení emisí ve smyslu čl. 3 odst. 1 protokolu. V důsledku toho jsou členské státy v souladu s článkem 10 Smlouvy o založení Evropského společenství povinny, jednotlivě i společně, přijmout veškerá vhodná obecná i zvláštní opatření k plnění závazků, které jsou důsledkem činnosti orgánů Společenství, včetně kvantifikovaného závazku Společenství na snížení emisí vyplývajícího z protokolu, usnadňovat plnění tohoto závazku a zdržet se jakýchkoli opatření, jež by mohla ohrozit jeho plnění.
(11) Právní základ jakéhokoli dalšího rozhodnutí, kterým Společenství v budoucnu přijme závazky na snižování emisí, bude určen obsahem a účinkem daného rozhodnutí.
(12) V závěrech ze dne 16. června 1998 se Rada shodla na výši příspěvků jednotlivých členských států k plnění celkového závazku Společenství na snížení emisí [9].
Některé členské státy vyjádřily předpoklady, které mají vliv na hodnoty emisí výchozího roku a na společné a koordinované přístupy a opatření.
Jednotlivé příspěvky členských států se liší, mimo jiné s ohledem na jejich očekávaný hospodářský růst, využívání energetických zdrojů a strukturu průmyslu.
Rada se dále dohodla na zahrnutí podmínek dohody do rozhodnutí Rady o schválení protokolu Společenstvím. Podle čl.
4 odst. 2 protokolu je nutné, aby Společenství a jeho členské státy uvědomily sekretariát, zřízený článkem 8 úmluvy, o podmínkách takové dohody v den uložení svých listin o ratifikaci nebo schválení.
Společenství a jeho členské státy jsou povinny přijmout opatření nezbytná, aby Společenství mohlo plnit své závazky vyplývající z protokolu, aniž je dotčena odpovědnost každého členského státu vůči Společenství a ostatním členským státům za plnění jeho vlastních závazků.
(13) Emise výchozího roku Společenství a jeho členských států nebudou stanoveny konečným způsobem, dokud protokol nevstoupí v platnost.
Po konečném stanovení emisí výchozího roku a nejpozději před začátkem kontrolního období, stanoví Společenství a jeho členské státy tyto úrovně emisí v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého postupem podle článku 8 rozhodnutí Rady 93/389/EHS ze dne 24. června 1993 o mechanismu sledování emisí CO2 a jiných skleníkových plynů ve Společenství [10].
(14) Evropská rada na zasedání v Göteborgu ve dnech 15. a 16. června 2001 znovu potvrdila odhodlání Společenství a členských států k plnění závazků vyplývajících z protokolu a konstatovala, že Komise připraví do konce roku 2001 návrh ratifikace, který Společenství a jeho členským státům umožní splnit jejich povinnost včas ratifikovat protokol;
(15) Evropská rada na zasedání v Laekenu ve dnech 14. a 15. prosince 2001 potvrdila odhodlání Unie dodržet závazky vyplývající z Kjótského protokolu a potvrdila svou vůli, aby protokol vstoupil v platnost před konáním světového summitu o trvale udržitelném rozvoji v Johannesburgu ve dnech 26. srpna až 4. září 2002.
(16) Opatření nezbytná k provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kjótský protokol k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu (dále jen "protokol"), podepsaný dne 29. dubna 1998 v New Yorku, se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění protokolu je obsaženo v příloze I.
Článek 2
Evropské společenství a jeho členské státy splní své závazky vyplývající z čl. 3 odst. 1 protokolu společně v souladu s článkem 4 protokolu a s plným ohledem na článek 10 Smlouvy o založení Evropského společenství.
Příloha II obsahuje kvantifikované závazky na omezení a snížení emisí přijaté Evropským společenstvím a jeho členskými státy pro účely stanovení úrovní emisí přidělených Společenství a jednotlivým členským státům pro první kontrolní období od roku 2008 do roku 2012.
Evropské společenství a jeho členské státy přijmou nezbytná opatření k dodržování úrovní emisí uvedených v příloze II a stanovených v souladu s článkem 3 tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Nejpozději do 31. prosince 2006 a postupem podle čl. 4 odst. 2 tohoto rozhodnutí stanoví Komise emisní údaje v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého pro výchozí rok pro Společenství i pro jednotlivé členské státy, jakmile budou konečným způsobem stanoveny úrovně emisí pro výchozí rok a na základě kvantifikovaných závazků na omezení a snížení emisí uvedených v příloze II, s ohledem na metodiku odhadování antropogenních emisí ze zdrojů a snížení z propadů ve smyslu čl. 5 odst. 2 protokolu a na způsoby výpočtu přiděleného množství podle čl. 3 odst. 7 a 8 protokolu.
Množství přidělené Evropskému společenství a každému členskému státu odpovídá úrovni emisí stanovené pro něj v souladu s tímto článkem.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 8 rozhodnutí 93/389/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné k oznámení tohoto rozhodnutí jménem Evropského společenství sekretariátu Rámcové dohody OSN o změně klimatu v souladu s čl. 4 odst. 2 protokolu.
2. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné v souladu s čl. 24 odst. 1 protokolu k uložení jménem Evropského společenství v den oznámení uvedeného v odstavci 1 u generálního tajemníka OSN listiny o schválení, aby Společenství vyjádřilo souhlas s tím, že je protokolem vázáno.
3. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné k uložení prohlášení o způsobilosti obsažené v příloze III jménem Evropského společenství, v souladu s čl. 24 odst. 3 protokolu v den oznámení uvedeného v odstavci 1.
Článek 6
1. V souladu s čl. 4 odst. 2 protokolu uvědomí členské státy současně s uložením svých listin o jeho ratifikaci nebo schválení svým jménem sekretariát Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu o tomto rozhodnutí.
2. Členské státy usilují o přijetí opatření nezbytných, aby jejich listiny o ratifikaci nebo schválení byly uloženy současně s listinami Společenství a ostatních členských států, a to nejpozději do 1. června 2002.
3. Nejpozději do 1. dubna 2002 uvědomí členské státy Komisi o svých rozhodnutích o ratifikaci nebo schválení protokolu, nebo případně o předpokládaném dni splnění potřebných postupů.
Komise určí ve spolupráci s členskými státy den pro společné uložení těchto listin o ratifikaci nebo schválení.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. května 2002
o postupu ověřování shody stavebních výrobků přicházejících do styku s vodou určenou pro lidskou spotřebu, ve smyslu čl. 20 odst. 2 směrnice Rady 89/106/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002 1417)
(Text s významem pro EHP)
(2002/359/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [1], ve znění směrnice 93/68/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na Komisi se požaduje, aby mezi dvěma postupy ověřování shody výrobku podle čl. 13 odst. 3 směrnice 89/106/EHS zvolila "v souladu s bezpečností co nejméně obtížný postup". To znamená, že je nutné rozhodnout, zda je pro daný výrobek nebo skupinu výrobků systém řízení výroby, za který je odpovědný výrobce, nezbytnou a postačující podmínkou prokázání shody, nebo zda se z důvodů spojených s plněním kritérií uvedených v čl. 13 odst. 4 požaduje účast schváleného certifikačního orgánu.
13 odst. 4 směrnice 89/106/EHS se požaduje, aby byl takto stanovený postup uveden v pověřeních a v technických specifikacích.
Je tedy žádoucí stanovit, které výrobky nebo která skupina výrobků budou předmětem pověření a technických specifikací.
13 odst. 3 jsou podrobně popsány v příloze III směrnice 89/106/EHS.
Je tedy nezbytné jasně specifikovat metody, kterými se musí tyto dva postupy uplatňovat podle přílohy III uvedené směrnice pro každý výrobek nebo skupinu výrobků, protože příloha III uvádí určité systémy jako přednostní.
(4) Postup uvedený v čl. 13 odst. 3 písm. a) směrnice 89/106/EHS odpovídá systémům stanoveným v první možnosti bez průběžného dozoru a v druhé a třetí možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III. Postup uvedený v čl. 13 odst. 3 písm. b) odpovídá systémům stanoveným v bodu i) oddílu 2 přílohy III a v první možnosti s průběžným dozorem bodu ii) oddílu 2 přílohy III.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro stavebnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Shoda výrobků stanovených v příloze I se ověřuje postupem, při němž je kromě systému řízení výroby provozovaného výrobcem do posuzování a dozoru nad řízením výroby nebo samotným výrobkem zapojen schválený certifikační orgán.
Článek 2
Postup ověřování shody stanovený v příloze II musí být uveden v pověřeních a v technických specifikacích uvedených v článku 4 směrnice 89/106/EHS.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí komise
ze dne 7. května 2002
o společných technických specifikacích pro diagnostické zdravotnické prostředky in vitro
(oznámeno pod číslem K(2002) 1344)
(Text s významem pro EHP)
(2002/364/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro [1], a zejména na čl. 5 odst. 3 druhý pododstavecuvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 98/79/ES stanoví základní požadavky, které musí při uvedení na trh splňovat diagnostické zdravotnické prostředky in vitro a stanoví, že shoda s harmonizovanými normami umožňuje předpokládat, že tyto prostředky splňují příslušné základní požadavky.
(2) Odchylně od těchto obecných zásad se při vypracovávání společných technických specifikací přihlíží k současné praxi v některých členských státech, kde u vybraných prostředků určených zejména k posouzení bezpečnosti při zásobování krví a darování orgánů schvalují tyto specifikace veřejné orgány. Tyto společné technické specifikace lze používat pro hodnocení a přehodnocení funkční způsobilosti.
(3) Přípravy společných technických specifikací se zúčastnili vědečtí odborníci různých zúčastněných stran.
(4) Směrnice 98/79/ES stanoví, že členské státy předpokládají shodu se základními požadavky u prostředků navržených a vyrobených ve shodě se společnými technickými specifikacemi vypracovanými pro některé prostředky v kategorii nejvyššího rizika.
Tyto specifikace stanoví odpovídající kritéria hodnocení a přehodnocení funkční způsobilosti, podmínky pro uvolňování výrobních šarží, referenční metodiky a referenční materiály.
(5) Výrobci jsou zpravidla povinni dodržovat společné technické specifikace.
Pokud výrobci vzhledem k řádně odůvodněným okolnostem tyto specifikace nedodrží, musí přijmout řešení přinejmenším na stejné úrovni.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 90/385/EHS [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Technické specifikace stanovené v příloze tohoto rozhodnutí se přijímají jako společné technické specifikace pro diagnostické zdravotnické prostředky in vitro uvedené v seznamu A v příloze II směrnice 98/79/ES.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. května 2002,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství textilním výrobkům a kterým se mění rozhodnutí 1999/178/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1844)
(Text s významem pro EHP)
(2002/371/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na článek 4 a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Rovněž stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum těchto kritérií.
(4) Je vhodné přezkoumat ekologická kritéria stanovená rozhodnutím Komise 1999/178/ES ze dne 17. února 1999, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství textilním výrobkům [2], s přihlédnutím k vývoji trhu.
Zároveň je třeba změnit dobu platnosti uvedeného rozhodnutí prodlouženou rozhodnutím Komise 2001/831/ES [3].
(5) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(6) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/178/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka nebo které o ekoznačku požádaly před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kritériím.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí vycházejí z návrhu kritérií, který vypracoval Výbor Evropské unie pro ekoznačku zřízený podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby byla udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí textilní výrobky spadat do skupiny výrobků "textilní výrobky", jak je definována v článku 2, a musí splňovat ekologická kritéria stanovená v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Skupinou výrobků "textilní výrobky" se rozumějí:
textilní oděvy a příslušenství: oděvy a příslušenství (jako jsou kapesníky, šátky, tašky, nákupní tašky, batohy, pásky atd.) obsahující nejméně 90 % (hmotnostních) textilních vláken;
interiérové textilie: textilní výrobky pro použití v interiérech obsahující nejméně 90 % hmotnostních textilních vláken s výjimkou obložení na stěny a na podlahy;
vlákna, příze a tkaniny určené pro textilní oděvy a příslušenství a interiérové textilie.
Pro "textilní oděvy a příslušenství" a pro "interiérové textilie" se při výpočtu procentuálního podílu textilních vláken neberou v úvahu prachové peří, peří, fólie a potahy.
Článek 3
Pro správní účely se skupině výrobků "textilní výrobky" přiděluje číselný kód "016".
Článek 4
Článek 3 rozhodnutí 1999/178/ES se nahrazuje tímto: "Definice skupiny výrobků a zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platí do dne 31. května 2003."
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. června 2002 do dne 31. května 2007.
Výrobci výrobků spadajících do skupiny výrobků "textilní výrobky", kterým byla udělena ekoznačka Společenství před 1. červnem 2002, mohou tuto značku nadále používat až do 31. května 2003.
Výrobcům výrobků spadajících do skupiny výrobků "textilní výrobky", kteří požádali o udělení ekoznačky před 1. červnem 2002, může být ekoznačka udělena za podmínek stanovených v rozhodnutí 1999/178/ES až do 31. května 2003.
Nové žádosti o udělení ekoznačky pro skupinu výrobků "textilní výrobky" předložené po 1. červnu 2002 musí splňovat kritéria stanovená v tomto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 6. prosince 2001
o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím a Rumunskem o podmínkách pro silniční přepravu zboží a o podpoře kombinované dopravy
(2002/409/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 71 a 93 spolu s čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Uzavření dohody mezi Evropským společenství a Rumunskem o podmínkách pro silniční přepravu zboží a o podpoře kombinované dopravy (dále jen "dohoda") poskytuje vhodný prostředek pro další rozvoj dopravních vztahů mezi smluvními stranami.
(2) Uzavření dohody přispívá k řádnému fungování vnitřního trhu, neboť podporuje tranzitní provoz přes území Rumunska při vnitřní přepravě mezi Řeckem a ostatními členskými státy, a tím vytváří předpoklady, aby obchod uvnitř Společenství probíhal s co nejnižšími náklady pro veřejnost obecně a aby se snížily na minimum překážky správní a technické povahy, které jej nepříznivě ovlivňují.
(3) Uzavření dohody podporuje kombinovanou dopravu za účelem ochrany životního prostředí.
(4) Dohoda by měla být schválena jménem Společenství,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Rumunskem o podmínkách pro silniční přepravu zboží a o podpoře kombinované dopravy se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení podle článku 19 dohody.
Článek 3
Komisi, které jsou nápomocni zástupci členů Rady, zastupuje Společenství ve Výboru pro dopravu Společenství - Rumunsko (dále jen "výbor"), zřízeném podle článku 13 dohody.
Postoj, který má Společenství v rámci výboru zaujmout, přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Pokud se rozhodnutí navržené výborem bude týkat jednacího řádu výboru, přijme Rada toto rozhodnutí prostou většinou.
Rozhodnutí výboru budou zveřejňována
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. června 2002,
kterým se mění rozhodnutí 92/452/EHS, kterým se stanoví seznam týmů pro odběr embryí schválených ve třetích zemích pro vývoz embryí skotu do Společenství, pokud jde o Maďarsko
(oznámeno pod číslem K(2002) 2117)
(Text s významem pro EHP)
(2002/456/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 94/113/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příslušné veterinární útvary Maďarska požádaly o provedení změn v seznamech týmů úředně schválených na jejich území pro vývoz embryí domácího skotu do Společenství, které stanoví rozhodnutí Komise 92/452/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/252/ES [4].
(2) Komise obdržela od příslušných veterinárních útvarů záruky týkající se dodržování požadavků stanovených v článku 8 směrnice 89/556/ES.
Příslušný tým pro odběr embryí byl v Maďarsku úředně schválen pro vývoz do Společenství.
(3) Je proto nezbytné odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí 92/452/EHS.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 92/452/EHS se, pokud jde o Maďarsko, doplňuje nový řádek, který zní:
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije od dvacátého dne po vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 13. června 2002
o přijetí akčního programu pro správní spolupráci v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a přistěhovalectví (program ARGO)
(2002/463/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Správní spolupráce mezi členskými státy v oblastech, na které se vztahují články 62 a 63 Smlouvy, je součástí cíle Společenství postupně vytvořit prostor svobody, bezpečnosti a práva.
(2) Platnost společné akce 98/244/SVV ze dne 19. března 1998, přijaté Radou na základě článku K.3 Smlouvy o Evropské unii, kterou se zavádí program vzdělávání, výměn a spolupráce v oblasti azylu, přistěhovalectví a překračování vnějších hranic (program Odysseus) [3], nyní skončila, neboť přidělené rozpočtové prostředky byly v roce 2001 vyčerpány.
(3) Odpovědnost za kontroly na vnějších hranicích EU se stává nyní mnohem důležitější, neboť značné rozšíření unie je plánováno na dobu, kdy správní spolupráce v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a přistěhovalectví (ARGO) bude funkční.
Podle toho je třeba pohlížet na program ARGO pouze jako na skromného předchůdce rozsáhlejší činnosti v této oblasti.
(4) V souladu se závěry ze zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 vymezila Komise ve svém sdělení Radě a Evropskému parlamentu o pololetní aktualizaci výsledkové tabulky k posouzení pokroku při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii (v první polovině roku 2001) ctižádostivý legislativní program, který by měl vést k novým souborům pravidel Společenství v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, jež by měly být zavedeny členskými státy.
(5) Jednotnosti postupů členských států při uplatňování práva Společenství lze dosáhnout posílením vzájemné spolupráce členských států, spolupráce jejich vnitrostátních subjektů a spolupráce mezi nimi a Komisí.
(6) Samostatnými opatřeními správních orgánů nelze dosáhnout tohoto výsledku.
Rámec Společenství je proto nezbytný pro zlepšení vzájemného porozumění mezi příslušnými vnitrostátními subjekty a pro způsob provádění použitelných právních předpisů Společenství, a rovněž pro stanovení prioritních oblastí potřebné správní spolupráce.
(7) K úspěšnému průběhu tohoto akčního programu je zapotřebí vysoké úrovně vzdělání rovnocenné kvality v celém Společenství, k čemuž lze využít zkušeností získaných v rámci programu Odysseus.
(8) Provádění akčního programu Společenství představuje jeden z nejúčinnějších způsobů dosažení těchto cílů a poskytuje Komisi základ pro zhodnocení toho, zda je zřízení společné instituce pro vzdělávání vhodný způsob, jak zlepšit vzdělávání zaměstnanců členských států v oblasti práva Společenství.
(9) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(10) Opatření v rámci tohoto programu musí být doplňková a koordinována s ostatními opatřeními v oblasti spolupráce a vzdělávání financovanými z rozpočtu Společenství.
(11) Podle článků 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijetí tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
(12) Podle článku 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámilo Spojené království dopisem ze dne 29. ledna 2002 své přání účastnit se přijímání a používání toto rozhodnutí.
(13) Podle článku 1 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Irsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí.
V důsledku toho, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se toto rozhodnutí na Irsko nevztahuje.
(14) Finanční referenční částka ve smyslu bodu 34 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [5] je obsažena v tomto rozhodnutí pro celou dobu trvání programu, aniž jsou dotčeny pravomoci rozpočtového orgánu stanovené ve Smlouvě,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a doba platnosti
Toto rozhodnutí zavádí akční program Společenství nazvaný "program ARGO" na podporu a doplnění akcí prováděných Společenstvím a členskými státy při provádění právních předpisů Společenství založených na článcích 62, 63 a 66 Smlouvy.
Program ARGO zahrnuje období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se "vnitrostátními subjekty" rozumějí správní a soudní orgány členských států nebo jiné subjekty zmocněné těmito orgány k provádění právních předpisů Společenství založených na článcích 62 a 63 Smlouvy a na článku 66 Smlouvy, pokud se jedná o spolupráci mezi vnitrostátními subjekty v oblastech, na které se vztahují uvedené články 62 a 63.
Článek 3
Obecné cíle
Program ARGO přispívá k dosahování těchto cílů:
a) podpora spolupráce mezi vnitrostátními subjekty při provádění právních předpisů Společenství se zvláštním zřetelem na sdílení prostředků a na zavádění koordinovaných a jednotných postupů;
b) podpora jednotného uplatňování právních předpisů Společenství v zájmu harmonizace rozhodnutí přijímaných vnitrostátními subjekty členských států, aby se předešlo špatnému fungování, které by mohlo být na újmu postupného vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva;
c) zlepšení celkové výkonnosti vnitrostátních subjektů při provádění jejich úkolů při provádění právních předpisů Společenství;
d) zajištění toho, aby bylo náležitě přihlíženo k rozměru Společenství při organizaci vnitrostátních subjektů podílejících se na provádění právních předpisů Společenství;
e) zlepšení průhlednosti akcí prováděných vnitrostátními subjekty posílením jejich vztahů s příslušnými vnitrostátními a mezinárodními vládními a nevládními organizacemi.
KAPITOLA II
ČINNOSTI, NA KTERÉ SE VZTAHUJE ARGO
Článek 4
Opatření v oblasti vnějších hranic
K dosažení cílů stanovených v článku 3 podporuje program ARGO opatření členských států v oblasti vnějších hranic zaměřená na
a) provádění hraničních kontrol členskými státy v souladu se společnými zásadami a prováděcími pravidly stanovenými právními předpisy Společenství;
b) poskytování rovnocenné úrovně účinné ochrany a ostrahy na vnějších hranicích;
c) zesílení účinnosti kontrol na hraničních přechodech a ostrahy mezi hraničními přechody.
Článek 5
Opatření v oblasti víz
K dosažení cílů stanovených v článku 3 podporuje program ARGO opatření členských států v oblasti víz, zaměřená na:
a) zajištění toho, aby členské státy udělovaly víza v souladu se společnými zásadami a prováděcími pravidly stanovenými právními předpisy Společenství;
b) podporu rovnocenné úrovně kontroly a bezpečnosti při udělování víz;
c) podporu harmonizace při posuzování žádostí o udělení víza, a zejména podkladů týkajících se účelu cesty, prostředků k pobytu a ubytování;
d) podporu harmonizace výjimek uplatňovaných členskými státy u některých kategorií žadatelů o víza, aby se usnadnila kontrola na vnějších hranicích a volný pohyb mezi členskými státy;
e) rozšíření konzulární spolupráce mezi členskými státy obecně.
Článek 6
Opatření v oblasti azylu
K dosažení cílů stanovených v článku 3 podporuje program ARGO opatření členských států v oblasti azylu zaměřená na
a) podporu zavádění a fungování společného evropského azylového systému podporou opatření a norem vedoucích ke společnému azylovému řízení a k jednotnému postavení osob, kterým byl přiznán azyl, platnému na území Společenství;
b) usnadnění určení státu příslušného k posouzení žádosti o azyl;
c) podporu sbližování pravidel o přiznání a vymezení obsahu právního postavení uprchlíka, doplněné opatřeními o doplňkové formy ochrany poskytující vhodné právní postavení každé osobě, která takovou ochranu potřebuje;
d) posílení účinnosti a spravedlivosti azylového řízení a na větší sbližování rozhodování ve věcech žádostí o azyl;
e) rozvíjení podmínek usnadňujících přesídlení a vstup a právních nástrojů pro přijetí do členských států z humanitárních důvodů.
Článek 7
Opatření v oblasti přistěhovalectví
K dosažení cílů stanovených v článku 3 podporuje program ARGO opatření členských států v oblasti přistěhovalectví zaměřená na
a) zajištění toho, aby členské státy vydávaly povolení k pobytu a pracovní povolení v souladu se společnými zásadami a prováděcími pravidly stanovenými právními předpisy Společenství;
b) podporu znalosti právních předpisů týkajících se povolení k pobytu a pracovních povolení pro státní příslušníky třetích zemí;
c) podporu ověřování dopadů přistěhovalecké politiky Společenství a jejího vnímání v zemích původu přistěhovalců;
d) zajištění účinného, hospodárného a jednotného provádění příslušných společných pravidel a politik v oblasti nedovolených migračních toků a nedovoleného přistěhovalectví při zabezpečení dostatečné úrovně přístupu k mezinárodní ochraně;
e) rozšíření spolupráce v oblasti navracení státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti, které nemají povolení k pobytu, a odmítnutých žadatelů o azyl včetně průjezdu přes ostatní členské státy a třetí země;
f) posílení boje proti sítím nedovoleného přistěhovalectví a předcházení nedovoleným tokům přistěhovalců.
Článek 8
Druhy opatření
K dosažení cílů stanovených v článku 3 a provádění opatření stanovených v článcích 4, 5, 6 nebo 7 podporuje program ARGO tyto druhy opatření:
a) opatření v oblasti vzdělávání, zejména vypracování harmonizovaných studijních plánů a společných klíčových vzdělávacích programů organizovaných vnitrostátními subjekty a doplňková opatření zaměřená na seznámení vnitrostátních subjektů s optimálními pracovními metodami a technikami vyvinutými v ostatních členských státech;
b) vzájemná výměna pracovníků, při které je zajištěno, že se vyslaný pracovník skutečně podílí na práci vnitrostátních subjektů hostitelského státu;
c) opatření podporující na jedné straně používání elektronického zpracování spisů a postupů, včetně použití nejnovějších způsobů elektronické výměny informací, a na straně druhé shromažďování, analýza, distribuce a šíření informací s plným využitím informačních technologií, zejména vytváření informačních míst a internetových stránek;
d) hodnocení dopadu společných pravidel a postupů založených na článcích 62 a 63 Smlouvy;
e) opatření určená na podporu rozvoje nejlepších postupů pro zlepšení pracovních metod a zařízení, zjednodušení postupů a zkrácení lhůt;
f) operační činnosti, které mohou zahrnovat vytvoření společných operačních středisek a týmů sestavených z pracovníků ze dvou nebo více členských států;
g) studie, výzkumné práce, konference a semináře se zapojením pracovníků z členských států a Komise a popřípadě pracovníků z příslušných vnitrostátních a mezinárodních vládních a nevládních organizací;
h) mechanismy pro konzultování a zapojování příslušných vnitrostátních a mezinárodních vládních a nevládních organizací;
i) činnosti členských států ve třetích zemích, zejména mise zaměřené na zjišťování skutečností v zemích původu a průjezdu;
j) boj proti podvodům s veřejnými listinami.
Článek 9
Zvláštní opatření
Do programu ARGO mohou být zahrnuty jiné formy spolupráce mezi vnitrostátními subjekty v oblastech politiky, na které se vztahují články 62 a 63 Smlouvy, zejména naléhavá společná opatření omezeného rozsahu a trvání vycházející ze situací, které vyžadují okamžitou reakci.
Roční pracovní program uvedený v článku 12 vymezuje rámec pro financování těchto zvláštních opatření včetně cílů a kritérií pro hodnocení.
KAPITOLA III
FINANČNÍ USTANOVENÍ, SPRÁVA A KONTROLA
Článek 10
Způsobilost
1. Opatření uvedená v článku 8 a navrhovaná vnitrostátním subjektem některého z členských států jsou způsobilá pro spolufinancování v rámci programu ARGO za těchto podmínek:
a) jsou prováděny za účasti
- nejméně dvou dalších členských států, nebo
- dalšího členského státu a kandidátské země, kde je účelem příprava k jejímu přistoupení, nebo
- dalšího členského státu a třetí země, pokud je to účelné z hlediska navrhovaného opatření;
b) sledují jeden z obecných cílů uvedených v článku 3;
c) slouží jednomu z opatření patřících do některé z oblastí politiky uvedených v článcích 4, 5, 6 nebo 7.
2. Do opatření uvedených v článku 8 mohou být zapojeni i účastníci z vnitrostátních subjektů kteréhokoli členského státu, na které se nevztahuje toto rozhodnutí.
3. Opatření navrhovaná Komisí podporují a usnadňují správní spolupráci při sledování obecných cílů uvedených v článku 3 a podporují opatření v různých oblastech politiky uvedených v článcích 4, 5, 6 nebo 7.
Článek 11
Financování
1. Finanční referenční částka pro provádění programu ARGO činí 25 milionů EUR.
2. Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
3. Roční rozpočtové položky se vyváženě rozdělují mezi opatření uvedená v čl. 10 odst. 1 na jedné straně a opatření uvedená v čl. 10 odst. 3 na straně druhé.
4. Při spolufinancování opatření uvedených v čl. 10 odst. 1 programu ARGO je vyloučeno jakékoli další financování z jiného programu financovaného z rozpočtu Evropských společenství.
5. Finanční rozhodnutí týkající se opatření uvedených v čl. 10 odst. 1 jsou předmětem grantových dohod mezi Komisí a vnitrostátními subjekty navrhujícími opatření. Finanční rozhodnutí a smlouvy z nich vyplývající podléhají finanční kontrole Komise a přezkoumání Účetním dvorem.
6. Podíl finanční podpory z rozpočtu Evropských společenství u opatření uvedených v čl. 10 odst. 1 zpravidla nepřekračuje 60 % celkových nákladů na opatření. Za výjimečných okolností může být tento podíl zvýšen až na 80 %.
Článek 12
Provádění
1. Komise odpovídá za řízení a provádění programu ARGO spolu s členskými státy.
2. Komise řídí program ARGO v souladu s finančním nařízením.
3. K provádění programu ARGO Komise v rámci obecných cílů stanovených v článku 3
a) vypracovává roční pracovní program, který obsahuje podrobný rozpis konkrétních cílů, tématických priorit a popis opatření uvedených v čl. 10 odst. 3, které Komise zamýšlí provádět, a popřípadě přehled ostatních opatření;
b) zhodnotí a vybere opatření navrhovaná vnitrostátními subjekty.
4. Roční pracovní program a zvláštní opatření podle článku 9, jakož i opatření navrhovaná Komisí se přijímají postupem podle čl. 13 odst. 2. Přehled vybraných opatření se schvaluje postupem podle čl. 13 odst. 3.
5. Komise zhodnotí a vybere opatření navrhovaná vnitrostátními subjekty na základě těchto kritérií:
a) soulad s ročním pracovním programem, obecnými cíli stanovenými v článku 3 a s opatřeními v oblastech uvedených v článcích 4, 5, 6 nebo 7;
b) evropský rozměr navrhovaných opatření nebo jejich otevření pro účast kandidátských zemí;
c) slučitelnost s činností prováděnou nebo plánovanou v rámci politických priorit Společenství v oblastech, na které se vztahují články 62 a 63 Smlouvy;
d) doplnění jiných předchozích, současných nebo budoucích opatření v rámci správní spolupráce;
e) způsobilost vnitrostátních subjektů provést navrhovaná opatření;
f) kvalita navrhovaných opatření z hlediska jejich návrhu, organizace, prezentace a očekávaných výsledků;
g) výše podpory požadované v rámci programu ARGO a úměrnost z hlediska očekávaných výsledků;
h) přínos očekávaných výsledků z hlediska obecných cílů stanovených v článku 3 a opatření přijatých v jednotlivých politikách uvedených v článcích 4, 5, 6 nebo 7.
KAPITOLA IV
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor, dále jen "výbor ARGO".
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
4. Výbor ARGO přijme svůj jednací řád.
5. Komise může po schůzi výboru ARGO pozvat zástupce z kandidátských zemí na informační schůzku.
Článek 14
Kontrola a vyhodnocování
1. Komise a členské státy neustále kontrolují a vyhodnocují provádění programu ARGO.
2. Každý rok Komise předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění programu ARGO.
Zpráva analyzuje veškerý dosažený pokrok a v případě nutnosti obsahuje návrhy pro zajištění jednotného uplatňování právních předpisů Společenství založených na článcích 62 a 63 Smlouvy v členských státech.
Komise předloží první zprávu nejpozději do 31. prosince 2003 a závěrečnou zprávu nejpozději do 31. prosince 2007.
Článek 15
Nabytí účinnosti
Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. června 2002,
kterým se mění, pokud jde o Argentinu, Chile a Uruguay, rozhodnutí 97/222/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz masných výrobků
(oznámeno pod číslem K(2002) 2100)
(Text s významem pro EHP)
(2002/464/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením Rady (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na čl. 21a odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/222/ES [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/184/ES [4], stanoví seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz masných výrobků.
(2) Epizootologická situace slintavky a kulhavky v Argentině byla vyjasněna v provinciích Chubut, Santa Cruz a Tierra del Fuego a rozhodnutí Komise 93/402/EHS [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/338/ES [6], povoluje dovoz nevykostěného skopového, kozího a hovězího čerstvého masa ze zvířat pocházejících z těchto provincií.
(3) Seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz masných výrobků, stanovený rozhodnutím Komise 97/222/ES, je nutné aktualizovat, aby v něm byla uvedena příslušná regionalizovaná území Argentiny. Dále by měl uvedený seznam zohlednit veterinární situaci v Argentině, Chile a Uruguayi, aby byly dodrženy předpisy Společenství použitelné pro dovoz čerstvého masa, které se vztahují na různé kategorie zpracování masných výrobků.
Rozhodnutí 97/222/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Část I přílohy rozhodnutí 97/222/ES se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí.
2. Část II přílohy rozhodnutí 97/222/ES se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 466/2002/ES
ze dne 1. března 2002,
kterým se stanoví akční program Společenství podporující nevládní organizace, které jsou činné zejména v oblasti ochrany životního prostředí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva stanoví rozvoj a provádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí a stanoví cíle a zásady, kterými se tato politika řídí.
(2) Akční program představený rozhodnutím Rady 97/872/ES ze dne 16. prosince 1997 o akčním programu Společenství podporujícím nevládní organizace, které jsou činné zejména v oblasti ochrany životního prostředí [4] skončí dnem 31. prosince 2001.
Program byl vyhodnocen Komisí a současnými i dřívějšími příjemci, přičemž se ukázala silná podpora pro jeho obnovení nebo revizi.
(3) Šestý akční program pro životní prostředí uznává potřebu dát občanům větší pravomoci a navrhovaná opatření zahrnují rozsáhlý a bohatý dialog s účastníky při vytváření politiky v oblasti životního prostředí.
Aby se mohly nevládní organizace účastnit takového dialogu, počítá šestý akční program pro životní prostředí s potřebou vhodné podpory určené nevládním organizacím, včetně finančních prostředků Společenství.
(4) Nevládní organizace činné v oblasti ochrany životního prostředí již ukázaly, že mohou přispívat k politice Společenství v oblasti životního prostředí, jak je stanovena v článku 174 Smlouvy, aktivním zapojením do konkrétních opatření na ochranu životního prostředí a do aktivit na zvýšení veřejného povědomí o potřebě ochrany životního prostředí za účelem udržitelného rozvoje.
Také nevládní organizace činné v oblasti ochrany zvířat se mohou účastnit tohoto programu za předpokladu, že jejich činnost slouží k dosažení cílů ochrany životního prostředí.
(5) Nevládní organizace jsou nepostradatelné k tomu, aby koordinovaly a poskytovaly Komisi informace a názory na nové a objevující se perspektivy, jako je ochrana přírody a problémy týkající se životního prostředí, které přesahují hranice států, které nemohou být nebo nejsou v plném rozsahu řešeny na úrovni členského státu nebo na podřízené úrovni.
Nevládní organizace dobře chápou obavy veřejnosti o životní prostředí a tak mohou podporovat tato stanoviska a tlumočit je Komisi.
(6) Nevládní organizace zabývající se životním prostředím se účastní v odborných skupinách, v přípravných a prováděcích výborech orgánů Společenství, významným způsobem přispívají k politikám, programům a iniciativám Společenství a vytvářejí nezbytnou rovnováhu ve vztahu k zájmům dalších zúčastněných v oblasti životního prostředí, včetně průmyslu/podniků, odborů a sdružení spotřebitelů.
(7) Měly by být podporovány nevládní organizace, které jsou schopny podněcovat výměnu stanovisek, problémů a možných řešení a provádět příslušné aktivity spojené s problémy životního prostředí významnými pro celé Společenství a zahrnující zúčastněné strany na vnitrostátní, regionální a místní úrovni.
Rozhodnutí se proto zaměří pouze na nevládní organizace a sítě nevládních organizací, které jsou činné na evropské úrovni.
(8) Zeměpisné rozšíření programu je nezbytné k tomu, aby byly zahrnuty nevládní organizace z kandidátských zemí vzhledem k jejich důležitosti pro získání souhlasu veřejnosti s environmentálním "acquis" a s posilováním jeho provádění.
(9) S ohledem na zkušenosti získané v prvních třech letech provádění tohoto rozhodnutí by mělo být provedeno posouzení fungování programu, které by rozhodlo o jeho pokračování.
(10) O ročních prostředcích rozhoduje rozpočtový orgán v rámci rozpočtového procesu.
(11) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční rámec, který představuje přednostní rámec ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [5] pro rozpočtový orgán během ročního rozpočtového procesu,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
1. Zavádí se akční program Společenství podporující nevládní organizace činné zejména v oblasti ochrany životního prostředí.
2. Obecným cílem tohoto programu by měla být podpora nevládních organizací, které jsou činné zejména v oblasti ochrany a zlepšení životního prostředí na evropské úrovni.
Takové aktivity by měly přispívat nebo by měly být schopny přispívat k rozvoji a provádění politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí v různých oblastech Evropy.
3. Program má rovněž podporovat systematické zapojení nevládních organizací na všech stupních procesu utváření politiky Společenství v oblasti životního prostředí, zajišťováním přiměřeného zastoupení na konzultačních schůzkách zúčastněných stran a veřejných zasedáních.
Program má rovněž přispět k posílení malých regionálních nebo místních sdružení, která se ve své místní oblasti zasazují o uplatňování acquis communautaire v oblasti životního prostředí a udržitelného rozvoje.
Článek 2
Aby mohla nevládní organizace dostat grant, musí mít tyto vlastnosti a splňovat podmínky uvedené v příloze:
a) musí to být nezávislá a nezisková právnická osoba činná zejména v oblasti ochrany a zlepšování životního prostředí, jež sleduje cíl v oblasti životního prostředí zaměřený na veřejné blaho a s ohledem na udržitelný rozvoj;
b) musí být činná na evropské úrovni, ať již sama o sobě nebo ve formě několika koordinovaných sdružení se strukturou (členskou základnou) a aktivitami, které zahrnují alespoň tři evropské země.
Avšak zahrnutí dvou evropských zemí je také přijatelné za předpokladu, že prvotním cílem aktivit je podporovat rozvoj a provádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí, jak je podrobně uvedeno v čl. 1 odst.
c) její aktivity musí splňovat zejména zásady, které jsou základem šestého akčního programu pro životní prostředí, a musí být v souladu s prioritními oblastmi uvedenými v článku 5;
d) musí být právně zřízená více než dva roky a mít svou roční účetní závěrku za dva předchozí roky ověřenou registrovaným auditorem.
Za výjimečných okolností může Komise udělit výjimku z těchto dvou požadavků za předpokladu, že to neohrozí ochranu finančních zájmů Společenství.
Článek 3
Programu se budou moci účastnit evropské nevládní organizace se sídlem v:
a) členských státech;
b) přidružených zemích [6] v souladu s podmínkami stanovenými v odpovídajících Evropských dohodách, jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných Rad přidružení;
c) Kypru, Maltě nebo Turecku v souladu s podmínkami a postupy, které budou s těmito zeměmi dohodnuty; nebo
d) balkánských zemích účastnících se procesu stabilizace a přidružení pro země jihovýchodní Evropy [7] v souladu s podmínkami a postupy, které budou s těmito zeměmi dohodnuty.
Článek 4
1. Komise zveřejní nejpozději do 30. září každého roku v Úředním věstníku Evropských společenství výzvu k předkládání návrhů na granty v následujícím kalendářním roce.
Kromě toho bude Komise využívat jiné vhodné prostředky, které jsou k dispozici, včetně elektronických médií, pro informování potenciálních příjemců o programu.
2. Výzva k předkládání návrhů bude obsahovat dokumentaci s informacemi a určovat kritéria pro způsobilost, výběr a poskytnutí grantu (včetně podrobností o navrženém systému vážení) a popisovat postup podání žádosti, hodnocení a schvalování.
3. Po posouzení návrhů Komise rozhodne nejpozději do 31. prosince každého roku, s výjimkou zpoždění při přijetí rozpočtu Společenství, které organizace obdrží v následujícím roce grant.
Na základě rozhodnutí bude uzavřena dohoda mezi Komisí a příjemcem, která stanoví nejvyšší částku grantu, metody platby, řídící a kontrolní opatření a cíle, kterých má být pomocí tohoto grantu dosaženo.
Platby budou prováděny okamžitě.
Článek 5
1. Se zřetelem k důležitosti udržitelného rozvoje a zdraví a kvalitě života evropských obyvatel, bude podpora poskytovaná v rámci tohoto programu směřovat zejména do prioritních oblastí ze šestého akčního programu pro životní prostředí, které jsou shrnuty do těchto čtyř hlavních položek:
a) omezení změny klimatu;
b) příroda a biologická rozmanitost – ochrana jedinečných zdrojů;
c) zdraví a životní prostředí;
d) zajištění udržitelného řízení přírodních zdrojů a odpadu.
Šestý akční program pro životní prostředí bude předmětem přezkoumání ve čtvrtém roce fungování a v případě nutnosti bude přepracován a aktualizován tak, aby zohlednil nový vývoj a informace.
Kromě výše uvedených oblastí budou prioritami rovněž vzdělávání v oblasti životního prostředí a provádění a prosazování právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí.
2. Postup pro výběr a poskytování grantu bude prováděn ve čtyřech krocích, jak je podrobně popsáno v části A přílohy.
Článek 6
1. Grant nepřevýší 70 % průměrných schválených ročních způsobilých výdajů žadatele, a to během předchozích dvou let v případě nevládních organizací založených ve Společenství, nebo 80 % v případě nevládních organizací založených v kandidátských zemích a balkánských zemích, anebo 80 % způsobilých výdajů žadatele za běžný rok.
Částka bude určena ročně podle pevného systému vážení, který vezme v úvahu počet bodů vyplývajících z posouzení stanoveného v čl. 5 odst. 2 a popsaného v části A přílohy a ze zásad uvedených v části C přílohy.
2. Příjemce v rámci tohoto programu bude moci použít grant k pokrytí svých způsobilých výdajů, jak uzná za vhodné během roku, pro který je grant poskytnut.
Za způsobilé se považují veškeré výdaje uskutečněné příjemcem během roku, pro který je grant poskytnut, kromě těch, které jsou stanoveny v části D bodu 2 přílohy.
Příjemci mohou finanční prostředky rovněž vyplatit partnerům nebo členským organizacím v souladu s podrobnostmi stanovenými ve schváleném pracovním programu.
3. Částka grantu se stane konečnou pouze tehdy, když bude Komisí přijat auditovaná účetní závěrka, což zajistí, že finanční prostředky Společenství byly využity v souladu s odpovídajícími ustanoveními finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [8].
Pokud celkový grant Společenství z tohoto nebo jakýchkoli jiných programů převýší 80 % auditovaných způsobilých výdajů příjemce za rok, sníží se odpovídajícím způsobem konečná platba.
4. Pokud auditovaná účetní závěrka pro rok, pro který je grant poskytnut, navíc ukáže, že celkové příjmy příjemce, s výjimkou příjmů pravidelně účelově vázaných na nezpůsobilé výdaje, převýší způsobilé výdaje, sníží se konečná platba nebo v případě nutnosti se částka vyplacená navíc bude následně vymáhat zpět.
Podle článku 256 Smlouvy jsou příkazy k úhradě podkladem pro výkon rozhodnutí.
5. Aby byla zajištěna účinnost grantů poskytovaných nevládním organizacím v oblasti životního prostředí, Komise podnikne nezbytná opatření k ověření toho, že vybrané organizace v průběhu celého roku, pro který je grant poskytnut, stále splňují požadavky pro poskytnutí grantu.
Bude zavedeno zejména systematické schéma pro sledování výsledků příjemce během roku, pro který je grant poskytnut, jakož i následné hodnocení výsledků.
6. Komise oznámí neúspěšným žadatelům důvody selhání nevládní organizace při plnění požadavků, přičemž podá dostatečné vysvětlení, aby jim umožnila rozpoznat potřebné změny před podáním nových žádostí.
Článek 7
1. Program začne 1. ledna 2002 a skončí 31. prosince 2006.
2. Finanční rámec pro provádění tohoto programu na období 2002 až 2006 se stanoví na 32 milionů EUR.
3. Roční prostředky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 8
1. Za účelem ochrany finančních zájmů Společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem, může Komise na místě provádět kontroly a inspekce podle tohoto programu v souladu s nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 [9]. Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) případně provede vyšetřování, které bude probíhat podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 [10].
2. Příjemce grantu poskytne Komisi k dispozici všechny podpůrné doklady, včetně auditované účetní závěrky, týkající se výdajů uskutečněných během roku, po který je grant poskytnut, po dobu pěti let následujících po poslední platbě.
Příjemce grantu případně zajistí, aby podpůrné doklady, které mají v držení partneři nebo členové, byly k dispozici Komisi.
Článek 9
1. Pokud závazné zprávy ukáží, že nebylo dosaženo očekávaných výsledků, může to vést k nezpůsobilosti pro financování v rámci tohoto programu v následujícím roce.
Pokud nebude dosaženo výsledků ve dvou po sobě následujících letech, povede to ke ztrátě způsobilosti pro financování po zbývající roky programu.
2. Pokud se nevládní organizace obdrží od Komise příkaz k úhradě z důvodu úmyslných nesrovnalostí, nesrovnalostí způsobených z nedbalosti nebo podvodu, bude automaticky vyloučena z financování po zbývající roky programu.
3. Pokud Komise objeví nesrovnalosti, chyby v řízení nebo podvod ve vztahu ke grantu, ať již audity nebo kontrolami na místě, bude vůči příjemci uplatněno jedno či několik z následujících správních opatření a pokut v závislosti na vážnosti případu (přičemž má právo podat proti rozhodnutí opravný prostředek):
a) anulování grantu;
b) zaplacení pokuty až do výše 50 % částky příkazu k úhradě;
c) vyloučení z ostatních příležitostí financování ze strany Společenství po zbývající roky programu;
d) vyloučení z příslušných mechanismů dialogu Komise po zbývající roky programu.
Článek 10
Seznam příjemců, kteří obdrží finanční pomoc v rámci tohoto programu, bude spolu s přidělenou částkou zveřejněn každý rok v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Komise předloží členským státům a Evropskému parlamentu do 30. dubna každého roku zprávu o postupu přidělení grantů za běžný rok a o výsledcích grantů za předcházející rok.
Zpráva bude obsahovat vysvětlení, jak Komise vybrala příjemce pro běžný rok.
Komise svolá do 30. června každého roku schůzi zúčastněných stran, aby diskutovali o této zprávě.
Nejpozději do 31. prosince 2004 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dosažení cílů tohoto programu během prvních třech let a v případě potřeby návrhy na jakékoli další úpravy, které budou provedeny s ohledem na pokračování nebo nepokračování programu.
Tato zpráva vychází ze zpráv týkajících se výsledků dosažených příjemci a posuzování, zejména efektivity jejich práce při přispívání k cílům stanoveným v článku 1 a v příloze.
Evropský parlament a Rada v souladu se Smlouvou rozhodnou o pokračování programu od 1. ledna 2007.
Před předložením návrhů za tímto účelem Komise provede vnější zhodnocení výsledků dosažených v rámci programu.
Článek 12
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. června 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/20/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí splňujících rovnocenné podmínky pro produkci a uvádění mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů na trh, aby se vztahovalo na Japonsko
(oznámeno pod číslem K(2002) 2194)
(Text s významem pro EHP)
(2002/469/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/20/ES [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/21/ES [4], stanoví seznam třetích zemí, z nichž je povolen dovoz mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů v jakékoliv podobě, kteří jsou určeni k lidské spotřebě.
V části I přílohy jsou uvedeny názvy zemí a území, na něž se vztahuje zvláštní rozhodnutí přijaté podle směrnice 91/492/EHS, a v části II jsou uvedeny země a území, které splňují podmínky prozatímního režimu stanoveného v čl. 2 odst.
(2) Rozhodnutí Komise 2002/470/ES ze dne 20. června 2002 stanoví zvláštní podmínky dovozu zpracovaných nebo zmrazených mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Japonska [7].
Rozhodnutí 97/20/ES by proto mělo být pozměněno, aby tato země byla zahrnuta v části I příslušného seznamu.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 97/20/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 24. června 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. června 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu zpracovaných nebo zmrazených mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Japonska
(oznámeno pod číslem K(2002) 2198)
(Text s významem pro EHP)
(2002/470/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 9 odst. 3 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Odborník Komise provedl inspekční návštěvu Japonska, aby ověřil podmínky, za nichž se produkují, skladují a expedují mlži do Společenství.
(2) Podle ustanovení japonských právních předpisů je za hygienickou kontrolu mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů a za sledování hygieny a hygienických podmínek produkce odpovědný úřad "Inspection and Safety Division (ISD) of the Ministry of Health, Labour and Welfare".
Uvedené právní předpisy zmocňují ISD, aby v některých oblastech povolil nebo zakázal sběr mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů.
(3) ISD a jeho laboratoře jsou schopny účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů v Japonsku.
(4) Příslušné japonské úřady se zavázaly, že budou pravidelně a rychle sdělovat Komisi údaje o přítomnosti planktonu obsahujícího toxiny v oblastech sběru.
(5) Příslušné japonské úřady vydaly oficiální ujištění, že budou dodrženy požadavky uvedené v kapitole V přílohy směrnice 91/492/EHS a požadavky rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí pro třídění produkčních a sádkovacích oblastí, schvalování středisek pro expedici a pro čištění a kontrolu veřejného zdraví a sledování produkce.
(6) Japonsko lze zařadit do seznamu třetích zemí, které splňují podmínky rovnocennosti uvedené v čl. 9 odst. 3 písm. a) směrnice 91/492/EHS;
(7) Japonsko si přeje vyvážet do Společenství zmrazené nebo zpracované mlže, ostnokožce, pláštěnce a mořské plže, kteří byli sterilováni nebo tepelně ošetřeni v souladu s požadavky rozhodnutí Komise 93/25/EHS [3], ve znění rozhodnutí 97/275/ES [4].
Za tím účelem by měly být stanoveny produkční oblasti, v nichž mohou být mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži sbíráni a z nichž mohou být vyváženi do Společenství.
(8) Aniž jsou dotčena rozhodnutí přijatá v souladu se směrnicí Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí 98/45/ES [6], použijí se zvláštní podmínky dovozu.
(9) Vzhledem k výsledkům inspekční návštěvy jsou rozhodnutí Komise 92/91/EHS ze dne 6. ledna 1992 o určitých ochranných opatřeních týkajících se hřebenatek svatojakubských pocházejících z Japonska [7], naposledy pozměněné rozhodnutím 94/206/ES [8], rozhodnutí Komise 94/205/ES ze dne 8. dubna 1994, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu zmrazených nebo zpracovaných hřebenatek svatojakubských a jiných hřebenatkovitých pocházejících z Japonska [9], naposledy pozměněné rozhodnutím 95/81/ES [10], a rozhodnutí Komise 95/119/ES ze dne 7. dubna 1995 o určitých ochranných opatřeních týkajících se produktů rybolovu pocházejících z Japonska [11], naposledy pozměněné rozhodnutím 95/537/ES [12], překonaná a měla by být zrušena.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Japonsku, který ověřuje a potvrzuje, že mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži splňují požadavky směrnice 91/492/EHS, je "Inspection and Safety Division (ISD) of the Ministry of Health, Labour and Welfare".
Článek 2
Zpracovaní nebo zmrazení mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži pocházející z Japonska, kteří jsou určeni k lidské spotřebě, musejí pocházet ze schválených produkčních oblastí uvedených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Rozhodnutí 92/91/EHS, 94/205/ES a 95/119/ES se zrušují.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 24. června 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. června 2002,
kterým se mění rozhodnutí 95/538/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Japonska
(oznámeno pod číslem K(2002) 2205)
(Text s významem pro EHP)
(2002/471/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha A rozhodnutí 95/538/ES ze dne 6. prosince 1995, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Japonska [3], naposledy pozměněného rozhodnutím 2001/253/ES [4], definuje vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Japonska, které jsou určené pro vývoz do Evropského společenství.
(2) Rozhodnutí Komise 2002/470/ES ze dne 20. června 2002, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu zmrazených nebo zpracovaných mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Japonska [5], povoluje dovozy zmrazených nebo zpracovaných mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů z Japonska.
Je proto nezbytné pozměnit osvědčení o zdravotní nezávadnosti stanovené v rozhodnutí 95/538/ES tak, aby zahrnovalo i údaje týkající se požadavků na mlže.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 95/538/ES se mění takto:
příloha A se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 24. června 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. června 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Bulharské republiky
(oznámeno pod číslem K(2002) 2195)
(Text s významem pro EHP)
(2002/472/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Bulharské republice byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky bulharských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "National Veterinary Service (NVS) of the Ministry of Agriculture and Forests" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Bulharska.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného NVS Komisi. Za zajištění shody s ustanoveními, která jsou za tímto účelem stanovena v čl. 11 odst. 4 směrnice 91/493/EHS, proto odpovídá NVS.
(7) Úřad NVS vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Inspekční návštěva Bulharska však odhalila některá slabá místa veterinárního dozoru, pokud jde o zjišťování nedostatků v rybářských provozovnách a při vyplňování vývozního osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu a živé ryby.
Z toho důvodu je pro zařazení nových provozoven a plavidel na seznam provozoven a plavidel, z nichž jsou povoleny dovozy z Bulharska, nutné, aby odborníci Komise provedli novou inspekční návštěvu na místě.
(9) S ohledem na výsledky inspekční návštěvy se snížení frekvence fyzických kontrol, které se stanoví v rozhodnutí Komise 94/360/ES ze dne 20. května 1994 o snížené frekvenci fyzických kontrol zásilek některých produktů při dovozu ze třetích zemí podle směrnice Rady 90/675/EHS [4], pro produkty rybolovu dovážené z Bulharska nepoužije.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Bulharsku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "National Veterinary Service (NVS) of the Ministry of Agriculture and Forests".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Bulharska musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "BULHARSKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce NVS a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Pokud jsou produkty rybolovu dováženy z Bulharska, členské státy nepoužijí sníženou frekvenci fyzických kontrol stanovených v rozhodnutí Komise 94/360/ES.
Článek 5
1. Příloha II se změní pouze tehdy, jsou-li známy výsledky inspekční návštěvy na místě.
2. Odchylně od odstavce 1 lze přílohu II změnit postupem podle rozhodnutí 95/408/ES, mění-li se název nebo ruší-li se provozovny nebo plavidla uvedené v seznamu v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí se použije ode dne 24. června 2002.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. června 2002,
kterým se stanoví hygienické předpisy pro dovoz čerstvého masa a čerstvého drůbežího masa ze třetích zemí a mění rozhodnutí 94/984/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 2196)
(Text s významem pro EHP)
(2002/477/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách produkce čerstvého drůbežího masa a jeho uvádění na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 14b odst. 2 písm. b) uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [3], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [4], a zejména na čl. 16 odst. 1 uvedené směrnice;
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Hygienické podmínky uvedené v rozhodnutí Komise 2001/471/ES ze dne 8. června 2001 o pravidlech pro pravidelné vnitropodnikové kontroly obecné hygieny podle směrnice 64/433/EHS o hygienických otázkách produkce čerstvého masa a jeho uvádění na trh a směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách produkce čerstvého drůbežího masa a jeho uvádění na trh [5] by se rovněž měly vztahovat na dovoz ze třetích zemí.
(2) Za tím účelem by se mělo za prvé přihlédnout k pravidlům třetí země pro pravidelné kontroly obecné hygieny prováděné hospodářskými subjekty, které vyvážejí čerstvé drůbeží maso nebo čerstvé maso do Společenství, aby se zjistilo, zda jsou splněna kritéria stanovená v článku 15 směrnice 71/118/EHS a čl. 3 odst. 2 směrnice 72/462/EHS a aby tak mohla být příslušná třetí země uvedena ve stanoveném seznamu.
(3) Za druhé by se mělo přihlédnout k provádění těchto kontrol hospodářskými subjekty, aby bylo možné určit, zda se tyto subjekty zařadí do seznamu zařízení stanoveného v čl. 14b odst. 2 směrnice 71/118/EHS a čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS.
(4) Za třetí, záruky, které se mají poskytnout v souladu s čl. 14b odst. 1 písm. b) směrnice 71/118/EHS a čl. 4 odst. 2 písm. a) směrnice 72/462/EHS, by se při nejbližší příležitosti měly začlenit do osvědčení o zdravotní nezávadnosti, která jsou součástí vzorů osvědčení stanovených v čl. 14b směrnice 71/118/EHS a článku 22 směrnice 72/462/EHS.
(5) Směrnice 71/118/EHS stanoví, že bude vypracován seznam zařízení, která odpovídají zvláštním požadavkům právních předpisů Společenství.
(6) Rozhodnutí Komise 97/4/ES ze dne 12. prosince 1996, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení ve třetích zemích, z nichž členské státy povolují dovoz čerstvého drůbežího masa [6], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/400/ES [7], obsahuje prozatímní seznam zařízení.
(7) Rozhodnutí Komise 94/984/ES ze dne 20. prosince 1994, kterým se stanoví požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého drůbežího masa z některých třetích zemí [8], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/659/ES [9], bylo pozměněno rozhodnutím 2001/598/ES [10], aby se mimo jiné do veterinárních a hygienických osvědčení pro dovoz čerstvého drůbežího masa ze třetích zemí začlenil vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti požadovaný podle čl. 14b odst.
1 písm. c) směrnice 71/118/EHS. Rozhodnutí 94/984/ES je nyní třeba dále pozměnit, aby byl v souladu s cíli tohoto rozhodnutí doplněn uvedený vzor osvědčení.
Současně by rovněž měla být opravena věcná chyba v příloze III uvedeného rozhodnutí.
(8) Aniž jsou dotčeny veterinární předpisy stanovené v článcích 14 a 15 směrnice 72/462/EHS, uvedená směrnice stanoví, že členské státy nesmějí povolit dovoz čerstvého masa ze třetí země, pokud toto maso nesplňuje hygienické předpisy, které mají být přijaty. Podle čl.
17 odst. 2 písm. c) výše uvedené směrnice musí být čerstvé maso ošetřeno za hygienických podmínek, které jsou v souladu se směrnicí Rady 64/433/EHS [11].
Článek 4 stanoví, že se vypracují seznamy zařízení, jejichž soulad s uvedenou směrnicí a s hygienickými podmínkami požadovanými podle směrnice 64/433/EHS se posoudí podle kritérií stanovených v odstavci 2 téhož článku, která mohou být Komisí změněna nebo doplněna na základě výsledků kontrol stanovených v článku 5.
(9) Požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z řady zemí byly stanoveny na základě článku 16 směrnice 72/462/EHS v mnoha rozhodnutích Komise, která je třeba v blízké budoucnosti přepracovat. Do té doby by mělo být do vzorů veterinárních osvědčení zapracováno totéž osvědčení o zdravotní nezávadnosti, jako je osvědčení, které toto rozhodnutí zavádí pro čerstvé drůbeží maso.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Při posuzování, zda daná třetí země splňuje kritéria stanovená v článku 15 směrnice 71/118/EHS a čl. 3 odst. 2 směrnice 72/462/EHS pro zařazení do seznamu vypracovaného v souladu s těmito směrnicemi, Komise zohlední předpisy této třetí země týkající se provádění pravidelných kontrol obecné hygieny, jež jsou založeny na principu analýzy rizik a kritických kontrolních bodů, a případně mikrobiologických kontrol prováděných hospodářskými subjekty, které vyvážejí čerstvé drůbeží maso nebo čerstvé maso do Společenství.
Článek 2
Při kontrolách prováděných podle směrnice 71/118/EHS a směrnice 72/462/EHS, jež mají určit, zda zařízení odpovídá ustanovením uvedených směrnic a příloze I směrnice 64/433/EHS a může být proto zařazeno do seznamu stanoveného v čl. 14b odst. 2 směrnice 71/118/EHS a v čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS, se přihlédne k tomu, jak příslušné hospodářské subjekty provádějí požadavky rozhodnutí 2001/471/ES.
Článek 3
Rozhodnutí 94/984/ES se mění takto:
1. v bodě 15 přílohy II (vzory A a B) se v části II (veterinární osvědčení) doplňuje nový bod 5, který zní: "5. že výše popsané maso pochází ze zařízení, které provádí kontroly obecné hygieny v souladu s rozhodnutím Komise 2001/471/ES [12]."
2. v příloze II se slova "označení zdravotní nezávadnosti uvedené v článku 2" nahrazují slovy "označení zdravotní nezávadnosti uvedené v čl. 1 odst. 2".
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 8. června 2003.
Při posuzování, zda daná třetí země splňuje kritéria stanovená v článku 15 směrnice 71/118/EHS a čl. 3 odst. 2 směrnice 72/462/EHS pro zařazení do seznamu vypracovaného v souladu s těmito směrnicemi, nebo při kontrolách prováděných podle článku 14 směrnice 71/118/EHS a směrnice 72/462/EHS Komise ode dne přijetí tohoto rozhodnutí vezme v úvahu přípravná opatření přijatá uvedenou zemí za účelem splnění požadavků tohoto rozhodnutí ode dne 8. června 2003.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. června 2002
o nezařazení fentinacetátu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS a odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku
(oznámeno pod číslem K(2002) 2199)
(Text s významem pro EHP)
(2002/478/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh[1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/18/ES[2], a zejména na čl. 8 odst. 2 čtvrtý pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh[3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/2000[4], a zejména na čl. 7 odst. 3a písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS Komise provádí pracovní program zaměřený na zkoumání účinných látek používaných v přípravcích na ochranu rostlin, které byly ke dni 15. července 1993 již na trhu. Prováděcí pravidla pro tento program byla stanovena nařízením Komise (EHS) č. 3600/92.
(2) V nařízení Komise (ES) č. 933/94, ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/92[5], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2230/95[6], byly stanoveny účinné látky, které by měly být zhodnoceny v rámci nařízení (EHS) č. 3600/92, byly jmenovány členské státy zpravodajové pro hodnocení každé účinné látky a byli uvedeni producenti každé účinné látky, kteří ve stanovené lhůtě předložili oznámení.
(3) Fentinacetát je jednou z 90 účinných látek stanovených v nařízení (ES) č. 933/94.
(4) V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 Spojené království jako jmenovaný členský stát zpravodaj předložilo dne 11. listopadu 1996 Komisi zprávu o svém hodnocení informací předložených oznamovateli v souladu s čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení.
(5) Po obdržení zprávy členského státu zpravodaje vedla Komise podle čl. 7 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3600/92 konzultace s odborníky z členských států i s hlavním oznamovatelem (Agrevo, nyní Aventis).
(6) Hodnotící zpráva vypracovaná Spojeným královstvím byla přezkoumána členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru. Toto přezkoumání bylo dokončeno dne 7. prosince 2001 formou zprávy Komise o přezkoumání fentinacetátu v souladu s čl. 7 odst. 6 nařízení (EHS) č. 3600/92.
(7) Hodnocení provedená na základě předložených informací neprokázala, že by přípravky na ochranu rostlin obsahující fentinacetát mohly za navržených podmínek použití obecně vyhovovat požadavkům stanoveným v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o bezpečnost uživatelů potenciálně vystavených fentinacetátu a o možný dopad této látky na necílové organismy.
(8) Fentinacetát by tudíž neměl být zařazen do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(9) Měla by být přijata opatření, která zajistí, aby stávající povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinacetát byla v určité lhůtě odňata a nebyla obnovena a aby nebyla udělena žádná nová povolení.
(10) Lhůta pro likvidaci, uskladnění, uvedení na trh a použití stávajících zásob přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinacetát, kterou poskytují členské státy v souladu s čl. 4 odst. 6 směrnice 91/414/EHS, by neměla přesáhnout 12 měsíců, aby stávající zásoby směly být použity během nejvýše jednoho dalšího vegetačního období.
(11) Tímto rozhodnutím není dotčeno žádné opatření, které Komise může v pozdější etapě přijmout pro tuto účinnou látku v rámci směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky[7], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(12) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Fentinacetát se nezařazuje jako účinná látka do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby:
1. povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinacetát byla odňata do šesti měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí;
2. ode dne přijetí tohoto rozhodnutí nebyla na základě odchylky stanovené v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS udělována nebo obnovována žádná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinacetát.
Článek 3
Lhůta poskytnutá členskými státy v souladu s čl. 4 odst. 6 směrnice 91/414/EHS musí být co možná nejkratší a nesmí přesáhnout 18 měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. června 2002
o nezařazení fentinhydroxidu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS a odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku
(oznámeno pod číslem K(2002) 2207)
(Text s významem pro EHP)
(2002/479/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/18/ES [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 čtvrtý pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/2000 [4], a zejména na čl. 7 odst. 3a písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS Komise provádí pracovní program zaměřený na zkoumání účinných látek používaných v přípravcích na ochranu rostlin, které byly ke dni 15. července 1993 již na trhu. Podrobná prováděcí pravidla k tomuto programu byla stanovena nařízením Komise (EHS) č. 3600/92.
(2) V nařízení Komise (ES) č. 933/94, ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 [5], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2230/95 [6], byly stanoveny účinné látky, které by měly být zhodnoceny v rámci nařízení (EHS) č. 3600/92, byly jmenovány členské státy zpravodajové pro hodnocení každé účinné látky a byli uvedeni producenti každé účinné látky, kteří ve stanovené lhůtě předložili oznámení.
(3) Fentinhydroxid je jednou z 90 účinných látek stanovených v nařízení (ES) č. 933/94.
(4) V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 předložilo Spojené království jako jmenovaný členský stát zpravodaj dne 11. listopadu 1996 Komisi zprávu o svém hodnocení informací předložených oznamovateli v souladu s čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení.
(5) Po obdržení zprávy členského státu zpravodaje vedla Komise podle čl. 7 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3600/92 konzultace s odborníky z členských států i s hlavním oznamovatelem (Agrevo, nyní Aventis).
(6) Hodnotící zpráva vypracovaná Spojeným královstvím byla přezkoumána členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru. Toto přezkoumání bylo dokončeno dne 7. prosince 2001 formou zprávy Komise o přezkoumání fentinhydroxidu v souladu s čl. 7 odst. 6 nařízení (EHS) č. 3600/92.
(7) Hodnocení provedená na základě předložených informací neprokázala, že by přípravky na ochranu rostlin obsahující fentinacetát mohly za navržených podmínek použití obecně vyhovovat požadavkům stanoveným v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o bezpečnost uživatelů potenciálně vystavených fentinhydroxidu a o možný dopad této látky na necílové organismy.
(8) Fentinhydroxid by tudíž neměl být zařazen do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(9) Měla by být přijata opatření, která zajistí, aby stávající povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinhydroxid byla v určité lhůtě odňata a nebyla obnovena a aby nebyla udělena žádná nová povolení.
(10) Lhůta pro likvidaci, uskladnění, uvedení na trh a použití stávajících zásob přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinhydroxid, kterou poskytují členské státy v souladu s čl. 4 odst. 6 směrnice 91/414/EHS, by neměla přesáhnout 12 měsíců, aby stávající zásoby směly být použity během nejvýše jednoho dalšího vegetačního období.
(11) Tímto rozhodnutím není dotčeno žádné opatření, které Komise může v pozdější etapě přijmout pro tuto účinnou látku v rámci směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [7], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(12) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Fentinhydroxid se nezařazuje jako účinná látka do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby
1. povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinhydroxid byla odňata do šesti měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí;
2. ode dne přijetí tohoto rozhodnutí nebyla na základě odchylky stanovené v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS udělována nebo obnovována žádná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících fentinhydroxid.
Článek 3
Lhůta poskytnutá členskými státy v souladu s čl. 4 odst. 6 směrnice 91/414/EHS musí být co možná nejkratší a nesmí přesáhnout 18 měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. června 2002,
kterým se mění rozhodnutí 93/52/EHS, kterým se shledává, že některé členské státy nebo oblasti splňují podmínky týkající se brucelózy (B. melitensis) a přiznává se jim status členského státu nebo oblasti úředně prostých této choroby
(oznámeno pod číslem K(2002) 2213)
(Text s významem pro EHP)
(2002/482/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/68/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2002/261/ES [2], a zejména na přílohu A kapitolu 1 část II uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V italské provincii Bolzano je brucelóza chorobou povinnou hlášením již nejméně pět let a přinejmenším 99,8 % hospodářství chovajících ovce nebo kozy jsou uznána za hospodářství úředně prostá brucelózy.
(2) Iitalská provincie Bolzano se navíc zavázala vyhovět příloze A kapitole 1 části II bodu 2 směrnice 91/68/EHS.
(3) Provincie Bolzano by proto měla být uznána za úředně prostou brucelózy (B. melitensis).
(4) Rozhodnutí Komise 93/52/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/292/ES [4], by proto mělo být odpovídajícím způsobem pozměněno.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha II rozhodnutí 93/52/EHS se nahrazuje textem přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. června 2002,
kterým se mění, pokud jde o Ukrajinu, rozhodnutí 1999/120/ES, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz zvířecích střev
(oznámeno pod číslem K(2002) 2226)
(Text s významem pro EHP)
(2002/483/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 1999/120/ES [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2000/80/ES [4] stanoví prozatímní seznamy zařízení vyrábějících zvířecí střeva.
(2) Ukrajina sdělila název zařízení, které vyrábí zvířecí střeva a o němž příslušný orgán osvědčuje, že je v souladu s pravidly Společenství.
(3) Pro Ukrajinu lze proto vypracovat prozatímní seznam, v němž je toto zařízení uvedeno.
Rozhodnutí 1999/120/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 1999/120/ES se vkládá nový řádek pro Ukrajinu, který zní:
País: UcraniaLand: UkraineLand: UkraineXώρα: OυκρανίαCountry: UkrainePays: UkrainePaese: UcrainaLand: OekraďnePaís: UcrâniaMaa: UkrainaLand: Ukraina 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_
UA 13 03 01 _BAR_ Hinkel-Kogut _BAR_ Village Berezets, District Horodok _BAR_ Lviv region _BAR_ _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije dvacátým dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 13. června 2002
o vytvoření evropské sítě kontaktních míst týkajících se osob odpovědných za genocidium, zločiny proti lidskosti a válečné zločiny
(2002/494/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na hlavu VI Smlouvy o Evropské unii, a zejména na článek 30 a na čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Nizozemského království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezinárodní tribunály pro válečné zločiny v bývalé Jugoslávii a Rwandě od roku 1995 vyšetřují, trestně stíhají a soudí osoby za porušení válečných zákonů a zvyklostí, genocidium a zločiny proti lidskosti.
(2) Římský statut Mezinárodního trestního soudu ze dne 17. července 1998 potvrzuje, že nejtěžší zločiny týkající se mezinárodního společenství jako celku, zejména genocidium, zločiny proti lidskosti a válečné zločiny, nesmějí zůstat nepotrestány a že jejich účinné trestní stíhání musí být zajištěno přijetím opatření na vnitrostátní úrovni a posílením mezinárodní spolupráce.
(3) Římský statut připomíná, že je povinností každého státu vykonávat trestní pravomoc nad osobami odpovědnými za tyto mezinárodní zločiny.
(4) Římský statut zdůrazňuje, že Mezinárodní trestní soud zřízený na základě tohoto statutu doplňuje vnitrostátní trestní pravomoc.
(5) Všechny členské státy Evropské unie Římský statut buď podepsaly, nebo ratifikovaly.
(6) Vyšetřování a trestní stíhání, jakož i výměna informací o genocidiu, zločinech proti lidskosti a válečných zločinech musí zůstat v pravomoci vnitrostátních orgánů, pokud mezinárodní právo nestanoví jinak.
(7) Členské státy jsou konfrontovány s osobami, které se těchto zločinů účastnily a hledají útočiště uvnitř hranic Evropské unie.
(8) Úspěšný výsledek účinného vyšetřování a trestního stíhání těchto zločinů na vnitrostátní úrovni závisí do značné míry na úzké spolupráci mezi různými orgány, které proti nim bojují.
(9) Je důležité, aby příslušné orgány států, které jsou smluvními stranami Římského statutu, včetně členských států Evropské unie, v této souvislosti úzce spolupracovaly.
(10) Úzká spolupráce bude posílena, pokud členské státy přijmou předpisy k přímé komunikaci mezi centralizovanými a specializovanými kontaktními místy.
(11) Úzká spolupráce mezi těmito kontaktními místy může poskytnout úplnější přehled o osobách účastnících se těchto zločinů, včetně informací, ve kterých členských státech jsou předmětem vyšetřování.
(12) Ve Společném postoji Rady 2001/443/SZBP ze dne 11. června 2001 o Mezinárodním trestním soudu [3] členské státy prohlašují, že trestnými činy, které spadají do pravomoci Mezinárodního trestního soudu, jsou znepokojeny všechny členské státy, jež jsou odhodlány spolupracovat při předcházení těmto trestným činům a ukončit beztrestnost jejich pachatelů.
(13) Tímto rozhodnutím nejsou dotčeny žádné smlouvy, dohody nebo ujednání mezi soudními orgány o vzájemné pomoci v trestních věcech,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Určení a oznámení kontaktních míst
1. Každý členský stát určí kontaktní místo pro výměnu informací o vyšetřování genocidia, zločinů proti lidskosti a válečných zločinů vymezených v článcích 6, 7 a 8 Římského statutu Mezinárodního trestního soudu ze dne 17. července 1998.
2. Každý členský stát oznámí své kontaktní místo ve smyslu tohoto rozhodnutí písemně generálnímu sekretariátu Rady.
Generální sekretariát zajistí, aby bylo toto oznámení předáno členským státům, a informuje členské státy o veškerých změnách v těchto oznámeních.
Článek 2
Shromažďování a výměna informací
1. Úkolem každého kontaktního místa je poskytovat na požádání, v souladu s odpovídajícími ujednáními mezi členskými státy a platnými vnitrostátními právními předpisy, všechny dostupné informace, které mohou mít význam v souvislosti s vyšetřováním genocidia, zločinů proti lidskosti a válečných zločinů uvedených v čl. 1 odst. 1, nebo usnadňovat spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány.
2. V mezích platných vnitrostátních právních předpisů si mohou kontaktní místa též vyměňovat významné informace bez požádání.
Článek 3
Informování Evropského parlamentu
Rada informuje Evropský parlament o fungování a účinnosti evropské sítě kontaktních míst v rámci výroční rozpravy konané na zasedání Evropského parlamentu podle článku 39 Smlouvy.
Článek 4
Provádění
Členské státy zajistí, aby byly schopny plně spolupracovat v souladu s tímto rozhodnutím nejpozději jeden rok po jeho nabytí účinku.
Článek 5
Nabytí účinku
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.
Rozhodnutí Komise
ze dne 26. června 2002,
kterým se povolují odchylky od některých ustanovení směrnice Rady 2000/29/ES, pokud jde o přirozeně nebo uměle zakrslé rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L. původem z Korejské republiky
(oznámeno pod číslem K(2002) 2251)
(2002/499/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/36/ES [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 této směrnice,
s ohledem na návrh podaný Spojeným královstvím,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 2000/29/ES v zásadě nesmí být do Společenství dováženy rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., kromě plodů a semen, původem z neevropských zemí.
Směrnice 2000/29/ES však povoluje odchylky od tohoto pravidla, pokud je prokázáno, že nehrozí nebezpečí zavlečení škodlivých organismů.
(2) Následně po misi Potravinového a veterinárního úřadu a po výměně informací mezi Komisí a Korejskou republikou Komise konstatovala, že na základě dostupných informací neexistuje žádné riziko rozšiřování škodlivých organismů dovozem přirozeně nebo uměle zakrslých rostlin Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., pokud jsou splněny určité podmínky.
(3) Pro omezené období by proto měly být povoleny odchylky od některých ustanovení směrnice 2000/29/ES za předpokladu dodržování zvláštních podmínek.
(4) Pokud se prokáže, že zvláštní podmínky nejsou dostatečné k tomu, aby zabránily zavlékání škodlivých organismů, nebo nejsou dodržovány, bude povolení udělené na základě tohoto rozhodnutí zrušeno.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy jsou zmocněny stanovit odchylky od čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/29/ES, pokud jde o zákazy uvedené v příloze III části A bodu 1 této směrnice pro rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., kromě plodů a semen, které pocházejí z Korejské republiky.
Tyto odchylky se vztahují pouze na rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., kromě plodů a semen, které vedle požadavků stanovených v příloze I, příloze II a příloze IV části A kapitole I bodu 43 směrnice 2000/29/ES splňují i podmínky stanovené v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Do 1. srpna 2005 poskytnou členské státy Komisi a ostatním členským státům informace o objemech dovezených před tímto datem na základě tohoto rozhodnutí a podrobnou technickou zprávu o kontrole a/nebo testech provedených na těchto rostlinách během karantény uvedené v bodu 10 přílohy.
Každý členský stát, jiný než dovážející stát, do kterého byly rostliny dovezeny, rovněž poskytne Komisi a ostatním členským státům do 1. srpna 2005 podrobnou technickou zprávu o kontrole a/nebo testech provedených na rostlinách dovezených před tímto datem během karantény uvedené v bodu 10 přílohy.
Článek 3
Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům všechny případy zásilek dovezených na jejich území na základě tohoto rozhodnutí, u kterých bylo následně zjištěno, že nesplňují podmínky stanovené v tomto rozhodnutí.
Článek 4
Členské státy mohou uplatňovat odchylky stanovené v článku 1 na rostliny borovice (Pinus) a cypřišku (Chamaecyparis) dovezené do Společenství v období od 1. června 2004 do 31. prosince 2005 a na rostliny jalovce (Juniperus) dovezené do Společenství v období od 1. listopadu 2004 do 31. března 2005.
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. července 2002.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. března 2002
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie o osvědčení uvedeném v bodu 6 Dohody o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína
(oznámeno pod číslem K(2002)665)
(2002/500/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/916/ES [1] a 2001/917/ES [2] ze dne 3. prosince 2001 týkající se uzavření dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé, a uzavření dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie za účelem zohlednění výsledků jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů, a zejména na článek 3 uvedených rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Uvedenými rozhodnutími uzavřela Komise s Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie dodatkové protokoly zahrnující dohody o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (dále jen "dodatkové protokoly o víně").
Dodatkové protokoly o víně se používají ode dne 1. ledna 2002.
(2) Podle bodu 6 přílohy I (dohody o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína) dodatkových protokolů o víně k dohodě o stabilizaci a přidružení, uzavřené dne 18. prosince 2001, a k prozatímní dohodě je poskytnutí koncesí podmíněno předložením osvědčení které potvrzuje, že dotyčné víno je v souladu s bodem 5 písm. b), a které vydal úřední subjekt uznaný oběma smluvními stranami uvedený ve společně vypracovaných seznamech.
(3) Komise jménem Společenství a Bývalá jugoslávská republika Jugoslávie v dodatkových protokolech o víně k dohodě o stabilizaci a přidružení a k prozatímní dohodě dohodly prováděcí pravidla týkající se uvedeného osvědčení.
Proto by Komise měla uvedená pravidla ve formě výměny dopisů schválit.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí a připojené výměny dopisů jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní sazebník,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie o osvědčení uvedeném v bodu 6 přílohy 1 dohody o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Generální ředitel pro zemědělství a rozvoj venkova Komise Evropských společenství je zmocněn podepsat dohodu ve formě dopisů.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. března 2002
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou o osvědčení uvedeném bodu 6 Dohody o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína
(oznámeno pod číslem K(2002) 666)
(2002/501/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/918/ES [1] a 2001/919/ES [2] týkající se uzavření dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Dohody o stabilizaci a o přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, a dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou za účelem zohlednění výsledků jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů, a zejména na článek 3 uvedených rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Uvedenými rozhodnutími uzavřela Rada s Chorvatskou republikou dodatkové protokoly zahrnující dohody o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (dále jen "dodatkové protokoly o víně").
Dodatkové protokoly o víně se používají ode dne 1. ledna 2002.
(2) Podle bodu 6 přílohy I (dohody o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína) dodatkových protokolů o víně k dohodě o stabilizaci a přidružení a k prozatímní dohodě, uzavřených dne 7. prosince 2001, je poskytnutí koncesí podmíněno předložením osvědčení které potvrzuje, že dotyčné víno je v souladu s bodem 5 písm. b), a které vydal úřední subjekt uznaný oběma smluvními stranami uvedený ve společně vypracovaných seznamech.
(3) Komise jménem Společenství a Chorvatská republika v dodatkových protokolech o víně k dohodě o stabilizaci a přidružení a k prozatímní dohodě dohodly prováděcí pravidla týkající se uvedeného osvědčení.
Proto by Komise měla uvedená pravidla ve formě výměny dopisů schválit.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí a připojené výměny dopisů jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní sazebník,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou o osvědčení uvedeném v bodu 6 přílohy 1 dohody o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Generální ředitel pro zemědělství a rozvoj venkova Komise Evropských společenství je zmocněn podepsat dohodu ve formě dopisů.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. června 2002,
kterým se mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES o vozidlech s ukončenou životností
(oznámeno pod číslem K(2002) 2238)
(Text s významem pro EHP)
(2002/525/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES ze dne 18. září 2000 o vozidlech s ukončenou životností [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 2000/53/EC má Komise vyhodnotit určité nebezpečné látky zakázané na základě čl. 4 odst. 2 písm. a) této směrnice.
(2) Poté, co provedla nutné vědecko-technické vyhodnocení, Komise dospěla k řadě závěrů.
(3) Určité materiály a konstrukční části obsahující olovo, rtuť, kadmium nebo šestimocný chrom by měly být vyňaty ze zákazu nebo být nadále vyňaty ze zákazu, neboť používání těchto nebezpečných látek v těchto specifických materiálech a konstrukčních částech je dosud nevyhnutelné.
(4) Některá vynětí ze zákazu určitých materiálů nebo konstrukčních částí by měla být omezena v rozsahu a časové platnosti, a to za účelem dosažení postupného vyřazení nebezpečných látek přítomných ve vozidlech, pokud již používání těchto látek v takových případech nebude nevyhnutelné.
(5) Kadmium v bateriích pro elektrická vozidla by mělo být vyňato do 31. prosince 2005, neboť s ohledem na současné vědecko-technické poznatky a na provedené celkové environmentální zhodnocení budou do uvedeného dne k dispozici náhrady a bude zajištěna dostupnost elektrických vozidel.
Postupné nahrazení kadmia by však mělo být dále analyzováno při zvážení dostupnosti elektrických vozidel.
Komise zveřejní svá zjištění, a pokud výsledky analýzy prokáží oprávněnost tohoto kroku, může navrhnout posunutí konečného termínu pro vyřazení kadmia přítomného v bateriích pro elektrická vozidla.
(6) Vynětí ze zákazu, pokud jde o olovo pro ochranné vrstvy uvnitř nádrží na benzín, by mělo být zrušeno, jelikož používání olova v těchto specifických součástech již není nevyhnutelné.
(7) Protože je zřejmé, že se v některých případech nelze úplně vyvarovat použití těžkých kovů, určité hodnoty koncentrace olova, rtuti, kadmia nebo šestimocného chromu ve specifických materiálech a konstrukčních částech by měly být připuštěny pod podmínkou, že tyto nebezpečné látky nejsou zaváděny záměrně.
(8) Směrnice 2000/53/ES by proto měla být v souladu s tím pozměněna.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 18 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1997 o odpadech [2], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 96/350/ES [3],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha II směrnice 2000/53/ES se nahrazuje textem uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby kadmium v bateriích pro elektrická vozidla nebylo po dni 31. prosince 2005 uváděno na trh.
V rámci již provedeného celkového environmentálního zhodnocení Komise pokračuje v analýze postupného nahrazení kadmia a zvažuje potřebu udržet dostupnost elektrických vozidel.
Komise dokončí a zveřejní svá zjištění nejpozději do dne 31. prosince 2004 a může navrhnout, pokud výsledky analýzy prokáží oprávněnost tohoto kroku, posunutí konečného termínu v souladu s čl. 4 odst.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2003.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 96/482/ES, pokud jde o délku doby izolace živé drůbeže a násadových vajec dovážených ze třetích zemí a veterinární opatření použitelná po dovozu
(oznámeno pod číslem K(2002) 2492)
(Text s významem pro EHP)
(2002/542/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/867/ES [2], a zejména na článek 26 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle rozhodnutí Komise 96/482/ES ze dne 12. července 1996, kterým se stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz drůbeže a násadových vajec (kromě ptáků nadřádu běžci a jejich vajec) ze třetích zemí, včetně veterinárních opatření po dovozu [3], naposledy pozměněného rozhodnutím 2002/183/ES [4], musí být chovná a užitková drůbež po dovozu izolována v hospodářství určení po dobu nejméně šesti týdnů a vyšetřena pověřeným veterinárním lékařem.
(2) Členské státy informovaly o potížích s délkou doby izolace v případě drůbeže určené pro doplnění stavu zvěře v honitbách, a to kvůli zvýšené agresivitě a kanibalismu vedoucím ke značným ztrátám.
(3) Je proto třeba dobu izolace zkrátit.
Je však nezbytné stanovit povinné vyšetření na influenzu ptáků a newcastleskou chorobu s cílem zachovat rovnocenné veterinární záruky.
(4) V důsledku toho je nutné pozměnit rozhodnutí 96/482/ES.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 96/482/ES se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Odchylně od prvního pododstavce lze dobu šesti týdnů, během níž musí být chovná a užitková drůbež, včetně drůbeže určené k doplnění stavu zvěře v honitbách, ustájena v hospodářství určení, snížit na 21 dnů za předpokladu, že byly použity postupy pro odběr vzorků a vyšetření stanovené v příloze III a že výsledky byly uspokojivé."
2. Doplňuje se nová příloha III, jejíž znění je uvedeno v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Všechny náklady související s používáním tohoto rozhodnutí nese dovozce.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije od sedmého dne po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. července 2002,
kterým se uznává systém sítí dozoru u hospodářství pro chov skotu zavedený v Belgii podle směrnice Rady 64/432/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 2495)
(Text s významem pro EHP)
(2002/544/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou nařízením Komise (ES) č. 535/2002 [2], a zejména na čl. 14 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příslušné orgány Belgie předložily dne 18. října 2000 žádost s přiloženou odpovídající dokumentací, která byla později aktualizována, a to za účelem uznání systému sítí dozoru u hospodářství pro chov skotu v uvedeném členském státě.
(2) Odborníci Komise po veterinární kontrole Komise
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 94/278/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz některých produktů, na které se vztahuje směrnice Rady 92/118/EHS, pokud jde o dovoz vaječných výrobků, hlemýžďů, žabích stehýnek, medu a mateří kašičky
(oznámeno pod číslem K(2002) 2555)
(Text s významem pro EHP)
(2002/574/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/118/EHS ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/7/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Třetí země, ze kterých členské státy povolují dovoz vajec určených k lidské spotřebě, jsou uvedeny v seznamu uvedeném v bodu A části VIII přílohy rozhodnutí Komise 94/278/ES ze dne 18. března 1994, kterým se stanoví seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz některých produktů, na které se vztahuje směrnice Rady 92/118/EHS [3], naposledy pozměněného rozhodnutím 2002/337/ES [4].
Tento seznam se skládá z křížového odkazu na přílohu rozhodnutí Komise 94/85/ES ze dne 16. února 1994, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz čerstvého drůbežího masa [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/733/ES [6].
(2) Třetí země, ze kterých členské státy povolují dovoz vajec určených k lidské spotřebě, jsou uvedeny v seznamu uvedeném v bodu B části VIII rozhodnutí 94/278/ES.
Tento seznam se skládá z křížového odkazu na přílohu rozhodnutí Rady 79/542/EHS ze dne 21. prosince 1976, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků [7], naposledy pozměněného rozhodnutím Komise 2001/731/ES [8].
(3) U vaječných výrobků se křížový odkaz na rozhodnutí 79/542/EHS, který odkazuje výhradně na savce, jeví jako matoucí.
Křížový odkaz na přílohu rozhodnutí 94/85/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz čerstvého drůbežího masa, by byl z veterinárního hlediska logičtější.
Vzhledem k tomu, že vaječné výrobky jsou tepelně ošetřeny, ale čerstvé drůbeží maso zůstává syrové, kritéria pro schválení dovozu ze třetích zemí jsou méně přísná, a proto lze sestavit doplňkový seznam, aby se zachoval stávající dovoz.
(4) Třetí země, ze kterých členské státy povolují dovoz hlemýžďů určených k lidské spotřebě, jsou uvedeny v seznamu uvedeném v části XI přílohy rozhodnutí 94/278/ES.
(5) Třetí země, ze kterých členské státy povolují dovoz žabích stehýnek určených k lidské spotřebě, jsou uvedeny v seznamu uvedeném v části XII přílohy rozhodnutí 94/278/ES.
(6) Zvláštní hygienické požadavky vztahující se na hlemýždě a žabí stehýnka jsou stanoveny v částech I a II kapitoly 3 přílohy II směrnice 92/118/EHS.
Tyto požadavky se skládají z několika křížových odkazů na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [9].
Třetí země, ze kterých členské státy povolují dovoz produktů rybolovu určených k lidské spotřebě, jsou uvedeny v seznamu v příloze rozhodnutí Komise 97/296/ES ze dne 22. dubna 1997, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž je povolen dovoz produktů rybolovu určených k lidské spotřebě [10], naposledy pozměněného rozhodnutím 2002/28/ES [11].
(7) Křížový odkaz na přílohu rozhodnutí 97/296/ES by zjednodušil aktualizaci seznamů třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz hlemýžďů a žabích stehýnek, a byl by rovněž z veterinárního hlediska logičtější.
(8) Pro hlemýždě a žabí stehýnka by měl být stanoven doplňkový seznam třetích zemí, aby se zachoval stávající dovoz ze třetích zemí, které jsou schváleny v souladu s příslušnými kritérii směrnice 91/493/EHS, ale nejsou uvedeny seznamu rozhodnutí 97/296/ES.
(9) Třetí země, ze kterých členské státy povolují dovoz medu, jsou uvedeny v seznamu uvedeném v části XIV přílohy rozhodnutí 94/278/ES.
(10) V příloze rozhodnutí Komise 2000/159/ES ze dne 8. února 2000 o prozatímním schválení plánů třetích zemí týkajících se reziduí podle směrnice Rady 96/23/ES [12], naposledy pozměněného rozhodnutím 2002/336/ES [13], jsou uvedeny třetí země, které předložily plán s nabízenými zárukami týkajícími se sledování skupin reziduí a látek uvedených v příloze I směrnice Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech a o zrušení směrnic 85/358/EHS a 86/469/EHS a rozhodnutí 89/187/EHS a 91/664/EHS [14], a to pro uvedená zvířata nebo primární živočišné produkty.
(11) Je vhodné povolit dovoz medu ze třetích zemí, které splňují požadavky směrnice 96/23/ES.
Znění části XIV přílohy rozhodnutí 94/278/ES by proto mělo být nahrazeno křížovým odkazem na rozhodnutí 2000/159/ES.
(12) Mateří kašička určená k lidské spotřebě se získává za stejných podmínek jako med, a proto by se na uvedený produkt měly vztahovat stejné dovozní požadavky.
Nadpis části XIV přílohy rozhodnutí 94/278/ES by proto měl být odpovídajícím způsobem změněn.
(13) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 94/278/ES se mění takto:
a) část VIII přílohy se nahrazuje zněním přílohy I tohoto rozhodnutí;
b) část XI přílohy se nahrazuje zněním přílohy II tohoto rozhodnutí;
c) část XII přílohy se nahrazuje zněním přílohy III tohoto rozhodnutí;
d) část XIV přílohy se nahrazuje zněním přílohy IV tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2002/199/ES o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz živého skotu a prasat z některých třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 2553)
(Text s významem pro EHP)
(2002/578/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, ovcí a koz, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na čl. 8 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 8 odst. 3 směrnice 72/462/EHS je možno považovat požadavky na testování na brucelózu, enzootickou leukózu skotu a tuberkulózu stanovené v některých třetích zemích za rovnocenné s požadavky, které jsou stanoveny pro obchod uvnitř Společenství.
(2) Kanada předložila údaje, které se týkají jejího systému uznávání stád za úředně prosté enzootické leukózy skotu.
(3) Česká republika předložila údaje, které se týkají jejího systému uznávání stád za úředně prosté enzootické leukózy skotu.
(4) Tyto záruky poskytnuté Kanadou a Českou republikou, pokud jde o enzootickou leukózu skotu, lze považovat za rovnocenné se zárukami, které se požadují pro obchod uvnitř Společenství.
(5) Příslušné veterinární orgány Kanady a České republiky se zavázaly, že Komisi neprodleně oznámí všechny navržené změny ve svých pravidlech pro tyto systémy.
(6) Je třeba odpovídajícím způsobem pozměnit rozhodnutí Komise 2002/199/ES [3].
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravní řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha VI rozhodnutí 2002/199/ES se nahrazuje zněním v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije od šedesátého dne po vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. června 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/788/ES ohledně doby platnosti
(2002/580/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [1], a zejména na čl. 21 odst. 1 písm. b) této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [2], a zejména na čl. 32 odst. 1 písm. b) této směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 97/788/ES ze dne 17. listopadu 1997 o rovnocennosti kontrol metod udržovacího šlechtění prováděných ve třetích zemích [3] stanoví, že úřední kontroly metod udržovacího šlechtění prováděné v některých třetích zemích poskytovaly stejné záruky jako kontroly prováděné členskými státy.
Použitelnost uvedeného rozhodnutí skončila v případě určitých třetích zemí dne 30. června 1999 a v případě ostatních třetích zemí skončí dne 30. června 2002.
(2) Ukazuje se, že kontroly prováděné ve třetích zemích v souladu s rozhodnutím 97/788/ES i nadále poskytují stejné záruky jako kontroly prováděné členskými státy.
(3) Je tedy vhodné změnit rozhodnutí 97/788/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Článek 3 rozhodnutí 97/788/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. července 1997 do dne 30. června 1999 a ode dne 18. června 2002 do dne 30. června 2005 v případě Korejské republiky a Svazové republiky Jugoslávie a ode dne 1. července 1997 do dne 30. června 2005 v případě ostatních třetích zemí vyjmenovaných v příloze."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 12. července 2002
o úpravě části III a části VIII Společné konzulární instrukce
(2002/585/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 789/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se vymezují prováděcí pravomoci Rady v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se posuzování žádostí o udělení víza [1];
s ohledem na podnět Belgického království a Španělského království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné zajistit co největší harmonizaci vyřizování žádostí o udělení víza, které byly podány prostřednictvím cestovních kanceláří diplomatickým zastoupením a konzulárním úřadům členských států, a tím snížit nebezpečí obchodování s vízy a zneužití postupu.
(2) Je nezbytné zapracovat do Společné konzulární instrukce pravidla, která podrobněji doplňují opatření zaměřená na spolupráci s poradenskými místy pro vyřizování správních záležitostí, místními cestovními kancelářemi a cestovními agenturami a na sledování této spolupráce, při vyřizování žádostí o udělení víz podaných u diplomatických zastoupení nebo konzulárních úřadů členských států.
(3) Účelem stanovení podmínek spolupráce s cestovními kancelářemi není bránit volné soutěži mezi nimi, ale pouze stanovit podmínky, za kterých mohou diplomatická zastoupení a konzulární úřady spolupracovat s cestovními kancelářemi při vyřizování žádostí o udělení víza.
(4) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že účelem tohoto rozhodnutí je rozvíjet schengenské acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko podle článku 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(5) Pro Islandskou republiku a Norské království představuje toto rozhodnutí rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, které spadá do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [2].
(6) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se tyto členské státy neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V části III Společné konzulární instrukce se v bodě 4 doplňuje nový pododstavec, který zní: "Část VIII bod 5 obsahuje podrobnější pravidla k žádostem o udělení víz vyřizovaných poradenskými místy pro vyřizování správních záležitostí, cestovními kancelářemi, cestovními agenturami a jejich prodejci."
Článek 2
V části VIII Společné konzulární instrukce se doplňuje nový bod, který zní: "5. Žádosti o udělení víza vyřizované poradenskými místy pro vyřizování správních záležitostí, cestovními kancelářemi a cestovními agenturami
Základním pravidlem pro žádosti o udělení víza je možnost osobního pohovoru.
Ten však není nutný, pokud neexistují důvodné pochyby o dobré víře žadatele, skutečném účelu jeho cesty nebo žadatelově úmyslu vrátit se do výchozí země a důvěryhodný a finančně zajištěný subjekt, který organizuje hromadné zájezdy, doručí diplomatickému zastoupení nebo konzulárnímu úřadu nezbytné doklady a zaručí se s dostatečnou spolehlivostí za žadatelovu dobrou víru, účel pobytu a jeho úmysl vrátit se (viz část III bod 4).
Je zároveň obvyklé a užitečné, zejména v rozlehlých zemích, aby poradenská místa pro vyřizování správních záležitostí, cestovní kanceláře a cestovní agentury a jejich prodejci jednali za žadatele jako zmocnění zprostředkovatelé.
Činnost těchto obchodních zprostředkovatelů nemá jednotnou povahu, jelikož stupeň jejich závazku vůči klientovi, který je pověřuje vyřízením žádosti o udělení víza, není stejný; z toho důvodu je i požadovaný stupeň jejich finančního zajištění a důvěryhodnosti v zásadě přímo úměrný stupni jejich spoluodpovědnosti za celkové plánování cesty, ubytování, zdravotní a cestovní pojištění a za klientův návrat do země původu.
5.1 Druhy zprostředkovatelů
a) Nejjednodušší druh zprostředkování zajišťují poradenská místa pro vyřizování správních záležitostí, jejichž pomoc spočívá pouze v doručování dokladů totožnosti a dalších podkladů v zastoupení klienta.
b) Druhým příkladem obchodního subjektu jsou dopravní agentury nebo místní cestovní kanceláře, které jsou v některých případech napojeny na letecké dopravce, vnitrostátní nebo jiné, kteří se zabývají pravidelnou nebo charterovou osobní leteckou přepravou.
Jejich pomoc klientovi spočívá v doručování podkladů, případně v zajišťování letenek či jízdenek a hotelových rezervací.
c) Třetím druhem zprostředkovatele jsou organizátoři zájezdů nebo cestovní agentury, kteří jako fyzické nebo právnické osoby organizují souborné zájezdy na jiném než příležitostném základě (včetně přípravy cestovní dokumentace, dopravy, ubytování, dalších turistických služeb, které nejsou součástí výše uvedené nabídky, zdravotního a cestovního pojištění, vnitřní přepravy atd.), a uvedené souborné zájezdy prodávají nebo nabízejí k prodeji přímo nebo prostřednictvím prodejce nebo cestovní kanceláře, který je s cestovní agenturou smluvně propojen.
Pro cestovní agenturu a kancelář, která obchoduje se soubornými zájezdy, není žadatel o vízum ničím jiným, než odběratelem zařízené cesty, jejíž součástí je i nabídka na vyřízení žádosti o udělení víza.
Tento třetí, komplexní druh zprostředkovatelských služeb se skládá z několika fází a různých hledisek, které se mohou stát předmětem objektivního sledování: obchodní dokumentace, organizace, skutečná realizace a cíl zájezdu, ubytování a plánované skupinové příjezdy a odjezdy.
5.2 Harmonizace spolupráce s poradenskými místy pro vyřizování správních záležitostí, cestovními kancelářemi, cestovními agenturami a jejich prodejci
a) Všechna diplomatická zastoupení a konzulární úřady, které se nacházejí ve stejném městě, by měly na místní úrovni usilovat o harmonické používání níže uvedených pokynů vycházejících z druhu zprostředkovatelské činnosti vykonávané dotčenými agenturami.
Ačkoli každé diplomatické zastoupení nebo konzulární úřad může sám rozhodnout, zda bude s agenturami spolupracovat či nikoli, musí si ponechat možnost odebrání schválení, kdykoli to praxe a zájmy společné vízové politiky vyžadují.
Rozhodne-li se diplomatické zastoupení nebo konzulární úřad spolupracovat s agenturou, musí dodržovat pracovní zvyklosti a postupy stanovené v tomto oddíle.
- Konzulární zastoupení členských států musí být zvláště opatrná a musí vzájemně úzce spolupracovat při posuzování a výjimečném udělování pověření poradenským místům pro vyřizování správních záležitostí.
Posuzování žádostí o udělení víz, které jim tato poradní místa předloží, bude podrobeno co nejpřesnějšímu přezkoumání; kontroly se ve všech případech zaměří na podklady držitele víza a na doklady, které se týkají oprávnění a zápisu v obchodním rejstříku uvedeného poradního místa.
- Při hodnocení žádostí o udělení víz podaných dopravními agenturami nebo místními cestovními kancelářemi musí být zvláštní pozornost věnována situaci žadatele a na individuální ověření podkladů podle okolností.
Konzulární úřady musí úzce spolupracovat a posilovat své mechanismy k odhalování nesrovnalostí v činnosti agentur a přepravců samotných, a na posílení těchto mechanismů musí být všechny nesrovnalosti, kterých se agentury dopustí, oznámeny na místní i regionální úrovni v rámci konzulární spolupráce.
- Kritéria, podle nichž se řídí udělování pověření cestovním kancelářím (cestovním agenturám a prodejcům), budou mimo jiné brát zřetel i na: stávající licenci, obchodní rejstřík, stanovy společnosti, smlouvy s bankami, jejichž služeb používají, aktuální smlouvy s příjemci turistických služeb ze zemí Společenství, které musí zahrnovat všechny nezbytné součásti souborného zájezdu (souborné ubytovací a turistické služby), smlouvy s leteckými společnostmi, které musí obsahovat pevně stanovená a zaručená místa odletu a příletu, a požadované zdravotní a cestovní pojištění.
Žádosti o udělení víza podané těmito cestovními kancelářemi musí být pečlivě prověřeny.
b) V kontextu místní konzulární spolupráce budou diplomatická zastoupení a konzulární úřady rovněž usilovat o harmonizaci pracovních zvyklostí a postupů, a také kritérií pro sledování řádného provozu obchodní činnosti poradenských míst pro vyřizování správních záležitostí, cestovních kanceláří a organizátorů zájezdů (cestovních agentur a prodejců).
Uvedené sledování musí obsahovat přinejmenším kontroly pověřovacích dokladů, které lze provádět kdykoli, namátkové kontroly zahrnující osobní nebo telefonické pohovory s žadateli, ověření zájezdu a ubytování a, je-li to možné, ověření dokladu o skupinovém návratu.
c) Musí být intenzívně vyměňovány informace o činnosti poradenských míst pro vyřizování správních záležitostí, cestovních kanceláří a organizátorů zájezdů (cestovní agentury a prodejci), oznamování odhalených nesrovnalostí, pravidelné výměně informací o zamítnutých žádostech o udělení víza, podávání zpráv o odhalených formách padělaných cestovních dokladů a neuskutečněných plánovaných zájezdech.
Spolupráce s poradenskými místy pro vyřizování správních záležitostí, cestovními kancelářemi a organizátory zájezdů (cestovní agentury a prodejci) musí být projednána na pravidelných setkáních organizovaných v rámci společné konzulární spolupráce.
d) Na úrovní místní konzulární spolupráce musí být vyměňovány seznamy poradenských míst pro vyřizování správních záležitostí, cestovních kanceláří a organizátorů zájezdů (cestovní agentury a prodejci), kterým bylo uděleno pověření diplomatickým zastoupením nebo konzulárním úřadem, nebo kterým bylo pověření odebráno, spolu s důvody odebrání.
e) Poradenská místa pro vyřizování správních záležitostí, cestovní kanceláře a organizátoři zájezdů (cestovní agentury a prodejci) musí diplomatickým zastoupením a konzulárním úřadům, od nichž získali pověření, předložit jméno jednoho nebo několika svých zaměstnanců, kteří jsou zmocněni jednat jako zprostředkovatelé při podávání žádostí o udělení víza."
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 12. července 2002,
kterým se mění část VI Společné konzulární instrukce
(2002/586/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 789/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se posuzování žádostí o udělení víza [1],
s ohledem na podnět Španělského království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zavedení jednotného vzoru víz, a zejména společných pravidel pro technické metody a postupy, které se použijí při vyplňování formulářů, jsou nezbytnými prvky harmonizace vízové politiky.
(2) Nařízení Rady (ES) č. 1683/1995 ze dne 29. května 1995, kterým se stanoví jednotný vzor víz [2], ve znění nařízení Rady (ES) č. 334/2002 [3], zavádí další technické bezpečnostní specifikace proti padělání a pozměňování, zahrnující zejména začlenění fotografie vyrobené podle přísných bezpečnostních norem; je proto nezbytné upravit část VI Společné konzulární instrukce tak, aby do ní byla začleněna tato nová opatření pro vyplňování nového jednotného vízového štítku.
(3) Nařízení Rady (ES) č. 333/2002 [4] stanoví jednotný vzor formulářů pro připojení víza, které musí být vyrobeny v souladu s určitými technickými specifikacemi, které musí rovněž zahrnovat bezpečnostní specifikace a požadavky, zejména přísnější normy, které mají zabránit padělání a pozměňování; Společná konzulární instrukce proto musí být přizpůsobena prováděcím předpisům k uvedenému nařízení.
(4) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijala toto rozhodnutí, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(5) Pokud jde o Islandskou republiku a Norské království, rozvíjí toto rozhodnutí ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, která spadají do oblasti uvedené v článku 1 bodě B rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody [5].
(6) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se tyto členské státy nepodílejí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Část VI Společné konzulární instrukce se mění takto:
1. V bodě 1.6 se druhý odstavec nahrazuje tímto: "Používá-li se pro připojení víza jednotný vzor formulářů,protože cestovní doklad držitele není uznáván, může vydávající diplomatická mise nebo konzulární úřad použít stejný formulář pro rozšíření platnosti víza na držitelova manžela a nezletilé osoby závislé na držiteli formuláře, kteří doprovázejí držitele, nebo vydat samostatné formuláře pro držitele, jeho manžela a každou osobu na něm závislou a připojit odpovídající vízum na každý formulář odděleně.
Číslo cestovního pasu odpovídá číslu série, které je předtištěno nebo perforováno na všech nebo téměř všech stránkách cestovního pasu.
Číslo, které bude vepsáno v tomto poli, není v případě víza připojeného k jednotnému vzoru formuláře číslo cestovního pasu, nýbrž typografické číslo shodné s číslem uvedeným na formuláři a sestávající ze šesti číslic, jež může být doplněno písmenem nebo písmeny přidělenými členskému státu nebo skupině členských států, které vízum udělily."
2. Za bod 1.7 se vkládá nový bod, který zní:
"1.8 Pole "Příjmení a jméno"
Zapíší se první slovo v rámečku "příjmení" a první slovo v rámečku "jméno" uvedená v cestovním pase nebo v cestovním dokladu držitele víza v tomto pořadí.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad ověří, že příjmení a jméno, která jsou uvedena v cestovním pase nebo v cestovním dokladu a která mají být vepsána do tohoto pole a do strojově čitelné zóny, jsou shodná s těmi, která jsou uvedena v žádosti o vízum."
3. Bod 3 se nahrazuje tímto: "3. Pole pro fotografii
Barevná fotografie držitele víza musí plně zakrýt k tomu určený prostor (podle přílohy 8).
Při začleňování fotografie do vízového štítku musí být postupováno podle následujících pravidel.
Velikost hlavy od brady po temeno zabírá mezi 70 % a 80 % svislého rozměru plochy fotografie.
Minimální požadavky na rozlišení jsou:
- 300 pixelů na palec (ppi), nezkomprimovaných,
- 720 bodů na palec (dpi) pro barevný tisk fotografií.
Pokud fotografie chybí, jsou do tohoto prostoru povinně vepsána slova "platné bez fotografie" ve dvou nebo třech jazycích (v jazyce členského státu, který vízum uděluje, v angličtině a ve francouzštině).
Tato slova budou v zásadě vepsána pomocí tiskárny a výjimečně pomocí zvláštního razítka, přičemž razítko musí v tomto případě pokrývat část hlubotiskového pole, které levou nebo pravou stranou vymezuje pole pro fotografii."
V bodě 5.4 se třetí odstavec nahrazuje tímto: "Jestliže jeden nebo více členských států neuzná platnost cestovního dokladu, má vízum omezenou územní platnost.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad členského státu použijí jednotný vzor formuláře pro připojení víz udělených držitelům cestovního dokladu neuznaných členským státem, který vydává formulář.
Takové vízum má omezenou územní platnost."
5.
Za bod 5.4 se vkládá nový bod, který zní:
"5.5 Razítko vydávající diplomatické mise nebo konzulárního úřadu Razítko diplomatické mise nebo konzulárního úřadu, který uděluje vízum, se vyznačuje v poli "Poznámky" se zvláštní péčí, aby se zajistilo, že neznemožní čitelnost údajů a že bude přesahovat přes okraj štítku na stránku cestovního pasu nebo cestovního dokladu.
Pouze v případech, kdy je nutno se obejít bez vyplnění strojově čitelné zóny, může být razítko vyznačeno do této zóny, aby ji učinilo nepoužitelnou.
Velikost a obsah razítka a použitou barvu stanoví vnitrostátní předpisy členského státu.
Aby se zamezilo opakovanému používání vízového štítku připojeného k jednotnému vzoru formuláře, bude úřední razítko konzulárního úřadu, který ho vydal, vyznačeno vpravo a bude spojovat štítek a formulář takovým způsobem, aby neznemožňovalo čitelnost položek a vyplněných údajů ani nezasahovalo do strojově čitelné zóny, je-li vyplněna."
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 12. července 2002
o revizi Společné příručky
(2002/587/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 790/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se hraničních kontrol a ostrahy hranic [1],
s ohledem na podněty Belgického království a Švédského království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné zrušit některá zbytečná ustanovení Společné příručky [2] a aktualizovat některá jiná ustanovení, aby byla uvedena do souladu s předpisy Společenství týkajícími se práva na volný pohyb, které požívají občané Evropské unie, státní příslušníci států, které jsou stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a státní příslušníci Švýcarské konfederace.
(2) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že účelem tohoto rozhodnutí je rozvíjet schengenské acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko podle článku 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(3) Pro Islandskou republiku a Norské království představuje toto rozhodnutí rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, které spadá do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [3].
(4) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se tyto členské státy neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Část II Společné příručky se mění takto:
1. Bod 1.4.7 se nahrazuje tímto:
"1.4.7 Zvláštní opatření pro osoby oprávněné podle právních předpisů Společenství (občané Evropské unie, státní příslušníci států, které jsou stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a státní příslušníci Švýcarské konfederace a jejich rodinní příslušníci) jsou popsána v bodech 6.1.1 až 6.1.4.
Body 1.4.2, 1.4.5 a 1.4.6 se použijí rovněž na občany Evropské unie, státní příslušníky států, které jsou stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a státní příslušníky Švýcarské konfederace.
Kromě ustanovení zmíněných v druhém pododstavci se body 1.4.1a, 1.4.3, 1.4.4, 1.4.8 (s výhradou bodu 6.1.4) a 1.4.9 použijí rovněž na rodinné příslušníky občanů Evropské unie, státních příslušníků států, které jsou stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a státních příslušníků Švýcarské konfederace, kteří nejsou státními příslušníky žádného z těchto států."
2. V bodě 2.1.5 se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— na dokladech opravňujících státní příslušníky Andorry, Malty, Monaka, San Marina a Švýcarska k překračování hranice;".
3. Bod 3.3.1 se zrušuje.
4. V důsledku toho se číslování v bodě 3.3 mění takto:
Dosavadní body 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7 a 3.3.8 se označují jako body 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7.
5. Druhý pododstavec nového bodu 3.3.1.3 písm. c) zní:
"Kontroly cestujících … jsou prováděny v souladu s bodem 3.3.1.3 písm. b).…" 6.
Nový bod 3.3.1 zní takto: "3.3.1 Místo, kde jsou kontrolovány osoby a příruční zavazadla, bude určeno v souladu s tímto postupem:".
7. Body 6.8.2 a 6.8.3 se zrušují.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 1999/466/ES, kterým se stádům skotu některých členských států nebo regionů členských států uděluje status stád úředně prostých brucelózy
(oznámeno pod číslem K(2002) 2576)
(Text s významem pro EHP)
(2002/588/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou nařízením Komise (ES) č. 535/2002 [2], a zejména na bod 7 části II přílohy A uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Portugalsko předložilo Komisi dokumentaci, v níž dokládá, že byly dodrženy všechny podmínky stanovené v bodě 7 části II přílohy A směrnice 64/432/EHS, a zejména pak skutečnost, že ke dni 31. prosince každého roku bylo více než 99,8 % stád skotu na ostrovech Pico, Graciosa, Flores a Corvo (Autonomní oblast Azory, Portugalsko) úředně prosto brucelózy po dobu nejméně posledních pěti po sobě jdoucích let a že je každé zvíře označeno v souladu s právními předpisy Společenství.
(2) Tyto ostrovy by proto měly být v souladu se směrnicí 64/432/EHS prohlášeny za úředně prosté brucelózy.
(3) Rozhodnutí Komise 1999/466/ES [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2000/694/ES [4], by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha II rozhodnutí 1999/466/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí komise
ze dne 15. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 95/467/ES, 96/577/ES, 96/578/ES a 98/598/ES o postupu prokazování shody stavebních výrobků podle čl. 20 odst. 2 směrnice Rady 89/106/EHS, pokud jde o výrobky ze sádry, stabilní hasicí systémy, vybavení hygienických prostorů a kamenivo
(oznámeno pod číslem K(2002) 2586)
(Text s významem pro EHP)
(2002/592/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [1], ve znění směrnice 93/68/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise již přijala řadu rozhodnutí o prokazování shody stavebních výrobků podle čl. 20 odst. 2 směrnice 89/106/EHS.
(2) Může vzniknout potřeba přizpůsobit tato rozhodnutí technickému pokroku.
(3) To je případ rozhodnutí Komise 95/467/ES [3], 96/577/ES [4], 96/578/ES [5] a 98/598/ES [6].
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro stavebnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 95/467/ES se mění takto:
1. V příloze 3 se v tabulce pro skupinu výrobků VÝROBKY ZE SÁDRY (1/4) za slova "sádrovláknité desky" vkládají slova "sádrovláknité tvarovky".
2. V příloze 3 se v tabulce pro skupinu výrobků VÝROBKY ZE SÁDRY (2/4) za slova "sádrové omítky" vkládají slova "sádrovláknité tvarovky".
3. V příloze 3 se v tabulce pro skupinu výrobků VÝROBKY ZE SÁDRY (4/4) za slova "podhledové prvky a omítky" vkládají slova "sádrovláknité tvarovky".
Článek 2
Rozhodnutí 96/577/ES se mění takto:
1. V příloze I páté odrážce se za slova "proudnice/sprinklery/výtoky vkládá tento text:""ventily vysokotlakých zásobníků s příslušenstvím a jejich spouštěče, sekční ventily a jejich spouštěče, neelektrická blokovací zařízení, pružné spoje, tlakoměry a tlakové spínače, mechanická vážicí zařízení a zpětné ventily zásobníků a zpětné ventily ovládacích větví".
2. V příloze II se v tabulce pro skupinu výrobků VÝROBKY PRO POŽÁRNÍ POPLACH/DETEKCI, STABILNÍ HAŠENÍ POŽÁRU, ŘÍZENÍ POŽÁRU A KOUŘE A PRO POTLAČOVÁNÍ VÝBUCHU (1/1) vkládá na konec oddílu Stabilní potlačování a hašení tento blok: Mokré ventilové stanice _BAR_ Požární bezpečnost _BAR_ _BAR_ 1 _BAR_ Suché ventilové stanice _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Zaplavovací ventilové stanice _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Řídicí ventily s tepelnou pojistkou _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Ventily vysokotlakých zásobníků s příslušenstvím a jejich spouštěče _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Sekční ventily a jejich spouštěče _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Neelektrická blokovací zařízení _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Pružné spoje _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Tlakoměry a tlakové spínače _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Mechanická vážicí zařízení _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Článek 3
Rozhodnutí 96/578/ES se mění takto:
1. V příloze III se v tabulce pro skupinu výrobků VYBAVENÍ PRO HYGIENICKÉ PROSTORY (1/1) zrušuje v první řádce tabulky slovo "Výlevky" tak, aby odstavec začínal slovy "Umyvadla a společné umývací žlaby, …".
2. V příloze III se v tabulce pro skupinu výrobků VYBAVENÍ PRO HYGIENICKÉ PROSTORY (1/1) vkládá pod záhlaví tato řádka:
levky _BAR_ Příprava jídla, mytí nádobí a vypouštění odpadních vod z domácností _BAR_ _BAR_ 4 _BAR_
Článek 4
Rozhodnutí 98/598/ES se mění takto:
1. V příloze III se v tabulce pro skupinu výrobků KAMENIVO PRO POUŽITÍ BEZ POŽADAVKŮ NA VYSOKOU BEZPEČNOST (1/2) zrušuje v první a ve čtvrté řádce odrážka "– betonu, malt a injektážních malt".
2. V příloze III se v tabulce pro skupinu výrobků KAMENIVO PRO POUŽITÍ BEZ POŽADAVKŮ NA VYSOKOU BEZPEČNOST (1/2) vkládá tato řádka:
Kamenivo a filery (plniva) do betonu, malt a injektážních malt _BAR_ V budovách, na vozovkách a jiných inženýrských stavbách _BAR_ _BAR_ 4 _BAR_
3. V příloze III se v tabulce pro skupinu výrobků KAMENIVO PRO POUŽITÍ S POŽADAVKY NA VYSOKOU BEZPEČNOST (2/2) zrušuje v první a ve čtvrté řádce odrážka "– betonu, malt a injektážních malt".
4. V příloze III se v tabulce pro skupinu výrobků KAMENIVO PRO POUŽITÍ S POŽADAVKY NA VYSOKOU BEZPEČNOST (2/2) vkládá tato řádka:
Kamenivo a filery (plniva) do betonu, malt a injektážních malt _BAR_ V budovách, na vozovkách a jiných inženýrských stavbách _BAR_ _BAR_ 2 + _BAR_
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. července 2002,
kterým se v zásadě uznává úplnost dokumentací předložených k podrobnému zkoumání s ohledem na možné zařazení spirodiklofenu a dimoxystrobinu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
(oznámeno pod číslem K(2002) 2693)
(Text s významem pro EHP)
(2002/593/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/18/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 91/414/EHS stanoví vytvoření seznamu Společenství obsahujícího účinné látky, které jsou povoleny pro použití v přípravcích na ochranu rostlin.
(2) Společnost Bayer AG z Německa předložila dne 23. srpna 2001 nizozemským orgánům dokumentaci týkající se účinné látky spirodiklofenu s žádostí o její zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Společnost BASF ze Spojeného království předložila dne 28. listopadu 2001 orgánům Spojeného království žádost a dokumentaci týkající se účinné látky dimoxystrobinu.
(3) Nizozemské orgány a orgány Spojeného království sdělily Komisi, že dokumentace týkající se dotyčných účinných látek se po předběžném zkoumání jeví splňovat požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Předložené dokumentace se jeví splňovat též požadavky na údaje a informace podle přílohy III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku. V souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS byly dokumentace příslušnými žadateli následně zaslány Komisi a ostatním členským státům a byly postoupeny Stálému výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
(4) Tímto rozhodnutím by mělo být na úrovni Společenství úředně potvrzeno, že každá z těchto dokumentací v zásadě vyhovuje požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – alespoň pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS.
(5) Tímto rozhodnutím by nemělo být dotčeno právo Komise požádat žadatele, aby dotyčnému členskému státu, který byl jmenován zpravodajem pro danou účinnou látku, předložil další údaje nebo informace pro objasnění určitých bodů v dokumentaci.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dokumentace týkající se účinných látek uvedených v příloze tohoto rozhodnutí, které byly předloženy Komisi a členským státům za účelem zařazení těchto látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS, v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Dokumentace s ohledem na navržená použití vyhovují též požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující účinnou látku.
Článek 2
Členské státy zpravodajové budou pokračovat v podrobném zkoumání dotyčných dokumentací a co možná nejdříve, nejpozději však do jednoho roku ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí
Rozhodnutí Rady
ze dne 19. července 2002
o důsledcích uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli (ESUO) pro mezinárodní dohody uzavřené ESUO
(2002/596/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 97 Smlouvy o ESUO uplyne dne 23. července 2002 doba platnosti uvedené smlouvy.
(2) Evropské společenství uhlí a oceli uzavřelo řadu mezinárodních dohod se třetími zeměmi.
(3) Tyto dohody neobsahují žádná ustanovení pro případ uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO.
(4) Na oblast upravovanou Smlouvou o ESUO se bude po uplynutí doby její platnosti vztahovat Smlouva o založení Evropského společenství, včetně jejího článku 133.
(5) Zástupci vlád členských států zasedající v Radě stanovili, že Evropské společenství převezme všechna práva a povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených Evropským společenstvím uhlí a oceli [1].
(6) Má se za to, že další trvání těchto mezinárodních dohod po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO je v zájmu Evropského společenství a že by tyto dohody měly být převedeny na Evropské společenství.
(7) Některé z těchto dohod mohou vyžadovat technické změny k dosažení jejich slučitelnosti s pravidly Evropského společenství.
(8) Bude nezbytné vyrozumět o tom odpovídajícím způsobem dotyčné třetí země.
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dnem 24. července 2002 přecházejí práva a povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených Evropským společenstvím uhlí a oceli se třetími zeměmi na Evropské společenství.
Článek 2
Komise vyrozumí dotyčné třetí země o nástupnictví všech práv a povinností Evropského společenství uhlí a oceli vyplývajících z dotyčných dohod na Evropské společenství.
Kromě toho provede všechny nezbytné technické změny k dosažení slučitelnosti dohod s pravidly Evropského společenství a v případě potřeby dojedná změny v těchto dohodách.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. července 2002,
kterým se schvalují očkovací látky proti brucelóze skotu v rámci směrnice Rady 64/432/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 2592)
(Text s významem pro EHP)
(2002/598/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 535/2002 [2], a zejména na třetí odrážku odstavce 4 bodu i) v příloze A kapitole II uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pravidla Společenství o používání očkovacích látek proti brucelóze skotu jsou stanovena ve směrnici 64/432/EHS.
(2) Brucelóza skotu se nadále vyskytuje v některých oblastech Společenství.
Očkování se považuje za účinný nástroj používaný za určitých podmínek ve spojení s politikou testů a porážek, zejména v oblastech s extenzivním chovem skotu.
(3) Nedávno vyvinutá očkovací látka nabízí vedle již schválených očkovacích látek další výhody, a zejména rušivě nezasahuje do diagnostických postupů používaných v rámci programů eradikace v některých členských státech v souladu s právními předpisy Společenství.
(4) V některých případech je brucelóza skotu spojena s brucelózou ovcí a koz a eradikační opatření musejí být prováděna v rámci programů eradikace brucelózy, jejíž příčinou jsou Brucella melitensis, včetně očkování pomocí vhodné očkovací látky.
(5) Požadavky na produkci a doporučení ohledně použití očkovacích látek z živého kmene RB 51 a živého kmene Rev. 1 proti brucelóze skotu jsou uvedeny v Příručce norem pro diagnostické testy a očkovací látky Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat, čtvrté vydání z roku 2000, vydané v srpnu 2001.
(6) Je tudíž třeba – s výhradou některých podmínek – schválit používání očkovacích látek z živého kmeneRB 51a živého kmene Rev. 1 v rámci programů eradikace brucelózy schválených podle rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [3], naposledy pozměněného rozhodnutím 2001/572/ES [4], aby se zohlednil vědecký pokrok a mezinárodní normy.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se "příslušným orgánem" rozumí ústřední orgán členského státu příslušný k provádění veterinárních či zootechnických kontrol nebo každý takový orgán, na který výše uvedený orgán přenesl tuto příslušnost za zvláštním účelem uplatňování tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Níže uvedené očkovací látky proti brucelóze skotu se schvalují k imunizaci samic skotu podle podmínek stanovených v článku 3:
a) očkovací látka z živého kmene RB 51 pro zvířata v nebezpečí infekce Brucella abortus;
b) očkovací látka z živého kmene Rev. 1 pro zvířata v nebezpečí infekce Brucella melitensis.
Článek 3
1. Členské státy používající očkovací látky schválené podle článku 2 zajistí dodržování podmínek stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Skladování, zásobování, distribuce a prodej očkovacích látek podléhají kontrole příslušného orgánu.
3. Očkovací látky smí používat pouze úřední veterinární lékař nebo veterinární lékař výslovně k tomu zmocněný příslušným orgánem v rámci programu eradikace brucelózy předloženého členským státem a schváleného Komisí podle čl. 24 odst. 7 rozhodnutí 90/424/EHS.
4. Příslušný orgán předloží Komisi a ostatním členským státům podrobné údaje o programu očkování, zejména o oblasti očkování, o stáří zvířat, u kterých má být očkování provedeno, a systému testů používaný za účelem identifikace očkovaných zvířat.
5. Příslušný orgán zajistí, aby očkovaná zvířata nebyla předmětem obchodu uvnitř Společenství, a to zejména na základě použití doplňujících způsobů označování a evidence očkovaných zvířat.
6. Příslušný orgán vyrozumí hygienické útvary o použití těchto očkovacích látek a o vhodných diagnostických a terapeutických systémech, které jsou k dispozici.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 27. června 2002,
kterým se mění rozhodnutí Rady 1999/311/ES, kterým se přijímá třetí fáze celoevropského programu spolupráce v oblasti vysokého školství (Tempus III) (2000-2006)
(2002/601/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
po konzultaci s Výborem regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 23. července 1996 Rada přijala nařízení (ES) č. 1488/96 o finančních a technických doprovodných opatřeních (MEDA) k reformě hospodářských a sociálních struktur v rámci evropsko-středomořského partnerství [4].
(2) Oblast Středomoří představuje pro Společenství prioritní oblast a politický, hospodářský a sociální rozvoj středomořských partnerů je neustále rostoucí a významnější výzvou.
(3) Je důležité sledovat a zintenzivňovat spolupráci zahájenou v rámci evropsko-středomořského partnerství, které bylo založeno barcelonským prohlášením ze dne 27. listopadu 1995.
(4) Barcelonské prohlášení uznává, že kulturní a civilizační tradice celé oblasti Středomoří, dialog mezi těmito kulturami a výměny na lidské, vědecké i technologické úrovni jsou nezbytným faktorem vzájemného sblížení národů Středozemního moře, podpory jejich vzájemného porozumění a zlepšení jejich nazírání jeden na druhého.
Zdůrazňuje nezbytnost rozvoje lidských zdrojů, jak zejména ve vztahu ke vzdělávání a odbornému vzdělávání mladých lidí, tak v kulturní oblasti, a uznává důležitost příspěvku, který může občanská společnost přinést v procesu rozvoje evropsko-středomořského partnerství, a to jako nezbytného faktoru většího porozumění a sbližování mezi národy.
(5) Evropsko-středomořská spolupráce v oblasti vysokého školství je nepostradatelným nástrojem k dosažení klíčových cílů stanovených barcelonským prohlášením, a zejména rozvoje lidských zdrojů, podpory porozumění mezi kulturami a sblížení národů evropské-středomořské oblasti, jakož i rozvoje svobodných a prosperujících občanských společností.
(6) Dne 29. dubna 1999 Rada přijala rozhodnutí 1999/311/ES, kterým se přijímá třetí fáze celoevropského programu spolupráce v oblasti vysokého školství (Tempus III) (2000-2006) [5].
(7) Program Tempus III se ukázal jako účinný nástroj strukturální spolupráce v rámci vysokého školství a při jeho rozvoji včetně zlepšení lidských zdrojů a odborných kvalifikací. Prostřednictvím vysokých škol a jejich zaměstnanců může rovněž představovat účinný příspěvek k rozvoji struktur veřejné správy a vzdělávacího systému způsobilých zemí.
(8) Rozšířením zeměpisné oblasti působnosti programu Tempus III na země oblasti Středomoří, které nejsou členskými státy, a na území uvedená v nařízení (ES) č. 1488/96 umožní stavět na prokázaných silných stránkách tohoto programu, dosáhnout úspor z rozsahu a podpořit regionální spolupráci v rozšířené evropsko-středomořské oblasti.
(9) Je vhodné prodloužit dobu trvání programu Tempus III o šest měsíců do 31. prosince 2006 bez úprav finančních ustanovení, neboť tato doba odpovídá období finančních výhledů a době jiných významných programů Společenství v oblasti všeobecného a odborného vzdělávání.
(10) Opatření nezbytná k provedení programu Tempus III by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(11) Rozhodnutí 1999/311/ES by proto mělo být změněno,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rozhodnutí 1999/311/ES se mění takto:
1) Články 1 a 2 se nahrazují tímto: "Článek 1
Doba trvání programu Tempus III
Třetí fáze celoevropského programu spolupráce v oblasti vysokého školství (dále jen "Tempus III") se přijímá na období od 1. července 2000 do 31. prosince 2006.
Článek 2
Způsobilé země
1. Program Tempus III se vztahuje na země, které jsou přijemci pomoci podle nařízení Rady (ES) č. 2666/2000 ze dne 5. prosince 2000 o pomoci pro Albánii, Bosnu a Hercegovinu, Chorvatsko, Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii [7], na nové nezávislé státy bývalého Sovětského svazu a Mongolsko uvedené v nařízení Rady (ES, Euratom) č. 99/2000 ze dne 29. prosince 1999 o poskytnutí pomoci partnerským státům ve východní Evropě a střední Asii [8] a na třetí země a území Středomoří uvedené v nařízení Rady (ES) č. 1488/96 ze dne 23. července 1996 o finančních a technických doprovodných opatřeních (MEDA) k reformě hospodářských a sociálních struktur v rámci evropsko-středomořského partnerství [9]. Tyto země a území se dále označují jako "způsobilé země"
2. Na základě posouzení specifické situace v jednotlivých zemích se Komise stanoví po dohodě s dotyčnými způsobilými zeměmi a v souladu s postupy vymezenými v nařízeních uvedených v odstavci 1, zda se budou účastnit programu Tempus III, a povahu a podmínky jejich účasti. Podmínky čl. 10 odst. 1 se vztahují na způsobilé země, které se programu Tempus III neúčastní."
2) Články 5, 6 a 7 se nahrazují tímto: "Článek 5
Cíle
1. Cílem programu Tempus III je v rámci obecných zásad a cílů nařízení uvedených v čl. 2 odst. 1 a doplňkově s programy a odvětvovými přístupy z nich vyplývajícími podporovat rozvoj systémů vysokoškolského vzdělávání ve způsobilých zemích prostřednictvím co nejvyváženější spolupráce s partnery ze všech členských států.
2. Program Tempus III jmenovitě
a) podporuje porozumění a sblížení mezi kulturami, rozvíjí svobodné a prosperující občanské společnosti a
b) usnadňuje přizpůsobení a rozvoj vysokého školství ve smyslu lepší reakce na sociálně-ekonomické a kulturní požadavky způsobilých zemí tím, že se věnuje:
i) otázkám rozvoje a restrukturalizace studijních programů v prioritních oblastech;
ii) reformě a rozvoji struktur vysokoškolského vzdělávání, vysokých škol a jejich řízení;
iii) rozvoji vzdělávání vedoucího k získání kvalifikace, v rámci kterého bude odstraněn nedostatek vysoce odborných dovedností, které jsou nutné v souvislosti s hospodářskou reformou a rozvojem, a to zejména zlepšením a rozšířením kontaktů s průmyslem;
iv) přispění vysokoškolského vzdělávání a odborné přípravy k občanství a posílení demokracie.
3. Při uskutečňování cílů programu Tempus III Komise respektuje obecnou politiku Společenství o rovných příležitostech pro muže a ženy.
Komise rovněž zajistí, aby žádná skupina občanů nebyla vyloučena nebo znevýhodňována.
Článek 6
Dialog se způsobilými zeměmi
Komise po dohodě s příslušnými orgány každé země vymezí podrobné priority a cíle, které má program Tempus III splnit, na základě cílů programu a ustanovení přílohy, a zejména v souladu s
a) obecnými cíli nařízení uvedenými v čl. 2 odst. 1;
b) hospodářskou, sociální a vzdělávací politikou každé způsobilé země;
c) nutností udržovat vyvážený poměr mezi zvolenými prioritními oblastmi a prostředky vyčleněnými pro program Tempus III.
Článek 7
Výbor
1. Komise provádí program Tempus III v souladu s přílohou na základě podrobných obecných zásad, které jsou přijímány každým rokem, a v závislosti na podrobných cílech a prioritách vymezených po dohodě s příslušnými orgány jednotlivých způsobilých zemí podle článku 6.
2. Výbor uvedený v odstavcích 4 a 5 je Komisi nápomocen zejména při provádění programu s ohledem na cíle vymezené v článku 5 a koordinuje svou činnost s ostatními výbory zřízenými v oblasti vzdělávání (Socrates) a odborného vzdělávání (Leonardo).
3. Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí týkající se následujících záležitostí se přijímají postupem podle odstavce 4:
a) obecné zásady programu Tempus III;
b) výběrová řízení a obecné zásady pro finanční podporu ze strany Společenství (výše, doba trvání a příjemci podpor);
c) otázky s ohledem na celkovou vyváženost programu Tempus III, včetně rozdělení na jednotlivé akce;
d) podrobné priority a cíle, na kterých je třeba se dohodnout s příslušnými orgány jednotlivých způsobilých zemí;
e) opatření pro kontrolu a hodnocení programu Tempus III.
4. Komisi je nápomocen výbor.
Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
Výbor přijme svůj jednací řád.
5. Komise může navíc konzultovat s výborem všechny ostatní otázky související s prováděním programu Tempus III, včetně výroční zprávy.
V tomto případě se použijí články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES."
3) Články 9 a 10 se nahrazují tímto: "Článek 9
Spojení s ostatními činnostmi Společenství
Komise zajistí postupem podle čl. 7 odst. 4 tohoto nařízení a případně postupem stanoveným v článku 10 nařízení (ES) č. 2666/2000, v článku 13 nařízení (Euratom, ES) č. 99/2000 a v článku 11 nařízení (ES) č. 1488/96 v rámci stanoveném ročními rozpočtovými rozhodnutími slučitelnost a případně doplňkovost mezi programem Tempus III a ostatními akcemi Společenství, uskutečňovanými jak ve Společenství, tak jako součást pomoci poskytované způsobilým zemím, zejména s ohledem na činnosti Evropské nadace odborného vzdělávání.
Článek 10
Koordinace s akcemi uskutečňovanými ve třetích zemích
1. Komise zajistí vhodnou koordinaci s akcemi uskutečňovanými třetími zeměmi [10] nebo vysokými školami a podniky v těchto zemích ve stejné oblasti jako program Tempus III, případně včetně účasti na projektech programu Tempus III.
2. Tato účast může mít různé formy, včetně jedné nebo více těchto forem:
a) účast na projektech programu Tempus III na základě spolufinancování,
b) využití možností, které poskytuje program Tempus III pro řízení dvoustranně financovaných výměnných akcí,
c) koordinace iniciativ uskutečňovaných na vnitrostátní úrovni, které mají stejné cíle, ale jsou financovány a prováděny odděleně, s programem Tempus III,
d) vzájemná výměna informací o všech významných iniciativách v této oblasti."
4) V článku 12 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Do 30. června 2004 předloží Komise dílčí zprávu o výsledcích hodnocení, spolu s možnými návrhy na rozšíření nebo přizpůsobení programu Tempus III na období od 1. ledna 2007."
5) V příloze se text pod nadpisem "Individuální granty" nahrazuje textem uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.
Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. července 2002
o uplatňování některých omezení na dovoz některých výrobků z oceli z Ruské federace
(oznámeno pod číslem K(2002) 2480)
(Text s významem pro EHP)
(2002/602/ESUO)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na čl. 95 odst. 1 této smlouvy,
po konzultaci s Poradním výborem a s jednomyslným souhlasem Rady,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V letech 1995 až 2001 podléhal obchod s některými výrobky, na které se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství uhlí a oceli, dohodám mezi smluvními stranami [1].
(2) Společenství uzavřelo s Ruskou federací další dohodu týkající se obchodu s některými výrobky z oceli, na které se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství uhlí a oceli, s ohledem na vývoj vztahů mezi smluvními stranami [2].
(3) Tato dohoda stanoví množstevní omezení pro volný oběh některých výrobků z oceli ve Společenství pro roky 2002 až 2004 a vytváří rámec pro odstranění množstevních omezení, pokud budou splněny určité podmínky, a zejména pokud budou vytvořena srovnatelná pravidla hospodářské soutěže, státní podpory a ochrany životního prostředí pro výrobky, na které se uvedená smlouva vztahuje.
(4) Je nezbytné zajistit prostředky pro provádění této dohody ve Společenství s ohledem na zkušenosti získané při předchozích dohodách.
(5) Je nezbytné zajistit kontrolu původu daných výrobků a k tomuto účelu vytvořit vhodné metody správní spolupráce.
(6) Účinné provádění dohody vyžaduje zavedení dovozních licencí Společenství pro volný oběh daných výrobků v rámci Společenství a rovněž vytvoření pravidel pro jejich vydávání.
(7) Výrobky předané do zóny volného oběhu nebo dovezené v režimu celních skladů, dočasného dovozu nebo za účelem aktivního zušlechťování (režim s podmíněným osvobozením od cla) nebudou započítány do stanovených omezení pro tyto výrobky.
(8) Aby se zajistilo, že tato množstevní omezení nebudou překročena, je nezbytné vytvořit správní postupy k tomu, aby příslušné orgány členských států nevydávaly dovozní licence dříve, než od Komise získají potvrzení o tom, že příslušná dovozní kvóta ještě nebyla vyčerpána.
(9) Dohoda stanoví systém spolupráce mezi Ruskou federací a Společenstvím, aby se zabránilo obcházení dovozních kvót překládáním, přesměrováním dodávky nebo jinými způsoby.
Jsou zavedeny konzultační postupy umožňující uzavření dohody o rovnocenné úpravě stanovených omezení s příslušnou zemí, pokud se ukáže, že došlo k obcházení smlouvy.
Ruská federace rovněž souhlasí, že přijme nezbytná opatření k zajištění možnosti rychlého uplatnění jakýchkoli úprav.
Při neexistenci dohody s dodávající zemí může Společenství během stanovené lhůty požádat o rovnocennou úpravu, pokud budou existovat důkazy o tom, že došlo k obcházení dohody.
(10) Od l. ledna 2002 podléhal dovoz výrobků, na který se vztahuje toto rozhodnutí licenci podle rozhodnutí 2002/385/ESUO [3], ve znění pozdějších předpisů, Smlouva o ESUO stanoví, že se tato množství započítávají do omezení stanovených v tomto rozhodnutí pro rok 2002,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Toto rozhodnutí se použije na dovoz výrobků z oceli uvedených v příloze I pocházejících z Ruské federace.
2. Pro účely odstavce 1 se výrobky z oceli zařazují do skupin výrobků podle přílohy I.
3. Zařazení výrobků podle přílohy I je založeno na kombinované nomenklatuře (KN).
Postupy pro používání tohoto odstavce jsou uvedeny v části I přílohy II.
4. Původ výrobků uvedených v odstavci 1 se stanoví v souladu s pravidly platnými ve Společenství.
5. Postupy pro ověřování původu výrobků uvedených v odstavci 1 jsou stanoveny v přílohách II a III a v příslušných platných právních předpisech Společenství.
Článek 2
Množstevní omezení
1. Dovoz výrobků z oceli uvedených v příloze I pocházejících z Ruské federace do Společenství podléhá ročním množstevním omezením stanoveným v příloze IV.
Propuštění výrobků uvedených v příloze I pocházejících z Ruské federace do volného oběhu ve Společenství podléhá předložení dovozní licence vydané orgány členských států v souladu s ustanoveními článku 4.
Povolené dovozy se započítávají do množstevních omezení stanovených pro rok, v němž jsou výrobky z vyvážející země odeslány.
2. Aby nedošlo k překročení množstevních omezení pro příslušné skupiny výrobků, vydá příslušný orgán dovozní licenci až poté, co Komise potvrdí, že omezení pro dovoz výrobků z oceli příslušné skupiny z dané země, pro který byla žádost o vystavení dovozního oprávnění předložena, nebylo dosud vyčerpáno.
3. Od 1. ledna 2002 se do příslušných omezení na rok 2002 stanovených v příloze IV započítává dovoz výrobků, pro něž se vyžadovala licence podle rozhodnutí Komise 2001/932/ESUO ve znění pozdějších předpisů.
4. Za datum odeslání výrobků je pro účely tohoto rozhodnutí a ode dne zahájení používání tohoto rozhodnutí považován den naložení těchto výrobků na dopravní prostředek.
Článek 3
Režim s podmíněným osvobozením od cla
1. Množstevní omezení uvedená v příloze IV se nepoužijí pro výrobky předané do volné celní zóny, volného celního skladu nebo dovezené podle podmínek platných pro celní sklady, na dočasně dovážené výrobky ani na výrobky dovezené za účelem aktivního zušlechťování (režim s podmíněným osvobozením od cla).
2. Pokud jsou výrobky uvedené v odstavci 1 následně propuštěny do volného oběhu, ať v nezměněném stavu nebo po zpracování, použije se čl. 2 odst. 2 a takto propuštěné výrobky se započítají do příslušného množstevního omezení stanoveného v příloze IV.
Článek 4
Zvláštní pravidla pro uplatňování množstevních omezení Společenství
1. Pro účely používání čl. 2 odst. 2 sdělí příslušné orgány členských států před vydáním dovozní licence Komisi množství žádostí o dovozní licenci, doložených originálem vývozních licencí. Komise obratem potvrdí, zda je možno požadované množství dovézt. Tato potvrzení bude Komise vydávat v chronologickém pořadí podle toho, jak jí byly doručeny informace jednotlivých členských států (podle zásady "kdo dřív přijde, ten dřív dostane").
2. Žádosti obsažené ve sděleních Komisi jsou platné, uvedou-li jasně v každém případě zemi vývozu, dotyčnou skupinu výrobků, množství, jež má být dovezeno, číslo vývozní licence, rok, pro který platí dovozní kvóta, a členský stát, v němž mají být výrobky předány do volného oběhu.
3. Sdělení uvedená v odstavcích 1 a 2 jsou oznamována elektronicky prostřednictvím integrované sítě vytvořené pro tento účel, ledaže by z naléhavých technických důvodů bylo třeba dočasně použít jiných komunikačních prostředků.
4. Komise podle možností potvrdí žadateli objem dovozu pro každou skupinu výrobků v plné výši.
Pokud výše požadovaného dovozu překročí stanovené omezení, spojí se Komise neprodleně s ruskými orgány za účelem objasnění a nalezení rychlého řešení.
5. Jakmile jsou příslušné orgány informovány, okamžitě oznámí Komisi množství výrobků, které nebylo využito po dobu platnosti dovozní licence.
Nevyužitá množství se automaticky převedou do zbývajícího množstevního omezení kvóty stanovené Společenstvím pro příslušnou skupinu výrobků.
6. Dovozní licence nebo jiné dokumenty stejného druhu se vydávají v souladu s přílohou II.
7. Příslušné orgány členských států uvědomí Komisi o všech zrušeních již vydaných dovozních licencí nebo jiných dokumentů stejného druhu, pokud příslušné ruské orgány odňaly nebo zrušily příslušné vývozní licence.
Jestliže však byla Komise nebo příslušné orgány členského státu informovány příslušnými ruskými orgány o odnětí nebo zrušení vývozní licence po dovozu příslušných výrobků do Společenství, započítají se dotyčná množství do množstevního omezení pro rok, v němž byly výrobky odeslány.
8. Komise může učinit veškerá opatření nezbytná k provádění ustanovení tohoto článku.
Článek 5
Statistika
1. Členské státy informují každý měsíc Komisi o celkovém množství výrobků z oceli, které byly v průběhu daného měsíce dány do volného oběhu. Toto oznámení je Komisi předáno během následujícího měsíce a obsahuje kód kombinované nomenklatury. Údaje o množství se v tomto oznámení uvádějí ve statistických jednotkách používaných pro tento kód, popřípadě v jiných jednotkách. Dovezené výrobky budou specifikovány v souladu s platnými statistickými postupy.
2. Pro zajištění možnosti sledování tržních trendů u výrobků, na něž se vztahuje toto rozhodnutí, předají státy Komisi statistické údaje o dovozu za předcházející rok vždy do 31. března následujícího roku.
Článek 6
Obcházení stanovených množstevních omezení
1. Jestliže Komise na základě sledování v souladu s postupy stanovenými v příloze III zjistí, že předložené informace zakládají důkaz obcházení stanovených množstevních omezení pro dovoz výrobků uvedených v příloze I a pocházejících z Ruské federace do členských států Společenství překládáním, přesměrováním dodávky nebo jiným způsobem a že je třeba provést nezbytné úpravy, požádá o zahájení konzultací, aby došlo k dohodě týkající se úpravy množstevních omezení.
2. Pokud existují závažné důkazy o obcházení, může Komise požádat Ruskou federaci, aby až do skončení konzultací uvedených v odstavci 1 přijala bezpečnostní opatření k tomu, aby úpravy množstevních omezení, které byly dohodnuty v rámci konzultací, mohly být provedeny v roce, kdy byla žádost o konzultaci podána, a pokud jsou množstevní omezení pro běžný rok již vyčerpána, pak v roce následujícím.
3. Pokud se Společenství nepodaří dosáhnout uspokojivého řešení s Ruskou federací a pokud Komise zjistí, že existují závažné důkazy o obcházení stanovených omezení, sníží tato omezení o ekvivalentní množství výrobků pocházejících z Ruské federace.
Článek 7
Závěrečná ustanovení
Změny příloh tohoto rozhodnutí, které bude nezbytné provést s ohledem na uzavření, doplnění dohody s Ruskou federací nebo s ohledem na uplynutí doby její platnosti, úpravy množstevních omezení provedené podle příslušných ustanovení dohody uzavřené mezi Evropským společenstvím uhlí a oceli a Ruskou federací nebo změny a předpisů Společenství týkající se statistického sledování, celních úprav nebo společného dovozu budou přijaty v souladu s postupem stanoveným pro přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 8
Toto rozhodnutí nepředstavuje žádnou odchylku od ustanovení dvoustranné smlouvy o obchodu některými výrobky z oceli, která byla uzavřena mezi Ruskou federací a která je rozhodující v případě různého výkladu.
Článek 9
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost a použije se od prvního dne po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. července 2002
o dotazníku ke směrnici Rady 96/82/ES o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek
(oznámeno pod číslem K(2002) 2656)
(2002/605/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek [1], a zejména na čl. 19 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 19 odst. 4 směrnice 96/82/ES podávají členské státy každé tři roky zprávu o provádění uvedené směrnice.
(2) Tato zpráva má být vypracována na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise postupem podle článku 6 směrnice 91/692/EHS ze dne 23. prosince 1991, kterou se normalizují a racionalizují zprávy o provádění některých směrnic týkajících se životního prostředí [2].
(3) Tříleté období zahrnuje roky 2003 až 2005.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 6 směrnice 91/692/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přijímá se dotazník připojený v příloze.
Článek 2
Členské státy vypracují podle dotazníku v příloze zprávu o období zahrnujícím roky 2003 až 2005 včetně.
Článek 3
Členské státy předloží zprávu Komisi nejpozději do 30. září 2006.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. července 2002,
kterým se stanoví podmínky pro dovoz spermatu domácích prasat
(oznámeno pod číslem K(2002) 2676)
(Text s významem pro EHP)
(2002/613/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/429/EHS ze dne 26. června 1990, kterou se stanoví veterinární požadavky na obchod se spermatem prasat uvnitř Společenství a na jeho dovoz [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2000/39/ES [2], a zejména na čl. 7 odst. 1, čl. 9 odst. 2 a 3 a čl. 10 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 93/160/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 1999/150/ES [4], stanoví seznam třetích zemí, ze kterých je povolen dovoz spermatu prasat.
(2) Rozhodnutí Komise 93/199/ES [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 94/667/ES [6], stanoví požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz spermatu prasat ze třetích zemí.
(3) Rozhodnutí Komise 95/94/ES [7], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/727/ES [8], stanoví seznam inseminačních stanic úředně schválených pro vývoz do Společenství.
(4) Po kontrolní návštěvě Komise a s ohledem na stávající veterinární situaci v této zemi by Kypr měl být uveden v seznamu třetích zemí, ze kterých se rozhodnutím 93/160/EHS povoluje dovoz.
(5) Příslušné orgány veterinární péče Kypru, Švýcarska, Kanady a Maďarska zažádaly o připojení inseminačních stanic úředně schválených na jejich území pro vývoz spermatu prasat do Společenství na seznam stanovený v rozhodnutí Komise 95/94/ES.
(6) Příslušné orgány veterinární péče dotčených zemí poskytly Komisi záruky, pokud jde o dodržování požadavků stanovených v článku 8 směrnice 90/429/EHS, a příslušné inseminační stanice byly úředně schváleny pro vývoz do Společenství.
(7) Vzor veterinárního osvědčení stanovený rozhodnutím Komise 93/199/EHS by měl být upraven s ohledem na veterinární situaci v jednotlivých třetích zemích a na změny stanovené směrnicí 90/429/EHS.
(8) Z praktických důvodů by veškeré údaje týkající se dovozu spermatu prasat měly být shrnuty v jednom dokumentu (seznam třetích zemí, z nichž je povolen dovoz, veterinární požadavky použitelné pro dovoz a seznam inseminačních stanic schválených v těchto třetích zemích) a rozhodnutí 93/160/EHS, 93/199/EHS a 95/94/ES by měla být zrušena.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy povolují dovoz spermatu prasat splňujícího podmínky stanovené ve vzoru veterinárního osvědčení v příloze III a odebraného ve schválených inseminačních stanicích uvedených v příloze V ze třetích zemí uvedených v příloze I.
2. Členské státy povolují dovoz spermatu prasat splňujícího podmínky stanovené ve vzoru veterinárního osvědčení v příloze IV a odebraného ve schválených inseminačních stanicích uvedených v příloze V ze třetích zemí uvedených v příloze II.
Článek 2
Členské státy mohou odmítnout přijmout na svém území nebo v regionu na svém území sperma z inseminačních stanic, které přijímají kance očkované proti Aujezskyho chorobě, pokud toto území nebo tento region byly uznány jako prosté této choroby v souladu s článkem 10 směrnice Rady 64/432/EHS [9].
Článek 3
Rozhodnutí 93/160/EHS, 93/199/EHS a 95/94/ES se zrušují.
Článek 4
Dovoz spermatu osvědčeného podle ustanovení a vzoru dříve platného osvědčení se povoluje po dobu nejvýše tří měsíců ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije počínaje dvacátým dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/467/ES, pokud jde o králičí maso ze Slovenska
(oznámeno pod číslem K(2002) 2730)
(Text s významem pro EHP)
(2002/614/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/467/ES ze dne 7. července 1997, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení ve třetích zemích, z nichž členské státy povolují dovoz králičího masa a masa farmové zvěře [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/396/ES [4], stanovilo prozatímní seznamy zařízení, která produkují králičí maso a maso farmové zvěře.
(2) Slovensko zaslalo seznam zařízení, která produkují králičí maso a o kterých příslušný orgán osvědčuje, že jsou v souladu s pravidly Společenství.
(3) Pro Slovensko tedy lze stanovit prozatímní seznam zařízení, která produkují králičí maso.
(4) Rozhodnutí 97/467/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze I rozhodnutí 97/467/ES se vkládá znění přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 92/486/EHS, kterým se stanoví forma spolupráce mezi hostitelským střediskem ANIMO a členskými státy
(oznámeno pod číslem K(2002) 2735)
(Text s významem pro EHP)
(2002/615/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na čl. 20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Různé studie a semináře Společenství naznačují, že architektura sítě ANIMO by měla být přezkoumána s cílem vytvořit veterinární systém, který bude zahrnovat různé používané počítačové aplikace.
(2) Rozhodnutí 92/486/EHS ze dne 25. září 1992, kterým se stanoví forma spolupráce mezi hostitelským střediskem ANIMO a členskými státy [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/301/ES [4], by proto mělo být změněno, aby byla zajištěna kontinuita sítě ANIMO.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V rozhodnutí 92/486/EHS se v článku 2a doplňuje nový odstavec 7, který zní: "7. Pro období od 1. dubna 2002 do 31. března 2003 koordinační orgány uvedené v článku 1 zajistí, aby smlouvy uvedené v daném článku byly prodlouženy o jeden rok."
V souvislosti s tímto odstavcem musí být zohledněn tento poplatek:
- 386 EUR za jednotku (ústřední jednotka, místní jednotka, stanoviště hraniční kontroly) pro všechny jednotky ANIMO uvedené v seznamu rozhodnutí 2002/459/ES [5].
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu, Rady, Komise, Soudního Dvora, Účetního Dvora, Hospodářského A Sociálního Výboru, Výboru Regionů A Veřejného Ochránce Práv
ze dne 25. července 2002
o zřízení Úřadu pro výběr personálu Evropských společenství
(2002/620/ES)
EVROPSKÝ PARLAMENT, RADA EVROPSKÉ UNIE, KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, SOUDNÍ DVŮR, ÚČETNÍ DVŮR, HOSPODÁŘSKÝ A SOCIÁLNÍ VÝBOR, VÝBOR REGIONŮ A VEŘEJNÝ OCHRÁNCE PRÁV,
s ohledem na služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců těchto Společenství, stanovené nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1], naposledy pozměněným nařízením (ES, ESUO, Euratom) č. 490/2002 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného řádu,
s ohledem na stanovisko Výboru pro služební řád,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Z důvodů účelného a hospodárného využívání zdrojů je nutné vybavit společný interinstitucionální subjekt prostředky pro výběr úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství.
(2) Takto vytvořený interinstitucionální subjekt by měl být pověřen tím, aby při dodržování služebního řádu podle potřeby jednotlivých orgánů sestavoval seznamy vhodných kandidátů otevřených výběrových řízení; rozhodnutí o jmenování úspěšných kandidátů přijímá každý orgán oprávněný ke jmenování.
(3) Tento interinstitucionální subjekt by měl být rovněž schopen za stejných podmínek být nápomocen orgánům, institucím, subjektům a agenturám vytvořeným Smlouvami nebo na jejich základě při pořádání vnitřních výběrových řízení a při výběru ostatních zaměstnanců,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Zřízení úřadu
Zřizuje se Úřad pro výběr personálu Evropských společenství (dále jen "úřad").
Článek 2
Pravomoci
1. Úřad vykonává pravomoci výběru personálu, které byly podle čl. 30 odst. 1 služebního řádu a podle přílohy III služebního řádu svěřeny orgánům oprávněným ke jmenování, u orgánů, které podepsaly toto rozhodnutí. Tyto orgány mohou pouze ve výjimečných případech a se souhlasem úřadu provádět svá vlastní otevřená výběrová řízení pro zvláštní požadavky ve vysoce specializovaných odborných oblastech.
2. Jestliže byly pravomoci uvedené v odstavci 1 svěřeny orgánu oprávněnému ke jmenování u instituce, subjektu nebo agentury vytvořených Smlouvami nebo na jejich základě, může tyto pravomoci na jejich žádost vykonávat úřad.
3. Orgány oprávněné ke jmenování u Evropského parlamentu, Rady, Komise, Soudního dvora, Účetního dvora, Hospodářského a sociálního výboru, Výboru regionů a veřejného ochránce práv, jakož i orgány oprávněné ke jmenování u instituce, subjektu nebo agentury vytvořených Smlouvami nebo na jejich základě, které svěřily svoje pravomoci úřadu nebo jej požádaly o služby, přijímají rozhodnutí o jmenování úspěšných kandidátů.
Článek 3
Úkoly
1. Úřad sestavuje na žádost orgánů oprávněných ke jmenování uvedených v článku 2 seznamy vhodných kandidátů na základě otevřených výběrových řízení uvedených v čl. 30 odst. 1 služebního řádu a za podmínek přílohy III služebního řádu.
2. Úřad může být nápomocen orgánům, institucím, subjektům a agenturám vytvořeným Smlouvami nebo na jejich základě při pořádání vnitřních výběrových řízení a při výběru ostatních zaměstnanců.
Článek 4
Žádosti, stížnosti a odvolání
Žádosti a stížnosti v souvislosti s výkonem pravomocí svěřených podle čl. 2 odst.
1 a 2 tohoto rozhodnutí se podle článku 91a služebního řádu podávají úřadu. Veškerá odvolání v této oblasti směřují vůči Komisi.
Článek 5
Provedení
Generální tajemníci Evropského parlamentu, Rady a Komise, tajemník Soudního dvora, generální tajemníci Účetního dvora, Hospodářského a sociálního výboru, Výboru regionů a zástupce veřejného ochránce práv přijmou vzájemnou dohodou opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Účinek
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění
Rozhodnutí generálních tajemníků Evropského parlamentu, Rady a Komise, tajemníka soudního dvora, generálních tajemníků účetního dvora, hospodářského a sociálního výboru, výboru regionů a zástupce veřejného ochránce práv
ze dne 25. července 2002
o organizaci a způsobu práce Úřadu pro výběr personálu Evropských společenství
(2002/621/ES)
GENERÁLNÍ TAJEMNÍCI EVROPSKÉHO PARLAMENTU, RADY, KOMISE, TAJEMNÍK SOUDNÍHO DVORA, GENERÁLNÍ TAJEMNÍCI ÚČETNÍHO DVORA, HOSPODÁŘSKÉHO A SOCIÁLNÍHO VÝBORU, VÝBORU REGIONŮ A ZÁSTUPCE VEŘEJNÉHO OCHRÁNCE PRÁV,
s ohledem na služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců těchto Společenství, stanovené nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1],
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu, Rady, Komise, Soudního dvora, Účetního dvora, Hospodářského a sociálního výboru, Výboru regionů a veřejného ochránce práv ze dne 25. července 2002 o zřízení Úřadu pro výběr personálu Evropských společenství [2], a zejména na článek 5 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 27 služebního řádu orgány usilují o zajištění toho, aby přijímání směřovalo k zajištění služeb úředníků s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti vybraných na co nejširším zeměpisném základě ze státních příslušníků členských států Společenství a bez ohledu na rasu, politické, filozofické a náboženské přesvědčení, pohlaví nebo sexuální orientaci a nezávisle na rodinném stavu nebo rodinné situaci.
(2) V čl. 1 bodě 1 třetím pododstavci přílohy III služebního řádu jsou stanoveny úkoly společného smíšeného výboru a v čl. 3 druhém pododstavci je stanoven způsob jmenování členů výběrových komisí pro účely pořádání otevřených výběrových řízení,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Povinnosti úřadu
1. Úkolem úřadu je pořádat otevřená výběrová řízení s cílem zajistit za optimálních odborných a finančních podmínek úředníky pro orgány Evropských společenství.
Úřad sestavuje seznamy vhodných kandidátů, které orgánům umožňují přijímat vysoce kvalifikované pracovníky, kteří odpovídají jejich potřebám.
2. Úřad konkrétně plní tyto úkoly:
a) na žádost jednotlivého orgánu pořádá otevřená výběrová řízení za účelem sestavení seznamů vhodných kandidátů pro jmenování na místa úředníků.
Výběrová řízení se pořádají v souladu se služebním řádem na základě harmonizovaných kritérií stanovených podle čl. 6 písm. c) a v souladu s pracovním programem schváleným správní radou;
b) úzce spolupracuje s orgány za účelem posuzování budoucí potřeby zaměstnanců, kterou orgány nahlašují, a za účelem přípravy a provádění programu výběrových řízení, aby tuto potřebu bylo možno včas uspokojit;
c) na základě nejlepší praxe vyvíjí metody a techniky pro výběr podle profilů kvalifikace pro různé kategorie zaměstnanců orgánů;
d) spravuje a kontroluje využívání seznamů vhodných kandidátů sestavených na základě interinstitucionálních výběrových řízení;
e) předkládá orgánům výroční zprávy o své činnosti.
Článek 2
Příslušnost jednotlivých orgánů
Orgán oprávněný ke jmenování u každého jednotlivého orgánu poskytne úřadu k dispozici dostatečný počet členů výběrové komise, korektorů a členů dozoru na základě "kvóty" stanovené správní radou podle čl. 6 písm. i), aby umožnil řádný průběh výběrových řízení ve smyslu článku 3 přílohy III služebního řádu.
Článek 3
Ostatní útvary
1. Úřad může na základě dohody mezi ředitelem úřadu a kteroukoli institucí, subjektem nebo agenturou pořádat řízení zaměřená na výběr zaměstnanců, kteří mají být přijati touto institucí, subjektem nebo agenturou.
Před uzavřením takovéto dohody si ředitel úřadu opatří souhlas správní rady.
Z každé takové dohody musí vyplývat, jak mají být služby poskytované úřadem financovány.
2. Pokud je o to požádán, může úřad poskytnout technickou pomoc při vnitřním výběrovém řízení pořádaném jednotlivým orgánem, institucí, subjektem nebo agenturou.
3. Na žádost jednotlivého orgánu pořádá úřad řízení zaměřené na výběr ostatních zaměstnanců za účelem sestavení seznamů vhodných kandidátů nebo odpovídajících databází, ze kterých mohou jednotlivé orgány přijímat ostatní zaměstnance.
4. Tyto činnosti je nutno zahrnout do pracovního programu úřadu v souladu s čl. 6 písm. f) za předpokladu, že dotčený orgán podá svoji žádost včas.
Článek 4
Stížnosti a žádosti
1. Ředitel úřadu vykonává u všech žádostí nebo stížností týkajících se úkolů úřadu pravomoci svěřené orgánu oprávněnému ke jmenování podle článku 90 služebního řádu.
2. V případě takovýchto stížností konzultuje ředitel úřadu předsedu správní rady, jestliže má v úmyslu potvrdit původní rozhodnutí.
3. Úřad odpovídá na dotazy veřejného ochránce práv týkající se všech záležitostí ve své působnosti podle tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Správní rada
1. Zřizuje se správní rada úřadu složená vždy z jednoho člena jmenovaného každým orgánem a ze tří zástupců zaměstnanců, kteří jsou jmenováni vzájemnou dohodou výborů zaměstnanců jednotlivých orgánů a podílejí se na práci správní rady jako pozorovatelé.
2. Správní rada zvolí jednoho ze svých členů prostou většinou za předsedu na dobu dvou let.
3. Správní rada přijme prostou většinou svůj jednací řád, který předem konzultuje s orgány.
4. Správní rada se schází z podnětu svého předsedy nebo na žádost některého ze svých členů.
5. U rozhodnutí, která správní rada přijímá prostou většinou, má každý orgán jeden hlas.
Při rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
6. U rozhodnutí, která správní rada přijímá kvalifikovanou většinou, se hlasy přidělují orgánům takto: Komise, 18 hlasů; Evropský parlament, 7 hlasů; Rada, 7 hlasů; Soudní dvůr, 3 hlasy; Účetní dvůr, 2 hlasy; Hospodářský a sociální výbor, 2 hlasy; Výbor regionů, 2 hlasy; veřejný ochránce práv, 1 hlas.
Kvalifikovanou většinu tvoří 24 hlasy.
Článek 6
Úkoly správní rady
Správní rada ve společném zájmu orgánů:
a) kvalifikovanou většinou schvaluje vnitřní předpisy úřadu;
b) prostou většinou schvaluje organizační strukturu úřadu na základě návrhu ředitele úřadu;
c) při dodržování dohody, která má být uzavřena mezi generálními tajemníky Evropského parlamentu, Rady, Komise, tajemníkem Soudního dvora, generálními tajemníky Účetního dvora, Hospodářského a sociálního výboru, Výboru regionů a zástupcem veřejného ochránce práv o společných zásadách harmonizované politiky personálního výběru a přijímání a o zásadách pro využití seznamů vhodných kandidátů, jakož i při dodržování odpovídajících ustanovení služebního řádu schvaluje kvalifikovanou většinou na základě návrhů ředitele úřadu zásady politiky personálního výběru, kterou má úřad uskutečňovat;
d) v rámci rozpočtového procesu sestavuje prostou většinou na základě návrhu vypracovaného ředitelem úřadu odhad příjmů a výdajů úřadu, který předává Komisi za účelem sestavení odhadu příjmů a výdajů Komise; rovněž navrhuje Komisi úpravy plánu pracovních míst úřadu, které považuje za nezbytné;
e) prostou většinou schvaluje druh a sazebník placených doplňkových služeb, které může úřad orgánům, institucím, subjektům a agenturám poskytovat, a podmínky, za jakých je může úřad poskytovat;
f) na základě návrhu vypracovaného ředitelem úřadu schvaluje jednomyslně pracovní program, a zejména plánování a harmonogramy pro výběrová řízení, která mají být pořádána.
Pracovní program zahrnuje rovněž služby, které se nevztahují k otevřeným výběrovým řízením pořádaným pro orgány, instituce, subjekty a agentury;
g) kvalifikovanou většinou schvaluje na základě návrhu vypracovaného ředitelem úřadu roční zprávu o řízení, která se vztahuje zejména na veškeré příjmové a výdajové položky týkající se prací prováděných úřadem a služeb jím poskytnutých.
Do 1. května každého roku předá orgánům zprávu za předchozí rozpočtový rok vypracovanou na základě analytického účetnictví;
h) prostou většinou se usnáší, jak budou spravedlivým a vyváženým způsobem rozčleněny variabilní a přímé náklady přičítané pro analytické účely jednotlivým orgánům; rozčlenění je nutno každé tři roky aktualizovat;
i) prostou většinou schvaluje na základě potřeb přijímání pracovníků kritéria, podle kterých každý orgán poskytuje úřadu k dispozici přiměřený počet členů výběrové komise, korektorů a členů dozoru;
j) prostou většinou schvaluje podmínky, za kterých úřad poskytne svůj souhlas k tomu, aby orgány pořádaly vlastní výběrová řízení v souladu s čl. 2 odst. 1 rozhodnutí orgánů.
Článek 7
Jmenování zaměstnanců
1. V čele úřadu stojí ředitel jmenovaný Komisí na základě souhlasného stanoviska správní rady vysloveného prostou většinou.
Správní rada bezprostředně spolupůsobí na procesech, které jmenování ředitele úřadu předcházejí; toto platí zejména pro sepsání oznámení o náboru a posuzování přihlášek.
2. Ředitel úřadu vykonává vůči zaměstnancům úřadu pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování.
3. Komise (jestliže se jedná o ředitele úřadu) a ředitel úřadu (jestliže se jedná o zaměstnance, vůči kterým vykonává pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování) informuje správní radu o jmenováních, podpisech smluv, povýšeních a zahájení disciplinárních řízení, které se týkají úředníků a ostatních zaměstnanců.
4. Úředníci všech orgánů Společenství jsou informováni o volných pracovních místech na úřadě, jakmile se orgán oprávněný ke jmenování rozhodne toto místo obsadit.
5. Ředitel úřadu je jmenován na dobu pěti let a může být jmenován dvakrát po sobě.
Článek 8
Úkoly ředitele úřadu, personální řízení
1. Ředitel úřadu odpovídá za řádné fungování úřadu.
Jedná v rámci pravomocí správní rady a pod jejím dohledem.
Zajišťuje sekretariát správní rady, podává jí zprávy o plnění svých úkolů a předkládá jí návrhy pro řádné fungování úřadu.
2. Správní postupy, které souvisejí s běžným personálním řízením, například s platy a dovolenou, s nemocenským, úrazovým a důchodovým pojištěním, se provádějí za stejných podmínek jako pro úředníky a ostatní zaměstnance Komise.
Tento výčet není vyčerpávající a úřad se může dohodnout s Komisí na pokrytí dalších oblastí.
Článek 9
Finanční otázky
1. Položky úřadu, jejichž celková výše je zapsána ve zvláštní rozpočtové položce v rámci oddílu rozpočtu, který se týká Komise, jsou podrobně rozepsány v příloze k uvedenému oddílu.
Příloha má formu výkazu příjmů a výdajů, který je rozdělen stejným způsobem jako oddíly rozpočtu.
2. Plán pracovních míst úřadu se připojí k plánu pracovních míst Komise.
3. Na základě návrhu správní rady přenese Komise na ředitele úřadu pravomoci schvalující osoby pro položky úřadu zapsané v příloze a stanoví limity a podmínky pro toto přenesení pravomocí.
Pokud jde o doplňkové služby poskytnuté úřadem za úplatu, informuje správní rada rozpočtový orgán na konci rozpočtového roku o rozčlenění tímto způsobem získaných a v rozpočtové položce v příloze vykázaných prostředků.
4. Účetnictví úřadu je vedeno v souladu s účetními pravidly a metodami, které vypracovává účetní Komise.
Úřad vede oddělené účetnictví příjmů ze služeb poskytnutých za úplatu.
Článek 10
Přezkum
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno tři roky po zřízení úřadu.
Článek 11
Účinek
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 26. července 2002,
kterým se zřizuje Skupina pro politiku rádiového spektra
(Text s významem pro EHP)
(2002/622/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 676/2002/ES ze dne 7. března 2002 o předpisovém rámci pro politiku rádiového spektra v Evropském společenství [1], (dále jen "rozhodnutí o rádiovém spektru") vytváří politický a právní rámec pro politiku rádiového spektra ve Společenství s cílem zajistit koordinaci politických přístupů a případně harmonizaci podmínek týkajících se dostupnosti a účinného využívání rádiového spektra nezbytných pro vytvoření a fungování vnitřního trhu v některých oblastech politiky Společenství, jako jsou elektronické komunikace, doprava a výzkum a vývoj.
(2) Rozhodnutí o rádiovém spektru připomíná, že Komise může organizovat konzultace za účelem zohlednění názorů členských států, orgánů Společenství, průmyslu a všech dotčených komerčních i nekomerčních uživatelů rádiového spektra, jakož i jiných dotčených stran na vývoj technologií, trhu a právní úpravy, které se mohou vztahovat k využívání rádiového spektra.
(3) Je třeba vytvořit konzultační skupinu s názvem "Skupina pro politiku rádiového spektra" (dále jen "skupina").
Skupina by měla být nápomocná Komisi a poskytovat jí rady v otázkách politiky rádiového spektra, jako jsou například dostupnost rádiového spektra, harmonizace a přidělování rádiových frekvencí, poskytování informací o přidělování rádiových frekvencí, dostupnosti a využívání rádiového spektra, metody poskytování práv na využívání spektra, nové přidělování a přerozdělování rádiových frekvencí, zhodnocení a účinné využívání rádiového spektra, jakož i ochrana lidského zdraví.
(4) Skupina by měla přispívat k rozvoji politiky rádiového spektra ve Společenství beroucí v úvahu nejenom technické parametry, ale také ekonomická, politická, kulturní, strategická, zdravotní a sociální hlediska, jakož i různé potenciálně protichůdné potřeby uživatelů rádiového spektra, s cílem zajistit dosažení spravedlivé, nediskriminační a poměrné rovnováhy.
(5) Skupina by měla sdružovat vysoké vládní odborníky z členských států a vysoké zástupce Komise.
Skupina by také mohla zahrnovat pozorovatele a zvát další osoby, včetně zástupců regulačních orgánů a orgánů pro hospodářskou soutěž, účastníků trhu, zástupců skupin uživatelů nebo spotřebitelů, aby se v případě potřeby účastnily zasedání.
Skupina by proto měla umožňovat spolupráci mezi členskými státy a Komisí tak, aby přispívala k rozvoji vnitřního trhu.
(6) Při zohlednění ústřední role pro řešení otázek politiky rádiového spektra v rámci všech příslušných politik Společenství by měly být udržovány úzké pracovní vztahy mezi uvedenou skupinou a zvláštními skupinami nebo výbory zřízenými za účelem provádění odvětvových politik Společenství včetně dopravní politiky, politiky vnitřního trhu rádiových zařízení, audiovizuální politiky, kosmické politiky a komunikací.
(7) Rozhodnutím o rádiovém spektru byl zřízen Výbor pro rádiové spektrum, který napomáhá Komisi při vypracovávání závazných prováděcích opatření týkajících se harmonizovaných podmínek pro dostupnost a účinné využívání rádiového spektra.
Práce skupiny by neměla zasahovat do práce tohoto výboru.
(8) Za účelem zajištění účinnosti diskusí by každá delegace členského státu účastnící se práce skupiny měla mít konsolidované a koordinované stanovisko ke všem politikám, které mají dopad na využívání rádiového spektra v uvedeném členském státě, a to nejen pokud jde o vnitřní trh, ale také pokud jde politiky týkající se veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, civilní ochrany a obrany, protože využívání rádiového spektra pro tyto účely může ovlivňovat organizaci rádiového spektra jako celku.
V současnosti zodpovídají za různé části rádiového spektra různé vládní orgány jednotlivých zemí.
(9) Skupina by měla vést rozsáhlé a výhledové konzultace o vývoji technologií, trhu a právní úpravy týkající se využití rádiového spektra se všemi dotčenými komerčními i nekomerčními uživateli rádiového spektra, jakož i se všemi dalšími dotčenými stranami.
(10) Využití rádiového spektra se nezastavuje na hranicích a vezme-li se v úvahu nadcházející přistoupení dalších členských států, skupina se může otevřít těmto zemím a zemím, které jsou členy Evropského hospodářského prostoru.
(11) CEPT (Evropská konference správ pošt a telekomunikací zahrnující 44 evropských zemí) by měla být přizvána jako pozorovatel pro práci skupiny vzhledem k dopadu činností skupiny na rádiové spektrum na celoevropské úrovni a vzhledem k technickým znalostem získaným CEPT a jejími přidruženými subjekty při správě rádiového spektra.
Je také vhodné využívat těchto znalostí na základě pověření udělených podle rozhodnutí o rádiovém spektru s ohledem na rozvoj technických prováděcích opatření v oblastech přidělování rádiových frekvencí a dostupnosti informací.
Vzhledem k důležitosti evropské normalizace pro rozvoj zařízení využívajících rádiové spektrum je také důležité jako pozorovatele přidružit Evropský institut pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI),
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Předmět
Zřizuje se poradní skupina pro politiku rádiového spektra s názvem "Skupina pro politiku rádiového spektra" (dále jen "skupina").
Článek 2
Cíle
Skupina je nápomocná Komisi a poskytuje jí rady v otázkách politiky rádiového spektra, koordinace politických přístupů a případně harmonizace podmínek týkajících se dostupnosti a účinného využívání rádiového spektra nezbytných pro vytvoření a fungování vnitřního trhu.
Článek 3
Členství
Skupina se skládá z jednoho vysokého vládního odborníka z každého členského státu, jakož i z vysokého zástupce Komise.
Komise poskytuje skupině sekretariát.
Článek 4
Pracovní postupy
Na žádost Komise nebo z vlastního podnětu skupina přijímá vzájemnou shodou nebo – pokud to není možné – na základě prosté většiny stanoviska určená Komisi, přičemž každý člen má jeden hlas, s výjimkou Komise, která nehlasuje.
Rozdílná stanoviska se připojí k přijatým stanoviskům.
Pozorovatelé se mohou porad účastnit, ale nehlasují.
Skupina volí ze svých členů předsedu.
Komise může práci skupiny případně organizovat v podskupinách a odborných pracovních skupinách.
Komise svolává zasedání skupiny prostřednictvím sekretariátu po dohodě s předsedou.
Skupina přijme svůj jednací řád podléhající schválení Komisí na návrh Komise vzájemnou shodou nebo v případě neexistence vzájemné shody přijme jednací řád dvoutřetinovou většinou hlasů, přičemž každý členský stát má jeden hlas.
Skupina může přizvat pozorovatele včetně pozorovatelů ze států EHP a států, které jsou kandidáty na přistoupení k Evropské unii, jakož i z Evropského parlamentu, CEPT a ETSI, aby se účastnili jejích zasedání, a může vyslechnout odborníky a dotčené strany.
Článek 5
Konzultace
Skupina provádí otevřeným a průhledným způsobem rozsáhlé a včasné konzultace s účastníky trhu, spotřebiteli a koncovými uživateli.
Článek 6
Důvěrnost
Aniž jsou dotčena ustanovení článku 287 Smlouvy, mají členové skupiny, jakož i pozorovatelé a jakékoli další přítomné osoby, povinnost utajit informace, se kterými se seznámili při práci skupiny, jejích podskupin nebo odborných pracovních skupin, pokud je Komise uvědomí o tom, že požadované stanovisko nebo vznesená otázka se týkají záležitosti důvěrné povahy.
Komise může v těchto případech rozhodnout, že se zasedání mohou účastnit pouze členové skupiny.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. července 2002,
kterým se stanoví pokyny doplňující přílohu II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 2715)
(Text s významem pro EHP)
(2002/623/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice 90/220/EHS [1], a zejména na první pododstavec přílohy II uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 2001/18/ES musí členské státy a případně Komise zajistit, aby se potenciální nepříznivé účinky na lidské zdraví a životní prostředí, které mohou být přímo nebo nepřímo způsobeny přenosem genů z geneticky modifikovaných organismů (dále jen "GMO") do jiných organismů, případ od případu správně posoudily v souladu s přílohou II uvedené směrnice.
(2) Podle čl. 6 odst. 2 písm. b) a čl. 13 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/18/ES musí oznámení o uvolňování GMO nebo jejich uvedení na trh obsahovat posouzení rizik pro životní prostředí a závěry o případném dopadu na životní prostředí v případě uvolnění nebo uvedení těchto GMO na trh v souladu s přílohou II uvedené směrnice.
(3) Příloha II směrnice 2001/18/ES se musí doplnit poznámkami, ve kterých budou uvedeny podrobné pokyny týkající se cíle, prvků, obecných zásad a metodiky posuzování rizik pro životní prostředí, jak je uvedeno ve zmíněné příloze.
(4) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného na základě čl. 30 odst. 1 směrnice 2001/18/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pokyny stanovené v příloze tohoto rozhodnutí se použijí jako doplněk přílohy II směrnice 2001/18/ES.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. července 2002,
kterým se zřizuje skupina evropských regulačních orgánů pro sítě a služby elektronických komunikací
(Text s významem pro EHP)
(2002/627/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [1], směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) [2], směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [3], a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) [4] byl vytvořen nový předpisový rámec pro sítě a služby elektronických komunikací.
(2) Ve všech členských státech byly vytvořeny vnitrostátní regulační orgány, aby vykonávaly regulační úkoly uvedené v těchto směrnicích, které mají být oznamovány Komisi v souladu se čl. 3 odst.
6 rámcové směrnice. V souladu s rámcovou směrnicí musí členské státy zaručit nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů tím, že zajistí, aby byly právně odděleny od všech organizací, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací, a byly na nich funkčně nezávislé.
Členské státy, které si podrží vlastnictví podniků, které zajišťují sítě a/nebo poskytují služby elektronických komunikací, a kontrolu nad nimi, musí také zajistit účinné strukturální oddělení regulační funkce od činností spojených s vlastnictvím nebo kontrolou.
(3) Podrobné funkce a úkoly vnitrostátních regulačních orgánů se v různých členských státech liší, každý z nich však má alespoň jeden vnitrostátní regulační orgán pověřený uplatňováním pravidel, jakmile byla převedena do vnitrostátního práva, zejména pravidel týkajících se každodenního dozoru nad trhem.
(4) Potřeba důsledného uplatňování příslušných pravidel ve všech členských státech je zásadní pro úspěšný rozvoj vnitřního trhu sítí a služeb elektronických komunikací.
Nový předpisový rámec stanovuje cíle, kterých má být dosaženo, a poskytuje rámec pro činnost vnitrostátních regulačních orgánů, přičemž jim v některých oblastech poskytuje pružnost pro uplatňování pravidel vzhledem k vnitrostátním podmínkám.
(5) Je třeba zřídit Skupinu evropských regulačních orgánů pro sítě a služby elektronických komunikací (dále jen "skupina"), která by zajišťovala úlohu jakéhosi "rozhraní" pro poskytování rad a pomoci Komisi v oblasti elektronických komunikací.
(6) Skupina by měla zajišťovat styk mezi vnitrostátními regulačními orgány a Komisí takovým způsobem, aby přispívala k rozvoji vnitřního trhu.
Měla by také umožnit průhlednou spolupráci mezi vnitrostátními regulačními orgány a Komisí, aby se ve všech členských státech zajistilo důsledné uplatňování předpisového rámce pro sítě a služby elektronických komunikací.
(7) Skupina by měla působit jako fórum pro úvahy, výměnu názorů a poskytování rad Komisi v oblasti elektronických komunikací, včetně věcí vztahujících se k provádění a pozměňování doporučení o relevantních trzích produktů a služeb a k vypracování rozhodnutí o nadnárodních trzích.
(8) Je třeba udržovat úzkou spolupráci mezi skupinou a komunikačním výborem zřízeným podle rámcové směrnice.
Práce skupiny by neměla narušovat práci výboru.
(9) Je třeba zajistit spolupráci s Výborem pro rádiové spektrum zřízeným podle rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 676/2002/ES ze dne 7. března 2002 o předpisovém rámci pro politiku rádiového spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru) [5], Skupinou pro politiku rádiového spektra zřízenou podle rozhodnutí Komise 2002/622/ES ze dne 26. července 2002, kterým se zřizuje Skupina pro politiku rádiového spektra [6], a Kontaktním výborem "Televize bez hranic" vytvořeným podle směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 97/36/ES ze dne 30. června 1997, o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [7],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Předmět
Zřizuje se poradní skupina nezávislých vnitrostátních regulačních orgánů pro sítě a služby elektronických komunikací s názvem Skupina evropských regulačních orgánů pro sítě a služby elektronických komunikací (dále jen "skupina").
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se "příslušným vnitrostátním regulačním orgánem" rozumí orgán veřejné moci zřízený v každém členském státě k dohledu nad každodenním výkladem a uplatňováním ustanovení směrnic vztahujících se k sítím a službám elektronických komunikací, tak jak je definován v "rámcové" směrnici.
Článek 3
Cíle
Úlohou skupiny je poskytovat rady a být nápomocná Komisi při konsolidaci vnitřního trhu pro sítě a služby elektronických komunikací.
Skupina zajišťuje styk mezi vnitrostátními regulačními orgány a Komisí takovým způsobem, aby přispívala k rozvoji vnitřního trhu a k důslednému uplatňování předpisového rámce pro sítě a služby elektronických komunikací ve všech členských státech.
Článek 4
Členství
Skupina se skládá z vedoucích každého příslušného vnitrostátního regulačního orgánu v každém členském státě nebo z jejich zástupců.
Komise je přiměřeně zastoupena a poskytuje skupině sekretariát.
Článek 5
Pracovní postupy
Z vlastního podnětu nebo na žádost Komise skupina poskytuje rady a je nápomocná Komisi v jakýchkoli věcech vztahujících se k sítím a službám elektronických komunikací.
Skupina volí ze svých členů předsedu.
Práce skupiny může být případně organizována v podskupinách a odborných pracovních skupinách.
Předseda svolává zasedání skupiny po dohodě s Komisí.
Skupina přijme svůj jednací řád podléhající schválení Komisí na základě společného souhlasu nebo v případě neexistence společné souhlasu přijme jednací řád dvoutřetinovou většinou hlasů, přičemž každý členský stát má jeden hlas.
Komise je zastoupena na všech zasedáních skupiny a může se účastnit na všech zasedáních jejích podskupin a odborných pracovních skupin.
Odborníci ze států EHP a států, které jsou kandidáty na přistoupení k Evropské unii, se mohou ve skupině účastnit jako pozorovatelé.
Skupina může pozvat další odborníky a pozorovatele, aby se zúčastnili jejích zasedání.
Článek 6
Konzultace
Skupina provádí otevřeným a průhledným způsobem rozsáhlé a včasné konzultace s účastníky trhu, spotřebiteli a koncovými uživateli.
Článek 7
Důvěrnost
Aniž jsou dotčena ustanovení článku 287 Smlouvy, mají členové skupiny, jakož i pozorovatelé i jakékoli další osoby, povinnost utajit informace, se kterými se seznámili při práci skupiny, jejích podskupin nebo odborných skupin, pokud je Komise uvědomí o tom, že požadovaná rada nebo vznesená otázka jsou důvěrné povahy.
Komise může v těchto případech rozhodnout, že se zasedání mohou zúčastnit pouze členové skupiny.
Článek 8
Výroční zpráva
Skupina předkládá Komisi výroční zprávu o svých činnostech.
Komise předá zprávu Evropskému parlamentu a Radě, v případě potřeby s připomínkami.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. června 2002
o uzavření Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti jménem Evropského společenství
(2002/628/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 175 odst. 1, ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvního pododstavce první větou a odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jedním z cílů evropské politiky životního prostředí je v souladu s článkem 174 Smlouvy podpora mezinárodně přijatým opatření zabývajících se regionálními nebo celosvětovými problémy životního prostředí, včetně zachování a udržitelného využívání biologické rozmanitosti.
(2) Rozhodnutím č. 93/626/EHS [3] uzavřelo Evropské společenství Úmluvu o biologické rozmanitosti přijatou pod patronací Programu OSN pro životní prostředí.
19 odst. 3 Úmluvy o biologické rozmanitosti zúčastnila v zastoupení Evropského společenství jednání o Protokolu o biologické bezpečnosti.
Komise se těchto jednání zúčastnila spolu s členskými státy.
(4) Cartagenský protokol o biologické bezpečnosti byl přijat v Montrealu dne 29. ledna 2000.
(5) Protokol zajišťuje na základě zásady předběžné opatrnosti rámec pro bezpečný přenos a využití živých modifikovaných organismů, jež jsou výsledkem moderních biotechnologií a které mohou mít nepříznivé účinky na zachování a udržitelné využívání biologické rozmanitosti, a nakládání s nimi, s přihlédnutím k rizikům pro lidské zdraví a zaměřuje se zejména na pohyb těchto organismů přes hranice jednotlivých států.
(6) Protokol podepsalo dne 24. května 2000 v průběhu pátého zasedání smluvních stran Úmluvy o biologické rozmanitosti, které se konalo v Nairobi, Evropské společenství a čtrnáct členských států.
Lucembursko podepsalo Protokol dne 11. července 2000.
(7) Podle článku 34 Úmluvy o biologické rozmanitosti podléhá každý protokol této úmluvy ratifikaci, přijetí nebo schválení ze strany států a organizací pro regionální hospodářskou integraci.
(8) Cartagenský protokol o biologické bezpečnosti přispívá k dosažení cílů politiky životního prostředí Evropského společenství.
Je tudíž vhodné, aby byl jménem Společenství uzavřen co nejdříve,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Cartagenský protokol o biologické bezpečnosti k Úmluvě o biologické rozmanitosti se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění protokolu je uvedeno v příloze A tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné k uložení listiny o schválení jménem Evropského společenství u generálního tajemníka Organizace spojených národů v souladu s články 34 a 41 Úmluvy o biologické rozmanitosti.
2. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné jménem Evropského společenství k uložení prohlášení o způsobilosti uvedené v příloze B tohoto rozhodnutí, v souladu s článkem 34 odst. 3 Úmluvy o biologické rozmanitosti.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. července 2002,
kterým se stanoví rámcový program pro policejní a soudní spolupráci v trestních věcech (AGIS)
(2002/630/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 30 odst. 1, článek 31 a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 29 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že si Unie klade za cíl poskytovat svým občanům v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vysokou úroveň ochrany tím, že rozvíjí společný postup členských států v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech, a tím, že předchází a rasismu a xenofobii a potírá je.
(2) Evropská rada na zasedání v Tampere v říjnu 1999 ve svých závěrech vyzývá k zesílení spolupráce při předcházení trestné činnosti, včetně trestné činnosti páchané prostřednictvím nových informačních a komunikačních technologií, a boji proti ní za účelem vytváření skutečného evropského prostoru práva.
Význam spolupráce v této oblasti byl opětovně zdůrazněn v akčním plánu nazvaném "Předcházení organizované trestné činnosti a boj proti ní: Strategie Evropské unie pro počátek nového tisíciletí" [3].
(3) V článku 12 rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení [4] jsou členské státy vyzývány ke spolupráci při účinnější ochraně zájmů obětí v trestním řízení.
(4) Je vhodné rozšířit evropský rozměr projektů na tři členské státy nebo dva členské státy a kandidátskou zemi za účelem podpory vytváření partnerství a výměny informací a správných vnitrostátních postupů.
(5) Radou založené programy Grotius II – Trestní právo [5], Stop II [6], Oisin II [7], Hippokrates [8] a Falcone [9] přispívají k posílení spolupráce policejních a soudních orgánů v členských státech a k vzájemnému porozumění jejich policejním, soudním, právním a správním systémům.
(6) Po schválení akčního plánu Evropské unie pro boj proti drogám (2000–2004) na zasedání Evropské rady ve Feiře v červnu 2000 jsou součástí tohoto rámcového programu i opatření v oblasti boje proti nezákonnému obchodu s drogami.
(7) Založení jednotného rámcového programu, které výslovně žádaly Evropský parlament a Rada při přijímání předchozích programů, povede k dalšímu zesílení spolupráce díky koordinovanému, mezioborovému přístupu, který předpokládá zapojení orgánů příslušných pro předcházení trestné činnosti a boji proti ní na úrovni Evropské unie.
V této spolupráci musí být zachován vyvážený přístup k činnostem zaměřeným na vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
(8) Je žádoucí zajistit kontinuitu činností podporovaných rámcovým programem tím, že budou koordinovány v jednom rámci, což povede ke zjednodušení postupů, zkvalitňování řídících postupů a úsporám z rozsahu.
Kromě toho je třeba plně využít operativní výhody programu, zejména pro donucovací orgány, povzbuzovat spolupráci donucovacích orgánů členských států a zprostředkovat těmto orgánům lepší pochopení pracovních postupů jejich protějšků v ostatních členských státech a případných závazných omezení jejich činnosti.
(9) Výdaje na rámcový program by neměly překročit stávající limity rubriky 3 finančního výhledu.
(10) O ročních rozpočtových položkách na rámcový program by měl rozhodovat rozpočtový orgán v rámci rozpočtového procesu.
(11) Je třeba zpřístupnit rámcový program kandidátským zemím a umožnit jim stát se partnery a účastníky projektů financovaných programem.
Popřípadě by mohla být předpokládána i účast jiných států v programu.
(12) Opatření potřebná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijímána v souladu s postupy jím stanovenými a za pomoci výboru.
(13) Ke zvýšení přidané hodnoty projektů prováděných v rámci tohoto rozhodnutí je nutné zajistit soudržnost a doplňkovost těchto projektů s jinými formami akcí Společenství.
(14) Je třeba zajistit pravidelné sledování a vyhodnocování rámcového programu, aby mohly být prováděné projekty hodnoceny vzhledem k jeho cílům a aby mohly být v případě potřeby změněny jeho priority.
(15) V tomto rozhodnutí je obsažena finanční referenční částka ve smyslu bodu 34 interinstitucionální dohody Evropského parlamentu, Rady a Komise ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a zdokonalování rozpočtového procesu [10] na celou dobu trvání rámcového programu, aniž jsou dotčeny pravomoci rozpočtového orgánu vymezené Smlouvou o založení Evropského společenství,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Zavedení rámcového programu
1. Toto rozhodnutí zavádí rámcový program pro policejní a soudní spolupráci v trestních věcech v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva (dále jen "program").
2. Program se zřizuje na dobu od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2007 a může být prodloužen.
Článek 2
Cíle programu
1. Program přispívá k obecnému cíli poskytovat občanům v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vysokou úroveň ochrany.
V této souvislosti je cílem programu zejména:
a) rozvíjet, provádět a vyhodnocovat evropské politiky v této oblasti,
b) podporovat a posilovat tvorbu sítí, vzájemnou spolupráci v obecných otázkách společného zájmu členských států, výměnu a šíření informací, zkušeností a osvědčených postupů, místní a regionální spolupráci a zkvalitňovat a přizpůsobovat odborné vzdělávání a vědeckotechnický výzkum,
c) povzbuzovat členské státy, aby posilovaly spolupráci s kandidátskými zeměmi, jinými třetími zeměmi a příslušnými regionálními a mezinárodními organizacemi.
2. Program podporuje projekty v následujících oblastech spadajících pod hlavu VI Smlouvy o Evropské unii:
a) soudní spolupráce obecně a spolupráce v trestních věcech konkrétně, včetně odborného vzdělávání,
b) spolupráce donucovacích orgánů,
c) spolupráce donucovacích orgánů nebo jiných veřejných nebo soukromých organizací v členských státech zapojených do předcházení trestné činnosti (organizované i neorganizované) a boji proti ní,
d) spolupráce členských států při zajištění účinné ochrany zájmů obětí v trestním řízení.
Článek 3
Přístup k programu
1. Z programu jsou spolufinancovány projekty trvající nejdéle dva roky, které jsou předloženy veřejnými nebo soukromými institucemi či organizacemi, včetně profesních organizací, nevládních organizací, sdružení, organizací zastupujících obchodní a výzkumné instituce a instituce základního a dalšího vzdělávání; tyto projekty jsou zaměřeny na cílové skupiny stanovené v odstavci 3.
2. Ke spolufinancování jsou způsobilé projekty zaměřené na cíle uvedené v článku 2, které zahrnují partnery v nejméně třech členských státech nebo ve dvou členských státech a jedné kandidátské zemi.
Kandidátské země se mohou na projektech podílet, aby se seznámily s acquis v této oblasti a lépe připravily na přistoupení.
Poslouží-li to cílům projektu, mohou se na projektech podílet i jiné třetí země.
3. Program se zaměřuje na tyto cílové skupiny:
a) právní odborníci: soudci, státní zástupci, advokáti, soudní úředníci, vyšetřovatelé, soudní vykonavatelé, soudní znalci, soudní tlumočníci a další odborníci z oblasti soudnictví,
b) úředníci a zaměstnanci donucovacích orgánů: veřejné orgány členských států příslušné podle vnitrostátních předpisů pro předcházení a odhalování trestné činnosti a boj proti ní,
c) úředníci jiných vládních subjektů a představitelé sdružení, profesních organizací, výzkumu a obchodu zapojení do předcházení trestné činnosti (organizované i neorganizované) a boje proti ní,
d) představitelé služeb pomoci obětem trestných činů, včetně veřejných subjektů odpovědných za oblast přistěhovalectví a sociálních služeb.
4. V rámci cílů uvedených v článku 2 mohou být z programu také spolufinancovány:
a) zvláštní projekty předložené v souladu s odstavcem 1, které mají zvláštní význam z hlediska programových priorit nebo spolupráce s kandidátskými zeměmi,
b) doplňková opatření, jako jsou semináře, setkání expertů nebo jiné činnosti zaměřené na šíření výsledků programu.
5. V rámci cílů uvedených v článku 2 může být přímá finanční podpora z programu poskytnuta nevládním organizacím na jejich činnosti obsažené v jejich ročním pracovním programu, pokud organizace splňují tato kritéria:
a) jsou to neziskové organizace,
b) byly zřízeny v souladu s právem členského státu,
c) provozují činnost evropského rozměru, která zahrnuje zpravidla nejméně polovinu členských států,
d) k cílům jejich činnosti patří jeden nebo více cílů stanovených v článku 2.
Článek 4
Činnosti programu
Program zahrnuje tyto druhy projektů:
a) odborné vzdělávání,
b) vytvoření a zahájení programů výměn a stáží,
c) studium a výzkum,
d) šíření výsledků dosažených v rámci programu,
e) podpora spolupráce mezi donucovacími a soudními orgány členských států a ostatními veřejnými nebo soukromými organizacemi členských států zapojenými do předcházení trestné činnosti a boje proti ní, například formou pomoci při tvorbě sítí,
f) konference a semináře.
Článek 5
Financování programu
1. Finanční referenční částka pro provádění tohoto programu v období let 2003 až 2007 je 65 milionů EUR.
Roční rozpočtové položky povoluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
2. Spolufinancování projektu z prostředků programu vylučuje jakékoliv další financování z jiného programu čerpajícího prostředky ze souhrnného rozpočtu Evropské unie.
3. Na základě finančních rozhodnutí budou uzavřeny finanční smlouvy mezi Komisí a organizátory projektu.
Finanční rozhodnutí a s nimi související smlouvy podléhají finanční kontrole Komise a účetní kontrole Účetního dvora.
4. Podíl finanční podpory ze souhrnného rozpočtu Evropské unie nesmí přesáhnout 70 % celkových nákladů projektu.
5. Zvláštní projekty a doplňková opatření ve smyslu čl. 3 odst. 4 a činnosti uvedené v čl. 3 odst. 5 však mohou být financovány v rozsahu 100 %, přičemž musí být dodržena horní hranice 10 % celkové roční přidělené částky do programu na zvláštní projekty podle čl. 3 odst. 4 písm. a) a horní hranice 5 % celkové roční přidělené částky na doplňková opatření podle čl. 3 odst. 4 písm. b).
Článek 6
Provádění programu
1. Za řízení a provádění programu odpovídá Komise ve spolupráci s členskými státy.
2. Komise řídí program v souladu s finančním nařízením o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
3. K provádění programu Komise
a) sestavuje roční pracovní program obsahující jednotlivé cíle, tematické priority a popřípadě seznam zvláštních projektů a doplňkových opatření; program musí být vyvážený s ohledem na oblasti určené v čl. 2 odst. 2, přičemž na každou z oblastí uvedených v písmenech a), b) a c) uvedeného odstavce musí připadnout alespoň 15 % ročních prostředků;
b) hodnotí a vybírá předložené projekty a zajišťuje jejich řízení.
4. Předložené projekty se posuzují poradním postupem stanoveným v článku 8. Roční pracovní program, zvláštní projekty a doplňková opatření ve smyslu čl. 3 odst. 4, jakož i činnosti uvedené v čl. 3 odst. 5, se posuzují řídícím postupem stanoveným v článku 9.
5. Při hodnocení a výběru organizátory předložených projektů, které musí být slučitelné s příslušnými politikami, se Komise řídí těmito kritérii:
a) soulad s cíli programu,
b) evropský rozměr projektu a prostor pro účast kandidátských zemí,
c) slučitelnost s opatřeními, která jsou přijímána nebo plánována v rámci politických priorit Evropské unie v oblasti soudní spolupráce obecně a spolupráce v trestních věcech konkrétně,
d) míra, v jaké se projekty doplňují s jinými minulými, současnými či budoucími projekty spolupráce,
e) schopnost organizátora uskutečnit projekt,
f) kvalita projektu, pokud jde o jeho koncepci, organizaci, prezentaci a očekávané výsledky,
g) částka finanční podpory požadovaná z programu a její přiměřenost k očekávaným výsledkům,
h) dopad očekávaných výsledků na cíle programu.
Článek 7
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise (dále jen "výbor").
2. Výbor přijme na návrh předsedy svůj jednací řád na základě vzorového jednacího řádu, který byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Na informační schůzky po zasedání výboru může Komise přizvat zástupce kandidátských zemí.
Článek 8
Poradní postup
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, předloží zástupce Komise výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
2. Stanovisko výboru je uvedeno do zápisu; každý členský stát má právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
3. Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 9
Řídící postup
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, předloží zástupce Komise výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda určit v závislosti na naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
205 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
2. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o tři měsíce ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
3. Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v odstavci 2 přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 10
Soudržnost a doplňkovost
Ve spolupráci s členskými státy zajišťuje Komise soudržnost a doplňkovost projektů s jinými politikami Společenství.
Článek 11
Sledování a hodnocení
Komise pravidelně sleduje program.
Komise informuje Evropský parlament o přijatém pracovním programu a o seznamu spolufinancovaných projektů a předkládá Evropskému parlamentu a Radě
a) výroční zprávu o provádění programu.
První zprávu předloží do 30. června 2004,
b) do 30. června 2005 předběžné hodnocení provádění programu,
c) do 30. září 2006 sdělení o pokračování programu, v případě potřeby doprovázené příslušným návrhem,
d) do 30. června 2008 závěrečné hodnocení celého programu.
Článek 12
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/76/ES s ohledem na vývozní úvěry pro lodě
(2002/634/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství je smluvní stranou Ujednání o pravidlech pro státem podporované vývozní úvěry (dále jen "ujednání") uzavřeného v rámci OECD.
(2) Na základě rozhodnutí Rady 2001/76/ES ze dne 22. prosince 2000, kterým se nahrazuje rozhodnutí ze dne 4. dubna 1978 o uplatňování některých pravidel v oblasti státem podporovaných vývozních úvěrů [1], se ve Společenství používá Ujednání o pravidlech pro státem podporované vývozní úvěry, které je k uvedenému rozhodnutí připojeno.
(3) Účastníci ujednání se ve spojení s účastníky pracovní skupiny OECD č. 6 pro stavbu lodí rozhodli aktualizovat zvláštní pravidla pro vývozní úvěry uplatňovaná na toto odvětví, která jsou stanovena v příloze I ujednání.
Účastníci ujednání schválili v rámci OECD novou odvětvovou dohodu o vývozních úvěrech pro lodě.
(4) Ujednání se nadále uplatňuje na lodě, na které se nevztahuje odvětvová dohoda, a také na lodě, na které se vztahuje, pokud odvětvová dohoda výslovně nestanoví jinak.
(5) Rozhodnutí 2001/76/ES by mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 2001/76/ES se mění takto:
1. V článku 3 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) Lodě Toto ujednání se vztahuje na lodě, na které se nevztahuje odvětvová dohoda o vývozních úvěrech pro lodě, která byla přijata všemi účastníky ujednání jako příloha ujednání (příloha I).
Pro účastníky odvětvové dohody se ujednání použije na lodě, na které se vztahuje uvedená dohoda, kromě případů, kdy v odvětvové dohodě existuje odpovídající ustanovení, které ujednání doplňuje, a pak má přednost odvětvová dohoda."
2. V čl. 49 písm. a) se zrušuje bod 4.
3. Příloha I se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 31. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 92/160/EHS, 92/260/EHS a 93/197/EHS, pokud jde o dovoz evidovaných koní z Turecka, a kterým se zrušuje rozhodnutí 98/404/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 2878)
(Text s významem pro EHP)
(2002/635/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2002/160/ES [2], a zejména na články 13, 15, 16 a čl. 19 body i) a ii) uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí 96/43/ES [4], a zejména na článek 18 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 79/542/EHS [5] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/731/ES [6], kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků, zahrnuje Turecko v části 2 přílohy a tedy povoluje pouze dovoz evidovaných koní.
(2) Podle rozhodnutí Komise 92/160/EHS ze dne 5. března 1992 o regionalizaci některých třetích zemípro dovoz koňovitých [7], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/622/ES [8], je, pokud jde o Turecko, dovolen jen dočasný dovoz a zpětný dovoz evidovaných koní a pouze ze šesti provincií.
(3) Veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dočasný dovoz, trvalý dovoz a zpětný dovoz evidovaných koní jsou harmonizovány a stanoveny v rozhodnutích Komise 92/260/EHS [9] a 93/197/EHS) [10], obou naposledy pozměněných rozhodnutím 2001/828/ES [11], a rozhodnutím Komise 93/195/EHS [12] naposledy pozměněným rozhodnutím 2001/611/ES [13].
(4) V případě Turecka jsou veterinární podmínky a veterinární osvědčení stanoveny pro dočasný dovoz a zpětný dovoz po dočasném vývozu evidovaných koní v rozhodnutích 92/260/EHS a 93/195/EHS;
(5) Protože během kontrolní návštěvy Komise v Turecku v roce 1998 vyšly najevo vážné nedostatky při vývozu koní z Turecka do Společenství, přijala Komise rozhodnutí 98/404/ES ze dne 12. června 1998 o ochranných opatřeních týkajících se koňovitých z Turecka [14], naposledy pozměněné rozhodnutím 2000/507/ES [15].
(6) Po přijetí rozhodnutí 98/404/ES oznámily příslušné orgány Turecka Komisi opatření zaměřená na základě doporučení Komise po kontrolní návštěvě na zlepšení veterinárního dozoru a osvědčení při vývozu.
(7) Příslušné orgány navíc za pomoci soukromého odvětví chovu koní provedly program dozoru nad vozhřivkou, v jehož rámci byli koňovití vyšetřeni rovněž na mor koní a hřebčí nákazu, a předložily Komisi konečnou zprávu v dubnu 2001.
Program dozoru potvrdil, pokud jde o prevalenci vozhřivky, skutečnosti zjištěné při kontrolní návštěvě v roce 1998.
Velký počet reagentů na malein zjištěných mezi neevidovanými koňmi, mulami a osly byl zlikvidován a škoda byla nahrazena.
(8) Zdá se proto vhodné umožnit dočasný dovoz, zpětný dovoz po dočasném vývozu Společenstvím evidovaných koní a trvalý dovoz evidovaných koní z těch provincií Turecka, které jsou uvedeny na seznamu v rozhodnutí 92/160/EHS, za veterinárních podmínek stanovených pro evidované koně z oblastí s podobnou epizootologickou situací.
Musí však být provedeny testy v souladu s příslušnými podmínkami pro dovoz v laboratořích schválených členským státem určení.
(9) Rozhodnutí 92/160/EHS, 92/260/EHS a 93/197/EHS by se proto měla pozměnit a rozhodnutí 98/404/ES zrušit.
(10) Protože se země uvedené na seznamu identifikují podle kódů ISO alfa 2 používaných právními předpisy Společenství pro nomenklaturu zemí a území pro zahraniční obchod, zvláště v nařízení Komise (ES) č. 2032/2000 [16], mělo by se případně poukázat na prozatímní statut uvedených kódů.
(11) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí Komise 92/160/EHS se slovo "Turecko (2)" nahrazuje slovem "Turecko".
Článek 2
Rozhodnutí Komise 92/260/EHS se mění takto:
1. Příloha I se mění takto:
a) Seznam třetích zemí ve skupině B se nahrazuje tímto: "Austrálie (AU), Bulharsko (BG), Bělorusko (BY), Kypr (CY), Česká republika (CZ), Estonsko (EE), Chorvatsko (HR), Maďarsko (HU), Litva (LI), Lotyšsko (LV), Bývalá jugoslávská republika Makedonie (MK) (2), Nový Zéland (NZ), Polsko (PL), Rumunsko (RO), Rusko (1) (RU), Slovenská republika (SK), Slovinsko (SL), Ukrajina (UA), Svazová republika Jugoslávie (YU);"
b) Doplňuje se nová poznámka pod čarou, která zní: "(2) Prozatímní kód, kterým není dotčeno konečné označení země, které bude stanoveno po ukončení jednání probíhajících v OSN."
c) seznam třetích zemí ve skupině C se nahrazuje tímto: "Kanada (CA), Hongkong (HK), Japonsko (JP), Korejská republika (KR), Macao (MO), Malajsie (poloostrov) (MY), Singapur (SG), Thajsko (TH), Spojené státy americké (US).";
2. Příloha II se mění takto:
a) V oddílu III písm. d) se třetí odrážka veterinárního osvědčení A, B, C a D nahrazuje tímto: "— Spojené arabské emiráty, Austrálie, Bulharsko, Bělorusko, Kanada, Švýcarsko, Kypr, Česká republika, Estonsko, Grónsko, Hongkong, Chorvatsko, Maďarsko, Island, Japonsko, Korejská republika, Litva, Lotyšsko, Bývalá jugoslávská republika Makedonie, Macao, Malajsie (poloostrov), Norsko, Nový Zéland, Polsko, Rumunsko, Rusko (1), Singapur, Slovenská republika, Slovinsko, Thajsko, Ukrajina, Spojené státy americké, Svazová republika Jugoslávie.";
b) Veterinární osvědčení E se mění takto:
i) oddíl III "Údaje o zdravotním stavu" se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí;
ii) doplňuje se nová poznámka pod čarou, která zní: "(6) Laboratorní testy požadované v souladu s podmínkami v tomto veterinárním osvědčení musí být provedeny laboratoří schválenou členským státem určení.
Výsledky těchto testů osvědčené laboratoří musí být připojeny k veterinárnímu osvědčení doprovázejícímu zvíře.
Tato ustanovení se použije pro tyto země: Turecko (TR)."
Článek 3
Rozhodnutí Komise 93/197/EHS se mění takto:
1. Příloha I se mění takto:
a) Seznam třetích zemí ve skupině B se nahrazuje tímto: "Austrálie (AU), Bulharsko (BG), Bělorusko (BY), Kypr (CY), Česká republika (CZ), Estonsko (EE), Chorvatsko (HR), Maďarsko (HU), Litva (LI), Lotyšsko (LV), Bývalá jugoslávská republika Makedonie (MK) (3), Nový Zéland (NZ), Polsko (PL), Rumunsko (RO), Rusko (1) (RU), Slovenská republika (SK), Slovinsko (SL), Ukrajina (UA), Svazová republika Jugoslávie (YU)."
b) Doplňuje se nová poznámka pod čarou, která zní: "(3) prozatímní kód, kterým není dotčeno konečné označení země, které bude stanoveno po ukončení jednání probíhajícího v OSN."
c) v seznamu zemí ve skupině E se na místo podle abecedního pořádku kódu ISO země vkládají slova "Turecko (1) (2) (TR)".
2. V příloze II se veterinární osvědčení E mění takto:
Název se nahrazuje tímto: "Veterinární osvědčení
pro dovoz evidovaných koní ze Spojených arabských emirátů, Bahrajnu, Egypta (1), Jordánska, Kuvajtu, Libanonu, Libye, Ománu, Kataru, Saudské Arábie (1), Sýrie, Turecka (1) a evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých z Alžírska, Izraele, Maroka, Malty, Mauricia a Tuniska do Společenství."
a) Oddíl III "Údaje o zdravotním stavu" se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
b) Doplňuje se nová poznámka pod čarou, která zní: "(5) Laboratorní testy požadované v souladu s podmínkami v tomto veterinárním osvědčení musí být provedeny laboratoří schválenou členským státem určení.
Výsledky těchto testů osvědčené laboratoří musí být připojeny k veterinárnímu osvědčení doprovázejícímu zvíře.
Tato ustanovení se použije na tyto země: Turecko (TR)."
Článek 4
Rozhodnutí 98/404/ES se zrušuje.
Článek 5
Členské státy změní opatření, která uplatňují vůči Turecku, tak, aby je uvedly do souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 31. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 92/452/ES, kterým se stanoví seznam týmů pro odběr embryí a týmů pro produkci embryí schválených ve třetích zemích pro vývoz embryí skotu do Společenství, pokud jde o Kanadu
(oznámeno pod číslem K(2002) 2888)
(Text s významem pro EHP)
(2002/637/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 94/113/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příslušné veterinární útvary Kanady požádaly o provedení změn v seznamech týmů úředně schválených na jejich území pro vývoz embryí domácího skotu do Společenství, které stanoví rozhodnutí Komise 92/452/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/456/ES [4].
(2) Komise obdržela od příslušných veterinárních útvarů záruky týkající se dodržování požadavků stanovených v článku 8 směrnice 89/556/EHS a týmy pro odběr embryí byly úředně schváleny pro vývoz do Společenství.
(3) Je proto nezbytné odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí 92/452/EHS.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 92/452/EHS se řádek týkající se kanadského týmu E 549 nahrazuje tímto: "CA _BAR_ _BAR_ E 549 _BAR_ E 549 (IVF) _BAR_ Abbotsford Veterinary ClinicPO Box 524Unit 200-33648 McDougall AvenueAbbotsfordBritish ColumbiaV2S 5Z5 _BAR_ Dr R. Vanderval Dr Martin Darrow" _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije od dvacátého dne po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 31. července 2002,
kterým se prováděcí subjekty pověřují správou podpory pro předvstupní opatření v oblasti rozvoje zemědělství a venkova v Rumunsku v předvstupním období
(2002/638/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1266/1999 ze dne 21. června 1999 o koordinaci podpory kandidátským zemím v rámci předvstupní strategie a o změně nařízení (EHS) č. 3906/89 [1], a zejména na čl. 12 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 1268/1999 ze dne 21. června 1999 o podpoře Společenství pro předvstupní opatření v oblasti zemědělství a rozvoje venkova v kandidátských zemích střední a východní Evropy v předvstupním období [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2500/2001 [3], byl rozhodnutím Komise K(2000) 3742 v konečném znění ze dne 12. prosince 2000 a pozměněným rozhodnutím Komise H/2002/1936 schválen dne 11. července 2002 program pro rozvoj zemědělství a venkova pro Rumunsko.
(2) Rumunská vláda a Komise jménem Evropského společenství podepsaly dne 2. února 2001 víceletou finanční dohodu, která stanoví technický, právní a správní rámec pro provádění programu Sapard.
(3) Nařízení (ES) č. 1266/1999 stanoví, že od podmínky předchozího schválení uvedená v čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1266/1999 může být v jednotlivých případech upuštěno na základě analýzy způsobilosti daného státu či odvětví ke správě programu či projektu, na základě postupů finanční kontroly a na základě struktur týkajících se veřejných financí; nařízení Komise (ES) č. 2222/2000 [4], ve znění nařízení (ES) č. 2252/2001 [5], stanoví podrobná pravidla pro provádění uvedené analýzy.
(4) Příslušný orgán Rumunska určil agenturu Sapard, veřejnoprávní právnickou osobu podřízenou ministerstvu zemědělství, výživy a lesnictví. Tato agentura bude odpovědná za provádění těchto opatření: "Zpracovávání a marketing zemědělských produktů a produktů rybolovu", "Rozvoj a zlepšování infrastruktury venkova" a "Technická pomoc", stanovených v Programu pro rozvoj zemědělství a venkova, který byl schválen rozhodnutím Komise K(2000) 3742 v konečném znění ze dne 12. prosince 2000 a pozměněný rozhodnutím Komise H/2002/1936 ze dne 11. července 2002; v rámci rumunského ministerstva veřejných financí byl zřízen Národní fond pro finanční úkoly, které mají být plněny v rámci provádění programu Sapard.
(5) Komise analyzovala způsobilost státu a odvětví ke správě programů a projektů, postupy finančních kontrol a struktury týkající se veřejných financí podle nařízení (ES) č. 1266/1999 a nařízení (ES) č. 2222/2000 a domnívá se, že pokud jde o provádění uvedených opatření, splňuje Rumunsko články 4 až 6 a přílohu nařízení (ES) č. 2222/2000 a minimální podmínky stanovené v příloze nařízení (ES) č. 1266/1999.
(6) Agentura Sapard uspokojivě zavedla zejména tato klíčová kritéria způsobilosti: písemné postupy, oddělení povinností, schválení před zahájením projektu a kontroly před provedením plateb, platební postupy, účetní postupy, počítačové zabezpečení, vnitřní audit a popřípadě pravidla pro zadávání veřejných zakázek.
(7) Dne 11. července 2002 rumunské orgány poskytly aktualizovaný seznam způsobilých výdajů v souladu s čl. 4 odst. 1 oddílu B víceleté finanční dohody a Komise nevznesla v této věci námitky.
(8) Národní fond zřízený ministerstvem veřejných financí uspokojivě zavedl tato podstatná kritéria způsobilosti pro finanční funkce, které má plnit v rámci provádění programu Sapard v Rumunsku: pomůcka pro audit se zaměřením na finanční toky, řízení finančních toků, příjem finančních prostředků, vyplácení finančních prostředků agentuře Sapard, zabezpečení informačních technologií a vnitřní audit.
(9) Proto je na místě upustit od podmínky předchozího schválení uvedené v čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1266/1999 a svěřit decentralizovanou správu podpory agentuře Sapard a Národnímu forndu při ministerstvu veřejných financí.
(10) Jelikož však kontrola prováděná Komisí vychází z připraveného, ale nikoli zcerla fungujícího systému, je vhodné svěřit správu programu Sapard podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 2222/2000 agentuře Sapard a Národnímu forndu při ministerstvu veřejných financí pouze dočasně.
(11) Konečné převedení správy programu Sapard se předpokládá pouze po provedení dalších kontrol, které mají prokázat úspěšné fungování systému, a po provedení doporučeních, která může Komise vydat ohledně převedení správy podpory na agenturu Sapard a Národní fond při ministerstvu veřejných financí.
(12) Aby bylo přihlédnuto k podmínkám čl. 8 odst.
1 písm. b) oddílu A VDF, jsou výdaje podle tohoto rozhodnutí způsobilé ke spolufinancování Společenstvím pouze tehdy, pokud příjemcům vznikly od data tohoto rozhodnutí nebo, je-li pozdější, od data nástroje, který je učinil příjemci pro dotčený projekt, kromě realizační studie a souvisejících studií, a pro technickou podporu, kterým je 12. prosinec 2000, za předpokladu, že v žádném případě nejsou Agenturou Sapard uhrazeny před datem tohoto rozhodnutí,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Upouští se od podmínky předchozího schválení Komisí výběru projektu a zadávání zakázek Rumunskem.
Článek 2
Správa programu Sapard se přechodně svěřuje
1) agentuře Sapard podléhající Ministerstvu zemědělství, výživy a lesnictví Rumunska, ul. Negustori 1 B, sektor R, RO, Bukurešť 2, pro provádění opatření "Zpracovávání a marketing zemědělských produktů a produktů rybolovu", "Rozvoj a zlepšování infrastruktury venkova" a "Technická pomoc", stanovených v programu pro rozvoj zemědělství a venkova, který byl schválen rozhodnutím Komise K(2000) 3742 v konečném znění ze dne 12. prosince 2000 a pozměněn rozhodnutím Komise H/2002/1936 přijatým dne 11. července 2002, a
2) Národnímu fondu podléhajícímu Ministerstvu veřejných financí Rumunska, ul. Apolodor 17, sektor 5, RO 70663 Bukurešť, pro finanční úkoly, které mají být plněny v rámci provádění programu Sapard pro Rumunsko.
Článek 3
Výdaje podle tohoto rozhodnutí jsou způsobilé ke spolufinancování Společenstvím pouze tehdy, pokud příjemcům vznikly od data tohoto rozhodnutí nebo, je-li pozdější, od data nástroje, který je učinil příjemci pro dotčený projekt, kromě realizační studie a souvisejících studií, a pro technickou podporu, kterým je 12. prosinec 2000, za předpokladu, že v žádném případě nejsou agenturou Sapard uhrazeny před datem tohoto rozhodnutí.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. července 2002,
kterým se stanoví odchylka od rozhodnutí Rady 2001/822/ES ohledně pravidel původu rybolovných produktů z Falklandských ostrovů
(oznámeno pod číslem K(2002) 2865)
(2002/644/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství [1], a zejména na článek 37 přílohy III uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 16. dubna 2002 podalo Spojené království žádost o odchylku podle článku 37 přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES z pravidla původu stanoveného v čl. 3 odst. 2 písm. d) uvedené přílohy, které v případě produktů rybolovu vylovených z moře mimo odpovídající teritoriální vody plavidly a výrobními plavidly ze zámořských zemí a území požaduje, aby nejméně 50 % členů posádky, včetně velitele a důstojníků, bylo státními příslušníky zámořské země nebo území, členského státu nebo státu AKT.
(2) Žádost o odchylku se týkala čtyř různých kategorií rybolovných produktů, které měly být vyvezeny z Falklandských ostrovů během období pěti let, a to ročního množství 10320 tun zmrazených ryb různých druhů, 7100 tun zmrazeného filé z různých druhů ryb, 57800 tun zmrazených olihní rodu Loligo a 47200 tun zmrazených olihní rodu Illex.
(3) Spojené království svou žádost odůvodnilo skutečností, že pokud jde o zmrazené ryby, zmrazené rybí filé a olihně rodu Loligo, je pro Falklandské ostrovy stále obtížnější najímat posádky pro svá rybářská plavidla a výrobní plavidla ze zámořské země nebo území, Společenství nebo států AKT.
Pokud jde o olihně rodu Illex, uvádí Spojené království, že v současné době posádky ze zámořských zemí nebo území, Společenství nebo států AKT nedisponují všemi potřebnými rybářskými odbornostmi.
Nedostatek posádek ze zámořských zemí nebo území, Společenství nebo států AKT vyplývá zejména ze zvláštní zeměpisné polohy Falklandských ostrovů a nelze jej napravit zvýšením přítomnosti rybářských flotil Společenství v oblasti Falkland.
(4) Pokud jde o zmrazené ryby a zmrazené rybí filé, je požadovaná odchylka odůvodněna podle přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES a zejména podle jeho čl. 37 odst. 1, a nezpůsobila by zavedenému odvětví Společenství vážnou újmu za předpokladu, že budou dotyčné druhy ryb jasně specifikovány, že nejméně 25 % členů posádky bude státními příslušníky zámořské země nebo území, členského státu nebo státu AKT, a s výhradou dodržení některých podmínek vztahujících se k množství, dohledu a době trvání.
37 odst. 1, a v omezeném množství by nezpůsobila zavedenému odvětví Společenství vážnou újmu za předpokladu, že nejméně 25 % členů posádky bude státními příslušníky zámořské země nebo území, členského státu nebo státu AKT.
Měly by ovšem být dodrženy některé podmínky vztahující se k množství, dohledu a době trvání.
(6) Pokud jde o zmrazené olihně rodu Illex, je požadovaná odchylka odůvodněna podle přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES a zejména podle jeho čl. 37 odst.
1, a měla by Falklandským ostrovům umožnit postupně budovat kapacity a zvláštní odbornost požadovanou pro tento typ rybolovu. Odchylka by v omezeném množství nezpůsobila zavedenému odvětví Společenství vážnou újmu, s výhradou dodržení určitých podmínek vztahujících se k množství, dohledu a době trvání.
(7) Přiznání odchylky by rovněž přispělo k podpoře a možnému prohloubení dlouhodobé spolupráce a společných podniků mezi společnostmi Falkland a Společenství, což by mělo pozitivní vliv na hospodářské činnosti a zaměstnanost v obou regionech.
(8) Odchylka by měla být přiznána s náležitým ohledem na zvláštní obtíže, které musí Falklandské ostrovy v této situaci řešit, tak, aby se Falklandským ostrovům umožnilo co možná nejvíce postupně splnit všechna pravidla původu stanovená v čl. 3 odst. 2 přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES.
(9) Současný právní rámec námořního rejstříku Falklandských ostrovů a jeho sledování dotčenými orgány brání riziku nekalé hospodářské soutěže ve spojení s účelovou registrací plavidla, které by mohly poškodit odvětví Společenství.
(10) Odchylka nesmí nepříznivě ovlivnit žádná opatření přijatá na mezinárodní úrovni pro řízení a uchování určitých rybích populací.
(11) V souladu s tím je třeba přiznat Falklandským ostrovům odchylku ve vztahu k určitým rybolovným produktům a na omezená množství pro období od 1. září 2002 do 31. srpna 2007.
(12) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 444/2002 [3], stanoví pravidla pro řízení celních kvót. Tato pravidla by se měla obdobně použít na řízení množství, ke kterým se přiznává dotčená výjimka.
(13) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odchylně od přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES se rybolovné produkty uvedené v tomto rozhodnutí, vylovené z moře mimo teritoriální vody, v souladu s podmínkami tohoto rozhodnutí považují za produkty pocházející z Falklandských ostrovů.
2. Odchylka se vztahuje na množství uvedená v přílohách, dovezená do Společenství z Falklandských ostrovů od 1. září 2002 do 31. srpna 2007.
3. Odchylka nesmí být na újmu žádným opatřením přijatým v rámci Úmluvy o zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě (CCAMLR).
Článek 2
1. Odchylka podle článku 1 se vztahuje na
a) zmrazené ryby uvedené v položce KN 0303 druhů uvedených v příloze I v rámci ročních množství stanovených v uvedené příloze,
b) rybí filé uvedené v položce KN 0304 druhů uvedených v příloze II v rámci ročních množství stanovených v uvedené příloze,
c) zmrazené olihně patagonské (Loligo gahi, Loligo patagonica) spadající pod kód KN 03074935 a v rámci ročních množství stanovených v příloze III.
2. Odchylka podle odstavce 1 se vztahuje na ryby vylovené z moře plavidly nebo výrobními plavidly, které odpovídají podmínkám čl. 3 odst. 2 písm. a), b) a c) přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES, jejichž posádku, včetně velitele a důstojníků, tvoří nejméně z 25 % příslušníci zámořské země nebo území, členského státu nebo státu AKT.
Článek 3
1. Odchylka podle článku 1 se vztahuje na zmrazené olihně rodu Illex kódu KN 03079911 v rámci ročních množství stanovených v příloze IV.
2. Odchylka podle odstavce 1 se vztahuje na ryby vylovené z moře plavidly nebo výrobními plavidly, které odpovídají podmínkám čl. 3 odst. 2 písm. a), b) a c) přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES.
Článek 4
Články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93 o řízení celních kvót se použijí obdobně na řízení množství uvedených v přílohách.
Článek 5
1. Celní orgány Falklandských ostrovů přijmou nezbytná opatření k provádění kontrol množství vyvážených produktů uvedených v článcích 2 a 3.
Za tímto účelem musí být ve všech osvědčeních, která podle tohoto rozhodnutí vydají, uveden odkaz na toto rozhodnutí.
2. Celní orgány Falklandských ostrovů zašlou Komisi každé tři měsíce výkaz množství, na která byla vydána průvodní osvědčení EUR.1 podle tohoto rozhodnutí, a pořadová čísla uvedených osvědčení.
Článek 6
Rubrika 7 osvědčení EUR.1 vydaných na základě tohoto rozhodnutí musí obsahovat některou z těchto formulací:
- "— Excepción — Decisión …
- — Undtagelse — Beslutning …
- — Ausnahme — Entscheidung …
- — Παρέκκλιση — Απόφαση …
- — Derogation — Decision …
- — Dérogation — Décision …
- — Deroga — decisione …
- — Afwijking — Beschikking …
- — Derrogaçăo — Decisăo …
- — Poikkeus — päätös …
- — Undantag — beslut …"
.
Článek 7
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2002 do dne 31. srpna 2007.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 31. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí 1999/283/ES, kterým se stanoví veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých afrických zemí, zejména pokud jde o Botswanu, a kterým se mění rozhodnutí 2000/585/ES, kterým se stanoví veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz masa volně žijící a farmové zvěře a králičího masa ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2002) 2889)
(Text s významem pro EHP)
(2002/646/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [4], a zejména na čl. 16 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/118/ES ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS [5] naposledy pozměněnou rozhodnutím 1999/724/ES [6], a zejména na čl. 10 odst. 3 a články 15 a 22 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých afrických zemí jsou stanoveny v rozhodnutí Komise 1999/283/ES [7] naposledy pozměněném rozhodnutím 2002/219/ES [8].
(2) Veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz masa volně žijící a farmové zvěře a králičího masa ze třetích zemí jsou stanoveny rozhodnutím Komise 2000/585/ES [9] naposledy pozměněným rozhodnutím 2002/219/ES.
(3) Dne 7. února 2002 bylo ohlášeno ohnisko slintavky a kulhavky v Botswaně v pásmu schváleném EU číslo 7 a příslušný veterinární orgán Botswany okamžitě pozastavil dovoz vykostěného čerstvého masa skotu, ovcí, koz a farmových a volně žijících kopytnatých savců z celé země do Evropského společenství.
(4) Příslušný veterinární orgán poskytl údaje a záruky ohledně regionalizace pásem 10, 11, 12, 13 a 14 v Botswaně, ze kterých bylo rozhodnutím 2002/219/ES povoleno dovážet do Společenství vykostěné čerstvé maso skotu, ovcí, koz a farmových a volně žijících kopytnatých savců.
(5) Podle směrnice 72/462/EHS mohou být třetí země považovány za prosté slintavky a kulhavky po dobu nejméně dvou let, i když byl na omezené části jejich území zaznamenán omezený počet ohnisek nákazy, pokud bylo ohnisko zlikvidováno v době kratší než tři měsíce.
(6) Botswana použila potlačující očkování s následnou porážkou očkovaných zvířat a nebyla ohlášena žádná další ohniska;
(7) Proto existují dostatečné záruky pro další regionalizaci Botswany a povolení dovozu vykostěného masa skotu, ovcí, koz a farmových a volně žijících kopytnatých savců ze pásem 5, 6, 7, 8, 9 a 18.
(8) Rozhodnutí Komise 1999/283/ES a 2000/585/ES se musí odpovídajícím způsobem pozměnit.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Příloha II rozhodnutí 1999/283/ES se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí.
2. V příloze III rozhodnutí 1999/283/ES se poznámka pod čarou č. 5 v potvrzení o zdravotní nezávadnosti vzor A nahrazuje tímto: „V případě Botswany do 8. února 2003 bez ohledu na ohniska slintavky a kulhavky potvrzená v oblasti “uznané ES jako prostou nákazy "Botswany v únoru 2002, může být tato část země bez očkování považována nejméně 12 měsíců za prostou slintavky a kulhavky."
Článek 2
1. Příloha II rozhodnutí 2000/585/ES se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
V příloze III rozhodnutí 2000/585/ES se poznámka pod čarou č. 8 v potvrzení o zdravotní nezávadnosti vzoru A a poznámka pod čarou č.
7 v potvrzení o zdravotní nezávadnosti vzor F nahrazují tímto: „Musí se uvést číslo znění právě platného rozhodnutí pro čerstvé maso domácích zvířat vnímavého druhu; kromě toho však v případě Botswany do 8. února 2003 bez ohledu na ohniska slintavky a kulhavky potvrzená v oblasti “uznané ES jako prostou nákazy„ Botswany v únoru 2002, může být tato část země bez očkování považována nejméně 12 měsíců za prostou slintavky a kulhavky.“
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 12. července 2002
o přijetí jednacího řádu výboru Evropského rozvojového fondu
(2002/647/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na Dohodu o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000 [1],
s ohledem na Vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států, zasedajících v Radě, o financování a správě pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k Dohodě o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy a Evropským společenstvím a jeho členskými státy, podepsané v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000, a o přídělu finanční pomoci zámořským zemím a územím, pro které platí čtvrtá část Smlouvy o ES [2], podepsanou v Bruselu dne 18. září 2000, a zejména na čl. 21 odst. 2 uvedené dohody,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství [3] ("rozhodnutí o přidružení zámoří"),
s ohledem na návrh Komise,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přijímá se jednací řád výboru Evropského rozvojového fondu obsažený v příloze.
Článek 2
Až do vstupu vnitřní dohody v platnost se jednací řád výboru Evropského rozvojového fondu použije pouze pro programové účely uvedené v čl. 1 bodech 1 a 2 rozhodnutí 2000/770/ES zástupců vlád členských států, zasedajících
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. června 2002
o uzavření Dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropským společenstvím a vládou Indické republiky
(2002/648/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 170 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 20. prosince 1993 byla podepsána Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou o partnerství a rozvoji [3].
(2) Evropské společenství a Indická republika provádějí zvláštní programy v oblastech společného zájmu.
(3) Na základě dosavadních zkušeností vyjádřily obě strany zájem vytvořit hlubší a širší rámec pro spolupráci v oblasti vědy a techniky.
(4) Tato dohoda o spolupráci v oblasti vědy a techniky je součástí celkové spolupráce mezi Evropským společenstvím a Indickou republikou.
(5) Rada rozhodnutím ze dne 12. dubna 2001 pověřila Komisi sjednat Dohodu o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropským společenstvím a Indickou republikou.
(6) Rada rozhodnutím ze dne 15. listopadu 2001 Rada rozhodla, že dohoda bude jménem Společenství podepsána.
(7) Dohoda byla podepsána dne 23. listopadu 2001.
(8) Dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropským společenstvím a vládou Indické republiky se jménem Společenství schvaluje.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady oznámí podle článku 11 dohody Indické republice, že postupy nezbytné pro vstup dohody v platnost byly ze strany Evropského společenství dokončeny.
Rozhodnutí Rady
ze dne 12. července 2002,
kterým se mění protokol o statutu Soudního dvora Evropských společenství
(2002/653/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 245 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na žádost Soudního dvora ze dne 17. října 2001,
s ohledem na stanovisko Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
měla by být stanovena účast třetích států v řízení o předběžných otázkách před Soudním dvorem v případě, že dohoda týkající se určité oblasti uzavřená mezi Radou a jedním nebo více třetími státy stanoví, že tyto státy mají právo předkládat podání nebo písemná vyjádření, pokud soud členského státu požádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce spadající do oblasti působnosti dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V článku 20 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropských společenství se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Pokud dohoda týkající se určené oblasti uzavřená mezi Radou a jedním nebo více třetími státy stanoví, že tyto státy mají právo předkládat podání nebo písemná vyjádření, pokud soud členského státu požádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce spadající do oblasti působnosti dohody, je rozhodnutí vnitrostátního soudu obsahující uvedenou otázku také oznámeno dotyčným třetím státům, které mohou do dvou měsíců od tohoto oznámení předložit Soudnímu dvoru podání nebo písemná vyjádření."
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. srpna 2002,
kterým se provádí směrnice Rady 96/23/ES, pokud jde o provádění analytických metod a interpretaci výsledků
(oznámeno pod číslem K(2002) 3044)
(Text s významem pro EHP)
(2002/657/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech a o zrušení směrnic 85/358/EHS a 86/469/EHS a rozhodnutí 89/187/EHS a 91/664/EHS [1], a zejména na čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Přítomnost reziduí v produktech živočišného původu je problémem z hlediska ochrany veřejného zdraví.
(2) V rozhodnutí 98/179/ES ze dne 23. února 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro úřední odběr vzorků pro zjišťování některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech [2], se stanoví, že analýzy vzorků provádějí výhradně laboratoře, které jsou příslušným vnitrostátním orgánem schváleny pro úřední kontrolu reziduí.
(3) Je nezbytné zajistit jakost a porovnatelnost analytických výsledků získávaných laboratořemi, které jsou schváleny pro úřední kontrolu reziduí.
Tohoto cíle by mělo být dosaženo uplatňováním systémů zabezpečování jakosti, zejména používáním metod, které jsou validovány obecnými postupy a na základě pracovních kritérií, a dále zajištěním návaznosti na všeobecně přijaté standardy.
(4) Ve směrnici Rady 93/99/EHS ze dne 29. října 1993 o doplňujících opatřeních týkajících se úředního dozoru nad potravinami a v rozhodnutí 98/179/ES [3] se požaduje, aby byly od ledna 2002 laboratoře pro úřední kontrolu akreditovány podle normy ISO 17025.
Podle rozhodnutí 98/179/ES se vyžaduje, aby se akreditované laboratoře účastnily mezinárodně uznávaných externích programů hodnocení řízení jakosti a akreditačních programů.
Akreditované laboratoře musí kromě toho prokázat svou odbornou způsobilost pravidelnou a úspěšnou účastí v odpovídajících programech zkoušení odborné způsobilosti, které jsou uznávány nebo organizovány národními referenčními laboratořemi nebo referenčními laboratořemi Společenství.
(5) Pro zlepšení koordinace vyvíjí v souladu se směrnicí 96/23/ES činnost síť referenčních laboratoří Společenství, národních referenčních laboratoří a národních kontrolních laboratoří.
(6) Vzhledem k pokroku, ke kterému došlo v analytické chemii od přijetí směrnice 96/23/ES, byla koncepce rutinních a referenčních metod nahrazena přístupem, který je založen na vymezení pracovních kritérií a postupů validace pro screeningové a potvrzovací metody.
(7) S cílem zajistit harmonizované provádění směrnice 96/23/ES je nezbytné stanovit společná kritéria pro interpretaci výsledků zkoušek získaných úředními laboratořemi.
(8) S cílem zajistit harmonizované provádění směrnice 96/23/ES je nezbytné, aby byly postupně stanoveny minimální požadované pracovní limity (MPPL) analytických metod pro stanovení látek, pro něž nejsou stanoveny žádné nejvyšší přípustné hodnoty, a zejména pro stanovení látek, jejichž používání není na úrovni Společenství povoleno, nebo je výslovně zakázáno.
(9) Rozhodnutí Komise 90/515/EHS ze dne 26. září 1990, kterým se stanoví referenční metody detekce reziduí těžkých kovů a arsenu [4], rozhodnutí Komise 93/256/EHS ze dne 14. května 1993, kterým se stanoví metody detekce reziduí látek s hormonálním nebo thyrostatickým účinkem [5], a rozhodnutí Komise 93/257/EHS ze dne 15. dubna 1993, kterým se stanoví referenční metody a seznam národních referenčních laboratoří pro detekci reziduí [6], naposledy pozměněné rozhodnutím 98/536/ES [7], již byla přezkoumána s cílem zohlednit vývoj vědeckých a technických znalostí a bylo zjištěno, že oblast jejich působnosti a jejich znění zastaraly, a uvedená rozhodnutí by tedy měla být tímto rozhodnutím zrušena.
(10) Mělo by být stanoveno přechodné období s cílem umožnit přizpůsobení metod analýzy úředních vzorků ustanovením tohoto rozhodnutí.
(11) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
Tímto rozhodnutím se stanoví pravidla pro analytické metody, které mají být použity pro zkoušení úředních vzorků odebraných podle čl. 15 odst. 1 druhé věty směrnice 96/23/ES, a specifikují se společná kritéria pro interpretaci výsledků analýz, které na těchto vzorcích provedou úřední kontrolní laboratoře.
Toto rozhodnutí se nevztahuje na látky, pro něž jsou v jiných předpisech Společenství stanovena zvláštní pravidla.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí jsou použitelné definice uvedené ve směrnici 96/23/ES a v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Analytické metody
Členské státy zajistí, aby byly úřední vzorky odebrané podle směrnice 96/23/ES analyzovány metodami, které
a) jsou zdokumentovány v pokynech pro zkoušky, přednostně podle normy ISO 78-2 (6);
b) jsou v souladu s částí 2 přílohy tohoto rozhodnutí;
c) byly validovány postupy popsanými v části 3 přílohy;
d) jsou v souladu s příslušnými minimálními požadovanými pracovními limity (MPPL) stanovenými podle článku 4.
Článek 4
Minimální požadované pracovní limity
Toto rozhodnutí bude přezkoumáváno za účelem postupného stanovení minimálních požadovaných pracovních limitů (MPPL) analytických metod, které mají být použity pro stanovení látek, pro něž nejsou stanoveny žádné nejvyšší přípustné hodnoty.
Článek 5
Řízení jakosti
Členské státy zajistí, aby byla zabezpečena jakost výsledků analýz vzorků odebraných podle směrnice 96/23/ES, a to zejména monitorováním výsledků zkoušek a/nebo kalibrací podle kapitoly 5.9 normy ISO 17025 (1).
Článek 6
Interpretace výsledků
1. Výsledek analýzy se považuje za pozitivní, je-li při použití potvrzovací metody u analytu překročena rozhodovací mez.
2. Je-li pro látku stanovena nejvyšší přípustná hodnota, je rozhodovací mezí koncentrace, při jejímž překročení lze se statistickou spolehlivostí 1 – α konstatovat, že byla skutečně překročena nejvyšší přípustná hodnota.
3. Není-li pro látku stanovena nejvyšší přípustná hodnota, je rozhodovací mezí nejnižší koncentrace analytu, při jejímž dosažení lze se statistickou spolehlivostí 1 – α konstatovat, že je analyt přítomen.
4. V případě látek uvedených ve skupině A v příloze I směrnice 96/23/ES musí být chyba α nejvýše 1 %.
V případě všech ostatních látek musí být chyba α nejvýše 5 %.
Článek 7
Zrušení
Zrušují se rozhodnutí 90/515/EHS, 93/256/EHS a 93/257/EHS.
Článek 8
Přechodná ustanovení
Metody pro analýzu úředních vzorků látek uvedených ve skupině A v příloze I směrnice 96/23/ES, které splňují kritéria stanovená v nařízeních 90/515/EHS, 93/256/EHS a 93/257/EHS, mohou být používány nejdéle dva roky po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.
Metody, které jsou v současné době používány pro stanovení látek uvedených ve skupině B v příloze I směrnice 96/23/ES, musí být uvedeny do souladu s tímto rozhodnutím nejpozději do pěti let ode dne zahájení používání tohoto rozhodnutí.
Článek 9
Použitelnost
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2002.
Článek 10
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. srpna 2002,
kterým se členským státům umožňuje prodloužit dočasná povolení udělená pro nové účinné látky kyselinu benzoovou, karvon, mepanipyrim, oxadiargyl a trifloxystrobin
(oznámeno pod číslem K(2002) 3048)
(Text s významem pro EHP)
(2002/658/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/37/ES [2], a zejména na čl. 8 odst. 1 čtvrtý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS obdrželo Německo v květnu 1998 od společnosti Menno Chemie Vertriebsgesellschaft mbH žádost o zařazení účinné látky kyseliny benzoové do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Rozhodnutím Komise 98/676/ES [3] bylo potvrzeno, že předložená dokumentace je úplná a v zásadě vyhovuje požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a v příloze III směrnice.
(2) Nizozemsko obdrželo v březnu 1997 od společnosti Luxan BV podobnou žádost týkající se karvonu.
Tato dokumentace byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 1999/610/ES [4].
(3) Itálie obdržela v říjnu 1997 od společnosti Kumiai Chemical Industry Co., Ltd podobnou žádost týkající se mepanipyrimu.
Tato dokumentace byla taktéž prohlášena za úplnou rozhodnutím 98/676/ES.
(4) Itálie dále obdržela v červnu 1997 od společnosti Rhône Poulenc Agro SpA (nyní Bayer Crop Sciences) podobnou žádost týkající se oxadiargylu.
Tato dokumentace byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 98/398/ES [5].
(5) Spojené království obdrželo v lednu 1998 od společnosti Novartis Crop Protection UK Ltd (nyní Syngenta) podobnou žádost týkající se trifloxystrobinu.
Tato dokumentace byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 1999/43/ES [6].
(6) Potvrzení úplnosti dokumentací bylo nezbytné k tomu, aby mohlo být provedeno jejich podrobné zkoumání, a k tomu, aby bylo členským státům umožněno udělit až na dobu tří let dočasná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčné účinné látky při dodržení podmínek stanovených v čl.
8 odst. 1 směrnice 91/414/EHS, a zejména podmínky týkající se podrobného hodnocení účinné látky a přípravku na ochranu rostlin s ohledem na požadavky stanovené ve směrnici.
(7) Účinky těchto účinných látek na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice 91/414/EHS pro použití navržená jednotlivými žadateli. Členské státy zpravodajové předložily Komisi návrhy hodnotících zpráv dne 12. prosince 2000 ohledně kyseliny benzoové, dne 16. října 2000 ohledně karvonu, dne 12. července 2000 ohledně mepanipyrimu, dne 20. července 1999 ohledně oxadiargylu a dne 19. září 2000 ohledně trifloxystrobinu.
(8) Hodnocení dokumentací nebude možné dokončit v časovém rámci stanoveném příslušnými rozhodnutími o úplnosti, protože dosud probíhá zkoumání dokumentací po předložení návrhů hodnotících zpráv jednotlivými členskými státy zpravodaji.
(9) Vzhledem k tomu, že při hodnocení dosud nebyl zjištěn žádný důvod k bezprostředním obavám, členským státům by měla být v souladu s článkem 8 směrnice 91/414/EHS dána možnost prodloužit dočasná povolení udělená pro přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky na dobu 24 měsíců, aby tak mohlo pokračovat zkoumání dokumentací.
Očekává se, že hodnocení a proces rozhodování o možném zařazení každé z dotyčných účinných látek do přílohy I bude dokončen do 24 měsíců.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy mohou prodloužit dočasná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících kyselinu benzoovou, karvon, mepanipyrim, oxadiargyl a trifloxystrobin na období nepřesahující 24 měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/651/ES, kterým se v případě výrobního procesu stanoví směrodatná odchylka pro obsah tuku v másle dováženém z Nového Zélandu podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 1374/98, kterým se stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu a otevírají celní kvóty pro mléko a mléčné výrobky, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2000/432/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3157)
(2002/667/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 509/2002 [2],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 2535/2001 ze dne 14. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o dovozní režim pro mléko a mléčné výrobky a otevření celních kvót [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1165/2002 [4], a zejména na čl. 40 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha IV nařízení (ES) č. 2535/2001 stanoví postup pro ověření obsahu tuku v novozélandském másle, které je propuštěno do volného oběhu ve Společenství v rámci kvóty "běžného přístupu" stanovené pod číslem kvóty 09.4589 přílohy III.A uvedeného nařízení.
Tento postup je založen na statistických zásadách.
Jednou z podstatných součástí tohoto výrobního postupu je použití směrodatné odchylky pro obsah tuku v másle vyrobeném podle přesných zadávacích podmínek ve stanovené výrobní továrně. Směrodatná odchylka je předem známa kontrolním orgánům členských států, ve kterých se podává prohlášení o propuštění do volného oběhu ve Společenství.
Identifikace výrobních továren a směrodatná odchylka v případě výrobního procesu jsou uvedeny v rozhodnutí Komise 2001/651/ES [5].
(2) "New Zealand Ministry of Agriculture and Forestry’s Food Assurance Authority (MAF Food)" oznámilo Komisi dopisem ze dne 5. července 2002 názvy nově registrovaných výrobních továren a v některých případech jejich nová registrační čísla.
Je proto vodné změnit přílohu rozhodnutí 2001/651/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 2001/651/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije na dovozy másla, pro které byla od třetího dne po vyhlášení
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 3. června 2002
o šestém rámcovém programu Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) v oblasti jaderného výzkumu a vzdělávání, který rovněž přispívá k vytváření Evropského výzkumného prostoru (2002 až 2006)
(2002/668/Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 7 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s článkem 7 Smlouvy může být přijat rámcový program vztahující se na všechny výzkumné činnosti, včetně demonstračních a vzdělávacích, v oblasti jaderné energie, který má být uskutečněn prostřednictvím výzkumných a vzdělávacích programů.
(2) Komise předložila v roce 2000 sdělení o vyhlídkách na vytvoření Evropského výzkumného prostoru a s tím souvisejících cílech, a sdělení o uskutečňování Evropského výzkumného prostoru s obecnými zásadami pro činnosti Evropské unie v oblasti výzkumu (2002-2006).
V roce 2000 Komise předložila rovněž sdělení o inovacích v hospodářství založeném na vědomostech.
(3) Evropská rada na zasedáních v Lisabonu v březnu roku 2000, v Santa Maria de Feira v červnu 2000 a ve Stockholmu v březnu 2001 přijala usnesení s cílem rychlého dosažení Evropského výzkumného a inovačního prostoru s ohledem na trvale udržitelný hospodářský růst, vyšší zaměstnanost a sociální soudržnost.
Evropské rada na zasedání v Göteborgu v červnu 2001 schválila strategii udržitelného rozvoje a přidala k lisabonské strategii třetí, environmentální rozměr.
(4) Vytvoření Evropského výzkumného prostoru podpořil rovněž Evropský parlament[4][5] , Rada[6][7] , Hospodářský a sociální výbor[8] a Výbor regionů[9].
(5) Komise předložila dne 19. října 2000 závěry externího hodnocení provádění a výsledků opatření Společenství za posledních pět let, jakož i své poznámky k této oblasti.
(6) Je proto důležité přijmout nový rámcový program pro období 2002 až 2006, který rovněž přispěje k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k podpoře inovací.
(7) Šestý rámcový program stanoví vědecké a technické cíle a priority předpokládaných opatření a vytyčuje základní směry těchto opatření, které se budou vykonávat v souladu s cílem ochrany finančních zájmů Společenství.
Je důležité poskytovat řádnou správu finančních prostředků šestého rámcového programu.
(8) Finanční referenční částka ve smyslu bodu 34 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu[10] je v tomto rozhodnutí zahrnuta pro celou dobu trvání rámcového programu, aniž by byly dotčeny pravomoci rozpočtového orgánu, jak jsou definovány ve Smlouvě.
(9) Společné výzkumné středisko by mělo v rámci své specifické kompetence přispět k uskutečňování rámcového programu v případech, kdy může poskytnout nezávislou, na zákazníka orientovanou podporu pro formulaci a provádění politik Společenství, včetně sledování, jak jsou takové politiky prováděny.
(10) Při provádění výzkumných činností v rámci šestého rámcového programuje třeba dbát na základní etické zásady, včetně zásad stanovených v článku 6 Smlouvy o Evropské unii a v Listině základních práv Evropské unie, a také brát ohled na přijímání těchto činností veřejností.
(11) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a na usnesení Rady ze dne 22. května 1999[11] a ze dne 26. června 2001[12], jakož i na usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000[13], se k tomuto tématu provádí akční plán, pomocí něhož by mělo dojít k posílení postavení a úlohy žen ve vědě a výzkumu v Evropě a který by měl zabezpečit respektování rovnosti příležitostí bez ohledu na pohlaví.
(12) Zelená kniha Komise "Směrem k evropské strategii pro bezpečnost zásobování energií" je příspěvkem do diskuse o prostředcích boje se změnami klimatu a snižování závislosti Evropy na dovážené energii.
(13) Komise by měla Evropskému parlamentu a Radě předkládat pravidelně zprávy o stavu provádění šestého rámcového programu a včas provádět nezávislé hodnocení provedených opatření před předložením návrhu dalšího rámcového programu.
Takové hodnocení by se mělo provádět v duchu otevřenosti vůči všem zúčastněným osobám.
(14) Mezinárodní a globální rozměr evropských výzkumných činností má s ohledem na přínos vzájemných výhod zvýšený význam.
Šestý rámcový program je otevřený pro účast všech zemí, které uzavřely odpovídající nezbytné dohody, a rovněž subjektům ze třetích zemí a mezinárodním organizacím pro odbornou spolupráci na úrovni projektů a na základě vzájemné prospěšnosti.
(15) Šestý rámcový program by měl přispět k rozšíření tím, že přinese odbornou a technickou podporu kandidátským zemím při zavádění práva Společenství a při jejich integraci do Evropského výzkumného prostoru.
Potenciální účastníci by měli obdržet včasné a úplné informace o příležitostech k účasti na tomto programu.
(16) Výbor pro vědu a techniku byl konzultován Komisí a zaujal své stanovisko,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Na období let 2002 až 2006 se přijímá několikaletý rámcový program pro činnosti v oblasti jaderného výzkumu a vzdělávání (dále jen "šestý rámcový program").
2. Šestý rámcový program zahrnuje činnosti Společenství v oblasti výzkumu, technologického rozvoje, mezinárodní spolupráce, šíření a využití, jakož i v oblasti vzdělávání, v těchto dílčích oblastech:
- řízená jaderná syntéza,
- nakládání s radioaktivními odpady,
- radiační ochrana,
- další opatření v oblasti jaderných technologií a jaderné bezpečnosti,
- opatření Společného výzkumného střediska v oblasti jaderné technologie.
3. Příloha I stanoví vědecké a technické cíle a odpovídající priority a vytyčuje základní směry předpokládaných činností.
Článek 2
1. Finanční referenční částka pro provádění šestého rámcového programu na období 2002 až 2006 činí 1 230 milionů eur.
Podíly stanovené pro jednotlivé oblasti činností jsou stanoveny v příloze II.
2. Podrobnosti finanční účasti Společenství jsou stanoveny v souladu s finančním nařízením pro souhrnný rozpočet Evropských společenství, doplněnými přílohou III, jakož i pomocí výzkumných a vzdělávacích programů, které Rada přijme k provádění tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Všechny výzkumné činnosti prováděné na základě šestého rámcového programu musí být uskutečňovány při dodržování základních etických zásad.
Článek 4
Šestý rámcový program se uskutečňuje prostřednictvím výzkumných a vzdělávacích programů.
Tyto programy si stanoví přesné cíle a podrobná prováděcí pravidla.
Článek 5
1. Komise za pomoci nezávislých kvalifikovaných znalců průběžně a systematicky sleduje provádění šestého rámcového programu a jeho výzkumných a vzdělávacích programů.
2. Stav provádění šestého rámcového programu, zejména pokud jde o uskutečňování jeho cílů a priorit, včetně finančních aspektů, se podrobně uvede ve zprávě, kterou Komise každý rok předkládá na základě článku 7 Smlouvy.
Článek 6
Před předložením návrhu na příští rámcový program musí mít Komise k dispozici externí hodnocení provádění opatření Společenství a jejich výsledků za posledních pět let, provedené nezávislými, vysoce kvalifikovanými znalci.
Komise sdělí závěry tohoto hodnocení, spolu s jejími vlastními připomínkami, Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2000/137/ES o přijetí závazků nabídnutých v souvislosti s antidumpingovým řízením týkajícím se dovozů některých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo nelegované oceli pocházejících z Chorvatska a Ukrajiny a kterým se stahuje závazek
(2002/669/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského spoelčenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
2238/2000 [2], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PŘEDCHÁZEJÍCÍ ŘÍZENÍ
(1) Dne 19. listopadu 1998 zahájila Komise antidumpingové řízení týkající se dovozů některých bezešvých trubek a rour ze železa nebo nelegované oceli [3] pocházejících, mimo jiné, z Ukrajiny;
(2) výsledkem šetření bylo uvalení antidumpingového cla nařízením Rady (ES) č. 348/2000 [4] v únoru 2002 za účelem odstranění škodlivých účinků dumpingu;
(3) současně Komise přijala rozhodnutím č. 2000/137/ES [5] společný cenový závazek až do určitého objemového prahu od tří ukrajinských vyvážejících výrobců, Dnepropetrovsk Tube Works (dále jen "DTW"), Nikopol Pivdennotrubny Works (přejmenovaný později na Nikopolsky Seamless Tube Plant, Niko Tube [6] a Nizhnedeprovsky Tube Rolling Plant (dále jen "NTRP"), jejichž výrobky byly nařízením (ES) č. 348/2000 osvobozeny od antidumpingového cla;
B. DOBROVOLNÉ STAŽENÍ SPOLEČNÉHO ZÁVAZKU
(4) Podniky DTW, Nikotube a NTRP oznámily Komisi, že si tento společný závazek přejí stáhnout.
Proto by měla být jména DTW, Niko Tube a NTRP v seznamu společností, jejichž výrobky jsou osvobozeny od antidumpingového cla podle článku 1 rozhodnutí 2000/137/ES, zrušena;
(5) současně k tomuto rozhodnutí Rada nařízením (ES) č. 1515/2002 [7] rovněž odstranila výjimku z antidumpingového cla, udělenou podnikům DTW, Niko Tube a NTRP, formou změny článku 2 nařízení (ES) č. 348/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Společný závazek přijatý od podniků Dnepropetrovk Tube Works, Nikopol Pivdennotrubny Works (přejmenovaný později na Nikopolsky Seamless Tube Plant, "Niko Tube") a Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant (NTRP) se tímto stahuje.
Článek 2
Tabulka v článku 1 rozhodnutí č. 2000/137/ES se nahrazuje touto tabulkou:
Chorvatsko _BAR_ Zeljezara Sisak d.d., Sisak _BAR_ A064" _BAR_
Článek 3
Toto rozhodnutí je použitelné prvním dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí Rady 98/256/ES o mimořádných opatřeních k ochraně před bovinní spongiformní encefalopatií
(oznámeno pod číslem K(2002) 3097)
(Text s významem pro EHP)
(2002/670/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS, a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 98/256/ES ze dne 16. března 1998 o mimořádných opatřeních k ochraně před bovinní spongiformní encefalopatií [4], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 98/692/ES [5], je zachováno jako přechodné opatření přílohou XI nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií, naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 270/2002 [6].
(2) Ve stanovisku ze dne 16. května 2002 o bezpečnosti embryí skotu dospěl Vědecký řídící výbor k závěru, že pokud jde o bezpečnost embryí skotu před nákazou BSE, nejsou z vědeckého hlediska nutná jiná opatření, než která jsou předepsána protokoly Mezinárodní společnosti pro přenos embryí.
(3) Ve stanovisku ze dne 14. a 15. září 2000 o vývozu nevykostěného telecího masa ze Spojeného království Vědecký řídící výbor předpokládá, že neexistují žádné důkazy, že nevykostěná jatečně upravená těla telat starých šest až devět měsíců, která se vyvážejí v souladu kritérii vývozního režimu založeného na datu narození, jak je stanoveno v rozhodnutí 98/256/ES, představují riziko.
(4) Po valném shromáždění v květnu 2002 mění Mezinárodní komise pro zákoník zdraví zvířat Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE) kapitolu zákoníku zdraví zvířat týkající se BSE tak, aby obsahovala požadavek, aby čerstvé maso skotu, které se vyváží z vysoce rizikových zemí, bylo vykostěno, pokud pochází ze zvířat starších než devět měsíců, a aby byla embrya skotu připojena na seznam výrobků, které mohou být bez omezení uváděny na trh.
(5) V březnu 2002 předložilo Spojené království žádost o změnu vývozní režimu založeného na datu narození, aby se zúčastněným zařízením umožnilo porážet a zpracovávat skot, na nějž se vývozní režim založený na datu narození nevztahuje, jakož i skot, který podmínky uvedeného režimu splňuje, za předpokladu, že se zajistí přiměřené oddělení.
(6) V průběhu kontrolní mise, která proběhla ve Velké Británii od 27. do 31. května 2002, se inspektoři Potravinového a veterinárního úřadu seznámili s pozměněným protokolem o požadovaných metodách a provozních postupech pro vývozní režim založený na datu narození.
Došli k závěru, že bude-li navržený protokol řádně dodržován, umožní provádět vhodnou úřední kontrolu zvířat a zboží, které splňují podmínky uvedeného vývozního režimu.
Byla dána určitá doporučení ohledně zlepšení kontroly, zda skot splňuje podmínky pro to, aby se na něj mohl uvedený režim vztahovat.
S ohledem na zprávu mise se Spojené království zavázalo, že uvedená doporučení zapracuje do protokolu vývozního režimu založeného na datu narození.
(7) Rozhodnutí Komise 1999/514/ES [7] stanoví datum, kdy lze na základě čl. 6 odst. 5 rozhodnutí Rady 98/256/ES zahájit v rámci vývozního režimu založeného na datu narození odesílání výrobků pocházejících ze skotu ze Spojeného království. V zájmu jasnosti by toto ustanovení mělo být začleněno do pozdějšího rozhodnutí a rozhodnutí 1999/514/ES by mělo být zrušeno.
(8) Rozhodnutí 98/256/ES by se mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 98/256/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Až do celkového přezkoumání situace a bez ohledu na ustanovení Společenství přijatá na ochranu proti BSE musí Spojené království zajistit, aby z jeho území nebyly do jiných členských států nebo třetích zemí odesílány:
a) živý skot;
b) masová moučka, kostní moučka a masokostní moučka pocházející ze savců;
c) krmiva a hnojiva obsahující materiály uvedené v písmenu b)."
2. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Odchylně od článku 3 může Spojené království povolit odesílání do jiných členských států nebo do třetích zemí následujících výrobků získaných ze skotu narozeného a odchovaného ve Spojeném království, který tam rovněž byl poražen v souladu s podmínkami stanovenými v odstavci 4, v článku 7, článcích 9 až 12 a v příloze II nebo případně příloze III:
a) "čerstvého masa", jak je definováno směrnicí 64/433/EHS [1] Úř. věst. L 195, 28.7.1999, s. 42.;
b) "mletého masa" a "masných polotvarů", jak jsou definovány směrnicí Rady 94/65/ES [*] Úř. věst. 121, 29.7.1964, s. 2012/64.;
c) "masných výrobků", jak jsou definovány směrnicí Rady 77/99/EHS [**] Úř. věst. L 368, 31.12.1994, s. 10.;
d) krmiva určeného pro domácí masožravce.
2. Čerstvé maso uvedené v odst. 1 písm. a), pokud pochází ze zvířat starších devíti měsíců, se vykostí a veškeré související tkáně, včetně viditelných nervových a lymfatických tkání, se odstraní.
3. Dělení, skladování a přeprava čerstvého masa uvedeného v odst. 1 písm. a) se provede v souladu s podmínkami stanovenými v článku 7, článcích 9 až 12 a v příloze II nebo případně příloze III. Čerstvé maso lze použít pro výrobu výrobků uvedených v písmenech b), c) a d) v souladu s podmínkami stanovenými v tomto článku, v článku 7, článcích 9 až 12 a v příloze II nebo případně příloze III.
4. Skot uvedený v odstavci 1 se porazí v jinou dobu než hospodářská zvířata, která nesplňují požadavky přílohy II nebo případně přílohy III.
Před porážkou se provede bezpečnostní třídění a oddělování živých zvířat, aby se zajistilo, že se na porážkovou linku v obdobích vyhrazených pro tuto porážku dostanou pouze zvířata, která odpovídají předpisům.
Před začátkem období porážky zvířat odpovídajících předpisům se porážecí hala nejprve vyčistí a vydesinfikuje.
5. Odesílání výrobků uvedených v příloze III může být zahájeno 1. srpna 1999."
3. Ustanovení čl. 10 odst. 1 písm. b) se nahrazuje tímto: "b) i) jsou nebalené výrobky uskladněny v chladírenských skladech v místnostech, jež se současně nepoužívají pro uskladnění výrobků pocházejících ze skotu, které neodpovídají podmínkám stanoveným v tomto článku a v článcích 6, 9, 11, 12 a 13, a není-li přítomen příslušný orgán, jsou zamčené a úředně zapečetěné;
ii) jsou balené výrobky uskladněny v chladírenských skladech tak, aby se zaručilo, že jsou jasně a účinně odděleny od výrobků pocházejících ze skotu, které neodpovídají podmínkám stanoveným v tomto článku a v článcích 6, 9, 11, 12 a 13;"
4. Přílohy se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí 1999/514/ES se zrušuje.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/569/ES, aby se vztahovalo na rumunské zařízení, které vyrábí výrobky z masa volně žijící zvěře
(oznámeno pod číslem K(2002) 3102)
(Text s významem pro EHP)
(2002/671/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/569/ES [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/74/ES [4] stanovilo prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz masných výrobků.
(2) Komise obdržela od Rumunska údaje o zařízení vyrábějícím výrobky z masa volně žijící zvěře se zárukami, že plně vyhovuje příslušným hygienickým požadavkům Společenství a že v opačném případě budou jeho vývozní aktivity do Evropského společenství zastaveny.
(3) Pro Rumunsko tedy lze stanovit prozatímní seznam zařízení vyrábějících výrobky z masa volně žijící zvěře, a proto je rovněž třeba odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí 97/569/ES;
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 97/569/ES se vkládá znění přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/468/ES, aby se vztahovalo na grónské zařízení produkující maso volně žijící zvěře
(oznámeno pod číslem K(2002) 3094)
(Text s významem pro EHP)
(2002/672/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/468/ES ze dne 7. července 1997, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz masa volně žijící zvěře [3], stanovilo prozatímní seznamy zařízení produkujících maso volně žijící zvěře.
(2) Grónsko zaslalo seznam zařízení produkujících maso volně žijící zvěře, o kterých odpovědné orgány potvrzují, že vyhovují předpisům Společenství.
(3) Pro Grónsko tedy lze stanovit prozatímní seznam zařízení produkujících maso volně žijící zvěře.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 97/468/ES se vkládá znění přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 676/2002/ES
ze dne 7. března 2002
o předpisovém rámci pro politiku rádiového spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 10. listopadu 1999 předložila Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů sdělení, v němž jsou navrženy další kroky v politice rádiového spektra na základě výsledků veřejné konzultace k Zelené knize o politice rádiového spektra v souvislosti s politikami Evropského společenství pro odvětví telekomunikací, rozhlasového a televizního vysílání, dopravy a výzkumu a vývoje.
Toto sdělení bylo příznivě přijato Evropským parlamentem v usnesení ze dne 18. května 2000 [4].
Je třeba zdůraznit, že je žádoucí určitý stupeň další harmonizace politiky Společenství v oblasti rádiového spektra pro služby a aplikace, zejména pro služby a aplikace pokrývající Společenství nebo Evropu, a že je nezbytně nutné zajistit, aby členské státy řádně provedly určitá rozhodnutí Evropské konference správ pošt a telekomunikací (CEPT).
(2) Je proto třeba vytvořit ve Společenství politický a právní rámec pro zajištění koordinace politických přístupů a případně i harmonizace podmínek týkajících se dostupnosti a účinného využívání rádiového spektra nezbytných pro vytvoření a fungování vnitřního trhu v některých oblastech politiky Společenství, jako jsou elektronické komunikace, doprava a výzkum a vývoj.
Politický přístup ve vztahu k využívání rádiového spektra by měl být koordinován a popřípadě harmonizován na úrovni Společenství v zájmu účinného plnění cílů politiky Společenství.
Koordinace a harmonizace na úrovni Společenství může také v určitých případech napomáhat při dosahování harmonizace a koordinace využívání rádiového spektra na celosvětové úrovni.
Současně lze poskytnout příslušnou technickou podporu na vnitrostátní úrovni.
(3) Politika využívání rádiového spektra ve Společenství by měla přispívat ke svobodě projevu, včetně svobody zastávat názory a svobody přijímat a šířit informace a myšlenky bez ohledu na hranice, jakož i svobody a plurality médií.
(4) Toto rozhodnutí vychází ze zásady, že v případě, že se Evropský parlament a Rada dohodly na politice Společenství týkající se využívání rádiového spektra, měly by být pro přijetí doprovodných technických prováděcích opatření použity postupy projednávání ve výboru.
Technická prováděcí opatření by se měla dotýkat zejména harmonizovaných podmínek pro dostupnost a účinné využívání rádiového spektra, jakož i dostupnost informací týkajících se využívání rádiového spektra.
Opatření nezbytná pro provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(5) Každá nová politická iniciativa Společenství závislá na rádiovém spektru by měla být na základě návrhu Komise řádně schválena Evropským parlamentem a Radou.
Aniž je dotčeno právo Komise podávat podněty, měl by tento návrh mimo jiné zahrnovat informace o dopadech zamýšlené politiky na stávající společenství uživatelů spektra, jakož i údaje týkající se případného všeobecného přerozdělování rádiových frekvencí, které by tato nová politika vyžadovala.
(6) Pro vytvoření a přijetí technických prováděcích opatření a s cílem přispět k formulaci, přípravě a provádění politiky Společenství využívání rádiového spektra, by měl být Komisi nápomocen výbor s názvem Výbor pro rádiové spektrum složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor by měl posuzovat návrhy technických prováděcích opatření, která se týkají rádiového spektra.
Návrhy mohou být vypracovány na základě diskusí ve výboru a mohou ve zvláštních případech vyžadovat přípravnou technickou práci vnitrostátních orgánů odpovědných za správu rádiového spektra.
Pokud jsou pro přijetí technických prováděcích opatření použity postupy projednávání ve výboru, měl by výbor brát rovněž v úvahu názory průmyslu a všech dotčených obchodních i jiných uživatelů, jakož i jiných dotčených stran, na vývoj technologií, trhu a právní úpravy, které mohou mít dopad na využívání rádiového spektra.
Uživatelé rádiového spektra by měli svobodně z vlastní vůle poskytovat veškeré vstupní informace, které považují za nezbytné.
Výbor se může v případě potřeby rozhodnout, že vyslechne na svých jednáních zástupce společenství uživatelů rádiového spektra, aby získal představu o situaci v určitém odvětví.
(7) Pokud je nezbytné přijmout harmonizační opatření pro provádění politik Společenství, která překračují rámec technických prováděcích opatření, může Komise v souladu se Smlouvou předložit Evropskému parlamentu a Radě návrh na taková opatření.
(8) Politika využívání rádiového spektra nemůže být založena pouze na technických parametrech, ale musí brát v úvahu i ekonomická, politická, kulturní, zdravotní a sociální hlediska.
Kromě toho stále rostoucí poptávka po omezené nabídce dostupného rádiového spektra povede k protichůdným tlakům při uspokojování požadavků různých skupin uživatelů rádiového spektra v jednotlivých odvětvích, jako například v telekomunikacích, rozhlasovém a televizním vysílání, dopravě, orgánech činných v trestním řízení, vojenství a vědě.
Proto by měla politika využívání rádiového spektra brát ohled na všechna odvětví a dosáhnout rovnováhy příslušných potřeb.
(9) Toto rozhodnutí by nemělo ovlivnit právo členských států ukládat omezení nezbytná pro účely veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a obrany.
Pokud by technická prováděcí opatření mimo jiné ovlivnila pásma rádiových frekvencí, které užívají členské státy výhradně a přímo pro účely své veřejné bezpečnosti a obrany, může Komise na odůvodněnou žádost členského státu schválit přechodná období a/nebo mechanismy sdílení v zájmu usnadnění úplného provedení takového opatření.
V tomto ohledu mohou členské státy také oznámit Komisi svá vnitrostátní pásma rádiových frekvencí využívaná výhradně a přímo pro účely veřejné bezpečnosti a obrany.
(10) V zájmu zohlednění názorů členských států, orgánů Společenství, průmyslu a všech dotčených obchodních i jiných, jakož i jiných dotčených stran, na vývoj technologií, trhu a právní úpravy, které mohou mít dopad na využívání rádiového spektra, může Komise organizovat konzultace mimo rámec tohoto rozhodnutí.
(11) Technická správa rádiového spektra zahrnuje harmonizaci a přidělení rádiového spektra.
Taková harmonizace by měla odrážet požadavky vyplývající ze zásad obecné politiky stanovené na úrovni Společenství.
Technická správa rádiového spektra se však netýká postupů pro přidělení a postupů pro udělování oprávnění, ani rozhodnutí, zda využívat konkurenčních výběrových řízení pro přidělení rádiových frekvencí.
(12) Za účelem přijetí technických prováděcích opatření směřujících k harmonizaci přidělování rádiových frekvencí a k dostupnosti informací by měl výbor spolupracovat s odborníky na rádiové spektrum z vnitrostátních orgánů odpovědných za správu rádiového spektra. S využitím zkušeností s postupy udělování pověření získaných v určitých odvětvích, například v důsledku uplatňování rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č.
710/97/ES ze dne 24. března 1997 o koordinovaném přístupu při udělování povolení v oblasti družicových osobních komunikačních služeb ve Společenství [6] a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 128/1999/ES ze dne 14. prosince 1998 o koordinovaném zavádění mobilních a bezdrátových komunikačních systémů třetí generace (UMTS) uvnitř Společenství [7], by měla být technická prováděcí opatření přijata jako výsledek pověření, která má CEPT.
Pokud je nezbytné přijmout harmonizovaná opatření pro provádění politik Společenství, která nespadají do působnosti CEPT, může Komise přijmout prováděcí opatření s pomocí Výboru pro rádiové spektrum.
(13) CEPT zahrnuje 44 evropských zemí.
Vypracovává návrhy technických harmonizačních opatření s cílem harmonizovat využívání rádiového spektra mimo hranice Společenství, což je zvláště důležité pro ty členské státy, v nichž může být využívání rádiového spektra ovlivněno využíváním členy CEPT, kteří nejsou členy EU.
Rozhodnutí a opatření přijatá v souladu s tímto rozhodnutím by měla brát v úvahu zvláštní situaci členských států, které jsou na vnějších hranicích.
V případě potřeby by Komise měla mít možnost nařídit členským státům, aby výsledky pověření vydaných pro CEPT byly pro ně povinné, a pokud výsledky takových pověření nejsou k dispozici nebo nejsou považovány za přijatelné, učinit vhodná alternativní opatření.
To umožní zejména harmonizaci užívání rádiových frekvencí v celém Společenství v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [8] a s ohledem na ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [9].
(14) Základním prvkem pro investice a vytváření politiky je koordinované a včasné poskytování odpovídajících informací o přidělování, dostupnosti a využívání rádiového spektra ve Společenství veřejnosti.
Stejný význam má vývoj technologií, který si vyžádá nové postupy pro přidělování a správu rádiového spektra a metody přidělování rádiových frekvencí.
Vypracování dlouhodobých strategických výhledů vyžaduje správné porozumění vlivům vývoje technologií.
Takové informace by tedy měly být zpřístupněny uvnitř Společenství, aniž by byla dotčena ochrana důvěrných obchodních a osobních informací podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [10].
Pro provádění meziodvětvové politiky využívání rádiového spektra je dostupnost informací o celém rádiovém spektru nezbytná.
Z hlediska obecného účelu harmonizace využívání rádiového spektra ve Společenství a jinde v Evropě musí být dostupnost takových informací harmonizována na evropské úrovni uživatelsky vstřícným způsobem.
(15) Je proto nezbytné doplnit stávající požadavky Společenství a mezinárodní požadavky na zveřejňování informací o využívání rádiového spektra.
Na mezinárodní úrovni referenční dokument o regulačních zásadách sjednaných v rámci Světové obchodní organizace Skupinou pro základní telekomunikace také vyžaduje, aby informace o stávajícím stavu přidělených pásem rádiových frekvencí byly veřejně dostupné.
Směrnice Komise 96/2/ES ze dne 16. ledna 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS s ohledem na mobilní a osobní komunikaci [11], vyžaduje, aby členské státy každoročně zveřejňovaly nebo na žádost zpřístupňovaly plán přidělení rádiových frekvencí včetně plánů pro budoucí rozšíření těchto frekvencí, ale vztahuje se pouze na pohyblivé a osobní komunikační služby.
Mimo to, směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody [12], jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů a pravidel pro služby informační společnosti [13] vyžadují od členských států, aby oznámily Komisi rozhraní, která upravily svými předpisy, tak, aby mohla být posouzena jejich slučitelnost s právem Společenství.
(16) Směrnice 96/2/ES byla základem pro přijetí prvního souboru opatření CEPT, jako je například rozhodnutí Evropského radiokomunikačního výboru (ERC/DEC/(97)01) o zveřejňování vnitrostátních tabulek frekvencí.
Je nezbytné zajistit, aby řešení CEPT odrážela potřeby politiky Společenství a aby byl dán odpovídající právní základ pro jejich provedení ve Společenství.
Za tímto účelem musí být ve Společenství přijata zvláštní opatření týkající se postupu i věcné podstaty.
(17) Podnikům Společenství by mělo být zajištěno rovné a nediskriminační zacházení v otázce přístupu k rádiovému spektru ve třetích zemích.
Vzhledem k tomu, že přístup k rádiovému spektru je klíčovým faktorem rozvoje podnikání a aktivit ve veřejném zájmu, je rovněž nezbytné zajistit, aby požadavky Společenství na rádiové spektrum byly brány v úvahu v mezinárodním plánování.
(18) Provádění politiky Společenství si může vyžádat koordinaci využívání rádiového spektra, zejména s ohledem na poskytování komunikačních služeb včetně umožnění roamingu v rámci celého Společenství.
Určité druhy využívání rádiového spektra, jako jsou například družicové komunikační služby, mají mimo to za následek zeměpisné pokrytí, které přesahuje hranice členských států a umožňuje přeshraniční služby, aniž by byl nutný pohyb osob.
Společenství by proto mělo být přiměřeně zastoupeno při činnostech všech příslušných mezinárodních organizací a konferencí týkajících se otázek správy rádiového spektra, jako například v Mezinárodní telekomunikační unii (ITU) a jejích světových radiokomunikačních konferencích.
(19) Stávající mechanismy přípravy a průběhu jednání Světových radiokomunikačních konferencí ITU přinesly výborné výsledky díky dobrovolné spolupráci v rámci CEPT, přičemž byly při přípravách zohledněny zájmy Společenství.
Členské státy a Společenství by při mezinárodních jednáních měly vypracovat společný postup a úzce spolupracovat během celého procesu jednání tak, aby zajistily jednotné zastupování Společenství na mezinárodní úrovni podle postupů, které byly dohodnuty v závěrech Rady ze dne 3. února 1992 pro Světovou správní rádiovou konferenci a potvrzeny závěry Rady ze dne 22. září 1997 a 2. května 2000.
U takových mezinárodních jednání by měla Komise informovat Evropský parlament a Radu o tom, zda jsou dotčeny politiky Společenství, aby byla získána podpora Rady pro vytyčené cíle politiky Společenství a pro postoje, které zaujmou členské státy na mezinárodní úrovni.
Aby bylo zajištěno, že takové postoje budou náležitě zohledňovat technická hlediska týkající se správy rádiového spektra, může Komise pro tento účel vydat pověření pro CEPT.
Členské státy by měly připojit ke každému aktu přijetí dohody nebo předpisu na mezinárodních fórech, která jsou pověřená správou rádiového spektra nebo se jí zabývají, společné prohlášení uvádějící, že tuto dohodu nebo nařízení budou uplatňovat v souladu se svými povinnostmi podle Smlouvy.
(20) Kromě mezinárodních jednání, která se zvláště věnují rádiovému spektru, existují i jiné mezinárodní dohody, do nichž je zapojeno Společenství a třetí země, které mohou ovlivňovat plány na užívání a sdílení pásem rádiových frekvencí a které se mohou zabývat otázkami jako je obchod a přístup na trh, mimo jiné i v rámci Světové obchodní organizace, volný oběh a používání zařízení, komunikační systémy regionálního nebo celkového pokrytí, jako jsou družice, bezpečnostní a tísňové systémy, dopravní systémy, technologie rozhlasového a televizního vysílání a výzkumné aplikace, jako je rádiová astronomie a pozorování Země.
Proto je důležité zajistit slučitelnost dohodnutých postupů Společenství pro jednání o obchodních otázkách a o přístupu na trh s cíli politiky rádiového spektra, které mají být dosaženy podle tohoto rozhodnutí.
(21) Vzhledem k možné obchodní citlivosti informací, které mohou vnitrostátní orgány získat v průběhu své činnosti týkající se politiky a správy rádiového spektra, je nezbytné, aby vnitrostátní orgány uplatňovaly společné zásady v oblasti důvěrnosti údajů stanovené v tomto rozhodnutí.
(22) Protože cílů navrhovaného opatření, totiž vytvoření společného rámce politiky využívání rádiového spektra, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto z důvodů rozsahu a účinků opatření jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v daném článku, toto rozhodnutí nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(23) Členské státy by měly zavést tento společný rámec politiky rádiového spektra zejména prostřednictvím svých vnitrostátních orgánů a poskytovat Komisi odpovídající informace požadované pro posouzení náležitého provádění politiky rádiového spektra v celém Společenství při zohlednění mezinárodních obchodních povinností Společenství a jeho členských států.
(24) Rozhodnutí č. 710/97/ES a č. 128/1999/ES zůstávají v platnosti.
(25) Komise by každoročně měla podávat zprávu Evropskému parlamentu a Radě o výsledcích dosažených podle tohoto rozhodnutí, jakož i o plánovaných opatřeních v budoucnu.
To může Evropskému parlamentu a Radě umožnit popřípadě vyjádřit svou politickou podporu,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Cíl a oblast působnosti
1. Cílem tohoto rozhodnutí je vytvořit ve Společenství politický a právní rámec pro zajištění koordinace politických přístupů, a případně harmonizace podmínek týkajících se dostupnosti a účinného využívání rádiového spektra nezbytných pro vytvoření a fungování vnitřního trhu v některých oblastech politiky Společenství, jako jsou elektronické komunikace, doprava a výzkum a vývoj.
2. Pro dosažení tohoto cíle stanoví toto rozhodnutí postupy v zájmu:
a) usnadnění vytváření politiky s ohledem na strategické plánování a harmonizaci využívání rádiového spektra ve Společenství, přičemž jsou vzaty v úvahu mimo jiné hospodářská, bezpečnostní, zdravotní hlediska, hlediska veřejného zájmu a svobody projevu, kulturní, vědecká, sociální a technická hlediska politiky Společenství, jakož i různé zájmy společenství uživatelů rádiového spektra, s cílem optimalizovat využívání rádiového spektra a předcházet škodlivým interferencím;
b) zajištění účinného provádění politiky rádiového spektra ve Společenství, a zejména stanovení obecné metodiky zajištující harmonizované podmínky pro dostupnost a účinné využívání rádiového spektra;
c) zajištění koordinovaného a včasného poskytování informací týkajících se přidělování, dostupnosti a využívání rádiového spektra ve Společenství;
d) zajištění účinné koordinace zájmů Společenství při mezinárodních jednáních v případech, kdy má využívání rádiového spektra dopad na politiku Společenství.
3. Činnosti prováděné podle tohoto rozhodnutí zohledňují odpovídajícím způsobem práci mezinárodních organizací, které se zabývají správou rádiového spektra, např. Mezinárodní telekomunikační unie (ITU) a Evropské konference správ pošt a telekomunikací (CEPT).
4. Tímto rozhodnutím nejsou dotčena opatření přijatá na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní úrovni v souladu s právem Společenství se záměrem prosazovat cíle obecného zájmu, které se týkají zejména regulace obsahu a audiovizuální politiky, ustanovení směrnice 1999/5/ES a právo členských států spravovat a využívat vlastní rádiové spektrum pro účely veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti a obrany.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí zahrnuje pojem "rádiové spektrum" rádiové vlny o frekvenci od 9 kHz do 3000 GHz; rádiové vlny jsou elektromagnetické vlny šířené prostorem bez umělého vedení.
Článek 3
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor ("Výbor pro rádiové spektrum").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 4
Funkce Výboru pro rádiové spektrum
1. Pro splnění cíle stanoveného v článku 1 předloží Komise Výboru pro rádiové spektrum podle postupů stanovených v tomto článku odpovídající technická prováděcí opatření s cílem zajistit harmonizované podmínky pro dostupnost a účinné využívání rádiového spektra, jakož i pro dostupnost informací týkajících se využívání rádiového spektra, jak je uvedeno v článku 5.
2. Pro vypracování technických prováděcích opatření uvedených v odstavci 1, která spadají do působnosti CEPT, jako je harmonizace přidělování rádiových frekvencí a dostupnost informací, vydá Komise pověření pro CEPT, ve kterých vymezí úkoly, které mají být splněny, a jejich časový plán. Komise jedná v souladu s postupem uvedeným v čl. 3 odst. 2.
3. Na základě prací provedených podle odstavce 2 Komise rozhodne, zda se výsledky prací provedených v rámci pověření budou uplatňovat ve Společenství, a stanoví konečný termín jejich provedení členskými státy.
Tato rozhodnutí se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Pro účely tohoto odstavce jedná Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 3 odst.
4. Má-li Komise nebo jakýkoli členský stát za to, že práce provedené na základě pověření uděleného podle odstavce 2 nepostupují uspokojivým způsobem s ohledem na stanovený časový plán, nebo nejsou-li výsledky pověření přijatelné, může bez ohledu na odstavec 3 Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 3 odst. 3 přijmout opatření pro dosažení cílů pověření.
5. Opatření uvedená v odstavcích 3 a 4 mohou popřípadě umožňovat přechodná období a/nebo dohody o sdílení rádiového spektra v členských státech; tato opatření schválí Komise, pokud jsou odůvodněná, s ohledem na konkrétní situaci v členském státě, a to na základě odůvodněné žádosti dotyčného členského státu, pokud taková výjimka nepřiměřeně nezdržuje provedení nebo nevytváří nepřiměřené rozdíly mezi členskými státy v souvislosti s hospodářskou soutěží nebo regulací.
6. Pro dosažení cíle stanoveného v článku 1 může Komise přijmout i technická prováděcí opatření uvedená v odstavci 1, na která se odstavec 2 nevztahuje, v souladu s postupem uvedeným v čl. 3 odst. 3.
7. S cílem přispět k formulování, přípravě a provádění politiky rádiového spektra Společenství, aniž jsou dotčeny postupy stanovené v tomto článku, koná Komise pravidelné konzultace s Výborem pro rádiové spektrum o otázkách, na které se vztahuje článek 1.
Článek 5
Dostupnost informací
Členské státy zajistí, aby jejich vnitrostátní tabulky frekvencí a informace o právech, podmínkách, postupech a poplatcích týkajících se využívání rádiového spektra byly zveřejňovány, budou-li relevantní pro splnění cíle stanoveného v článku 1.
Členské státy průběžně aktualizují tyto informace a přijmou opatření k vytvoření odpovídajících databází pro zpřístupnění takových informací veřejnosti, popřípadě v souladu s odpovídajícími harmonizačními opatřeními přijatými podle článku 4.
Článek 6
Vztahy se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi
1. Komise sleduje vývoj týkající se rádiového spektra ve třetích zemích a v mezinárodních organizacích, který by mohl mít vliv na provádění tohoto rozhodnutí.
2. Členské státy informují Komisi o jakýchkoli potížích způsobených právně nebo fakticky třetími zeměmi nebo mezinárodními organizacemi při provádění tohoto rozhodnutí.
3. Komise pravidelně podává Evropskému parlamentu a Radě zprávy o výsledcích uplatňování odstavců 1 a 2 a může popřípadě navrhovat opatření s cílem zajistit uplatňování zásad a dosažení cílů tohoto rozhodnutí.
Pokud je to nezbytné pro splnění cíle stanoveného v článku 1, budou dohodnuty společné politické cíle k zajištění koordinace mezi členskými státy na úrovni Společenství.
4. Opatřeními přijatými podle tohoto článku nejsou dotčena práva a povinnosti Společenství a členských států podle souvisejících mezinárodních dohod.
Článek 7
Oznámení
Členské státy poskytnou Komisi veškeré informace nezbytné pro účely ověření provádění tohoto rozhodnutí.
Členské státy zejména neprodleně informují Komisi o uplatňování výsledků pověření podle čl. 4 odst.
Článek 8
Důvěrnost
1. Členské státy nezveřejní informace podléhající povinnosti zachovávat obchodní tajemství, zejména informace o podnicích, o jejich obchodních vztazích nebo o jejich nákladových položkách.
2. Odstavcem 1 není dotčeno právo příslušných orgánů na zveřejnění informací, pokud je to nezbytné pro plnění jejich povinností; v takovém případě musí být zveřejnění přiměřené a musí přihlédnout k oprávněným zájmům podniků při ochraně jejich obchodního tajemství.
3. Odstavec 1 nebrání zveřejňování informací o podmínkách spojených s udílením práv na využívání rádiového spektra, pokud neobsahují informace důvěrného charakteru.
Článek 9
Zpráva
Komise každoročně podává Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provedených činnostech a opatřeních přijatých podle tohoto rozhodnutí, jakož i o budoucích činnostech zamýšlených podle tohoto rozhodnutí.
Článek 10
Provádění
Členské státy přijmou prostřednictvím právních a správních předpisů veškerá opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí a všech opatření, která z něj vyplývají.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 12
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. srpna 2002,
kterým se stanoví standardní požadavky na zprávy o programech eradikace a sledování chorob zvířat spolufinancovaných Společenstvím a kterým se zrušuje rozhodnutí 2000/322/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3103)
(Text s významem pro EHP)
(2002/677/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/572 [2], a zejména na čl. 24 odst. 11 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí 90/424/EHS stanoví možnost finanční účasti Společenství na programech pro eradikaci a sledování chorob zvířat.
Členské státy mají každý rok předkládat programy, pro které si přejí získat finanční příspěvek.
(2) Musí být vytvořen systém hodnocení, aby mohl být určen pokrok dosažený v průběhu provádění programů eradikace a sledování. Do tohoto systému hodnocení je třeba zahrnout systém hlášení pro předávání epizootologických dat z programů.
Je žádoucí, aby tento systém hlášení byl sladěn.
(3) Za provádění a úspěch programů eradikace a sledování, jakož i za správné finanční řízení opatření využívajících finanční podporu, zodpovídají především žadatelské členské státy.
(4) Kritéria pro programy eradikace a sledování stanovené v čl. 24 odst. 2 rozhodnutí 90/424/EHS byla vytvořena rozhodnutím Rady 90/638/EHS [3].
(5) Rozhodnutí 90/638/EHS v příloze 1 bodě 13 stanoví, že programy eradikace, které členské státy předkládají Komisi ke spolufinancování, obsahují podle potřeby alespoň předpisy pro co nejrychlejší přiměřené odškodnění pro zemědělce za poražená zvířata.
(6) Je třeba stanovit, že v případě absence těchto předpisů by se odškodnění mělo vyplatit do 90 dní.
(7) Toto rozhodnutí nahrazuje rozhodnutí Komise 2000/322/ES ze dne 13. dubna 2000, kterým sestanoví standardní požadavky na zprávy o stavu provádění programů pro eradikaci a sledování chorob zvířat schválených ke spolufinancování Společenstvím [4], které je třeba zrušit ode dne, od kterého bude toto rozhodnutí použitelné.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a) "předběžným odborným a finančním hodnocením programu" předběžné hodnocení probíhajícího programu předložené Komisi před 1. červnem, jak je stanoveno v čl. 24 odst. 7 rozhodnutí 90/424/EHS;
b) "pravidelnými zprávami" zprávy předkládané Komisi v pravidelných intervalech;
c) "závěrečnými zprávami" zprávy předkládané Komisi o provádění programu za celý minulý rok;
d) "žádostmi o platbu" žádosti o platbu uvedené v čl. 24 odst. 8 rozhodnutí 90/424/EHS.
Článek 2
Co se týče programů eradikace a sledování schválených v souladu s článkem 24 rozhodnutí 90/424/EHS, předkládají členské státy předběžné odborné a finanční hodnocení, pravidelné zprávy a závěrečné zprávy v souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 3
Předběžné odborné a finanční hodnocení programu schváleného ke spolufinancování obsahuje alespoň informace stanovené v příloze I.
Článek 4
1. Pravidelné zprávy obsahují alespoň informace uvedené v přílohách II, III a IV, přiměřeně pro tyto choroby:
tuberkulóza skotu, brucelóza skotu, brucelóza ovcí a koz, enzootická leukóza skotu, IBR/IPV, paratuberkulóza, plicní nákaza skotu (CBPP), sněť slezinná, maedi visna, CAEV, katarální horečka ovcí, Aujeszkyho choroba, africký mor prasat, klasický mor prasat, vezikulární choroba prasat, kaudriáza, babezióza anaplasmóza, infekční nekróza krvetvorné tkáně (IHN), nakažlivá chudokrevnost lososů (ISA), salmonella pollorum, salmonella gallinarum a mycoplasma gallisepticum.
2. Pokud jde o vzteklinu, obsahují pravidelné zprávy veškeré důležité informace.
Článek 5
1. Závěrečné zprávy zahrnují žádosti o platbu a obsahují alespoň informace uvedené v přílohách II, III a IV, V, VI a VII přiměřeně pro tyto choroby:
tuberkulóza skotu, brucelóza skotu, brucelóza ovcí a koz, enzootická leukóza skotu, IBR/IPV, paratuberkulóza, plicní nákaza skotu (CBPP), sněť slezinná, maedi visna, CAEV, katarální horečka ovcí, Aujeszkyho choroba, africký mor prasat, klasický mor prasat, vezikulární choroba prasat, kaudriáza, babezióza anaplasmóza, infekční nekróza krvetvorné tkáně (IHN), nakažlivá chudokrevnost lososů (ISA), salmonella pollorum, salmonella gallinarum a mycoplasma gallisepticum.
2. Pokud jde o vzteklinu, obsahují závěrečné zprávy veškeré důležité informace a zahrnují žádosti o platbu pro spolufinancování.
3. Při vyplňování tabulky uvedené v příloze VII, aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 296/96 [5], by členské státy měly do sloupce "odškodnění" uvést odškodnění poskytnuté do 90 dní od porážky zvířete nebo od podání vyplněného požadavku na odškodnění.
Článek 6
Rozhodnutí 2000/322/ES se zrušuje ode dne 1. ledna 2003.
Článek 7
Toto rozhodnutí se vztahuje na programy eradikace a sledování chorob zvířat, které se mají provádět od 1. ledna 2003.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2002/79/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro dovoz podzemnice olejné a některých výrobků z podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny
(oznámeno pod číslem K(2002) 3108)
(Text s významem pro EHP)
(2002/678/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/43/EHS ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
po konzultaci s členskými státy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) članek 2 rozhodnutí Komise 2002/79/ES [2] ve znění rozhodnutí 2002/233/ES [3] stanoví přezkum uvedeného rozhodnutí do 1. května 2002, aby bylo možné posoudit, zda zvláštní podmínky stanovené v uvedeném rozhodnutí zajišťují dostatečnou úroveň ochrany veřejného zdraví ve Společenství a zda je i nadále nutné, aby příslušný orgán dovážejícího členského státu prováděl odběr vzorků a analýzu u každé zásilky;
(2) výsledky odběru vzorků a analýzy u každé zásilky podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny dokazují, že již není nutné, aby příslušný orgán dovážejícího státu prováděl odběr vzorků a analýzu u každé zásilky a že náhodný odběr vzorků a analýza zajistí dostatečnou úroveň ochrany veřejného zdraví ve Společenství;
(3) s cílem zajistit, aby náhodný odběr vzorků a analýza u zásilek podzemnice olejné a některých výrobků získaných z podzemnice olejné, pocházející nebo zasílané z Číny, probíhal v celém Společenství harmonizovaným způsobem, je proto vhodné stanovit přibližnou četnost náhodného odběru vzorků a analýzy;
(4) je nezbytné aktualizovat seznam míst vstupu pro Belgii, Německo, Francii, Rakousko, Irsko a Švédsko, přes která se mohou dovážet výrobky, na něž se vztahuje rozhodnutí 2002/79/ES;
(5) rozhodnutí 2002/79/ES by tedy mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2002/79/ES se mění takto:
1. článek 1 se mění takto:
a) v odstavci 3 se doplňuje nová věta, která zní: "Každý jednotlivý pytel (nebo jiná forma balení) zásilky musí být označen uvedeným kódem.
Tento požadavek se použije na zásilky, které opustily Čínu po 1. září 2002.";
b) odstavec 5 se nahrazuje tímto: "5. Členské státy provedou u zásilek podzemnice olejné pocházející nebo zasílané z Číny náhodný odběr vzorků a analýzu, zaměřené na zjištění obsahu aflatoxinu B1 a celkového obsahu aflatoxinů, dříve, než budou zásilky propuštěny z místa vstupu do Společenství na trh, a uvědomí o výsledcích Komisi.";
c) vkládá se nový odstavec 6, který zní: "6. Náhodný odběr vzorků a analýza uvedené v odstavci 5 se provedou asi u 10 % zásilek výrobků pro každou kategorii výrobků uvedených v odstavci 1.
Každá zásilka, která má být podrobena odběru vzorků a analýze, se před propuštěním na trh z místa vstupu do Společenství zadržuje nejdéle 10 pracovních dnů.
V tomto případě příslušné orgány členských států vydají průvodní úřední doklad prokazující, že zásilka byla podrobena úřednímu odběru vzorků a analýze, a uvádějící výsledky analýzy.";
2. článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Toto rozhodnutí se přezkoumá s ohledem na údaje a záruky poskytnuté příslušnými orgány Číny a na základě výsledků zkoušek provedených členskými státy.
Toto rozhodnutí se přezkoumá nejpozději do 31. prosince 2002, aby bylo možné posoudit, zda zvláštní podmínky uvedené v článku 1 v dostatečné míře zajišťují ochranu veřejného zdraví ve Společenství.
Přezkum též vyhodnotí, zda je tyto zvláštní podmínky nadále nutné zachovat.";
3. příloha II se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. srpna 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2002/80/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro dovozu fíků, lískových ořechů a pistácií a některých výrobků z nich, pocházejících nebo zasílaných z Turecka
(oznámeno pod číslem K(2002) 3109)
(Text s významem pro EHP)
(2002/679/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/43/EHS ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) článek 2 rozhodnutí Komise 2002/80/ES [2] ve znění rozhodnutí 2002/233/ES [3] stanoví přezkum uvedeného rozhodnutí do 1. července 2002, aby bylo možné posoudit, zda zvláštní podmínky stanovené v uvedeném rozhodnutí zajišťují dostatečnou úroveň ochrany veřejného zdraví ve Společenství a zda je i nadále nutné je zachovat;
(2) výsledky náhodného odběru vzorků a analýzy u zásilek sušených fíků, lískových ořechů a pistácií pocházejících nebo zasílaných z Turecka dokazují, že zvláštní podmínky stanovené v rozhodnutí 2002/80/ES jsou i nadále nutné pro zajištění dostatečné úrovně ochrany veřejného zdraví ve Společenství;
(3) není známo, že by čerstvé fíky byly kontaminovány aflatoxiny, a proto je vhodné vyloučit čerstvé fíky z oblasti působnosti rozhodnutí 2002/80/ES.
Bylo zjištěno, že pasta z fíků a lískových ořechů je kontaminována aflatoxiny, a proto je vhodné pastu zahrnout do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí;
(4) v zájmu zajištění toho, aby náhodný odběr vzorků a analýza zásilek sušených fíků, lískových oříšků a pistácií pocházejících nebo zasílaných z Turecka probíhaly v celém Společenství harmonizovaným způsobem, je vhodné stanovit přibližnou četnost náhodných odběrů vzorků a analýz a stanovit též metodu odběru použitelnou na lískové ořechy, včetně vakuových balení;
(5) je nezbytné aktualizovat seznam míst vstupu pro Belgii, Německo, Francii, Irsko, Rakousko a Švédsko, přes která se mohou dovážet výrobky, na něž se vztahuje rozhodnutí 2002/80/ES;
(6) rozhodnutí 2002/80/ES by tedy mělo být změněno;
(7) byl konzultován Stálý výbor pro potravní řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2002/80/ES se mění takto:
1. článek 1 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Členské státy nesmějí dovážet výrobky patřící do některé z následujících kategorií a pocházející nebo zasílané z Turecka, které jsou určeny k lidské spotřebě nebo k použití jako přísada do potravin, pokud k zásilce nejsou přiloženy výsledky úředního odběru vzorků a analýzy a osvědčení o zdravotní nezávadnosti stanovené v příloze I, vyplněné, podepsané a ověřené zástupcem Generálního ředitelství pro ochranu a kontrolu Ministerstva pro zemědělství a záležitosti venkova Turecké republiky:
- sušené fíky spadající pod kód KN 08042090;
- lískové ořechy (Corylus sp.), ve skořápce nebo bez skořápky, spadající pod kód KN 08022100 nebo 08022200;
- pistácie spadající pod kód KN 08025000;
- směsi ořechů nebo sušeného ovoce spadající pod kód KN 081350, obsahující fíky, lískové ořechy nebo pistácie;
- pasta z fíků a pasta z lískových ořechů spadající pod kód KN 20079998;
- lískové ořechy, fíky a pistácie, upravené nebo konzervované, včetně směsí spadajících pod kód KN 200819.";
b) vkládá se nový odstavec, který zní: "6. Náhodný odběr vzorků a analýza uvedené v odstavci 5 se provedou přibližně u 10 % zásilek výrobků pro každou kategorii výrobků uvedených v odstavci 1.
Každá zásilka, která má být podrobena odběru vzorků a analýze, se před propuštěním na trh z místa vstupu do Společenství zadržuje nejdéle 10 pracovních dnů.
V takovém případě příslušné orgány členských států vydají průvodní úřední doklad, který prokazuje, že zásilka byla podrobena úřednímu odběru vzorků a analýze a který uvádí výsledky analýzy.
Odběr vzorků lískových ořechů se provádí postupem stanoveným v bodě 5.2 přílohy I směrnice Komise 98/53/ES [4].
U ořechů prodávaných ve vakuovaných baleních se pro šarže o hmotnosti 15 tun a více musí odebrat nejméně 25 dílčích vzorků tak, aby hmotnost souhrnného vzorku činila 30 kg, a pro šarže o hmotnosti nižší než 15 tun se podle směrnice 98/53 musí odebrat 25 % dílčích vzorků.";
2. článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Toto rozhodnutí se přezkoumá s ohledem na údaje a záruky poskytnuté příslušnými orgány Turecka a na základě výsledků zkoušek provedených členskými státy.
Toto rozhodnutí se přezkoumá nejpozději do 31. prosince 2002, aby bylo možné posoudit, zda zvláštní podmínky uvedené v článku 1 v dostatečné míře zajišťují ochranu veřejného zdraví ve Společenství.
Přezkum též vyhodnotí, zda je tyto zvláštní podmínky nadále nutné zachovat.";
3. příloha II se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. července 2002,
kterým se přijímá jednací řád Rady
(2002/682/ES, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 207 odst. 3 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 121 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že jednací řád Rady se v souladu s čl. 28 odst. 1 a čl. 41 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii Radou používá v oblastech, které upravují hlava V a hlava VI této smlouvy,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Jednací řád Rady ze dne 5. června 2000 (2000/396/ES, ESUO, Euratom) [1] se nahrazuje tímto jednacím řádem, který vstupuje v platnost dnem 23. července 2002:"
Jednací Řád Rady
Článek 1
Oznámení a místo konání zasedání
1. Radu svolává k zasedání její předseda z vlastního podnětu, na žádost některého z jejích členů nebo na žádost Komise [2] Tento odstavec se shoduje s článkem 204 Smlouvy o ES..
2. Sedm měsíců před zahájením svého funkčního období oznámí předsednictví, po případném projednání s předchozím a následným předsednictvím, předpokládané termíny zasedání, která Rada uskuteční v rámci plnění svých legislativních úkolů nebo za účelem přijetí operativních rozhodnutí.
3. Rada má sídlo v Bruselu.
Během měsíců dubna, června a října zasedá v Lucemburku [2].
Ve výjimečných a náležitě opodstatněných případech může Rada nebo Výbor stálých zástupců jednomyslně rozhodnout o jiném místě konání zasedání Rady.
Článek 2
Různá složení Rady, úloha Rady pro obecné záležitosti a vnější vztahy, plánování práce
1. Rada se schází v různých složeních podle předmětu jednání.
Rada ve složení pro obecné záležitosti a vnější vztahy (dále jen "Rada pro obecné záležitosti a vnější vztahy") svolaná podle odst. 2 písm. a) stanoví seznam těchto složení, jenž je uveden v příloze I.
2. Rada pro obecné záležitosti a vnější vztahy se zabývá dvěma níže uvedenými hlavními oblastmi činnosti, kvůli nimž pořádá samostatná zasedání se samostatným pořadem, které se pokud možno konají v různých termínech. Uvedené oblasti jsou:
a) příprava na zasedání Evropské rady a následné hodnocení těchto zasedání, včetně nezbytné koordinace veškerých přípravných prací, celková koordinace politiky, institucionální a správní otázky, průřezová témata týkající se několika oblastí politiky Unie a všechna další témata, která jí byla svěřena Evropskou radou, s ohledem na předpisy pro činnost Hospodářské a měnové unie;
b) veškerá vnější opatření Unie, tj. společná zahraniční a bezpečnostní politika, evropská bezpečnostní a obranná politika, zahraniční obchod, rozvojová spolupráce a humanitární pomoc.
3. Za účelem příprav zasedání Evropské rady vykonává Rada pro obecné záležitost a vnější vztahy svolaná podle odst. 2 písm. a) tyto činnosti:
a) vypracovává na základě návrhu předsednictví minimálně čtyři týdny před zasedáním Evropské rady komentovaný návrh pořadu jednání;
b) pořádá závěrečné přípravné jednání v předvečer zasedání Evropské rady a schvaluje pořad jednání.
Příspěvky dalších složení Rady k jednání Evropské rady se zasílají Radě pro obecné záležitosti a vnější vztahy svolané podle odst. 2 písm. a) alespoň dva týdny před zahájením zasedání Evropské rady.
S výjimkou naléhavých a nepředvídatelných důvodů, vázaných kupříkladu na současnou mezinárodní situaci, se nekonají zasedání jiných složení Rady nebo přípravného výboru Rady v období mezi závěrečným přípravným jednáním podle písmene b) a zasedáním Evropské rady.
4. Rada pro obecné záležitosti a vnější vztahy svolaná podle odst. 2 písm. a) doporučuje Evropské radě k přijetí víceletý strategický program na následující tři roky, založený na společném návrhu vypracovaném příslušnými předsednictvími po projednání s Komisí.
5. Na základě uvedeného víceletého strategického programu a po příslušném projednání obě předsednictví, která budou vykonávat funkci v následujícím roce, předloží společně návrh ročního operativního programu činnosti Rady pro příslušný rok.
Tento návrh programu se předkládá Radě pro obecné záležitosti a vnější vztahy každý rok v prosinci.
Návrh mimo jiné zohledňuje i výsledky dialogu o politických prioritách na daný rok vedeného z podnětu Komise.
Obě dotyčná předsednictví dokončí tento program na základě projednání Radou pro obecné záležitosti a vnější vztahy svolanou podle odst. 2 písm. a).
6. Nastupující předsednictví sestavuje orientační pořady jednání Rady na období příštích šesti měsíců, uvádějící plánované legislativní práce a operativní rozhodnutí.
Uvedené orientační pořady jednání se sestavují nejpozději jeden týden před zahájením funkčního období předsednictví na základě ročního operativního programu a po projednání s Komisí.
V nezbytných případech lze kromě předem naplánovaných zasedání předpokládat i mimořádná zasedání.
Obdobné orientační pořady jednání Rady plánované na šestiměsíční období, následující po období uvedeném v prvním pododstavci, sestaví příslušné předsednictví po projednání s Komisí a s nastupujícím předsednictvím nejpozději jeden týden před zahájením svého funkčního období.
Ukáže-li se v průběhu šestiměsíčního období, že některé ze zasedání plánovaných na toto období nemá již nadále své opodstatnění, předsednictví jej nesvolá.
[3]
Pořad jednání
1. Předseda sestavuje předběžný pořad každého jednání Rady se zřetelem na její roční program.
Pořad jednání je zasílán ostatním členům Rady a Komisi alespoň 14 dní před zahájením jednání.
2. Předběžný pořad jednání obsahuje body a s nimi související dokumenty, o jejichž zahrnutí byl generální sekretariát požádán členem Rady nebo Komisí alespoň 16 dnů před zahájením tohoto zasedání.
V předběžném pořadu jednání jsou hvězdičkou označeny body, k nimž může být předsednictvím, členem Rady nebo Komisí požadováno hlasování.
Uvedené označení se provede, jakmile jsou splněny všechny procedurální náležitosti stanovené Smlouvami.
3. Body týkající se přijetí právního aktu nebo společného postoje k legislativnímu návrhu nebo návrhu opatření přijímanému na základě hlavy VI Smlouvy o Evropské unii nebudou uvedeny v předběžném pořadu jednání jako bod k usnesení, dokud neuplyne šestitýdenní lhůta stanovená v bodě 3 Protokolu o úloze vnitrostátních parlamentů v Evropské unii.
Rada může jednomyslně rozhodnout o neuplatnění šestitýdenní lhůty, podléhá-li zařazení bodu výjimce z důvodu naléhavosti stanovené v bodě 3 uvedeného Protokolu.
4. Do předběžného pořadu jednání mohou být zařazeny pouze body, k nimž byla členům Rady a Komisi zaslána dokumentace nejpozději k datu odeslání tohoto pořadu jednání.
5. Generální sekretariát doručí členům Rady a Komisi žádosti o zařazení záležitostí do pořadu jednání a dokumenty, u nichž nebyly respektovány shora uvedené lhůty.
Pokud Výbor stálých zástupců nedokončil posuzování legislativních bodů ve smyslu článku 7 do konce týdne předcházejícího týdnu před konáním jednání Rady, předsednictví vyškrtne tyto body, aniž je dotčen odstavec 2, z předběžného pořadu jednání, nevyžadují-li naléhavé důvody jinak.
6. Předběžný pořad jednání se rozděluje na část A a část B. Body, které může Rada schválit bez rozpravy, se zařazují do části A, což ale nevylučuje možnost, aby kterýkoli člen Rady vyjádřil nebo Komise vyjádřila k uvedeným bodům stanovisko a dal nebo dala jej uvést do zápisu.
7. Pořad jednání schvaluje Rada na začátku každého zasedání.
Zařazení dalšího bodu, který není obsažen v předběžném pořadu jednání, vyžaduje jednomyslnost v Radě.
Takto zařazené body se předkládají k hlasování, pokud byly splněny všechny procedurální náležitosti stanovené Smlouvami.
8. Bod uvedený v části A však bude z pořadu jednání stažen, nerozhodne-li Rada jinak, pokud by postoj k tomuto bodu mohl vést k dalšímu jednání o tomto bodu nebo pokud tak požaduje člen Rady nebo pokud tak požaduje Komise.
9. Každá žádost o zařazení dalšího bodu mezi "Jiné záležitosti" se doloží vysvětlujícím dokumentem.
Článek 4
Zastoupení nepřítomného člena Rady
Na základě ustanovení článku 11 o přenesení hlasovacích práv je člen Rady, který se nemůže jednání účastnit, oprávněn sjednat si zastoupení.
Článek 5
Zasedání
1. Zasedání Rady jsou neveřejná, vyjma případů uvedených v článku 8.
2. Komise je zvána k účasti na zasedáních Rady.
Totéž platí pro Evropskou centrální banku v případech, kdy uplatňuje své právo podávat návrhy.
Rada však může rozhodnout, že bude jednat bez přítomnosti Komise nebo Evropské centrální banky.
3. Asistující úředníci mohou doprovázet členy Rady nebo Komisi.
Jména a funkce těchto úředníků se oznamují předem generálnímu sekretariátu.
Rada je oprávněna stanovit pro každou delegaci maximální počet osob včetně členů Rady přítomných ve stejné chvíli v zasedací místnosti Rady.
4. Ke vstupu na jednání Rady je nutné předložit průkaz vydaný generálním sekretariátem.
Článek 6
Úřední tajemství a předkládání dokumentů v soudním řízení
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 8 a 9 a ustanovení o přístupu veřejnosti k dokumentům, vztahuje se na jednání Rady povinnost zachovávat úřední tajemství vyjma případů, kdy Rada rozhodne jinak.
2. Pro účely soudního řízení mohou Rada nebo Výbor stálých zástupců schválit předložení opisu nebo výňatku z dokumentů Rady, jejichž zpřístupnění v souladu s ustanoveními o přístupu veřejnosti k dokumentům nebylo dosud povoleno.
Článek 7
Případy, ve kterých Rada jedná jako normotvůrce
Rada jedná jako normotvůrce ve smyslu čl. 207 odst. 3 druhého pododstavce Smlouvy o ES, když schvaluje právní předpisy, které jsou závazné ve členských státech nebo pro členské státy, ve formě nařízení, směrnic, rámcových rozhodnutí nebo rozhodnutí a usnesení na základě příslušných ustanovení Smluv, s výjimkou rozhodovacích postupů vedoucích k přijetí vnitřních opatření, správních aktů nebo rozpočtových opatření, aktů, které se týkají interinstitucionálních nebo mezinárodních vztahů, nebo nezávazných aktů (např. závěrů, doporučení nebo usnesení).
Jsou-li Radě předkládány legislativní návrhy nebo podněty, zdrží se Rada přijímání aktů, které nejsou stanoveny Smlouvami, např. usnesení nebo deklarací, které nejsou uvedeny v článku 9.
Článek 8
Veřejná zasedání Rady a veřejné rozpravy
1. Zasedání Rady o právních aktech, schvalovaných v souladu se spolurozhodovacím postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy o ES, jsou veřejnosti přístupná v této míře:
a) Předkládání nejvýznamnějších legislativních návrhů Komisí a následná rozprava v Radě jsou veřejné.
Soupis uvedených návrhů schvaluje na začátku každého šestiměsíčního období na doporučení předsednictví a po konzultaci s Komisí Rada pro obecné záležitosti a vnější vztahy na svém zasedání svolaném podle čl. 2 odst.
[4]. V uvedených případech jsou jednání Rady veřejná prostřednictvím audiovizuálnímu přenosu zasedání Rady, zejména do prostor náslechového sálu.
Výsledek hlasování se oznamuje vizuálními prostředky.
Generální sekretariát informuje v co největším časovém předstihu veřejnost o datu a přibližném čase konání uvedených audiovizuálních přenosů a přijímá veškerá praktická opatření k zajištění řádného provádění tohoto odstavce.
2. Rada pro obecné záležitosti a vnější vztahy vede každoročně na svém zasedání svolaném podle čl. 2 odst. 2 písm. a) rozpravu o ročním operativním programu Rady z hlediska veřejného zájmu, případně o ročním pracovním programu Komise. Tato každoroční politická rozprava se veřejně přenáší audiovizuálními prostředky.
3. Na základě usnesení přijatého kvalifikovanou většinou Rady nebo Výboru stálých zástupců uspořádá Rada alespoň jednu veřejnou rozpravu o významných nových legislativních návrzích, které nejsou uvedeny v odstavci 1.
Rada nebo Výbor stálých zástupců mají právo kvalifikovanou většinou rozhodovat v konkrétním případě o konání dalších veřejných rozprav k významným otázkám, které se týkají zájmů Unie.
Témata rozpravy nebo konkrétní předmět rozpravy jsou navrhovány předsednictvím, kterýkoli členem Rady nebo Komisí.
Uvedené rozpravy jsou veřejně přenášeny audiovizuálními prostředky.
Článek 9
Zveřejnění výsledků hlasování, odůvodnění hlasování a zápisů z jednání
1. S výjimkou případů, kdy Rada jedná veřejně podle čl. 8 odst. 1, tj. jedná jako normotvůrce ve smyslu článku 7, zveřejňují se výsledky hlasování a odůvodnění hlasování členů Rady, a rovněž tak prohlášení uvedená v zápisu z jednání Rady a body uvedeného zápisu týkající se schválení legislativních aktů.
Stejné pravidlo platí pro:
a) výsledky hlasování a odůvodnění hlasování, jakož i prohlášení uvedená v zápisu z jednání Rady a body uvedeného zápisu týkající se schválení společného postoje podle článku 251 nebo 252 Smlouvy o ES;
b) výsledky hlasování členů Rady nebo jejich zástupců v dohodovacím výboru, svolávaném podle článku 251 Smlouvy o založení Evropského společenství, a odůvodnění hlasování, jakož i prohlášení uvedená v zápisu z jednání Rady a body uvedeného zápisu týkající se jednání dohodovacího výboru;
c) výsledky hlasování a odůvodnění hlasování, jakož i prohlášení uvedená v zápisu z jednání Rady a body uvedeného zápisu týkající se vypracování úmluvy na základě hlavy VI Smlouvy o Evropské unii.
2. Výsledky hlasování se zveřejňují také v případě:
a) kdy se Rada usnáší na základě hlavy V Smlouvy o Evropské unii jednomyslným usnesením Rady nebo Výboru stálých zástupců z podnětu jednoho z jejich členů;
b) kdy Rada zaujímá společný postoj ve smyslu hlavy VI Smlouvy o Evropské unii jednomyslným usnesením Rady nebo Výboru stálých zástupců z podnětu jednoho z jejich členů;
c) v dalších případech podle usnesení Rady nebo Výboru stálých zástupců, přijatého z podnětu jednoho z jejich členů.
V případech, kdy jsou výsledky hlasování v Radě zveřejňovány v souladu s písmeny a) až c), se rovněž na žádost příslušných členů Rady zveřejní odůvodnění učiněné při hlasování, a to v souladu s tímto jednacím řádem a při zachování právní jistoty a zájmů Rady.
Prohlášení uvedená v zápisu z jednání Rady a body tohoto zápisu týkající se schválení přijetí aktů uvedených v písmenech a) až c) se zveřejní usnesením Rady nebo Výboru stálých zástupců přijatým z podnětu jednoho z jejich členů.
3. Výsledky hlasování se nezveřejňují v případě projednávání vedoucího k předběžnému hlasování nebo ke schválení přípravných aktů.
Článek 10
Přístup veřejnosti k dokumentům Rady
Zvláštní ustanovení o přístupu veřejnosti k dokumentům Rady jsou uvedena v příloze II.
Článek 11
Hlasovací mechanismy a usnášeníschopnost
1. Rada hlasuje z podnětu svého předsedy.
Předseda je dále povinen zahájit hlasování z podnětu člena Rady nebo Komise za předpokladu, že tak rozhodne většina členů Rady.
2. Členové Rady odevzdávají své hlasy podle pořadí členských států stanoveného v článku 203 Smlouvy o ES, počínaje členem, který podle uvedeného pořadí následuje za členem zastávajícím funkci předsedy.
3. Při hlasování může být každý člen Rady zmocněn hlasovat nejvýše za jednoho z ostatních členů [5].
4. Pro hlasování Rady je nezbytné, aby byla hlasování přítomna většina členů Rady, kteří jsou na základě Smluv k hlasování oprávněni.
Před odevzdáním hlasů ověří předseda za pomoci generálního sekretariátu, zda je Rada usnášeníschopná.
[6]
Písemný postup
1. Právní akty Rady k naléhavým záležitostem se mohou schvalovat písemným hlasováním, rozhodne-li Rada nebo Výbor stálých zástupců jednomyslně o použití tohoto postupu.
Za zvláštních okolností může použití tohoto postupu navrhnout rovněž předseda; v takovém případě se písemné hlasování provede, vyjádří-li s tímto postupem všichni členové Rady svůj souhlas.
2. Souhlas Komise s písemným postupem se vyžaduje tehdy, má-li písemné hlasování rozhodnout o záležitosti, kterou Radě předložila Komise.
3. Generální sekretariát vypracuje každý měsíc souhrnný přehled právních aktů schválených v písemném postupu.
[7].
5. Generální sekretariát stanoví ukončení písemného postupu.
Článek 13
Zápis
1. Z každého jednání Rady se pořizuje zápis, který je po schválení podepisován generálním tajemníkem, vysokým představitelem pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku (dále jen "generální tajemník") nebo náměstkem generálního tajemníka, kteří jsou oprávněni delegovat své právo podpisu na generální ředitele generálního sekretariátu.
Obecně platí, že ke každému bodu pořadu jednání se v zápise uvádějí:
- dokumenty předložené Radě,
- usnesení přijatá Radou nebo závěry, k nimž Rada dospěla,
- prohlášení Rady a prohlášení, o jejichž uvedení požádal člen Rady nebo o jejichž uvedení požádala Komise.
2. Návrh zápisu vypracuje generální sekretariát do 15 dnů a předloží jej Radě nebo Výboru stálých zástupců ke schválení.
3. Před uvedeným schválením je každý člen Rady oprávněn nebo Komise oprávněna požadovat, aby byly do zápisu zapracovány podrobnější údaje k jakémukoli bodu pořadu jednání.
Uvedené žádosti se podávají ve Výboru stálých zástupců.
Článek 14
Jednání a usnesení na základě dokumentů a návrhů vypracovaných v jazycích stanovených platnou právní úpravou pro používání jazyků
1. Nerozhodne-li Rada z důvodu naléhavosti jednomyslně jinak, vede svá jednání a přijímá usnesení pouze na základě dokumentů a návrhů vypracovaných v jazycích stanovených platnou právní úpravou pro používání jazyků.
2. Každý člen Rady je oprávněn vznést námitku proti jednání, není-li znění navrhovaných změn vypracováno v jazycích podle odstavce 1, které určí.
Článek 15
Podepisování právních aktů
Znění právních aktů schválených Radou a aktů společně přijatých Evropským parlamentem a Radou podepisuje při přijetí úřadující předseda a generální tajemník nebo náměstek generálního tajemníka.
Generální tajemník a náměstek generálního tajemníka jsou oprávněni delegovat právo podpisu na generální ředitele generálního sekretariátu.
[8]
Chybějící oprávnění k účasti na hlasování
Pro účely použití tohoto jednacího řádu budou náležitě zohledněny v souladu s přílohou III případy, kdy podle Smluv nemá jeden nebo několik členů Rady právo účastnit se hlasování.
Článek 17
Zveřejnění právních aktů v Úředním věstníku
1. V Úředním věstníku zveřejňuje generální tajemník nebo náměstek generálního tajemníka:
a) právní akty uvedené v čl. 254 odst. 1 a 2 Smlouvy o ES;
b) právní akty uvedené v čl. 163 odst. 1 Smlouvy o Euratomu;
c) společné postoje přijaté Radou v souladu s postupy uvedenými v článcích 251 a 252 Smlouvy o ES a jejich odůvodnění;
d) rámcová rozhodnutí a rozhodnutí uvedená v čl. 34 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii;
e) úmluvy vypracované Radou na základě čl. 34 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii.
Rozhodnutí komise
ze dne 30. května 2002
o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému "Údržba" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst. 1 směrnice 96/48/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1946)
(Text s významem pro EHP)
(2002/730/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 2 písm. c) směrnice 96/48/ES je transevropský vysokorychlostní železniční systém rozčleněn na strukturální a funkční subsystémy.
Tyto subsystémy jsou popsány v příloze II směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice musí být pro každý subsystém vypracována technická specifikace pro interoperabilitu (TSI).
(3) Podle čl. 6 odst. 1 směrnice vypracuje společný zastupitelský orgán návrhy TSI.
(4) Výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES jmenoval Evropskou asociaci pro železniční interoperabilitu (AEIF) společným zastupitelským orgánem podle čl. 2 písm. h) směrnice.
(5) AEIF byla v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice pověřena vypracováním návrhu TSI subsystému "Údržba". Toto pověření bylo uděleno postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice.
(6) AEIF vypracovala návrh TSI spolu s úvodní zprávou obsahující analýzu nákladů a výnosů podle čl. 6 odst. 3 směrnice.
(7) Návrh TSI byl přezkoumán se zřetelem k úvodní zprávě zástupci členských států v rámci výboru zřízeného směrnicí.
(8) Jak je uvedeno v článku 1 směrnice 96/48/ES, podmínky pro dosažení interoperability transevropského vysokorychlostního železničního systému se týkají projektů, výstavby, modernizace a provozování infrastruktury a kolejových vozidel přispívajících k funkčnosti systému a určených k uvedení do provozu po dni vstupu směrnice v platnost.
Pokud jde o infrastrukturu a kolejová vozidla, jež jsou již v provozu ke dni vstupu této TSI v platnost, měla by se TSI uplatňovat od okamžiku plánování prací na této infrastruktuře a kolejových vozidlech.
Rozsah uplatňování TSI se však bude lišit podle oblasti působnosti a rozsahu předpokládaných prací a nákladů a výnosů vyplývajících ze zamýšlených použití.
Mají-li tyto dílčí práce vyústit v plnou interoperabilitu, musí být podporovány koherentní prováděcí strategií.
V této souvislosti je třeba rozlišovat mezi modernizací, obnovou a výměnou při údržbě.
(9) Je zřejmé, že směrnice 96/48/ES a TSI se nevztahují na obnovu nebo výměnu při údržbě.
Je však žádoucí, aby se TSI vztahovaly na obnovu tak, jak tomu bude v případě TSI pro konvenční železniční systém podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES [2].
Při neexistenci závazného požadavku a s ohledem na rozsah obnovovacích prací se členské státy vyzývají, aby pokud možno uplatňovaly TSI při obnově a výměně při údržbě.
(10) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, nepředepisuje použití žádných určitých technologií nebo technických řešení s výjimkou případů, kdy je to naprosto nezbytné pro interoperabilitu transevropského vysokorychlostního železničního systému.
(11) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, je založena na nejlepších odborných znalostech dostupných v době přípravy příslušného návrhu.
Technický pokrok nebo sociální požadavky si mohou vyžádat změnu nebo doplnění této TSI. V případě potřeby bude v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 96/48/ES zahájen postup revize nebo aktualizace.
(12) Ustanovení týkající se údržby jednotlivých subsystémů a ustanovení týkající se údržby za zhoršených podmínek jsou uvedena v odpovídajících TSI.
TSI pro údržbu se proto týká pouze otázek souvisejících s logistickými zařízeními údržby vlakových souprav.
(13) V některých případech připouští TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, výběr mezi různými řešeními, a umožňuje tak použít konečná nebo přechodná interoperabilní řešení, která jsou kompatibilní se stávající situací.
Kromě toho jsou ve směrnici 96/48/ES zvláštní prováděcí ustanovení pro určité zvláštní případy.
Dále v případech stanovených v článku 7 směrnice musí být členským státům dovoleno neuplatňovat určité technické specifikace.
Je tedy nezbytné, aby členské státy zajistily zveřejňování a každoroční aktualizaci registru infrastruktury a registru kolejových vozidel.
V těchto registrech budou uvedeny hlavní vlastnosti vnitrostátní infrastruktury a kolejových vozidel (například základní parametry) a jejich shoda s vlastnostmi předepsanými příslušnými TSI.
K tomuto účelu musí být v TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, přesně uvedeno, jaké informace musí být v těchto registrech uvedeny.
(14) Při uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, musí být vzata v úvahu zvláštní kritéria týkající se technické a provozní kompatibility mezi infrastrukturami a kolejovými vozidly, které mají být uvedeny do provozu, a sítí, do které budou začleňovány.
Tyto požadavky na kompatibilitu vyžadují komplexní technickou a ekonomickou analýzu prováděnou pro každý jednotlivý případ.
Tato analýza by měla vzít v úvahu tato hlediska:
- rozhraní mezi různými subsystémy uvedenými ve směrnici 96/48/ES,
- různé kategorie tratí a kolejových vozidel uvedené v dané směrnici a
- technické a provozní prostředí existující sítě.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit strategii pro uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, v níž by měly být uvedeny technické etapy postupu od současných podmínek sítě ke stavu, kdy bude síť interoperabilní.
(15) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 96/48/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Komise přijímá TSI týkající se subsystému "Údržba" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst.
1 směrnice 96/48/ES. TSI je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Tato TSI je plně použitelná pro infrastrukturu a pro kolejová vozidla transevropského vysokorychlostního železničního systému, jak jsou definovány v příloze I směrnice 96/48/ES, při zohlednění níže uvedeného článku 2.
Článek 2
1. Pro účely tohoto článku se:
- "modernizací" rozumí závažnější úprava subsystému nebo jeho části, která mění výkonnost subsystému,
- "obnovou" rozumí závažnější náhrada subsystému nebo jeho části, která nemění výkonnost subsystému,
- "výměnou při údržbě" rozumí výměna konstrukčních částí za díly s identickou funkcí a výkonností v souvislosti s preventivní údržbou nebo opravnými pracemi.
2. V případě modernizace předloží zadavatel dotyčnému členskému státu dokumentaci popisující projekt.
Členský stát prozkoumá dokumentaci a s ohledem na prováděcí strategii v bodu 7 připojené TSI popřípadě rozhodne, zda rozsah prací vyžaduje nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES.
3. V případě, že jde o obnovu a výměnu při údržbě, je uplatňování připojené TSI dobrovolné.
Článek 3
Připojená TSI vstupuje v platnost šest měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 30. května 2002
o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému "Řízení a zabezpečení" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst. 1 směrnice 96/48/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1947)
(Text s významem pro EHP)
(2002/731/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 2 písm. c) směrnice 96/48/ES je transevropský vysokorychlostní železniční systém rozčleněn na strukturální a funkční subsystémy.
Tyto subsystémy jsou popsány v příloze II směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice musí být pro každý subsystém vypracována technická specifikace pro interoperabilitu (TSI).
(3) Podle čl. 6 odst. 1 směrnice vypracuje společný zastupitelský orgán návrhy TSI.
(4) Výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES jmenoval Evropskou asociaci pro železniční interoperabilitu (AEIF) společným zastupitelským orgánem podle čl. 2 písm. h) směrnice.
(5) AEIF byla v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice pověřena vypracováním návrhu TSI subsystému "Řízení a zabezpečení". Toto pověření bylo uděleno postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice.
(6) AEIF vypracovala návrh TSI spolu s úvodní zprávou obsahující analýzu nákladů a výnosů podle čl. 6 odst. 3 směrnice.
(7) Návrh TSI byl přezkoumán se zřetelem k úvodní zprávě zástupci členských států v rámci výboru zřízeného směrnicí.
(8) Jak je uvedeno v článku 1 směrnice 96/48/ES, podmínky pro dosažení interoperability transevropského vysokorychlostního železničního systému se týkají projektů, výstavby, modernizace a provozování infrastruktury a kolejových vozidel přispívajících k funkčnosti systému a určených k uvedení do provozu po dni vstupu směrnice v platnost.
Pokud jde o infrastrukturu a kolejová vozidla, jež jsou již v provozu ke dni vstupu této TSI v platnost, měla by se TSI uplatňovat od okamžiku plánování prací na této infrastruktuře a kolejových vozidlech.
Rozsah uplatňování TSI se však bude lišit podle oblasti působnosti a rozsahu předpokládaných prací a nákladů a výnosů vyplývajících ze zamýšlených použití.
Mají-li tyto dílčí práce vyústit v plnou interoperabilitu, musí být podporovány koherentní prováděcí strategií.
V této souvislosti je třeba rozlišovat mezi modernizací, obnovou a výměnou při údržbě.
(9) Je zřejmé, že směrnice 96/48/ES a TSI se nevztahují na obnovu nebo výměnu při údržbě.
Je však žádoucí, aby se TSI vztahovaly na obnovu tak, jak tomu bude v případě TSI pro konvenční železniční systém podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES [2].
Při neexistenci závazného požadavku a s ohledem na rozsah obnovovacích prací se členské státy vyzývají, aby pokud možno uplatňovaly TSI při obnově a výměně při údržbě.
(10) Existující vysokorychlostní tratě a kolejová vozidla jsou již vybaveny řídícími a zabezpečovacími systémy, které splňují základní požadavky směrnice 96/48/ES.
Tyto systémy byly vyvinuty a zavedeny podle vnitrostátních předpisů.
Aby se umožnil provoz interoperabilních služeb, je nezbytné vyvinout rozhraní mezi těmito existujícími systémy a novými zařízeními kompatibilními s TSI.
Základní informace o těchto existujících systémech jsou obsaženy v příloze B připojené TSI. Protože podle čl.
16 odst. 2 směrnice 96/48/ES probíhá ověřování interoperability na základě TSI, je nezbytné během přechodného období mezi zveřejněním tohoto rozhodnutí a úplným provedením připojené TSI stanovit podmínky, které mají být splněny nad rámec připojené TSI.
Z těchto důvodů je nezbytné, aby každý členský stát v případě všech systémů uvedených v příloze B informoval ostatní členské státy a Komisi o technických předpisech používaných pro dosažení interoperability a splnění základních požadavků směrnice 96/48/ES.
Protože se jedná o vnitrostátní předpisy, je navíc nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o subjektech, které jmenuje s cílem provádět postupy posuzování shody nebo vhodnosti pro použití, jakož i používané kontrolní postupy pro ověřování interoperability subsystémů podle čl. 16 odst.
2 směrnice 96/48/ES. Členské státy použijí v případě těchto vnitrostátních předpisů v nejvyšší možné míře zásady a kritéria stanovené ve směrnici 96/48/ES pro provádění čl.
2. Pokud jde o subjekty pověřené těmito postupy, budou se členské státy snažit využívat v nejvyšší možné míře subjekty oznámené podle článku 20 směrnice 96/48/ES.
Komise provede analýzu těchto informací (vnitrostátní předpisy, postupy, subjekty pověřené prováděním těchto postupů a délka jejich trvání) a v případě potřeby projedná s výborem nezbytnost přijetí opatření.
(11) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, nepředepisuje použití žádných určitých technologií nebo technických řešení s výjimkou případů, kdy je to naprosto nezbytné pro interoperabilitu transevropského vysokorychlostního železničního systému.
(12) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, je založena na nejlepších odborných znalostech dostupných v době přípravy příslušného návrhu.
Technický pokrok nebo sociální požadavky si mohou vyžádat změnu nebo doplnění této TSI. V případě potřeby bude v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 96/48/ES zahájen postup revize nebo aktualizace.
(13) V některých případech připouští TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, výběr mezi různými řešeními, a umožňuje tak použít konečná nebo přechodná interoperabilní řešení, která jsou kompatibilní se stávající situací.
Kromě toho jsou ve směrnici 96/48/ES zvláštní prováděcí ustanovení pro určité zvláštní případy.
Dále v případech stanovených v článku 7 směrnice musí být členským státům dovoleno neuplatňovat určité technické specifikace.
Je tedy nezbytné, aby členské státy zajistily zveřejňování a každoroční aktualizaci registru infrastruktury a registru kolejových vozidel.
V těchto registrech budou uvedeny hlavní vlastnosti vnitrostátní infrastruktury a kolejových vozidel (například základní parametry) a jejich shoda s vlastnostmi předepsanými příslušnými TSI.
K tomuto účelu musí být v TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, přesně uvedeno, jaké informace musí být v těchto registrech uvedeny.
(14) Při uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, musí být vzata v úvahu zvláštní kritéria týkající se technické a provozní kompatibility mezi infrastrukturami a kolejovými vozidly, které mají být uvedeny do provozu, a sítí, do které budou začleňovány.
Tyto požadavky na kompatibilitu vyžadují komplexní technickou a ekonomickou analýzu prováděnou pro každý jednotlivý případ.
Tato analýza by měla vzít v úvahu tato hlediska:
- rozhraní mezi různými subsystémy uvedenými ve směrnici 96/48/ES,
- různé kategorie tratí a kolejových vozidel uvedené v dané směrnici a
- technické a provozní prostředí existující sítě.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit strategii pro uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, v níž by měly být uvedeny technické etapy postupu od současných podmínek sítě ke stavu, kdy bude síť interoperabilní.
(15) Cílový systém popsaný v připojené TSI je založen na počítačové technologii, jejíž životnost je podstatně kratší než u současných tradičních zabezpečovacích a telekomunikačních zařízení používaných na železnici.
Proto vyžaduje spíše proaktivní, nikoli reaktivní strategii rozmísťování, s cílem zabránit možnému zastarání systému předtím, než začne být intenzivně využíván.
Kromě toho by přijetí příliš roztříštěného rozmístění v evropské železniční síti vedlo k vysokým výdajům a provozním nákladům.
Vývoj koherentního transevropského prováděcího plánu pro cílový systém by přispěl k harmonickému rozvoji celé transevropské železniční sítě v souladu se strategií EU pro transevropskou dopravní síť.
Takový plán by měl stavět na odpovídajících vnitrostátních prováděcích plánech a měl by poskytovat náležitou základnu poznatků pro podporu rozhodování různých účastníků, zejména pak Komise, při přidělování finanční podpory železničním projektům. Komise bude podle čl.
155 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství vznik takového plánu koordinovat.
(16) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 96/48/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Komise přijímá TSI týkající se subsystému "Řízení a zabezpečení" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst.
1 směrnice 96/48/ES. TSI je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Tato TSI je plně použitelná pro infrastrukturu a pro kolejová vozidla transevropského vysokorychlostního železničního systému, jak jsou definovány v příloze I směrnice 96/48/ES, při zohlednění níže uvedených článků 2 a 3.
Článek 2
1. S ohledem na systémy popsané v příloze B připojené TSI, jsou podmínkami, které musí být splněny pro ověření interoperability ve smyslu čl. 16 odst. 2 směrnice 96/48/ES, použitelné platné technické předpisy členského státu, který povoluje uvedení subsystému popsaného v tomto rozhodnutí do provozu.
2. Každý členský stát oznámí do šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí ostatním členským státům a Komisi:
- seznam použitelných technických předpisů podle čl. 2 odst. 1,
- postupy posuzování shody a ověřování, které mají být použity při provádění těchto předpisů,
- subjekty, které jmenuje pro provádění těchto postupů posuzování shody a ověřování.
Článek 3
1. Pro účely tohoto článku se:
- "modernizací" rozumí závažnější úprava subsystému nebo jeho části, která mění výkonnost subsystému,
- "obnovou" rozumí závažnější náhrada subsystému nebo jeho části, která nemění výkonnost subsystému,
- "výměnou při údržbě" rozumí výměna konstrukčních částí za díly s identickou funkcí a výkonností v souvislosti s preventivní údržbou nebo opravnými pracemi.
2. V případě modernizace předloží zadavatel dotyčnému členskému státu dokumentaci popisující projekt.
Členský stát prozkoumá dokumentaci a s ohledem na prováděcí strategii v bodu 7 připojené TSI popřípadě rozhodne, zda rozsah prací vyžaduje nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES.
Takové povolení k uvedení do provozu je nezbytné vždy tehdy, když může v důsledku zamýšlených prací dojít k objektivnímu ovlivnění úrovně bezpečnosti.
Je-li nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES nezbytné, rozhodne členský stát, zda:
a) daný projekt obsahuje uplatňování TSI v plném rozsahu; v takovém případě bude subsystém podléhat postupu ES ověřování uvedenému ve směrnici 96/48/ES, nebo
b) uplatňování TSI v plném rozsahu ještě není možné.
V takovém případě nebude subsystém zcela shodný s TSI a postup ES ověřování uvedený ve směrnici 96/48/ES se použije pouze u použitých částí TSI.
V obou případech členský stát informuje výbor zřízený podle směrnice 96/48/ES o této dokumentaci včetně použitých částí TSI a o dosaženém stupni interoperability.
3. V případě, že jde o obnovu a výměnu při údržbě je uplatňování připojené TSI dobrovolné.
Článek 4
Členské státy vypracují vnitrostátní prováděcí plán pro připojenou TSI podle kritérií uvedených v bodu 7 TSI.
Svůj prováděcí plán předají ostatním členským státům a Komisi nejpozději do šesti měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Dnem vstupu připojené TSI v platnost končí použitelnost rozhodnutí Komise 1999/569/ES [3] a 2001/260/ES [4].
Článek 6
Připojená TSI vstupuje v platnost šest měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí komise
ze dne 30. května 2002
o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému "Infrastruktura" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 96/48/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1948)
(Text s významem pro EHP)
(2002/732/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [1] Úř. věst. L 235, 17.9.1996, s. 6., a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 2 písm. c) směrnice 96/48/ES je transevropský vysokorychlostní železniční systém rozčleněn na strukturální a funkční subsystémy.
Tyto subsystémy jsou popsány v příloze II směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice musí být pro každý subsystém vypracována technická specifikace pro interoperabilitu (TSI).
(3) Podle čl. 6 odst. 1 směrnice vypracuje společný zastupitelský orgán návrhy TSI.
(4) Výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES jmenoval Evropskou asociaci pro železniční interoperabilitu (AEIF) společným zastupitelským orgánem podle čl. 2 písm. h) směrnice.
(5) AEIF byla v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice pověřena vypracováním návrhu TSI subsystému "Infrastruktura". Toto pověření bylo uděleno postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice.
(6) AEIF vypracovala návrh TSI spolu s úvodní zprávou obsahující analýzu nákladů a výnosů podle čl. 6 odst. 3 směrnice.
(7) Návrh TSI byl přezkoumán se zřetelem k úvodní zprávě zástupci členských států v rámci výboru zřízeného směrnicí.
(8) Jak je uvedeno v článku 1 směrnice 96/48/ES, podmínky pro dosažení interoperability transevropského vysokorychlostního železničního systému se týkají projektů, výstavby, modernizace a provozování infrastruktury a kolejových vozidel přispívajících k funkčnosti systému a určených k uvedení do provozu po dni vstupu směrnice v platnost.
Pokud jde o infrastrukturu, jež je již v provozu ke dni vstupu této TSI v platnost, měla by se TSI uplatňovat od okamžiku plánování prací na této infrastruktuře.
Rozsah uplatňování TSI se však bude lišit podle oblasti působnosti a rozsahu předpokládaných prací a nákladů a výnosů vyplývajících ze zamýšlených použití.
Mají-li tyto dílčí práce vyústit v plnou interoperabilitu, musí být podporovány koherentní prováděcí strategií.
V této souvislosti je třeba rozlišovat mezi modernizací, obnovou a výměnou při údržbě.
(9) Je zřejmé, že směrnice 96/48/ES a TSI se nevztahují na obnovu nebo výměnu při údržbě.
Je však žádoucí, aby se TSI vztahovaly na obnovu tak, jak tomu bude v případě TSI pro konvenční železniční systém podle směrnice 2001/16/ES.
Při neexistenci závazného požadavku a s ohledem na rozsah obnovovacích prací se členské státy vyzývají, aby pokud možno uplatňovaly TSI při obnově a výměně při údržbě.
(10) Ve své současné verzi se TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, vztahuje na vlastnosti specifické pro vysokorychlostní systém; obecně se nezabývá společnými hledisky vysokorychlostního a konvenčního železničního systému.
Interoperabilita konvenčního železničního systému je předmětem jiné směrnice [2] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES ze dne 19. března 2001 o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (Úř. věst. L 110, 20.4.2001, s.
16 odst. 2 směrnice 96/48/ES probíhá ověřování interoperability na základě TSI, je nezbytné během přechodného období mezi zveřejněním tohoto rozhodnutí a zveřejněním rozhodnutí, kterými se přijímají TSI pro "konvenční železniční systém", stanovit podmínky, které mají být splněny nad rámec připojené TSI.
Z těchto důvodů je nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o příslušných vnitrostátních technických předpisech používaných pro dosažení interoperability a splnění základních požadavků směrnice 96/48/ES.
Protože se jedná o vnitrostátní předpisy, je navíc nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o subjektech, které jmenuje s cílem provádět postupy posuzování shody nebo vhodnosti pro použití, jakož i používané kontrolní postupy pro ověřování interoperability subsystémů podle čl. 16 odst.
2 směrnice 96/48/ES. Členské státy použijí v případě těchto vnitrostátních předpisů v nejvyšší možné míře zásady a kritéria stanovené ve směrnici 96/48/ES pro provádění čl.
2. Pokud jde o subjekty pověřené těmito postupy, budou se členské státy snažit využívat v nejvyšší možné míře subjekty oznámené podle článku 20 směrnice 96/48/ES.
Komise provede analýzu těchto informací (vnitrostátní předpisy, postupy, subjekty pověřené prováděním těchto postupů a délka jejich trvání) a v případě potřeby projedná s výborem nezbytnost přijetí opatření.
(11) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, nepředepisuje použití žádných určitých technologií nebo technických řešení s výjimkou případů, kdy je to naprosto nezbytné pro interoperabilitu transevropského vysokorychlostního železničního systému.
(12) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, je založena na nejlepších odborných znalostech dostupných v době přípravy příslušného návrhu.
Technický pokrok nebo sociální požadavky si mohou vyžádat změnu nebo doplnění této TSI. V případě potřeby bude v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 96/48/ES zahájen postup revize nebo aktualizace.
(13) V některých případech připouští TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, výběr mezi různými řešeními, a umožňuje tak použít konečná nebo přechodná interoperabilní řešení, která jsou kompatibilní se stávající situací.
Kromě toho jsou ve směrnici 96/48/ES zvláštní prováděcí ustanovení pro určité zvláštní případy.
Dále v případech stanovených v článku 7 směrnice musí být členským státům dovoleno neuplatňovat určité technické specifikace.
Je tedy nezbytné, aby členské státy zajistily zveřejňování a každoroční aktualizaci registru infrastruktury.
V tomto registru budou uvedeny hlavní vlastnosti vnitrostátní infrastruktury (například základní parametry) a jejich shoda s vlastnostmi předepsanými příslušnými TSI.
K tomuto účelu musí být v TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, přesně uvedeno, jaké informace musí být v tomto registru uvedeny.
(14) Při uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, musí být vzata v úvahu zvláštní kritéria týkající se technické a provozní kompatibility mezi infrastrukturami a kolejovými vozidly, které mají být uvedeny do provozu, a sítí, do které budou začleňovány.
Tyto požadavky na kompatibilitu vyžadují komplexní technickou a ekonomickou analýzu prováděnou pro každý jednotlivý případ.
Tato analýza by měla vzít v úvahu tato hlediska:
- rozhraní mezi různými subsystémy uvedenými ve směrnici 96/48/ES,
- různé kategorie tratí a kolejových vozidel uvedené ve směrnici a
- technické a provozní prostředí existující sítě.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit strategii pro uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, v níž by měly být uvedeny technické etapy postupu od současných podmínek sítě ke stavu, kdy bude síť interoperabilní.
(15) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 96/48/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Komise přijímá TSI týkající se subsystému "Infrastruktura" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst.
1 směrnice 96/48/ES. TSI je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Tato TSI je plně použitelná pro infrastrukturu transevropského vysokorychlostního železničního systému, jak je definována v příloze I směrnice 96/48/ES při zohlednění níže uvedených článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. S ohledem na hlediska, která jsou společná pro vysokorychlostní a konvenční železniční systém, avšak nejsou uvedena v připojené TSI, jsou podmínkami, které musí být splněny pro ověření interoperability ve smyslu čl. 16 odst. 2 směrnice 96/48/ES, použitelné platné technické předpisy členského státu, který povoluje uvedení subsystému popsaného v tomto rozhodnutí do provozu.
2. Každý členský stát oznámí do šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí ostatním členským státům a Komisi:
- seznam použitelných technických předpisů podle čl. 2 odst. 1,
- postupy posuzování shody a ověřování, které mají být použity při provádění těchto předpisů,
- subjekty, které jmenuje pro provádění těchto postupů posuzování shody a ověřování.
Článek 3
1. Pro účely tohoto článku se:
- "modernizací" rozumí závažnější úprava subsystému nebo jeho části, která mění výkonnost subsystému,
- "obnovou" rozumí závažnější náhrada subsystému nebo jeho části, která nemění výkonnost subsystému,
- "výměnou při údržbě" rozumí výměna konstrukčních částí za díly s identickou funkcí a výkonností v souvislosti s preventivní údržbou nebo opravnými pracemi.
2. V případě modernizace předloží zadavatel dotyčnému členskému státu dokumentaci popisující projekt.
Členský stát prozkoumá dokumentaci a s ohledem na prováděcí strategii v bodu 7 připojené TSI popřípadě rozhodne, zda rozsah prací vyžaduje nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES.
Takové povolení k uvedení do provozu je nezbytné vždy tehdy, když může v důsledku zamýšlených prací dojít k objektivnímu ovlivnění úrovně bezpečnosti.
Je-li nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES nezbytné, rozhodne členský stát, zda:
a) daný projekt obsahuje uplatňování TSI v plném rozsahu; v takovém případě bude subsystém podléhat postupu ES ověřování uvedenému ve směrnici 96/48/ES, nebo
b) uplatňování TSI v plném rozsahu ještě není možné.
V takovém případě nebude subsystém zcela shodný s TSI a postup ES ověřování uvedený ve směrnici 96/48/ES se použije pouze u použitých částí TSI.
V obou případech členský stát informuje výbor zřízený podle směrnice 96/48/ES o této dokumentaci včetně použitých částí TSI a o dosaženém stupni interoperability.
3. V případě, že jde o obnovu a výměnu při údržbě, je uplatňování připojené TSI dobrovolné.
Článek 4
Dnem vstupu připojené TSI v platnost končí použitelnost příslušných částí doporučení Komise 2001/290/ES [3] Úř. věst. L 100, 11.4.2001, s. 17. o základních parametrech transevropského vysokorychlostního železničního systému.
Článek 5
Připojená TSI vstupuje v platnost šest měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí komise
ze dne 30. května 2002
o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému "Energie" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst. 1 směrnice 96/48/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1949)
(Text s významem pro EHP)
(2002/733/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 2 písm. c) směrnice 96/48/ES je transevropský vysokorychlostní železniční systém rozčleněn na strukturální a funkční subsystémy.
Tyto subsystémy jsou popsány v příloze II směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice musí být pro každý subsystém vypracována technická specifikace pro interoperabilitu (TSI).
(3) Podle čl. 6 odst. 1 směrnice vypracuje společný zastupitelský orgán návrhy TSI.
(4) Výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES jmenoval Evropskou asociaci pro železniční interoperabilitu (AEIF) společným zastupitelským orgánem podle čl. 2 písm. h) směrnice.
(5) AEIF byla v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice pověřena vypracováním návrhu TSI subsystému "Energie". Toto pověření bylo uděleno postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice.
(6) AEIF vypracovala návrh TSI spolu s úvodní zprávou obsahující analýzu nákladů a výnosů podle čl. 6 odst. 3 směrnice.
(7) Návrh TSI byl přezkoumán se zřetelem k úvodní zprávě zástupci členských států v rámci výboru zřízeného směrnicí.
(8) Jak je uvedeno v článku 1 směrnice 96/48/ES, podmínky pro dosažení interoperability transevropského vysokorychlostního železničního systému se týkají projektů, výstavby, modernizace a provozování infrastruktury a kolejových vozidel přispívajících k funkčnosti systému a určených k uvedení do provozu po dni vstupu směrnice v platnost.
Pokud jde o infrastrukturu a kolejová vozidla, jež jsou již v provozu ke dni vstupu této TSI v platnost, měla by se TSI uplatňovat od okamžiku plánování prací na této infrastruktuře.
Rozsah uplatňování TSI se však bude lišit podle oblasti působnosti a rozsahu předpokládaných prací a nákladů a výnosů vyplývajících ze zamýšlených použití.
Mají-li tyto dílčí práce vyústit v plnou interoperabilitu, musí být podporovány koherentní prováděcí strategií.
V této souvislosti je třeba rozlišovat mezi modernizací, obnovou a výměnou při údržbě.
(9) Je zřejmé, že směrnice 96/48/ES a TSI se nevztahují na obnovu nebo výměnu při údržbě.
Je však žádoucí, aby se TSI vztahovaly na obnovu tak, jak tomu bude v případě TSI pro konvenční železniční systém podle směrnice 2001/16/ES.
Při neexistenci závazného požadavku a s ohledem na rozsah obnovovacích prací se členské státy vyzývají, aby pokud možno uplatňovaly TSI při obnově a výměně při údržbě.
(10) Ve své současné verzi se TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, vztahuje na vlastnosti specifické pro vysokorychlostní systém; obecně se nezabývá společnými hledisky vysokorychlostního a konvenčního železničního systému.
Interoperabilita konvenčního železničního systému je předmětem jiné směrnice [2]. Protože podle čl.
16 odst. 2 směrnice 96/48/ES probíhá ověřování interoperability na základě TSI, je nezbytné během přechodného období mezi zveřejněním tohoto rozhodnutí a zveřejněním rozhodnutí, kterými se přijímají TSI pro "konvenční železniční systém", stanovit podmínky, které mají být splněny nad rámec připojené TSI.
Z těchto důvodů je nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o příslušných vnitrostátních technických předpisech používaných pro dosažení interoperability a splnění základních požadavků směrnice 96/48/ES.
Protože se jedná o vnitrostátní předpisy, je navíc nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o subjektech, které jmenuje s cílem provádět postupy posuzování shody nebo vhodnosti pro použití, jakož i používané kontrolní postupy pro ověřování interoperability subsystémů podle čl. 16 odst.
2 směrnice 96/48/ES. Členské státy použijí v případě těchto vnitrostátních předpisů v nejvyšší možné míře zásady a kritéria stanovené ve směrnici 96/48/ES pro provádění čl.
2. Pokud jde o subjekty pověřené těmito postupy, budou se členské státy snažit využívat v nejvyšší možné míře subjekty oznámené podle článku 20 směrnice 96/48/ES.
Komise provede analýzu těchto informací (vnitrostátní předpisy, postupy, subjekty pověřené prováděním těchto postupů a délka jejich trvání) a v případě potřeby projedná s výborem nezbytnost přijetí opatření.
(11) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, nepředepisuje použití žádných určitých technologií nebo technických řešení s výjimkou případů, kdy je to naprosto nezbytné pro interoperabilitu transevropského vysokorychlostního železničního systému.
(12) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, je založena na nejlepších odborných znalostech dostupných v době přípravy příslušného návrhu.
Technický pokrok nebo sociální požadavky si mohou vyžádat změnu nebo doplnění této TSI. V případě potřeby bude v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 96/48/ES zahájen postup revize nebo aktualizace.
(13) V některých případech připouští TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, výběr mezi různými řešeními, a umožňuje tak použít konečná nebo přechodná interoperabilní řešení, která jsou kompatibilní se stávající situací.
Kromě toho jsou ve směrnici 96/48/ES zvláštní prováděcí ustanovení pro určité zvláštní případy.
Dále v případech stanovených v článku 7 směrnice musí být členským státům dovoleno neuplatňovat určité technické specifikace.
Je tedy nezbytné, aby členské státy zajistily zveřejňování a každoroční aktualizaci registru infrastruktury a registru kolejových vozidel.
V těchto registrech budou uvedeny hlavní vlastnosti vnitrostátní infrastruktury (například základní parametry) a jejich shoda s vlastnostmi předepsanými příslušnými TSI.
K tomuto účelu musí být v TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, přesně uvedeno, jaké informace musí být v těchto registrech uvedeny.
(14) Při uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, musí být vzata v úvahu zvláštní kritéria týkající se technické a provozní kompatibility mezi infrastrukturami a kolejovými vozidly, které mají být uvedeny do provozu, a sítí, do které budou začleňovány.
Tyto požadavky na kompatibilitu vyžadují komplexní technickou a ekonomickou analýzu prováděnou pro každý jednotlivý případ.
Tato analýza by měla vzít v úvahu tato hlediska:
- rozhraní mezi různými subsystémy uvedenými ve směrnici 96/48/ES,
- různé kategorie tratí a kolejových vozidel uvedené ve směrnici a
- technické a provozní prostředí existující sítě.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit strategii pro uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, v níž by měly být uvedeny technické etapy postupu od současných podmínek sítě ke stavu, kdy bude síť interoperabilní.
(15) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 96/48/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Komise přijímá TSI týkající se subsystému "Energie" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst.
1 směrnice 96/48/ES. TSI je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Tato TSI je plně použitelná pro infrastrukturu a pro kolejová vozidla transevropského vysokorychlostního železničního systému, jak jsou definovány v příloze I směrnice 96/48/ES, při zohlednění níže uvedených článků 2 a 3.
Článek 2
1. S ohledem na hlediska, která jsou společná pro vysokorychlostní a konvenční železniční systém, avšak nejsou uvedena v připojené TSI, jsou podmínkami, které musí být splněny pro ověření interoperability ve smyslu čl. 16 odst. 2 směrnice 96/48/ES, použitelné platné technické předpisy členského státu, který povoluje uvedení subsystému popsaného v tomto rozhodnutí do provozu.
2. Každý členský stát oznámí do šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí ostatním členským státům a Komisi:
- seznam použitelných technických předpisů podle čl. 2 odst. 1,
- postupy posuzování shody a ověřování, které mají být použity při provádění těchto předpisů,
- subjekty, které jmenuje pro provádění těchto postupů posuzování shody a ověřování.
Článek 3
1. Pro účely tohoto článku se:
- "modernizací" rozumí závažnější úprava subsystému nebo jeho části, která mění výkonnost subsystému,
- "obnovou" rozumí závažnější náhrada subsystému nebo jeho části, která nemění výkonnost subsystému,
- "výměnou při údržbě" rozumí výměna konstrukčních částí za díly s identickou funkcí a výkonností v souvislosti s preventivní údržbou nebo opravnými pracemi.
2. V případě modernizace předloží zadavatel dotyčnému členskému státu dokumentaci popisující projekt.
Členský stát prozkoumá dokumentaci a s ohledem na prováděcí strategii v bodu 7 připojené TSI popřípadě rozhodne, zda rozsah prací vyžaduje nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES.
Takové povolení k uvedení do provozu je nezbytné vždy tehdy, když může v důsledku zamýšlených prací dojít k objektivnímu ovlivnění úrovně bezpečnosti.
Je-li nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES nezbytné, rozhodne členský stát, zda:
a) daný projekt obsahuje uplatňování TSI v plném rozsahu; v takovém případě bude subsystém podléhat postupu ES ověřování uvedenému ve směrnici 96/48/ES, nebo
b) uplatňování TSI v plném rozsahu ještě není možné.
V takovém případě nebude subsystém zcela shodný s TSI a postup ES ověřování uvedený ve směrnici 96/48/ES se použije pouze u použitých částí TSI.
V obou případech členský stát informuje výbor zřízený podle směrnice 96/48/ES o této dokumentaci včetně použitých částí TSI a o dosaženém stupni interoperability.
3. V případě, že jde o obnovu a výměnu při údržbě, je uplatňování připojené TSI dobrovolné.
Článek 4
Dnem vstupu připojené TSI v platnost končí použitelnost příslušných částí doporučení Komise 2001/290/ES [3] o základních parametrech transevropského vysokorychlostního železničního systému.
Článek 5
Připojená TSI vstupuje v platnost šest měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí komise
ze dne 30. května 2002
o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému "Provoz" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst. 1 směrnice 96/48/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1951)
(Text s významem pro EHP)
(2002/734/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 2 písm. c) směrnice 96/48/ES je transevropský vysokorychlostní železniční systém rozčleněn na strukturální a funkční subsystémy.
Tyto subsystémy jsou popsány v příloze II směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice musí být pro každý subsystém vypracována technická specifikace pro interoperabilitu (TSI).
(3) Podle čl. 6 odst. 1 směrnice vypracuje společný zastupitelský orgán návrhy TSI.
(4) Výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES jmenoval Evropskou asociaci pro železniční interoperabilitu (AEIF) společným zastupitelským orgánem podle čl. 2 písm. h) směrnice.
(5) AEIF byla v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice pověřena vypracováním návrhu TSI subsystému "Provoz". Toto pověření bylo uděleno postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice.
(6) AEIF vypracovala návrh TSI spolu s úvodní zprávou obsahující analýzu nákladů a výnosů podle čl. 6 odst. 3 směrnice.
(7) Návrh TSI byl přezkoumán se zřetelem k úvodní zprávě zástupci členských států v rámci výboru zřízeného směrnicí.
(8) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, nepředepisuje použití žádných určitých technologií nebo technických řešení s výjimkou případů, kdy je to naprosto nezbytné pro interoperabilitu transevropského vysokorychlostního železničního systému.
(9) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, je založena na nejlepších odborných znalostech dostupných v době přípravy příslušného návrhu.
Technický pokrok nebo sociální požadavky si mohou vyžádat změnu nebo doplnění této TSI. V případě potřeby bude v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 96/48/ES zahájen postup revize nebo aktualizace.
(10) V některých případech připouští TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, výběr mezi různými řešeními, a umožňuje tak použít konečná nebo přechodná interoperabilní řešení, která jsou kompatibilní se stávající situací.
Kromě toho jsou ve směrnici 96/48/ES zvláštní prováděcí ustanovení pro určité zvláštní případy.
Dále v případech stanovených v článku 7 směrnice musí být členským státům dovoleno neuplatňovat určité technické specifikace.
Je tedy nezbytné, aby členské státy zajistily zveřejňování a každoroční aktualizaci registru infrastruktury a registru kolejových vozidel.
V těchto registrech budou uvedeny hlavní vlastnosti vnitrostátní infrastruktury a kolejových vozidel (například základní parametry) a jejich shoda s vlastnostmi předepsanými příslušnými TSI.
K tomuto účelu musí být v TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, přesně uvedeno, jaké informace musí být v těchto registrech uvedeny.
(11) Při uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, musí být vzata v úvahu zvláštní kritéria týkající se technické a provozní kompatibility mezi infrastrukturami a kolejovými vozidly, které mají být uvedeny do provozu, a sítí, do které budou začleňovány.
Tyto požadavky na kompatibilitu vyžadují komplexní technickou a ekonomickou analýzu prováděnou pro každý jednotlivý případ.
Tato analýza by měla vzít v úvahu tato hlediska:
- rozhraní mezi různými subsystémy uvedenými ve směrnici 96/48/ES,
- různé kategorie tratí a kolejových vozidel uvedené v dané směrnici a
- technické a provozní prostředí existující sítě.
(12) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 96/48/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Komise přijímá TSI týkající se subsystému "Provoz" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst.
1 směrnice 96/48/ES. TSI je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Tato TSI je plně použitelná pro infrastrukturu a pro kolejová vozidla transevropského vysokorychlostního železničního systému, jak jsou definovány v příloze I směrnice 96/48/ES, při zohlednění podmínek stanovených v bodu 7 připojené TSI.
Článek 2
Připojená TSI vstupuje v platnost šest měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 30. května 2002
o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému "Kolejová vozidla" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst. 1 směrnice 96/48/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 1952)
(Text s významem pro EHP)
(2002/735/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [1] Úř. věst. L 235, 17.9.1996, s. 6., a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 2 písm. c) směrnice 96/48/ES je transevropský vysokorychlostní železniční systém rozčleněn na strukturální nebo funkční subsystémy.
Tyto subsystémy jsou popsány v příloze II směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice musí být pro každý subsystém vypracována technická specifikace pro interoperabilitu (TSI).
(3) Podle čl. 6 odst. 1 směrnice vypracuje společný zastupitelský orgán návrhy TSI.
(4) Výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES jmenoval Evropskou asociaci pro železniční interoperabilitu (AEIF) společným zastupitelským orgánem podle čl. 2 písm. h) směrnice.
(5) AEIF byla v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice pověřena vypracováním návrhu TSI subsystému "Kolejová vozidla". Toto pověření bylo uděleno postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice.
(6) AEIF vypracovala návrh TSI spolu s úvodní zprávou obsahující analýzu nákladů a výnosů podle čl. 6 odst. 3 směrnice.
(7) Návrh TSI byl přezkoumán se zřetelem k úvodní zprávě zástupci členských států v rámci výboru zřízeného směrnicí.
(8) Jak je uvedeno v článku 1 směrnice 96/48/ES, podmínky pro dosažení interoperability transevropského vysokorychlostního železničního systému se týkají projektů, výstavby, modernizace a provozování infrastruktury a kolejových vozidel přispívajících k funkčnosti systému a určených k uvedení do provozu po dni vstupu směrnice v platnost.
Pokud jde o infrastrukturu a kolejová vozidla, jež jsou již v provozu ke dni vstupu této TSI v platnost, měla by se TSI uplatňovat od okamžiku plánování prací na této infrastruktuře.
Rozsah uplatňování TSI se však bude lišit podle oblasti působnosti a rozsahu předpokládaných prací a nákladů a výnosů vyplývajících ze zamýšlených použití.
Mají-li tyto dílčí práce vyústit v plnou interoperabilitu, musí být podporovány koherentní prováděcí strategií.
V této souvislosti je třeba rozlišovat mezi modernizací, obnovou a výměnou při údržbě.
(9) Je zřejmé, že směrnice 96/48/ES a TSI se nevztahují na obnovu nebo výměnu při údržbě.
Je však žádoucí, aby se TSI vztahovaly na obnovu tak, jak tomu bude v případě TSI pro konvenční železniční systém podle směrnice 2001/16/ES.
Při neexistenci závazného požadavku a s ohledem na rozsah obnovovacích prací se členské státy vyzývají, aby pokud možno uplatňovaly TSI při obnově a výměně při údržbě.
(10) Ve své současné verzi se TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, vztahuje na vlastnosti specifické pro vysokorychlostní systém; obecně se nezabývá společnými hledisky vysokorychlostního a konvenčního železničního systému.
Interoperabilita konvenčního železničního systému je předmětem jiné směrnice [2] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES ze dne 19. března 2001 o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (Úř. věst. L 110, 20.4.2001, s.
16 odst. 2 směrnice 96/48/ES probíhá ověřování interoperability na základě TSI, je nezbytné během přechodného období mezi zveřejněním tohoto rozhodnutí a zveřejněním rozhodnutí, kterým se přijímají TSI pro "konvenční železniční systém", stanovit podmínky, které mají být splněny nad rámec připojené TSI.
Z těchto důvodů je nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o technických předpisech používaných pro dosažení interoperability a splnění základních požadavků směrnice 96/48/ES. Protože se jedná o vnitrostátní předpisy, je navíc nezbytné, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy a Komisi o subjektech, které jmenuje pro posuzování shody nebo vhodnosti použití a rovněž pro ověřování interoperability subsystémů podle čl.
2 směrnice 96/48/ES. Členské státy použijí v případě těchto vnitrostátních předpisů v nejvyšší možné míře zásady a kritéria stanovené ve směrnici 96/48/ES pro provádění čl.
2. Pokud jde o subjekty pověřené těmito postupy, budou se členské státy snažit využívat v nejvyšší možné míře subjekty oznámené podle článku 20 směrnice 96/48/ES.
Komise provede analýzu těchto informací (vnitrostátní předpisy, postupy, subjekty pověřené prováděním těchto postupů a délka jejich trvání) a v případě potřeby projedná s výborem nezbytnost přijetí opatření.
(11) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, nepředepisuje použití žádných určitých technologií nebo technických řešení s výjimkou případů, kdy je to naprosto nezbytné pro interoperabilitu transevropského vysokorychlostního železničního systému.
(12) TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, je založena na nejlepších odborných znalostech dostupných v době přípravy příslušného návrhu.
Technický pokrok nebo sociální požadavky si mohou vyžádat změnu nebo doplnění této TSI. V případě potřeby bude v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 96/48/ES zahájen postup revize nebo aktualizace.
(13) V některých případech připouští TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, výběr mezi různými řešeními, a umožňuje tak použít konečná nebo přechodná interoperabilní řešení, která jsou kompatibilní se stávající situací.
Kromě toho jsou ve směrnici 96/48/ES zvláštní prováděcí ustanovení pro určité zvláštní případy.
Dále v případech stanovených v článku 7 směrnice musí být členským státům dovoleno neuplatňovat určité technické specifikace.
Je tedy nezbytné, aby členské státy zajistily zveřejňování a každoroční aktualizaci registru kolejových vozidel.
V tomto registru budou uvedeny hlavní vlastnosti vnitrostátních kolejových vozidel (například základní parametry) a jejich shoda s vlastnostmi předepsanými příslušnými TSI.
K tomuto účelu musí být v TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, přesně uvedeno, jaké informace musí být v tomto registru uvedeny.
(14) Při uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, musí být vzata v úvahu zvláštní kritéria týkající se technické a provozní kompatibility mezi infrastrukturami a kolejovými vozidly, které mají být uvedeny do provozu, a sítí, do které budou začleňovány.
Tyto požadavky na kompatibilitu vyžadují komplexní technickou a ekonomickou analýzu prováděnou pro každý jednotlivý případ.
Tato analýza by měla vzít v úvahu tato hlediska:
- rozhraní mezi různými subsystémy uvedenými ve směrnici 96/48/ES,
- různé kategorie tratí a kolejových vozidel uvedené ve směrnici a
- technické a provozní prostředí existující sítě.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit strategii pro uplatňování TSI, která je předmětem tohoto rozhodnutí, v níž by měly být uvedeny technické etapy postupu od současných podmínek sítě ke stavu, kdy bude síť interoperabilní.
(15) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 96/48/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Komise přijímá TSI týkající se subsystému "Kolejová vozidla" transevropského vysokorychlostního železničního systému podle čl. 6 odst.
1 směrnice 96/48/ES. TSI je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Tato TSI je plně použitelná pro kolejová vozidla transevropského vysokorychlostního železničního systému, jak jsou definována v příloze I směrnice 96/48/ES, při zohlednění níže uvedených článků 2 a 3.
Článek 2
1. S ohledem na hlediska, která jsou společná pro vysokorychlostní a konvenční železniční systém, avšak nejsou uvedena v připojené TSI, jsou podmínkami, které musí být splněny pro ověření interoperability ve smyslu čl. 16 odst. 2 směrnice 96/48/ES, použitelné platné technické předpisy členského státu, který povoluje uvedení subsystému popsaného v tomto rozhodnutí do provozu.
2. Každý členský stát oznámí do šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí ostatním členským státům a Komisi:
- seznam použitelných technických předpisů podle čl. 2 odst. 1,
- postupy posuzování shody a ověřování, které mají být použity při provádění těchto předpisů,
- subjekty, které jmenuje pro provádění těchto postupů posuzování shody a ověřování.
Článek 3
1. Pro účely tohoto článku se:
- "modernizací" rozumí závažnější úprava subsystému nebo jeho části, která mění výkonnost subsystému,
- "obnovou" rozumí závažnější náhrada subsystému nebo jeho části, která nemění výkonnost subsystému,
- "výměnou při údržbě" rozumí výměna konstrukčních částí za díly se identickou funkcí a výkonností v souvislosti s preventivní údržbou nebo opravnými pracemi.
2. V případě modernizace předloží zadavatel dotyčnému členskému státu dokumentaci popisující projekt.
Členský stát prozkoumá dokumentaci a s ohledem na prováděcí strategii v bodu 7 připojené TSI popřípadě rozhodne, zda rozsah prací vyžaduje nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES.
Takové povolení k uvedení do provozu je nezbytné vždy tehdy, když může v důsledku zamýšlených prací dojít k objektivnímu ovlivnění úrovně bezpečnosti.
Je-li nové povolení k uvedení do provozu podle článku 14 směrnice 96/48/ES nezbytné, rozhodne členský stát, zda:
a) daný projekt obsahuje uplatňování TSI v plném rozsahu; v takovém případě bude subsystém podléhat postupu ES ověřování uvedenému ve směrnici 96/48/ES, nebo
b) uplatňování TSI v plném rozsahu ještě není možné.
V takovém případě nebude subsystém zcela shodný s TSI a postup ES ověřování uvedený ve směrnici 96/48/ES se použije pouze u použitých částí TSI.
V obou případech členský stát informuje výbor zřízený podle směrnice 96/48/ES o této dokumentaci včetně použitých částí TSI a o dosaženém stupni interoperability.
3. V případě, že jde o obnovu a výměnu při údržbě, je uplatňování připojené TSI dobrovolné.
Článek 4
Dnem vstupu připojené TSI v platnost končí použitelnost příslušných části doporučení Komise 2001/290/ES [3] Úř. věst. L 100, 11.4.2001, s. 17. o základních parametrech transevropského vysokorychlostního železničního systému.
Článek 5
Připojená TSI vstupuje v platnost šest měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. července 2002
o uzavření Úmluvy o ochraně a řízení rybolovných zdrojů v jihovýchodním Atlantiku Evropským společenstvím
(2002/738/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvního pododstavce první větou a odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství je oprávněno přijímat opatření pro ochranu a řízení rybolovných zdrojů a uzavírat dohody s dalšími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
(2) Společenství je smluvní stranou úmluvy OSN o mořském právu, která požaduje, aby všichni členové mezinárodního společenství spolupracovali na ochraně a řízení biologických zdrojů moře.
(3) Společenství podepsalo Dohodu o provádění ustanovení úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982, která se týkají ochrany a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací [3], ale musí ještě dokončit ratifikační proces.
(4) Společenství společně s přímořskými státy a dalšími zainteresovanými stranami přijalo aktivní roli v procesu vypracování Úmluvy o ochraně a řízení rybolovných zdrojů v jihovýchodním Atlantiku, zahájeném v roce 1997.
Společenství tuto úmluvu podepsalo na diplomatické konferenci ve Windhoeku v Namibii dne 20. dubna 2001 v souladu s odpovídajícím rozhodnutím Rady [4].
(5) Rybáři Společenství působí v oblasti úmluvy.
Je tudíž v zájmu Společenství stát se řádným členem regionální rybářské organizace, která má být podle této úmluvy zřízena.
Společenství by proto mělo úmluvu schválit,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva o ochraně a řízení rybolovných zdrojů v jihovýchodním Atlantiku se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění úmluvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné uložit schvalovací listiny v souladu s čl. 25 odst. 2 úmluvy u generálního ředitele Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. září 2002,
kterým se stanovují revidovaná ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství interiérovým barvám a lakům a kterým se mění rozhodnutí 1999/10/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3202)
(Text s významem pro EHP)
(2002/739/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Rovněž stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum.
(4) Je vhodné přezkoumat ekologická kritéria stanovená rozhodnutím Komise 1999/10/ES ze dne 18. prosince 1998, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství barvám a lakům [2], s přihlédnutím k vývoji trhu.
Zároveň je třeba změnit dobu platnosti uvedeného rozhodnutí prodlouženou rozhodnutím 2001/608/ES [3], jakož i definici skupiny výrobků.
(5) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(6) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/10/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka nebo které o ekoznačku požádaly před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kritériím.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí vycházejí z návrhu kritérií, který vypracoval Výbor Evropské unie pro ekoznačku zřízený podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby barvám a lakům byla udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí tyto výrobky spadat do skupiny výrobků "interiérové barvy a laky", jak je definována v článku 2, a musí splňovat ekologická kritéria stanovená v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Skupinou výrobků "interiérové barvy a laky" se rozumějí barvy a laky pro výzdobu interiérů, barvy na dřevo a příbuzné výrobky podle odstavce 2 určené k odbornému i laickému použití, které jsou koncipovány především pro použití ve vnitřních prostorách a jsou jako takové uváděny na trh.
Tato skupina výrobků zahrnuje zejména nátěry a barvy na podlahy; výrobky barevně tónované distributory na žádost amatérských nebo profesionálních dekoratérů; dekorativní barvy tekuté nebo ve formě pasty, které mohou být předem upraveny, tónovány nebo připraveny výrobcem tak, aby uspokojily potřeby zákazníků, včetně základních (a podkladových) nátěrů těchto systémů výrobků.
2. "Barvou" se rozumí pigmentovaný krycí materiál, tekutý nebo ve formě pasty nebo v prášku, který nanesený na podklad tvoří neprůhledný film s ochrannými, dekorativními nebo zvláštními technickými vlastnostmi.
"Lakem" se rozumí čirý krycí materiál, který nanesený na podklad tvoří stálý průhledný film s ochrannými, dekorativními nebo zvláštními technickými vlastnostmi.
Po nanesení barva nebo lak vyschnou a vytvoří stálý, přilnavý a ochranný nátěr.
Dekorativní barvy a laky jsou barvy a laky, které se používají k výzdobě nebo ochraně budov, jejich vybavení a zařízení.
Nanášejí se na místě.
I když se používají hlavně k dekorativním účelům, mají také ochrannou úlohu.
Barvy na dřevo (lazury) jsou nátěry vytvářející průhledný nebo poloprůhledný film, který slouží k výzdobě a ochraně dřeva proti atmosférickým vlivům, což umožňuje snadnou údržbu.
3. V uvedené skupině výrobků nejsou zahrnuty následující výrobky:
a) antikorozivní nátěry;
b) protihnilobní nátěry;
c) výrobky na ochranu dřeva;
d) nátěry pro zvláštní průmyslové a odborné použití, včetně velmi odolných nátěrů a dvousložkových výrobků;
e) speciální výrobky, včetně specifických prostředků proti skvrnám a včetně vysoce výkonných podkladových penetračních nátěrů;
f) nátěry na fasády;
g) všechny výrobky určené hlavně pro použití ve venkovních prostorách a jako takové uváděné na trh.
Článek 3
Pro správní účely se skupině výrobků "interiérové barvy a laky" přiděluje číselný kód "007".
Článek 4
Článek 3 rozhodnutí 1999/10/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
Definice skupiny výrobků a zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platí do dne 31. srpna 2003."
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2002 do dne 31. srpna 2007.
Výrobci výrobků spadajících do skupiny výrobků "barvy a laky", kterým byla udělena ekoznačka Společenství před 1. zářím 2002, mohou tuto značku nadále používat až do 31. srpna 2003.
Výrobcům výrobků spadajících do skupiny výrobků "barvy a laky", kteří požádali o udělení ekoznačky před 1. zářím 2002, může být ekoznačka udělena za podmínek stanovených v rozhodnutí 1999/10/ES.
V těchto případech může být značka používána do 31. srpna 2003.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. září 2002,
kterým se stanovují revidovaná ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství postelovým matracím a kterým se mění rozhodnutí 98/634/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3293)
(Text s významem pro EHP)
(2002/740/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Rovněž stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum těchto kritérií.
(4) Je vhodné přezkoumat ekologická kritéria stanovená rozhodnutím Komise 98/634/ES ze dne 2. října 1998, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství matracím [2], s přihlédnutím k vývoji trhu.
Zároveň je vhodné změnit dobu platnosti uvedeného rozhodnutí prodlouženou rozhodnutím Komise 2001/540/ES [3], jakož i definici skupiny výrobků.
(5) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(6) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než osmnáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 98/634/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka nebo které o ekoznačku požádaly před vstupem v platnost tohoto rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kritériím.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí vycházejí z návrhu kritérií, který vypracoval Výbor Evropské unie pro ekoznačku zřízený podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby byla postelovým matracím udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí tyto výrobky spadat do skupiny výrobků "postelové matrace", jak je definována v článku 2, a musí splňovat ekologická kritéria stanovená v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Skupina výrobků "postelové matrace" zahrnuje:
a) postelové matrace ve smyslu odstavce 2;
b) latexovou pěnu používanou v postelových matracích;
c) polyuretanovou pěnu používanou v postelových matracích.
2. "Postelovými matracemi" se rozumějí výrobky, které poskytují plochu pro spaní a odpočinek, které sestávají z pevného textilního obalu vyplněného nějakým materiálem a které mohou být umístěny na stávající nosné konstrukci postele.
Do této definice spadají rámové pružinové matrace, které jsou definovány jako čalouněné matrace skládající se z pružin, jež jsou kryty výplněmi a umístěny v pevném rámu určeném k vložení do rámu postele nebo k samostatnému použití spolu s matracemi, které nejsou určeny k samostatnému používání.
Nafukovací a vodní matrace se vylučují.
Článek 3
Pro správní účely se skupině výrobků "postelové matrace" přiděluje číselný kód "014".
Článek 4
Článek 3 rozhodnutí 98/634/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
Definice skupiny výrobků a zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platí do dne 31. ledna 2004."
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2002 do dne 31. srpna 2007.
Výrobci výrobků spadajících do skupiny výrobků "postelové matrace", kterým byla udělena ekoznačka Společenství před 1. zářím 2002, mohou tuto značku nadále používat až do 31. ledna 2004.
Výrobcům výrobků spadajících do skupiny výrobků "postelové matrace", kteří požádali o udělení ekoznačky před 1. zářím 2002, může být ekoznačka udělena za podmínek stanovených v rozhodnutí 98/634/ES.
V těchto případech může být značka používána do 31. ledna 2004.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. září 2002,
kterým se stanovují revidovaná ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství kopírovacímu a grafickému papíru a kterým se mění rozhodnutí 1999/554/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3294)
(Text s významem pro EHP)
(2002/741/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Rovněž stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum.
(4) Je vhodné přezkoumat ekologická kritéria stanovená rozhodnutím Komise 1999/554/ES ze dne 19. července 1999, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství kopírovacímu papíru [2], s přihlédnutím k vývoji trhu.
Zároveň je vhodné změnit definici skupiny výrobků tak, aby se do ní zahrnul grafický papír.
(5) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(6) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/554/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka nebo které o ekoznačku požádaly před vstupem v platnost tohoto rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kritériím.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí vycházejí z návrhu kritérií, který vypracoval Výbor Evropské unie pro ekoznačku zřízený podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby byla papíru udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí tento papír spadat do skupiny výrobků "kopírovací a grafický papír", jak je definována v článku 2, a musí splňovat ekologická kritéria stanovená v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Skupina výrobků "kopírovací a grafický papír" zahrnuje listy nebo role nepotištěného papíru určené k potištění nebo kopírování, k psaní nebo kreslení.
2. Tato skupina výrobků nezahrnuje novinový papír, tepelně citlivý papír a samoprůpisný papír.
Článek 3
Pro správní účely se skupině výrobků "kopírovací a grafický papír" přiděluje číselný kód "011".
Článek 4
Článek 3 rozhodnutí 1999/554/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
Definice skupiny výrobků a zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platí do dne 31. srpna 2003."
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2002 do dne 31. srpna 2007.
Výrobci výrobků spadajících do skupiny výrobků "kopírovací papír", kterým byla udělena ekoznačka Společenství před 1. zářím 2002, mohou tuto značku nadále používat až do 31. srpna 2003.
Výrobcům výrobků spadajících do skupiny výrobků "kopírovací papír", kteří požádali o udělení ekoznačky před 1. zářím 2002, může být ekoznačka udělena za podmínek stanovených v rozhodnutí 1999/554/ES. V těchto případech může být značka používána do 31. srpna 2003.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. září 2002,
kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu okrasných rostlin podle směrnice Rady 98/56/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3300)
(Text s významem pro EHP)
(2002/744/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 98/56/ES ze dne 20. července 1998 o uvádění rozmnožovacího materiálu okrasných rostlin na trh [1], a zejména na čl. 14 odst. 2 a 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 98/56/ES stanoví přijetí opatření Komisí nezbytných pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu.
(2) Alespoň pro některé vybrané rostliny je třeba zajistit odpovídající reprezentativnost vzorků zahrnutých do zkoušek a testů.
(3) Členské státy by se měly účastnit srovnávacích zkoušek a testů Společenství v míře, ve které je osivo daných rostlin obvykle rozmnožováno nebo uváděno na trh na jejich území, aby se zajistilo, že z nich budou moci být vyvozeny správné závěry.
(4) Technická opatření pro provádění zkoušek a testů již byla přijata v rámci Stálého výboru pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin.
(5) Srovnávací zkoušky a testy Společenství by měly být prováděny v období let 2002 až 2005 na rozmnožovacím materiálu sklizeném v roce 2002 a měly by být rovněž stanoveny bližší údaje o těchto zkouškách a testech.
(6) Pokud jde o srovnávací zkoušky a testy Společenství, které trvají déle než jeden rok, je vhodné, aby Komise schválila provádění části zkoušek a testů po prvním roce, pokud jsou k dispozici potřebné výdajové položky rozpočtu, bez další konzultace se Stálým výborem pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Srovnávací zkoušky a testy Společenství se provádějí v letech 2002 až 2005 na rozmnožovacím materiálu rostlin uvedených v příloze.
Nejvyšší přípustné náklady na zkoušky a testy pro rok 2002 a 2003 jsou stanoveny v příloze.
Bližší údaje o zkouškách a testech jsou stanoveny v příloze.
Článek 2
Všechny členské státy se účastní srovnávacích zkoušek a testů Společenství v míře, ve které jsou osivo a rozmnožovací materiál rostlin uvedených v příloze obvykle rozmnožovány nebo uváděny na trh na jejich území.
Článek 3
S výhradou dostupnosti rozpočtových prostředků, může Komise rozhodnout o pokračování zkoušek a testů stanovených v příloze v roce 2004 a v roce 2005.
Nejvyšší přípustné náklady na zkoušky a testy prováděné dále na tomto základě nesmějí překročit částky uvedené v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. září 2002,
kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím a sadbovém materiálu ovocných rostlin směrnice Rady 92/34/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 3302)
(Text s významem pro EHP)
(2002/745/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2002/112/ES [2], a zejména na čl. 20 odst. 2 a 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 92/34/EHS stanoví, že Komise přijme opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek a testů Společenství týkajících se rozmnožovacího materiálu a rostlin.
(2) Je třeba zajistit dostatečnou reprezentativnost vzorků zahrnutých do zkoušek a testů, přinejmenším u některých vybraných rostlin.
(3) Členské státy by se měly podílet na srovnávacích zkouškách a testech Společenství v míře, ve které jsou rozmnožovací materiál a rostliny slivoně Prunus domestica obvykle na jejich území rozmnožovány nebo uváděny na trh, aby se zajistilo, že z nich lze vyvodit vhodné závěry.
(4) Srovnávací zkoušky a testy Společenství je třeba uskutečňovat od roku 2003 do roku 2007 na rozmnožovacím materiálu sklizeném v roce 2002 a stanovit podrobnosti pro tyto zkoušky a testy.
(5) U srovnávacích zkoušek a testů Společenství přesahujících dobu jednoho roku je třeba stanovit, že Komise povolí za podmínky, že budou dostupné nezbytné výdajové položky rozpočtu, uskutečnění částí těchto zkoušek a testů v době delší než první rok, aniž by bylo třeba další konzultace se Stálým výborem pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Srovnávací zkoušky a testy Společenství se provádějí v období od roku 2003 do roku 2007 na rozmnožovacím materiálu a rostlinách slivoně Prunus domestica.
Maximální výdaje na zkoušky a testy pro rok 2003 jsou uvedeny v příloze.
Podrobnosti o zkouškách a testech jsou uvedeny v příloze.
Článek 2
Všechny členské státy se podílejí na srovnávacích zkouškách a testech Společenství v míře, ve které jsou rozmnožovací materiál a rostliny slivoně Prunus domestica obvykle rozmnožovány nebo uváděny na trh na jejich území.
Článek 3
S výhradou dostupnosti rozpočtových prostředků, Komise může rozhodnout o pokračování zkoušek a testů uvedených v příloze v letech 2004 až 2007.
Maximální výdaje za zkoušky a testy, v nichž se bude na tomto základě pokračovat, nepřekročí strop uvedený v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. září 2002,
kterým se stanovují revidovaná ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství žárovkám a kterým se mění rozhodnutí 1999/568/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3310)
(Text s významem pro EHP)
(2002/747/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že specifická kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Rovněž stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum.
(4) Je vhodné přezkoumat ekologická kritéria stanovená rozhodnutím Komise 1999/568/ES ze dne 27. července 1999, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství žárovkám [2], s přihlédnutím k vývoji trhu.
Zároveň je vhodné změnit dobu platnosti uvedeného rozhodnutí, jakož i definici skupiny výrobků.
(5) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období čtyř let.
(6) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/568/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka nebo které o ekoznačku požádaly před dnem zahájení používání tohoto rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kritériím.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí vycházejí z návrhu kritérií, který vypracoval Výbor Evropské unie pro ekoznačku zřízený podle článku 13 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby byla žárovkám udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, musí tyto výrobky spadat do skupiny výrobků "žárovky", jak je definována v článku 2, a musí splňovat ekologická kritéria stanovená v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Skupina výrobků "žárovky" zahrnuje:
"žárovky s jednou paticí": všechny žárovky určené k běžnému osvětlení a mající jednu patici opatřenou bajonetovým, závitovým nebo kolíkovým zakončením.
Žárovky musí jít zapojit do veřejné elektrorozvodné sítě;
"žárovky s dvojitou paticí": všechny žárovky určené k běžnému osvětlení a mající patici na každém konci.
Jedná se hlavně o zářivky.
Žárovky musí jít zapojit do veřejné elektrorozvodné sítě.
2. Do této skupiny výrobků nepatří následující typy světelných zdrojů: kompaktní zářivky s magnetickým předřadníkem, lampy do projektorů, fotografické lampy a solární trubice.
Článek 3
Pro správní účely se skupině výrobků "žárovky" přiděluje číselný kód "008".
Článek 4
Článek 3 rozhodnutí 1999/568/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
Definice skupiny výrobků a zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platí do dne 31. srpna 2003."
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2002 do dne 31. srpna 2005.
Pokud ke dni 31. srpna 2005 nebudou přijata revidovaná kritéria, toto rozhodnutí se použije do dne 31. srpna 2006.
Výrobci výrobků spadajících do skupiny výrobků "žárovky", kterým byla udělena ekoznačka Společenství před 1. zářím 2002, mohou tuto značku nadále používat až do 31. srpna 2003.
Výrobcům výrobků spadajících do skupiny výrobků "žárovky", kteří požádali o udělení ekoznačky před 1. zářím 2002, může být ekoznačka udělena za podmínek stanovených v rozhodnutí 1999/568/ES.
V těchto případech může být značka používána do 31. srpna 2003.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. září 2002,
kterým se mění rozhodnutí 98/676/ES, pokud jde o fluazolat
(oznámeno pod číslem K(2002) 3324)
(Text s významem pro EHP)
(2002/748/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/37/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS obdrželo dne 29. září 1997 Spojené království od společnosti Twinagro Ltd. žádost o zařazení účinné látky fluazolatu do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(2) Rozhodnutím Komise 98/676/ES [3] bylo potvrzeno, že po předběžném zkoumání je dokumentace úplná, tj. že v zásadě vyhovuje požadavkům na údaje a informace stanoveným v přílohách II a III směrnice 91/414/EHS.
(3) Členským státům bylo na základě toho umožněno udělit pro přípravky na ochranu rostlin obsahující fluazolat dočasná povolení v souladu s čl. 8 odst.
1 směrnice 91/414/EHS. Žádný členský stát této možnosti nevyužil.
(4) Spojené království jako členský stát zpravodaj sdělilo Komisi, že podrobné zkoumání dokumentace odhalilo, že nebyly dosud předloženy některé dodatečné údaje požadované podle příloh II a III směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o rozklad účinné látky a produktů jejího rozkladu v životním prostředí.
Dokumentaci proto nelze nadále považovat za úplnou.
(5) Žadatel informoval Spojené království a Komisi o svém úmyslu nadále nepodporovat probíhající hodnocení a nepředkládat další údaje o účinné látce nebo produktech jejího rozkladu.
V důsledku toho je zřejmé, že dokumentace nebude doplněna, a nebude tedy možné, aby Spojené království vypracovalo hodnotící zprávu ohledně fluazolatu a rozeslalo ji Komisi a ostatním členským státům.
Možnost udělení dočasného povolení pro fluazolat by tudíž měla být odejmuta.
(6) Není nezbytné stanovit lhůtu pro likvidaci, uskladnění, uvedení na trh a použití stávajících zásob přípravků na ochranu rostlin obsahujících fluazolat, neboť žádný členský stát neudělil dočasné povolení pro tuto účinnou látku.
(7) Rozhodnutí 98/676/ES by tudíž mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V článku 1 rozhodnutí 98/676/ES se zrušuje bod 4.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. září 2002,
kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na osivu a rozmnožovacím materiálu některých rostlin podle směrnic Rady 66/401/EHS, 66/402/EHS, 68/193/EHS, 92/33/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES, 2002/56/ES a 2002/57/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 3350)
(Text s významem pro EHP)
(2002/756/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/64/ES [2], a zejména na čl. 20 odst. 3 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/64/ES, a zejména na čl. 20 odst. 3 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [4], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/11/ES [5], a zejména na čl. 16 odst. 3 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/33/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh [6], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2002/111/ES [7], a zejména na čl. 20 odst. 4 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/54/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva řepy na trh [8], a zejména na čl. 26 odst. 3 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/55/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva zeleniny na trh [9], a zejména na čl. 43 odst. 3 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/56/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění sadby brambor na trh [10], a zejména na čl. 20 odst. 3 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/57/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [11], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/68/ES [12], a zejména na čl. 23 odst. 3 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 66/401/EHS, 66/402/EHS, 68/193/EHS, 92/33/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES, 2002/56/ES a 2002/57/ES stanoví, že Komise přijme opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek a testů Společenství týkajících se osiva a rozmnožovacího materiálu.
(2) Je třeba zajistit odpovídající reprezentativnost vzorků zahrnutých do zkoušek a testů, přinejmenším u některých vybraných rostlin.
(3) Členské státy by se měly podílet na srovnávacích zkouškách a testech Společenství, pokud je osivo dotyčných rostlin obvykle rozmnožováno nebo uváděno na trh na jejich územích, aby se zajistilo, že z nich lze vyvodit vhodné závěry.
(4) Opatření pro zkoušky a testy u sadby brambor se mimo jiné vztahují na některé škodlivé organismy, které spadají do oblasti působnosti směrnice Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [13], naposledy pozměněné směrnicí Komise 2002/28/ES [14].
(5) Srovnávací zkoušky a testy Společenství na osivu a rozmnožovacím materiálu sklizeném v roce 2002 by měly být provedeny od roku 2003 do roku 2004 a měly by být rovněž stanoveny podrobnosti pro tyto zkoušky a testy.
(6) Pro srovnávací zkoušky a testy Společenství přesahující dobu jednoho roku by mělo být stanoveno, že Komise povolí uskutečnění částí těchto zkoušek a testů i po uplynutí prvního roku za podmínky, že jsou k dispozici nezbytné finanční prostředky, aniž by bylo třeba další konzultace se Stálým výborem pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Srovnávací zkoušky a testy Společenství se provádějí v období od roku 2003 do roku 2004 na osivu a rozmnožovacím materiálu rostlin uvedených v příloze.
Maximální výdaje na zkoušky a testy pro rok 2003 jsou stanoveny v příloze.
Podrobnosti o zkouškách a testech jsou stanoveny v příloze.
Článek 2
Srovnávacích zkoušek a testů Společenství se účastní všechny členské státy, pokud jsou osivo a rozmnožovací materiál rostlin uvedených v příloze obvykle rozmnožovány nebo uváděny na trh na jejich území.
Článek 3
V případě hodnocení sadby brambor podle směrnice 2000/29/ES označí subjekt, který je odpovědný za provádění zkoušek a testů útvarům Komise, nejprve každý vzorek, jenž má být podroben laboratorním zkouškám, kódem.
Potvrdí-li se, že vzorky byly napadeny některým z dotyčných škodlivých organismů, přijmou se opatření, která vyžaduje systém rostlinolékařské péče Společenství.
Těmito opatřeními nejsou dotčeny obecné podmínky pro hodnocení výročních zpráv potvrzených výsledků a závěrů srovnávacích zkoušek a testů Společenství.
Článek 4
S výhradou dostupnosti rozpočtových prostředků Komise může rozhodnout o pokračování zkoušek a testů uvedených v příloze v roce 2004.
Výdaje na zkoušky a testy, v nichž se bude na tomto základě pokračovat, nepřekročí maximální částky uvedené v příloze.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. září 2002
o dočasných mimořádných rostlinolékařských opatřeních proti zavlékání Phytophthora ramorum Werres, De Cock & Man in ‘t Veld sp. nov. do Společenství a proti jeho rozšiřování na území Společenství
(oznámeno pod číslem K(2002) 3380)
(2002/757/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/36/ES [2], a zejména na čl. 16 odst. 3 třetí větu této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud se některý členský stát domnívá, že hrozí nebezpečí zavlečení škodlivého organismu, který není uveden v příloze I nebo II směrnice 2000/29/ES, nebo jeho rozšíření na jeho území, může přijmout jakákoliv doplňková opatření nezbytná pro jeho ochranu před tímto nebezpečím.
(2) Spojené království informovalo dne 29. dubna 2002 ostatní členské státy a Komisi o ohniscích napadení Phytophthora ramorum Werres, De Cock & Man in t Veld sp. nov. (dále jen "škodlivý organismus") na jeho území a přijalo dne 13. května 2002 doplňková opatření proti zavlečení tohoto škodlivého organismu a jeho rozšiřování na území Společenství.
Nizozemsko a Německo rovněž oznámily dne 29. dubna 2002 ohniska napadení tímto organismem na svých územích.
(3) Škodlivý organismus není v současné době uveden v příloze I ani II směrnice 2000/29/ES.
Předběžná analýza rizika založená na dostupných vědeckých informacích však ukázala, že škodlivý organismus a jeho škodlivé účinky by mohly představovat vážné nebezpečí pro zdraví rostlin ve Společenství, zejména jeho neevropské kmeny, přítomné pouze ve Spojených státech amerických, pro duby ve Společenství a jeho evropské kmeny pro okrasné rostliny jako například Rhododendron spp. a Viburnum spp.
Komise vyzvala příslušné útvary členských států, aby pokračovaly ve vědeckých pracích týkajících se rizika neevropských kmenů pro duby ve Společenství, epidemiologie tohoto škodlivého organismu a potenciálních hostitelských rostlin.
(4) Je proto nezbytné přijmout dočasná mimořádná rostlinolékařská opatření proti zavlékání tohoto škodlivého organismu do Společenství a proti jeho rozšiřování na území Společenství.
(5) Tato opatření by se měla vztahovat na zavlékání a rozšiřování škodlivého organismu, produkci a přepravu známých hostitelských rostlin tohoto škodlivého organismu ve Společenství, boj proti tomuto škodlivému organismu a na všeobecný dozor nad dlouhodobější přítomností nebo nepřítomností škodlivého organismu v členských státech.
Není však nezbytné uplatňovat tato opatření u rostlin Rhododendron simsii Planch, s výjimkou plodů a semen, protože z dostupných informací je zřejmé, že tyto rostliny nejsou napadány tímto škodlivým organismem.
(6) Výsledky výše uvedených opatření budou průběžně vyhodnocovány v letech 2002 a 2003, zejména na základě údajů poskytnutých členskými státy.
Další opatření budou případně zvažována s přihlédnutím k výsledkům tohoto vyhodnocení a vědeckému stanovisku, které předloží příslušné útvary členských států.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1. "škodlivým organismem"Phytophthora ramorum Werres, De Cock & Man in t Veld sp. nov.;
2. "náchylnými rostlinami" rostliny, kromě plodů a semen, druhu Acer macrophyllum Pursh., Aesculus californica Nutt., Arbutus menziesii Pursch., Arctostaphylos spp. Adans, Heteromeles arbutifolia (Lindley) M. Roemer, Lithocarpus densiflorus (H & A), Lonicera hispidula (Dougl.), Quercus spp. L., Rhamnus californica (Esch), Rhododendron spp. L., kromě Rhododendron simsii Planch., Umbellularia californica (Pursch.), Vaccinium ovatum (Hook & Arn) Nutt. a Viburnum spp. L.;
3. "náchylným dřevem" dřevo druhu Acer macrophyllum Pursh., Aesculus californica Nutt., Lithocarpus densiflorus (H & A) a Quercus L.;
4. "náchylnou kůrou" samostatná kůra druhu Acer macrophyllum Pursh., Aesculus californica Nutt., Lithocarpus densiflorus (H & A) a Quercus L.
Článek 2
Zavlékání neevropských nebo evropských kmenů tohoto škodlivého organismu do Společenství a jejich rozšiřování na území Společenství je zakázáno.
Článek 3
1. Náchylné rostliny a náchylné dřevo mohou být dovezeny na území Společenství pouze, pokud jsou dodržena mimořádná rostlinolékařská opatření stanovená v bodech 1a a 2 přílohy tohoto rozhodnutí a pokud byly při vstupu do Společenství kontrolovány na přítomnost neevropských kmenů tohoto škodlivého organismu podle čl. 13 odst. 1) písm. a) směrnice 2000/29/ES a při této kontrole shledány prosté škodlivého organismu.
2. Ustanovení bodů 1a a 2 přílohy tohoto rozhodnutí se vztahují pouze na náchylné rostliny a náchylné dřevo pocházející ze Spojených států amerických, které jsou určeny pro Společenství a opustí americké území počínaje dnem 1. listopadu 2002.
3. Opatření uvedená v části A kapitole I bodu 3 přílohy IV pro dřevo Quercus L. včetně dřeva, které si nezachovalo svůj přirozený oblý povrch, původem ze Spojených států amerických, se nevztahují na náchylné dřevo Quercus L., které splňuje požadavky uvedené v bodu 2 písm. b) přílohy tohoto rozhodnutí.
4. Od 1. listopadu 2002 mohou být rostliny Rhododendron spp., kromě Rhododendron simsii Planch, a rostliny Viburnum spp., kromě plodů a semen, pocházející ze třetích zemí kromě Spojených států amerických a dovezené do Společenství, přemísťovány uvnitř Společenství pouze, pokud jsou opatřeny rostlinolékařským pasem vyhotoveným a vydaným v souladu se směrnicí Komise 92/105/EHS [3].
Článek 4
Dovoz náchylné kůry původem ze Spojených států amerických do Společenství je zakázán.
Článek 5
Od 1. listopadu 2002 mohou být rostliny Rhododendron spp., kromě Rhododendron simsii Planch., a rostliny Viburnum spp., kromě plodů a semen, pocházející ze Společenství přemísťovány z místa jejich produkce pouze, pokud splňují požadavky stanovené v bodu 3 přílohy tohoto rozhodnutí.
Producenti těchto rostlin musí být registrováni v souladu s ustanoveními směrnice Rady 92/90/EHS [4].
Článek 6
1. Členské státy provedou na svém území úřední průzkum výskytu škodlivého organismu, aby zjistily, zda neexistují známky napadení škodlivým organismem.
2. Aniž je dotčen čl. 16 odst. 1 směrnice 2000/29/ES, výsledky těchto průzkumů podle prvního odstavce se oznámí Komisi a členským státům do 1. listopadu 2003.
Článek 7
Členské státy nejpozději do 31. října 2002 upraví opatření, která přijaly na ochranu proti zavlékání a rozšiřování škodlivého organismu tak, aby byla v souladu s tímto rozhodnutím, a neprodleně o nich informují Komisi.
Článek 8
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno nejpozději do 31. prosince 2003.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. července 2002
o uzavření Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé
(2002/761/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Do vstupu v platnost Evropsko-středomořské dohody, kterou se zakládá přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé, podepsané jménem Společenství v Lucemburku dne 17. června 2002, je třeba schválit Prozatímní dohodu o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé.
(2) Prozatímní dohoda nahradí příslušné části Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou [1] a Dohodu mezi členskými státy Evropského společenství uhlí a oceli a Libanonem [2] podepsanou
Rozhodnutí Rady
ze dne 19. září 2002,
kterým se členské státy zmocňují v zájmu Společenství k podpisu, ratifikaci nebo přistoupení k Mezinárodní úmluvě o občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené znečištěním ropnými palivy z roku 2001 (úmluva o ropných palivech)
(2002/762/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c), čl. 67 odst. 1 a čl. 300 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezinárodní úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené znečištěním ropnými palivy z roku 2001 (dále jen "úmluva o ropných palivech") byla přijata dne 23. března 2001 s cílem zajistit přiměřenou, okamžitou a účinnou náhradu osobám, které utrpěly škodu způsobenou únikem ropných látek přepravovaných jako palivo v nádržích lodí.
Úmluva o ropných palivech vyplňuje významnou mezeru v mezinárodních předpisech o odpovědnosti za znečišťování moře.
(2) Články 9 a 10 úmluvy o ropných palivech mají vliv na sekundární právní předpisy Společenství o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, jak je stanoveno v nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech [2].
(3) Společenství má proto výlučnou působnost ohledně článků 9 a 10 úmluvy o ropných palivech, pokud se tyto články dotýkají pravidel stanovených v nařízení (ES) č.
44/2001. Členským státům zůstává působnost v těch záležitostech, na něž se vztahuje úmluva a které se nedotýkají práva Společenství.
(4) Podle úmluvy o ropných palivech mohou být jejími stranami pouze svrchované státy; pro nejbližší dobu neexistují žádné plány na otevření nových jednání s cílem přihlédnout k působnosti Společenství v této záležitosti.
V současné době není proto možné, aby Společenství úmluvu o ropných palivech podepsalo, ratifikovalo nebo k ní přistoupilo, ani neexistuje žádná vyhlídka, že tak bude moci učinit v blízké budoucnosti.
(5) Úmluva o ropných palivech je pro zájmy Společenství a jeho členské státy zvláště důležitá, jelikož umožňuje zlepšit ochranu obětí podle mezinárodních pravidel o odpovědnosti za znečišťování moře v souladu s Úmluvou Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982.
(6) Základní pravidla systému, který vytváří úmluva o ropných palivech, spadají do národní působnosti členských států a pouze ustanovení o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí jsou záležitosti, na které se vztahuje výlučná působnost Společenství.
Vzhledem k náplni a cíli úmluvy o ropných palivech není možné oddělit přijetí ustanovení této úmluvy, která spadají do působnosti Společenství, od ustanovení, která spadají do působnosti členských států.
(7) Rada by proto měla v zájmu Společenství zmocnit členské státy k podpisu, ratifikaci nebo přistoupení k úmluvě o ropných palivech za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí.
(8) Členské státy by měly usilovat o podpis úmluvy o ropných palivech před 30. zářím 2002 a měly by v zájmu Společenství v přiměřené lhůtě dokončit postupy potřebné k ratifikaci nebo přistoupení k úmluvě.
Členské státy by si měly vyměňovat informace o stavu svých ratifikačních nebo přístupových postupů s cílem připravit uložení svých ratifikačních nebo přístupových listin ohledně úmluvy.
(9) Spojené království a Irsko se účastní přijetí a použití tohoto rozhodnutí.
(10) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojenému ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko na přijetí tohoto rozhodnutí nepodílí, není jím vázáno a nepodléhá jeho použití,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčena stávající působnost Společenství v této věci, Rada v zájmu Společenství zmocňuje členské státy k podpisu nebo ratifikaci úmluvy o ropných palivech nebo přistoupení k ní za podmínek stanovených v následujících článcích.
2. Znění úmluvy o ropných palivech se připojuje k tomuto rozhodnutí.
3. V tomto rozhodnutí se "členským státem" rozumějí všechny členské státy kromě Dánska.
Článek 2
Při podpisu nebo ratifikaci úmluvy o ropných palivech nebo přistoupení k ní členské státy učiní toto prohlášení: "Soudní rozhodnutí ve věcech, na které se vztahuje tato úmluva, vydané soudem (…) [3], se uznávají a vykonávají v (…) [4] podle příslušných vnitřních pravidel Společenství, jež se týkají tohoto tématu. [5]
Článek 3
1. Členské státy budou usilovat o podpis úmluvy o ropných palivech před 30. zářím 2002.
2. Členské státy podniknou nezbytné kroky k uložení ratifikačních nebo přístupových listin ohledně úmluvy o ropných palivech u generálního tajemníka Mezinárodní námořní organizace v přiměřené době, a pokud to bude možné, do 30. června 2006.
3. Členské státy budou do 30. června 2004 informovat Radu a Komisi o předpokládaném datu dokončení svých ratifikačních nebo přístupových postupů.
4. Členské státy budou usilovat o výměnu informací o stavu svých ratifikačních nebo přístupových postupů.
Článek 4
Při podpisu, ratifikaci nebo přistoupení k úmluvě o ropných palivech členské státy písemně oznámí generálnímu tajemníkovi Mezinárodní námořní organizace, že k tomuto podpisu, ratifikaci nebo přistoupení došlo v souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 5
Členské státy při nejbližší příležitosti učiní vše potřebné, aby zajistily, že úmluva o ropných palivech bude pozměněna tak, aby se Společenství mohlo stát její smluvní stranou.
Toto rozhodnutí je určeno členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. června 2002 a ze dne 23. září 2002,
kterým se mění Akt o volbě zastupitelů v Evropském parlamentu ve všeobecných a přímých volbách, jenž je připojen k rozhodnutí 76/787/ESUO, EHS, Euratom
(2002/772/ES, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 190 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 108 odst. 3 a 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropského parlamentu [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Akt o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách je třeba změnit tak, aby volby členů všeobecným a přímým hlasováním mohly probíhat podle zásad společných všem členským státům, aby se však zároveň členským státům ponechala možnost používat odpovídající vnitrostátní ustanovení v případech, jež nejsou upraveny tímto rozhodnutím.
(2) V zájmu lepší čitelnosti aktu ve znění tohoto rozhodnutí je třeba přečíslovat jeho ustanovení, což umožní přehlednější úplné znění,
PŘIJALA následující ustanovení a doporučuje je členským státům k přijetí v souladu s jejich ústavními předpisy:
Článek 1
Akt o volbě zastupitelů v Evropském parlamentu ve všeobecných a přímých volbách, jenž je připojen k rozhodnutí Rady 76/787/ESUO, EHS, Euratom [3] (dále jen "akt z roku 1976") se podle ustanovení tohoto článku mění takto:
1. V aktu z roku 1976 se slova "zastupitel" nebo "zastupitel v Evropském parlamentu" nahrazují slovy "člen Evropského parlamentu".
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1 1. V každém členském státu jsou členové Evropského parlamentu voleni podle zásad poměrného zastoupení na základě kandidátních listin nebo jednotlivých převoditelných hlasů.
2. Členské státy mohou umožnit hlasování na základě kandidátní listiny s přednostními hlasy postupem, který stanoví.
3. Volby probíhají všeobecným a přímým hlasováním a musí být svobodné a tajné."
3. Článek 2 se nahrazuje těmito články: "Článek 2
Členské státy mohou podle své konkrétní vnitrostátní situace zřizovat pro volby do Evropského parlamentu volební obvody nebo jiným způsobem dále členit své volební oblasti, aniž tím je celkově dotčen poměrný charakter volebního systému.
Článek 2 A
Členské státy mohou stanovit minimální práh pro přidělení mandátů.
Tento práh však nesmí být na vnitrostátní úrovni stanoven tak, aby přesahoval 5 % odevzdaných hlasů.
Článek 2 B
Každý členský stát může stanovit strop pro výdaje kandidátů ve volební kampani."
4. Článek 3 se mění takto:
a) zrušuje se odstavec 1 a dosavadní odstavce 2 a 3 se označují jako odstavce 1 a 2;
b) v novém odstavci 1 se slova "Toto pětileté období" nahrazují slovy "Pětileté období, na které jsou voleni členové Evropského parlamentu";
c) v novém odstavci 2 se odkaz na "odst. 2" nahrazuje odkazem na "odst. 1".
5. V článku 4 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Členové Evropského parlamentu požívají výsad a imunit, jež se na ně vztahují podle Protokolu ze dne 8. dubna 1965 o výsadách a imunitách Evropských společenství."
6. Článek 5 se zrušuje.
7. Článek 6 se mění takto:
a) v odstavci 1:
i) na konci třetí odrážky se doplňují slova "nebo Soudu prvního stupně";
ii) mezi dosavadní třetí a čtvrtou odrážku se vkládá nová odrážka, která zní: "— člena Výkonné rady Evropské centrální banky,";
iii) mezi dosavadní čtvrtou a pátou odrážku se vkládá nová odrážka, která zní: "— veřejného ochránce práv Evropských společenství,";
iv) v dosavadní páté odrážce se zrušují slova "člena Poradního výboru Evropského společenství uhlí a oceli a";
v) v dosavadní šesté odrážce se zrušují slova "Evropského společenství uhlí a oceli,";
vi) dosavadní osmá odrážka se nahrazuje tímto: "— činného úředníka nebo zaměstnance orgánů Evropských společenství nebo k nim připojených specializovaných subjektů nebo Evropské centrální banky.";
b) dosavadní odstavce 2 a 3 se označují jako odstavce 3 a 4 a za odstavec 1 se vkládá nový odstavec, který zní: "2. Od voleb do Evropského parlamentu v roce 2004 je funkce člena Evropského parlamentu neslučitelná s funkcí člena vnitrostátního parlamentu.
Odchylně od tohoto pravidla a aniž je dotčen odstavec 3:
- mohou členové irského národního parlamentu zvolení při následných volbách do Evropského parlamentu vykonávat souběžně oba mandáty až do příštích voleb do irského národního parlamentu, kdy se použije první pododstavec tohoto odstavce,
- mohou členové parlamentu Spojeného království, kteří jsou během pětiletého období před volbami do Evropského parlamentu v roce 2004 rovněž členy Evropského parlamentu, vykonávat souběžně oba mandáty až do voleb do Evropského parlamentu v roce 2009, kdy se použije první pododstavec tohoto odstavce.";
c) v novém odstavci 3 se slovo "stanovit" nahrazuje slovem "rozšířit" a odkaz na "čl. 7 odst. 2" se nahrazuje odkazem na "článek 7";
d) v novém odstavci 4 se odkaz na "odstavce 1 a 2" nahrazuje odkazem na "odstavce 1, 2 a 3".
8. Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
S výhradou ustanovení tohoto aktu se volební postup v každém členském státě řídí vnitrostátními předpisy.
Těmito vnitrostátními předpisy, jež mohou případně zohledňovat zvláštnosti v členských státech, nesmí být celkově dotčen poměrný charakter volebního systému."
9. Článek 9 se mění takto:
a) v odstavci 1 se slova "v den určený" nahrazují slovy "v den a hodiny určené";
b) v odstavci 2 se slova "Sčítání hlasů smí začít" nahrazují slovy "Členský stát smí oficiálním způsobem zveřejnit dotyčné volební výsledky";
c) odstavec 3 se zrušuje.
10. Článek 10 se mění takto:
a) v odstavci 1 se slova "období uvedené v čl. 9 odst. 1" nahrazují slovy "dobu konání voleb";
b) v odst. 2 druhém pododstavci se slova "určí Rada po konzultaci se Shromážděním jednomyslně jiné období, jež nepředchází ani nenásleduje období určené podle předchozího pododstavce o více než jeden měsíc" nahrazují slovy "určí Rada po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně alespoň jeden rok před uplynutím pětiletého období uvedeného v článku 3 jiné období, jež nepředchází období určené podle předchozího pododstavce o více než dva měsíce a nenásleduje po něm o více než jeden měsíc";
c) v odstavci 3 se zrušují slova "článek 22 Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli", slova "Evropského hospodářského společenství" se nahrazují slovy "Evropského společenství" a slova "období uvedeného v čl. 9 odst. 1" se nahrazují slovy "doby konání voleb".
11. V článku 11 se zrušují slova "Do vstupu v platnost jednotného volebního postupu uvedeného v čl. 7 odst. 1" a zbývající věta zní takto: "Evropský parlament ověřuje mandáty svých členů".
12. Článek 12 se nahrazuje tímto: "Článek 12
1. Místo se uprázdní zánikem mandátu člena Evropského parlamentu v případě jeho rezignace nebo smrti nebo v případě, že je mandátu zbaven.
2. S výhradou jiných ustanovení tohoto aktu stanoví každý členský stát vhodné postupy pro obsazení místa, jež se uprázdní během pětiletého funkčního období uvedeného v článku 3, na zbytek tohoto období.
3. Jestliže právní předpisy členského státu výslovně stanoví zbavení mandátu člena Evropského parlamentu, zaniká jeho mandát podle těchto právních předpisů.
Příslušné vnitrostátní orgány o tom uvědomí Evropský parlament.
4. Uprázdní-li se místo rezignací nebo smrtí, uvědomí o tom předseda Evropského parlamentu neprodleně příslušné orgány dotyčného členského státu."
13. Článek 14 se zrušuje.
14. Článek 15 se nahrazuje tímto: "Článek 15
Tento akt byl sepsán v jazyce anglickém, dánském, finském, francouzském, irském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.
Přílohy II a III jsou nedílnou součástí tohoto aktu."
15. Příloha I se zrušuje.
16. V příloze III se zrušuje prohlášení vlády Spolkové republiky Německo.
Článek 2
1. Dosavadní články a přílohy aktu z roku 1976 ve znění tohoto rozhodnutí se nově označují v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze k tomuto rozhodnutí, která tvoří jeho nedílnou součást.
2. Křížové odkazy na články a přílohy aktu z roku 1976 se odpovídajícím způsobem upravují.
Stejně je tomu s odkazy na tyto články a na další členění, obsaženými ve Smlouvách Společenství.
3. Odkazy na dosavadní články aktu z roku 1976 obsažené v jiných dokumentech nebo aktech se považují za odkazy na články aktu z roku 1976 nově označené podle odstavce 1 a na odstavce těchto článků nově označené tímto rozhodnutím.
Článek 3
1. Změny podle článků 1 a 2 nabývají účinku prvním dnem měsíce následujícího po přijetí ustanovení tohoto rozhodnutí členskými státy podle jejich ústavních pravidel.
2. Členské státy oznámí generálnímu sekretariátu Rady ukončení svých vnitrostátních postupů.
Článek 4
Toto rozhodnutí bude vyhlášeno
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 10. října 2002,
kterým se mění směrnice Rady 82/894/EHS o hlášení chorob zvířat ve Společenství
(oznámeno pod číslem K(2002) 3670)
(Text s významem pro EHP)
(2002/788/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení chorob zvířat ve Společenství1, naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2000/556/ES2, a zejména na čl. 5 odst. 2 první odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Do seznamu chorob povinných hlášením je nutné zařadit nakažlivou chudokrevnost lososů a virovou hemoragickou septikémii, aby bylo možno na úrovni Společenství rychle reagovat na vznik ohnisek chorob v hospodářstvích a oblastech schválených jako hospodářství a oblasti prosté uvedených chorob.
(2) Je proto třeba odpovídajícím způsobem pozměnit přílohy směrnice 82/894/EHS.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy I a II směrnice 82/894/EHS se nahrazují zněním přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/751/ES, pokud jde o dovoz živých ptáků nadřádu běžci a násadových vajec z Botswany
(oznámeno pod číslem K(2002) 3671)
(Text s významem pro EHP)
(2002/789/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/867/ES [2], a zejména na čl. 21 odst. 1 a čl. 23 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2001/751/ES [3] stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz živých ptáků nadřádu běžci a jejich násadových vajec ze třetích zemí, včetně veterinárních opatření, která se po takovém dovozu použijí, a stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy tyto dovozy povolují.
(2) Kontrola, kterou Komise provedla v Botswaně v květnu 2001, ukázala, že v této zemi existují dostatečně strukturované a organizované orgány veterinární péče, pokud jde o nákazový status ptáků nadřádu běžci.
Právní předpisy Botswany však v plném rozsahu nezahrnovaly požadavek úředně oznamovat influenzu ptáků.
(3) Botswana změnila své právní předpisy a přijala ustanovení, podle nichž má být influenza ptáků oznámena příslušnému orgánu.
(4) Dovoz živých ptáků nadřádu běžci a násadových vajec z Botswany by proto měl být povolen.
(5) Rozhodnutí 2001/751/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí 2001/751/ES se nahrazuje zněním přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 18. října 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí komise
ze dne 11. října 2002
o některých ochranných opatřeních s ohledem na drůbeží maso, výrobky z drůbežího masa a polotovary z drůbežího masa, určené k lidské spotřebě a dovážené z Brazílie
(oznámeno pod číslem K(2002) 3692)
(Text s významem pro EHP)
(2002/794/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [1], a zejména na čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [2], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud jde zejména o potraviny, čl. 53 odst. 1 písm. b) bod iii) nařízení (ES) č. 178/2002 stanoví, že musí být přijata veškerá vhodná prozatímní opatření, pokud je zřejmé, že potraviny dovážené ze třetích zemí by mohly vážně ohrozit zdraví lidí a zvířat nebo životní prostředí.
(2) Podle článku 22 směrnice 97/78/ES je třeba přijmout nezbytná opatření, pokud jde o dovoz některých produktů ze třetích zemí, kde se vyskytne nebo rozšíří jakákoliv situace, která by mohla vážně ohrozit zdraví zvířat nebo lidské zdraví.
(3) V drůbežím mase a polotovarech z drůbežího masa určených k lidské spotřebě a dovezených z Brazílie byla zjištěna přítomnost nitrofuranů.
(4) Brazílie poskytla Komisi příslušné záruky, které by se měly začít používat ode dne 10. května 2002.
(5) Přítomnost nitrofuranů však byla zjištěna v zásilkách drůbežího masa z Brazílie po tomto datu.
(6) Přítomnost těchto látek v potravinách představuje možné riziko pro lidské zdraví, a proto ze všech zásilek drůbežího masa, výrobků z drůbežího masa a polotovarů z drůbežího masa, které byly dovezeny z Brazílie, budou odebrány vzorky za účelem analýzy, aby byla prokázána jejich nezávadnost.
(7) Nařízení (ES) č. 178/2002 zavedlo systém včasného varování pro potraviny, který by měl být použit při provádění povinnosti vzájemného předávání informací podle směrnice 97/78/ES.
(8) Toto rozhodnutí se přezkoumá na základě záruk poskytnutých příslušnými brazilskými úřady a na základě výsledků analýz provedených členskými státy.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se vztahuje na drůbeží maso, výrobky z drůbežího masa a polotovary z drůbežího masa dovážené z Brazílie.
Článek 2
1. Členské státy pomocí vhodných plánů odběru vzorků a zjišťovacích metod podrobí každou zásilku drůbežího masa, výrobků z drůbežího masa a polotovarů z drůbežího masa dovezenou z Brazílie chemické analýze, aby zajistily, že dotčené produkty nepředstavují nebezpečí pro lidské zdraví.
Tato analýza musí být provedena zejména za účelem zjištění přítomnosti nitrofuranů a jejich metabolitů.
2. Členské státy uvědomí Komisi o výsledcích analýzy uvedené v odstavci 1, a to prostřednictvím systému včasného varování pro potraviny, zavedeného nařízením (ES) č. 178/2002.
Článek 3
Členské státy nepovolí dovoz produktů uvedených v článku 1 na své území nebo jejich odeslání na území jiného členského státu, pokud výsledky analýz uvedených v článku 2 nejsou uspokojivé.
Článek 4
Veškeré výdaje spojené s používáním tohoto rozhodnutí hradí odesílatel, příjemce nebo jejich obchodní zástupce.
Článek 5
Členské státy změní opatření, která uplatňují při obchodování tak, aby byla v souladu s tímto rozhodnutím.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí se přezkoumá na základě záruk poskytnutých příslušnými brazilskými úřady a výsledků analýz uvedených v článku 2.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 8. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 98/508/ES o uzavření Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody, certifikátů a označování mezi Evropským společenstvím a Austrálií
(2002/800/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
v zájmu zajištění efektivního fungování Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody, certifikátů a označování mezi Evropským společenstvím a Austrálií [1] (dále jen "dohody") je nezbytné změnit rozhodnutí 98/508/ES [2] s cílem zmocnit Komisi k tomu, aby přijala všechna nezbytná opatření pro fungování dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Článek 3 rozhodnutí 98/508/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru podle článku 12 dohody; je jí nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
Po konzultaci s tímto zvláštním výborem přikročí Komise ke jmenováním, oznámením, výměně informací a k žádostem o informace podle dohody.
2. Postoj Společenství ve smíšeném výboru určuje Komise po konzultaci se zvláštním výborem podle odstavce 1."
Rozhodnutí Rady
ze dne 8. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 98/509/ES o uzavření Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem
(2002/801/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
v zájmu zajištění efektivního fungování Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem [1] (dále jen "dohody") je nezbytné změnit rozhodnutí 98/509/ES [2] s cílem zmocnit Komisi k tomu, aby přijala všechna nezbytná opatření pro fungování dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Článek 3 rozhodnutí 98/509/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru podle článku 12 dohody; je jí nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
Po konzultaci s tímto zvláštním výborem přikročí Komise ke jmenováním, oznámením, výměně informací a k žádostem o informace podle dohody.
2. Postoj Společenství ve smíšeném výboru určuje Komise po konzultaci se zvláštním výborem podle odstavce 1."
Rozhodnutí Rady
ze dne 8. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 1999/78/ES o uzavření Dohody o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými
(2002/803/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) v zájmu zajištění efektivního fungování Dohody o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými [1] (dále jen "dohody") je nezbytné změnit rozhodnutí 1999/78/ES [2] s cílem zmocnit Komisi k tomu, aby přijala všechna nezbytná opatření pro fungování dohody,
(2) Rada by si měla ponechat pravomoc rozhodovat o změnách v hlavním textu dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Článek 3 rozhodnutí 1999/78/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru podle článku 14 dohody a ve smíšených odvětvových výborech zřízených odvětvovými přílohami; je jí nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
Po konzultaci s tímto zvláštním výborem přikročí Komise ke jmenováním, oznámením, výměně informací a k žádostem o informace podle dohody.
2. Postoj Společenství k rozhodnutím, která má přijmout smíšený výbor, pokud jde o změny hlavního textu dohody podle čl. 14 odst. 4 písm. g) a čl. 21 odst. 2 dohody, určuje Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
3. Postoj Společenství ve smíšeném výboru nebo ve smíšených odvětvovýchvýborech určuje ve všech ostatních případech Komise po konzultaci se zvláštním výborem podle odstavce 1."
Rozhodnutí Rady
ze dne 8. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/747/ES o uzavření Dohody o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Japonskem
(2002/804/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
v zájmu zajištění efektivního fungování Dohody o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Japonskem [1] (dále jen "dohody") je nezbytné změnit rozhodnutí 2001/747/ES [2] s cílem zmocnit Komisi k tomu, aby přijala všechna nezbytná opatření pro fungování dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Článek 3 rozhodnutí 2001/747/ES se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru nebo v jakémkoli podvýboru podle článku 8 dohody; je jí nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou.
Po konzultaci s tímto zvláštním výborem přikročí Komise k činnostem nezbytným pro provádění dohody.
2. Postoj Společenství ve smíšeném výboru nebo v jakémkoli podvýboru určuje Komise po konzultaci se zvláštním výborem podle odstavce 1."
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 15. října 2002
o některých ochranných opatřeních vůči některým produktům živočišného původu určeným k výživě zvířat a dováženým z Ukrajiny
(oznámeno pod číslem K(2002) 3785)
(Text s významem pro EHP)
(2002/805/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002/ES ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin[1], a zejména na čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství[2], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud jde zejména o potraviny a krmiva, čl. 53 odst. 1 písm. b) bod iii) nařízení (ES) č. 178/2002 stanoví, že musí být přijata veškerá vhodná prozatímní opatření, pokud je zřejmé, že potraviny nebo krmiva dovážené ze třetích zemí by mohly vážně ohrozit zdraví lidí a zvířat nebo životní prostředí;ustanovení čl. 53 odst. 1 písm. b) bod iii) nařízení (ES) č. 178/2002 stanoví, zejména pokud jde o potraviny a krmiva, přijetí vhodných prozatímních opatření, pokud je zřejmé, že potraviny dovážené ze třetí země.
(2) Podle článku 22 směrnice 97/78/ES je třeba přijmout nezbytná opatření, pokud jde o dovoz některých produktů ze třetích zemí, kde se vyskytne nebo rozšíří jakákoliv situace, která by mohla vážně ohrozit zdraví zvířat nebo lidské zdraví.
(3) V sušeném odstředěném mléce a v umělé náhražce mléka vyrobené ze sušeného odstředěného mléka, které jsou určené k výživě zvířat a dovezené z Ukrajiny, byla zjištěna přítomnost chloramfenikolu.
(4) Přítomnost této látky v krmivu představuje možné riziko pro zdraví zvířat a veřejné zdraví, a proto ze všech zásilek sušeného odstředěného mléka a umělé náhražky mléka vyrobené ze sušeného mléka, které jsou určené k výživě zvířat a dovezené z Ukrajiny, budou odebrány vzorky za účelem analýzy, aby byla prokázána jejich nezávadnost.
(5) Nařízení (ES) č. 178/2002 zavedlo systém včasného varování pro potraviny a krmiva, který by měl být použit při provádění povinnosti vzájemného předávání informací podle směrnice 97/78/ES.
(6) Toto rozhodnutí se přezkoumá na základě záruk poskytnutých příslušnými ukrajinskými úřady a na základě výsledků analýz provedených členskými státy.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se vztahuje na sušené mléko a umělou náhražku mléka vyrobenou ze sušeného mléka, které jsou určené k výživě zvířat a dovážené z Ukrajiny.
Článek 2
1. Členské státy pomocí vhodných plánů odběru vzorků a zjišťovacích metod podrobí každou zásilku sušeného mléka nebo umělé náhražky mléka vyrobené ze sušeného mléka, které jsou určené k výživě zvířat a dovážené z Ukrajiny, chemické analýze, aby zajistily, že dotčené produkty nepředstavují nebezpečí pro zdraví zvířat nebo veřejné zdraví.
Tato analýza musí být provedena zejména za účelem zjištění přítomnosti chloramfenikolu.
2. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o výsledcích analýzy uvedené v odstavci 1, a to prostřednictvím systému včasného varování pro potraviny a krmiva, zavedeného nařízením (ES) č. 178/2002.
Článek 3
Členské státy nepovolí dovoz produktů uvedených v článku 1 na své území nebo jejich odeslání na území jiného členského státu, pokud výsledky analýz uvedených v článku 2 nejsou uspokojivé.
Článek 4
Veškeré výdaje spojené s používáním tohoto rozhodnutí hradí odesílatel, příjemce nebo jejich obchodní zástupce.
Článek 5
Členské státy změní opatření, která uplatňují při obchodování tak, aby byla v souladu s tímto rozhodnutím, a přijatá opatření neprodleně vhodným způsobem zveřejní.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí se přezkoumá na základě záruk poskytnutých příslušnými ukrajinskými úřady a výsledků analýz uvedených v článku 2.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2000/807/ES o stanovení kódované formy a kódů pro hlášení chorob zvířat podle směrnice Rady 82/894/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 3786)
(Text s významem pro EHP)
(2002/807/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení chorob zvířat ve Společenství [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2000/556/ES [2], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2000/807/ES [3] stanoví kódovanou formu a kódy pro hlášení chorob zvířat podle směrnice 82/894/EHS.
(2) Rozhodnutí Rady 2002/309/ES, Euratom a Komise, pokud jde o Dohodu o vědecké a technické spolupráci, ze dne 4. dubna 2002 o uzavření sedmi dohod se Švýcarskou konfederací [4], schvaluje Dohodu mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty a požaduje, aby Švýcarsko bylo doplněno do Systému hlášení chorob zvířat.
(3) Navíc je třeba zahrnout nakažlivou chudokrevnost lososů a virovou hemoragickou septikémii do seznamu chorob povinných hlášením v rámci Systému hlášení chorob zvířat, jelikož jsou tyto choroby uvedeny v seznamu I a v seznamu II přílohy směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [5], naposledy pozměněné směrnicí 98/45/ES [6].
(4) Za tím účelem, aby bylo možné provádět samostatná hlášení o vzplanutí klasického moru prasat u divokých prasat a o vzplanutí u prasat domácích, jakož i o různých podtypech klasického moru prasat, měly by být těmto chorobám přiděleny odlišné kódy.
(5) Za tím účelem, aby se zajistila důvěrnost předávaných údajů, přílohy tohoto rozhodnutí by neměly být zveřejněny.
(6) Rozhodnutí 2000/807/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy IV až VII rozhodnutí 2000/807/ES se mění v souladu s přílohami tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. října 2002,
kterým se stanoví pokyny doplňující přílohu VII směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS
(2002/811/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES [1], a zejména na první pododstavec přílohy VII uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 2001/18/ES stanoví, že dříve, než je geneticky modifikovaný organismus (dále jen GMO) jako produkt nebo jako součást produktu uveden na trh, musí být příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se takový GMO poprvé uvádí na trh, předloženo oznámení.
(2) Podle směrnice 2001/18/ES musí oznamovatel zajistit, aby se monitorování záměrného uvolňování GMO a zprávy o něm prováděly v souladu s podmínkami specifikovanými v povolení k uvedení GMO na trh na základě čl. 13 odst. 2, čl. 19 odst. 3 a článku 20 uvedené směrnice. Proto musí takové oznámení obsahovat plán monitorování, včetně návrhu doby monitorování, podle přílohy VII směrnice 2001/18/ES.
(3) Příloha VII směrnice 2001/18/ES by měla být doplněna poznámkami poskytujícími podrobné pokyny ohledně cílů, obecných zásad a návrhu plánu monitorování podle uvedené přílohy.
(4) Dne 12. června 2002 byl konzultován výbor zřízený podle čl. 30 odst. 2 směrnice 2001/18/ES a tento výbor nezaujal k návrhu rozhodnutí Komise stanovisko,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pokyny stanovené v příloze tohoto rozhodnutí se použijí jako doplněk přílohy VII směrnice 2001/18/ES.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. října 2002,
kterým se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES stanoví formulář souhrnu informací k uvedení geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem na trh
(2002/812/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS [1], a zejména na čl. 13 odst. 2 písm. h) uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle části C směrnice 2001/18/ES musí být příslušnému vnitrostátnímu orgánu předem předloženo oznámení o plánovaném uvedení na trh geneticky modifikovaného organismu (dále jen GMO) nebo kombinace takových organismů.
(2) Uvedené oznámení mimo jiné zahrnuje souhrn příslušné dokumentace, který musí příslušný orgán odeslat příslušným orgánům ostatních členských států a Komisi a který musí Komise neprodleně zpřístupnit veřejnosti.
Při vypracování tohoto souhrnu se musí dodržet určitý formulář.
(3) Tento formulář by měl odrážet potřebu umožnit co možná nejúplnější výměnu příslušných informací uspořádaných jednotným a snadno srozumitelným způsobem, aniž je dotčena skutečnost, že takto poskytnuté informace nemohou sloužit jako základ k hodnocení rizik pro životní prostředí.
(4) Dne 12. června 2002 byl konzultován výbor zřízený podle čl. 30 odst. 2 směrnice 2001/18/ES a tento výbor nezaujal k návrhu rozhodnutí předloženému Komisí stanovisko,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely vypracování souhrnu dokumentace, který má být na základě čl. 13 odst. 2 písm. h) směrnice 2001/18/ES předložen příslušnému vnitrostátnímu orgánu, použije oznamovatel formulář souhrnu informací stanovený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. října 2002,
kterým se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES stanoví formulář souhrnu informací obsažených v oznámeních záměrného uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí pro jiné účely než uvádění na trh
(2002/813/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS [1], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle části B směrnice 2001/18/ES musí být příslušnému vnitrostátnímu orgánu předem předloženo oznámení o plánovaném uvolnění geneticky modifikovaného organismu (dále jen GMO) nebo kombinace takových organismů pro jiné účely než uvádění na trh.
(2) V rámci stanoveném směrnicí 2001/18/ES pro výměnu informací mezi příslušnými orgány a Komisí musí příslušný orgán odeslat Komisi souhrn informací k oznámení vypracovaný v souladu se specifickým formulářem, a Komise musí jeho kopie dále předat ostatním členským státům.
(3) Tento formulář by měl odrážet potřebu umožnit co možná nejúplnější výměnu příslušných informací uspořádaných jednotným a snadno srozumitelným způsobem, aniž je dotčena skutečnost, že takto poskytnuté informace nemohou sloužit jako základ k hodnocení rizik pro životní prostředí.
(4) Dne 12. června 2002 byl konzultován výbor zřízený podle čl. 30 odst. 2 směrnice 2001/18/ES a tento výbor nezaujal k návrhu rozhodnutí předloženému Komisí stanovisko,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely souhrnu a předání oznámení přijatých na základě článku 6 směrnice 2001/18/ES Komisi použijí příslušné orgány jmenované členskými státy podle uvedené směrnice formulář souhrnu informací obsažených v oznámení stanovený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 23. září 2002
o uzavření Smlouvy mezi Evropským společenstvím a Agenturou Organizace spojených národů pro pomoc a práci ve prospěch palestinských uprchlíků na Blízkém východě (UNRWA) o pomoci uprchlíkům v zemích Blízkého východu (2002 až 2005)
(2002/817/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 181 ve spojení s čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem a s čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Použitelnost desáté smlouvy [3] uzavřené s Agenturou Organizace spojených národů pro pomoc a práci ve prospěch palestinských uprchlíků na Blízkém východě (UNRWA) skončila dnem 31. prosince 2001.
(2) Současná krize na Středním východě dále ztížila úkoly UNRWA.
(3) Pomoc poskytovaná Společenstvím UNRWA hraje důležitou roli při stabilizaci situace na Středním východě, a kromě toho je součástí kampaně proti chudobě v rozvojových zemích, a proto přispívá k udržitelnému hospodářskému a sociálnímu rozvoji dotyčného obyvatelstva a hostitelských zemí, ve kterých toto obyvatelstvo žije.
(4) Podpora opatření UNRWA by mohla přispět k dosažení cílů Společenství.
(5) Měla by být uzavřena nová smlouva s UNRWA, aby mohla být pomoc Společenství i nadále poskytována v rámci souhrnného programu umožňujícího určitou návaznost.
(6) Měl by být zaveden vhodný vnitřní postup, který by zajistil řádné uplatňování smlouvy.
Proto je třeba přenést na Komisi pravomoc provádět změny, které by podle smlouvy měly být přijaty zjednodušeným postupem (výměnou dopisů),
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Smlouva mezi Evropským společenstvím a Agenturou Organizace spojených národů pro pomoc a práci ve prospěch palestinských uprchlíků na Blízkém východě (UNRWA) o pomoci uprchlíkům v zemích Blízkého východu (2002 až 2005) se schvaluje jménem Společenství.
Znění smlouvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Provádění programu potravinové pomoci Společenství pro UNRWA se řídí postupem vymezeným v nařízení Rady (ES) č. 1292/96 ze dne 27. června 1996 o politice potravinové pomoci, jejím řízení a zvláštních opatřeních na podporu zajišťování potravin [4].
Článek 3
Komise po konzultaci se zvláštním výborem schvaluje změny smlouvy, které by podle smlouvy měly být přijaty zjednodušeným postupem (výměnou dopisů).
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat smlouvu jménem Společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. října 2002
na základě nařízení Rady (ES) č. 3286/94 o obchodních praktikách podporovaných Koreou, které mají nepříznivé účinky na obchod s obchodními plavidly
(oznámeno pod číslem K(2002)3652)
(2002/818/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3286/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky k zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména pravidel sjednaných v rámci Světové obchodní organizace [1], ve znění nařízení (ES) č. 356/95 [2], a zejména na články 13 a 14 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
(1) Dne 24. října 2000 obdržela Komise stížnost podle článků 3 a 4 nařízení Rady (ES) č. 3286/94 (dále jen "nařízení").
Stížnost podal "Výbor sdružení stavitelů lodí Evropské unie" (CESA).
(2) Stížnost se týkala určitých údajných korejských obchodních praktik, které mají nepříznivé účinky na prodej obchodních plavidel Společenství [3].
Stížnost obsahovala zejména údaje o nepříznivém účinku na obchod a újmě, kterou utrpěly podniky vyrábějící lodě ve Společenství, která byla způsobena tím, že Korejská republika poskytuje korejským podnikům vyrábějícím lodě subvence, nebo jiná zvýhodnění a porušuje tak články 3 a 5 dohody Světové obchodní organizace o subvencích a vyrovnávacích opatřeních (dále jen "dohoda o subvencích").
Na tomto základě požádal stěžovatel Komisi, aby podnikla potřebná opatření.
(3) Stížnost obsahovala dostatečné důkazy, které opravňovaly k zahájení vyšetřovacího postupu podle článku 8 nařízení.
Po konzultaci Komise s členskými státy, která proběhla dne 2. prosince 2000 v rámci Poradního výboru, Komise zahájila řízení. [4].
(4) Po zahájení vyšetřovacího postupu provedla Komise šetření, které vedlo k následujícím závěrům.
B. ZJIŠTĚNÍ TÝKAJÍCÍ SE EXISTENCE PŘEKÁŽKY OBCHODU
(5) Vyšetřování se týkalo subvencí, které vláda Korejské republiky údajně poskytuje korejskému průmyslu stavby lodí a které podle údajů stěžovatele zvýhodnily výrobu v období od roku 1997 do roku 2000 a které zvýhodní i budoucí výrobu.
Údajné korejské subvence zahrnují financování vývozních kvót, promíjení dluhů, přeměnu dluhů na účasti na základním jmění, zvýhodnění úroků a zvláštní daňová zvýhodnění, která byla poskytnuta v rámci pobídek k restrukturalizaci na záchranu loděnic před bezprostředním finančním zhroucením.
(6) Ke korejským závodům na výstavbu lodí, které byly podle údajů stěžovatele zvýhodněny státními subvencemi, patří Samho Heavy Industries, Deadong Shipbuilding Co., Daewoo Shipbuilding and Marine Engineering, Hyundai Heavy Industries, Hyundai Mipo, Samsung Heavy Industries a Hanjin Heavy Industries & Construction Co.
(7) K údajným korejským subvencím, které byly výslovným předmětem stížnosti, zjistila Komise toto:
Záruky vrácení záloh a půjčky před dodáním poskytované Korejskou bankou pro vývoz a dovoz (Export-Import Bank of Korea – "KEXIM") ve vlastnictví státu
(8) Bylo zjištěno, že KEXIM poskytuje záruku zahraničnímu kupci na vrácení záloh, které zaplatil korejské loděnici, jestliže tato korejská loděnice nesplní své závazky z příslušné smlouvy.
Dále bylo zjištěno, že KEXIM poskytuje loděnicím půjčky před dodáním k financování výrobních nákladů na výstavbu lodí, jako například nákladů na suroviny, pracovních a režijních nákladů až do okamžiku dodání lodí.
Bylo zjištěno, že program záruk za vrácení záloh (APRG) a poskytování půjček před dodáním představuje podle čl. 3 odst.
Promíjení dluhů, přeměna dluhů na účasti, snížení úroků ze strany bank ve vlastnictví nebo pod kontrolou státu
(9) Šetření ukázalo, že Korea poskytla formou prominutí dluhů, přeměny dluhů na účasti a snížením úroků bankami ve vlastnictví nebo pod kontrolou státu subvence ve smyslu článku 1 dohody o subvencích následujícím loděnicím:
- Sambo Heavy Industries,
- Daedong Shipbuilding Co. [5] a
- Deawoo Shipbuilding and Marine Engineering.
(10) Jsou zde jednoznačné důkazy o tom, že tyto restrukturalizační subvence jsou specifickými subvencemi ve smyslu čl. 2 odst. 1 dohody o subvencích.
Zvláštní daňová zvýhodnění
(11) Šetření ukázalo, že Daewoo Shipbuilding and Marine Engineering využívaly podle zákona o zvláštním daňovém zacházení dvou daňových úprav (zvláštní zdanění v případě věcného plnění a v případě vyčlenění majetku společnosti), které jsou vyhrazeny podnikům, které se nacházejí v procesu restrukturalizace, a které jsou v této souvislosti specifickými programy.
Závěr
(12) Komise zastává názor, že obvinění stěžovatele, která se týkají poskytování subvencích, jsou odůvodněná a že korejské praktiky vytvářejí překážku obchodu ve smyslu čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení, neboť jsou v rozporu s články 3 a 5 dohody o subvencích.
C. ZJIŠTĚNÍ TÝKAJÍCÍ SE NEPŘÍZNIVÝCH ÚČINKŮ NA OBCHOD
(13) Bylo zjištěno, že během období vyšetřování trpělo hospodářské odvětví Společenství nepříznivými účinky na obchod ve smyslu článku 5 dohody o subvencích a čl. 2 odst. 3 a 4 nařízení, které měly podobu újmy ve smyslu čl. 5 písm. a) dohody o subvencích, zejména pro nepříznivé účinky na podíl na trhu, vytížení kapacity, zisky, prodejní ceny, zaměstnanost a investice, jakož i podobu vážné újmy ve smyslu čl. 5 písm. c) dohody o subvencích, zejména pro značné cenové podbízení, cenový propad a prodejní ztráty. Na úrovni odvětví došlo k nepříznivým účinkům na obchod v oblasti kontejnerových lodí stejně jako tankerů pro přepravu výrobků a chemikálií.
(14) V listopadu 2001 požádal CESA Komisi o vyšetření, zda hospodářské odvětví Společenství trpělo také ve 13 měsících po ukončení původního zkoumaného období (1. prosinec 2000 až 31. prosinec 2001) nepříznivým účinkům na obchod.
Doplňující šetření potvrdilo výsledky prvního šetření.
Pokud se jedná o sektor tankerů pro přepravu zkapalnělého zemního plynu (LNG), bylo zjištěno, že je nezbytné další šetření, aby bylo možno určit, zda by vývoj sledovaný v letech 200 a 2001 mohl vést k trvalému trendu z dlouhodobé perspektivy.
Komise bude nadále sledovat trh, a zejména sektory kontejnerových lodí, tankerů pro přepravu výrobků a chemikálií, tankerů pro přepravu zkapalnělého zemního plynu.
D. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST
(15) Bylo prokázáno, že výše uvedené subvence, které korejským loděnicím umožnily zvýšit objem obchodu a podíl na trhu, značný pokles jejich prodejních cen, stejně jako cenové podbízení zjištěné ve zkoumaném období, měly nepříznivé účinky na hospodářské odvětví Společenství.
Tyto závěry byly potvrzeny doplňujícím šetřením.
E. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(16) Průmysl stavby lodí představuje ve Společenství, vzhledem k počtu pracovních míst, ať již přímých v loděnicích nebo nepřímých u subdodavatelů nebo dodavatelů, velmi důležité odvětví hospodářství.
Na základě dostupných informací je možné důvodně předpokládat, že hospodářské odvětví Společenství by mohlo v případě, že by došlo k zastavení korejských praktik subvencování, alespoň částečně obnovit své ztracené podíly na trhu a zvýšit svoji ziskovost.
F. ZÁVĚRY
(17) Na základě výše uvedené analýzy dospěla Komise k závěru, že Korea poskytovala svému průmyslu stavby lodí vývozní a napadnutelné subvence ve smyslu dohody o subvencích a způsobila nepříznivé účinky na hospodářské odvětví Společenství.
(18) Pro Společenství je nesmírně důležité, aby partneři ve WTO plnili v plném rozsahu své povinnosti, když se samo k dodržování příslušných ustanovení zavázalo.
Pro řádné fungování mnohostranného systému obchodu má rozhodující význam, aby se důsledně potlačovaly veškeré praktiky údajně neslučitelné s WTO.
(19) Komise projednala záležitost s korejskými úřady, aby dospěla k řešení, s nímž by souhlasily obě strany.
Jelikož se však řešení nalézt nepodařilo, jeví se jako nezbytné zahájit řízení na základě dohody WTO o urovnávání sporů a zejména příslušných ustanovení dohody o subvencích,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
1. Poskytování subvencí ve prospěch některých korejských výrobců obchodních plavidel je zjevně neslučitelné se závazky této země v rámci Dohody o založení Světové obchodní organizace, a zejména Dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, a představuje "překážku obchodu" ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 3286/94.
2. Společenství zahájí vůči Koreji řízení na urovnání sporu na základě Ujednání o pravidlech a řízení při řešení sporů a dalších příslušných ustanovení WTO, aby dosáhlo odstranění obchodní překážky.
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 98/569/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Tuniska, a rozhodnutí 98/570/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Tuniska
(oznámeno pod číslem K(2002) 3906)
(Text s významem pro EHP)
(2002/819/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES, a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 98/569/ES ze dne 6. října 1998, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Tuniska [4], stanoví, že "Direction générale de la santé animale (DGSA) du ministère de l’agriculture" je příslušným úřadem v Tunisku, který ověřuje a potvrzuje, že živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži splňují požadavky směrnice 91/492/EHS.
(2) Rozhodnutí Komise 98/570/ES ze dne 7. října 1998, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Tuniska [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 1999/135/ES [6], stanoví, že "Direction générale de la santé animale (DGSA) du ministère de l’agriculture" je příslušným úřadem v Tunisku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS.
(3) Po restrukturalizaci tuniské veřejné správy byl příslušný úřad, který ověřuje a vydává potvrzení pro produkty rybolovu a akvakultury a živé mlže, ostnokožce, pláštěnce a mořské plže, změněn na "Direction générale des services vétérinaires (DGSV)".
Tento nový úřad je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Znění rozhodnutí 98/569/ES a 98/570/ES by měla být sladěna se zněním pozdějších rozhodnutí Komise, kterými se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů a produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z některých třetích zemí.
(5) Rozhodnutí 98/569/ES a 98/570/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 98/569/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Příslušným úřadem v Tunisku, který ověřuje a potvrzuje, že živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži splňují požadavky směrnice 91/492/EHS, je "Direction générale des services vétérinaires (DGSV)"."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži pocházející z Tuniska a dovážení do Společenství musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3, 4 a 5.
2. Ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí.
3. Musejí pocházet z povolených produkčních oblastí uvedených v příloze B tohoto rozhodnutí.
4. Musejí být baleny do zapečetěných obalů schváleným střediskem pro expedici nebo pro čištění uvedeným na seznamu v příloze C tohoto rozhodnutí.
5. Každé balení musí být opatřeno nesmazatelnou značkou zdravotní nezávadnosti obsahující alespoň tyto informace:
- země odeslání: TUNISKO,
- druhy (obecný a vědecký název),
- identifikace produkční oblasti a schvalovací číslo střediska pro expedici,
- datum balení uvádějící alespoň den a měsíc."
3. Ustanovení čl. 3 odst. 2 se nahrazuje tímto: "2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, kvalifikace a podpis zástupce DGSV."
4. Příloha A se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí Komise 98/570/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Příslušným úřadem v Tunisku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu a akvakultury splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Direction générale des services vétérinaires (DGSV)"."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Tuniska a dovážené do Společenství musejí splňovat o podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí.
3. Musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II tohoto rozhodnutí.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "TUNISKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí."
3. Ustanovení čl. 3 odst. 2 se nahrazuje tímto: "2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, kvalifikace a podpis zástupce DGSV úřední razítko DGSV v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení."
4. Příloha A se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 3. prosince 2002.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2000/672/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Venezuely
(oznámeno pod číslem K(2002) 3902)
(Text s významem pro EHP)
(2002/833/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 2000/672/ES ze dne 20. října 2000, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Venezuely [3] stanoví, že "Servicio autónomo de recursos pesqueros (SARPA)" spadající pod "Ministerio de Agricultura y Cría" je příslušným úřadem ve Venezuele pro ověřování a potvrzování shody produktů rybolovu a akvakultury s požadavky směrnice 91/493/EHS.
(2) Po restrukturalizaci venezuelské veřejné správy byl příslušný úřad pro vydávání osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu změněn na "Instituto nacional de la pesca y acuicultura (INAPESCA)".
Tento nový úřad je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(3) Je proto třeba v souladu s tím změnit rozhodnutí 2000/672/ES.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2000/672/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Příslušným úřadem ve Venezuele, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Instituto nacional de la pesca y acuicultura (INAPESCA)"."
2. V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce INAPESCA a úřední razítko INAPESCA v barvě odlišné od barvy ostatních údajů."
3. Příloha A se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 7. prosince 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. září 2002,
kterým se přijímá specifický program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace: "Integrace a posílení Evropského výzkumného prostoru" (2002–2006)
(2002/834/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 166 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 166 odst. 3 Smlouvy musí být rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1513/2002/ES o šestém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícím k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002 — 2006) [4] (dále jen "rámcový program") provedeno prostřednictvím specifických programů, které stanoví pravidla pro provádění, dobu trvání a prostředky považované za nezbytné.
(2) Rámcový program je rozdělen do tří hlavních bloků činností "zaměření a integrace výzkumu Společenství", "strukturování Evropského výzkumného prostoru" a "posilování základů Evropského výzkumného prostoru", z nichž první a třetí by měly být, pokud jde o nepřímé akce, provedeny prostřednictvím tohoto specifického programu.
(3) Na tento program by se měla uplatňovat pravidla rámcového programu pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pro šíření výsledků výzkumu (dále jen "pravidla pro účast a šíření").
(4) Uznává se význam nových nástrojů (integrované projekty a sítě excelence) jako obecných prioritních prostředků k dosažení cílů kritického množství, zjednodušení řízení a evropské přidané hodnoty, kterou přispěje výzkum Společenství ve vztahu k již uskutečněným opatřením na vnitrostátní úrovni, a integrace výzkumných kapacit.
Bude zajištěn hladký přechod od opatření používaných v pátém rámcovém programu k opatřením v šestém rámcovém programu.
Nové nástroje budou používány od zahájení šestého rámcového programu v každé tématické oblasti, a bude-li to považováno za vhodné, jako prioritní prostředek, přičemž budou i nadále používány specifické cílené výzkumné projekty a koordinační akce.
Měly by umožnit snížení výdajů na zaměstnance a správních výdajů na nejvýše 6,0 % z celkové částky, která se považuje za nezbytnou k provedení programu.
V roce 2004 provedou nezávislí odborníci hodnocení účinnosti každého z těchto nástrojů při provádění rámcového programu.
(5) V souladu s článkem 170 Smlouvy je tento program otevřen účastí zemí, které za tímto účelem uzavřou nezbytné smlouvy, a na úrovni projektů je rovněž na základě vzájemného prospěchu otevřen účasti subjektů ze třetích zemí a mezinárodních organizací pro vědeckou spolupráci.
(6) Při provádění tohoto programu by měl být kladen důraz na podporu strategie udržitelného rozvoje, na mobilitu výzkumných pracovníků v návaznosti na sdělení Komise "Strategie pro mobilitu v rámci Evropského výzkumného prostoru", na inovaci, na potřeby malých a středních podniků a na podněcování jejich účasti, jakož i na činnosti mezinárodní spolupráce se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
Zvláštní pozornost by měla být věnována kandidátským zemím.
(7) Výzkumné činnosti uskutečňované v rámci tohoto programu by měly dodržovat základní etické zásady včetně těch, které jsou stanoveny v Chartě základních práv Evropské unie.
(8) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a usnesení Rady ze dne 20. května 1999 [5] a ze dne 26. června 2000 [6] a usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000 [7] k tomuto tématu se provádí akční plán s cílem posílit a zlepšit postavení a roli žen ve vědě a výzkumu, a je nutná další podpůrná akce.
Při provádění tohoto programu bude vzata v úvahu problematika rovnosti pohlaví ve výzkumu.
(9) Za účelem úplného využití potenciálu tohoto programu je vhodné podporovat aktivní zapojení všech dotčených subjektů, zejména členských států, přidružených kandidátských zemí a ostatních přidružených zemí, do společného úsilí zlepšit koordinaci výzkumných činností prováděných v Evropě, včetně otevření a propojení vnitrostátních programů a volného pohybu informací týkajících se výzkumných činností na všech úrovních.
(10) Tento program by měl být prováděn pružným, účinným a transparentním způsobem s přihlédnutím k přítomným zájmům, zejména vědeckých, průmyslových a politických kruhů a rovněž uživatelů; výzkumné činnosti prováděné v jeho rámci by měly být případně přizpůsobeny potřebám politik Společenství a vědeckému a technickému rozvoji.
(11) Měla by se usnadnit účast nejvzdálenějších regionů na akcích Společenství v oblasti výzkumu a technického rozvoje (dále jen "VTR") prostřednictvím vhodných mechanismů upravených podle konkrétní situace.
(12) Účast na činnostech tohoto programu bude podněcována prostřednictvím zveřejňování nezbytných informací o obsahu těchto činností, jejich podmínkách a postupech, aby byly včas a plně k dispozici potenciálním účastníkům, zejména účastníkům z přidružených kandidátských zemí a ostatních přidružených zemí.
Zvláštní činnosti budou uskutečňovány na podporu účasti vědců a institucí z rozvojových zemí, zemí Středomoří včetně západního Balkánu a Ruska a nových nezávislých států bývalého Sovětského svazu.
(13) Prováděcí opatření k tomuto rozhodnutí jsou v podstatě opatřeními v oblasti řízení, a měla by proto být přijata řídícím postupem stanoveným v článku 4 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8]; jelikož naproti tomu výzkum zahrnující používání lidských embryí a lidských embryonálních kmenových buněk podléhá etickým parametrům, které je nutno stanovit v souladu s vývojem vědeckých poznatků, se stanoviskem Evropské skupiny pro etiku a případně s vnitrostátními a mezinárodními etickými právními předpisy a pravidly, opatření pro financování takových projektů by měla být přijata regulativním postupem podle článku 5 rozhodnutí Rady 1999/468/ES (4).
(14) V příhodné době Komise zajistí nezávislé hodnocení založené na celkových údajích o provádění týkající se činností uskutečňovaných v oblastech zahrnutých v tomto programu, s přihlédnutím k příspěvku programu k vytvoření Evropského výzkumného prostoru, v duchu otevřenosti vůči všem příslušným účastníkům.
(15) Každá prioritní tematická oblast musí mít vlastní rozpočtový okruh v souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
(16) Vědecký a technický obsah specifických programů byl konzultován s Výborem pro vědecký a technický výzkum,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V souladu s rámcovým programem se přijímá specifický program "Integrace a posílení Evropského výzkumného prostoru" (dále jen "specifický program") pro období od 30. září 2002 do 31. prosince 2006.
2. Cíle a vědecké a technické priority specifického programu jsou uvedeny v příloze I.
Článek 2
V souladu s přílohou II rámcového programu činí částka považovaná za nezbytnou k uskutečnění specifického programu 12905 miliónů eur, z čehož nejvýše 6,0 % připadá na správní výdaje Komise.
Předběžné rozdělení této částky je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Veškeré výzkumné činnosti uskutečňované v rámci specifického programu musí být uskutečněny v souladu se základními etickými zásadami.
Článek 4
1. Podrobnosti finanční účasti Společenství na specifickém programu jsou vymezeny v čl. 2 odst. 2 rámcového programu.
2. Nástroje pro provádění specifického programu jsou definovány v přílohách I a III rámcového programu a popsány v příloze III tohoto rozhodnutí.
3. Na specifický program se uplatňují pravidla pro účast a šíření.
Článek 5
1. Komise vypracuje pracovní program pro provedení specifického programu, který podrobněji upraví cíle a vědecké a technické priority uvedené v příloze I a časový plán provádění.
2. Pracovní program vezme v úvahu související příslušné výzkumné činnosti prováděné členskými státy, přidruženými státy a evropskými a mezinárodními organizacemi.
V případě potřeby je aktualizován.
Článek 6
1. Prováděním specifického programu je pověřena Komise.
2. Postup podle čl. 7 odst. 2 se použije na přijetí těchto opatření:
a) vypracování a aktualizace pracovního programu uvedeného v čl. 5 odst. 1, včetně nástrojů, které mají být použity přednostně, následných změn jejich použití, obsahu výzev k podání návrhů a kritérií hodnocení a výběru, která se mají uplatňovat;
b) schválení financování
i) činností VTR zahrnujících sítě excelence a integrované projekty,
ii) činností VTR v rámci těchto prioritních tematických oblastí:
"Vědy o živé přírodě, genomika a biotechnologie pro zdraví",
"Technologie pro informační společnost",
"Nanotechnologie a nanovědy, multifunkční materiály založené na znalostech a nové výrobní postupy a zařízení",
"Letectví a kosmický výzkum",
"Kvalita a nezávadnost potravin",
"Udržitelný rozvoj, globální změny a ekosystémy",
činí-li odhadovaná částka příspěvku Společenství v rámci tohoto programu 1,5 miliónů eur nebo více,
iii) činností VTR, které nejsou uvedeny v bodech i) a ii), činí-li odhadovaná částka příspěvku Společenství v rámci tohoto programu 0,6 miliónu eur nebo více;
c) vypracování pověření k externímu hodnocení stanovenému v čl. 6 odst. 2 rámcového programu;
d) veškeré úpravy předběžného rozdělení částky uvedeného v příloze II.
3. Postup podle čl. 7 odst. 3 se použije na přijetí těchto opatření:
- prováděcí pravidla k výzkumným činnostem zahrnujícím lidská embrya a lidské embryonální kmenové buňky,
- činnosti VTR zahrnující použití lidských embryí a lidských embryonálních kmenových buněk.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 a čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
1. Komise předkládá pravidelně zprávy o celkovém pokroku při provádění specifického programu v souladu s článkem 4 rámcového programu, včetně informací o finančních stránkách a používání nástrojů.
2. Komise zajišťuje nezávislé sledování a hodnocení činností prováděných v oblastech zahrnutých do specifického programu stanovené v článku 6 rámcového programu.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. září 2002,
kterým se přijímá specifický program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace: "Strukturování Evropského výzkumného prostoru" (2002–2006)
(2002/835/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 166 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 166 odst. 3 Smlouvy musí být rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1513/2002/ES o šestém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícím k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002—2006) [4] (dále jen "rámcový program") musí být provedeno prostřednictvím specifických programů, které stanoví pravidla pro provádění, dobu trvání a prostředky považované za nezbytné.
(2) Rámcový program je rozdělen do tří hlavních bloků činností "zaměření a integrace výzkumu Společenství", "strukturování Evropského výzkumného prostoru" a "posilování základů Evropského výzkumného prostoru", z nichž druhý by měla být proveden prostřednictvím tohoto specifického programu.
(3) Na tento program by se měla uplatňovat pravidla rámcového programu pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pro šíření výsledků výzkumu (dále jen "pravidla pro účast a šíření").
(4) V souladu s článkem 170 Smlouvy je tento program otevřen účasti zemí, které za tímto účelem uzavřou nezbytné smlouvy, a na úrovni projektů je rovněž na základě vzájemného prospěchu otevřen účasti subjektů ze třetích zemí a mezinárodních organizací pro vědeckou spolupráci.
(5) Při provádění tohoto programu by měl být kladen důraz na potřeby malých a středních podniků a na podněcování jejich účasti.
(6) Výzkumné činnosti uskutečňované v rámci tohoto programu by měly dodržovat základní etické zásady včetně těch, které jsou stanoveny v Chartě základních práv Evropské unie.
(7) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a usnesení Rady ze dne 20. května 1999 o ženách a vědě [5] a usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000 k tomuto tématu se provádí akční plán s cílem posílit a zlepšit postavení a roli žen ve vědě a výzkumu a je nutná další podpůrná akce.
(8) Účast na činnostech tohoto programu bude podněcována prostřednictvím zveřejňování nezbytných informací o obsahu těchto činností, jejich podmínkách a postupech, aby byly včas a plně k dispozici potenciálním účastníkům, zejména účastníkům z přidružených kandidátských zemí a ostatních přidružených zemí.
Zvláštní činnosti budou uskutečňovány na podporu účasti vědců a institucí z rozvojových zemí, zemí Středomoří včetně západního Balkánu a Ruska a nových nezávislých států bývalého Sovětského svazu.
(9) Program by měl být prováděn pružným, účinným a transparentním způsobem, s přihlédnutím k přítomným zájmům, zejména vědeckých, průmyslových a politických kruhů a rovněž uživatelů.
Výzkumné činnosti prováděné v jeho rámci by měly být případně přizpůsobeny potřebám politik Společenství a vědeckému a technickému rozvoji.
(10) Měla by se usnadnit účast nejvzdálenějších regionů na akcích Společenství v oblasti výzkumu a technického rozvoje (dále jen "VTR") prostřednictvím vhodných mechanismů přizpůsobených jejich zvláštní situaci.
(11) Prováděcí opatření k tomuto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(12) V příhodné době by Komise měla zajistit nezávislé hodnocení založené na celkových údajích o provádění a týkající se činností uskutečňovaných v oblastech zahrnutých v tomto programu, s přihlédnutím k přispění programu k vytvoření Evropského výzkumného prostoru, v duchu otevřenosti vůči všem příslušným účastníkům.
(13) Vědecký a technický obsah specifických programů byl konzultován s Výborem pro vědecký a technický výzkum,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V souladu s rozhodnutím č. 1513/2002/ES (dále jen "rámcový program") se přijímá specifický program "Strukturování Evropského výzkumného prostoru" (dále jen "specifický program") pro období od 30. září 2002 do 31. prosince 2006.
2. Cíle a vědecké a technické priority specifického programu jsou uvedeny v příloze I.
Článek 2
V souladu s přílohou II rámcového programu činí částka považovaná za nezbytnou k uskutečnění specifického programu 2605 miliónů eur, z čehož nejvýše 6,0 % připadá na správní výdaje Komise.
Předběžné rozdělení této částky je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Veškeré výzkumné činnosti uskutečňované v rámci specifického programu musí být uskutečněny v souladu se základními etickými zásadami.
Článek 4
1. Podrobnosti finanční účasti Společenství na specifickém programu jsou vymezeny v čl. 2 odst. 2 rámcového programu.
2. Nástroje pro provádění specifického programu jsou definovány v přílohách I a III rámcového programu a popsány v příloze III tohoto rozhodnutí.
3. Na specifický program se uplatňují pravidla pro účast a šíření.
Článek 5
1. Komise vypracuje pracovní program pro provedení specifického programu, který podrobněji upraví cíle a vědecké a technické priority uvedené v příloze I a časový plán provádění.
2. Pracovní program vezme v úvahu související výzkumné činnosti prováděné členskými státy, přidruženými státy a evropskými a mezinárodními organizacemi.
V případě potřeby je aktualizován.
Článek 6
1. Prováděním specifického programu je pověřena Komise.
2. Postup podle čl. 7 odst. 2 se použije na přijetí těchto opatření:
- vypracování a aktualizace pracovního programu uvedeného v čl. 5 odst. 1, včetně nástrojů, které mají být použity přednostně, následných změn jejich použití, obsahu výzev k podávání návrhů a kritérií hodnocení a výběru, která se mají uplatňovat,
- schválení financování činností VTR, činí-li odhadovaná částka příspěvku Společenství 0,6 miliónu eur nebo více,
- vypracování pověření k externímu hodnocení stanovenému v čl. 6 odst. 2 rámcového programu,
- veškeré úpravy předběžného rozdělení částky uvedeného v příloze II.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
1. Komise předkládá pravidelně zprávy o celkovém pokroku při provádění specifického programu v souladu s článkem 4 rámcového programu, včetně informací o finančních stránkách.
2. Komise zajišťuje nezávislé sledování a hodnocení činností prováděných v oblastech zahrnutých do specifického programu stanovené v článku 6 rámcového programu.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. září 2002,
kterým se přijímá specifický program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace, který má provést Společné výzkumné středisko prostřednictvím přímých akcí (2002–2006)
(2002/836/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 166 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 166 odst. 3 Smlouvy musí být rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1513/2002/ES o šestém víceletém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícím k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002–2006) [4] (dále jen "rámcový program") provedeno prostřednictvím specifických programů, které stanoví pravidla pro provádění, dobu trvání a prostředky považované za nezbytné.
(2) Rámcový program je rozdělen do tří hlavních bloků činností "zaměření a integrace výzkumu Společenství", "strukturování Evropského výzkumného prostoru" a "posilování základů Evropského výzkumného prostoru", přičemž prostřednictvím tohoto specifického programu by měly být prováděny přímé akce Společného výzkumného střediska (SVS) v rámci prvního bloku a částečně by měly přispět k cílům ostatních dvou bloků.
(3) Při provádění svého poslání poskytovat vědeckou a technickou podporu politikám Společenství přispěje SVS aktivně k vytvoření systému Společenství pro vědecko-technické reference, zejména účastí v sítích zahrnujících příslušná vnitrostátní zařízení.
(4) Při provádění tohoto programu v souladu se svým posláním bude SVS klást zvláštní důraz na bezpečnost občanů, například z hlediska ochrany životního prostředí, zdravotní péče nebo ochrany proti podvodům.
(5) Na tento program by se měla uplatňovat pravidla rámcového programu pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pro šíření výsledků výzkumu (dále jen "pravidla pro účast a šíření"), pokud jde o šíření výsledků výzkumu.
(6) Při provádění tohoto programu by se měl klást důraz na podporování mobility a vzdělávání výzkumných pracovníků a na inovace ve Společenství.
(7) Za účelem provedení tohoto programu může být vhodné, kromě spolupráce zahrnuté v Dohodě o Evropském hospodářském prostoru nebo některé dohodě o přidružení, zapojit se do činností mezinárodní spolupráce s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi, zejména na základě článku 170 Smlouvy.
(8) Při provádění tohoto programu by měla být zvláštní pozornost věnována kandidátským zemím.
SVS aktivně přispěje k přenosu acquis communautaires s ohledem na různé politiky Společenství.
(9) Výzkumné činnosti uskutečňované v rámci tohoto programu by měly dodržovat základní etické zásady včetně těch, které jsou stanoveny v Chartě základních práv Evropské unie.
(10) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a usnesení Rady ze dne 20. května 1999 o ženách a vědě [5] a usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000 k tomuto tématu se provádí akční plán s cílem posílit a zlepšit postavení a roli žen ve vědě a výzkumu a je nutná další podpůrná akce.
(11) Program by měl být prováděn pružným, účinným a transparentním způsobem, s přihlédnutím k potřebám uživatelů SVS a politik Společenství a s ohledem na cíl ochrany finančních zájmů Společenství.
Výzkumné činnosti prováděné v jeho rámci by měly být případně přizpůsobeny těmto potřebám a vědeckému a technickému rozvoji.
(12) SVS bude nadále plnit požadavky politik Společenství, jak jsou vyjádřeny jeho uživateli.
Za účelem účinného plnění tohoto úkolu zachová náležitou rovnováhu s výzkumnými činnostmi vyžadovanými pro dosažení špičkových vědeckých úkolů.
(13) SVS by mělo aktivně sledovat činnosti v oblasti inovací a přenosu výsledků technického rozvoje.
(14) Při provádění tohoto programu by Komise měla konzultovat správní radu SVS v souladu s odpovídajícími ustanoveními rozhodnutí Komise 96/282/Euratom ze dne 10. dubna 1996 o reorganizaci Společného výzkumného střediska [6].
(15) V příhodné době by Komise měla zajistit nezávislé hodnocení týkající se činností uskutečňovaných v oblastech zahrnutých v tomto programu.
(16) Vědecký a technický obsah tohoto specifického programu byl konzultován se správní radou SVS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V souladu s rozhodnutím č. 1513/2002/ES (dále jen "rámcový program") se přijímá specifický program týkající se přímých akcí výzkumu, technického rozvoje a demonstrací, které mají být provedeny Společným výzkumným střediskem (dále jen "specifický program") pro období od 30. září 2002 do 31. prosince 2006.
2. Cíle a vědecké a technické priority specifického programu jsou uvedeny v příloze I.
Článek 2
V souladu s přílohou II rámcového programu činí částka považovaná za nezbytnou k uskutečnění specifického programu 760 miliónů eur.
Předběžné rozdělení této částky je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
1. Prováděním specifického programu je pověřena Komise.
2. Nástroje pro provádění specifického programu jsou definovány v přílohách I a III rámcového programu a popsány v příloze III tohoto rozhodnutí.
3. Na tento program se uplatňují pravidla pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pro šíření výsledků výzkumu (dále jen "pravidla pro účast a šíření"), pokud jde o šíření výsledků výzkumu.
Článek 4
1. Komise vypracuje pracovní program pro provedení specifického programu, který bude dán k dispozici všem účastníkům a který podrobněji upraví cíle a vědecké a technické priority uvedené v příloze I, časový plán provádění a prováděcí opatření.
2. Pracovní program vezme v úvahu související výzkumné činnosti prováděné členskými státy, přidruženými státy a evropskými a mezinárodními organizacemi.
V případě potřeby je aktualizován.
Článek 5
Při provádění specifického programu konzultuje Komise správní radu SVS (dále jen "správní rada") v souladu s rozhodnutím Komise 96/282/Euratom.
Komise pravidelně informuje správní radu o provádění tohoto specifického programu.
Článek 6
1. Komise předkládá pravidelně zprávy o celkovém pokroku při provádění specifického programu v souladu s článkem 4 rámcového programu, včetně informací o finančních stránkách.
2. Komise zajišťuje nezávislé sledování a hodnocení činností prováděných v oblastech zahrnutých do specifického programu stanovené v článku 6 rámcového programu.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. září 2002,
kterým se přijímá specifický program (Euratom) pro výzkum a odborné vzdělávání v oblasti jaderné energie (2002–2006)
(2002/837/Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 7 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím č. 2002/668/Euratom [4] přijala Rada šestý rámcový program Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) pro výzkum a odborné vzdělávání v oblasti jaderné energie, který rovněž přispívá k vytvoření Evropského výzkumného prostoru (2002–2006) (dále jen "rámcový program"), který bude proveden podle článku 7 Smlouvy o Euratomu prostřednictvím specifických výzkumných a vzdělávacích programů, které stanoví pravidla pro provádění, dobu trvání a prostředky považované za nezbytné.
(2) Na tento program by se měla uplatňovat prováděcí pravidla rámcového programu pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol (dále jen "pravidla pro účast").
(3) Správní náklady Komise na provedení tohoto programu odrážejí vysoké počty personálu zaměstnaného v laboratořích členských států a na projektu ITER.
(4) Až do skončení mezinárodních jednání o projektu ITER a do případného rozhodnutí o jeho společném provádění by se měla zachovávat vedoucí úloha Evropského společenství v oblasti výzkumu jaderné syntézy.
(5) Tento program je otevřen pro účast zemí, které pro tento účel uzavřely potřebné dohody, a s výjimkou výzkumu jaderné syntézy je na úrovni projektu a na základě vzájemné výhodnosti otevřen rovněž pro účast institucí třetích zemí a mezinárodních organizací, které vykonávají činnost v oblasti vědecké spolupráce.
(6) Při provádění tohoto programu by se měl klást důraz na podporování mobility a odborné vzdělávání výzkumných pracovníků a na inovace ve Společenství, jakož i na mezinárodní spolupráci s třetími zeměmi a s mezinárodními organizacemi.
Zvláštní pozornost by se měla věnovat kandidátským zemím.
(7) Výzkumné činnosti prováděné v rámci tohoto programu musí respektovat základní etické zásady, včetně těch, které jsou stanoveny v článku 6 Smlouvy o Evropské unii a v Listině základních práv Evropské unie, a rovněž potřebu zohlednit přijetí těchto činností u veřejnosti.
(8) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a usnesení Rady ze dne 20. května 1999 [5] a ze dne 26. června 2000 [6] a usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000 [7] k tomuto tématu se provádí akční plán s cílem posílit a zlepšit postavení a roli žen ve výzkumu a vývoji v Evropě, což by mělo zajistit respektování rovnosti příležitostí bez ohledu na pohlaví.
(9) Program by měl být prováděn pružným, účinným a průhledným způsobem, s přihlédnutím k významným potřebám zejména vědy, průmyslu, uživatelů a politických kruhů.
Výzkumné činnosti prováděné v jeho rámci by měly být případně přizpůsobeny potřebám politiky Společenství a vědeckému a technickému rozvoji.
(10) Účast na činnostech tohoto programu by měla být podporována uveřejňováním potřebných informací o obsahu, podmínkách a postupech tak, aby informace byly včas a kompletní k dispozici potenciálním účastníkům, včetně účastníků pocházejících z kandidátských zemí a z ostatních přidružených zemí.
(11) Komise by měla přiměřeným způsobem zabezpečit nezávislé posuzování týkající se prováděných činností v oblastech, jichž se tento program týká.
Takové posuzování by mělo být prováděné v duchu otevřenosti ve vztahu ke všem dotčeným činitelům.
(12) Byl konzultován Výbor pro vědu a techniku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V souladu s rámcovým programem se přijímá specifický program výzkumu a odborného vzdělávání v oblasti jaderné energie (dále jen "specifický program") pro období od 30. září 2002 do 31. prosince 2006.
2. Cíle a vědecké a technické priority specifického programu jsou uvedeny v příloze I.
Článek 2
V souladu s přílohou II k rámcovému programu činí částka považovaná za nezbytnou pro provedení specifického programu 940 milionů EUR, včetně maximálního podílu 16,5 % na správní výdaje Komise.
Předběžné rozdělení této částky je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Všechny výzkumné činnosti prováděné v rámci specifického programu musí být prováděny v souladu se základními etickými zásadami.
Článek 4
1. Podrobná pravidla pro finanční účast Společenství na specifickém programu jsou uvedena v čl. 2 odst. 2 rámcového programu.
2. Specifický program bude proveden prostřednictvím nástrojů definovaných v příloze III.
3. Pro účast ve specifickém programu se použijí pravidla pro účast.
Článek 5
1. Komise vypracuje pracovní program pro provedení specifického programu, který podrobněji upraví cíle a vědecké a technické priority stanovené v příloze I, časový plán provádění a nástroje, které mají být použity.
2. Pracovní program vezme v úvahu související výzkumné činnosti prováděné členskými státy, přidruženými státy a evropskými a mezinárodními organizacemi.
V případě potřeby je aktualizován.
Článek 6
1. Komise zodpovídá za provádění specifického programu.
2. Pro účely provádění specifického programu je Komisi nápomocen Poradní výbor.
Členové tohoto výboru se mohou měnit podle různých témat v agendě výboru.
Pokud jde o aspekty související s jaderným štěpením, složení tohoto výboru a podrobná operativní pravidla a postupy, které se použijí, budou pravidla a postupy stanovené v rozhodnutí Rady 84/338/Euratom, ESUO, EHS ze dne 29. června 1984 o strukturách a postupech řízení a koordinace činností Společenství v oblasti výzkumu, rozvoje a demonstrací [8].
Pokud jde o aspekty související s jadernou syntézou, budou se řídit ustanoveními rozhodnutí Komise ze dne 16. prosince 1980 o Poradním výboru pro program jaderné syntézy.
Článek 7
1. Komise předkládá pravidelně zprávy o celkovém pokroku při provádění specifického programu v souladu s čl. 5 odst. 2 rámcového programu včetně informací o finančních aspektech.
2. Komise zajišťuje nezávislé monitorování a hodnocení uvedené v článcích 5 a 6 rámcového programu, které budou prováděny u činností prováděných v oblastech zahrnutých do specifického programu.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 30. září 2002
kterým se přijímá specifický program pro výzkum a odborné vzdělávání, který má provést Společné výzkumné středisko prostřednictvím přímých akcí pro Evropské společenství pro atomovou energii (2002-2006)
(2002/838/Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 7 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím č. 2002/668/Euratom přijala Rada šestý rámcový program Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) pro výzkum a odborné vzdělávání v oblasti jaderné energie, který rovněž přispívá k vytvoření Evropského výzkumného prostoru (2002-2006)[4] (dále jen "rámcový program"), který bude proveden podle článku 7 Smlouvy o Euratomu prostřednictvím specifických výzkumných a vzdělávacích programů, které stanoví pravidla pro provádění, dobu trvání a prostředky považované za nezbytné.
(2) Na tento program by se měla uplatňovat pravidla rámcového programu pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pro šíření výsledků výzkumu.
(3) Při provádění tohoto programu by se měl klást důraz na podporování mobility a vzdělávání výzkumných pracovníků a na inovace ve Společenství.
(4) Za účelem provedení rámcového programu může být vhodné zapojit se do činností mezinárodní spolupráce s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi, zejména na základě článku 170 Smlouvy.
V této souvislosti se bude Společné výzkumné středisko (SVS) snažit zastupovat veškeré zájmy Společenství a jeho členských států a co nejlépe využít sítě, které provozuje.
(5) Při provádění tohoto programu by měla být zvláštní pozornost věnována kandidátským zemím.
SVS bude provádět vhodné vzdělávací činnosti v oblasti jaderné bezpečnosti a bezpečnostních opatření, včetně opatření ke kontrole nedovoleného obchodování s jadernými materiály.
(6) SVS se zapojí do evropských sítí pro bezpečnost jaderných reaktorů, jejichž cílem je zlepšit různé bezpečnostní postupy a přístupy, a přispěje tak k podobnému procesu v kandidátských zemích.
(7) Výzkumné činnosti prováděné v rámci tohoto programu musí respektovat základní etické zásady, včetně těch, které jsou stanoveny v článku 6 Smlouvy o Evropské unii a v Listině základních práv Evropské unie, a rovněž potřebu zohlednit přijetí těchto aktivit u veřejnosti.
(8) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a usnesení Rady ze dne 20. května 1999[5] a ze dne 26. června 2000[6] a usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000[7] k tomuto tématu se provádí akční plán s cílem posílit a zlepšit postavení a roli žen ve výzkumu a vývoji v Evropě, což by mělo zajistit respektování rovnosti příležitostí bez ohledu na pohlaví.
(9) Program by měl být prováděn pružným, účinným a průhledným způsobem, s přihlédnutím k potřebám uživatelů SVS a politik Společenství a s ohledem na cíl ochrany finančních zájmů Společenství.
Výzkumné činnosti prováděné v jeho rámci by měly být případně přizpůsobeny těmto potřebám a vědeckému a technickému rozvoji.
(10) SVS bude nadále plnit požadavky politik Společenství, jak jsou vyjádřeny jeho uživateli.
Za účelem účinného plnění tohoto úkolu zachová náležitou rovnováhu s výzkumnými činnostmi vyžadovanými pro dosažení špičkových vědeckých úkolů.
(11) SVS by mělo provádět činnosti v oblasti výzkumu a vzdělávání, které jsou prováděny prostřednictvím přímé akce, zejména úkoly svěřené Komisí Smlouvou.
Komise by měla plnit úkoly, která má v oblasti jaderného štěpení, při využití technické kompetence SVS.
(12) SVS by mělo aktivně sledovat činnosti v oblasti inovací a přenosu výsledků technického rozvoje.
(13) Při provádění tohoto programu by Komise měla konzultovat správní radu SVS v souladu s odpovídajícími ustanoveními rozhodnutí Komise 96/282/Euratom ze dne 10. dubna 1996 o reorganizaci Společného výzkumného střediska[8].
(14) V příhodné době by Komise měla zajistit nezávislé hodnocení týkající se činností uskutečňovaných v oblastech zahrnutých v tomto programu.
Toto hodnocení by mělo být provedeno v duchu otevřenosti vůči všem dotyčným účastníkům.
(15) Vědecký a technický obsah tohoto specifického programu byl konzultován s Výborem pro vědu a techniku.
(16) Vědecký a technický obsah tohoto specifického programu byl konzultován se správní radou SVS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V souladu s rozhodnutím 2002/668/Euratom o rámcovém programu 2002-2006 (dále jen "rámcový program") se přijímá specifický program týkající se přímých akcí výzkumu a vzdělávání, které mají být provedeny Společným výzkumným střediskem (dále jen "specifický program") pro období od 30. září 2002 do 31. prosince 2006.
2. Cíle a vědecké a technické priority specifického programu jsou uvedeny v příloze I.
Článek 2
V souladu s přílohou II rozhodnutí 2002/668/Euratom o rámcovém programu činí částka považovaná za nezbytnou pro provedení specifického programu 290 milionů eur.
Předběžné rozdělení této částky je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
1. Prováděním specifického programu je pověřena Komise.
2. Specifický program bude proveden v souladu se specifickými pravidly stanovenými v příloze III.
Článek 4
1. Komise vypracuje pracovní program pro provedení specifického programu, který bude dán k dispozici všem účastníkům a který podrobněji upraví cíle a priority, časový plán provádění a prováděcí opatření.
2. Pracovní program vezme v úvahu související výzkumné činnosti prováděné členskými státy, přidruženými státy a evropskými a mezinárodními organizacemi.
V případě potřeby je aktualizován.
Článek 5
Při provádění specifického programu konzultuje Komise správní radu SVS v souladu s rozhodnutím Komise 96/282/Euratom.
Komise pravidelně informuje správní radu o provádění tohoto specifického programu.
Článek 6
1. Komise předkládá pravidelně zprávy o celkovém pokroku při provádění specifického programu v souladu s článkem 4 rámcového programu.
2. Komise zajišťuje nezávislé monitorování a hodnocení činností prováděných v oblastech zahrnutých do specifického programu.
Článek 7
Komise může požádat SVS, aby na základě kritéria vzájemného prospěchu provedlo projekty s právními subjekty usazenými ve třetích zemích, pokud to účinně přispěje k provedení přímých akcí.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. října 2002,
kterým se přijímá seznam ozařoven schválených pro ozařování potravin ve třetích zemích
(oznámeno pod číslem K(2002) 3994)
(Text s významem pro EHP)
(2002/840/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 1999/2/ES ze dne 22. února 1999 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin a složek potravin ošetřovaných ionizujícím zářením [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 1999/2/ES nesmí být potravina ošetřená ionizujícím zářením dovezena ze třetí země, pokud nebyla ošetřena v ozařovně schválené Společenstvím.
(2) Prostřednictvím příslušných orgánů uvedených zemí obdržela Komise žádost o schválení od tří ozařoven v Jihoafrické republice a od jedné ozařovny v Maďarsku.
Odborníci Komise provedli inspekce těchto ozařoven s cílem ověřit, zda jsou v souladu s požadavky směrnice 1999/2/ES, a zejména zda je úředním dozorem zaručeno, že tyto ozařovny dodržují požadavky článku 7 uvedené směrnice.
(3) Ozařovny
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí 93/197/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých
(oznámeno pod číslem K(2002) 4006)
(Text s významem pro EHP)
(2002/841/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2002/160/ES [2], a zejména na čl. 15 bod a) a článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 93/197/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/635/ES [4], stanovilo seznam třetích zemí, z nichž mají členské státy povolovat dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých.
(2) Ve výše uvedeném seznamu byl v rozhodnutí 2002/635/ES neúmyslně opomenut Kyrgyzstán.
Z tohoto důvodu je třeba Kyrgyzstán do uvedeného seznamu znovu uvést.
(3) Pro získání osvědčení E podle rozhodnutí 93/197/EHS musejí být provedeny určité veterinární testy vzorků, jež mají být odebrány do 10 dní před vývozem.
Při dodržování výše uvedené lhůty došlo k potížím, zejména pokud mají být takové vzorky testovány v laboratořích schválených členským státem určení.
Je proto třeba uvedenou lhůtu prodloužit.
(4) Je třeba v tomto smyslu pozměnit rozhodnutí 93/197/EHS.
(5) Opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy rozhodnutí 93/197/EHS se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. října 2002,
kterým se provádí společná akce 2002/589/SZBP s ohledem na příspěvek Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní v jihovýchodní Evropě
(2002/842/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na společnou akci 2002/589/SZBP, [1] a zejména na čl. 6 uvedené společné akce, ve spojení s čl. 23 odst. 2 druhou odrážkou Smlouvy o Evropské unii,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nadměrné a nekontrolovatelné hromadění a šíření ručních palných zbraní a lehkých zbraní přispívá ke zvýšení trestné činnosti a nebezpečí v jihovýchodní Evropě, vystupňování konfliktu v oblasti, narušuje pokonfliktní mírovou obnovu a způsobuje vážné omezení hospodářského a sociálního rozvoje v jihovýchodní Evropě.
(2) Při sledování cílů stanovených v článku 1 společné akce 2002/589/SZBP má Evropská unie v úmyslu působit podle potřeby na příslušných mezinárodních forech a v regionálních souvislostech poskytovat finanční pomoc prostřednictvím mezinárodních organizací, programů a agentur, jakož i formou regionálních ujednání.
(3) Regionální prováděcí plán pro ruční palné zbraně a lehké zbraně, zavedený v rámci Paktu o stabilitě pro jihovýchodní Evropu, má zemím jihovýchodní Evropy poskytovat rámec pro vytváření programů a návrhů projektů vedoucích k posílení schopnosti kontrolovat nezákonné šíření a pohyb zbraní.
(4) Pod záštitou rozvojového programu OSN (UNDP) a paktu o stabilitě bylo zřízeno "Jihovýchodoevropské regionální informační středisko pro snížení počtu ručních palných a lehkých zbraní" se sídlem v Bělehradě, které se skládá z jednotky technické podpory, podporující řadu činností prováděných jak v regionálním, tak i celostátním rozsahu.
(5) Cíle tohoto informačního střediska zahrnují posílení schopností vládních a nevládních organizací zastavit nezákonný pohyb ručních palných zbraní a lehkých zbraní v jihovýchodní Evropě.
Středisko by mělo klást zvláštní důraz na vývoj regionálních projektů, které jsou určeny proti přeshraničnímu pohybu zbraní.
(6) Evropská unie má za to, že regionální prováděcí plán, jakož i úkoly informačního střediska zahrnují záležitosti týkající se nabídky ručních palných a lehkých zbraních a poptávky po nich, jsou součástí pokračování Akčního programu všech hledisek prevence, boje a potírání nedovoleného obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi tak, jak jej přijala Konference OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi (New York, 9.–20. července 2001).
(7) Evropská unie se domnívá, že finanční podpora informačního střediska by mohla přispět k úzké mezistátní spolupráci zaměřené na dosažení cílů uvedených v akčním programu Organizace spojených národů, včetně výměny informací, podpory a stanovení norem a zdůraznit roli regionálních organizací při rozvíjení této spolupráce.
(8) Komise souhlasila s pověřením k provádění tohoto rozhodnutí.
(9) Evropská unie má proto v úmyslu poskytnout informačnímu středisku finanční podporu v souladu s hlavou II společné akce 2002/589/SZBP,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Evropská unie poskytne příspěvek na "Jihovýchodoevropské regionální informační středisko pro snížení počtu ručních palných zbraní" se sídlem v Bělehradě, zřízené pod záštitou rozvojového programu OSN (UNDP) a paktu stability.
2. K tomuto účelu Evropská unie poskytne finanční podporu pro rozvojový program OSN, určenou na personální náklady bělehradského informačního střediska.
3. Komise se pověřuje prováděním tohoto rozhodnutí.
K tomuto účelu Komise uzavře dohodu o financování s rozvojovým programem OSN o použití příspěvku Evropské unie v podobě grantu, přispívajícího na platy vedoucího skupiny (hlavního poradce) na 12 měsíců a koordinátora neziskové organizace na 11 měsíců.
Článek 2
1. Finanční referenční částka na účely uvedené v článku 1 činí 200000 EUR.
2. Na řízení financování výdajů z částky stanovené v odstavci 1 se vztahují postupy a pravidla Společenství týkající se souhrnného rozpočtu Evropské unie.
Článek 3
Komise předloží veškeré důležité informace o provádění tohoto rozhodnutí příslušným útvarům Rady v souladu s čl. 9 odst.
1 společné akce 2002/589/SZBP. Tyto informace mohou být zejména založeny na pravidelných zprávách předkládaných rozvojovým programem OSN (UNDP) v rámci jeho smluvních vztahů s Komisí.
Článek 4
1. Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.
Jeho použitelnost končí uplynutím 12 měsíců po uzavření finanční dohody mezi Komisí a UNDP.
2. Toto rozhodnutí bude přezkoumáno po deseti měsících ode dne přijetí.
Článek 5
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. října 2002,
kterým se mění směrnice 2001/14/ES s ohledem na datum změny jízdního řádu železniční dopravy
(oznámeno pod číslem K(2002) 3997)
(Text s významem pro EHP)
(2002/844/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti [1], a zejména na čl. 34 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha III směrnice 2001/14/ES stanoví časový rozvrh procesu přidělování kapacity železniční infrastruktury a určuje, že změna jízdního řádu se uskutečňuje každý rok o půlnoci poslední sobotu v květnu.
(2) Provozovatelé železniční infrastruktury a dopravci navrhují, aby vzhledem k provozním důvodům bylo datum změn jízdního řádu přesunuto na prosinec každého roku.
(3) Příloha III směrnice 2001/14/ES by proto měla být změněna.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného směrnicí 2001/14/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Bod 2 přílohy III směrnice 2001/14/ES se nahrazuje tímto: "2.
Změna jízdního řádu se uskutečňuje o půlnoci druhou sobotu v prosinci. Je-li změna nebo úprava provedena po skončení zimy, zejména s ohledem na případné změny v jízdních řádech regionální osobní dopravy, uskuteční se tato změna o půlnoci druhou sobotu v červnu a podle potřeby též v jiných okamžicích mezi těmito daty.
Provozovatelé železniční infrastruktury se mohou dohodnout na jiných datech, a v tom případě, pokud by to ovlivnilo mezinárodní dopravu, informují Komisi."
Článek 2
Toto rozhodnutí se vztahuje na jízdní řády roku 2003, které vstoupí v platnost dne 14. prosince 2002.
Vzhledem k specifickému systému regulace ve Velké Britanií smí Spojené království toto rozhodnutí používat od jízdního řádu 2004, který vstoupí v platnost v prosinci 2003, nebudou-li tím ovlivněna ostatní ustanovení směrnice a zejména ta, která se vztahují k mezinárodní spolupráci.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. září 2002
o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Bosnou a Hercegovinou o činnosti Policejní mise Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině
(2002/845/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 24 uvedené smlouvy,
s ohledem na doporučení předsednictví,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 11. května 2002 přijala Rada společnou akci 2002/210/SZBP o Policejní misi Evropské unie [1].
(2) Článek 11 této společné akce stanoví, že postavení personálu EUPM v Bosně a Hercegovině, případně včetně výsad, imunit a dalších záruk nutných pro dokončení a řádné fungování EUMP, bude dojednáno postupem podle článku 24 Smlouvy o Evropské unii.
(3) V souladu s rozhodnutím Rady ze dne 12. července 2002, kterým se předsednictví opravňuje k zahájení jednání, sjednalo předsednictví dohodu s Bosnou a Hercegovinou o činnosti EUPM.
(4) Tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropskou unií a Bosnou a Hercegovinou o činnosti Policejní mise Evropské unie (EUPM)
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002
o postoji Evropského společenství k přizpůsobení nařízení 3, 7, 14, 16, 23, 34, 37, 38, 43, 48, 50, 67, 75, 77, 87, 91, 105 a 113 Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů technickému pokroku
(2002/853/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 97/836/ES ze dne 27. listopadu 1997 rozhodnutí Rady 97/836/ES ze dne 27. listopadu 1997 o přistoupení Evropského společenství k dohodě Evropské hospodářské komise OSN o přijetí jednotných technických požadavků na kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 první odrážku uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud je návrh na přizpůsobení předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů v příloze revidované dohody z roku 1958, předpisu závazného pro Společenství na základě přílohy II rozhodnutí 97/836/ES, předložen k hlasování ve správním výboru zřízeném podle čl. 1 odst. 2 uvedené dohody, může být hlas Komise přijat postupem použitelným na technická přizpůsobení směrnic týkajících se schvalování typu motorových vozidel.
(2) Na základě získaných zkušeností a technického vývoje je třeba přizpůsobit požadavky týkající se určitých prvků nebo znaků, které jsou předmětem předpisů EHK OSN 3, 7, 14, 16, 23, 34, 37, 38, 43, 48, 50, 67, 75,77, 87, 91, 105 a 113.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru pro přizpůsobování technickému pokroku zřízeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [2], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/116/ES [3],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Evropské společenství bude hlasovat ve prospěch dokumentů uvedených v příloze při hlasování na zasedání správního výboru dne 12. listopadu 2002 během 128. zasedání "Světového fóra pro harmonizaci předpisů týkajících se vozidel" Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů nebo případně na pozdějším zasedání, během kterého se o nich bude hlasovat.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Kostariky
(oznámeno pod číslem K(2002) 4088)
(Text s významem pro EHP)
(2002/854/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Kostarické republice byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky kostarických právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Dirección de Saludad Animal (DSA) del Ministerio de Agricultura y Ganaderia" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovudovážené do Společenství z Kostariky.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného DSA Komisi. Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá DSA.
(7) Úřad DSA vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Kostarice, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Dirección de Saludad Animal (DSA) del Ministerio de Agricultura y Ganaderia".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Kostariky musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "KOSTARIKA" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce DSA a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Nové Kaledonie
(oznámeno pod číslem K(2002) 4090)
(Text s významem pro EHP)
(2002/855/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Nové Kaledonii byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky právních předpisů Nové Kaledonie na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Direction des Affaires Vétérinaires, Alimentaires et Rurales (DAVAR)", který je součástí "Département de l’Economie Rurale", je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Nové Kaledonie.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/regis-trační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst.
1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného DAVAR Komisi.
Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá DAVAR.
(7) DAVAR vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Nové Kaledonii, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Direction des Affaires Vétérinaires, Alimentaires et Rurales (DAVAR)", který je součástí "Département de l’Economie Rurale".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Nové Kaledonie musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "NOVÁ KALEDONIE" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce DAVAR a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Grónska
(oznámeno pod číslem K(2002) 4091)
(Text s významem pro EHP)
(2002/856/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Grónsku byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky grónských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Danish Veterinary and Food Administration" (DVFA) je schopen prostřednictvím Regionálního úřadu pro veterinární a potravinovou kontrolu v Grónsku, "Fodevareregionen Nordjylland", účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Grónska.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst.
1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného DVFA Komisi.
Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá DVFA.
(7) DVFA vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Grónsku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Danish Veterinary and Food Administration" (DVFA) prostřednictvím Regionálního úřadu pro veterinární a potravinovou kontrolu v Grónsku, "Fodevareregionen Nordjylland".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Grónska musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "GRÓNSKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce DVFA a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu ze Surinamu
(oznámeno pod číslem K(2002) 4092)
(Text s významem pro EHP)
(2002/857/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na Surinamu byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky surinamských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Fisheries Department (FD)", který je součástí "Ministry of Agriculture, Animal Husbandry and Fisheries", je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství ze Surinamu.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného FD Komisi. Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá FD.
(7) FD vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem na Surinamu, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Fisheries Department (FD)", který je součástí "Ministry of Agriculture, Animal Husbandry and Fisheries".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství ze Surinamu musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "SURINAM" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce FD a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Mosambiku
(oznámeno pod číslem K(2002) 4094)
(Text s významem pro EHP)
(2002/858/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Mosambické republice byla pro potřeby Komise provedena inspekce, jejímž cílem bylo ověřit podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Mosambické právních předpisy v oblasti hygienických kontrol a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné ustanovením směrnice 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Departamento de Inspecção de Pescado (DIP) – Ministério das Pescas" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které podle směrnice 91/493/EHS musí být přiloženo k zásilkám produktů rybolovu dováženým z Mosambiku do Společenství.
Tato pravidla musejí zejména stanovit vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a funkci osoby, která je zmocněná jej podepsat.
(5) Značka, která musí být připevněna na balení produktů rybolovu, musí udávat název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkt pochází, s výjimkou některých zmrazených produktů.
(6) Musí být také vypracován seznam schválených provozoven, výrobních plavidel a chladírenských skladů, jakož i seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy by měly být vypracovány na základě sdělení DIP Komisi. Za zajištění souladu s ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá DIP.
(7) Úřad DIP vydal oficiální ujištění, že budou dodržována pravidla uvedená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Mosambiku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Departamento de Inspecção de Pescado (DIP) – Ministério de Pesacs".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Mosambiku musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů, nebo z registrovaných mrazírenských plavidel, uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci, musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "MOSAMBIK" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 musí být vypracováno nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se kontroly provádějí.
2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce DIP a úřední razítko DIP v barvě odlišné od barvy ostatních údajů uvedených na osvědčení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije od dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Papuy Nové Guineje
(oznámeno pod číslem K(2002) 4096)
(Text s významem pro EHP)
(2002/859/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na Papue Nové Guineji byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky právních předpisů Papuy Nové Guineje na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "National Fisheries Authority (NFA)" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Papuy Nové Guineje.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazenýchproduktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného NFA Komisi. Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá NFA.
(7) NFA vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem na Papue Nové Guineji, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "National Fisheries Authority (NFA)".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Papuy Nové Guineje musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "PAPUA NOVÁ GUINEA" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce NFA a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu ze Švýcarska
(oznámeno pod číslem K(2002) 4097)
(Text s významem pro EHP)
(2002/860/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve Švýcarsku byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky právních předpisů Švýcarska na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Bundesamt für Veterinärwesen/Office Vétérinaire Fédéral (BFV/OVF)" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství ze Švýcarska.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/regis-trační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného BFV/OVF Komisi. Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá BFV/OVF.
(7) BFV/OVF vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem ve Švýcarsku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Bundesamt für Veterinärwesen/Office Vétérinaire Fédéral (BFV/OVF)".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství ze Švýcarska musí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "ŠVÝCARSKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce BFV/OVF a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Hondurasu
(oznámeno pod číslem K(2002) 4098)
(Text s významem pro EHP)
(2002/861/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Hondurasu byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky honduraských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Servicio Nacional de Sanidad Agropecuaria (SENASA)" je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Hondurasu.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazenýchproduktů, uváděla název třetí země a schvalovací/registrační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného SENASA Komisi. Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá SENASA.
(7) SENASA vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Hondurasu, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Servicio Nacional de Sanidad Agropecuaria (SENASA)".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Hondurasu musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "HONDURAS" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce SENASA a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. prosince 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. října 2002,
kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu z Kazachstánu
(oznámeno pod číslem K(2002) 4099)
(Text s významem pro EHP)
(2002/862/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V Kazachstánu byla jménem Komise provedena kontrola za účelem ověření podmínek, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu.
(2) Požadavky kazachstánských právních předpisů na hygienickou kontrolu a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné požadavkům stanoveným směrnicí 91/493/EHS.
(3) Zejména úřad "Committee of Forestry, Fishing and Hunting (CFFH)", který je součástí "Ministry of Natural Resources and Environment Protection", je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které by podle směrnice 91/493/EHS mělo doprovázet zásilky produktů rybolovu dovážené do Společenství z Kazachstánu.
Tato pravidla by měla zejména definovat vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk či jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat.
(5) Je nezbytné, aby značka, která se připevní na balení produktů rybolovu, s výjimkou některých zmrazených produktů, uváděla název třetí země a schvalovací/regis-trační číslo provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí.
(6) Je rovněž nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů a seznam mrazírenských plavidel vybavených v souladu s požadavky směrnice Rady 92/48/EHS ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst.
1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS [3]. Tyto seznamy je třeba vypracovat na základě sdělení zaslaného CFFH Komisi.
Za zajištění shody s příslušnými ustanoveními směrnice 91/493/EHS proto odpovídá CFFH.
(7) CFFH vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla stanovená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS pro kontrolu produktů rybolovu a splněny hygienické požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Kazachstánu, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Committee of Forestry, Fishing and Hunting (CFFH)", který je součástí "Ministry of Natural Resources and Environment Protection".
Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené do Společenství z Kazachstánu musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce je přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze I.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel nebo chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze II.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "KAZACHSTÁN" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 se vypracuje nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení se uvede jméno, kvalifikace a podpis zástupce CFFH a úřední razítko téhož úřadu v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 8. listpadu 2002.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. října 2002,
kterým se zavádí společný rámec pro sdělování údajů potřebných pro provádění nařízení Rady (ES) č. 1407/2002 o státní podpoře uhelnému průmyslu
(oznámeno pod číslem K (2002) 3783)
(2002/871/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1407/2002 ze dne 23. července 2002 o státní podpoře uhelnému průmyslu [1], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (ES) 1407/2002 Komise posuzuje opatření podpory uhelnému průmyslu oznámená členskými státy a rozhoduje o jejich souladu.
(2) Za tímto účelem mají členské státy oznámit Komisi veškerou finanční podporu, kterou hodlají poskytnout uhelnému průmyslu během těžebního roku.
Musí upřesnit povahu podpory s odkazem na formy podpory stanovené v nařízení (ES) č. 1407/2002.
Musí předložit Komisi všechny údaje nezbytné k výpočtu výrobních nákladů a jejich vztah k plánům oznámeným Komisi, zejména k plánům na uzavření a/nebo plánům přístupu k uhelným rezervám.
(3) Komise potřebuje mít k dispozici podrobné, srovnatelné a ověřitelné údaje, aby mohla zhodnotit soulad s podmínkami a kritérii stanovenými pro poskytnutí podpory.
Proto je třeba stanovit společný rámec pro oznámení členských států týkající se plánů na uzavření a/nebo plánů přístupu uhelným rezervám a pro oznámení podpory uhelnému průmyslu.
(4) Pro zajištění údajů za referenční rok 2001 by se měl pro uvedený rok učinit odkaz na rozhodnutí Komise č. 3632/93/ESUO [2] ze dne 28. prosince 1993,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se vztahuje na předkládání plánů na uzavření a/nebo plánů přístupu k uhelným rezervám členskými státy, na jakékoliv změny takových plánů a na oznamování finančních opatření, která členské státy hodlají přijmout ve prospěch uhelného průmyslu v těžebním roce.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se "výrobní jednotkou" rozumí podzemní nebo povrchové uhelné dílo s příslušnou infrastrukturou, schopné produkce surového uhlí nezávisle na jiných výrobních jednotkách a v souladu s právními předpisy členského státu upravujícími bezpečnost a ochranu zdraví při práci v těžebním průmyslu.
Pro každou výrobní jednotku musejí být vypočitatelné "výrobní náklady" a "běžné výrobní ztráty", jak jsou definovány v čl. 2 odst. 2 písm. e) a f) nařízení (ES) č. 1407/2002.
Článek 3
Aby Komise mohla zhodnotit soulad s podmínkami a kritérii stanovenými v článku 4 a čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 1407/2002, členské státy sdělí údaje uvedené v čl. 9 odst. 4 a čl. 9 odst. 6 písm. b), c), e) a f) uvedeného nařízení, s použitím těchto tiskopisů:
a) tiskopis A.1 a B.1 v příloze I tohoto rozhodnutí pro hlubinné výrobní jednotky;
b) tiskopis A.2 a B.2 v příloze II tohoto rozhodnutí pro povrchové výrobní jednotky.
Článek 4
Aby Komise mohla zhodnotit soulad s podmínkami a kritérii stanovenými v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1407/2002, členské státy sdělí údaje uvedené v čl. 9 odst. 5 uvedeného nařízení, s použitím těchto tiskopisů:
a) tiskopis A.1 v příloze I a tiskopis D v příloze III tohoto rozhodnutí pro hlubinné výrobní jednotky;
b) tiskopis A.2 v příloze II a tiskopis D v příloze III tohoto rozhodnutí pro povrchové výrobní jednotky.
Článek 5
Aby Komise mohla zhodnotit finanční opatření ve prospěch uhelného průmyslu během následujícího těžebního roku, členské státy oznámí údaje uvedené v čl. 9 odst. 10 nařízení (ES) č. 1407/2002, s použitím těchto tiskopisů:
a) tiskopis B.1 a C.1 v příloze I tohoto rozhodnutí pro hlubinné výrobní jednotky;
b) tiskopis B.2 a C.2 v příloze II tohoto rozhodnutí pro povrchové výrobní jednotky.
Článek 6
Ve volném formátu se oznámí
a) údaje týkající se nákladů, které mají být pokryty podporou uvedenou v článku 7 nařízení (ES) č. 1407/2002, v souladu s kategoriemi nákladů definovanými v příloze A uvedeného nařízení;
b) údaje uvedené v čl. 9 odst. 2, čl. 9 odst. 6 písm. a), d) a g) a čl. 9 odst. 7 uvedeného nařízení.
Článek 7
Dokumenty získané nebo vytvořené vnitrostátními orgány při provádění tohoto rozhodnutí se shromažďují u jednotlivých vnitrostátních útvarů/služeb a musí být k dispozici Komisi.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 5. listopadu 2002
o podpisu, jménem Evropského společenství, a o prozatímním provádění dohody ve formě Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Brazilskou federativní republikou o opatřeních v oblasti přístupu na trh pro textilní a oděvní výrobky
(2002/877/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním a druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise sjednala jménem Společenství s Brazílií dvoustrannou dohodu ve formě Memoranda o porozumění o obchodu s textilními výrobky.
(2) Tato dohoda ve formě Memoranda o porozumění byla parafována dne 8. srpna 2002.
(3) Tato dohoda ve formě Memoranda o porozumění by měla být podepsána jménem Společenství.
(4) Aby bylo oběma stranám umožněno požívat výhod dohody bezprostředně po příslušných oznámeních, je vhodné provádět tuto dohodu prozatímně do ukončení všech příslušných postupů pro její oficiální uzavření, s výhradou vzájemnosti,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
S výhradou možného pozdějšího uzavření je předseda Rady oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat jménem Evropského společenství dohodu ve formě Memoranda o porozumění o obchodu s textilními výrobky s Brazílií.
Článek 2
S výhradou vzájemnosti se dohoda ve formě Memoranda o porozumění bude provádět prozatímně do dokončení postupů pro oficiální uzavření.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 3
1. Komise v souladu s postupem uvedeným v článku 17 nařízení Rady (ES) č. 3030/93 ze dne 12. října 1993 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí [1] může po konzultacích s Brazílií podle odstavce 6 Memoranda o porozumění upravit používání režimu dvojité kontroly pro některé výrobky.
2. V případě, že Brazílie nesplní závazky, na které se vztahují odstavce 2 až 5 Memoranda o porozumění nebo v doplňujícím dohodnutém zápisu k němu, může Komise znovu použít kvóty v souladu s postupem uvedeným v článku 17 nařízení č. 3030/93.
Článek 4
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 6. listopadu 2002
o plánech odběru vzorků a diagnostických metodách pro zjišťování a potvrzování výskytu dvou nákaz měkkýšů, bonamiózy (Bonamia ostreae) a marteiliózy (Marteilia refringens)
(oznámeno pod číslem K(2002) 4327)
(Text s významem pro EHP)
(2002/878/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 98/45/ES [2], a zejména na článek 15 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S ohledem na vývoj vědeckých znalostí, praktických zkušeností a mezinárodních pokynů je třeba aktualizovat plány a metody stanovené rozhodnutím Komise 94/306/ES ze dne 16. května 1994, kterým se stanoví plány odběru vzorků a diagnostické metody pro zjišťování a potvrzování výskytu některých nákaz měkkýšů [3].
(2) Odborníci se shodli, že plány odběru vzorků a diagnostické metody uvedené v současném vydání Diagnostické příručky nákaz vodních živočichů Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE) jsou vhodné, pokud jde o bonamiózu (Bonamia ostreae) a marteiliózu (Marteileia refringens) a případů abnormálního uhynutí.
Proto by měly být odběr vzorků a diagnostika těchto nákaz pro účely uznávání schválených oblastí a schválených hospodářství, jakož i vyšetřování populací vykazujících mimořádnou míru úhynu prováděny v souladu s ustanoveními třetího vydání uvedené příručky z roku 2000.
(3) Rozhodnutí 94/306/ES by proto mělo být zrušeno a nahrazeno tímto rozhodnutím.
(4) Měla by být poskytnuta dostatečná lhůta k zavedení těchto nových požadavků.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Metody odběrů vzorků a diagnostické metody používané pro zjišťování a potvrzování výskytu bonamiózy (Bonamia ostreae) a marteiliózy (Marteilia refringens) u měkkýšů v případě abnormálního úhynu a pro uznávání schválených oblastí a schválených hospodářství prostých nákazy jsou stanoveny v příloze.
Článek 2
Rozhodnutí 94/306/ES se zrušuje.
Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 6. ledna 2003.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2002/304/ES ohledně programů uplatňovaných ve Finsku s cílem získat status schválených oblastí, pokud jde o nákazy ryb jako je virová hemoragická septikémie (VHS) a infekční nekróza krvetvorné tkáně (IHN)
(oznámeno pod číslem K(2002) 4290)
(Text s významem pro EHP)
(2002/879/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh (91/67/EHS) [1], naposledy pozměněnou směrnicí 98/45/ES [2], a zejména na čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím 2002/304/ES [3] schválila Komise programy, jejichž cílem je získat status schválených oblastí a schválených hospodářství v neschválených oblastech, pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) nebo infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) nebo o obě tyto nákazy ryb, včetně programu pro všechny kontinentální a pobřežní regiony Finska.
(2) Jelikož v některých pobřežních oblastech propukla VHS, předložilo Finsko změny ke svému programu.
Tento program stanoví zvláštní eradikační opatření pro VHS v postižených pobřežních oblastech, jejichž konečným cílem je získat status schválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN pro všechny pobřežní oblasti Finska.
Tento program zahrnuje nediskriminační omezení přesunu ryb, aby se zabránilo opětnému rozšíření dotčených nákaz.
(3) Předložený upravený program je v souladu s příslušnými požadavky směrnice 91/67/EHS.
(4) Upravený program předložený Finskem by proto měl být schválen a rozhodnutí 2002/304/ES v souladu s tím změněno.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí 2002/304/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 7. listopadu 2002,
kterým se mění směrnice Rady 96/49/ES, pokud jde o použitelnost na tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery pro železniční přepravu nebezpečných věcí
(oznámeno pod číslem K(2002) 4343)
(Text s významem pro EHP)
(2002/885/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/49/ES ze dne 23. července 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se železniční přepravy nebezpečných věcí [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/6/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 4 třetí pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské normy určující podrobné technické požadavky týkající se konstrukce, užití a podmínek přepravy tlakových sudů, nosičů tlakových lahví a kontejnerů pro železniční přepravu nebezpečných věcí ještě nebyly doplněny do přílohy směrnice 96/49/ES, protože související práce Evropského výboru pro normalizaci (CEN) dosud nebyly dokončeny.
(2) Je proto nezbytné prodloužit lhůty stanovené v čl. 6 odst. 4 směrnice 96/49/ES, ve kterých musí být tyto tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery v souladu s uvedenou směrnicí.
(3) Směrnice 96/49/ES by proto měla být změněna.
(4) Aby se předešlo veškerým právním nejistotám, mělo by se toto rozhodnutí použít ode dne 1. července 2001,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 6 odst. 4 směrnice 96/49/ES se první a druhý pododstavec nahrazují tímto: "Každý členský stát může zachovat vnitrostátní právní předpisy platné ke dni 31. prosince 1996 týkající se konstrukce, užití a podmínek přepravy nových kontejnerů, nových tlakových sudů a nosičů tlakových lahví definovaných ve třídě 2 přílohy, které se liší od ustanovení této přílohy, dokud odkazy na normy pro konstrukci a užití kontejnerů, tlakových sudů a nosičů tlakových lahví nebudou do této přílohy zahrnuty se stejnou závazností jako ustanovení v příloze již obsažená, v každém případě však nejdéle do 30. června 2003. Tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery vyrobené před 1. červencem 2003 a ostatní nádrže vyrobené před 1. červencem 2001 a udržované na požadované úrovni bezpečnosti smějí být nadále užívány za původních podmínek.
Lhůty do 30. června 2003 a 1. července 2003 se prodlužují pro tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery, pro které nejsou stanoveny podrobné technické požadavky nebo pro které nebyly do přílohy zahrnuty dostatečné odkazy na příslušné evropské normy."
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. července 2001.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 7. listopadu 2002,
kterým se mění směrnice Rady 94/55/ES, pokud jde o použitelnost na tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery pro silniční přepravu nebezpečných věcí
(oznámeno pod číslem K(2002) 4344)
(Text s významem pro EHP)
(2002/886/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/7/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 4 třetí pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské normy určující podrobné technické požadavky týkající se konstrukce, užití a podmínek přepravy tlakových sudů, nosičů tlakových lahví a kontejnerů pro silniční přepravu nebezpečných věcí ještě nebyly doplněny do příloh A a B směrnice 94/55/ES, protože související práce Evropského výboru pro normalizaci (CEN) dosud nebyly dokončeny.
(2) Je proto nezbytné prodloužit lhůty stanovené v čl. 6 odst. 4 směrnice 94/55/ES, ve kterých musí být tyto tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery v souladu s uvedenou směrnicí.
(3) Směrnice 94/55/ES by proto měla být změněna.
(4) Aby se předešlo veškerým právním nejistotám, mělo by se toto rozhodnutí použít ode dne 1. července 2001,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 6 odst. 4 směrnice 94/55/ES se první pododstavec nahrazuje tímto: "Každý členský stát může zachovat vnitrostátní právní předpisy platné ke dni 31. prosince 1996 týkající se konstrukce, užití a podmínek přepravy nových tlakových sudů a nosičů tlakových lahví ve smyslu zvláštních ustanovení uvedených v odstavci 4 přílohy C a nových kontejnerů, které nejsou v souladu s přílohami A a B, dokud odkazy na normy pro konstrukci a užití kontejnerů, tlakových sudů a nosičů tlakových lahví nebudou do příloh A a B zahrnuty se stejnou závazností jako ustanovení této směrnice, v každém případě však nejdéle do 30. června 2003. Tlakové sudy, nosiče tlakových lahví a kontejnery vyrobené před 1. červencem 2003 a ostatní nádržky vyrobené před 1. červencem 2001 a udržované na požadované úrovni bezpečnosti smějí být nadále užívány za původních podmínek."
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. července 2001.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. listopadu 2002,
kterým se povolují odchylky od některých ustanovení směrnice Rady 2000/29/ES, pokud jde o přirozeně nebo uměle zakrslé rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L. původem z Japonska
(oznámeno pod číslem K(2002) 4348)
(2002/887/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/36/ES [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 této směrnice,
s ohledem na návrh podaný Spojeným královstvím,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 2000/29/ES rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., kromě plodů a semen, které pocházejí z neevropských zemí, v zásadě nesmějí být dováženy do Společenství.
Směrnice 2000/29/ES však povoluje odchylky od tohoto pravidla, pokud se prokáže, že nehrozí nebezpečí zavlečení škodlivých organismů.
(2) Od roku 1993 byly rozhodnutím Komise 93/452/EHS [3] na omezená období a za určitých podmínek povoleny odchylky od některých ustanovení směrnice 2000/29/ES pro rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., původem z Japonska.
Stalo se tak v důsledku vzájemné výměny informací mezi Komisí a Japonskem, která umožnila Komisi prokázat, že nehrozí žádné nebezpečí zavlečení škodlivých organizmů v souvislosti s dovozem uvedených rostlin, pokud jsou splněny zvláštní podmínky.
(3) Jelikož okolnosti odůvodňující povolení stále trvají a nejsou známy žádné nové údaje, která by byly důvodem k přezkoumání zvláštních podmínek, je vhodné platnost povolení prodloužit.
(4) Odchylky je proto vhodné povolit na omezené období za zvláštních podmínek.
(5) Rozhodnutí 93/452/EHS musí být proto zrušeno.
(6) Pokud se prokáže, že zvláštní podmínky nejsou dostatečné k tomu, aby zabránily zavlékání škodlivých organismů, nebo nejsou dodržovány, bude povolení udělené na základě tohoto rozhodnutí zrušeno.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy jsou zmocněny stanovit odchylky od čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/29/ES, pokud jde o zákazy uvedené v příloze III části A bodu 1 této směrnice, pro rostliny Chamaecyparis Spach, Juniperus L. a Pinus L., kromě plodů a semen, které pocházejí z Japonska.
Tyto odchylky se vztahují pouze na rostliny, které vedle požadavků stanovených v příloze I, příloze II a příloze IV části A kapitole I bodu 43 směrnice 2000/29/ES nebo odchylně od těchto požadavků splňují i podmínky stanovené v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Do 1. srpna 2003 a 1. srpna 2004 poskytnou členské státy Komisi a ostatním členským státům údaje o množstvích dovezených před tímto datem na základě tohoto rozhodnutí a podrobnou technickou zprávu o kontrole a/nebo testech provedených na těchto rostlinách během karantény uvedené v bodu 10 přílohy.
Stejně tak každý členský stát, jiný než dovážející stát, do kterého byly rostliny dovezeny, poskytne Komisi a ostatním členským státům do 1. srpna 2003 a 1. srpna 2004 podrobnou technickou zprávu o kontrole a/nebo testech provedených na rostlinách dovezených před tímto datem během karantény uvedené v bodě 10 přílohy.
Článek 3
Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům všechny případy zásilek dovezených na jejich území na základě tohoto rozhodnutí, u kterých bylo později zjištěno, že nevyhovují podmínkám stanoveným v tomto rozhodnutí.
Článek 4
Členské státy mohou uplatňovat odchylky uvedené v článku 1 pro rostliny dovezené do Společenství v těchto obdobích: Rostliny _BAR_ Období _BAR_
Pinus: _BAR_ 1. ledna 2003 – 31. prosince 2004 _BAR_
Článek 5
Rozhodnutí 93/452/EHS se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2003.
Článek 6
Toto rozhodnutí se použije ode dne 15. listopadu 2002.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 15. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 93/402/EHS, pokud jde o dovoz čerstvého masa z Brazílie
(oznámeno pod číslem K(2002) 4493)
(Text s významem pro EHP)
(2002/908/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [2], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [3], a zejména na čl. 14 odst. 3 a článek 15 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 93/402/EHS ze dne 10. června 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých jihoamerických zemí [4], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/793/ES [5], se vztahuje na Argentinu, Brazílii, Chile, Kolumbii, Paraguay a Uruguay.
(2) Paraguayské orgány veterinární péče uvědomily Komisi o ohnisku slintavky a kulhavky, které se nachází mimo oblast, ze které je povolen vývoz do EU, avšak v blízkosti hranice s Brazílií.
(3) Oblast dozoru nad ohniskem zasahuje část území Brazílie.
(4) Brazilské orgány veterinární péče neprodleně přijaly opatření, aby zabránily šíření choroby na území Brazílie, zejména stanovily očkování a kontroly pohybu zvířat v šestnácti samosprávných obcích v pohraniční oblasti.
(5) Vzhledem k možnému riziku šíření choroby v této pohraniční oblasti a k opatřením přijatým příslušnými orgány veterinární péče v Brazílii je třeba pozastavit dovoz vykostěného a odleželého masa skotu do EU pouze z dotyčné samosprávné obce na oblastní úrovni.
Zásilky vyprodukované před 31. říjnem 2002 jsou však ještě povoleny.
(6) Rozhodnutí 93/402/EHS je proto třeba odpovídajícím způsobem pozměnit.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 93/402/EHS se mění takto:
1. příloha I se nahrazuje zněním přílohy I tohoto rozhodnutí;
2. příloha II se nahrazuje zněním přílohy II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Členské státy změní opatření, která uplatňují na dovoz, tak, aby je uvedly v soulad s tímto rozhodnutím a zajistí neprodleně zveřejnění přijatých opatření vhodným způsobem.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno do dvou měsíců.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 94/652/ES, pokud jde o aktualizaci seznamu úkolů, jimiž se mají v rámci spolupráce zabývat členské státy při vědeckém zkoumání otázek týkajících se potravin
(oznámeno pod číslem K(2002) 4447)
(Text s významem pro EHP)
(2002/916/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/5/EHS ze dne 25. února 1993 o pomoci členských států Komisi a o jejich spolupráci při vědeckém zkoumání otázek týkajících se potravin [1], a zejména čl. 3 odst. 2 čtvrtou odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 94/458/ES ze dne 29. června 1994 [2] stanoví pravidla správního řízení spolupráce při vědeckém zkoumání otázek týkajících se potravin.
(2) Rozhodnutí Komise 94/652/ES [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/773/ES [4] stanoví seznam a rozdělení úkolů, jimiž se mají v rámci spolupráce zabývat členské státy při vědeckém zkoumání otázek týkajících se potravin.
(3) Aktualizace seznamu úkolů by měla přihlédnout k potřebě ochrany veřejného zdraví ve Společenství a k požadavkům právních předpisů Společenství v oblasti potravin.
(4) Úkoly mají být rozdělovány s ohledem na vědecké znalosti a možnosti, které mají členské státy, a zejména instituce, které se budou na vědecké spolupráci podílet.
(5) Rozhodnutí 94/652/ES by se proto mělo odpovídajícím způsobem změnit.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 94/652/ES se nahrazuje textem v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. října 2002
o uzavření dohody Interbus o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy
(2002/917/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 71 odst. 1 a článek 93 ve spojení s první větou čl. 300 odst. 2 prvního pododstavce a čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu se zmocněním Rady ze dne 7. prosince 1995 vyjednala Komise Evropskou dohodu o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy s Bosnou a Hercegovinou, Bulharskem, Českou republikou, Estonskem, Chorvatskem, Litvou, Lotyšskem, Maďarskem, Moldavskem, Polskem, Rumunskem, Slovenskou republikou, Slovinskem a Tureckem.
(2) Dne 22. června 2001 byla v souladu s rozhodnutím Rady ze dne 18. června 2001 jménem Společenství podepsána dohoda Interbus o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy.
(3) Dne 30. června 2001 podepsalo dohodu Evropské společenství a těchto třináct zemí: Bosna a Hercegovina, Bulharsko, Česká republika, Chorvatsko, Litva, Lotyšsko, Maďarsko, Moldavsko, Polsko, Rumunsko, Slovenská republika, Slovinsko a Turecko.
(4) Uzavření dohody Interbus usnadní rozvoj dopravy mezi smluvními stranami; aby dohoda mohla po podpisu vstoupit v platnost, musí být schválena nebo ratifikována čtyřmi smluvními stranami včetně Společenství.
(5) Dohodu Interbus je třeba schválit,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda Interbus o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu oprávněnou uložit jménem Společenství akt schválení podle článku 27 dohody zavazující Společenství.
Článek 3
Komise, jíž jsou nápomocni zástupci členů Rady, zastupuje Společenství ve smíšeném výboru (dále jen "výbor") zřízeném článkem 23 dohody.
Postoj, které Společenství zaujme ve výboru, přijímá Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Rada se usnáší prostou většinou, týká-li se rozhodnutí, jehož přijetí výbor navrhuje, jednacího řádu výboru.
Rozhodnutí výboru se zveřejňují
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/765/ES, kterým se členské státy opravňují dočasně povolit uvádění reprodukčního materiálu lesních dřevin nesplňujícího požadavky směrnic Rady 66/404/EHS a 71/161/EHS na trh
(oznámeno pod číslem K(2002) 4525)
(Text s významem pro EHP)
(2002/919/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/404/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění reprodukčního materiálu lesních dřevin na trh [1], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na čl. 15 odst. 1 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/161/EHS ze dne 30. března 1971 o normách vnější jakosti reprodukčního materiálu lesních dřevin uváděného na trh v rámci Společenství [2], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 15 této směrnice,
s ohledem na požadavky předložené pěti členskými státy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Produkce reprodukčního materiálu druhů uvedených v příloze je v současné době v některých státech nedostatečná, v důsledku čehož nemohou být poptávky po reprodukčním materiálu uvedených druhů, který splňuje požadavky směrnic 66/404/EHS nebo 71/161/EHS uspokojeny.
(2) Ostatní členské státy a třetí země nejsou schopny dodávat v dostatečném množství reprodukční materiál příslušných druhů, který by poskytoval stejné záruky jako reprodukční materiál Společenství a který by byl v souladu s ustanoveními výše zmíněných směrnic.
(3) Dotyčné členské státy, jmenovitě Dánsko, Francie, Irsko, Nizozemsko a Spojené království, proto požádaly na základě uvedených směrnic Komisi, aby je oprávnila povolit uvádět na trh osivo, které nesplňuje tak přísné požadavky jako podle předmětných směrnic.
(4) K odstranění tohoto nedostatku by proto měly být členské státy, které o to požádaly, oprávněny povolit na omezenou dobu pro osivo příslušných druhů uváděné na trh méně přísné požadavky.
(5) S ohledem na článek 6 rozhodnutí Komise 2001/765/ES [3] je z důvodu biologických cyklů reprodukčního materiálu lesních dřevin vhodné umožnit uvádění zásob povolených na základě tohoto rozhodnutí na trh až do jejich vyčerpání.
(6) Z genetických důvodů musí být osivo sbíráno v místech původu, v okruhu přirozeného výskytu příslušných druhů a musí být co nejpřísněji zajištěna pravost tohoto osiva.
(7) Osivo může být uváděno na trh pouze tehdy, je-li opatřeno dokladem obsahujícím určité bližší údaje o dotyčném osivu.
(8) Každý členský stát by měl být oprávněn povolit na svém území uvádění na trh osiva, které splňuje méně přísné požadavky na jeho provenienci, jestliže bylo uvádění takového osiva na trh povoleno na základě tohoto rozhodnutí v Dánsku, Francii, Irsku, Nizozemsku a Spojeném království.
(9) Rozhodnutí 2001/765/ES ve znění rozhodnutí 2002/17/ES [4] je tudíž třeba změnit.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V článku 6 rozhodnutí 2001/765/ES se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Zásoby reprodukčního materiálu lesních dřevin povolené podle tohoto rozhodnutí a vytvořené před 31. prosincem 2002 však mohou být uváděny na trh až do jejich vyčerpání."
Článek 2
Příloha I rozhodnutí 2001/765/ES se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 1999/710/ES, pokud jde o mleté maso a masné polotovary z Austrálie, Litvy a Slovinska
(oznámeno pod číslem K(2002) 4536)
(Text s významem pro EHP)
(2002/920/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 1999/710/ES ze dne 15. října 1999, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz mletého masa a masných polotovarů [3], stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemích, která vyrábějí mleté maso a masné polotovary.
(2) Austrálie, Litva a Slovinsko zaslaly seznamy zařízení, která vyrábějí mleté maso a masné polotovary a o kterých příslušné orgány osvědčují, že jsou v souladu s pravidly Společenství.
(3) Pro Austrálii, Litvu a Slovinsko lze tedy stanovit prozatímní seznamy těchto zařízení.
Rozhodnutí 1999/710/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 1999/710/ES se vkládají nové řádky, které znějí:
"País: AustraliaLand: AustralienLand: AustralienΧώρα: ΑυστραλίαCountry: AustraliaPays: AustraliePaese: AustraliaLand: AustraliëPaís: AustráliaMaa: AustraliaLand: Australien 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_
País: LituaniaLand: LitauenLand: LitauenΧώρα: ΛιθουανίαCountry: LithuaniaPays: LituaniePaese: LituaniaLand: LitouwenPaís: LituâniaMaa: LiettuaLand: Litauen 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_
87–10 _BAR_ R. Irtmono firma "Rovisa" _BAR_ Struikiu km. _BAR_ Taurage _BAR_ MP _BAR_ 7 _BAR_ País: EsloveniaLand: SlovenienLand: SlowenienΧώρα: ΣλοβενίαCountry: SloveniaPays: SlovéniePaese: SloveniaLand: SloveniëPaís: EslovéniaMaa: SloveniaLand: Slovenien 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 71 _BAR_ Perutnina Ptuj D.D. _BAR_ Ptuj _BAR_ _BAR_ MP, MM _BAR_ 7" _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Rohodnutí Komise
ze dne 23. července 1999
o uzavření dvou dohod o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Ukrajiny v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti řízené jaderné syntézy
(oznámeno pod číslem K(1999) 2405)
(2002/924/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na schválení Rady,
vzhledem k tomu, že obě dohody mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Ukrajiny v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti řízené jaderné syntézy musejí být uzavřeny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Obě dohody o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Ukrajiny v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti řízené jaderné syntézy se schvalují jménem Evropského společenství pro atomovou energii.
Znění obou dohod je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. listopadu 2002,
kterým se mění, pokud jde o Omán, rozhodnutí 1999/120/ES, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz zvířecích střev
(oznámeno pod číslem K(2002) 4538)
(Text s významem pro EHP)
(2002/925/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Rady 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 1999/120/ES [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/483/ES [4], stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, která vyrábějí zvířecí střeva.
(2) Omán sdělil název zařízení, které vyrábí zvířecí střeva a o němž příslušný orgán osvědčuje, že je v souladu s pravidly Společenství.
(3) Pro Omán lze proto vypracovat prozatímní seznam, v němž je toto zařízení uvedeno.
Rozhodnutí 1999/120/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 1999/120/ES se vkládá nový řádek, který zní:
"País: OMÁNLand: OMANLand: OMANΧώρα: OMANCountry: OMANPays: OMANPaese: OMANLand: OMANPaís: OMÃMaa: OMANLand: OMAN 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/556/ES o želatině určené k lidské spotřebě, pokud jde o Kanadu
(oznámeno pod číslem K(2002) 4540)
(Text s významem pro EHP)
(2002/926/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/ES ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím Komise 2001/556/ES ze dne 11. července 2001, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz želatiny určené k lidské spotřebě [3], byly stanoveny prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz želatiny určené k lidské spotřebě.
(2) Kanada oznámila název zařízení vyrábějícího želatinu určenou k lidské spotřebě, v jehož případě příslušné orgány potvrzují, že toto zařízení je v souladu s předpisy Společenství.
(3) Pro Kanadu tudíž může být sestaven prozatímní seznam zařízení.
Rozhodnutí 2001/556/ES by se proto mělo odpovídajícím způsobem pozměnit.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 2001/556/ES se doplňuje nový řádek, který zní:
"País: CANADÁLand: CANADALand: KANADAΧώρα: ΚΑΝΑΔΑΣCountry: CANADAPays: CANADAPaese: CANADALand: CANADAPaís: CANADÁMaa: KANADALand: KANADA 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 3738 _BAR_ Kenney & Ross Limited _BAR_ Port Saxon _BAR_ Nova Scotia" _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost třetím dnem po jeho vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 98/371/ES, pokud jde o dovoz čerstvého vepřového masa ze Slovenské republiky
(oznámeno pod číslem K(2002) 4556)
(Text s významem pro EHP)
(2002/940/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na články 14, 15 a 16 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 98/371/ES [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2002/7/ES [4], stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých evropských zemí.
(2) Z veterinárních důvodů souvisejících zejména s tlumením klasického moru prasat nebyl povolen dovoz čerstvého vepřového masa určeného k lidské spotřebě ze Slovenské republiky.
(3) Příslušné slovenské veterinárními orgány požádaly o povolení vyvážet vepřové maso do Společenství a tuto žádost podložily údaji o nákazovém statusu prasat ve Slovenské republice a o tlumení klasického moru prasat.
(4) V červenci 2002 navštívila Slovensko veterinární mise Komise, aby na Slovensku posoudila veterinární situaci, a to zejména pokud jde o klasický mor prasat.
(5) Na základě zprávy mise a dalších údajů poskytnutých příslušnými slovenskými orgány se nákazový status prasat na Slovensku jeví jako uspokojivý, pokud jde o klasický mor prasat u domácích prasat.
V některých oblastech se však infekce vyskytuje u černé zvěře.
(6) Měl by proto být povolen dovoz vepřového masa ze Slovenské republiky do Společenství z oblastí, na které se nevztahují žádná omezení z důvodu výskytu infekce u černé zvěře, a navíc by měly být stanoveny podmínky týkající se využívání kuchyňského odpadu a zbytků jídel pro krmení prasat.
(7) Pro účely vývozu vepřového masa do Evropského společenství se příslušné slovenské veterinární orgány zavázaly, že sestaví seznam hospodářství s chovem prasat, která jsou pod pravidelným veterinárním dozorem a jsou podrobována vhodným kontrolám, jež mají vyloučit využívání kuchyňského odpadu a zbytků jídel pro krmení prasat.
(8) Rozhodnutí 98/371/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 98/371/ES se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje zněním přílohy I tohoto rozhodnutí.
2. Příloha II se nahrazuje zněním přílohy II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije dnem vyhlášení
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. listopadu 2002,
kterým se mění rozhodnutí 97/102/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Ruska, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2002/808/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 4755)
(Text s významem pro EHP)
(2002/941/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh[1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES[2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/102/ES ze dne 16. ledna 1997, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Ruska[3], stanoví, že "Výbor pro rybolov Ruské federace", jemuž je nápomocen Státní výbor pro zdravotní a epidemiologický dohled (Goskomsanepidnadzor)" je příslušným úřadem Ruska ověřujícím a potvrzujícím shodu produktů rybolovu a akvakultur s požadavky směrnice 91/493/EHS.
(2) Po restrukturalizaci ruské veřejné správy přijala Komise rozhodnutí 2002/808/ES ze dne 16. října 2002, kterým se mění rozhodnutí 97/102/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Ruska[4], s cílem změnit název příslušného úřadu vydávajícího osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu a určit úřad odpovědný za provádění inspekcí a schválení provozoven a plavidel.
Inspekční útvar určený rozhodnutím 2002/808/ES však nemá pravomoc schvalovat provozovny a plavidla.
Příslušným úřadem vydávajícím osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu je "Státní výbor pro rybolov Ruské federace", kterému je nápomocno "Národní středisko pro kvalitu a bezpečnost produktů rybolovu" jako inspekční útvar pro schvalování a registraci provozoven a plavidel Tento nový úřad je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
(3) Znění rozhodnutí 97/102/ES je třeba sladit se zněním nedávno přijatých rozhodnutí Komise, kterými se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z některých třetích zemí.
(4) Rozhodnutí 97/102/ES je proto třeba v souladu s tím změnit a rozhodnutí 2002/808/ES zrušit.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 97/102/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Příslušným úřadem v Rusku, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Státní výbor pro rybolov Ruské federace", jemuž je nápomocno "Národní středisko pro kvalitu a bezpečnost produktů rybolovu"."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Produkty rybolovu dovážené z Ruska do Společenství musejí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí.
3. Produkty musejí pocházet ze schválených provozoven, výrobních plavidel, chladírenských skladů nebo z registrovaných mrazírenských plavidel uvedených v příloze B.
4. S výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci, musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "RUSKO" a schvalovacím/registračním číslem provozovny, výrobního plavidla, chladírenského skladu nebo mrazírenského plavidla, z nichž produkty pocházejí."
3. V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce Národního střediska pro kvalitu a bezpečnost produktů rybolovu a úřední razítko tohoto střediska v barvě odlišné od barvy ostatních údajů."
4. Příloha A se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí 2002/808/ES se zrušuje.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 15. února 2003.
Článek 2 se však použije ode dne 30. listopadu 2002.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 2. prosince 2002,
kterým se mění rozhodnutí Komise 93/467/EHS, kterým se členské státy opravňují ke stanovení odchylek od některých ustanovení směrnice Rady 2000/29/ES ohledně dubové (Quercus L.) kulatiny s kůrou pocházející z Kanady a ze Spojených států amerických
(oznámeno pod číslem K(2002) 4761)
(2002/947/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/36/ES [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na žádost Německa,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 2000/29/ES nesmí být dubová (Quercus L.) kulatina s kůrou pocházející ze severoamerických zemí v zásadě dovážena do Společenství z důvodu nebezpečí zavlečení Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt, původce tzv. vadnutí dubů ("oak wilt").
(2) Rozhodnutí Komise 93/467/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2000/780/ES [4] stanoví oprávnění k odchylkám pro dubovou (Quercus L.) kulatinu s kůrou pocházející z Kanady a ze Spojených států amerických při splnění zvláštních podmínek.
(3) Použitelnost oprávnění stanoveného v uvedeném rozhodnutí končí dnem 31. prosince 2002.
(4) Okolnosti odůvodňující oprávnění k odchylkám stále trvají.
(5) Oprávnění by proto mělo být prodlouženo o další omezené období, aniž by bylo dotčeno rozhodnutí Komise 2002/757/ES ze dne 19. září 2002 o prozatímních nouzových rostlinolékařských opatřeních proti zavlékání Phytophthora ramorum Werres, De Cock & Man in t Veld sp. nov. [5] do Společenství a proti jeho rozšiřování na území Společenství.
(6) Rozhodnutí 93/467/EHS by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(7) Komise požádá Kanadu a Spojené státy americké o poskytnutí technických informací nezbytných ke sledování účinnosti ochranných opatření požadovaných na základě technických požadavků.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 93/467/EHS se mění takto:
1. V článku 3 se den "31. prosince 2002" nahrazuje dnem "31. prosince 2004".
2. V příloze I bodu 7 se číslo "2000/780/ES" nahrazuje slovy "93/467/EHS, pozměněném rozhodnutím 2002/947/ES".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. prosince 2002
o nezařazení azafenidinu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS
(oznámeno pod číslem K(2002) 4781)
(Text s významem pro EHP)
(2002/949/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/81/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdrželo Španělsko dne 25. června 1997 od společnosti Du Pont de Nemours ("žadatel") žádost o zařazení účinné látky azafenidinu (DPX R 6447) do přílohy I směrnice.
(2) Komise v souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice ve svém rozhodnutí 98/242/ES [3] potvrdila, že předložená dokumentace týkající se azafenidinu v zásadě vyhovuje požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – pro přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice.
(3) V souladu s čl. 5 odst. 1 směrnice by měla být účinná látka zařazena do přílohy I na dobu nepřesahující 10 let, pokud lze přepokládat, že použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku, ani jejich rezidua nebudou mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zdraví zvířat nebo na podzemní vody a ani jiný nepřijatelný vliv na životní prostředí.
(4) Účinky azafenidinu na lidské zdraví a na životní prostředí byly hodnoceny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice pro použití navržená žadatelem. Španělsko jako jmenovaný členský stát zpravodaj předložilo dne 23. února 2001 Komisi návrh hodnotící zprávy ohledně této látky.
(5) Po obdržení zprávy členského státu zpravodaje vedla Komise podle čl. 6 odst. 4 směrnice konzultace s odborníky z členských států i s žadatelem, společností Du Pont de Nemouče.
(6) Žadatel informoval Komisi a členský stát zpravodaje, že si nadále nepřeje účastnit se pracovního programu pro tuto účinnou látku.
(7) Tuto účinnou látku není tudíž možné zařadit do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(8) Lhůta pro likvidaci, uskladnění, uvedení na trh a použití stávajících zásob přípravků na ochranu rostlin obsahujících azafenidin, kterou poskytnou členské státy v souladu s čl. 8 odst. 1 směrnice 91/414/EHS, by neměla přesáhnout 12 měsíců, aby stávající zásoby směly být použity během nejvýše jednoho dalšího vegetačního období.
(9) Tímto rozhodnutím není dotčeno žádné opatření, které Komise může v pozdější etapě přijmout pro tuto účinnou látku v rámci směrnice Rady 79/117/EHS [4];
(10) je vhodné stanovit, aby konečné znění zprávy o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Azafenidin se nezařazuje jako účinná látka do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby
1. povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících azafenidin byla odňata do šesti měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí;
2. ode dne přijetí tohoto rozhodnutí nebyla na základě odchylky stanovené v čl. 8 odst. 1 směrnice 91/414/EHS udělována nebo obnovována žádná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících azafenidin.
Článek 3
Lhůta poskytnutá členskými státy v souladu s čl. 4 odst. 6 směrnice 91/414/EHS musí být co možná nejkratší a nesmí přesáhnout 18 měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání azafenidinu (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) všem zúčastněným stranám nebo jim je zpřístupní k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. prosince 2002
o finanční podpoře Společenství na nouzová opatření pro tlumení slintavky a kulhavky v Arménii, Ázerbájdžánu a Gruzii a o změně rozhodnutí 2001/300/ES
(oznámeno pod číslem K(2002) 4806)
(2002/953/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], jež bylo naposledy pozměněno rozhodnutím 2001/572/ES [2], a zejména na články 12 a 13 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Slintavka a kulhavka typu A, O a ASIA 1 se endemicky vyskytuje v Arménii, Ázerbájdžánu a Gruzii a v sousedících státech.
Přítomnost různých typů a podtypů slintavky a kulhavky a vznik nových antigenově rozlišených virů v této oblasti představují hrozbu pro Společenství a ohrožují úsilí Turecka, jež za podpory Společenství usiluje o tlumení této choroby.
(2) Společenství v úzké spolupráci s Evropskou komisí pro tlumení slintavky a kulhavky (EUFMD) a Mezinárodním úřadem pro nákazy zvířat (Office international des épizooties (OIE)) podporovalo v letech 1999 a 2000 kampaně v Arménii, Ázerbájdžánu a Gruzii zaměřené na nouzové očkování proti slintavce a kulhavce s využitím prostředků svěřenského fondu 911100/MTF/INT/003/EHS.
Tato podpora byla přerušena kvůli nedostatkům zjištěným odborníky z Komise a EUFMD během jejich společné mise v těchto zemích v roce 2000.
(3) Na začátku roku 2002 zástupci Komise, EUFMD, Organizace pro výživu a zemědělství (FAO) a OIE spolu s vedoucími veterinárními pracovníky z Arménie, Ázerbájdžánu a Gruzie vypracovali program pro zavedení očkovacího pásu podél jižních hranic těchto států s cílem posílit ochranu Turecka proti zavlečení nákazy slintavky a kulhavky.
(4) Aby se zabránilo šíření slintavky a kulhavky, Společenství by mělo přispět na nouzová opatření k tlumení této choroby v Arménii, Ázerbájdžánu a Gruzii.
(5) Částka stanovená v rozhodnutí Komise 2001/300/ES ze dne 30. března 2001 o spolupráci Společenství s Organizací pro výživu a zemědělství (FAO), zejména u opatření Evropské komise pro tlumení slintavky a kulhavky [3] a v prováděcí dohodě uzavřené v souladu s tímto rozhodnutím, je nedostatečná k pokrytí výdajů uvedených v tomto rozhodnutí.
Celkový příspěvek Společenství do svěřenského fondu 911100/MTF/INT/003/EHS by tedy měl být navýšen o částku nezbytnou k realizaci společného programu ES/EUFMD/OIE na tlumení slintavky a kulhavky v Arménii, Ázerbájdžánu a Gruzii.
(6) Prováděcí dohoda uzavřená mezi Evropskou komisí a FAO by měla být upravena tak, aby zohledňovala změny v rozhodnutí 2001/300/ES.
(7) Rozhodnutí 2001/300/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem pozměněno.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Finanční prostředky ve svěřenském fondu 911100/MTF/INT/003/EHS, stanovené rozhodnutím 2001/300/ES, se použijí na tato opatření:
a) na nákup 1000000 dávek trivalentní adsorbátové očkovací látky s Al(OH)3 – adjuvans proti viru slintavky a kulhavky typu O1, A-Iran 96 a ASIA1 s účinností 6 PD50;
b) na dodávku očkovacích dávek zmíněných v písmenu a) ústředním veterinárním orgánům v Arménii, Ázerbájdžánu a Gruzii pro provedení nouzového očkování vnímavých zvířat v oblastech podél jižních hranic v souladu s očkovacím programem, který bude vytvořen na základě dohody uzavřené mezi veterinárními orgány těchto zemí a Evropskou komisí pro tlumení slintavky a kulhavky (EUFMD);
c) na dohled nad očkovací kampaní a organizaci sérologického dozoru přímo na místě, jež bude zajišťovat odborník jmenovaný EUFMD;
d) na dodávku testovacích souprav k detekci protitálek proti nestrukturálním proteinům, sledování očkovací kampaně a dokladování nákazové situace.
Článek 2
V souvislosti s opatřeními uvedenými v článku 1 Komise převede do svěřenského fondu 911100/MTF/INT/003/EHS další částku ve výši 650000 USD.
Článek 3
Generální ředitel Generálního ředitelství pro zdraví a ochranu spotřebitele bude spolu s EUFMD a Organizací pro výživu a zemědělství (FAO) oprávněn provést kroky nezbytné pro realizaci opatření stanovených v článku 2.
Článek 4
Rozhodnutí 2001/300/ES se mění takto:
1. Čl. 1 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Ode dne 1. ledna 2001 se finanční závazek Společenství vůči fondu podle odstavce 1 stanoví na maximální částku 2450000 EUR na dobu čtyř let od uvedeného data."
2. Čl. 2 odst. 3 se nahrazuje tímto:
"3. Generální ředitel Generálního ředitelství pro zdraví a ochranu spotřebitele je zplnomocněn jménem Komise podepsat prováděcí dohodu zmíněnou v odstavci 1. Zároveň je zplnomocněn uzavřít s FAO pozměněnou prováděcí dohodu tak, aby se zohlednily změny čl. 1 odst. 2."
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí rady
ze dne 28. listopadu 2002
o vytvoření Evropské sítě pro ochranu významných osob
(2002/956/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a zejména na čl. 30 odst. 1 písm. a) a c) a na čl. 34 odst. 2 písm. c) uvedené smlouvy,
s ohledem na podnět Španělského království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Kromě doporučení Rady ze dne 6. prosince 2001 o stanovení společné stupnice hodnocení rizik pro významné osoby při návštěvách Evropské unie [3] neexistují na úrovni Unie žádné právní předpisy, pravidla ani příručky upravující ochranu významných osob, ať už jde o osoby vnitrostátní, Společenství nebo ze třetích zemí.
(2) Nelze vyloučit útoky a atentáty na tyto osoby.
(3) Odpovědnost za ochranu významných osob přísluší hostitelskému členskému státu.
Ochranná opatření hostitelského členského státu jsou upravena pouze platnými právními předpisy dotčeného členského státu a souvisejícími mezinárodními dohodami.
(4) Se zvyšujícím se počtem cest významných osob uvnitř Unie vzniká potřeba úřední cesty pro komunikaci a konzultace mezi vnitrostátními orgány,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Zřizuje se Evropská síť pro ochranu významných osob (dále jen "síť").
2. Síť se skládá z vnitrostátních policejních služeb a jiných služeb odpovědných za ochranu významných osob.
Každý členský stát určí jedno kontaktní místo.
Informace o těchto kontaktních místech včetně následných změn se předávají generálnímu sekretariátu Rady, který je zveřejňuje v Úředním věstníku.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se "významnou osobou" rozumí jakákoli osoba, které je přidělena ochranná služba podle vnitrostátních právních předpisů členského státu nebo podle předpisů mezinárodních nebo nadnárodních organizací nebo institucí.
Článek 3
1. Provoz sítě zajišťuje členský stát předsedající Radě.
2. Kandidátské státy a Evropský policejní úřad (Europol) si mohou rovněž určit kontaktní místo a být účastníkem sítě.
Předsednictví navrhne v jednotlivých případech účast Komise a generálního sekretariátu Rady na činnosti sítě uvedené v čl. 4 písm. a), b), c) a d).
Článek 4
Síť sleduje tyto cíle:
a) podpora výměny informací mezi službami zapojenými do sítě, zejména
- obecných a technických informací a zkušeností týkajících se ochrany významných osob,
- informací o nejvhodnějších kritériích pro výběr a vzdělávání příslušných pracovníků služeb odpovědných za ochranu významných osob;
b) podpora vývoje souboru osvědčených postupů týkajících se provádění operativních činností službami zapojenými do sítě;
c) podpora vzájemného vysílání úředníků služeb zapojených do sítě;
d) umožnění výměny informací a komunikace mezi službami zapojenými do sítě a zaujímání společných stanovisek týkajících se
- postupů a žádostí o povolení hostitelského členského státu k přítomnosti ochranných služeb dožadujícího státu, které doprovázejí významnou osobu, na jeho území,
- metod společných opatření proti útokům a atentátům, včetně způsobů rozmístění úředníků a prostředků,
- protokolů o přednostech poskytovaných chráněným významným osobám během přesunů delegací,
- spolupráce s příslušnými donucovacími orgány a ostatními orgány veřejné správy,
- doporučení týkající se sdělovacích prostředků;
e) podpora výměny operativních informací v souladu s vnitrostátními právními předpisy, buď prostřednictvím kontaktních míst, nebo přímými styky mezi příslušnými službami, které oznámila kontaktní místa, o užití bezpečnostních opatření v případech, kdy je ochranu významných osob třeba zajistit ve dvou nebo více členských státech.
Článek 5
Síť předkládá Radě výroční zprávu o rozvoji svých činností.
Rada hodnotí činnost sítě každé tři roky.
Článek 6
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po přijetí Radou.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. listopadu 2002
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů o změně příloh Dohody mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem o hygienických opatřeních použitelných při obchodu s živými zvířaty a živočišnými produkty
(2002/957/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem o hygienických opatřeních použitelných při obchodu s živými zvířaty a živočišnými produkty byla schválena rozhodnutím Rady 97/132/ES [2].
(2) Kvůli rozdílu v systémech vydávání osvědčení obou stran si strany navzájem nepotvrdily ukončení příslušných ratifikačních postupů stanovených v čl. 18 odst. 1 druhém pododstavci této dohody.
(3) Proto dohoda nevstoupila v platnost a než se tak stane, je prováděna prozatímně v souladu s dohodou ve formě výměny dopisů připojenou k rozhodnutí Rady 97/131/ES ze dne 17. prosince 1996 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o prozatímním provádění Dohody mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem o hygienických opatřeních použitelných při obchodu s živými zvířaty a živočišnými produkty [3].
(4) Než obě strany ukončí příslušné postupy a navzájem si potvrdí jejich ukončení a než bude moci dohoda vstoupit v platnost, je nutné provést v přílohách dohody některé změny týkající se osvědčování a uznávání rovnocennosti systémů vydávání osvědčení pro určité komodity.
(5) Obě strany v zásadě potvrdily souhlas s formou výměny dopisů a se stanovením hygienických opatření použitelných při obchodu s živými zvířaty a živočišnými produkty.
(6) Je žádoucí schválit dohodu ve formě výměny dopisů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o změně příloh Dohody mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem o hygienických opatřeních použitelných při obchodu s živými zvířaty a živočišnými produkty se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody ve formě výměny dopisů, včetně změn příloh dohody, se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu ve formě výměny dopisů zavazující Společenství.
Článek 3
Toto rozhodnutí se vyhlásí
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. listopadu 2002
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím, kterou se pro dovoz rajčat pocházejících z Maroka do Společenství dočasně stanoví odchylky od zemědělského protokolu č. 1 k Evropsko-středomořské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé
(2002/958/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 18 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé [1], dále jen "dohoda o přidružení" platné od 1. března 2000, stanoví, že Společenství a Maroko budou od 1. ledna 2000 vyhodnocovat situaci s cílem vymezit liberalizační opatření, která budou strany uplatňovat ode dne 1. ledna 2001.
Rada zmocnila Komisi, aby zahájila jednání s Marockým královstvím s cílem uzavřít novou zemědělskou dohodu, která bude navazovat na stávající, a to ve formě dodatkových protokolů k dohodě o přidružení.
Článek 2 protokolu 1 k dohodě o přidružení stanoví vstupní cenu, od níž se specifická cla snižují na nulu, pro rajčata pocházející z Maroka, v rámci maximálních množství, období a podmínek stanovených v tomto článku a v článku 3 uvedeného protokolu.
(2) Nařízení Rady (ES) č. 2264/2001 ze dne 21. listopadu 2001 o zavedení dočasných autonomních koncesí ve formě celních kvót Společenství použitelných na dovoz rajčat pocházejících z Marockého království do Společenství [2], stanoví dočasná opatření týkající se rajčat pro období od 1. listopadu 2001 do 30. května 2002.
(3) Na základě čl. 2 odst. 6 protokolu č. 1 k dohodě o přidružení se mezi Společenstvím a Marokem uskutečnily konzultace, aby do doby, než bude ukončeno obšírné opětovné projednávání zemědělských protokolů, bylo Maroku umožněno pokračovat v tradičním vývozu rajčat do Společenství, aniž by byl narušen trh Společenství.
(4) Výsledkem těchto konzultací je dohoda ve formě výměny dopisů mezi Společenstvím a Marockým královstvím, připojená k tomuto rozhodnutí, kterou se dočasně stanoví odchylka od protokolu č. 1 dohody o přidružení a kterou se na dobu od 1. října 2002 do 31. května 2003 zavádějí opatření podobná těm, která jsou stanovena v nařízení (ES) č. 2264/2001.
(5) Dohoda ve formě výměny dopisů stanoví, že Společenství si vyhrazuje právo uvedená opatření zrušit, pokud probíhající jednání mezi Společenstvím a Marockým královstvím podle článku 18 dohody o přidružení nebudou skončena před 31. prosincem 2002.
(6) Opatření nezbytná k provádění ujednání obsažených v této dohodě ve formě výměny dopisů může Komise přijmout v souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 747/2001 ze dne 9. dubna 2001 o správě celních kvót Společenství a referenčních množství v případě produktů, které mají na základě dohod s některými zeměmi Středomoří nárok na preference [3].
(7) Dohoda ve formě výměny dopisů sjednaná mezi Evropským společenstvím a Marockým království by měla být schválena.
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím, kterou se pro dovoz rajčat pocházejících z Maroka do Společenství dočasně stanoví odchylky od ustanovení zemědělského protokolu č. 1 k Evropsko-středomořské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohodu ve formě výměny dopisů zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 10. prosince 2002
o provádění společné akce 2002/210/SZBP o Policejní misi Evropské unie
(2002/968/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na společnou akci Rady 2002/210/SZBP ze dne 11. března 2002 o Policejní misi Evropské unie (EUPM) [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 písm. b) poslední pododstavec uvedené společné akce ve spojení s čl. 23 odst. 2 druhou odrážkou Smlouvy o Evropské unii,
vzhledem k tomu, že Rada má rozhodnout o konečném rozpočtu na rok 2003,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Rozpočet pro EUPM na rok 2003 činí 38 milionů EUR, z nichž referenční částka činí 20 milionů EUR a je financována společně ze souhrnného rozpočtu Evropské unie.
2. Správa výdajů financovaných z rozpočtu Společenství podle odstavce 1 podléhá postupům a pravidlům Společenství platným pro rozpočet s tou výjimkou, že případné předběžné financování nezůstává ve vlastnictví Společenství.
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 26. listopadu 2002
o uzavření dodatkového protokolu k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Bulharskou republikou na straně druhé, kterým se stanoví právní úprava obchodování s rybami a produkty rybolovu
(2002/969/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 první větou prvního pododstavce této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že:
(1) Je žádoucí prostřednictvím dodatkového protokolu doplnit Evropskou dohodu zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Bulharskou republikou na straně druhé [1], s cílem poskytnout preferenční podmínky pro dovoz ryb a produktů rybolovu pocházejících z Bulharské republiky do Společenství a pro dovoz ryb a produktů rybolovu pocházejících ze Společenství do Bulharské republiky.
(2) Za tímto účelem by k uvedené Evropské dohodě měl být připojen nový protokol, kterým se stanoví právní úprava obchodování s rybami a produkty rybolovu.
(3) Tento protokol by měl být schválen,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dodatkový protokol k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Bulharskou republikou na straně druhé, kterým se stanoví právní úprava obchodování s rybami a produkty rybolovu, se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat protokol zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. listopadu 2002
o uzavření Mezinárodní dohody o kakau z roku 2001 jménem Evropského společenství
(2002/970/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím ze dne 2. března 2001 schválila vyjednávací konference svolaná v rámci Konference OSN o obchodu a rozvoji (UNCTAD) znění Mezinárodní dohody o kakau z roku 2001.
(2) Tato nová dohoda byla sjednána, aby nahradila Mezinárodní dohodu o kakau z roku 1993 s prodlouženou platností, jejíž platnost skončí nejpozději 30. září 2003.
(3) Mezinárodní dohoda o kakau z roku 2001 je otevřena k podpisu a uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení.
(4) Společenství je členem Mezinárodní dohody z roku 1993 s prodlouženou platností, je tedy v jeho zájmu schválit nástupnickou dohodu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Mezinárodní dohoda o kakau z roku 2001 se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu a uložit listinu o schválení jménem Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. listopadu 2002,
kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Společenství ratifikovaly Mezinárodní úmluvu o odpovědnosti a náhradě za škodu v souvislosti s přepravou nebezpečných a škodlivých látek po moři z roku 1996 nebo aby k této úmluvě přistoupily (Úmluva HNS)
(2002/971/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c), čl. 67 odst. 1 a čl. 300 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezinárodní úmluva o odpovědnosti a náhradě za škodu v souvislosti s přepravou nebezpečných a škodlivých látek po moři z roku 1996 (dále jen "Úmluva HNS") směřuje k zajištění dostatečného, rychlého a účinného vyrovnání s osobami, které utrpěly škodu způsobenou únikem nebezpečných a škodlivých látek při jejich přepravě po moři.
Úmluva HNS zaplňuje významnou mezeru v mezinárodní regulaci odpovědnosti za znečišťování moří.
(2) Články 38, 39 a 40 Úmluvy HNS ovlivňují sekundární legislativu Společenství o soudní příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí podle nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech [3].
(3) Ve vztahu k článkům 38, 39 a 40 Úmluvy HNS má proto výhradní pravomoc Společenství, pokud uvedená úmluva ovlivňuje pravidla stanovená v nařízení (ES) č.
44/2001. Členské státy si ponechávají svou pravomoc ve věcech zahrnutých do uvedené úmluvy, kterými právo Společenství není dotčeno.
(4) Na základě Úmluvy HNS mohou být jejími stranami pouze suverénní státy; nejsou žádné plány znovu otevřít v dohledné jednání za účelem zvážení pravomoci Společenství v této záležitosti.
V současné době proto není možné, aby Společenství ratifikovalo Úmluvu HNS nebo přistoupilo k Úmluvě HNS, ani není vyhlídka, že by tak mohlo učinit v nejbližší budoucnosti.
(5) Úmluva HNS je z hlediska zájmů Společenství a jeho členských států důležitá zejména proto, že v přímé návaznosti na Úmluvu Organizace spojených národů o námořním právu z roku 1982 zlepšuje ochranu obětí podle mezinárodních pravidel o odpovědnosti za znečišťování moří.
(6) Rozhodující pravidla systému zřízeného podle Úmluvy HNS spadají do vnitrostátní pravomoci členských států a pouze ustanovení o soudní příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí jsou věci vztahující se k výhradní pravomoci Společenství.
Vzhledem k předmětům a cíli Úmluvy HNS nemůže být přijetí ustanovení této úmluvy, která jsou v pravomoci Společenství, odděleno od ustanovení, která jsou v pravomoci členských států.
(7) Rada by proto měla zmocnit členské státy, aby v zájmu Společenství ratifikovaly Úmluvu HNS nebo k ní za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí přistoupily.
(8) Členské státy by měly v zájmu Společenství v přiměřené době dokončit své postupy ratifikace Úmluvy HNS nebo přistoupení k ní.
Členské státy by si měly vyměnit informace o stavu svých postupů ratifikace nebo přistoupení s cílem připravit uložení svých ratifikačních listin nebo listin o přistoupení k úmluvě.
(9) Spojené království a Irsko se účastní přijetí a uplatnění tohoto rozhodnutí.
(10) V souladu s články 1 a 2 protokolu o postavení Dánska, který je připojen k Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijetí tohoto rozhodnutí, není jím vázáno a ani nepodléhá jejího uplatnění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčena dosavadní pravomoc Evropského společenství v této věci zmocňuje Rada členské státy, aby v zájmu Společenství ratifikovaly Úmluvu HNS nebo aby k Úmluvě HNS přistoupily za podmínek stanovených v dalších článcích.
2. Znění Úmluvy HNS je připojeno k tomuto rozhodnutí.
3. V tomto rozhodnutí se termínem "členský stát" rozumí všechny členské státy kromě Dánska.
Článek 2
Při ratifikaci Úmluvy HNS nebo přistoupení k Úmluvě HNS učiní členské státy toto prohlášení:
"Soudní rozhodnutí vydaná soudem ( …) [4] o věcech zahrnutých do úmluvy jsou uznávána a vykonávána v ( …) [5] podle příslušných vnitřních pravidel Společenství týkajících se daného předmětu. [6]
Článek 3
1. Členské státy přijmou v přiměřené době nezbytné kroky k uložení ratifikačních listin Úmluvy HNS nebo listin o přistoupení k Úmluvě HNS u generálního tajemníka Mezinárodní námořní organizace, pokud možno před 30. červnem 2006.
2. Členské státy nejpozději do 30. června 2004 uvědomí Radu a Komisi o předpokládaném datu dokončení svých postupů ratifikace a nebo přistoupení.
3. Členské státy usilují o vzájemnou výměnu informací o stavu svých postupů ratifikace nebo přistoupení.
Článek 4
Jakmile členské státy ratifikují Úmluvu HNS nebo k ní přistoupí, informují písemně generálního tajemníka Mezinárodní námořní organizace o tom, že tato ratifikace nebo přistoupení se uskutečnily v souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 5
Členské státy při nejbližší příležitosti vyvinou co nejvíce úsilí k zajištění, aby Úmluva HNS byla změněna v zájmu umožnit Společenství stát se smluvní stranou Úmluvy.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. prosince 2002
o zavedení očkování na doplnění opatření pro tlumení nízkopatogenní influenzy ptáků v Itálii a o zvláštních opatřeních na omezení přemísťování
(oznámeno pod číslem K(2002) 5051)
(Text s významem pro EHP)
(2002/975/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/33/ES [2], a zejména na čl. 10 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [4], a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/40/EHS ze dne 19. května 1992, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení influenzy ptáků [5],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Během let 1999 a 2000 došlo v Itálii k vzplanutí vysoce patogenní influenzy ptáků podtypu H7N1 s ničivými hospodářskými ztrátami pro drůbežářské odvětví.
Před epidemií se v uvedené oblasti nacházel virus s nízkou patogenitou.
(2) Při sledování influenzy ptáků byl v říjnu roku 2002 zjištěn výskyt nízkopatogenního viru influenzy ptáků podtypu H7N3 v oblastech Veneto a Lombardia.
(3) Tlumení nízkopatogenní influenzy ptáků není v současné době zahrnuto v právu Společenství.
(4) Příslušné italské veterinární orgány přijaly tlumící opatření na zabránění rozšíření nákazy do jiných oblastí, avšak infekci nelze dostatečně potlačit.
(5) Nízkopatogenní virus se může změnit na vysoce patogenní virus a může způsobit vážná vzplanutí nákazy.
(6) V průběhu předcházejících epidemií influenzy ptáků v Itálii byl Komisí schválen očkovací program ve spojení s intenzivním sledováním a určitá ustanovení pro obchod s živou drůbeží a drůbežími produkty uvnitř Společenství.
(7) Po uvedené očkovací kampani byla určitá opatření pro obchod uvnitř Společenství týkající se omezení pohybu živé drůbeže a drůbežích produktů zachována přijetím rozhodnutí Komise 2002/552/ES [6].
(8) Zkušenost z italské očkovací kampaně ukazuje, že došlo k úspěšnému zastavení šíření nízkopatogenního viru influenzy ptáků.
(9) Současná infekce je způsobena podtypem H7N3 viru influenzy ptáků, zatímco předchozí epidemie byla způsobena podtypem H7N1.
(10) V současné době se infekce vyskytuje v oblasti Itálie s hustou populací drůbeže.
(11) V této souvislosti může být očkování účinným nástrojem pro doplnění opatření na tlumení nákazy influenzy ptáků.
(12) Pokud je prováděno očkování proti influenze ptáků, je třeba uplatnit omezení pohybu očkované drůbeže.
(13) Itálie předložila očkovací program na doplnění opatření pro tlumení influenzy ptáků v omezené oblasti Itálie včetně zvláštních omezení pohybu.
(14) Itálie pro provádění programu schválila použití dvou inaktivovaných očkovacích látek proti influenze ptáků.
Pro úvodní fázi je z matečného inokula kmene CK/Pak/1995-H7N3 získána homogenní očkovací látka a pro následující období od začátku roku 2003 se použije heterogenní očkovací látka s matečným inokulem kmene A/CK/Italy/AG-473/1999-H7N1.
(15) V rámci jednání technické pracovní skupiny byl očkovací program předložený Itálií přezkoumán.
(16) Pokračuje se ve sledování očkovaných a neočkovaných hejn drůbeže, a to včetně použití sérologického testu (iIFA-test) schváleného rozhodnutím Komise 2001/847/ES [7].
(17) Itálie zavede zvláštní omezení pohybu vztahující se k očkování drůbeže a obchodu uvnitř Společenství.
(18) Pro přehlednost je třeba zrušit rozhodnutí 2002/552/ES, jelikož ustanovení uvedeného rozhodnutí se nahrazují tímto rozhodnutím.
(19) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Program očkování proti influenze ptáků předložený Itálií se schvaluje a provede se v oblasti uvedené v příloze I.
Článek 2
Omezení pohybu živých ptáků, násadových vajec, konzumních vajec a čerstvého drůbežího masa do oblasti uvedené v příloze I, ven z této oblasti a v rámci této oblasti se uplatní způsobem stanoveným ve očkovacím programu uvedeném v článku 1.
Článek 3
1. Z Itálie nesmí být odesláni živí ptáci a násadová vejce pocházející z oblasti uvedené v příloze I a/nebo původem z této oblasti.
2. Živí ptáci a násadová vejce pocházející z a/nebo původem z území Itálie mimo oblast uvedenou v příloze I mohou být odeslány z Itálie pokud:
- mezi hospodářstvím původu a hospodářstvím nebo líhní nacházejícími se v oblasti uvedené v příloze I nebyly zjištěny žádné kontakty nebo jiné epizootologické souvislosti ve vztahu k influenze ptáků a
- hospodářství původu se nenachází v žádném z pásem, na něž se vztahuje omezení zavedené příslušným orgánem ve vztahu k influenze ptáků.
3. Z Itálie nesmí být odeslána žádná konzumní vejce pocházející od drůbeže očkované proti influenze ptáků a původem z oblasti uvedené v příloze I.
Článek 4
Veterinární osvědčení doprovázející zásilku živých ptáků a násadových vajec z Itálie musí obsahovat tuto formulaci: "Veterinární podmínky pro tuto zásilku jsou v souladu s rozhodnutím 2002/975/ES".
Článek 5
1. Čerstvé drůbeží maso musí být označeno v souladu s článkem 5 směrnice Rady 91/494/EHS [8] a nesmí být odesláno z Itálie, jestliže pochází od:
a) drůbeže očkované proti influenze ptáků;
b) drůbežích hejn séropozitivních na influenzu ptáků určených na porážku pod úřední kontrolou v souladu s očkovacím programem uvedeným v článku 1;
c) drůbeže původem z hospodářství nacházejících se v oblasti s omezením, která se určí jako kruh o minimálním poloměru 3 kilometry okolo jakékoliv drůbežárny zamořené nízkopatogenní influenzou ptáků v souladu s ustanoveními očkovacího programu uvedeného v článku 1.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) a b) se čerstvé maso krocanů a krůt očkovaných proti influenze ptáků heterogenní očkovací látkou podtypu (H7N1) neoznačí v souladu s článkem 5 směrnice Rady 91/494/EHS a může být odesláno do jiného členského státu za předpokladu, že maso pochází z jatečných hejn krocanů a krůt, která:
i) byla pravidelně kontrolována a testována s negativními výsledky na influenzu ptáků podle schváleného očkovacího programu, a to se zvláštním důrazem na ověřovací ptáky.
Pro testování: - očkovaných ptáků se použije iIFA-test,
- ověřovacích ptáků se použije buď hemaglutinační-inhibiční test (HI), AGID-test nebo ELISA-test. Je-li to však nezbytné, použije se rovněž iIFA-test;
ii) byla klinicky testována úředním veterinárním lékařem nejdéle 48 hodin před nakládkou, a to se zvláštním důrazem na ověřovací ptáky;
iii) byla sérologicky testována s negativními výsledky na influenzu ptáků v národní laboratoři podle postupu pro odběr vzorků a testování uvedeného v příloze II tohoto rozhodnutí;
iv) musí být odeslána přímo na jatky určené příslušným orgánem a poražena bezprostředně po příjezdu. Ptáci musí být drženi odděleně od jiných hejn nevyhovujících těmto ustanovením.
3. Čerstvé maso krocanů a krůt odpovídající požadavkům odstavce 2 musí být doprovázeno veterinárním osvědčením stanoveným v příloze VI směrnice Rady 71/118/EHS [9], které obsahuje v bodě IV odstavci a) toto prohlášení úředního veterinárního lékaře:
"Výše uvedené maso krocanů a krůt je v souladu s rozhodnutím 2002/975/ES."
Článek 6
Itálie zajistí, aby v oblasti uvedené v příloze I:
1. byl pro sběr, skladování a přepravu konzumních vajec používán pouze obalový materiál na jedno použití nebo obalový materiál, který lze účinně omýt a desinfikovat;
2. veškeré dopravní prostředky používané pro přepravu drůbeže, násadových vajec, konzumních vajec a krmiva pro drůbež byly vyčištěny a vydesinfikovány bezprostředně před a po každé přepravě desinfekčními prostředky, a to způsobem schváleným příslušným orgánem.
Článek 7
Pohyb živé drůbeže a násadových vajec pocházejících z oblastí Itálie ležících mimo oblast uvedenou v příloze I do jiných členských států se povoluje, pouze je-li tato skutečnost s pětidenním předstihem oznámena ústředním a místním veterinárním orgánům místa určení.
Uvedené oznámení musí být odesláno příslušným veterinárním orgánem.
Článek 8
1. Itálie oznámí Komisi a jiným členským státům datum zahájení očkování nejméně jeden den předem.
2. Dodržování ustanovení článků 2 až 7 bude kontrolováno ode dne zahájení očkování.
Článek 9
1. Itálie v šestiměsíčních intervalech předloží zprávu obsahující informace o účinnosti očkovacího programu uvedeného v článku 1.
2. Podle uvedené zprávy se přezkoumá toto rozhodnutí, a zejména období, v němž nadále po ukončení očkovacího programu platí omezení pohybu stanovené v článcích 2 až 7.
Článek 10
Zrušuje se rozhodnutí 2002/552/ES.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. listopadu 2002
o podpisu a prozatímním provádění některých ustanovení dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Chilskou republikou na straně druhé
(2002/979/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 310 této smlouvy ve spojení s čl. 2 prvním pododstavcem první a druhou větou a s čl. 300 odst. 4,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 13. září 1999 pověřila Rada Komisi, aby zahájila jednání o uzavření dohody zakládající přidružení mezi přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Chilskou republikou na druhé straně (dále jen "dohoda o přidružení").
(2) Jednání byla uzavřena a dohoda o přidružení byla parafována dne 10. června 2002.
(3) Evropské společenství a Chilská republika se dohodly, že před vstupem v platnost dohody o přidružení budou prozatímně provádět některá její ustanovení.
(4) Dohoda o přidružení by měla být podepsána jménem Společenství a prozatímní provádění některých ustanovení by mělo být schváleno,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. S výhradou pozdějšího uzavření se podpis dohody zakládající přidružení mezi přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Chilskou republikou na druhé straně, jakož i připojené přílohy a protokoly schvalují jménem Společenství.
2. Znění dohody o přidružení, příloh, protokolů a závěrečného aktu se připojují k tomuto rozhodnutí.
3. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu (osoby) zmocněnou (zmocněné) podepsat dohodu o přidružení jménem Společenství.
Článek 2
Dokud dohoda o přidružení nevstoupí v platnost, budou se prozatímně provádět tato ustanovení dohody: články 3 až 11, článek 18, články 24 až 27, články 48 až 54, čl. 55 body 1), b), f), h), i), články 56 až 93, články 136 až 162 a články 172 až 206.
Článek 3
Předseda Rady provede jménem Evropského společenství oznámení stanovené v čl. 198 odst. 3 dohody o přidružení.
Článek 4
1. Postoj, který má Společenství zaujmout v rámci Rady přidružení a Výboru pro přidružení zřízených dohodou o přidružení, přijme Rada na návrh Komise v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy.
2. Předseda Rady předsedá Radě přidružení a předkládá postoj Společenství.
Výboru pro přidružení předsedá zástupce Komise a předkládá postoj Společenství.
3. Společenství zastupuje zástupce Komise v rámci zvláštních výborů zřízených dohodou o přidružení nebo vytvořených Radou přidružení v souladu s článkem uvedené dohody.
Článek 5
1. Pro účely použití čl. 29 odst. 2 přílohy V dohody o přidružení je Komise postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1496/1999 oprávněna uzavírat ujednání potřebná pro změnu dohody.
2. Pro účely použití čl. 16 odst. 2 přílohy VI dohody o přidružení je Komise postupem podle článku 15 nařízení (EHS) č. 1576/89 oprávněna uzavírat ujednání potřebná pro změnu dohody.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. prosince 2002
o pokračování srovnávacích zkoušek a testů Společenství na rozmnožovacím materiálu okrasných rostlin Chamaecyparis, Ligustrum vulgare a Euphorbia fulgens podle směrnice Rady 98/56/ES
(Text s významem pro EHP)
(2002/982/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 98/56/ES ze dne 20. července 1998 o uvádění rozmnožovacího materiálu okrasných rostlin na trh [1],
s ohledem na rozhodnutí Komise 2001/898/ES ze dne 12. prosince 2001, kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu okrasných rostlin podle směrnice Rady 98/56/ES [2] a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům.
(1) Rozhodnutí 2001/898/ES stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy, které mají být prováděny u okrasných rostlin Chamaecyparis, Ligustrum vulgare a Euphorbia fulgens podle směrnice 98/56/ES od roku 2002 do roku 2004.
(2) Zkoušky a testy prováděné v roce 2002 by měly pokračovat v roce 2003,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu okrasných rostlin Chamaecyparis, Ligustrum vulgare a Euphorbia fulgens, které začaly v roce 2002, budou v souladu s rozhodnutím 2002/898/ES pokračovat v roce 2003.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. prosince 2002
o pokračování srovnávacích zkoušek a testů Společenství prováděných na rozmnožovacím materiálu a rostlinách slivoně Prunus domestica uvedených ve směrnici Rady 92/34/EHS
(Text s významem pro EHP)
(2002/983/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2002/112/ES [2],
s ohledem na rozhodnutí Komise 2001/896/ES ze dne 12. prosince 2001, kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu a rostlinách ovocných rostlin uvedených ve směrnici Rady 92/34/EHS [3], a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí 2001/896/ES stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy prováděné podle směrnice 92/34/EHS, pokud jde o slivoň Prunus domestica, v době od roku 2002 do roku 2006.
(2) Zkoušky a testy prováděné v roce 2002 by měly pokračovat v roce 2003,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu a rostlinách slivoně Prunus domestica zahájené v roce 2002 pokračují v souladu s rozhodnutím 2001/896/ES v roce 2003.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. prosince 2002
o pokračování srovnávacích zkoušek a testů Společenství prováděných na osivu a sadbě gramineae, Triticum aestivum, Vitis vinifera, Brassica napus a Allium ascalonicum podle směrnic Rady 66/401/EHS, 66/402/EHS, 68/193/EHS, 92/33/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES, 2002/56/ES, a 2002/57/ES
(Text s významem pro EHP)
(2002/984/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/64/ES [2],
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/64/ES,
s ohledem na směrnici Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [4], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/11/ES [5],
s ohledem na směrnici Rady 92/33/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh [6], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/111/ES [7],
s ohledem na směrnici Rady 2002/54/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva řepy na trh [8],
s ohledem na směrnici Rady 2002/55/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva zeleniny na trh [9],
s ohledem na směrnici Rady 2002/56/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění sadby brambor na trh [10],
s ohledem na směrnici Rady 2002/57/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [11], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/68/ES [12],
s ohledem na rozhodnutí Komise 2001/897/ES ze dne 12. prosince 2001, kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na osivu a sadbě některých rostlin podle směrnic Rady 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 66/403/EHS, 68/193/EHS, 69/208/EHS, 70/458/EHS a 92/33/EHS [13], a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí 2001/897/ES stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy prováděné podle směrnic 66/401/EHS, 66/402/EHS, 68/193/EHS, 92/33/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES, 2002/56/ES, a 2002/57/ES v letech 2002 až 2003.
(2) Zkoušky a testy prováděné v roce 2002 by měly pokračovat v roce 2003,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na osivu a sadbě gramineae, Triticum aestivum, Vitis vinifera, Brassica napus a Allium ascalonicum zahájené v roce 2002 pokračují v roce 2003 v souladu s rozhodnutím 2001/897/ES.
Rozhodnutí Rady
ze dne 10. prosince 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/368/ES, Euratom o úpravě příspěvků poskytovaných členům a náhradníkům Hospodářského a sociálního výboru
(2002/985/ES, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 258 čtvrtý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 166 čtvrtý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na žádost předloženou Hospodářským a sociálním výborem dne 8. července 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 8. července 2002 předložil Hospodářský a sociální výbor memorandum o uplatňování rozhodnutí Rady 2001/368/ES, Euratom ze dne 7. května 2001 o úpravě příspěvků poskytovaných členům a náhradníkům Hospodářského a sociálního výboru [1], ve kterém vyzývá k zachování stávajícího systému.
(2) I když připouští, že náhrady výdajů ve formě denních příspěvků by mohly vycházet ze skutečně vzniklých nákladů, nikoli z paušálně sjednané částky, Rada se přesto domnívá, že z praktických důvodů by měl současný systém zůstat zachován,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V článku 3 rozhodnutí 2001/368/ES, Euroatom se zrušuje druhý pododstavec.
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. ledna 2003.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. prosince 2002,
kterým se mění rozhodnutí 2001/881/ES, kterým se stanoví seznam stanovišť hraniční kontroly schválených pro veterinární kontroly zvířat a živočišných produktů ze třetích zemí, a rozhodnutí 2002/459/ES, kterým se zřizuje seznam jednotek v počítačové síti ANIMO
(oznámeno pod číslem K(2002) 4987)
(Text s významem pro EHP)
(2002/986/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1] ve znění rozhodnutí Komise 2000/208/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991 kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí 96/43/ES [4], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Seznam stanovišť hraniční kontroly schválených pro kontroly živých zvířat a živočišných výrobků ze třetích zemí, stanovený rozhodnutím Komise 2001/881//ES [5] pozměněným rozhodnutím 2002/455/ES [6], a obsahující čísla jednotek ANIMO pro každé stanoviště hraniční kontroly, musí být aktualizován, zejména za účelem zohlednění vývoje v některých členských státech a kontrol Společenství.
(2) Seznam jednotek ANIMO v rozhodnutí Komise 2002/459/ES [7], který obsahuje čísla jednotek ANIMO pro každé stanoviště hraniční kontroly Společenství, musí být proto aktualizován tak, aby odrážel všechny nastalé změny a zůstal ve shodě se seznamem v rozhodnutí 2002/881/ES.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 2001/881/ES se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Příloha rozhodnutí 2002/459/ES se mění v souladu s přílohou II tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. prosince 2002
o seznamu zařízení na Falklandských ostrovech schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(oznámeno pod číslem K(2002) 4988)
(Text s významem pro EHP)
(2002/987/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/ES ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 1452/2001/ES [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS.
(2) Při kontrole zástupců Společenství se ukázalo, že veterinární situace na Falklandských ostrovech je ve srovnání se situací v členských státech příznivá, zejména pokud jde o choroby přenosné masem, a že provádění kontrol při výrobě čerstvého masa je uspokojující.
(3) Falklandské ostrovy zaslaly pro účely čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS podrobné údaje o zařízení, z něhož by měl být povolen vývoz čerstvého masa do Společenství.
(4) Při kontrole zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že hygienická úroveň mnoha těchto zařízení je dostatečná a že tedy mohou být uvedena v prvním seznamu zařízení sestaveném podle čl. 4 odst.
1 směrnice 72/462/EHS, z nichž může být dovoz čerstvého masa schválen. Na dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedeného v seznamu v příloze tohoto rozhodnutí se nadále vztahují jinde přijatá ustanovení, obecná ustanovení Smlouvy, a zejména ostatní veterinární předpisy týkající se ochrany zdraví.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení na Falklandských ostrovech, které je uvedeno v příloze tohoto nařízení, se schvaluje pro vývoz čerstvého masa do Společenství.
2. Dovoz z uvedeného zařízení nadále podléhá veterinárním předpisům Společenství, zejména pokud jde o ochranu zdraví.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. prosince 2002,
kterým se dále objasňuje příloha A nařízení Rady (ES) č. 2223/96, pokud jde o zásady měření cen a objemů v národních účtech
(oznámeno pod číslem K(2002) 5054)
(Text s významem pro EHP)
(2002/990/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. července 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 359/2002 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2223/96 obsahuje referenční rámec společných norem, definic, klasifikací a účetních pravidel pro sestavování účtů členských států splňujících statistické požadavky Společenství tak, aby bylo možné získat výsledky porovnatelné mezi členskými státy.
(2) Je nezbytné zlepšit porovnatelnost údajů mezi členskými státy, které se týkají změn reálného hrubého domácího produktu (HDP), a to jak s ohledem na uplatňování článku 2 nařízení Rady (ES) č. 1467/97 ze dne 7. července 1997 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku [3] a usnesení Evropské rady o Paktu o stabilitě a růstu ze dne 17. června 1997 [4], tak i obecně s ohledem na cíl mnohostranného dozoru.
(3) Zavádění hospodářské a měnové unie a dohled nad ní vyžadují porovnatelné, aktuální a spolehlivé informace o struktuře a vývoji hospodářské situace v každém členském státě.
(4) Hospodářské účty v reálných číslech, tj. upravené o cenové vlivy, jsou základním nástrojem pro rozbor hospodářské a rozpočtové situace země za předpokladu, že jsou sestaveny na základě jednotných zásad, jejichž výklad je jednoznačný.
Pro tento účel je nutné prohloubit a posílit doporučení pro výpočet údajů ve stálých cenách v rámci nařízení (ES) č. 2223/96.
(5) Rozhodnutí Komise 98/715/ES ze dne 30. listopadu 1998, kterým se objasňuje příloha A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství, pokud jde o zásady měření cen a objemů [5], obsahuje klasifikaci metod podle určitých druhů produktů na nejvhodnější metody, alternativy použitelné v případě, že nelze použít nejvhodnější metody, a metody, které se nepoužijí.
(6) Rozhodnutí Komise 98/715/ES zřizuje výzkumný program pro produkty, u kterých není klasifikace stanovena.
Výsledky výzkumného programu, prováděného společně s členskými státy, jsou nyní k dispozici.
Toto rozhodnutí definuje odpovídající klasifikace na základě vyhodnocení výsledků výzkumného programu.
(7) Toto rozhodnutí harmonizuje měření cen a objemů v národních účtech, aniž je dotčen právní rámec pro harmonizované indexy spotřebitelských cen stanovený nařízením Rady (ES) č. 2494/95 [6] a jeho současné nebo budoucí změny.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy a Výboru pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Účel
Účelem tohoto rozhodnutí je dále objasnit zásady pro měření cen a objemů obsažené v příloze A kapitole 10 nařízení (ES) č. 2223/96 s ohledem na potřebu další harmonizace měření cen a objemů v souladu s výsledky výzkumného programu zřízeného článkem 4 rozhodnutí 98/715/ES.
Článek 2
Klasifikace metod
V příloze I tohoto rozhodnutí je uvedena klasifikace metod podle určitých druhů produktů na nejvhodnější metody, alternativy použitelné v případě, že nelze použít nejvhodnější metody, a metody, které se nepoužijí, pro kategorie produktů a transakcí, u nichž tato klasifikace nebyla zavedena rozhodnutím 98/715/ES.
Článek 3
Harmonogram zavedení klasifikací
V příloze II je obsažen harmonogram zavedení klasifikací uvedených v článku 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 16. prosince 2002
o podpisu jménem Společenství a o prozatímním provádění Dohody o obchodu s textilními výrobky mezi Evropským společenstvím a Nepálským královstvím parafované v Bruselu dne 23. října 2002
(2002/993/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 první větou prvního pododstavce této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise sjednala jménem Evropského společenství Dohodu o obchodu s textilními výrobky s Nepálským královstvím.
(2) Tato dohoda byla parafována dne 23. října 2002.
(3) Je vhodné provádět tuto dohodu prozatímně ode dne 1. ledna 2003 až do ukončení příslušných postupů pro oficiální uzavření, s výhradou vzájemnosti.
(4) S výhradou možného uzavření později by dohoda měla být podepsána jménem Společenství;
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Podpis Dohody mezi Evropským společenstvím a Nepálským královstvím o obchodu s textilními výrobky se schvaluje jménem Společenství s výhradou rozhodnutí Rady o uzavření uvedené dohody.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu jménem Společenství, s výhradou jejího uzavření.
Článek 3
S výhradou vzájemnosti se dohoda provádí prozatímně ode dne 1. ledna 2003 až do ukončení postupů pro uzavření.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. prosince 2002
o některých ochranných opatřeních, pokud jde o produkty živočišného původu dovážené z Číny
(oznámeno pod číslem K(2002) 5377)
(Text s významem pro EHP)
(2002/994/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 97/78/ES musí být přijata nezbytná opatření, pokud jde o některé produkty dovážené ze třetích zemí, v případě, že se objeví nebo rozšíří jakákoli příčina, která pravděpodobně představuje závažné riziko pro zdraví lidí nebo zvířat.
(2) Podle směrnice Rady 95/53/ES ze dne 25. října 1995, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat [2], naposledy pozměněné směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES [3] je nutné přijmout nezbytná opatření, pokud jde o některé produkty dovážené ze třetích zemí a určené k výživě zvířat, v případě, že se objeví nebo rozšíří jakákoli příčina, která pravděpodobně představuje závažné riziko pro zdraví lidí nebo zvířat.
(3) Podle směrnice Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech a o zrušení směrnic 85/358/EHS a 86/469/EHS a rozhodnutí 89/187/EHS a 91/664/EHS [4] je třeba kontrolovat proces výroby zvířat a základních produktů živočišného původu za účelem zjišťování přítomnosti některých látek a reziduí v živých zvířatech, v jejich výkalech, v tělních tekutinách, ve tkáních, v živočišných produktech, v krmivu pro zvířata a v pitné vodě.
(4) Po zjištění výskytu chloramfenikolu v některých produktech rybolovu a akvakultury dovezených z Číny přijala Komise rozhodnutí 2001/699/ES ze dne 19. září 2001 o některých ochranných opatřeních, pokud jde o některé produkty rybolovu a akvakultury určené k lidské spotřebě, které pocházejí z Číny a Vietnamu [5], pozměněné rozhodnutím 2002/770/ES [6].
Kromě toho poté, co byly během inspekční návštěvy Číny zjištěny nedostatky, pokud jde o právní úpravu veterinárních otázek a o systém kontroly reziduí u živých zvířat a živočišných produktů, přijala Komise rozhodnutí 2002/69/ES ze dne 30. ledna 2002 o některých ochranných opatřeních, pokud jde o produkty živočišného původu dovážené z Číny [7], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 2002/933/ES [8].
(5) rozhodnutí 2002/69/ES stanoví, že bude přezkoumáno ve světle údajů poskytnutých příslušnými orgány Číny, všech výsledků zesíleného sledování a testů prováděných členskými státy u zásilek přicházejících na stanoviště hraniční kontroly Společenství a v případě potřeby na základě výsledků nové inspekční návštěvy vykonané na místě odborníky Společenství.
Údaje poskytnuté čínským orgánem a uspokojivé výsledky kontrol provedených členskými státy umožnily povolit dovoz některých produktů živočišného původu, a tudíž několik změn v rozhodnutí 2002/69/ES.
(6) S ohledem na údaje poskytnuté čínskými orgány se povoluje dovoz těch kategorií produktů živočišného původu, pro které byly schváleny čínské plány kontroly reziduí.
(7) U některých jiných kategorií produktů živočišného původu je s ohledem na výsledky kontrol provedených členskými státy nezbytné zachovat mechanismy sledování zavedené podle rozhodnutí 2002/69/ES.
Četnost testů prováděných u zásilek je třeba stanovit v souladu s úrovní zjištěného rizika.
(8) Výše uvedená rizika se netýkají produktů rybolovu získaných jinými způsoby než akvakulturou, které proto musí být z tohoto sledování vyloučeny.
Avšak v případě úhořů a garnátů/krevet není možné prozatím rozlišit mezi akvakulturou a odlovy ve volné přírodě s výjimkou odlovů garnátů/krevet v Atlantickém oceánu; dovoz těchto produktů s výjimkou posledně jmenované kategorie korýšů by měl tedy zůstat i nadále zakázán.
(9) Sledování stanovené nařízením 2001/669/ES bylo v Číně na přechodné období zachováno, zatímco ve Vietnamu bylo následně zrušeno rozhodnutím 2002/770/ES.
(10) Je tudíž vhodné v tomto rozhodnutí aktualizovat a konsolidovat ustanovení rozhodnutí 2002/69/ES a zrušit rozhodnutí 2001/669/ES a 2002/69/ES.
(11) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se vztahuje na všechny produkty živočišného původu dovážené z Číny a určené k lidské spotřebě nebo k výživě zvířat.
Článek 2
1. Členské státy zakážou dovoz produktů uvedených v článku 1.
2. Odchylně od odstavce 1 členské státy povolí dovoz produktů uvedených v příloze tohoto rozhodnutí v souladu s níže uvedenými ustanoveními a se zvláštními veterinárními a hygienickými podmínkami vztahujícími se na dané produkty.
Dovoz produktů uvedených v části II a III přílohy tohoto rozhodnutí se povoluje pouze v případě uspokojivých výsledků testu uvedeného v článku 3.
Článek 3
1. Členské státy použijí vhodné plány odběru vzorků a detekční metody, zásilky produktů uvedených v oddíle II a III přílohy tohoto rozhodnutí podrobí chemickému testu, aby se zajistilo, že dotyčné produkty nepředstavují nebezpečí pro lidské zdraví.
Tento test se musí provést zejména s ohledem na zjištění přítomnosti reziduí veterinárních léčiv, pesticidů, kontaminujících a zakázaných látek.
2. U produktů uvedených v oddíle II přílohy se testy provádějí u 20 % všech zásilek; u produktů uvedených v oddíle III se testy provádějí u každé zásilky.
3. Členské státy uvědomí Komisi o výsledcích testů uvedených v odstavci 1 prostřednictvím systému včasného varování pro potraviny a krmiva, zavedeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 [9] neprodleně v případě, že jsou výsledky pozitivní, a jednou týdně v případě, že jsou výsledky negativní.
Článek 4
Veškeré výdaje vzniklé uplatňováním tohoto rozhodnutí hradí odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce.
Článek 5
Členské státy pozmění své obchodní předpisy tak, aby je uvedly v soulad s tímto rozhodnutím.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí se přezkoumá na základě údajů a záruk poskytnutých příslušnými čínskými orgány, na základě výsledků testů uvedených v článku 3 a v případě potřeby na základě výsledků inspekční návštěvy odborníků Společenství na místě.
Článek 7
Rozhodnutí 2001/699/ES a 2002/69/ES se zrušují.
Článek 8
Toto rozhodnutí se použije ode dne 24. prosince 2002.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. prosince 2002,
kterým se stanoví prozatímní ochranná opatření týkající se dovozu produktů živočišného původu pro osobní spotřebu
(oznámeno pod číslem K(2002) 4873)
(Text s významem pro EHP)
(2002/995/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na čl. 22 odst. 5 uvedené směrnice,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [2], naposledy pozměněné rozhodnutím Rady 2001/572/ES [3], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasata, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1452/2001 [5], maso a masné výrobky, které tvoří součást osobních zavazadel cestujících a jsou určené pro jejich vlastní spotřebu nebo které jsou zasílány jako balíčky soukromým osobám pro účely jiné než obchodní, se za určitých podmínek výslovně vyjímají z oblasti působnosti uvedené směrnice.
(2) V souladu s kapitolou III čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/494/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 1999/89/ES [7], veterinární podmínky, pro obchod uvnitř Společenství a dovoz čerstvého drůbežího masa ze třetích zemí, které jsou stanoveny uvedenou směrnicí, se za určitých podmínek nepoužijí na drůbeží maso obsažené v osobních zavazadlech cestujících určené pro jejich vlastní spotřebu nebo zasílané v balíčcích soukromým osobám.
(3) V souladu s čl. 1 odst. 3 směrnice Rady 92/45/EHS [8] naposledy pozměněné směrnicí 97/79/ES [9] se ustanovení uvedené směrnice týkající se hygienických a veterinárních otázek souvisejících s usmrcováním volně žijící zvěře a uváděním masa volně žijící zvěře na trh nepoužijí na dovoz trofejí nebo malého množství usmrcené volně žijící zvěře převážené cestujícími.
3 odst. 1 a 2 směrnice 97/78/ES požaduje, aby členské státy zajistily, že žádná zásilka pocházející ze třetí země nebude dovezena do Společenství bez odpovídající veterinární kontroly a že zásilky budou dováženy do Společenství přes stanoviště hraniční kontroly.
Podle článku 16 se však tyto požadavky za určitých podmínek nepoužijí na produkty dopravované cestujícími nebo zasílané soukromým osobám pro jejich osobní spotřebu.
Z toho vyplývá, že členské státy musí organizovat kontroly na jiných vstupních místech, aby zajistily, že produkty nesplňující takové podmínky nejsou dováženy jinudy než přes uvedená stanoviště hraniční kontroly.
(5) Počet vstupních míst do Společenství, kudy přicházejí cestující a balíky ze třetích zemí, převyšuje počet míst schválených jako stanoviště hraniční kontroly. Je však v kompetenci příslušných orgánů každého členského státu, aby zajistily, že cestující, pasažéři nebo osoby odpovědné za zásilky budou znát a dodržovat odpovídající pravidla Společenství používaná na neobchodní zásilky produktů živočišného původu.
(6) Rozhodnutí Komise 93/13/EHS [10] stanoví postupy pro veterinární kontroly na stanovištích hraničních kontrol ve Společenství při dovozu produktů ze třetích zemí.
Článek 5 stanoví hmotnostní limit jednoho kilogramu, do kterého jsou produkty určené k lidské spotřebě pocházející ze třetích zemí nebo z povolených částí třetích zemí vyňaty ze systematických veterinárních kontrol.
Stanoví se v něm také některé odchylky pro malé zásilky produktů živočišného původu do Dánska, odesílané kromě jiného z Grónska a Faerských ostrovů, a pro některé ryby dovážené do Finska z Ruska.
(7) Rozhodnutí Komise 2002/349/ES [11] stanoví seznam produktů, které je třeba vyšetřit na stanovištích hraničních kontrol.
V souladu s článkem 2 se však ustanovení rozhodnutí použijí, aniž jsou dotčena vynětí podle článku 16 směrnice 97/78/ES.
(8) Všechna tato ustanovení představují odchylku od právních předpisů Společenství na ochranu zdraví zvířat pro malá množství produktů živočišného původu přepravovaných v osobních zavazadlech nebo dovážená za podobných okolností soukromými osobami při vstupu do Společenství.
(9) V roce 1996 byla hlášena ohniska klasického moru prasat v Německu, která následně vedla k epidemii v Nizozemsku.
V roce 2000 Spojené království zaznamenalo ohniska klasického moru prasat. Tato ohniska byla způsobena kmeny viru, které nikdy dříve ve Společenství nebyly zjištěny.
(10) S ohledem na nebezpečí zavlečení viru zjištěného při epidemii slintavky a kulhavky v roce 1999 v některých zemích Maghrebu, 33. zasedání Evropské komise pro tlumení slintavky a kulhavky (EUFMD) [12] schválilo obecné zásady pro posuzování rizik.
Uvedené zásady jsou zaměřeny na rizika související s cestovním ruchem a dopravou, jakož i na přípravu osvětové kampaně na snížení těchto rizik.
Dále doporučují další osvětové kampaně na hraničních stanovištích a posílené kontroly zavazadel cestujících.
(11) V roce 2001 byla hlášena velká epidemie slintavky a kulhavky ve Spojeném království, která také postihla tři další členské státy.
Ohniska choroby byla způsobena virem typu O1-PanAsia, kmenem nevyskytujícím se v žádné třetí zemi, z níž se dovážejí produkty živočišného původu vyrobené z druhů vnímavých k této chorobě v souladu s právními předpisy Společenství.
(12) V prosinci 2001 se Mezinárodní konference o prevenci a tlumení slintavky a kulhavky konaná v Bruselu dohodla na nutnosti posílit kontroly produktů živočišného původu dovážených cestujícími.
(13) Evropský parlament přijal dne 13. června 2002 usnesení o slintavce a kulhavce a mistrovství světa v kopané v Jižní Koreji, ve které vyzval členské státy, aby posílily svá kontrolní opatření na vnějších hranicích, a Komisi, aby vypracovala podrobnou strategii ke snížení rizika zavlečení slintavky a kulhavky prostřednictvím turistů.
(14) Je vhodné vypracovat ustanovení, která by opravňovala členské státy ke stanovení jiných vstupních míst než jsou stanoviště hraniční kontroly, na nichž by se omezil dovoz masa, mléka a masných a mléčných výrobků prostřednictvím soukromých cestujících nebo by byl kontrolován v souladu se zásadami stanovenými ve směrnici 97/78/ES příslušnými orgány oprávněnými provádět veterinární kontroly nebo jakýmkoliv orgánem, na který by orgány tyto pravomoci delegovaly.
(15) Na základě epidemiologické situace ve světě, s ohledem na hlavní choroby zvířat, které jsou přenosné prostřednictvím produktů z těchto zvířat vyrobených, včetně slintavky a kulhavky, představuje dovoz těchto produktů do Společenství podle stávajících pravidel pro neobchodní účely ze třetích zemí, které nejsou těchto chorob prosty, riziko pro zdraví zvířat, kterým se nyní Komise zabývá v příslušných návrzích právních předpisů [13].
Do doby, než budou provedeny změny stávajících dovozních pravidel, je nutné přijmout neprodleně prozatímní ochranná opatření podstatně omezující neobchodní dovoz produktů živočišného původu, jelikož to je jediné účinné opatření, které může zabránit zavlečení vážných chorob zvířat do Společenství prostřednictvím tohoto dovozu.
(16) Několik členských států následně na svých hranicích zavedlo zvláštní kontrolní opatření a vyzvalo Komisi, aby jednala za účelem dosažení minimálního sladění těchto pravidel.
(17) Je tedy vhodné stanovit a předem omezit druhy a množství produktů živočišného původu, na které se může vztahovat osvobození od veterinárních kontrol stanovené pro neobchodní dovoz, aniž by tím vznikalo vážné riziko pro zdraví zvířat.
Do doby přijetí podrobnějších pravidel je tedy vhodné stanovit, že tyto kontroly budou organizovat členské státy v odpovídajících vstupních místech do Společenství na základě zásad stanovených směrnicí 97/78/ES, přičemž se bude brát v úvahu potřeba upravit tyto zásady pro neobchodní povahu tohoto dovozu, a dále se musí zajistit, aby informace o kontrolách měli i cestující.
(18) Dále je vhodné stanovit řádný přezkum opatření tohoto rozhodnutí za účelem jejich aktualizace po přijetí návrhů nových dovozních pravidel.
(19) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Použití těchto ustanovení se pozastavuje:
a) čl. 1 odst. 2 písm. b), c) a e) směrnice 72/462/EHS, týkající se odchylky od oblasti působnosti této směrnice pro maso a masné výrobky dovážené cestujícími nebo zasílané soukromým osobám;
b) čl. 8 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 91/494/EHS, týkající se odchylky od oblasti působnosti této směrnice pro drůbeží maso a masné výrobky dovážené cestujícími nebo zasílané soukromým osobám;
c) čl. 1 odst. 3 směrnice 92/45/EHS, týkající se odchylky od oblasti působnosti této směrnice pro dovoz usmrcené volně žijící zvěře převážené cestujícími, a
d) čl. 5 odst. 1 a 2 rozhodnutí 93/13/EHS, pokud jde o maso, mléko, masné a mléčné výrobky.
2. Odchylně od článku 1 rozhodnutí 2002/349/ES členské státy zorganizují kontroly v místech vstupu do Společenství určených jejich příslušnými orgány v souladu se zásadami stanovenými v čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 3 písm. b), čl. 4 odst. 4, čl. 17 odst. 1 a 3 a čl. 24 odst. 1 směrnice 97/78/ES pro maso, mléko, masné a mléčné výrobky uvedené v daném rozhodnutí, pokud jsou dováženy za podmínek stanovených v čl. 16 odst. 1 písm. a), b) a d) směrnice 97/78/ES.
Aniž jsou však dotčeny články 20 a 22 směrnice 97/78/ES a odchylně od požadavků na veterinární osvědčení se tyto kontroly nepoužijí na:
a) produkty vyjmenované v příloze I;
b) produkty dovážené do Společenství z Grónska, Faerských ostrovů, Islandu, Andorry, San Marina, Lichtenštejnska, Švýcarska, Estonska, Litvy, Lotyšska, Polska, České republiky, Slovenska, Maďarska, Slovinska, Rumunska, Bulharska, Malty a Kypru,
pokud je převážejí cestující ve svých zavazadlech nebo příručních zavazadlech pro vlastní spotřebu, přičemž se bere v úvahu povaha produktu a množství, které může jedna osoba skutečně spotřebovat.
Článek 2
1. Členské státy zajistí, aby na všech dotyčných místech vstupu do Společenství byli cestující přijíždějící ze třetích zemí upozorněni na veterinární podmínky dovozu produktů živočišného původu.
Informace musí obsahovat minimálně informace stanovené v příloze II a musí být umístěny na dobře viditelných místech na nápadných vývěskách.
2. Členské státy přijmou opatření, aby provozovatelé mezinárodní přepravy cestujících upozornili osoby, které převážejí do Společenství, na veterinární opatření pro dovoz produktů živočišného původu do Společenství a na ustanovení tohoto rozhodnutí, zejména sdělením informace stanovené v příloze III.
Článek 3
Opatření tohoto rozhodnutí nejméně každé tři roky přezkoumává Komise za pomoci Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zejména s ohledem na přijetí nových pravidel Společenství pro zdraví zvířat použitelných na dovoz.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2003.
Členské státy zajistí, aby informace cestujícím stanovené v článku 2 byly k dispozici nejpozději dne 1. ledna 2003.
Nejpozději 15. prosince 2002 Komise dodá členským státům exempláře stanovisek vypracovaných v souladu se vzorem v příloze II.
Provozní výdaje se uhradí z rozpočtu Společenství až do maximální výše 25000 EUR.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. listopadu 2002
o vytvoření mechanismu pro hodnocení právních systémů a jejich uplatňování v boji proti terorismu na vnitrostátní úrovni
(2002/996/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména na článek 29 a čl. 34 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na podnět Španělského království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci se na svém zasedání dne 20. září 2001 rozhodla, jak se uvádí v bodě 15 závěrů z tohoto zasedání, uložit výboru "článku 36", aby vypracoval účelnější a rychlejší variantu hodnotícího mechanismu vymezeného ve společné akci 97/827/SVV ze dne 5. prosince 1997 o vytvoření mechanismu pro hodnocení uplatňování a provádění mezinárodních závazků v boji s organizovanou trestnou činností na vnitrostátní úrovni [3] s cílem vymezit postup pro vzájemné hodnocení vnitrostátních protiteroristických opatření.
(2) Je nezbytné dosáhnout zdokonalení vnitrostátních právních systémů a jejich uplatňování v boji proti terorismu.
(3) Odpovědnost za vypracování každého právního předpisu a jeho uplatňování na vnitrostátní úrovni nesou především jednotlivé členské státy, třebaže se v rámci Evropské unie členské státy vzájemně informují o jejich obsahu, aby dosáhly vyšší účinnosti v boji proti terorismu.
(4) Je žádoucí v souladu s obsahem uvedeného zmocnění Rady uděleného dne 20. září 2001 vytvořit mechanismus, který umožní členským státům v rámci spolupráce stanovené Smlouvou hodnotit na základě rovnosti a vzájemné důvěry vnitrostátní právní předpisy a jejich uplatňování v boji proti terorismu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vytvoření hodnotícího mechanismu
1. Mechanismus vzájemného hodnocení vnitrostátních opatření v boji proti terorismu v rámci mezinárodní spolupráce mezi členskými státy se vytváří v souladu s níže uvedenými prováděcími pravidly.
2. Každý členský stát se zavazuje zajistit úzkou spolupráci svých vnitrostátních orgánů s hodnotícími výbory zřízenými na základě tohoto rozhodnutí s cílem uplatňovat uvedený mechanismus při dodržení právních předpisů a etiky použitelných na vnitrostátní úrovni.
Článek 2
Předměty hodnocení
1. Pro každé hodnocení vymezí výbor "článku 36" na návrh předsednictví konkrétní předměty hodnocení a pořadí členských států, v nichž bude hodnocení provedeno.
V závislosti na konkrétním předmětu zvoleném pro hodnocení výbor "článku 36" rovněž rozhodne, zda pověří provedením hodnocení jemu podřízenou pracovní skupinu Rady, nebo provede hodnocení sám.
Výbor "článku 36" navíc rozhodne o četnosti provádění hodnocení.
2. Předsednictví Rady připraví hodnocení za pomoci generálního sekretariátu Rady, jenž k tomuto účelu využije zejména vnitrostátních odborníků vyslaných k němu za tím účelem.
Do přípravných prací se plně zapojí Komise.
3. První hodnocení bude ukončeno nejpozději v polovině roku 2003.
Článek 3
Jmenování odborníků
1. Na podnět předsednictví zašle každý členský stát generálnímu sekretariátu Rady, nejpozději však do čtyř týdnů poté, co Výbor "článku 36" rozhodne o zahájení hodnocení konkrétního předmětu, jména jednoho až tří odborníků, kteří mají značné zkušenosti s předmětem hodnocení v oblasti boje proti terorismu a kteří jsou připraveni účastnit se alespoň jednoho hodnocení.
2. Předsednictví vypracuje seznam odborníků jmenovaných členskými státy a zašle jej Výboru "článku 36" nebo pracovní skupině zřízené pro tento účel.
Článek 4
Hodnotící výbor
Na základě seznamu uvedeného v čl. 3 odst. 2 vybere předsednictvo pro hodnocení každého členského státu výbor složený ze dvou odborníků, přičemž zajistí, aby uvedení odborníci nebyli státními příslušníky dotyčných členských států.
Jména odborníků tvořících jednotlivé hodnotící výbory budou oznámena výboru "článku 36" nebo pracovní skupině ustanovené pro tento účel.
Hodnotícímu výboru pomáhá při plnění veškerých úkolů generální sekretariát Rady a Komise.
Článek 5
Příprava dotazníku
Předsednictví s pomocí generálního sekretariátu Rady a Komise vypracuje dotazník pro účely hodnocení všech členských států v rámci konkrétního předmětu vymezeného v čl. 2 odst.
1 a předloží jej ke schválení výboru "článku 36" nebo pracovní skupině zřízené pro tento účel.
V této souvislosti si případně vyžádá stanovisko každé pracovní skupiny příslušné pro předmět hodnocení.
Dotazník je určen ke shromažďování veškerých informací potřebných k provádění hodnocení. Hodnocené členské státy zajistí co nejúplnější odpovědi na dotazy do jednoho měsíce, a bude-li třeba, připojí veškeré požadované právní předpisy a technické a praktické údaje.
Článek 6
Hodnotící návštěva
Nejpozději šest týdnů po obdržení odpovědí na otázky z dotazníku odcestuje hodnotící výbor v případech, kdy to považuje za potřebné, do dotyčného členského státu s cílem objasnit odpovědi uvedené v dotazníku během programu návštěv a rozhovorů s politickými, správními, policejními, celními a soudními orgány, případně s dalšími příslušnými orgány, který sestaví na návrh hodnotícího výboru navštívený členský stát.
Článek 7
Příprava návrhu hodnotící zprávy
Nejpozději 15 dnů po obdržení odpovědí na otázky z dotazníku nebo po případném uskutečnění návštěvy uvedené v článku 6 vypracuje hodnotící výbor stručný návrh zprávy a předloží jej hodnocenému členskému státu, který vydá své stanovisko do šesti týdnů.
Považuje-li to hodnotící výbor za nezbytné, upraví svou zprávu s ohledem na připomínky hodnoceného členského státu.
Článek 8
Projednání a přijetí zprávy
1. Předsednictví zašle návrh zprávy, jejíž obsah je důvěrný, členům výboru "článku 36" nebo pracovní skupině zřízené pro tento účel, spolu se všemi připomínkami hodnoceného členského státu, které nebyly hodnotícím výborem přijaty.
2. Zasedání výboru "článku 36" nebo pracovní skupiny ustanovené pro tento účel zahajují členové hodnotícího výboru předložením návrhu zprávy.
Poté zástupce hodnoceného členského státu uvede veškeré připomínky, informace a vysvětlení, jež pokládá za nezbytné.
Výbor "článku 36" nebo pracovní skupina zřízená pro tento účel následně navrhovanou zprávu projednají a přijmou závěry na základě obecné shody.
3. Na závěr hodnocení předsednictví vhodnými prostředky uvědomí Radu o jeho výsledcích.
Rada může, uzná-li za vhodné, vydat příslušným členským státům doporučení a vyzvat je k podání zprávy Radě o dosaženém pokroku ve lhůtě stanovené Radou.
4. V souladu s čl. 9 odst. 2 na závěr ukončeného kola hodnocení informuje předsednictví Evropský parlament o provádění hodnotícího mechanismu.
Článek 9
Důvěrnost údajů
1. Odborníci jako členové hodnotícího výboru jsou povinni zachovávat důvěrnost veškerých informací, které v souvislosti s plněním úkolů obdrží.
Pro tento účel členské státy zajistí, aby odborníci, kteří byli jmenováni na základě článku 3, splňovali odpovídající bezpečnostní požadavky.
2. Pro zprávu vypracovanou v rámci tohoto rozhodnutí je přinejmenším stanoven stupeň utajení "vyhrazené".
Hodnocený členský stát však může na vlastní odpovědnost zprávu zveřejnit.
Musí získat souhlas Rady v případě, že si přeje zveřejnit pouze části dokumentu.
Článek 10
Přezkoumání mechanismu
Nejpozději na závěr prvního kola hodnocení všech členských států Rada přezkoumá prováděcí pravidla a oblast působnosti mechanismu a, bude-li třeba, provede úpravy tohoto rozhodnutí.
Článek 11
Nabytí účinku
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 16. prosince 2002
o podpisu jménem Evropského společenství a prozatímním provádění dohody mezi Evropským společenstvím a Kambodžským královstvím o obchodu s textilními výrobky, parafované v Phnompenhu dne 18. října 2002
(2002/1000/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 první větou prvního pododstavce této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise sjednala jménem Evropského společenství dohodu o obchodu s textilními výrobky s Kambodžským královstvím.
(2) Tato dohoda byla parafována dne 18. října 2002.
(3) Je vhodné provádět tuto dohodu prozatímně ode dne 1. ledna 2003 až do ukončení příslušných postupů pro oficiální uzavření, s výhradou vzájemnosti.
(4) S výhradou možného uzavření později by dohoda měla být podepsána jménem Společenství;
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Podpis Dohody mezi Evropským společenstvím a Kambodžským královstvím o obchodu s textilními výrobky se schvaluje jménem Společenství s výhradou rozhodnutí Rady o uzavření této dohody.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu jménem Společenství, s výhradou jejího uzavření.
Článek 3
S výhradou vzájemnosti se dohoda provádí prozatímně ode dne 1. ledna 2003 až do ukončení postupů pro uzavření.
Rozhodnutí Rady
ze dne 19. prosince 2002
o obchodu s některými výrobky z oceli mezi Evropským společenstvím a Ukrajinou
(2002/1001/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) dohoda o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Ukrajinou na straně druhé [1] v čl. 22 odst. 1 stanoví, že obchod s některými výrobky z oceli musí být založen na zvláštní dohodě;
(2) předcházející dvoustranná dohoda mezi ESUO a vládou Ukrajiny o obchodu s některými výrobky z oceli pozbyla platnosti dnem 31. prosince 2001;
(3) strany souhlasily s uzavřením nové dohody a jednání o této nové dohodě nebyla dosud ukončena,
(4) Evropské společenství (ES) převzalo po pozbytí platnosti smlouvy o ESUO mezinárodní závazky ESUO, a opatření týkající se obchodu výrobky z oceli se třetími zeměmi přísluší nyní do působnosti ES v oblasti obchodní politiky;
(5) množstevní limity pro rok 2002 byly stanoveny rozhodnutím zástupců vlád členských států zasedajících v Radě 2001/933/ESUO dne 19. prosince 2001 [2];
(6) do podepsání a vstupu v platnost nové dohody musejí být stanoveny množstevní limity pro rok 2003;
(7) ukrajinský parlament schválil zákon ukládající s účinností od 1. ledna 2003 na vývozy železného šrotu daň 30 EUR/tuna; tato navrhovaná daň bude představovat překážku volného obchodu železným šrotem a vážně by omezila, ne-li úplně zastavila, vývozy železného šrotu a tím znevýhodnila ocelářský průmysl Společenství a nepříznivě ovlivnila trh se železným šrotem ve Společenství.
V důsledku toho je zapotřebí snížit množstevní limity pro rok 2003 o 30 % ve srovnání s množstevními limity stanovenými pro rok 2002, dokud nebude tento problém uspokojivě vyřešen a nebudou ukončena jednání o nové dohodě,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Během období uvedeného v příloze I budou dovozy výrobků z oceli uvedených v příloze II pocházejících z Ukrajiny do Společenství podléhat licencím.
Licence mohou být vydávány pouze v mezích stanovených v článku 2.
Článek 2
Dovozy se schvalují pro každou skupinu výrobků a pro celé Společenství až do množstevních mezí uvedených v příloze I.
Platnost dovozní licence se stanoví na dobu 4 měsíců.
Nevyužité, nebo částečně využité dovozní licence mohou být prodlouženy na dobu dalších dvou měsíců.
Článek 3
Členské státy vydávají licence podle pravidel dohodnutých v rámci Styčného výboru pro ocel a informují o tom ihned Komisi.
Komise pravidelně informuje členské státy o tom, v jakém rozsahu jsou stanovená množství využívána.
Členské státy a Komise spolu vzájemně jednají, aby bylo zajištěno, že tato množství nebudou překračována.
Článek 4
Ustanovení dohody o obchodu s některými výrobky z oceli spolu s opatřeními k jejich uplatňování se ode dne vstupu dohody v platnost nahrazují ustanoveními tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 18. prosince 2002,
kterým se stanoví minimální požadavky na zjišťování prionproteinových genotypů u plemen ovcí
(oznámeno pod číslem K(2002) 5102)
(Text s významem pro EHP)
(2002/1003/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií1, naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1494/20022, a zejména na článek 23 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Klusavka (scrapie) představuje značný problém pro zdraví populací ovcí a koz ve Společenství.
(2) Neexistuje žádná ověřená rutinní diagnostická metoda pro rozlišení mezi bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) a infekcí klusavkou (scrapie) u ovcí a koz.
Za přirozených podmínek nebyla infekce BSE u ovcí a koz prokázána.
Riziko, že BSE infikovala populaci ovcí a koz a že stále v této populaci přetrvává, však není vyloučeno.
Z tohoto důvodu jsou též infekce přenosnou spongiformní encefalopatií (TSE) u ovcí a koz potenciálním rizikem pro veřejné zdraví.
(3) Výzkum ukázal, že některé prionproteinové genotypy u ovcí vytvářejí odolnost vůči klusavce.
Důkazy, které jsou v současné době k dispozici, nasvědčují tomu, že u ovcí existuje podobná, geneticky determinovaná rezistence vůči BSE, pokud jsou pokusně perorální cestou infekovány BSE.
(4) Stanovisko Vědeckého řídícího výboru (VŘV) ze dne 4. a 5. dubna 2002 k bezpečnému získávání šlechtitelského materiálu u malých přežvýkavců vymezilo obecné zásady chovného programu zaměřeného na odolnost vůči TSE u ovcí.
Jedním z požadavků je sblížení četnosti ovcí ARR/ARR u každého významného plemena.
Pro získání těchto informací je třeba provést průzkum plemen ovcí v členských státech.
(5) Komise předloží Radě a Parlamentu návrh změny nařízení (ES) č. 999/2001, aby toto nařízení poskytlo právní podklad pro opatření obsažená v tomto rozhodnutí.
Do té doby je třeba přijmout toto rozhodnutí jako přechodné opatření.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí jsou použitelné definice uvedené v příloze I.
Článek 2
Průzkum prionproteinových genotypů ovčích plemen
Nejpozději do 1. července 2003 dokončí každý členský stát průzkum prionproteinového genotypu u každého plemene ovcí, která z daného členského státu pocházejí nebo tvoří významnou populaci na jeho území.
Průzkum se provádí podle ukazatelů stanovených v příloze II.
Článek 3
Zprávy, které členské státy podají Komisi
Členské státy musí do 1. října 2003 předložit Komisi zprávu o průzkumu podle článku 2.
Článek 4
Shrnutí zpráv, které Komise poskytne členským státům
Komise poskytne členským státům shrnutí zpráv, které obdržela podle článku 3, a to do tří měsíců po uplynutí lhůty pro příjem těchto zpráv.
Článek 5
Adresáti
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. prosince 2002,
kterým se podesáté mění rozhodnutí 2001/327/ES o omezeních týkajících se přesunu zvířat vnímavých druhů, pokud jde o slintavku a kulhavku
(oznámeno pod číslem K(2002) 5271)
(Text s významem pro EHP)
(2002/1004/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/33/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Všechny členské státy provedly omezení týkající se přesunů zvířat vnímavých druhů stanovená rozhodnutím Komise 2001/327/ES [3] naposledy pozměněným rozhodnutím 2002/242/ES [4].
(2) Jeví se vhodným prodloužit tato opatření.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V článku 4 rozhodnutí 2001/327/ES se datum "31. prosince 2002" nahrazuje datem "30. června 2003".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. prosince 2002,
kterým se podruhé mění rozhodnutí 2002/308/ES o seznamech schválených oblastí a schválených rybích hospodářství, pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) a infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) nebo o obě tyto nákazy
(oznámeno pod číslem K(2002) 5204)
(Text s významem pro EHP)
(2002/1005/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [1] naposledy pozměněnou směrnicí 98/45/ES [2], a zejména na články 5 a 6 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro získání statusu schválené oblasti a schváleného hospodářství v neschválené oblasti pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) a/nebo infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) nebo o obě tyto nákazy, předloží členské státy patřičné důkazy a vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek stanovených směrnicí 91/67/EHS.
(2) Rozhodnutí Komise 2002/308/ES [3] ve znění rozhodnutí 2002/536/ES [4] stanoví seznamy schválených oblastí a schválených hospodářství pokud jde o VHS nebo IHN nebo o obě tyto nákazy.
(3) Několik členských států předložilo důkazy pro získání statusu schválené oblasti a schváleného hospodářství v neschválených oblastech, které Komise společně s odborníky členských států posoudila.
(4) Francie předložila Komisi důkazy pro získání schválení pro dvě oblasti v regionu Aquitaine, pokud jde o VHS a IHN, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením schváleného statusu.
(5) Itálie předložila Komisi důkazy pro získání schválení pro jednu oblast v samosprávné provincii Veneto, pokud jde VHS a IHN, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením schváleného statusu.
Program uplatňovaný v této provincii byl schválen rozhodnutím Komise 2002/304/ES [5].
(6) Rakousko předložilo Komisi důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN pro jedno hospodářství v Dolních Rakousech, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením schváleného statusu.
(7) Německo předložilo Komisi důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti pokud jde o VHS a IHN pro hospodářství v Bavorsku a Bádensku-Württembersku, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením schváleného statusu.
(8) Francie předložila Komisi důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti pokud jde o VHS a IHN pro hospodářství v Aquitaine a Artois-Picardii, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením schváleného statusu.
(9) Itálie předložila Komisi důkazy pro získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o VHS a IHN, pro hospodářství v samosprávných provinciích Veneto, Trento, Valle DAosta a Furlandsko-Julské Benátsko, jakož i vnitrostátní pravidla zajišťující dodržování podmínek souvisejících s udržením schváleného statusu.
(10) Z dokumentace poskytnuté Francií a Itálií k uvedeným oblastem vyplývá, že tyto oblasti splňují požadavky článku 5 směrnice 91/67/EHS.
Mohou proto žádat o udělení statusu schválené oblasti a měly by být přidány do seznamu schválených oblastí.
Příloha I rozhodnutí 2002/308/ES by proto měla být v souladu s tím pozměněna.
(11) Z dokumentace poskytnuté Rakouskem, Německem, Francií a Itálií k uvedeným hospodářstvím vyplývá, že tato hospodářství splňují požadavky článku 6 směrnice 91/67/EHS.
Mohou proto žádat o udělení statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti a měla by být přidána do seznamu schválených hospodářství.
Příloha II rozhodnutí 2002/308/ES by proto měla být v souladu s tím pozměněna.
(12) Dánsko a Německo informovaly Komisi o potřebě oprav v příloze I a příloze II rozhodnutí 2002/308/ES kvůli překlepům v názvu schválené oblasti a poštovním směrovacím čísle schváleného hospodářství.
(13) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Příloha I rozhodnutí 2002/308/ES se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí.
2. Příloha II rozhodnutí 2002/308/ES se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 1145/2002/ES
ze dne 10. června 2002
o podpůrných opatřeních Společenství v oblasti zaměstnanosti
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 129 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru2,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů3,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy4, s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 3. dubna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) článek 3 Smlouvy stanoví, že činnosti Společenství zahrnují podporu koordinace politik zaměstnanosti členských států s ohledem na posilování jejich účinnosti rozvíjením koordinované strategie zaměstnanosti.
(2) Mimořádné zasedání Evropské rady o zaměstnanosti v Lucemburku ve dnech 20. a 21. listopadu 1997 zahájilo celkovou strategii pro zaměstnanost, evropskou strategii zaměstnanosti, která zahrnuje koordinaci politik zaměstnanosti členských států na základě společně sjednaných hlavních zásad zaměstnanosti (lucemburský proces), pokračování a rozvoj koordinované makroekonomické politiky a fungujícího vnitřního trhu s cílem položit základy udržitelného růstu, nové dynamiky a ovzduší důvěry, které přispějí ke zvyšování zaměstnanosti.
Tato strategie rovněž zahrnuje systematičtější propojení všech politik Společenství na podporu zaměstnanosti, jak rámcových, tak podpůrných politik.
(3) Účastníci zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 se dohodli na novém strategickém cíli pro Unii vybudovat konkurenceschopnou a dynamickou ekonomiku založenou na znalostech, schopnou udržet ekonomický růst s větším počtem a vyšší kvalitou pracovních míst a větší sociální soudržností, a tím opětovně vytvořit podmínky pro úplnou zaměstnanost.
K tomuto účelu stanovili nový soubor cílů a měřítek a zapracovali je do nové otevřené metody koordinace na všech úrovních spolu se silnější řídící a koordinační úlohou pro Evropskou radu, aby zajistili soudržnější strategické řízení a účinné sledování dosaženého pokroku.
Kromě toho požadovali, aby střednědobé přezkoumání lucemburského procesu vytvořilo nové podněty tím, že obohatí hlavní zásady zaměstnanosti o konkrétnější cíle, které naváží užší spojení s dalšími souvisejícími oblastmi politiky.
(4) Zvláštní síla evropské strategie zaměstnanosti spočívá v tom, že členské státy vzájemně spolupracují v oblasti politiky zaměstnanosti, a přitom si ponechávají právo přijímat rozhodnutí, která odpovídají jejich individuální situaci.
Další silnou stránkou je, že vzájemně čerpají ze svých zkušeností i ze způsobů zapojení sociálních partnerů a místních a oblastních orgánů.
(5) Evropská rada při několika příležitostech uvedla, že by měly být vymezeny a shromážděny srovnatelné a spolehlivé statistiky a ukazatele v oblasti zaměstnanosti a trhu práce.
(6) Záměrem rozhodnutí Rady 2000/98/ES ze dne 24. ledna 2000 o zřízení Výboru pro zaměstnanost5 je podpora koordinace mezi členskými státy politik zaměstnanosti a trhu práce.
(7) Použitelnost rozhodnutí Rady 98/171/ES ze dne 23. února 1998 o činnostech Společenství týkajících se analýzy, výzkumu a spolupráce v oblasti zaměstnanosti a trhu práce6, které stanoví tyto činnosti, končí dne 31. prosince 2000.
(8) Toto rozhodnutí by mělo stanovit pokračování a rozvoj činností zahájených na základě rozhodnutí 98/171/ES.
Při provádění činností podle tohoto rozhodnutí by Komise měla plně zohlednit výsledky programu uskutečněného na základě rozhodnutí 98/171/ES.
(9) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi7.
(10) Tímto rozhodnutím se stanoví po celou délku trvání činnosti finanční rámec, který představuje přednostní reference ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu8 pro rozpočtový orgán během ročního rozpočtového procesu,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Stanovení činností Společenství
V období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006 jsou prováděny činnosti Společenství týkající se analýzy, výzkumu a spolupráce mezi členskými státy v oblasti zaměstnanosti a trhu práce.
Článek 2
Zásady
1. Činnosti uvedené v tomto rozhodnutí přímo souvisejí s prováděním hlavy VIII Smlouvy.
2. Činnosti přispívají ke splnění nového strategického cíle vymezeného zasedáním Evropské rady v Lisabonu, který spočívá v umožnění Evropskému společenství opětovně vytvořit podmínky pro úplnou zaměstnanost.
Článek 3
Cíle
1. Obsahem cílů těchto činností jsou:
a) podpořit koordinovaný přístup k politice zaměstnanosti v Evropském společenství v rámci obecného cíle zvyšování míry zaměstnanosti, vymezeného na zasedání Evropské rady v Lisabonu;
b) přispět k rozvoji koordinované strategie zaměstnanosti prostřednictvím analýzy, sledování a podpory akcí uskutečňovaných členskými státy, s náležitým ohledem na jejich pravomoci v této oblasti;
c) rozvíjet, sledovat a hodnotit evropskou strategii zaměstnanosti se silným důrazem na budoucnost;
d) pěstovat spolupráci mezi členskými státy v oblasti analýzy, výzkumu a sledování politiky trhu práce;
e) určovat osvědčené postupy a podporovat výměny a přenosy informací a zkušeností;
f) rozvíjet přístup k evropské strategii zaměstnanosti a její obsah, včetně způsobů spolupráce se sociálními partnery a dotyčnými místními a oblastními orgány, a
g) provádět aktivní informační politiku odpovídající požadavkům veřejnosti na průhlednost a uznávající význam zajištění úplné informovanosti evropských občanů o všech aspektech evropské strategie zaměstnanosti.
Toho lze dosáhnout především zavedením cílených informačních opatření ke zvýšení obecného povědomí o evropské strategii zaměstnanosti a zpřístupněním "balíčku zaměstnanosti" široké veřejnosti, včetně národních akčních plánů zaměstnanosti a jejich hodnocení, jak jsou uvedena ve Společné zprávě o zaměstnanosti, a to zejména prostřednictvím Internetu.
2. Analýza prováděná v rámci těchto činností musí být v nejvyšší možné míře rozlišená podle pohlaví.
Článek 4
Opatření Společenství
1. S ohledem na zásady uvedené v článku 2 a za účelem splnění cílů stanovených v článku 3 zahrnují opatření Společenství tyto činnosti:
a) analýzu a hodnocení tendencí zaměstnanosti a podmínek rámcové politiky; výhledovou analýzu oblastí činnosti, které mají význam pro Komisi a členské státy z hlediska hodnocení možností politických rozhodnutí a důsledků politik Společenství; předběžnou analýzu a výzkum nových otázek vyplývajících z rozvoje koordinované strategie zaměstnanosti;
b) poskytování podpory úsilí členských států při důsledném a koordinovaném hodnocení národních akčních plánů zaměstnanosti, včetně způsobu, jakým se sociální partneři a dotčené místní a oblastní orgány podíleli a mohou podílet na jejich provádění.
Na konci prvního období použití ročních hlavních zásad politiky zaměstnanosti schválených v rámci lucemburského procesu se dokončí zvláštní vyhodnocovací kolo;
c) kvantitativní a kvalitativní hodnocení účinků evropské strategie zaměstnanosti obecně, včetně hodnocení účinnosti užitých metod, a analýzu soudržnosti evropské strategie zaměstnanosti s obecnou hospodářskou politikou a s jinými politikami;
d) shromažďování a výměnu zkušeností v členských státech, včetně procesu srovnávacího hodnocení, se zřetelem na stěžejní a individuální hlavní zásady, jak jsou pro členské státy definovány v ročních hlavních zásadách politiky zaměstnanosti. Zesílení této spolupráce pomůže členským státům při rozvoji jejich politik zaměstnanosti s ohledem na získané zkušenosti;
e) sledování evropské strategie zaměstnanosti v členských státech, zejména prostřednictvím Evropské stanice zaměstnanosti;
f) technickou a vědeckou práci potřebnou k podpoře rozvoje společných kvantitativních a kvalitativních ukazatelů, zvyšování kvality a doplňování statistických údajů, určení standardů výkonů a k výměně informací o osvědčených postupech;
g) podporu příspěvku předsednictev Rady Evropské unie za účelem věnování zvláštní pozornosti přednostním prvkům evropské strategie zaměstnanosti a zvláštním událostem mezinárodního významu nebo obecného zájmu pro Společenství a členské státy.
2. V rámci činností uvedených v odstavci 1 je zvláštní pozornost věnována osobám, které jsou vystaveny několika znevýhodněním, která omezují jejich vyhlídky na aktivní účast na trhu práce.
Kromě toho je vyvíjena snaha o začlenění zásady rovnosti pohlaví, zejména se zřetelem na rovné příležitosti pro muže a ženy v zaměstnání a na trhu práce, a o sladění pracovního a rodinného života.
3. Při provádění opatření uvedených v odstavci 1 vezme Komise v úvahu statistické údaje, studie a projektové zprávy, které daly k dispozici mezinárodní organizace, jako například Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) a Mezinárodní organizace práce (MOP).
4. Činnosti uvedené v odstavci 1 se zaměřují na zajištění vysokého stupně povědomí o evropské strategii zaměstnanosti na všech zeměpisných úrovních Evropské unie tak, aby si široká veřejnost a zájmové skupiny, jako například sociální partneři, místní a oblastní orgány a další rozhodující místní partneři, včetně sociálně hospodářského sektoru, byly vědomy svého potenciálu, kterým mohou přispět ke zlepšení hospodářských a sociálních vyhlídek svých oblastí, a aby se jim dostalo podpory a pomoci v uvedeném úsilí.
Činnosti zaměřené na podporu spolupráce, osvědčených metod a inovačních přístupů, na zlepšení znalostí, rozvoj výměny informací a hodnocení zkušeností při provádění národních akčních plánů na všech úrovních budou zahrnovat
a) studie o všech inovačních přístupech a opatřeních týkajících se provádění strategie zaměstnanosti, včetně místní a oblastní úrovně;
b) výměnu zkušeností za účelem podpory osvědčených postupů, včetně místní a oblastní úrovně;
c) studie o opatřeních na podporu místních a oblastních partnerů při provádění evropské strategie zaměstnanosti;
d) šíření výsledků výše uvedených studií o provádění evropské strategie zaměstnanosti, včetně místní a oblastní úrovně.
Článek 5
Výsledky
Výsledky činností uvedených v článku 4 se použijí nebo zveřejní podle druhu činnosti, zejména
1. ve zprávě "Zaměstnanost v Evropě" a dalších publikacích, pracovních dokumentech, zprávách, které se předkládají Radě, Komisi a Výboru pro zaměstnanost, včetně zpráv o hodnocení lucemburského procesu uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. b);
2. při vnitrostátních seminářích v rámci přípravy národních akčních plánů zaměstnanosti, při seminářích o politice zaměstnanosti nebo při organizaci významných mezinárodních událostí o přednostních tématech nebo tématech obecného významu;
3. využití Internetu pro šíření výsledků (zveřejnění na Internetu, diskuse a semináře na Internetu) a jako nástroje pro podporu spolupráce a výměnu informací.
Článek 6
Soudržnost a doplňkovost
Komise přijme všechna nezbytná opatření k zajištění soudržnosti a zamezení překrývání mezi opatřeními prováděnými na základě tohoto rozhodnutí a těmi, která se provádějí na základě jiných souvisejících a příslušných programů a iniciativ.
V tomto ohledu bude hlavní pozornost věnována hodnocení pozitivních i negativních výsledků všech opatření přijatých na základě těchto souvisejících programů a iniciativ, a na zajištění toho, aby zkušenosti získané v jedné oblasti progresivně ovlivňovaly činnosti uskutečňované v jiných oblastech.
K tomuto účelu Komise zajistí vnitřní propojení s příslušnými programy a iniciativami Společenství a s decentralizovanými agenturami.
Článek 7
Účast třetích zemí
1. Činnosti, kterých se mohou účastnit země Evropského hospodářského prostoru, přidružené země střední a východní Evropy, Kypr, Malta a Turecko a středomořské státy, které jsou partnery Evropské unie, jsou vymezeny v rámci vztahů Evropské unie s uvedenými zeměmi.
2. Náklady na účast uvedenou v odstavci 1 nesou dotyčné země nebo budou hrazeny z položek rozpočtu Společenství na provádění smluv o spolupráci, přidružení nebo partnerství s uvedenými zeměmi v dotyčné oblasti.
Článek 8
Prováděcí opatření
1. Opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí týkající se níže uvedených oblastí se přijímají řídícím postupem uvedeným v čl. 9 odst. 2:
a) obecné hlavní zásady pro provádění činností a ročního pracovního plánu;
b) rozdělení prostředků mezi opatření;
c) návrhy Komise na výběrová kritéria pro finanční podporu;
d) kritéria pro hodnocení činností pobírajících takovou podporu, a postupy pro šíření a přenášení výsledků.
2. Pro všechny ostatní otázky se opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí přijímají poradním postupem uvedeným v čl. 9 odst. 3.
Článek 9
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí Rady 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
Spolupráce s jinými výbory
S cílem zajistit soudržnost a doplňkovost těchto činností s ostatními opatřeními uvedenými v článku 6 Komise pravidelně informuje výbor uvedený v článku 9 o každé jiné související akci Společenství.
Je-li to vhodné, zajistí Komise pravidelnou a organizovanou spolupráci mezi tímto výborem a výbory pro sledování zřízenými pro ostatní příslušné politiky, nástroje a akce.
Článek 11
Navázání vztahů
Aniž jsou dotčeny články 8, 9 a 10, naváže Komise nezbytné vztahy s Výborem pro zaměstnanost, aby zajistila, že uvedený výbor je pravidelně a náležitě informován o provádění činností uvedených v tomto rozhodnutí.
V rámci činností uvedených v tomto rozhodnutí Komise dále naváže nezbytné vztahy s Evropským parlamentem a sociálními partnery a pravidelně si s nimi vyměňuje názory.
K tomuto účelu Komise zpřístupní příslušné informace Evropskému parlamentu a sociálním partnerům.
Komise uvědomí Výbor pro zaměstnanost a výbor uvedený v článku 9 o názorech Evropského parlamentu a sociálních partnerů.
Článek 12
Financování
1. Finanční rámec pro provádění programu činností Společenství uvedených v tomto rozhodnutí v období od 1. ledna 2002 do 31. března 2006 se stanoví ve výši 55 milionů eur.
2. Roční položky rozpočtu schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
3. Komise může požádat o technickou nebo správní pomoc ve vzájemný prospěch svůj i příjemců a o podporu výdajů.
Článek 13
Hodnocení a podávání zpráv
1. Komise stanoví ukazatele plnění akcí, sleduje dosahované prozatímní výsledky a provádí nezávislá hodnocení činností v třetím roce (střednědobé hodnocení) a na začátku posledního roku (následné hodnocení).
Hodnocení se zaměřují zejména na dosahované účinky a účinnost využití zdrojů a poskytují doporučení k rozhodnutím týkajícím se úprav a případného prodloužení činností.
2. Komise zveřejní výsledky uskutečněných akcí a hodnotících zpráv.
3. S ohledem na hodnocení může Komise navrhnout prodloužení činností.
4. Nejpozději do 31. prosince 2004 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů prozatímní zprávu o výsledcích činností a nejpozději do 31. prosince 2007 konečnou zprávu.
Do těchto zpráv zapracuje informace o financování Společenstvím v rámci činností a o soudržnosti a doplňkovosti s dalšími příslušnými programy, akcemi a iniciativami, jakož i o příslušných výsledcích hodnocení.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Rozhodnutí Evropského parlamentu, Rady a Komise č. 1247/2002/ES
ze dne 1. července 2002
o úpravě a obecných podmínkách výkonu funkce Evropského inspektora ochrany údajů
EVROPSKÝ PARLAMENT, RADA EVROPSKÉ UNIE A KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [1], a zejména na článek 43 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropský inspektor ochrany údajů je nezávislý kontrolní orgán pověřený dohledem nad používáním právních aktů Společenství o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů vůči orgánům a institucím Společenství.
(2) Předpisy na ochranu údajů mají za cíl chránit základní práva a svobody fyzických osob, a zejména jejich soukromý a rodinný život, v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zejména v souladu s článkem 6 Smlouvy o Evropské unii a s náležitým zohledněním článků 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie.
Tato základní práva mají být podle judikatury Evropského soudního dvora vykládána s přihlédnutím k článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a k ústavním tradicím společným členským státům.
Cíl ochrany údajů musí být splněn při zohlednění cíle neomezování informací o veřejných aktivitách, které mají občané k dispozici.
(3) Účinné zřízení tohoto nezávislého kontrolního orgánu si vyžaduje stanovení úpravy a obecných podmínek výkonu funkce evropského inspektora ochrany údajů a jeho zástupce.
(4) Většina prvků, které mají být obsaženy v úpravě a obecných podmínkách výkonu funkce evropského inspektora ochrany údajů, je již obsažena v nařízení (ES) č. 45/2001.
To obsahuje ustanovení nezbytná pro jmenování evropského inspektora ochrany údajů a jeho zástupce, pro jejich lidské a finanční zdroje, pro jejich nezávislost, povinnost zachovávat profesní tajemství, jejich funkce a pravomoci. Jednací řád úřadu evropského inspektora ochrany údajů požadovaný v čl.
46 písm. k) nařízení (ES) č. 45/2001 by měl obsahovat zejména procesní ustanovení upravující způsob, kterým má vykonávat své pravomoci.
(5) Evropský inspektor ochrany údajů je vázán právem Společenství a měl by dodržovat nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [3].
Měl by být tedy vázán ustanoveními Smlouvy o ochraně základních práv a svobod, která stanoví, že rozhodnutí mají být přijímána v Evropské unii co nejotevřeněji, a která poskytují ochranu osobních údajů, a zejména právo na soukromí.
(6) Finanční rámec tohoto rozhodnutí by měl být v souladu se současným stropem pro položku 5.
(7) Nařízení (ES) č. 45/2001 neobsahuje pouze dva důležité aspekty úpravy, které proto musí být upřesněny.
Týkají se stanovení platu inspektora a jeho zástupce, jejich náhrad a náhrad poskytovaných místo odměny a dále sídla inspektora.
Měla by být rovněž upřesněna ustanovení nařízení (ES) č. 45/2001 o postupu pro jmenování evropského inspektora ochrany údajů a jeho zástupce.
(8) Odměna evropského inspektora ochrany údajů by měla být na stejné úrovni jako plat evropského veřejného ochránce práv, vzhledem k tomu, že tento inspektor musí mít postavení odpovídající jeho funkcím a pravomocem a že nařízení (ES) č. 45/2001 při určení institucionálního profilu inspektora v zásadě sleduje příklad evropského veřejného ochránce práv.
Evropský veřejný ochránce práv je, pokud jde o odměnu, náhrady a starobní důchod, postaven na roveň soudci Soudního dvora.
(9) Pokud jde o odměnu, náhrady a starobní důchod, zástupce inspektora by měl být na stejné úrovni jako tajemník Soudního dvora, aby tak byl stanoven odstup mezi ním/ní a evropským inspektorem a současně aby oba pobírali stejný druh odměn v souladu s postupem pro jejich jmenování, s jejich funkčním obdobím a funkcemi.
(10) Sídlem evropského inspektora ochrany údajů by měl být Brusel, aby byla zajištěna blízkost, která vzhledem k povaze jeho/jejích úkolů musí existovat mezi evropským inspektorem a orgány a institucemi Společenství, které podléhají jeho/její kontrole, a aby byl usnadněn hladký výkon jeho/jejích funkcí.
(11) Je třeba zvážit, nakolik spolupráce s orgány dozoru pro ochranu údajů, zřízenými podle hlavy VI Smlouvy o Evropské unii, která je stanovena v čl. 46 písm. f) nařízení (ES) č. 45/2001, poslouží dosažení cíle zajistit soudržnost při používání kontrolních pravidel a postupů pro ochranu údajů.
(12) Příslušný výbor Evropského parlamentu se může rozhodnout uskutečnit slyšení kandidátů uvedených v seznamu vypracovaném Komisí v souladu s čl. 42 odst. 1 nařízení (ES) č. 45/2001 následující po veřejné výzvě k přihlášení kandidátů, které je otevřené všem členům parlamentu,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Odměna evropského inspektora ochrany údajů
Evropský inspektor ochrany údajů je na stejné úrovni jako soudce Soudního dvora Evropských společenství, pokud jde o určování odměny, náhrad, starobního důchodu a všech dalších náhrad poskytovaných místo odměny.
Článek 2
Odměna zástupce inspektora
Zástupce inspektora je na stejné úrovni jako tajemník Soudního dvora Evropských společenství, pokud jde o určování odměny, náhrad, starobního důchodu a všech dalších náhrad poskytovaných místo odměny.
Článek 3
Postup jmenování
Evropský inspektor ochrany údajů a jeho zástupce jsou jmenováni po veřejné výzvě k přihlášení kandidátů.
Tato výzva musí umožnit všem zájemcům ve Společenství, aby podali svou přihlášku. Seznam kandidátů je veřejný.
Na základě seznamu vypracovaného Komisí v souladu s čl. 42 odst.
1 nařízení (ES) č. 45/2001 může příslušný výbor Evropského parlamentu uspořádat slyšení, aby mohl stanovit pořadí kandidátů.
Článek 4
Sídlo
Sídlem evropského inspektora ochrany údajů a jeho zástupce je Brusel.
Článek 5
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1376/2002/ES
ze dne 12. července 2002,
kterým se mění rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1336/97/ES, kterým se stanoví řada hlavních směrů pro transevropské telekomunikační sítě
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 156 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 14 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1336/97/ES [4] požaduje, aby Komise každé tři roky předkládala zprávu o provádění rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
(2) Komise předložila tuto zprávu dne 10. prosince 2001.
(3) Uvedený článek 14 požaduje, aby Komise na základě technického rozvoje a získaných zkušeností předložila vhodné návrhy na přepracování přílohy I rozhodnutí.
(4) Zvláštní zpráva Účetního dvora č. 9/2000 uvádí doporučení, kterými se zpráva Komise zabývala.
(5) Ve svém sdělení o iniciativě Komise pro zvláštní zasedání Evropské rady konané v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000, Komise vytyčila iniciativu eEurope zdůrazňující sociální rozměr informační společnosti.
(6) Dne 28. ledna 2002 přijala Rada usnesení o společném přístupu a zvláštních opatřeních v oblasti bezpečnosti sítí a informací [5].
(7) Přílohu I rozhodnutí č. 1336/97/ES je proto třeba pozměnit.
(8) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí č. 1336/97/ES se mění takto:
1. V článku 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Pro účely tohoto rozhodnutí se "telekomunikační infrastrukturou" rozumějí sítě pro elektronický přenos dat a služby využívající tyto sítě."
2. Článek 8 se nahrazuje tímto: "Článek 8
1. Komisi je nápomocen výbor (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
3. Článek 14 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Do 31. ledna 2005 Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o provádění tohoto rozhodnutí v období od července 2000 do června 2004."
b) odstavec 4 se nahrazuje tímto:
"4.
V případě, že do 31. prosince 2006 nebude přijato rozhodnutí, bude příloha I považována za neplatnou s výjimkou výzev k podávání návrhů, které již byly zveřejněny
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1513/2002/ES
ze dne 27. června 2002
o šestém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícím k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002 – 2006)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 166 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souvislosti s plněním úkolů vymezených v článku 2 Smlouvy uvádí článek 163 Smlouvy, že Společenství by mělo mít za cíl posilovat vědecké a technologické základy průmyslu Společenství a podporovat rozvoj jeho mezinárodní konkurenceschopnosti, jakož i podporovat všechny výzkumné činnosti, které jsou v jiných politikách Společenství pokládány za nezbytné.
(2) V článku 164 Smlouvy je uveden přehled činností, které má Společenství provádět k dosažení těchto cílů a které doplňují činnosti členských států.
(3) Smlouva ukládá přijetí víceletého rámcového programu vymezujícího všechny činnosti Společenství v oblasti výzkumu, technického rozvoje a demonstrace (VTR).
Tento rámcový program v plné míře respektuje zásadu subsidiarity popsanou v článku 5 Smlouvy.
(4) V souladu s článkem 165 Smlouvy mají Společenství a členské státy koordinovat své činnosti ve výzkumu a technologickém rozvoji tak, aby zajišťovaly vzájemnou provázanost vnitrostátních politik a politiky Společenství.
(5) Komise předložila v roce 2000 sdělení o vyhlídkách na vytvoření Evropského výzkumného prostoru a s tím souvisejících cílech, a sdělení o uskutečňování Evropského výzkumného prostoru s obecnými zásadami pro činnosti Evropské unie v oblasti výzkumu (2002-2006).
V roce 2000 Komise předložila rovněž sdělení o inovacích v ekonomice založené na znalostech.
(6) Evropská rada na zasedáních v Lisabonu v březnu 2000, v Santa Marii de Feira v červnu 2000 a ve Stockholmu v březnu 2001 schválila závěry zaměřené na rychlé dosažení Evropského výzkumného a inovačního prostoru s ohledem na trvale udržitelný hospodářský růst, vyšší zaměstnanost a sociální soudržnost, čímž je v konečném důsledku sledován cíl umožnit Unii, aby se do roku 2010 stala na světě nejvíce konkurenceschopnou a nejdynamičtější ekonomikou založenou na znalostech.
Vycházejíce ze závazku uvedeného v článku 6 Smlouvy Evropská rada na zasedání v Göteborgu v červnu 2001 schválila strategii udržitelného rozvoje a přidala k lisabonské strategii třetí, environmentální rozměr.
Evropská rada na zasedání v Lisabonu podtrhla především význam iniciativy Komise "e-Europe", která se zaměřuje na uskutečnění informační společnosti pro všechny, a Evropská rada na zasedání ve Stockholmu zdůraznila také potřebu vyvinout zvláštní úsilí v oblasti nových technologií, zvláště biotechnologie.
(7) Vytvoření Evropského výzkumného prostoru podpořil rovněž Evropský parlament [5] [6], Rada [7] [8], Hospodářský a sociální výbor [9] a Výbor regionů [10].
(8) Komise předložila dne 19. října 2000 závěry externího hodnocení provádění a výsledků činností Společenství za posledních pět let před tímto hodnocením, jakož i své poznámky k této oblasti.
(9) Šestý rámcový program by měl vymezit strukturu výzkumu a technického rozvoje v Evropě, včetně členských států, přidružených kandidátských zemí i ostatních přidružených zemí, a významně přispět k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a inovacím.
166 odst. 1 Smlouvy je nutné stanovit vědecké a technologické cíle, jakož i příslušné priority spojené s plánovanými činnostmi, určit nejvyšší celkovou částku a podrobnosti finanční účasti Společenství na šestém rámcovém programu a odpovídající podíl na každé z vymezených činností a naznačit hlavní rysy těchto činností, které budou prováděny v souladu s cílem ochrany finančních zájmů Společenství.
Je důležité zajistit řádné finanční řízení šestého rámcového programu.
(11) Je vhodné zvláště zdůraznit potřeby malých a středních podniků a přihlížet přitom k Evropské chartě pro malé podniky, schválené Evropskou radou na zasedání v Santa Marii de Feira, jejíž zásady a osmý program postupu se soustředí na posílení technologické kapacity malých podniků a usnadnění přístupu ke špičkovému výzkumu a špičkovým technologiím.
(12) Šestý rámcový program zahrnující celé spektrum od základního po aplikovaný výzkum, by měl významně přispět k rozvoji prvotřídní úrovně vědy a techniky a ke koordinaci evropského výzkumu.
Rámcový program by měl vyzdvihnout důležitost zapojení přidružených kandidátských zemí do výzkumné politiky Společenství a do Evropského výzkumného prostoru.
(13) Jako "cesty ke špičkovému výzkumu", které by usnadňovaly zapojení menších subjektů do výzkumu, včetně malých a středních podniků i subjektů z přidružených kandidátských zemí, do činností v rámci tohoto rámcového programu, mohou být rovněž použity specifické cílené projekty a koordinační akce.
(14) Mělo by být usnadněno zapojení nejvzdálenějších regionů do činností VTR Společenství prostřednictvím vhodných mechanismů přizpůsobených specifickým možnostem těchto regionů.
(15) S ohledem na zájem zajistit vzájemné výhody je důležitý mezinárodní a celosvětový rozměr evropských výzkumných činností.
Šestý rámcový program je otevřen účasti zemí, které za tímto účelem uzavřely nezbytné smlouvy, a na úrovni projektů je rovněž na základě vzájemného prospěchu otevřen účasti subjektů ze třetích zemí a mezinárodních organizací pro vědeckou spolupráci.
Zvláštní činnosti budou uskutečňovány na podporu účasti vědců a institucí z rozvojových zemí, zemí Středomoří včetně západního Balkánu, Ruska a nových nezávislých států bývalého Sovětského svazu.
(16) Společné výzkumné středisko by mělo v rámci své zvláštní způsobilosti přispět k uskutečňování rámcového programu v případech, kdy může poskytnout nezávislou, na zákazníka orientovanou podporu při formulaci a provádění politik Společenství, včetně sledování, jak jsou tyto politiky prováděny.
(17) Výzkumné činnosti uskutečňované v rámci šestého rámcového programu by měly dodržovat základní etické zásady včetně těch, které jsou stanoveny v článku 6 Smlouvy o Evropské unii a v Listině základních práv Evropské unie.
(18) V návaznosti na sdělení Komise "Strategie pro mobilitu v rámci Evropského výzkumného prostoru" bude podporována mobilita výzkumných pracovníků jako jeden z předpokladů úspěšného vytvoření Evropského výzkumného prostoru.
(19) V návaznosti na sdělení Komise "Ženy a věda" a usnesení Rady ze dne 20. května 1999 [11] a ze dne 26. června 2001 [12] a usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. února 2000 [13] k tomuto tématu se provádí akční plán s cílem posílit a zlepšit postavení a roli žen ve vědě a výzkumu, a je nutná další podpůrná akce.
(20) Komise by měla Evropskému parlamentu a Radě předkládat pravidelně zprávy o stavu provádění šestého rámcového programu.
Bylo by taktéž vhodné, aby Komise včas a před předložením návrhu sedmého rámcového programu provedla nezávislé hodnocení provedených činností, přičemž by přihlédla k přínosům šestého rámcového programu při vytváření Evropského výzkumného prostoru. Toto hodnocení by se mělo provádět v duchu otevřenosti vůči všem zúčastněným osobám.
(21) Provádění šestého rámcového programu může vést k účasti Společenství na programech prováděných několika členskými státy nebo k zakládání společných podniků či jiných projektů ve smyslu článků 169 až 171 Smlouvy.
(22) Byl konzultován Výbor pro vědecký a technický výzkum (CREST),
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
1. Na období let 2002 až 2006 se přijímá víceletý rámcový program pro činnosti Společenství v oblasti výzkumu, technického rozvoje a demonstrace (dále jen "šestý rámcový program").
2. Šestý rámcový program zahrnuje veškeré činnosti Společenství popsané v článku 164 Smlouvy.
3. Cílem šestého rámcového programu je přispět k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím.
4. Příloha I stanoví vědecké a technologické cíle a příslušné priority a naznačuje hlavní rysy těchto činností.
Článek 2
1. Maximální celková částka finanční účasti Společenství na celém šestém rámcovém programu činí 16270 milionů eur.
Podíl na každou z činností je stanoven v příloze II.
2. Podrobnosti finanční účasti Společenství se řídí finančním nařízením o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, doplněným přílohou III.
Článek 3
Veškeré výzkumné činnosti uskutečňované v rámci šestého rámcového programu musí být uskutečňovány v souladu se základními etickými zásadami.
Článek 4
V rámci zprávy, kterou Komise každý rok předkládá v souladu s článkem 173 Smlouvy, poskytne Komise podrobnou zprávu o pokroku při provádění šestého rámcového programu, a zejména o pokroku při uskutečňování cílů a priorit Komise popsaných v každé z kapitol přílohy I; v této zprávě musí být rovněž uvedeny informace o finančních stránkách a používání nástrojů.
Článek 5
Šestý rámcový program je prováděn prostřednictvím zvláštních programů.
Tyto programy stanoví přesné cíle a podrobnosti jejich provádění.
Článek 6
1. Komise za pomoci nezávislých kvalifikovaných odborníků průběžně a systematicky sleduje provádění šestého rámcového programu a jeho zvláštních programů.
2. Před předložením návrhu na příští rámcový programu musí mít Komise k dispozici externí hodnocení provádění činností Společenství a jejich výsledků za posledních pět let před tímto hodnocením provedené nezávislými, vysoce kvalifikovanými odborníky.
Komise sdělí závěry tohoto hodnocení, spolu s vlastními připomínkami, Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES
ze dne 22. července 2002
o šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 175 odstavec 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], na základě společného znění přijatého dohodovacím výborem dne 1. května 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čisté a zdravé životní prostředí je zásadní pro blahobyt a prosperitu společnosti, přičemž pokračující globální růst povede k dalším tlakům na životní prostředí.
(2) Pátý akční program Evropského společenství pro životní prostředí "Směrem k udržitelnému rozvoji" skončil dne 31. prosince 2000 a přinesl řadu významných zlepšení.
(3) Splnění environmentálních úkolů a cílů již stanovených Společenstvím vyžaduje nepřetržité úsilí a existuje potřeba Šestého akčního programu pro životní prostředí (dále jen "program"), který je stanoven tímto rozhodnutím.
(4) Stále přetrvává množství závažných environmentálních problémů a objevují se problémy nové, které vyžadují další činnost.
(5) Vytváření přístupu k ochraně lidského zdraví a životního prostředí vyžaduje větší zaměření na prevenci a na uplatňování zásady předběžné opatrnosti.
(6) Podmínkou udržitelného rozvoje je obezřetné využívání přírodních zdrojů a ochrana globálního ekosystému společně s hospodářskou prosperitou a vyváženým sociálním rozvojem.
(7) Program je zaměřen na vysokou úroveň ochrany životního prostředí a lidského zdraví a na všeobecné zlepšení životního prostředí a kvality života, stanoví priority pro oblast životního prostředí strategie udržitelného rozvoje a má být zohledněn při návrzích činností v rámci této strategie.
(8) Program je zaměřen na přerušení vazby mezi environmentálními tlaky a hospodářským růstem při zachování souladu se zásadou subsidiarity a respektování rozmanitosti podmínek nejrůznějších regionů Evropské unie.
(9) Program stanoví environmentální priority pro reakci Společenství zaměřené zejména na změnu klimatu, na přírodu a biologickou rozmanitost, životní prostředí, lidské zdraví a kvalitu života, a přírodní zdroje a odpady.
(10) Pro každou z těchto oblastí jsou určeny klíčové cíle a určité úkoly a podniká se řada činností s ohledem na dosažení uvedených úkolů.
Tyto cíle a úkoly představují úroveň provádění nebo splnění, které má být dosaženo.
(11) Programové cíle, priority a činnost programu by měly přispět k udržitelnému rozvoji v kandidátských zemích a usilovat o zajištění ochrany přírodního bohatství těchto zemí.
(12) Při řešení environmentálních problémů hrají základní roli právní předpisy a prioritou se stává plné a správné provádění stávajících právních předpisů.
Zároveň by měly být zohledněny i další možnosti naplnění environmentálních cílů.
(13) Program by měl podporovat proces integrace environmentálních zájmů do všech politik a činností Společenství v souladu s článkem 6 Smlouvy za účelem omezení tlaků na životní prostředí pocházejících z různých zdrojů.
(14) K dosažení nutných změn jak ve výrobních vzorcích, tak ve vzorcích veřejné a soukromé spotřeby, které negativné ovlivňují stav a vývoj životního prostředí, je nutný strategický integrovaný přístup, zahrnující nové způsoby oslovení trhu, včetně občanů, podniků a dalších stran.
Tento přístup by měl podpořit udržitelné využívání a nakládání s půdou a s moři.
(15) Pro úspěch programu jsou důležitá ustanovení umožňující přístup k environmentálním informacím a právu a ustanovení umožňující účast veřejnosti na tvorbě politik.
(16) Tematické strategie zohlední škálu možností a nástrojů nezbytných k vyřešení řady složitých otázek, které vyžadují široký a komplexní přístup, a navrhnou nezbytná opatření, do kterých tam, kde je to vhodné, zapojí Evropský parlament a Radu.
(17) Vědci se shodují, že lidská činnost způsobuje zvýšení koncentrací skleníkových plynů, což vede k většímu globálnímu oteplování a k narušení klimatu.
(18) Důsledky změny klimatu pro lidskou společnost a pro přírodu jsou vážné a musí být zmírněny.
Opatření vedoucí ke snížení emisí skleníkových plynů lze provést bez snížení úrovně růstu a prosperity.
(19) Bez ohledu na úspěšnost opatření vedoucích ke zmírnění změny klimatu je nutné, aby se společnost na vlivy změny klimatu adaptovala a připravila.
(20) Zdravé a rovnovážné přírodní systémy jsou základem pro zachování života na naší planetě.
(21) Lidská činnost vytváří závažný tlak na přírodu a biologickou rozmanitost.
Je nezbytné přijmout opatření k potlačení takových tlaků, které vyvolává především znečištění, zavádění cizích druhů, možné nebezpečí vznikající z uvolňování geneticky modifikovaných organismů a způsob využívání půdy a moří.
(22) Půda, která je vyčerpatelným zdrojem, je vystavena environmentálnímu tlaku.
(23) Přes zlepšení norem pro oblast životního prostředí je stále větší pravděpodobnost, že existuje spojení mezi zhoršováním životního prostředí a určitými lidskými onemocněními.
Proto je důležité zaměřit se na možné rizikové faktory, jakými jsou například emise a nebezpečné chemikálie, pesticidy a hluk.
(24) Jsou nezbytné širší vědomosti o možných negativních vlivech vznikajících při použití chemikálií a odpovědnost za poskytování informací nezbytných k vytvoření takových vědomostí by měli nést výrobci, dovozci a uživatelé.
(25) Nebezpečné chemikálie by měly být nahrazeny chemikáliemi bezpečnějšími nebo bezpečnějšími alternativními technologiemi, které nezahrnují použití chemikálií, s cílem snížit rizika pro zdraví člověka a pro životní prostředí.
(26) Pesticidy by měly být používány udržitelným způsobem, s cílem minimalizovat negativní vlivy na lidské zdraví a na životní prostředí.
(27) V městském prostředí žije okolo 70 % populace, je proto nutné vyvinout mimořádné úsilí k zajištění lepšího životního prostředí a kvality života ve městech.
(28) Kapacita naší planety je omezená, nemůže pokrýt rostoucí poptávku po přírodních zdrojích a nemůže absorbovat emise a odpad pocházející z využívání těchto zdrojů.
Existují důkazy, že současná poptávka přesahuje ve více případech únosnost životního prostředí.
(29) Objemy odpadů ve Společenství, z nichž podstatné množství tvoří odpady nebezpečné, stále rostou, což vede ke ztrátě zdrojů a ke zvýšeným rizikům znečištění.
(30) Hospodářská globalizace vede ke stále větší nutnosti přijmout mezinárodní environmentální opatření včetně dopravních politik a vyžaduje nové reakce Společenství v oblasti politických strategií týkajících se obchodu, rozvoje a vnějších záležitostí, které umožní udržitelný rozvoj v dalších zemích.
Dobrá kontrola by měla k tomuto cíli přispívat.
(31) Obchod, mezinárodní investiční toky a exportní úvěry by měly pozitivněji přispívat k další ochraně životního prostředí a k udržitelnému rozvoji.
(32) Tvorba environmentální politiky má vzhledem ke složitosti problémů být založena na nejlepších dostupných vědeckých a hospodářských analýzách a na znalosti stavu a vývoje životního prostředí v souladu s článkem 174 Smlouvy.
(33) Informace určené tvůrcům politik, zúčastněným stranám a široké veřejnosti musí být relevantní, průhledné, aktuální a snadno srozumitelné.
(34) Pokrok při plnění environmentálních cílů je třeba měřit a hodnotit.
(35) Na základě analýzy stavu životního prostředí, po zvážení pravidelných informací poskytovaných Evropskou agenturou pro životní prostředí, by měl být v polovině období programu přezkoumán dosažený pokrok a měla by být posouzena nutnost změny orientace programu,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Oblast působnosti programu
1. Toto rozhodnutí stanoví akční program Společenství pro životní prostředí (dále jen "program").
Je zaměřen na klíčové environmentální cíle a priority, vychází z posouzení stavu životního prostředí a převažujících současných směrů jeho vývoje a zahrnuje nově vznikající problémy, které vyžadují zásah Společenství.
Program by měl podporovat integrace otázek týkajících se ochrany životního prostředí do všech politických strategií Společenství a měl by přispívat k dosažení udržitelného rozvoje v rámci Společenství stávajícího i po rozšíření.
Program dále zajišťuje nepřetržité úsilí o dosažení již stanovených environmentálních cílů a úkolů Společenství.
2. Program stanoví klíčové environmentální cíle, kterých má být dosaženo.
Kde je to vhodné, stanoví úkoly a časové plány.
Cíle a úkoly by měly být splněny před skončením programu, není-li stanoveno jinak.
3. Program zahrnuje období 10 let ode dne 22. července 2002.
Příslušné podněty v různých politických oblastech s cílem naplnit programové cíle sestávají ze škály opatření, která zahrnují právní předpisy a strategické přístupy stanovené v článku 3.
Tyto iniciativy by měly být představeny postupně a nejpozději do čtyř let od přijetí tohoto rozhodnutí.
4. Cíle odpovídají klíčovým prioritám v oblasti životního prostředí, které musí Společenství řešit v těchto oblastech:
- změna klimatu,
- příroda a biologická rozmanitost,
- životní prostředí a lidské zdraví a kvalita života,
- přírodní zdroje a odpady.
Článek 2
Zásady a obecné cíle
1. Program tvoří rámec environmentální politiky Společenství během trvání programu s cílem zajistit vysoký stupeň ochrany, přičemž zohledňuje zásadu subsidiarity a odlišnosti situací v různých regionech Společenství, a dosáhnout přerušení vazby mezi environmentálními tlaky a hospodářským růstem.
Je založen zejména na zásadě "znečišťovatel platí", na zásadě předběžné opatrnosti a preventivní akce a na zásadě nápravy znečištění u zdroje.
Program tvoří základ pro rozměr ochrany životního prostředí v rámci Evropské strategie udržitelného rozvoje a přispívá k integrace environmentálních otázek do všech politik Společenství, mezi jiným stanovením environmentálních priorit pro strategii.
2. Cíle programu jsou:
- zdůraznit změnu klimatu jako výjimečnou výzvu v příštích 10 letech a dále a přispět k dlouhodobému cíli stabilizovat koncentrace skleníkových plynů v atmosféře na úrovni zabraňující nebezpečnému antropogennímu narušení klimatického systému.
Dlouhodobým cílem programu tedy je maximální zvýšení globální teploty o 2 °C nad hodnoty z předindustriálního období a udržet koncentrace CO2 pod 550 ppm.
Z dlouhodobého hlediska si tento cíl pravděpodobně vyžádá globální snížení emisí skleníkových plynů o 70 % ve srovnání s rokem 1990, jak určil Mezivládní panel pro klimatické změny (IPCC),
- ochrana, zachování, obnovení a rozvoj fungování přírodních systémů, přírodních stanovišť, planě rostoucích rostlin a volně žijících živočichů za účelem zastavit rozšiřování pouští a ztrátu biologické rozmanitosti, včetně rozmanitosti genetických zdrojů, a to jak v rámci Evropské unie, tak v globálním měřítku,
- přispět k vysoké úrovni kvality života a sociálního blahobytu občanů zajištěním životního prostředí, ve kterém stupeň znečištění nemá škodlivé účinky na zdraví člověka a na životní prostředí, a podporou udržitelného rozvoje měst,
- efektivnější využívání zdrojů a lepší nakládání se zdroji a s odpady, které přinese udržitelnější výrobní a spotřební vzorce, a tím přeruší vazby mezi využíváním zdrojů a tvorbou odpadu od míry hospodářského růstu, za účelem zajistit, aby spotřeba obnovitelných a neobnovitelných zdrojů nepřesáhovala míru únosnosti životního prostředí.
3. Program zajistí, aby k naplnění environmentálních cílů, které mají být zaměřeny především na dosažení výsledků v oblasti ochrany životního prostředí, byly využity nejefektivnější a nejvhodnější dostupné prostředky podle zásad stanovených v odstavci 1 a podle strategických přístupů stanovených v článku 3.
Je třeba se plně soustředit na zajištění toho, aby při tvorbě environmentálních politik Společenství byl využíván integrovaný přístup a veškeré dostupné možnosti a nástroje, přičemž se zohlední regionální a místní rozdíly, jakož i ekologicky citlivé oblasti, s důrazem na:
- rozvoj evropských podnětů ke zvýšení uvědomění občanů a místních orgánů,
- obsáhlý dialog se zúčastněnými, zvýšení environmentálního uvědomění veřejnosti a účasti veřejnosti v této oblasti,
- analýzu přínosů a nákladů, při zohlednění potřeby mezinárodního sdílení environmentálních nákladů,
- nejlepší dostupné vědecké důkazy a další zlepšování vědeckých poznatků pomocí výzkumu a technologického rozvoje,
- údaje a informace o stavu a směrech vývoje životního prostředí.
4. Program podporuje plnou integraci požadavků na ochranu životního prostředí do všech politik a činností Společenství tím, že stanoví environmentální cíle a, kde je to vhodné, úkoly a časové plány, které mají být v příslušných oblastech politiky zohledněny.
Dále by ve prospěch ochrany životního prostředí navrhovaná a přijatá opatření měla být v souladu s cíli hospodářské a sociální oblasti udržitelného rozvoje a naopak.
5. Program podporuje přijetí politik a přístupů, které přispívají k dosažení udržitelného rozvoje v zemích kandidujících na přijetí (dále jen "kandidátské země") a které jsou založeny na předávání a uplatňování zkušeností.
Proces rozšíření by měl udržovat a chránit přírodní bohatství kandidátských zemí, jako například bohatství biologické rozmanitosti, a měl by zachovat a posílit udržitelné výrobní a spotřební vzorce, vzorce využití území a systém přepravy šetrný k životnímu prostředí pomocí:
- integrace požadavků na ochranu životního prostředí do programů Společenství včetně těch, které se týkají rozvoje infrastruktury,
- podpory přemístění čistých technologií do kandidátských zemí,
- obsáhlého dialogu a výměny zkušeností s národními a místními správními orgány v kandidátských zemích, týkajících se udržitelného rozvoje a zachování přírodního bohatství těchto zemí,
- spolupráce s občanskou společností, nevládními organizacemi pro ochranu životního prostředí a s podniky v kandidátských zemích s cílem napomoci zvýšení občanské uvědomělosti a účasti v této oblasti,
- podpory mezinárodních finančních institucí a soukromého odvětví při zavádění a respektování poznatků v oblasti ochrany životního prostředí v kandidátských zemích a k přikládání náležité pozornosti integrace problematiky životního prostředí do činností hospodářského odvětví.
6. Program podporuje:
- pozitivní a konstruktivní roli Evropské unie jako vedoucího partnera v ochraně životního prostředí v globálním měřítku a ve snaze o dosažení udržitelného rozvoje,
- rozvoj globálního partnerství pro životní prostředí a udržitelný rozvoj,
- integrace problematiky životního prostředí a environmentálních cílů do všech aspektů vnějších vztahů Společenství.
Článek 3
Strategické přístupy k naplnění environmentálních cílů
Cíle stanovené v tomto programu jsou dosahovány, mezi jiným, těmito prostředky:
1. Rozvoj nových právních předpisů Společenství a změny stávajících právních předpisů, kde je to vhodné;
2. Podpora efektivnějšího provádění a prosazování právních předpisů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí, aniž je dotčeno právo Komise zahájit řízení ve věci porušení.
To vyžaduje:
- zvýšená opatření ke zlepšení respektování předpisů Společenství o ochraně životního prostředí a sankce za jejich porušení,
- podporu zlepšených norem pro povolování, kontrolu, sledování a vymáhání v členských státech,
- systematičtější přezkum uplatňování právních předpisů v oblasti životního prostředí v členských státech,
- zlepšení výměny informací týkajících se nejlepších uplatňovaných praktik včetně využití Evropské sítě pro zavádění a provádění environmentálních právních předpisů (síť IMPEL) v rámci jejích pravomocí;
3. Další úsilí o integraci požadavků na ochranu životního prostředí do přípravy, definování a provádění politik a činností Společenství v různých oblastech politiky.
Je nutné vyvíjet další úsilí v různých odvětvích včetně zohlednění specifických environmentálních cílů, úkolů, časových plánů a ukazatelů pro tato odvětví.
To vyžaduje:
- zajistit, aby strategie Rady na integraci do různých politik, byla převedena v účinná opatření a přispívala k provádění environmentálních cílů a dosažení cílů tohoto programu,
- před přijetím opatření v hospodářské a sociální oblasti zvážit, zda přispívají k cílům, úkolům a časovému rámci programu a zda jim odpovídají,
- stanovit vhodné pravidelné vnitřní mechanismy v institucích Společenství, při plném zohlednění nutnosti podpory průhlednosti a přístupu k informacím, které zajistí plný odraz problematiky životního prostředí v politických podnětech Komise, včetně odpovídajících rozhodnutí a návrhů právních předpisů,
- pravidelné monitorování procesu integrace do jednotlivých odvětví pomocí příslušných ukazatelů vypracovaných, kde je to možné, na základě společné metodologie pro každé odvětví, a předkládání zpráv o tomto procesu,
- další integrace environmentálních kritérií do programů financování Společenstvím, aniž jsou dotčena stávající kritéria,
- plné a účinné využití a zavádění posuzování vlivů na životní prostředí a posuzování environmentální strategie,
- zohlednění cílů tohoto programu v budoucích přezkumech finančního výhledu pro finanční nástroje Společenství;
4. Podpora udržitelných výrobních a spotřebních vzorců pomocí účinného uplatňování zásad stanovených v článku 2, s cílem mezinárodně sdílet jak negativní, tak pozitivní vlivy na životní prostředí pomocí využití různých nástrojů, včetně nástrojů hospodářských a tržních.
To vyžaduje mezi jiným:
- podporu reformy dotací, které mají významný negativní vliv na životní prostředí a nejsou slučitelné s udržitelným rozvojem, mimo jiné zřízením seznamu kritérií, pomocí přezkumu v polovině období, který umožní registraci takových dotací s negativním vlivem na životní prostředí s cílem postupně tyto dotace zrušit,
- analýzu environmentální účinnosti obchodovatelných environmentálních povolení jako generického nástroje a práv k jejich vystavování na životní prostředí s ohledem na propagování a zavádění jejich použití, kde je to možné,
- propagovat a podněcovat využití fiskálních opatření, jako například daní a podpůrných environmentálních opatření, na vhodné národní úrovni nebo na úrovni Společenství,
- propagovat integraci požadavků na ochranu životního prostředí při normalizační činnosti;
5. Zlepšení spolupráce a partnerství s podniky a jejich zastupujícími orgány a zapojení sociálních partnerů, spotřebitelů a jejich organizací, kde je to vhodné, s ohledem na zlepšení úspěchů v oblasti ochrany životního prostředí dosažených podniky a s cílem zaměřit se na udržitelné výrobní vzorce.
To vyžaduje:
- podporu přístup integrované výrobkové politiky v celém programu, která podpoří přihlížení k požadavkům na ochranu životního prostředí během celého životního cyklu výrobků, a podporu většího rozšíření používání výrobních procesů a výrobků šetrných k životnímu prostředí,
- podpora širšího využití systému Společenství řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS) [5] a rozvoj podnětů pro společnost je zveřejnění přísných a nezávislých ověřených zpráv o stavu, opatřeních a účinnosti kroků uskutečněných v oblasti ochrany životního prostředí nebo v oblasti udržitelného rozvoje,
- zřídit pomocný program, který se zaměří na pomoc podnikům vyhovět stanoveným požadavkům a který poskytne zvláštní pomoc malým a středním podnikům,
- stimulovat zavedení systému odměn pro podniky dosahující úspěchů v oblasti ochrany životního prostředí,
- stimulovat inovaci výrobků s cílem uvádět na trh výrobky šetrné k životnímu prostředí také pomocí lepšího šíření výsledků programu LIFE [6],
- podnítit přijímání dobrovolných závazků nebo dohod zaměřených na dosažení jasných environmentálních cílů, včetně stanovení postupů v případě jejich nesplnění;
6. Zajistit, aby jednotliví spotřebitelé, podniky a veřejné orgány v rolích kupců byli lépe informováni o dopadu výrobních procesů a výrobků na životní prostředí s cílem dosáhnout udržitelných spotřebních vzorců.
To vyžaduje:
- podporu užívání ekoznaček a dalších forem informací a označování týkajících se ochrany životního prostředí, které umožní spotřebitelům porovnat dopady výrobků stejného druhu v oblasti ochrany životního prostředí,
- podpora používání vlastního prohlášení výrobců o vzniklých environmentálních dopadech a předcházení klamným informacím,
- propagovat při zadávání veřejných zakázek environmentální politiku, která umožňuje zohlednit charakteristiku životního prostředí a možnou integraci problematiky životního cyklu z hlediska životního prostředí, včetně výrobní fáze, při postupech zadávání veřejných zakázek, přičemž jsou respektována pravidla Společenství pro hospodářskou soutěž a vnitřní trh, a obecné pokyny pro tuto politiku jsou založeny na nejlepších praktikách uplatňovaných v této oblasti, a zahájení procesu přezkoumání ekologických kritérií politiky zadávání veřejných zakázek v institucích Společenství;
7. Podpora integrace problematiky životního prostředí do finančního odvětví.
To vyžaduje:
- zvážení dobrovolných kroků ve spolupráci s finančním odvětvím, což zahrnuje vytvoření obecných pokynů pro integraci údajů týkajících se environmentálních nákladů v ročních finančních zprávách společností a výměnu informací mezi členskými státy o nejlepších praktikách uplatňovaných ve finanční politice,
- vyzvat Evropskou investiční banku, aby posílila integraci environmentálních cílů a zohlednění problematiky životního prostředí do svých úvěrových činností, především s ohledem na podpoření udržitelného rozvoje v kandidátských zemích,
- propagovat integraci environmentálních cílů a zohlednění problematiky životního prostředí do činností dalších finančních institucí, například Evropské banky pro obnovu a rozvoj;
8. Vytvoření systému odpovědnosti Společenství, což vyžaduje mezi jiným:
- legislativu týkající se odpovědnosti za škody na životním prostředí;
9. Zlepšení spolupráce a partnerských vztahů se spotřebitelskými organizacemi a nevládními organizacemi, podporou lepšího pochopení problematiky životního prostředí evropskými občany a účasti při řešení této problematiky, což vyžaduje:
- zajistit přístup k informacím, účasti a právu urychlenou ratifikací Aarhuské úmluvy [7] Společenstvím a členskými státy,
- podpořit snazší přístup občanů k informacím o stavu životního prostředí a jeho vývoji v souvislosti s vývojovými směry v hospodářské, sociální a zdravotní oblasti,
- všeobecné zvýšení environmentálního uvědomění,
- vypracovat všeobecná pravidla a principy pro dobré řízení oblasti životního prostředí v rámci procesu dialogů;
10. Napomáhání a podpora účinného a udržitelného využívání a nakládání s půdou a moři s ohledem na problematiku životního prostředí.
To vyžaduje, při plném respektování zásady subsidiarity, tyto kroky:
- podpora užívání nejlepší praxe s ohledem na udržitelné územní plánování, které zohledňuje specifické regionální okolnosti a klade důraz zejména na Integrovaný program řízení pobřežních zón,
- podpora užívání nejlepší praxe a sítě podporující výměnu zkušeností při dosahování udržitelného rozvoje zejména v městských oblastech, mořských, pobřežních a horských oblastech, mokřadových oblastech a v dalších citlivých přírodních oblastech,
- posílení využívání agro-environmentálních opatření, zahrnout do nich větší počet zdrojů a rozšířit jejich pole působnosti v rámci společné zemědělské politiky,
- podpora členských států, aby zvážily užití regionálního plánování jako nástroje, který zajistí občanům zlepšení ochrany životního prostředí, a podpořit výměnu zkušeností při dosahování udržitelného rozvoje na regionální úrovni zejména v městských oblastech a v hustě osídlených oblastech.
Článek 4
Tematické strategie
1. Činnosti podle článků 5 až 8 zahrnují rozvoj tematických strategií a posouzení stávajících strategií s ohledem na přednostní problémy v oblasti ochrany životního prostředí, které vyžadují globální přístup.
Tyto strategie mají zahrnovat určení návrhů, které jsou nezbytné k dosažení cílů stanovených v programu, a předvídaných postupů k jejich přijetí.
Tyto strategie jsou předloženy Evropskému parlamentu a Radě a, kde je to vhodné, mají formu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, které je přijato v souladu v postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy.
Návrhy právních předpisů, podléhající právnímu základu návrhů, které vzejdou z těchto strategií, se přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy.
2. Tematické strategie mohou obsahovat přístupy stanovené v článku 3 a v článku 9 a odpovídající jakostní i množstevní environmentální cíle a časové plány, podle kterých mohou být předpokládaná opatření měřena a hodnocena.
3. Tematické strategie mají být vytvářeny a prováděny po poradách se zúčastněnými stranami, například nevládními organizacemi, podniky, dalšími sociálními partnery a veřejnými správními orgány, přičemž by měla být v rámci tohoto postupu zajištěna, kde je to vhodné, porada s kandidátskými zeměmi.
4. Tematické strategie mají být předkládány Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 3 let od přijetí tohoto programu.
Zpráva z poloviny období, ve které Komise zhodnotí pokrok dosažený při zavádění programu, bude obsahovat přezkoumání tematických strategií.
5. Komise podává každoročně Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokrocích dosažených při rozvoji a provádění strategií a o jejich účinnosti.
Článek 5
Cíle a prioritní oblasti činnosti pro řešení problému změny klimatu
1. Cíle stanovené v článku 2 mají být naplněny sledováním těchto cílů:
- ratifikace Kjótského protokolu k rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu a dosažení jeho vstupu v platnost do roku 2002, a naplnění závazku přijatého v Kjótu o snížení emisí do let 2008 až 2012 o 8 % v porovnání k hodnotám z roku 1990 pro Evropské společenství jako celek, v souladu se závazky jednotlivých členských států o snížení emisí stanovených v závěrech Rady ze dne 16. a 17. června 1998,
- do roku 2005 uskutečnit viditelný pokrok v naplňování závazků přijatých podle Kjótského protokolu,
- vybudovat důvěryhodnou pozici Společenství, ze které může obhájit mezinárodní dohodu o přísnějších cílech ke snížení emisí pro druhé období přijímání závazků, které je stanoveno v Kjótském protokolu.
Tato dohoda by měla směřovat k výraznému omezení emisí, přičemž se plně přihlíží mezi jiným k výsledkům třetí hodnotící zprávy IPCC a bere se v úvahu nutnost směřovat ke globálně vyrovnané distribuci emisí skleníkových plynů.
2. Tyto cíle jsou naplňovány mimo jiné pomocí těchto prioritních činností:
i) provádění mezinárodních závazků týkajících se klimatu, včetně Kjótského protokolu, pomocí:
a) zhodnocení výsledků Evropského programu pro změnu klimatu a na jeho základě přijetím účinných společných a koordinovaných politických linií a opatření, kde je to vhodné, pro různá odvětví, které budou doplňovat vnitrostátní opatření členských států;
b) směřování k vytvoření rámce Společenství pro rozvoj efektivního obchodování s emisemi CO2 s možností jeho rozšíření na další skleníkové plyny;
c) zlepšení monitorování skleníkových plynů a pokroků v naplňování závazků členských států přijatých podle vnitřní dohody o podílu na škodách;
ii) snížení emisí skleníkových plynů v energetickém odvětví:
a) co nejrychlejším vypracováním přehledu a následným přezkoumáním dotací, které maří účinné a udržitelné využívání energie, s cílem postupně takové dotace zrušit;
b) podpořením přechodu k obnovitelným palivům a fosilním palivům s nižším obsahem uhlíku pro výrobu elektrické energie;
c) podpořením využití obnovitelných energetických zdrojů i pomocí podpůrných opatření, i na místní úrovni, s ohledem na naplnění orientačního cíle 12 % z celkového využití energie do roku 2010;
d) zavedením podpůrných opatření ke zvýšení kombinované výroby tepla a elektřiny a prováděním opatření, jejichž cílem je zdvojnásobení celkového podílu kombinované výroby tepla a elektřiny ve Společenství jako celku na 18 % z celkové hrubé produkce elektřiny;
e) předcházením vzniku emisí metanu, které pocházejí z výroby a z distribuce energie, a jejich snížením;
f) podporováním energetické účinnosti;
iii) snížení emisí skleníkových plynů v dopravním odvětví:
a) určením a přijetím specifických opatření vedoucích ke snížení emisí skleníkových plynů vznikajících vlivem letecké dopravy, jestliže o takovém opatření Mezinárodní organizace pro civilní letectví nerozhodne do roku 2002;
b) určením a přijetím specifických opatření vedoucích ke snížení emisí skleníkových plynů vznikajících vlivem námořní dopravy, jestliže o takovém opatření Mezinárodní námořní organizace nerozhodne do roku 2003;
c) podporou přesunu k efektivnějším a čistším formám dopravy a zároveň k lepší organizaci a logistice dopravy;
d) vyzváním Komise, v souvislosti s cílem Evropského společenství snížit emise skleníkových plynů o 8 %, k předložení do konce roku 2002 sdělení o množstevních environmentálních cílech pro udržitelný přepravní systém;
e) určením a přijetím dalších specifických opatření, společně s příslušnými právními předpisy, vedoucích ke snížení emisí skleníkových plynů vznikajících vlivem motorových vozidel včetně N2O;
f) podporou rozvoje a využití alternativních paliv a vozidel s nízkou spotřebou paliv za účelem podstatného a postupného zvyšování jejich podílu;
g) podporou opatření, která zohlední plné environmentální náklady v ceně přepravy;
h) oddělením propojení mezi hospodářským růstem a požadavky kladenými na přepravu s cílem snížit environmentální dopad;
iv) snížení emisí skleníkových plynů v průmyslové výrobě:
a) podporou zavádění ekologicky efektivních metod a technik do průmyslové výroby;
b) rozvojem prostředků, které napomohou malým a středním podnikům přizpůsobit, inovovat a zlepšit jejich výkonnost;
c) podporou rozvoje alternativ, které jsou s ohledem na životní prostředí zdravější a jsou technicky proveditelné, včetně ustanovení opatření Společenství, a, kde je to vhodné a proveditelné, postupným zastavením výroby a snížením používání průmyslových fluorovaných plynů HFC (hydrofluoruhlovodíky), PFC (perfluoruhlovodíky) a SF6 (fluorid sírový), s cílem snížit emise těchto plynů;
v) snížení emisí skleníkových plynů v dalších odvětvích:
a) podporou energetické hospodárnosti, zejména pro vytápění, klimatizování a rozvod teplé užitkové vody, ve stavebních návrzích;
b) zohledněním nutnosti snížit emise skleníkových plynů, zároveň s dalším zohledněním problematiky životního prostředí, ve společné zemědělské politice a ve strategii Společenství pro nakládání s odpady;
vi) využití další vhodných nástrojů, jakými je například:
a) podpora využití fiskálních opatření, včetně vhodného rámce Společenství pro energetickou daň ve vhodném čase, s ohledem na podpoření přechodu k hospodárnějšímu využití energie, k čistším formám energie a přepravy a na podpoření technologické inovace;
b) podpora uzavírání environmentálních dohod o snížení emisí skleníkových plynů s průmyslovým odvětvím;
c) zajistit, aby se změna klimatu stala hlavním tématem politických linií Společenství pro výzkum a technologický rozvoj a pro národní programy výzkumu.
3. Vedle opatření vedoucích ke zmírnění změny klimatu by mělo Společenství připravit opatření zaměřená na přizpůsobení důsledkům změny klimatu pomocí:
- přezkum politik Společenství, zejména těch, které se vztahují ke změně klimatu, aby bylo toto nezbytné přizpůsobení přiměřeně zohledněno v investičních rozhodnutích,
- podpora vytvoření regionálních modelů a posudků klimatu jak k přípravě regionální opatření k přizpůsobení, týkající se například správy vodních zdrojů, zachování biologické rozmanitosti, zastavení vzniku pouští a povodní, tak i podpora zvýšení environmentálního uvědomění občanů a podniků.
4. Musí být zajištěno zohlednění problematiky změny klimatu v rámci rozšíření Společenství.
To mezi jiným vyžaduje tyto akce vůči kandidátským zemím:
- podporovat vybudování struktur pro provádění domácích opatření za využití mechanismů z Kjóta a pro zlepšení monitorování emisí a pro zlepšení podávání zpráv o emisích,
- podněcovat vytvoření více udržitelného přepravního a energetického odvětví,
- zajistit další posílení spolupráce s kandidátskými zeměmi v problematice změny klimatu.
5. Boj proti změně klimatu vytvoří nedílnou součást politiky vnějších vztahů Evropské unie a představuje jednu z priorit v politice udržitelného rozvoje.
To vyžaduje soustředěné a koordinované úsilí ze strany Společenství a jeho členských států zaměřené na:
- vybudování nezbytných struktur pomáhajících rozvojovým zemím a zemím s přechodnou ekonomikou, například pomocí podporování projektů v souvislosti s mechanismem pro čistý rozvoj stanoveným v Kjótském protokolu a pomocí společného provádění,
- odpověď na určené potřeby přepravy a technologií,
- pomoc při zvládání přizpůsobení změnám klimatu v daných zemích.
Článek 6
Cíle a prioritní oblasti činnosti pro ochranu přírody a biologické rozmanitosti
1. Cíle stanovené v článku 2 mají být naplněny sledováním těchto cílů:
- zastavení poklesu biologické rozmanitosti, čehož má být dosaženo do roku 2010, včetně předcházení a zmírnění vlivu invazivních cizích druhů a genotypů,
- ochrana a vhodná obnova přírody a biologické rozmanitosti před vlivem škodlivých znečišťujících emisí,
- zachování, vhodná obnova a udržitelné využívání mořského prostředí, pobřežních a mokřadních oblastí,
- zachování a vhodná obnova přírodních oblastí významné estetické hodnoty, včetně oblastí kultivovaných a citlivých,
- zachování druhů a stanovišť se zvláštním důrazem na předcházení roztříštění stanovišť,
- podpora udržitelného využívání půdy se zvláštním důrazem na předcházení vzniku půdní eroze, znehodnocování půdy, její kontaminace a vznikání pouští.
2. Tyto cíle jsou naplňovány pomocí těchto prioritních činností, při zohlednění zásady subsidiarity, na základě stávajících globálních a regionálních úmluv a strategií a plného provádění příslušných právních předpisů Společenství.
Ekosystémový přístup, tak jak byl přijat v Úmluvě o biologické rozmanitosti [8], je uplatňován, kdykoli je to vhodné: a) v oblasti biologické rozmanitosti:
- zajištění provádění a napomáhání monitorování a hodnocení strategie Společenství pro biologickou rozmanitost a příslušných plánů činnosti, také pomocí programu shromažďování údajů a informací, stanovení příslušných ukazatelů a podporování využívání nejlepších dostupných technik a nejlepší ekologické praxe,
- podpora výzkumu biologické rozmanitosti, genetických zdrojů, ekosystémů a lidské činnosti,
- vývoj opatření k posílení udržitelného využívání, udržitelné výroby a udržitelných investic ve vztahu k biologické rozmanitosti,
- podpora soustavného hodnocení, dalšího výzkumu a spolupráce v oblasti problematiky ohrožených druhů,
- podpora, na globální úrovni, rovného podílu na prospěchu plynoucím z využití genetických zdrojů k provedení článku 15 Úmluvy o biologické rozmanitosti o přístupu ke genetickým zdrojům pocházejícím z třetích zemí,
- vývoj opatření zaměřených na předcházení a kontrolu invazivních cizích druhů, včetně cizích genotypů,
- zřízení sítě Natura 2000 a zavedení nezbytných technických a finančních nástrojů a opatření nutných k jejímu plnému provádění a k ochraně druhů chráněných podle směrnic pro stanoviště a ptáky, které nespadají do oblastí sítě Natura 2000,
- podpora rozšíření sítě Natura 2000 do kandidátských zemí;
b) v oblasti živelních pohrom a katastrof:
- podpora koordinace na úrovni Společenství činností členských států v souvislosti s přírodními neštěstími a katastrofami, například pomocí vytvoření sítě pro výměnu zkušeností při uplatňování praxe a nástrojů pro jejich předcházení,
- vývoj dalších opatření napomáhajících předcházení rizikům vážných havárií, zejména s důrazem na rizika spojená s produktovody, dobýváním nerostných surovin, námořní přepravou nebezpečných látek, jakož i vývoj opatření v souvislosti s odpadem vznikajícím při dobývání nerostných surovin;
c) stanovení tematické strategie pro ochranu půdy, zaměřené mezi jiným na předcházení vzniku znečištění, eroze a pouští, postupnému znehodnocování půdy, zabrání půdy a hydrogeologickým rizikům s přihlédnutím k regionální rozmanitosti včetně zvláštností horských a suchých oblastí;
d) podpora udržitelného řízení těžebního průmyslu s cílem snížit jeho dopad na životní prostředí;
e) podpora integrace cíle zachování a obnovení krajin s estetickým významem do dalších politik včetně turismu, s ohledem na odpovídající mezinárodní nástroje;
f) podpora integrace zohlednění problematiky biologické rozmanitosti do zemědělských politických linií a podpora udržitelného venkovského rozvoje a multifunkčního a udržitelného zemědělství pomocí:
- podpora plného využívání stávajících možností společné zemědělské politiky a dalších politických opatření,
- podpora zemědělství šetrnějšího k životnímu prostředí, včetně vhodného zavádění extenzivních výrobních metod, podpora integrovaných zemědělských praktik, ekologického zemědělství a zemědělské biologické rozmanitosti při budoucím přehodnocení společné zemědělské politiky, s ohledem na nutnost vyváženého přístupu k multifunkční úloze venkovských společenství;
g) podpora udržitelného využívání moří a zachování mořských ekosystémů, včetně mořského dna, oblastí ústí řek a pobřežních oblastí, se zvláštním důrazem kladeným na místa s vysokým významem biologické rozmanitosti, pomocí:
- podpora větší integrace problematiky životního prostředí do společné rybářské politiky s využitím možnosti pro přezkum v roce 2002,
- tematické strategie pro ochranu a zachování mořského prostředí, která mezi jiným zohlední podmínky a povinnosti pro provádění úmluv týkajících se moří, a nutného snížení emisí pocházejících z mořské přepravy a dalších činností prováděných na moři nebo na souši, a jejich dopadů na životní prostředí,
- podpora integrovaného řízení pobřežních zón z hlediska ochrany životního prostředí,
- další podpora ochrany mořských oblastí zejména pomocí sítě Natura 2000, jakož i pomocí dalších proveditelných prostředků Společenství;
h) provádění a další rozvoj strategií a opatření týkajících se lesů v souladu se strategií Evropské unie pro lesní hospodářství, s ohledem na zásadu subsidiarity a důraz na biologickou rozmanitost, při začlenění těchto bodů:
- zlepšení stávajících opatření Společenství na ochranu lesů a provádění udržitelného řízení lesů z hlediska ochrany životního prostředí mezi jiným pomocí národních programů pro lesní hospodářství ve spojení s plány pro rozvoj venkova, se zvýšeným důrazem na monitorování rozmanitých úloh lesů v souladu s doporučeními přijatými na Ministerské konferenci o ochraně lesů v Evropě a na Fóru Organizace spojených národů o lesích a v Úmluvě o biologické rozmanitosti a na dalších fórech,
- podpora účinné koordinace mezi všemi odvětvími politiky, které se týkají lesního hospodářství, včetně soukromého odvětví, jakož i koordinace mezi všemi zúčastněnými stranami zapojenými do problematiky lesního hospodářství,
- podpora zvýšení podílu dřeva vyráběného v rámci udržitelného vzorce výroby na trhu, mezi jiným pomocí podpory pro udělování oprávnění pro udržitelné řízení lesního hospodářství z hlediska ochrany životního prostředí a podpora označování produktů takového lesního hospodářství,
- neustálá aktivní účast Společenství a členských států při provádění globálních a regionálních usnesení a při rozhovorech a jednáních týkajících se problematiky lesního hospodářství,
- přezkum možností pro použití aktivních opatření k zabránění obchodu s nelegálně vytěženým dřevem a k boji s takovým obchodem,
- podpora zohlednění vlivů změny klimatu na lesní hospodářství;
i) v oblasti geneticky modifikovaných organismů:
- vypracování ustanovení a metod pro posouzení rizik plynoucích z geneticky modifikovaných organismů, pro detekci geneticky modifikovaných organismů, pro jejich označení a pro možnost zpětného vysledování geneticky modifikovaných organismů, za účelem umožnit účinné monitorování a kontrolování jejich vlivu na zdraví a na životní prostředí,
- snaha o urychlenou ratifikaci a provádění Kartagenského protokolu o biologické bezpečnosti a podpora vytvoření nezbytných regulativních rámců ve třetích zemích pomocí technické a finanční pomoci.
Článek 7
Cíle a prioritní oblasti činnosti pro životní prostředí, lidské zdraví a kvalitu života
1. Cíle stanovené v článku 2 mají být naplněny sledováním těchto cílů, s ohledem na příslušné normy, obecné pokyny a programy Světové zdravotnické organizace (WHO):
- dosažení lepšího chápání ohrožení životního prostředí a lidského zdraví s cílem podniknout opatření k předcházení a ke zmírnění této hrozby,
- přispění k lepší kvalitě života pomocí integrovaného přístupu, který je zaměřený na městské oblasti,
- dosažení během jedné generace (2020) toho, aby chemikálie byly vyráběny a používány způsobem, který nemá výrazně negativní dopady na lidské zdraví a na životní prostředí, a pochopit nutnost překonat nedostatečné znalosti týkající se vlastností, využití a zneškodňování chemikálií, jakož i následků exponování chemikáliím,
- nebezpečné chemikálie by měly být nahrazeny bezpečnějšími chemikáliemi nebo bezpečnějšími alternativními technologiemi, při kterých se chemikálií nevyužívá, s cílem snížení rizik pro zdraví člověka a pro životní prostředí,
- snížení dopadu vlivu pesticidů na lidské zdraví a na životní prostředí, na všeobecnější úrovni dosažení udržitelnějšího využívání pesticidů a výrazné celkové snížení využívání pesticidů a z toho plynoucích rizik způsobem, který dovolí nutnou ochranu úrody.
Používané pesticidy, které jsou perzistentní, bioakumulativní, toxické nebo mají další zneklidňující vlastnosti, by měly, kde je to možné, být nahrazeny pesticidy méně nebezpečnými,
- dosažení úrovně jakosti spodní a povrchové vody, která nepředstavuje rizika pro lidské zdraví a pro životní prostředí, ani na ně nemá vážný dopad, a zajištění udržitelných hodnot čerpání z vodních zdrojů pro dlouhodobé období,
- dosažení úrovně jakosti vzduchu, která nepředstavuje rizika pro lidské zdraví a pro životní prostředí, ani na ně nemá výrazně negativní dopad,
- podstatné snížení počtu osob pravidelně exponovaných dlouhodobě průměrným hladinám hluku, pocházejících zejména z dopravy, které mají podle vědeckých studií škodlivý vliv na lidské zdraví, a příprava dalšího kroku při práci na směrnici o hluku.
2. Tyto cíle jsou naplňovány pomocí těchto prioritních činností:
a) posílením výzkumných programů a vědeckých expertíz Společenství, a podporou mezinárodní koordinace národních výzkumných programů kvůli dosažení cílů v oblasti lidského zdraví a životního prostředí, zejména:
- určením a doporučením prioritních oblastí pro výzkum a pro zavedení opatření, mezi jinými především oblasti týkající se možných vlivů zdrojů elektromagnetického znečištění na lidské zdraví, a také věnováním pozornosti zejména vývoji a legalizaci metod alternativních k testování na zvířatech, zejména pokud jde o bezpečnost chemických složek,
- definováním a vývojem ukazatelů lidského zdraví a životního prostředí,
- opětovným přezkoumáním, vývojem a aktualizací stávajících zdravotních norem a mezních hodnot, zejména se zohledněním vlivu na potenciálně zranitelné skupiny, jakými jsou například děti nebo staří lidé, a vzájemného působení a synergického vlivu různých znečišťujících látek,
- přezkoumáním vývojových tendencí a zavedením mechanismu rychlého varování pro nové nebo vznikající problémy;
b) v oblasti chemikálií:
- uvalením zodpovědnosti na výrobce, dovozce a uživatele za šíření vědomostí o všech chemikáliích (povinnost péče) a posouzením rizik plynoucích z jejich užívání, i ve výrobcích, a z jejich opětovného použití a zneškodňování,
- vyvinutím soudržného systému, založeného na vícevrstevném přístupu, s vyloučením chemických látek používaných ve velmi malých množstvích, který slouží k testování, posuzování rizik a řízení rizik nových a stávajících látek a který využívá testovacích postupů snižujících nutnost testování na zvířatech a rozvíjejících alternativní testovací metody,
- zajištěním, že znepokojující chemické látky podléhají urychleným postupům řízení rizik a že vysoce znepokojující chemické látky, zejména látky karcinogenní, mutagenní nebo toxické pro reprodukci a látky s vlastnostmi perzistentních organických znečišťujících látek (POP), se používají pouze v oprávněných a definovaných případech a jejich použití musí podléhat předchozímu schválení,
- zajištěním, že výsledky posuzování rizik plynoucích z chemikálií jsou plně zohledněny ve všech oblastech právních předpisů Společenství o chemikáliích a zabráněním duplicity práce,
- poskytnutím kritérií, která umožní integrovat mezi látky vysoce znepokojující látky perzistentní, bioakumulativní a toxické a látky vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní a látky, které předpokládají přídavek známých endokrinních narušitelů poté, co se stanoví dohodnuté testovací metody a kritéria,
- zajištěním, že jsou hlavní opatření nezbytná k dosažení určených cílů, vyvíjena tak rychle, aby mohla vstoupit v platnost před přezkumem v polovině období,
- zajištěním přístupu veřejnosti k neutajovaným informacím registru Společenství pro chemikálie (registr REACH);
c) v oblasti pesticidů:
- plným prováděním uplatnitelných právních rámců [9] a přezkoumáním jejich účinnosti a jejich pozměněním tak, aby zajišťovaly vysoký stupeň ochrany.
Tato kontrola může ve vhodných případech zahrnovat využití porovnávacích posuzování a vyvinutí postupů povolujících uvedení na trh,
- tematickou strategií pro udržitelné využívání pesticidů, která je zaměřena na:
i) minimalizaci nebezpečí a rizik, která představuje využívání pesticidů pro lidské zdraví a pro životní prostředí;
ii) zlepšené kontroly využívání a distribuce pesticidů;
iii) snížení úrovní zdraví škodlivých aktivních látek, zejména pomocí nahrazování nejvíce nebezpečných látek bezpečnějšími alternativami, včetně nechemických;
iv) podpora využívání technik pěstování s nízkými vstupy a bez použití pesticidů, mezi jiným zvýšením uvědomělosti uživatelů, podporou používání předpisů pro dobré postupy a podporou zvážení možného použití finančních nástrojů;
v) průhledný systém ohlašování a monitorování pokroků, dosažených v naplňování cílů této strategie a zavedení vhodných ukazatelů;
d) v oblasti chemikálií a pesticidů:
- směřováním k urychlené ratifikaci Rotterdamské úmluvy o předchozím souhlasu, založeném na informacích pro určité nebezpečné chemikálie a pesticidy, které jsou předmětem mezinárodního obchodu, a Stockholmské úmluvy o perzistentních organických znečišťujících látkách (POP),
- změnou nařízení Rady (EHS) č. 2455/92 ze dne 23. července 1992 o vývozu a dovozu určitých nebezpečných chemických látek [10] tak, aby bylo přizpůsobeno Rotterdamské úmluvě, aby byly zlepšeny jeho procedurální mechanismy a aby se zlepšil přenos informací do rozvojových zemí,
- podporou zlepšení nakládání s chemikáliemi a pesticidy v rozvojových a kandidátských zemích, a zejména odstranění zásob zastaralých pesticidů mezi jiným podporou projektů zaměřených na toto odstranění,
- přispěním k mezinárodnímu úsilí o vypracování strategického přístupu pro mezinárodní nakládání s chemikáliemi;
e) v oblasti udržitelného využívání vod a dosažení vysoké jakosti vod:
- zajištěním vysokého stupně ochrany povrchových a podzemních vod, zabráněním jejich znečištění a podporováním udržitelného využívání vod,
- směřováním k plnému provádění rámcové směrnice pro vodní hospodářství [11] s cílem dosáhnout uspokojivého ekologického, chemického a množstevního stavu vody a soudržného a udržitelného řízení vodních zdrojů,
- vyvinutím opatření zaměřených na zastavení vypouštění, emisí a ztrát prioritních nebezpečných látek v souladu s ustanoveními rámcové směrnice pro vodní hospodářství,
- zajištěním vysokého stupně ochrany vod ke koupání, zejména přezkoumáním směrnice pro vody ke koupání [12],
- zajištěním integrace konceptů a přístupů stanovených v rámcové směrnici pro vodní hospodářství a dalších směrnic o ochraně vod do dalších politik Společenství;
f) v oblasti jakosti ovzduší by vypracování a provádění opatření stanovených v článku 5 pro přepravní, průmyslové a energetické odvětví mělo být slučitelné se zlepšováním jakosti ovzduší a mělo by k tomuto zlepšování přispívat.
Další předpokládaná opatření jsou:
- zlepšení monitorování a posuzování jakosti ovzduší, včetně usazování znečišťujících látek, a ustanovení o informování veřejnosti, zejména vyvinutí a používání ukazatelů,
- vypracování tematické strategie k posílení soudržné a integrované politiky znečišťování ovzduší s cílem určit priority pro další činnost, přezkoumání a vhodné aktualizování norem pro jakost ovzduší a národních emisních stropů s cílem dosáhnout dlouhodobého cíle nepřesahovat kritické zatížení a kritické hodnoty, a stanovení lepšího systému pro sbírání informací, modelování a předvídání,
- přijetí vhodných opatření týkajících se přízemního ozónu a částic,
- zvážení jakosti vnitřního ovzduší a jeho vlivů na lidské zdraví a navržení vhodných doporučení pro budoucí opatření,
- převzetí vedoucí úlohy při jednáních a při provádění Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozónovou vrstvu,
- převzetí vedoucí úlohy při jednáních o jakosti ovzduší v Evropě a posílení propojení a interakcí s mezinárodním procesem přispívajícím k dosažení čistého ovzduší v Evropě,
- další rozvoj specifických nástrojů Společenství pro snižování emisí pocházejících z příslušných kategorií zdrojů;
g) v oblasti hluku:
- doplněním a dalším zlepšením opatření, včetně vhodných postupů schvalování typů, týkajících se emisí hluku pocházejících ze služeb a výrobků, zejména z motorových vozidel, včetně opatření ke snížení hluku pocházejícího z interakce mezi pneumatikami a povrchem vozovky, které neohrozí bezpečnost provozu na pozemních komunikacích, ze železničních vozidel a ze stacionárních strojů,
- rozvojem a uplatňováním nástrojů zaměřených na vhodné snížení hluku z dopravy, například pomocí snížení nároků kladených na dopravu, přechodů k méně hlučným způsobům dopravy; podporou technických opatření a udržitelného plánování dopravy;
h) v oblasti životního prostředí ve městech:
- určením tematické strategie, která podporuje integrovaný horizontální přístup napříč politikami Společenství a která zlepšuje jakost městského prostředí, s přihlédnutím k pokroku dosaženému při uplatňování stávajícího rámce pro spolupráci [13], který může být přezkoumán, a která je zaměřena na:
- podporu programu Místní agenda 21,
- oslabení propojení mezi hospodářským růstem a požadavky na přepravu cestujících,
- potřebu zvýšení podílu železniční, lodní, pěší a cyklistické dopravy v přepravě veřejnosti,
- potřebu řešení zvyšujícího se objemu dopravy a zavedení výrazného oddělení růstu dopravy a růstu hrubého domácího produktu,
- potřebu podpory využívání vozidel s nízkými hodnotami emisí ve veřejné dopravě,
- přihlížení k ukazatelům týkajícím se městského prostředí.
Článek 8
Cíle a prioritní oblasti činnosti pro udržitelné využívání a nakládání s přírodními zdroji a odpady
1. Cíle stanovené v článku 2 mají být naplněny sledováním těchto cílů:
- snaha o zajištění, že spotřeba zdrojů a s tím spojené následky nepřesáhnou únosnost životního prostředí, a k prolomení vazby mezi hospodářským růstem a využíváním zdrojů.
V této souvislosti se připomíná orientační cíl dosáhnout do roku 2010 ve Společenství 22 % podílu výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů s ohledem na drastické zvýšení energetické hospodárnosti a hospodárnosti využívání zdrojů,
- dosažením významného celkového snížení objemů produkovaných odpadů pomocí podnětů, zaměřených na prevenci vzniku odpadů, cestou lepší hospodárnosti nakládání se zdroji a pomocí přechodu k udržitelnějším výrobním a spotřebním vzorcům,
- významným snížením množství odpadu určeného k odstranění a objemu produkovaného nebezpečného odpadu, přičemž je nutné zabránit zvýšení emisí do ovzduší, vody a půdy,
- podporou opětovného použití a zajištěním, že úroveň nebezpečnosti u produkovaných odpadů se sníží a že tyto odpady budou představovat co možná nejmenší riziko; upřednostňováním opětovného použití a zejména recyklování; snížením množství odpadu určeného k odstranění na minimum a zajištěním jeho bezpečného zneškodnění; zajištěním, že odpad určený ke zneškodnění se zpracovává co možné nejblíže místu, kde je produkován, do té míry, aby nebyla snížena účinnost postupů nakládání s odpady.
2. Tyto cíle jsou naplňovány, s přihlédnutím k integrovanému přístupu odpadové politiky a ke strategii Společenství pro nakládání s odpady [14], pomocí těchto prioritních činností:
i) rozvojem tématické strategie o udržitelném využívání zdrojů a nakládání se zdroji, která mezi jiným zahrnuje:
a) odhadnutí toků materiálu a odpadu ve Společenství, včetně dovozu a vývozu, například použitím nástroje analýzy toku materiálu;
b) přezkoumání účinnosti politických opatření a dopadu subvencí vztahujících se k přírodním zdrojům a odpadu;
c) stanovení všeobecných a konkrétních cílů vedoucích k účinnému zužitkování zdrojů a ke zmenšenému využívání zdrojů, a oddělení vazeb mezi hospodářským růstem a negativními dopady na životní prostředí;
d) podpora těžebních a výrobních metod a technik, které podněcují ekoefektivnost a udržitelné využívání surových materiálů, energie, vody a dalších zdrojů;
e) rozvoj a zavedení široké škály nástrojů včetně výzkumu, přesunu technologie, ekonomických nástrojů a dalších nástrojů vycházejících z trhu, z programů nejlepší praxe a z ukazatelů účinného zužitkování zdrojů;
ii) rozvojem a zavedením opatření pro předcházení vzniku odpadů a pro nakládání s odpady mezi jiným pomocí:
a) rozvoje souboru jakostních a množstevních cílů pro snížení, který zahrnuje veškeré příslušné odpady; těchto cílů má být ve Společenství dosaženo do roku 2010.
Komise se vyzývá, aby připravila návrh týkající se těchto cílů do roku 2002;
b) podpora ekologicky zdravého a udržitelného pojetí výrobků;
c) zvýšení osvěty o možnosti veřejnosti přispět ke snížení odpadu;
d) formulování operativních opatření vedoucích k podpora prevence vzniku odpadu, například stimulování opětovného použití a obnovení nebo zrušení používání určitých látek a materiálů pomocí opatření týkajících se výrobků;
e) vypracování dalších indikátorů v oblasti nakládání s odpady;
iii) rozvojem tematické strategie o recyklování odpadu, která zahrnuje mezi jiným tato opatření:
a) opatření směřující k zajištění třídění, sběru a recyklování prioritních toků odpadu;
b) další rozvoj zodpovědnosti výrobce;
c) rozvoj a přenos technologie zpracování a recyklování odpadů, která je šetrná k životnímu prostředí;
iv) rozvojem nebo přepracováním právních předpisů týkajících se odpadu, mezi jiným i stavebního a demoličního odpadu, kalů z čistíren odpadních vod [15], biodegradibilních odpadů, obalových odpadů [16], baterií [17] a lodní přepravy odpadu [18], ujasněním rozdílů pro stanovení, co je odpad a co odpad není, a vypracováním odpovídajících kritérií pro další rozpracování přílohy IIA a IIB rámcové směrnice o odpadech [19].
Článek 9
Cíle a prioritní oblasti činnosti pro řešení mezinárodních otázek
1. Cíl stanovený v článku 2 týkající se mezinárodních otázek a mezinárodních rozměrů čtyř prioritních oblastí v problematice životního prostředí stanovených v tomto programu zahrnuje tyto cíle:
- provádění ambiciózních environmentálních politik na mezinárodní úrovni zejména s přihlédnutím k únosnosti globálního životního prostředí,
- další podpora udržitelných spotřebních a výrobních vzorců na mezinárodní úrovni,
- učinění pokroku k zajištění vzájemné podpory mezi environmentálními a obchodními politikami a opatřeními.
2. Tyto cíle jsou naplňovány pomocí těchto prioritních činností:
a) integrováním environmentálních požadavků do všech vnějších politik Společenství, včetně společného fungování politiky obchodu a rozvoje, za účelem dosáhnout udržitelného rozvoje mezi jiným vypracováním obecných pokynů;
b) vytvořením komplexního souboru environmentálních cílů a cílů rozvoje, které mají být přijaty, jako součásti nového globálního ujednání nebo paktu na Světovém summitu o udržitelném rozvoji v roce 2002;
c) prací na posílení mezinárodního řízení v oblasti ochrany životního prostředí postupným opětovným posilováním multilaterální spolupráce a úředního rámce včetně zdrojů;
d) směřováním k urychlené ratifikaci, účinnému naplňování a provádění mezinárodních úmluv a dohod o životním prostředí, ve kterých je Společenství smluvní stranou;
e) podporou udržitelné praxe v oblasti ochrany životního prostředí v zahraničních investicích a exportních úvěrech;
f) zesílením úsilí na mezinárodní úrovni k dosažení dohody o metodách pro posuzování rizik pro lidské zdraví a pro životní prostředí, a o postupech pro řízení rizika s přihlédnutím k zásadě předběžné opatrnosti;
g) dosažením vzájemné podpory mezi obchodem a potřebami ochrany životního prostředí s patřičným zohledněním environmentální oblasti při posuzování dopadů multilaterálních obchodních dohod, které mají být uskutečněny, na trvale udržitelný rozvoj v prvotním stupni jejich vyjednávání a následným přijetím příslušných opatření;
h) další podporou světového obchodního systému, který plně uznává multilaterální nebo regionální dohody v oblasti ochrany životního prostředí i zásadu předběžné opatrnosti, zvýšením možností pro obchod s výrobky a službami, které respektují životní prostředí a trvale udržitelný rozvoj;
i) podporou přeshraniční spolupráce se sousedními zeměmi a regiony v oblasti ochrany životního prostředí;
j) podporou lepší provázanosti politik propojováním prací vykonaných v rámci různých úmluv, včetně posuzování vztahů mezi biologickou rozmanitostí a změnou klimatu a integrace problematiky v oblasti biologické rozmanitosti do provádění rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu a Kjótského protokolu.
Článek 10
Tvorba environmentální politiky
Cíle stanovené v článku 2 týkající se tvorby environmentální politiky založené na účasti, na nejlepších dostupných vědeckých poznatcích a na strategických přístupech stanovených v článku 3, jsou naplňovány pomocí těchto prioritních činností:
a) vývojem zlepšených mechanismů, všeobecných pravidel a zásad dobrého řízení, během tohoto procesu je na všech stupních každá zúčastněná strana široce a důkladně konzultována, za účelem napomáhat výběru nejúčinnější možnosti k dosažení nejlepších výsledků v oblasti ochrany životního prostředí a v oblasti udržitelného rozvoje s ohledem na navrhovaná opatření;
b) posílením účasti nevládních organizací pracujících v oblasti ochrany životního prostředí v procesu konzultací a to cestou vhodné podpory, včetně financování Společenstvím;
c) zlepšením procesu tvorby politických linií pomocí:
- hodnocení ex-ante možných dopadů, zejména dopadů na životní prostředí, nových politických linií včetně možného rozhodnutí o nejednání a včetně legislativních návrhů a zveřejnění výsledků,
- hodnocení ex-post účinnosti stávajících opatření při naplňování jejich environmentálních cílů;
d) zajištěním, že problematika ochrany životního prostředí a zejména prioritní oblasti určené v tomto programu, tvoří hlavní prioritu pro výzkumné programy Společenství.
Měly by být vykonávány pravidelné přezkumy potřeb a priorit environmentálního výzkumu v souvislosti s rámcovým programem Společenství pro výzkum a technologický rozvoj.
Zajištěním lepší koordinace výzkumu spojeného s oblastí ochrany životního prostředí probíhajícího v členských státech mezi jiným za účelem zlepšení uplatňování výsledků;
vybudováním mostů mezi environmentálními a dalšími aktéry v oblasti informací, školení, vzdělávání a politiky;
e) zajištěním pravidelného přísunu informací počínaje rokem 2003, které mohou napomoci k poskytnutí základu pro:
- politická rozhodnutí v oblasti ochrany životního prostředí a udržitelného rozvoje,
- průběžnou kontrolu a přezkoumání odvětvových integračních strategií stejně jako strategie pro udržitelný rozvoj,
- informování širší veřejnosti.
Vytváření takových informací bude podporováno pravidelnými zprávami Evropské agentury pro životní prostředí a jiných příslušných orgánů.
Tyto informace obsahují zejména:
- klíčové environmentální ukazatele,
- ukazatele stavu a tendencí vývoje životního prostředí,
- integrační ukazatele;
f) přezkoumáváním a pravidelným monitorováním informací a systémů zpráv s cílem dosáhnout soudržnějšího a účinnějšího systému, který zajistí racionální podávání zpráv vysoké jakosti, srovnatelných a odpovídajících údajů a informací o životním prostředí.
Komise se vyzývá k co nejrychlejšímu poskytnutí vhodného návrhu za tímto účelem.
Požadavky na monitorování, sběr údajů a podávání zpráv by měly být účinně zohledněny v budoucí environmentální legislativě;
g) posilováním ustanovení a využívání zařízení a nástrojů sloužících k monitorování země (například satelitní technologie) k napomáhání při tvorbě a provádění politik.
Článek 11
Monitorování a hodnocení výsledků
1. Ve čtvrtém roce provádění tohoto programu zhodnotí Komise pokrok dosažený při jeho provádění společně se souvisejícím vývojem a vyhlídkami v oblasti životního prostředí.
Toto zhodnocení se provede na základě komplexního souboru ukazatelů.
Komise předloží zprávu z poloviny období Evropskému parlamentu a Radě společně s jakýmikoliv návrhy na pozměnění, které může považovat za vhodné.
2. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě závěrečné posouzení programu a stavu životního prostředí a vyhlídek v této oblasti v průběhu posledního roku tohoto programu.
Článek 12
Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 1786/2002/ES
ze dne 23. září 2002,
kterým se přijímá akční program Společenství v oblasti veřejného zdraví (2003-2008)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 152 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů[3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[4], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 15. května 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství je rozhodnuto podporovat a zlepšovat zdraví, předcházet nemocem a bojovat proti potenciálním rizikům ohrožujícím zdraví za účelem snížení nemocnosti, jíž lze předcházet, předčasné úmrtnosti a postižení znemožňujícího běžnou činnost.
Má-li Společenství přispět k duševní a tělesné pohodě evropských občanů, musí koordinovaně a ve vzájemném souladu reagovat na znepokojení svých obyvatel vyplývající ze zdravotních rizik a na jejich očekávání týkající se vysoké úrovně ochrany zdraví.
Proto veškerá činnost Společenství související se zdravím musí být prováděna na základě široké informovanosti, musí být transparentní a musí umožňovat vyváženou diskusi a účast všech zainteresovaných stran, a to s cílem napomáhat rozvoji poznatků a komunikačních toků a tak umožňovat větší zapojení jednotlivců do rozhodování ovlivňujícího jejich zdraví.
V tomto ohledu je třeba vzít v úvahu právo obyvatel Společenství na jednoduché, srozumitelné a vědecky podložené informace o opatřeních přijatých na ochranu zdraví a k prevenci nemocí za účelem zvýšení kvality života.
(2) Zdraví představuje prioritu a při vypracovávání a provádění všech politik a činností Společenství by měla být zajištěna vysoká úroveň ochrany zdraví.
Podle článku 152 Smlouvy je úkolem Společenství hrát v této oblasti aktivní úlohu a v souladu se zásadou subsidiarity přijímat opatření, která nemohou přijímat jednotlivé členské státy.
(3) V rámci plánu veřejného zdraví stanoveného ve sdělení Komise ze dne 24. listopadu 1993, které vymezuje okruh opatření v oblasti veřejného zdraví, bylo přijato osm akčních programů, a to:
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 645/96/ES ze dne 29. března 1996, kterým se přijímá akční program Společenství týkající se podpory zdraví, informovanosti, výchovy a vzdělávání v oblasti zdraví v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1996 - 2000)[5],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 646/96/ES ze dne 29. března 1996, kterým se přijímá akční plán boje proti rakovině v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1996 - 2000)[6],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 647/96/ES ze dne 29. března 1996, kterým se přijímá akční program Společenství týkající se prevence AIDS a některých dalších přenosných nemocí v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1996 - 2000)[7],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 102/97/ES ze dne 16. prosince 1996, kterým se přijímá akční program Společenství pro prevenci drogové závislosti v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1996 - 2000)[8],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1400/97/ES ze dne 30. června 1997, kterým se přijímá akční program Společenství pro sledování zdravotního stavu v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1997 - 2001)[9],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 372/1999/ES ze dne 8. února 1999, kterým se přijímá akční program Společenství pro prevenci úrazů v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1999 - 2003)[10],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1295/1999/ES ze dne 29. dubna 1999, kterým se přijímá akční program Společenství pro vzácné nemoci v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1999 - 2003)[11],
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1296/1999/ES ze dne 29. dubna 1999, kterým se přijímá akční program Společenství pro nemoci související se znečištěním životního prostředí v rámci opatření v oblasti veřejného zdraví (1999 - 2001)[12].
Dále bylo přijato rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2119/98/ES ze dne 24. září 1998 o zřízení sítě epidemiologického dozoru a kontroly přenosných nemocí ve Společenství[13].
Na základě tohoto rozhodnutí Komise přijala dne 22. prosince 1999 rozhodnutí č. 2000/57/ES o systému včasného varování a reakce pro účely prevence a kontroly přenosných nemocí[14].
(4) K dalším opatřením přijatým v oblasti veřejného zdraví patří doporučení Rady ze dne 29. června 1998 o vhodnosti dárců krve a krevní plazmy a vyšetřování darované krve v Evropském společenství (98/463/ES)[15] a doporučení Rady ze dne 12. července 1999 o omezení expozice osob elektromagnetickým polím (od 0 Hz do 300 GHz) (1999/519/ES)[16].
(5) Plán veřejného zdraví byl přezkoumán ve sdělení Komise ze dne 15. dubna 1998 o vývoji politiky veřejného zdraví v Evropském společenství, v němž se uvádí, že s ohledem na nová ustanovení Smlouvy, nové výzvy a získané zkušenosti je nezbytné přijmout v oblasti zdraví novou strategii a nový program.
(6) Rada ve svých závěrech ze dne 26. listopadu 1998 o budoucím rámci činnosti Společenství v oblasti veřejného zdraví[17] a ve svém usnesení ze dne 8. června 1999[18], Hospodářský a sociální výbor ve svém stanovisku ze dne 9. září 1998[19], Výbor regionů ve svém stanovisku ze dne 19. listopadu 1998[20] a Evropský parlament ve svém usnesení A4-0082/99 ze dne 12. března 1999[21] uvítaly sdělení Komise ze dne 15. dubna 1998 a podpořily stanovisko, že opatření na úrovni Společenství by měla být obsažena v jednom globálním programu, který by se týkal období nejméně pěti let a sledoval by tři hlavní cíle: zlepšit informovanost v zájmu rozvoje veřejného zdraví, zajistit rychlou reakci v případech ohrožení zdraví a řešit rozhodující zdravotní faktory prostřednictvím podpory zdraví a prevence nemocí, za pomoci meziodvětvových opatření a s využitím všech vhodných nástrojů stanovených ve Smlouvě.
(7) Ve svém usnesení ze dne 29. června 2000 o plnění závěrů konference v Evoře, která se zabývala rozhodujícími zdravotními faktory, Rada uvádí, že vzhledem k rostoucím rozdílům mezi členskými státy a uvnitř jednotlivých členských států, pokud jde o zdravotní stav obyvatelstva a výsledky zdravotní péče, je nezbytné vyvinout větší úsilí koordinované na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství; rovněž vítá závazek Komise předložit návrh nového programu v oblasti veřejného zdraví, jehož součástí jsou zvláštní opatření týkající se rozhodujících zdravotních faktorů a spočívající v podpoře zdraví a prevenci nemocí s využitím meziodvětvové politiky; Rada souhlasí, že za tímto účelem je třeba vytvořit určitou znalostní základnu a odpovídající účinný systém pro sledování zdravotního stavu; zdůraznila význam nové strategie Společenství v oblasti veřejného zdraví založené na opatřeních, která se týkají konkrétních rozhodujících zdravotních faktorů a která byla přijata již v rámci stávajících programů, zejména pokud jde o tabák, výživu a alkohol; rovněž je podle ní důležité nejen zajistit návaznost na přijatá opatření, ale také pokračovat v jejich realizaci systematickou a plně koncepční prací.
(8) Rada znovu potvrdila své závěry o boji proti spotřebě tabáku ze dne 18. listopadu 1999, ve kterých zdůrazňuje nutnost vypracovat společnou strategii, a vyzvala mimo jiné Komisi, aby posílila spolupráci mezi oblastí zdravotní politiky a politikami v ostatních oblastech s cílem zajistit v těchto oblastech vysokou úroveň ochrany zdraví.
(9) Rada dne 18. listopadu 1999 jednomyslně schválila usnesení o podpoře duševního zdraví.
(10) Podle výroční zprávy Světové zdravotnické organizace WHO za rok 2000 o stavu zdraví ve světě existuje pět hlavních příčin nemocnosti (na základě počtu roků života ztracených nemocností): 1. neuropsychiatrické poruchy, 2. kardiovaskulární choroby, 3. zhoubné novotvary, 4. traumatická poranění a 5. nemoci dýchacího ústrojí.
Infekční choroby, zejména sexuálně přenosné nemoci jako HIV/AIDS, a rezistence k antibiotikům představují nové zdravotní riziko pro evropskou populaci.
Jedním z důležitých cílů programu by bylo lépe stanovit hlavní příčiny nemocnosti ve Společenství a zejména hlavní určující zdravotní faktory.
(11) Program by měl přispět k výměně informací o jakostních normách v oblasti veřejného zdraví.
(12) Je nezbytné shromažďovat, zpracovávat a analyzovat údaje na úrovni Společenství, aby bylo možné účinně sledovat zdravotní stav populace a získávat objektivní, spolehlivé a srovnatelné informace, které si lze vyměňovat a které Komisi a členským státům umožní zlepšovat informovanost veřejnosti a navrhovat vhodné strategie, politiky a opatření s cílem dosáhnout vyšší úrovně ochrany lidského zdraví.
V zájmu komplexnosti programu je třeba vzít v úvahu také údaje pocházející ze soukromého sektoru.
Všechny důležité statistické údaje by měly být analyzovány a rozčleněny podle pohlaví.
(13) Pro zajištění informovanosti v oblasti veřejného zdraví a jeho sledování má Společenství a jeho členské státy k dispozici určité prostředky a mechanismy.
Pro provádění daného programu, pro rozvoj vzájemné spolupráce členských států a pro zvýšení účinnosti stávajících a budoucích sítí v oblasti veřejného zdraví je však nezbytné zajistit vysokou úroveň koordinace mezi opatřeními a iniciativami, které přijímá Společenství a jednotlivé členské státy.
(14) Je nesmírně důležité, aby Komise zajistila účinnost a koncepčnost opatření a činností obsažených v programu, a to na všech úrovních, od té nejnižší až po tu nejvyšší, a aby podporovala vzájemnou spolupráci členských států.
Je třeba, aby úkolem jakékoliv organizační struktury vytvořené za tímto účelem pod záštitou Komise bylo shromažďovat, sledovat a vyhodnocovat údaje, jakož i vypracovat monitorovací metody a vytvořit předpoklady pro zajištění rychlé a koordinované reakce v případech ohrožení zdraví.
Tyto organizační struktury by byly založeny na posílení centrálních fondů a na těsnějším zapojení příslušných institucí určených členskými státy.
(15) S využitím příslušných odborných znalostí je třeba v oblasti zdravotních informací zajistit odpovídající a trvalou koordinaci činností, které jsou zaměřeny na určování informačních potřeb, vývoj ukazatelů, shromažďování údajů a informací, otázky srovnatelnosti, vzájemnou výměnu údajů a informací s členskými státy a mezi nimi, trvalé rozšiřování databází, analýzy a rozsáhlejší šíření informací.
Tuto koordinaci je nutné zaručit rovněž v oblasti rychlé reakce v případech ohrožení zdraví, v rámci činností spojených s epidemiologickým dozorem, rozvojem metod sledování, výměnou informací o pokynech a opatřeních, mechanismech a postupech v oblasti prevence a kontroly.
(16) Je nesmírně důležité, aby Komise prostřednictvím vhodných strukturálních mechanismů zajistila účinnost a koncepčnost opatření a činností obsažených v programu a aby podpořila spolupráci mezi členskými státy.
Mají-li tyto strukturální mechanismy fungovat hladce a účinně, je nezbytné navázat trvalou spolupráci se zdravotnickými orgány členských států a přitom respektovat pravomoci členských států.
(17) Komise by případně měla předložit další návrhy týkající se druhu strukturálního mechanismu potřebného k provádění strategie veřejného zdraví, zejména pokud jde o sledování zdravotního stavu a rychlou reakci při ohrožení zdraví.
(18) Hlavním cílem programu v oblasti veřejného zdraví je přispět k dosažení vysoké úrovně tělesného a duševního zdraví a pohody a větší rovnosti ve zdravotnické oblasti v celém Společenství pomocí opatření zaměřených na zlepšení veřejného zdraví, prevenci lidských chorob a poruch zdraví a odstranění zdrojů nebezpečných pro zdraví v rámci boje proti nemocnosti a předčasné úmrtnosti, to vše s přihlédnutím k pohlaví a věku.
Tento cíl bude splněn, budou-li opatření vedena potřebou prodloužit délku života bez postižení nebo onemocnění, přispívat ke kvalitě života, minimalizovat hospodářské a sociální důsledky nemoci a tím zmenšovat nerovnosti zdravotního charakteru, a současně potřebou přistupovat ke zdravotním otázkám z regionálního hlediska.
Prioritou by měla být opatření na podporu zdraví, která jsou zaměřena na hlavní příčiny nemocnosti.
Program by měl podporovat vývoj integrované a meziodvětvové zdravotní strategie, jejímž cílem je zajistit, aby politiky a opatření Společenství přispívaly k ochraně a podpoře zdraví.
(19) Má-li tohoto cíle být dosaženo, měl by daný program vzít v úvahu význam výchovy, vzdělávání a vytváření sítí.
(20) Smlouva stanoví, že při navrhování a provádění všech politik a opatření Společenství musí být zajištěna vysoká úroveň ochrany lidského zdraví.
Je třeba zajistit úzkou provázanost všech politik Společenství, které mají vliv na zdraví, se strategií Společenství v oblasti veřejného zdraví.
V rámci programu v oblasti veřejného zdraví bude prioritním úkolem vypracování kritérií a metod pro hodnocení návrhů politik a jejich prováděcích opatření.
Při vypracování opatření, která mají být v rámci programu přijata, jakož i společných strategií a akcí v návaznosti na jiné příslušné programy a akce Společenství v této oblasti je třeba dbát na to, aby tyto ostatní politiky a akce Společenství obsahovaly "zdravotní" hledisko a aby je podporovala meziodvětvová politika.
(21) Dosažení hlavního cíle a obecných cílů programu vyžaduje účinnou spolupráci členských států, jejich plnou účast při provádění akcí Společenství a zapojení institucí, sdružení, organizací a orgánů působících v oblasti zdravotnictví, jakož i široké veřejnosti.
K zajištění trvalého a hospodárného využití stávajících finančních prostředků a kapacit Společenství je třeba využívat sítí vytvořených ve Společenství a na vnitrostátní úrovni, aby se tak členské státy mohly vzájemně podělit o odborné znalosti a zkušenosti, pokud jde o používání účinných metod při provádění preventivních opatření, opatření na podporu zdraví a kritérií jakosti.
Je třeba vést dialog se všemi rozhodujícími subjekty usilujícími o zlepšení veřejného zdraví a začlenit jejich odborné znalosti do účinné a transparentní vědomostní základny Společenství.
Je třeba navázat spolupráci s orgány a nevládními organizacemi působícími v oblasti zdravotnictví s použitím vhodných mechanismů, například organizováním zdravotnických fór.
(22) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality podle článku 5 Smlouvy vyvíjí Společenství činnost v oblastech, které nespadají do jeho výlučné pravomoci, jako je například veřejné zdraví, pouze tehdy, pokud z důvodu rozsahu nebo účinků zamýšleného opatření může být daných cílů dosaženo lépe na úrovni Společenství.
Cílů programu nelze v dostatečné míře dosáhnout na úrovni jednotlivých členských států vzhledem ke složitosti, nadnárodnímu charakteru a nedostatečné vnitrostátní kontrole faktorů ovlivňujících zdraví. Proto je třeba, aby program podpořil a doplnil akce a opatření na úrovni členských států.
Program může znamenat velký přínos pro rozvoj zdraví a zdravotnických systémů ve Společenství díky tomu, že podpoří struktury a programy, které dále rozvíjejí schopnosti jednotlivců, institucí, sdružení, organizací a orgánů působících ve zdravotnictví, že umožní výměnu zkušeností a nejlepší praxe a poskytne základnu pro společnou analýzu faktorů ovlivňujících veřejné zdraví.
Program může být rovněž přínosný v případě ohrožení veřejného zdraví přeshraniční povahy, jako například v případě infekčních onemocnění, znečištění životního prostředí nebo kontaminace potravin v takovém rozsahu, že jsou nezbytné společné strategie a akce.
Program umožní Společenství přispět k plnění závazků, které pro něj vyplývají ze Smlouvy v oblasti veřejného zdraví, a přitom plně respektuje odpovědnost členských států za organizaci a poskytování zdravotních služeb a lékařské péče.
Toto rozhodnutí nepřekračuje míru nezbytnou k dosažení těchto cílů.
(23) Opatření stanovená v rámci programu podporují zdravotnickou strategii Společenství a znamenají přínos Společenství v tom, že reagují na potřeby vyplývající z podmínek a struktur vznikajících při činnosti Společenství v jiných oblastech, zaměřují se na nové výsledky vývoje, nová rizika a nové problémy, pro jejichž řešení z hlediska ochrany svých obyvatel má Společenství lepší podmínky, neboť spojuje činnosti prováděné na vnitrostátní úrovni relativně izolovaně a s omezeným dopadem a doplňuje je v zájmu dosažení kladných výsledků pro obyvatelstvo Společenství a současně přispívá k upevnění solidarity a soudržnosti ve Společenství.
Nová zdravotnická strategie a akční program v oblasti veřejného zdraví musí být příležitostí pro další posílení "občanské" dimenze zdravotnické politiky Společenství.
(24) Má-li být zajištěno, aby opatření řešila velké problémy a rizika existující ve zdravotnictví účinně a koordinovaně s ostatními politikami a činnostmi Společenství a aby přitom nedocházelo k duplicitě, program musí umožňovat provádění společných opatření se souvisejícími programy a akcemi Společenství.
Proaktivní využívání ostatních politik Společenství, jako například strukturálních fondů a sociální politiky, by mohlo mít kladný vliv na rozhodující zdravotní faktory.
(25) Má-li být zajištěno účinné provádění opatření a akcí a dosaženo očekávaných účinků programu, musí být shromažďované údaje srovnatelné.
Kompatibilita a interoperabilita systémů a sítí pro výměnu informací a údajů za účelem rozvoje veřejného zdraví by rovněž mohly být významným přínosem; je třeba vyvinout další úsilí ke splnění těchto cílů.
Prvořadý význam má výměna informací na základě srovnatelných a kompatibilních údajů.
(26) Obecně platí, že opatření a akce v rámci programu musí brát v úvahu vývoj nových technologií a aplikace informačních technologií; zejména je třeba postupovat koordinovaně vzhledem k projektům vypracovaným a uskutečňovaným v oblasti veřejného zdraví v rámci integrovaného akčního programu pro elektronickou Evropu ("eEurope") a ostatních příslušných programů, aby se předešlo jejich překrývání a aby byl zejména zajištěn rovný přístup k informacím týkajícím se zdraví.
(27) Evropská rada na zasedání ve Feiře v červnu 2000 schválila akční plán "eEurope 2002 - informační společnost pro všechny", který v kapitole "Zdraví on-line" vyzývá členské státy, aby vytvořily infrastrukturu uživatelsky vstřícných, validovaných a interoperabilních systémů určených pro zdravotní výchovu, prevenci nemocí a lékařskou péči.
Je nesmírně důležité, aby se nové informační technologie používaly tak, aby občané měli co možná nejlepší přístup k informacím týkajícím se zdraví.
(28) Při provádění programu je třeba maximálně využívat příslušných výsledků získaných v rámci výzkumných programů Společenství, které podporují výzkum v oblastech, na něž se program vztahuje.
(29) Je třeba přihlédnout ke zkušenostem získaným na základě různých chart přijatých v oblasti veřejného zdraví.
(30) Při provádění programu Společenství je nutné dodržovat všechny příslušné právní předpisy v oblasti ochrany osobních údajů a vytvořit mechanismy zajišťující důvěrnost a bezpečnost údajů.
(31) Program by měl trvat šest let, aby poskytl dostatek času pro zavedení opatření, která umožní dosáhnout jeho cílů.
(32) Je nezbytné, aby Komise zabezpečila provádění programu v úzké spolupráci s členskými státy.
Za účelem získání vědeckých informací a stanovisek k provádění programu je žádoucí, aby vzájemně spolupracovali světově uznávaní vědci a odborníci.
(33) Je třeba zajistit, aby akce prováděné v rámci programu a akce naplánované nebo prováděné v rámci jiných politik a aktivit na sebe navazovaly a vzájemně se doplňovaly, zejména s přihlédnutím k nutnosti zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví při stanovování a provádění všech politik a činností Společenství.
(34) Je třeba zajistit úzkou spolupráci a vzájemné konzultace mezi orgány Společenství odpovědnými za posuzování rizik, kontrolu a výzkum v oblasti potravin a bezpečnosti potravin, ochrany životního prostředí a nezávadnosti výrobků.
(35) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční rámec, který představuje přednostní rámec ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a zdokonalení rozpočtového procesu[22] pro rozpočtový orgán během ročního rozpočtového procesu.
Finanční rámec by měl odpovídat potřebám a cílům programu.
(36) Finanční prostředky pocházející z jiných politik Společenství a určené pro společné akce v rámci programu se připojí k finančnímu rámci stanovenému pro program.
(37) Je nezbytné stanovit, že lze provádět přerozdělování prostředků a změnu opatření při respektování požadavku na transparentnost a kritérií pro výběr a pořadí priorit podle velikosti rizika nebo potenciálního dopadu, výsledků hodnocení, znepokojení veřejnosti, stávajících prostředků umožňujících intervenovat nebo možnosti takové prostředky získat, podle subsidiarity, přidané hodnoty a vlivu na ostatní odvětví.
Mezi třemi cíli programu je však třeba zachovat rovnováhu a přidělovat na tyto tři cíle rozpočtové prostředky spravedlivě.
(38) K dosažení cílů programu jsou nezbytná praktická opatření.
Proto je při zavádění programu a přidělování prostředků v rámci programu nutné zdůraznit význam praktických opatření.
(39) Opatření nezbytná k provádění tohoto rozhodnutí musí být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[23].
(40) Dohoda o Evropském hospodářském prostoru (Dohoda o EHP) stanoví užší spolupráci v oblasti veřejného zdraví mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a zeměmi Evropského sdružení volného obchodu, které jsou účastníky Evropského hospodářského prostoru (zeměmi ESVO/EHP), na straně druhé.
Dále je třeba stanovit, že k programu se budou moci připojit přidružené země střední a východní Evropy v souladu s podmínkami Evropských dohod, jejich dodatkových protokolů a rozhodnutí příslušných Rad přidružení, Kypr, na základě dodatečných přidělených částek v souladu s postupy, které budou s touto zemí dohodnuty, jakož i Malta a Turecko, na základě dodatečných přidělených částek v souladu s ustanoveními Smlouvy.
(41) Je třeba vést kandidátské země k aktivní účasti na vypracování a provádění tohoto nového programu a posoudit otázku strategického přístupu k zdravotnictví v těchto zemích, zejména pokud jde o jejich specifické problémy.
(42) V okamžiku přistoupení nových členských států musí Komise vypracovat zprávu o důsledcích, které přistoupení nových států bude mít pro program.
(43) Je třeba podporovat spolupráci s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi působícími v oblasti zdravotnictví, jako je Světová zdravotnická organizace (WHO), Rada Evropy a Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), a to nejen v oblasti shromažďování a analyzování údajů (včetně ukazatelů), ale také v oblasti podpory zdraví na meziodvětvové úrovni, aby byla zajištěna efektivnost nákladů, aby se zamezilo duplicitě činností a programů a aby byla zajištěna synergie a vzájemná součinnost, zejména s přihlédnutím k zvláštním ujednáním o spolupráci, jako jsou například ujednání mezi WHO a Komisí.
(44) Přijatá opatření musí být pravidelně kontrolována a hodnocena, a to i na základě nezávislých externích posudků, aby hodnota a přínos programu byly co největší.
Musí existovat možnost upravit nebo pozměnit program na základě těchto hodnocení a vývoje, ke kterému může dojít v celkovém kontextu opatření Společenství ve zdravotnické oblasti a v oblastech souvisejících se zdravotnictvím.
Je nutné, aby Evropský parlament byl informován o ročních pracovních plánech vypracovaných Komisí.
(45) Akční program Společenství v oblasti veřejného zdraví je založen na činnostech a osmi programech v dříve stanoveném rámci, jakož i na fungování sítě pro epidemiologický dozor a kontrolu přenosných nemocí ve Společenství, a obsahuje všechny cíle a opatření definované v rámci těchto činností a programů, a to v podobě globální a ucelené zdravotní strategie.
Nový program se vztahuje na rozhodnutí týkající se uvedených osmi programů, a proto je třeba tato rozhodnutí zrušit s účinkem ode dne 31. prosince 2002,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Stanovení programu
1. Tímto rozhodnutím se stanoví akční program Společenství v oblasti veřejného zdraví, dále jen "program".
2. Program bude prováděn v období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2008.
Článek 2
Hlavní cíl a obecné cíle
1. Program, který doplňuje vnitrostátní politiky, si klade za cíl ochranu lidského zdraví a zlepšení veřejného zdraví.
2. Obecné cíle programu jsou:
a) zlepšit informovanost a prohloubit znalosti za účelem rozvoje veřejného zdraví;
b) zvýšit schopnost rychle a koordinovaně reagovat v případě ohrožení zdraví;
c) podporovat zdraví a předcházet nemocem tím, že ve všech politikách a činnostech bude brán ohled na rozhodující zdravotní faktory.
3. Program rovněž přispěje k:
a) zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví při vypracování a provádění všech politik a akcí Společenství prosazováním integrované a meziodvětvové zdravotnické strategie;
b) odstranění nerovností ve zdravotnictví;
c) posílení spolupráce mezi členskými státy v oblastech, které upravuje článek 152 Smlouvy.
Článek 3
Akce a činnosti Společenství
1. Obecných cílů programu stanovených v článku 2 se dosáhne na základě akcí uvedených v příloze.
2. Tyto akce se provádějí v úzké spolupráci s členskými státy a jsou zaměřeny na podporu průřezových činností, které je možné využít k úplnému či částečnému provádění uvedených akcí a které v případě potřeby mohou být kombinovány.
Jedná se o tyto činnosti:
a) činnosti týkající se systémů sledování a rychlé reakce
i) činnosti v rámci sítí provozovaných prostřednictvím struktur určených členskými státy a další činnosti, na kterých má Společenství zájem z důvodu sledování zdravotního stavu obyvatelstva, poskytování vnitrostátních informací, jakož i údajů na úrovni Společenství na podporu cílů programu;
ii) činnosti, jejichž cílem je řešit situace, kdy je ohroženo zdraví, včetně těžkých onemocnění, reagovat na nepředvídané události, umožnit šetření a koordinovat odezvu;
iii) příprava, vytvoření a používání vhodných strukturálních mechanismů určených ke koordinaci a integraci sítí pro sledování zdravotního stavu a pro rychlou reakci v případě ohrožení zdraví;
iv) vytvoření vhodného propojení mezi akcemi, které se týkají systémů sledování a systémů rychlé reakce;
b) činnosti týkající se rozhodujících zdravotních faktorů
příprava a vykonávání činností v oblasti podpory zdraví a prevence nemocí, které tvoří součást všech politik Společenství a do kterých jsou případně zapojeny nevládní organizace, inovační nebo pilotní projekty a sítě mezi vnitrostátními institucemi a činnostmi;
c) činnosti týkající se právních předpisů
i) přípravné práce pro tvorbu právních nástrojů Společenství v oblasti veřejného zdraví;
ii) hodnocení vlivu právních předpisů Společenství na zdraví;
iii) koordinace postojů Společenství a jeho členských států na fórech, kde se diskutuje o otázkách týkajících se zdraví;
d) činnosti související s konzultacemi, získáváním poznatků a informovaností
i) rozvoj a šíření zdravotnických informací a poznatků, včetně statistických údajů, zpráv, studií, analýz a stanovisek v otázkách společného zájmu Společenství a členských států, mezi příslušnými orgány v členských státech, mezi zdravotnickými a dalšími odborníky a případně rovněž mezi ostatními zainteresovanými osobami a širokou veřejností;
ii) informace a konzultace o zdraví a otázkách souvisejících se zdravím na úrovni Společenství, se zapojením všech dotyčných subjektů, jako jsou svazy pacientů, asociace zdravotnických odborníků, poskytovatelů zdravotní péče, odborových organizací, sociálních partnerů a nevládních organizací působících v oblasti veřejného zdraví;
iii) výměna zkušeností a informací o otázkách týkajících se zdraví mezi Společenstvím a orgány a příslušnými organizacemi členských států;
iv) podpora vzdělávání a odborné přípravy v oblasti veřejného zdraví ke splnění cílů programu;
v) rozvoj a využívání sítí pro výměnu informací o nejlepší praxi v oblasti veřejného zdraví a o účinnosti zdravotních politik;
vi) získávání vědeckých informací a poradenství od špičkových vědců a odborníků;
vii) podpora a rozvoj činností vykonávaných Společenstvím a členskými státy, které se týkají správné praxe a vhodných směrů rozvoje veřejného zdraví založených na vědeckých údajích;
e) podpora koordinace nevládních organizací na evropské úrovni, které vyvíjejí činnosti definované v programu jako prioritní.
Tyto organizace mohou působit samostatně nebo v rámci několika koordinovaných sdružení.
Článek 4
Společné strategie a akce
Má-li být zajištěna vysoká úroveň ochrany lidského zdraví při vytváření a provádění všech politik a akcí Společenství, cíle programu se mohou uskutečňovat formou společných strategií a opatření tím, že se zajistí návaznost na příslušné programy a akce Společenství, zejména v oblasti ochrany spotřebitele, sociální ochrany, bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, zaměstnanosti, výzkumu a technického rozvoje, vnitřního trhu, informační společnosti a informačních technologií, statistiky, zemědělství, vzdělávání, dopravy, průmyslu a životního prostředí, jakož i na akce uskutečňované Společným výzkumným střediskem a příslušnými orgány Společenství, s nimiž se upevní spolupráce.
Článek 5
Provádění programu
1. V úzké spolupráci s členskými státy Komise zajišťuje provádění akcí uvedených v programu podle článku 9 a dbá na harmonické a vyvážené rozvíjení programu.
2. Komise napomáhá provádění tím, že vhodnými strukturálními mechanismy, do nichž jsou úzce zapojeny členské státy, zajišťuje koordinaci a integraci sítí pro sledování zdravotního stavu a rychlé reakce v případech ohrožení zdraví.
3. Komise a členské státy přijmou v rámci své pravomoci vhodná opatření s cílem zajistit efektivní realizaci programu a zavést mechanismy na úrovni Společenství a členských států, které umožní, aby cílů programu bylo dosaženo.
Dbají na to, aby byly poskytovány patřičné informace o akcích uskutečňovaných díky programu a aby účast na akcích, jejichž provádění přísluší místním a regionálním orgánům a nevládním organizacím, byla co možná nejširší.
4. V úzké spolupráci s členskými státy se Komise snaží zajistit srovnatelnost údajů a informací a tam, kde je to možné, rovněž kompatibilitu a interoperabilitu systémů a sítí určených k výměně údajů a informací týkajících se zdraví.
5. Při provádění programu Komise společně s členskými státy zajistí dodržování všech příslušných právních předpisů upravujících ochranu osobních údajů, případně rovněž vytvoření mechanismů, které zajistí důvěrnost a bezpečnost těchto údajů.
6. V úzké spolupráci s členskými státy Komise zajistí přechod od akcí, které se provádějí v rámci programů přijatých v oblasti veřejného zdraví rozhodnutími uvedenými v článku 13 a která přispívají k prioritám stanoveným v tomto programu, k akcím, které budou prováděny na základě tohoto programu.
Článek 6
Vzájemný soulad a komplementarita
Komise zajistí vzájemný soulad a komplementaritu mezi akcemi prováděnými v rámci programu a akcemi prováděnými v rámci jiných politik a aktivit Společenství, včetně politik uvedených v článku 4.
Komise zejména určí návrhy, které jsou zvláště důležité z hlediska cílů a opatření tohoto programu a informuje výbor uvedený v článku 9 o tom, jakým způsobem jsou v těchto návrzích zohledněny zdravotní otázky a jaký je jejich očekávaný dopad na zdraví.
Článek 7
Financování
1. Finanční rámec pro provádění programu na dobu uvedenou v článku 1 se stanovuje ve výši 312 milionů eur.
Výdaje na technickou a administrativní pomoc týkající se strukturálních mechanismů uvedených v čl. 3 odst. 2) písm. a) bodu iii) a na činnosti z nich vyplývající jsou hrazeny z celkového rozpočtu programu.
2. Roční přidělované částky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 8
Prováděcí opatření
1. Opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí vztahující se k bodům uvedeným níže se přijímají postupem podle čl. 9 odst. 2:
a) roční plán prací k provádění programu, stanovení priorit a akcí, které musí být přijaty, včetně přidělení finančních prostředků;
b) pravidla, kritéria a postupy pro výběr a financování akcí uvedených v programu;
c) pravidla pro provádění společných strategií a akcí podle článku 4;
d) pravidla pro hodnocení programu podle článku 12;
e) pravidla pro přípravu jakéhokoli strukturálního mechanismu určeného ke koordinaci sledování zdravotního stavu a rychlé reakce v případech ohrožení zdraví;
f) metody přenosu, výměny a šíření informací a metody pro rychlou reakci v případech ohrožení zdraví v rámci programu, aniž jsou dotčena prováděcí opatření stanovená v rozhodnutí 2119/98/ES.
2. Pokud jde o všechny další záležitosti, pak opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí se přijmou poradním postupem podle čl. 9 odst. 3.
Článek 9
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
Účast zemí ESVO/EHP, přidružených zemí střední a východní Evropy, Kypru, Malty a Turecka
Program je otevřený pro účast:
a) zemí ESVO/EHP v souladu s podmínkami stanovenými v dohodě o EHP;
b) přidružených zemí střední a východní Evropy v souladu s podmínkami stanovenými v Evropských dohodách, v jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných Rad přidružení;
c) Kypru, jehož účast je financována na základě dodatečných přidělených částek v souladu s postupy, které budou s touto zemí dohodnuty;
d) Malty a Turecka, jejichž účast je financována na základě dodatečných přidělených částek v souladu s ustanoveními Smlouvy.
Článek 11
Mezinárodní spolupráce
9 odst. 3 podporuje rozvoj spolupráce s třetími zeměmi a s mezinárodními organizacemi, které působí v oblasti veřejného zdraví, zejména se Světovou zdravotnickou organizací, Radou Evropy a Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), nebo které mohou mít vliv na veřejné zdraví, jako je Světová obchodní organizace (WTO) a Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO).
Bude zejména třeba koordinovat zdravotnický informační systém a prostředky určené k reagování na ohrožení zdraví s činností Světové zdravotnické organizace, a to vždy tam, kde tato koordinace je vhodná a možná.
Článek 12
Kontrola, hodnocení a šíření výsledků
1. Komise pravidelně kontroluje, v úzké spolupráci s členskými státy a případně s pomocí odborníků, jak jsou z hlediska cílů prováděny akce programu.
Každoročně o tom podává zprávu Výboru.
Komise zasílá znění svých hlavních závěrů Evropskému parlamentu a Radě.
2. Na žádost Komise informují členské státy o provádění a výsledcích tohoto programu.
3. Nejpozději na konci čtvrtého roku programu pověří Komise nezávislé kompetentní odborníky, aby vypracovali externí hodnocení průběhu programu a výsledků dosažených za první tři roky.
Rovněž posoudí účinky programu na zdraví a účinnost využívání finančních prostředků, jakož i vzájemný soulad a komplementaritu programu s ostatními relevantními programy, akcemi a iniciativami prováděnými v rámci jiných politik a činností Společenství.
Závěry tohoto hodnocení spolu s vlastními připomínkami sdělí Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Nejpozději na konci roku následujícího po ukončení programu Komise těmto orgánům rovněž předloží závěrečnou zprávu o provádění programu.
4. Komise zpřístupní veřejnosti výsledky provedených akcí a hodnotících zpráv.
Článek 13
Zrušující ustanovení
S účinkem ode dne 31. prosince 2002 se zrušují tato rozhodnutí:
rozhodnutí č. 645/96/ES, rozhodnutí č. 646/96/ES, rozhodnutí č. 647/96/ES, rozhodnutí č. 102/97/ES, rozhodnutí č. 1400/97/ES, rozhodnutí č. 372/1999/ES, rozhodnutí č. 1295/1999/ES, rozhodnutí č. 1296/1999/ES.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1919/2002/ES
ze dne 21. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí Rady 96/411/ES o zlepšení zemědělské statistiky Společenství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 285 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 96/411/ES [3] je navrženo tak, aby umožnilo zemědělské statistice uspokojivěji reagovat na informační potřeby vznikající v důsledku společné zemědělské politiky.
(2) Zpráva Komise o průběhu provádění rozhodnutí 96/411/ES předložená Evropskému parlamentu a Radě kladně hodnotí provádění tohoto rozhodnutí.
(3) Proces přizpůsobování národních statistických systémů potřebám vznikajícím v důsledku vývoje společné zemědělské politiky ještě neskončil.
(4) Vnitřní vývoj společné zemědělské politiky a vnější souvislosti rozšiřování na východ i zahájení dalšího kola mnohostranných obchodních jednání vyžadují lepší stanovení statistických potřeb a případně opatření na dokončení současného regulačního rámce stanovícího rozsah statistických informací o společné zemědělské politice, které jsou členské státy povinné zpřístupnit Komisi.
(5) Návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o statistickém programu Společenství (na léta 2003 až 2007) [4] doporučuje pokračovat v akcích na zlepšení současné zemědělské statistiky a plánovat budoucí vývoj tak, aby se uspokojivěji reagovalo na potřeby společné zemědělské politiky.
(6) Použití nástrojů zavedených rozhodnutím 96/411/ES napomohlo dalšímu procesu přizpůsobování systému zemědělské statistiky Společenství vývoji potřeb statistických informací o společné zemědělské politice.
Tento proces však ještě nebyl dokončen.
Aby tento proces mohl pokračovat, je třeba rozhodnutí 96/411/ES změnit,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 96/411/ES se mění takto:
1. V článku 3 se slova "v období 2000 až 2002" nahrazují slovy "v období 2003 až 2007".
2. Článek 6 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. Finanční rámec pro provádění tohoto programu v období let 2003 až 2007 se stanoví na 5 milionů EUR.
Roční příděly budou schvalovány rozpočtovým orgánem v rámci mezí finančního výhledu."
3. V článku 11 se rok "2002" nahrazuje rokem "2007".
4. V článku 11 se slova "po konzultaci se Stálým výborem pro zemědělskou statistiku" zrušují.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2045/2002/ES
ze dne 21. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí č. 1720/1999/ES, kterým se přijímá soubor akcí a opatření pro zajištění interoperability transevropských sítí pro elektronickou výměnu dat mezi správními orgány (IDA) a přístupu k nim
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 156 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1720/1999/ES [4] je dosáhnout ve Společenství vysokého stupně interoperability mezi transevropskými telematickými sítěmi zřízenými mezi jednotlivými členskými státy a orgány Společenství a podpořit tak zavedení hospodářské a měnové unie a provádění politik Společenství, jakož i dosáhnout podstatných výhod pro správní orgány členských států a pro Společenství racionalizací provozu a urychlením zavádění nových sítí a jejich zdokonalování.
(2) Výhody transevropských telematických sítí pro správní orgány je třeba rozšířit na občany a podniky Společenství, a to zejména v oblastech, kde to přispívá k uskutečňování cílů iniciativy eEurope a souvisejícího akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line.
(3) Je třeba brát náležitě v úvahu doporučení obsažená v prohlášení vydaném na ministerské konferenci o elektronické veřejné správě "Od politiky k praxi", konané ve dnech 29. a 30. listopadu 2001 v Bruselu, jakož i závěry konference "eGovernment ve službách evropských občanů a podniků — co je třeba na evropské úrovni", pořádané společně předsednictvím Rady a Komisí (IDA) ve dnech 13. a 14. června 2001 ve Stockholmu/Sandhamnu.
(4) Pokud jde o šíření nejlepší praxe, měly by být pořádány konference, pracovní semináře a jiné akce s cílem zajistit všeobecné povědomí o dosažených výsledcích a výhodách projektů a akcí IDA a podnítit širokou diskusi o budoucím směrování a prioritách programu IDA.
(5) Ohledně provádění akcí Společenství uvedených v článcích 3 až 10 rozhodnutí č. 1720/1999/ES je třeba objasnit, že návrhy na jakékoli zvýšení rozpočtu přesahující částku 250000 EUR v jedné položce projektu za rok podléhají postupu podle uvedeného rozhodnutí.
(6) Poté, co Malta a Turecko vyjádřily zájem o program IDA, mohl by se tento program otevřít účasti těchto zemí na horizontálních akcích a opatřeních podle rozhodnutí č. 1720/1999/ES.
Dříve, než se program IDA otevře plné účasti všech kandidátských zemí, mělo by být těmto zemím pro účely provádění politiky Společenství umožněno využívat na vlastní náklady generické služby IDA.
Tato možnost by měla být za stejných podmínek poskytnuta i dalším třetím zemím.
(7) Pro větší flexibilitu přidělování ročních přídělů z rozpočtu by měla být zavedena finanční referenční částka pro provádění akce Společenství podle rozhodnutí č. 1720/1999/ES na období 2002 až 2004, přičemž roční přidělovaná částka je povolována rozpočtovým orgánem v mezích finančního výhledu.
(8) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(9) Rozhodnutí č. 1720/1999/ES je třeba příslušným způsobem pozměnit,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Rozhodnutí č. 1720/1999/ES se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se:
a) písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) výhody těchto sítí uvedené v písmenu c) rozšířit na podniky Společenství a občany Evropské unie, zejména v oblastech, kde to přispívá k uskutečňování cílů iniciativy eEurope a souvisejícícho akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line;";
b) doplňuje nové písmeno, které zní:
"f) popřípadě stanovit a rozvinout celoevropské služby elektronické veřejné správy pro občany a podniky a jiné služby elektronické veřejné správy, které budou použity v souladu s prioritami stanovenými v článku 4 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1719/1999/ES ze dne 12. července 1999 o hlavních směrech a o projektech společného zájmu v oblasti transevropských sítí pro elektronickou výměnu dat mezi správními orgány (IDA) [6]."
2. V článku 3 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Pro určení, jaké horizontální akce a opatření mají být podniknuty, stanoví Společenství případně popis infrastruktury, která bude sloužit jako základna pro rozvoj projektů společného zájmu, jakož i jiných odvětvových sítí uvedených v rozhodnutí č. 1719/1999/ES.
Popsaná infrastruktura zahrnuje rámec interoperability sítí, služeb, zabezpečení, aplikací, obsahu a ostatních důležitých prvků.
Může také obsahovat takové aspekty, jako je požadované řízení, organizace, odpovědnost a rozdělení nákladů.
Popis také obsahuje strategii použitelnou při rozvoji a realizaci infrastruktury.
Popis bude každoročně přezkoumáván."
3. V článku 10 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Společenství pořádá konference, pracovní semináře a jiné akce s cílem zajistit všeobecné povědomí o dosažených výsledcích a výhodách projektů a akcí IDA a podnítit širokou diskusi o budoucím směrování a prioritách programu IDA."
4. V článku 11 se odstavce 2, 3 a 4 nahrazují tímto:
"2. Část pracovního programu IDA týkající se provádění tohoto rozhodnutí, kterou Komise vypracuje na celé období trvání programu a která bude přezkoumávána nejméně dvakrát za rok, je schvalována v souladu s články 3 až 10 postupem podle čl. 12 odst. 2.
3. Společná pravidla a postupy pro dosažení technické a správní interoperability jsou přijímány postupem podle čl. 12 odst. 2.
4. Postup uvedený v čl. 12 odst. 2 se rovněž použije pro schvalování rozdělení ročních rozpočtových výdajů v souvislosti s tímto rozhodnutím. Návrhy na jakékoli zvýšení rozpočtu přesahující částku 250000 EUR v jedné položce projektu za rok rovněž podléhají tomuto postupu."
5. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor s názvem Výbor pro telematiku mezi správními orgány, složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES [7] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor pro telematiku mezi správními orgány přijme svůj jednací řád.
4. Komise každoročně předkládá Výboru pro telematiku mezi správními orgány zprávu o provádění tohoto rozhodnutí."
6. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Rozšíření na EHP a přidružené země
1. Program IDA může být otevřen v rámci příslušných dohod s Evropským společenstvím účasti zemí Evropského hospodářského prostoru a přidružených zemí střední a východní Evropy, Kypru, Malty a Turecka na horizontálních akcích a opatřeních podle tohoto rozhodnutí.
2. Při provádění tohoto rozhodnutí je podporována spolupráce se třetími zeměmi a případně mezinárodními organizacemi nebo subjekty.
3. Než se program IDA otevře jejich plné účasti, mohou přidružené země střední a východní Evropy, Kypr, Malta a Turecko pro účely provádění politiky Společenství využívat na vlastní náklady generické služby IDA.
4. Ostatní třetí země rovněž mohou pro účely provádění politiky Společenství využívat na vlastní náklady generické služby IDA."
7. Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
Finanční referenční částka
1. Finanční referenční částka pro provádění akce Společenství podle tohoto rozhodnutí činí na období 2002 až 2004 34,2 miliónů EUR.
2. Roční přidělovaná částka je povolována rozpočtovým orgánem v rámci limitu finančního výhledu."
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2046/2002/ES
ze dne 21. října 2002,
kterým se mění rozhodnutí č. 1719/1999/ES o hlavních směrech a o projektech společného zájmu v oblasti transevropských sítí pro elektronickou výměnu dat mezi správními orgány (IDA)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 156 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Hlavním cílem rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1719/1999/ES [4] je, aby Společenství ve spolupráci s členskými státy přijalo opatření nezbytná ke zřízení provozuschopných, interoperabilních transevropských telematických sítí mezi správními orgány členských států a orgány Společenství, které by umožňovaly výkonnou, účinnou a bezpečnou výměnu informací, a tím podpořilo zavedení hospodářské a měnové unie a provádění politik Společenství, jakož i rozhodovacího procesu ve Společenství.
(2) Přednost by měly dostat ty projekty, které zvyšují ekonomickou životaschopnost veřejných správ, orgánů Evropského společenství, členských států a regionů a které prostřednictvím zřízení nebo zdokonalení odvětvových sítí přispívají k uskutečňování cílů iniciativy eEurope a souvisejícího akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line, jež je v zájmu vnitrostátních parlamentů, občanů a podniků, i k uskutečňování cílů jiných iniciativ zaměřených na zlepšení průhlednosti činností orgánů Společenství, jak to požaduje článek 255 Smlouvy a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [5].
(3) Je třeba brát náležitě v úvahu doporučení obsažená v prohlášení vydaném na ministerské konferenci o elektronické veřejné správě "Od politiky k praxi", konané ve dnech 29. a 30. listopadu 2001 v Bruselu, jakož i závěry konference "eGovernment ve službách evropských občanů a podniků — co je třeba na evropské úrovni", pořádané společně předsednictvím Rady a Komisí (IDA) ve dnech 13. a 14. června 2001 ve Stockholmu/Sandhamnu.
(4) Při plánování a zřizování nových sítí je důležité zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí a případně mezi jinými orgány Společenství.
(5) Při plánování a zřizování nových sítí je důležité analyzovat a vyhodnocovat organizační rozvoj a přepracovávání pracovních postupů souvisejících se sítí nebo sítěmi, které mají být v rámci projektu zřízeny.
(6) Z důvodu právní jistoty je vhodné výslovně stanovit možnost revize té části pracovního programu IDA, která se týká provádění rozhodnutí č. 1719/1999/ES během referenčního roku.
Pro provádění akcí Společenství uvedených v článcích 3 až 6 rozhodnutí č. 1719/1999/ES je třeba objasnit, že návrhy na jakékoli zvýšení rozpočtu přesahující částku 250000 EUR v jedné položce projektu za rok podléhají postupu projednávání ve výboru podle uvedeného rozhodnutí.
(7) Poté, co Malta a Turecko vyjádřily zájem o program IDA, mohl by se tento program otevřít účasti těchto zemí na projektech společného zájmu.
Dříve, než se program IDA otevře plné účasti všech kandidátských zemí, mělo by být těmto zemím pro účely provádění politiky Společenství umožněno využívat na vlastní náklady generické služby IDA.
Tato možnost by měla být za stejných podmínek poskytnuta i dalším třetím zemím.
(8) Pro větší flexibilitu přidělování ročních přídělů z rozpočtu by měla být zavedena finanční referenční částka pro provádění akce Společenství podle rozhodnutí č. 1719/1999/ES na období 2002 až 2004, přičemž roční přidělovaná částka je povolována rozpočtovým orgánem v rámci limitu finančního výhledu.
(9) Zřizování sítí, které usnadňují spolupráci mezi soudními orgány, je třeba všeobecně považovat za projekty společného zájmu v rámci programu IDA.
(10) Telematické sítě v oblasti vzdělávání, zejména pro výměnu informací o obsahu otevřených sítí a na podporu rozvoje a volného oběhu nových audiovizuálních a informačních služeb, je třeba považovat za projekty společného zájmu v rámci programu IDA.
(11) Telematické sítě v oblasti ochrany veřejného zdraví na podporu výměny informací mezi členskými státy je třeba považovat za projekty společného zájmu v rámci programu IDA.
(12) Telematické sítě, které přispívají k uskutečňování cílů iniciativy eEurope a souvisejícího akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line, jež je v zájmu občanů a podniků, je třeba považovat za projekty společného zájmu v rámci programu IDA.
(13) Telematické sítě, které se týkají imigrační politiky, zejména prostřednictvím uskutečňování zlepšené elektronické výměny dat se správními orgány jednotlivých států za účelem usnadnění informačních a konzultačních postupů, je třeba považovat za projekty společného zájmu v rámci programu IDA.
(14) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(15) Rozhodnutí č. 1719/1999/ES je třeba příslušným způsobem pozměnit,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí č. 1719/1999/ES se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) případně stanovit a rozvinout celoevropské služby elektronické veřejné správy pro občany a podniky a jiné příslušné služby elektronické veřejné správy, které budou využívány v souladu s prioritami stanovenými v článku 4."
2. V článku 4 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"h) přispívají k uskutečňování cílů iniciativy eEurope a souvisejícího akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line, jež je v zájmu občanů a podniků."
3. V čl. 5 odst. 4 se vkládá nové písmeno, které zní:
"aa) popis plánovaného organizačního rozvoje a přepracovávání pracovních postupů souvisejících se sítí nebo sítěmi, které mají být zřízeny v rámci projektu."
4. V článku 7 se odstavce 2, 3 a 4 nahrazují tímto:
"2. Postup uvedený v čl. 8 odst. 2 se použije pro schvalování, v souladu s prioritami podle článku 4 a se zásadami podle článku 5, části pracovního programu IDA týkající se provádění tohoto rozhodnutí, který Komise každoročně sestaví a který může být v průběhu referenčního roku přehodnocován. Pracovní program IDA obsahuje:
- rozdělení dosavadních výdajů pro každý projekt za předchozí rok(y),
- odhad budoucích nákladů, které má financovat Společenství a členské státy, a
- stručný výkaz výsledků/služeb uskutečněných za tyto dosavadní výdaje.
3. Postup uvedený v čl. 8 odst. 2 se použije pro schvalování, v souladu se zásadami podle článku 5, předběžné zprávy a obecného prováděcího plánu pro každý projekt IDA na konci fáze zkoumání proveditelnosti a na konci vývojové a hodnotící fáze, jakož i pro schvalování přijetí všech následných podstatných změn prováděcího plánu.
4. Postup uvedený v čl. 8 odst. 2 se použije pro schvalování, v souladu s prioritami podle článku 4 a se zásadami podle článků 5 a 6, rozdělení ročních rozpočtových výdajů podle projektů na základě tohoto rozhodnutí. Návrhy na jakékoli zvýšení rozpočtu přesahující částku 250000 EUR v jedné položce projektu za rok rovněž podléhají tomuto postupu."
5. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor s názvem Výbor pro telematiku mezi správními orgány, složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES [7] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor pro telematiku mezi správními orgány přijme svůj jednací řád.
4. Komise každoročně předkládá Výboru pro telematiku mezi správními orgány zprávu o provádění tohoto rozhodnutí."
6. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Rozšíření na EHP a přidružené země
1. Program IDA může být otevřen v rámci příslušných dohod s Evropským společenstvím účasti zemí Evropského hospodářského prostoru a přidružených zemí střední a východní Evropy, Kypru, Malty a Turecka na projektech společného zájmu, kterých se tyto dohody týkají.
2. Při provádění projektů je podporována spolupráce se třetími zeměmi a případně mezinárodními organizacemi nebo subjekty.
3. Než se program IDA otevře jejich plné účasti, mohou přidružené země střední a východní Evropy, Kypr, Malta a Turecko pro účely provádění politiky Společenství využívat na vlastní náklady generické služby IDA.
4. Ostatní třetí země rovněž mohou pro účely provádění politiky Společenství využívat na vlastní náklady generické služby IDA."
7. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Finanční referenční částka
1. Finanční referenční částka pro provádění akce Společenství podle tohoto rozhodnutí činí na období 2002 až 2004 39,8 miliónů EUR.
2. Roční přidělovaná částka je povolována rozpočtovým orgánem v mezích finančního výhledu."
8. Příloha se mění takto:
a) v části A se doplňuje nový bod, který zní:
"6. Zřizování sítí, které usnadňují spolupráci mezi soudními orgány.";
b) v části B se bod 10 nahrazuje tímto:
"10. Telematické sítě v oblastech vzdělávání a kultury, informací, komunikace a audiovizuálního odvětví, zejména pro výměnu informací o problémech obsahu otevřených sítí, aby došlo k podpoře rozvoje a volného pohybu nových audiovizuálních a informačních služeb.";
c) v části B se bod 12 nahrazuje tímto:
"12. Telematické sítě v oblasti cestovního ruchu, životního prostředí, ochrany spotřebitelů a ochrany veřejného zdraví, pro usnadnění výměny informací mezi členskými státy.";
d) v části B se doplňují nové body, které znějí:
"13. Telematické sítě, které přispívají k uskutečňování cílů iniciativy eEurope a souvisejícího akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line, jež je v zájmu občanů a podniků.
14. Telematické sítě, které se týkají imigrační politiky, zejména prostřednictvím uskutečňování zlepšené elektronické výměny dat se správními orgány jednotlivých států za účelem usnadnění informačních a konzultačních postupů."
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2235/2002/ES
ze dne 3. prosince 2002,
kterým se přijímá program Společenství ke zlepšení fungování systémů zdanění na vnitřním trhu (Program Fiscalis 2003–2007)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro fungování systémů zdanění na vnitřním trhu je podstatné účinné, jednotné a výkonné uplatňování práva Společenství, zejména pro ochranu národních finančních zájmů a finančních zájmů Společenství prostřednictvím boje proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, zabránění narušování hospodářské soutěže a snižování zátěže správních orgánů a daňových poplatníků.
K dosažení tohoto cíle účinného, jednotného a výkonného uplatňování je zapotřebí spolupráce Společenství v partnerství s členskými státy.
(2) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 888/98/ES ze dne 30. března 1998 o zřízení programu činnosti Společenství ke zdokonalení systémů nepřímého zdanění na vnitřním trhu (Program Fiscalis) [4] významně přispělo k dosažení uvedených celkových cílů pro období 1998 až 2002.
Proto se považuje za žádoucí pokračovat v programu Fiscalis po další pětileté období.
(3) Pro fungování systémů zdanění na vnitřním trhu je důležitá účinná, výkonná a rozsáhlá spolupráce mezi současnými a budoucími členskými státy a mezi nimi a Komisí.
(4) Zkušenosti získané Společenstvím z programu Fiscalis ukázaly, že výměny, semináře a mnohostranná kontrolní cvičení by mohly dosáhnout cílů programu zapojením úředníků z různých vnitrostátních správních orgánů do společných profesních činností.
Takové činnosti by proto měly pokračovat i nadále, ale měly by být rozšířeny tak, aby zahrnuly daně z příjmu, z majetku a z pojistného.
(5) Zřízení a fungování infrastruktury pro komunikaci a pro výměnu informací má rozhodující úlohu při posilování systémů zdanění ve Společenství.
Zejména systém výměny informací o DPH (VIES), uvedený v nařízení Rady (EHS) č. 218/92 ze dne 27. ledna 1992 o administrativní spolupráci v oblasti nepřímých daní (DPH) [5], ukázal význam informačních technologií pro ochranu příjmů při současné minimalizaci administrativní zátěže.
(6) K zajištění jednotného uplatňování práva Společenství je nezbytné, aby úředníci daňové správy měli vysokou společnou úroveň znalosti práva Společenství a jeho provádění v současných i budoucích členských státech.
Takové úrovně lze dosáhnout pouze účinnou počáteční a následnou odbornou přípravou poskytovanou současnými i budoucími členskými státy.
Ke koordinaci a podpoře takové přípravy je užitečná doplňková činnost Společenství.
(7) Zkušenosti získané z programu Fiscalis ukazují, že koordinovaný rozvoj a zavádění společného programu odborné přípravy by mohly dosáhnout cílů tohoto programu, zejména dosažením vyšší společné úrovně znalosti práva Společenství.
(8) Pro usnadnění spolupráce se ukázala jako zásadní dostatečná úroveň jazykových znalostí na straně daňových úředníků.
Zúčastněné země by proto měly svým úředníkům poskytovat nezbytnou jazykovou přípravu.
(9) Přestože hlavní odpovědnost za dosažení těchto cílů spočívá především na zúčastněných zemích, je zapotřebí doplňkových činností Společenství pro koordinaci takových aktivit a rovněž pro poskytování infrastruktury a nezbytných podnětů.
Jelikož cíle opatření stanovené tímto rozhodnutím nemohou být všechny uspokojivě dosaženy zúčastněnými zeměmi a je proto možné jich s ohledem na rozsah a účinek celé akce lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku toto rozhodnutí nepřekračuje to, co je nezbytně nutné pro dosažení těchto cílů.
(10) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční rámec, který představuje přednostní rámec ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a zdokonalení rozpočtového procesu [6] pro rozpočtový orgán během ročního rozpočtového procesu.
(11) Opatření nezbytná pro provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA 1
OBLAST PŮSOBNOSTI A CÍLE
Článek 1
Program Fiscalis
1. Ke zlepšení fungování systémů zdanění na vnitřním trhu se zřizuje pro období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2007 víceletý akční program Společenství (Fiscalis 2003-2007), dále jen "program".
2. Činnosti programu sestávají:
a) ze systémů komunikace a výměny informací;
b) z mnohostranných kontrol zahrnujících členské státy a ty kandidátské země, které mají dvoustranné či mnohostranné dohody mezi sebou nebo s členskými státy, které takovou činnost umožňují;
c) ze seminářů;
d) z výměn;
e) z činností odborné přípravy;
f) ze všech ostatních pracovních setkání, pracovních pobytů nebo podobných činností souvisejících s cíli programu podle článku 3, které se stanoví případ od případu postupem podle čl. 14 odst. 2.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a) "daněmi" rozumějí tyto daně uplatňované ve zúčastněných zemích:
i) daň z přidané hodnoty;
ii) spotřební daně z alkoholu, tabákových výrobků a minerálních olejů;
iii) daně z příjmu a z majetku, definované v čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní [8];
iv) daně z pojistného definované v článku 3 směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření [9];
b) "správou" rozumějí veřejné orgány ve zúčastněných zemích, které jsou odpovědné za správu daní;
c) "zúčastněnými zeměmi" rozumějí členské státy a země uvedené v článku 4, které se účinně podílejí na programu;
d) "úředníkem" rozumí úředník správy;
e) "výměnou" rozumí pracovní pobyt úředníka správy v jiné zúčastněné zemi organizovaný v rámci programu;
f) "mnohostrannou kontrolou" rozumí koordinovaná kontrola daňové povinnosti jedné nebo více souvisejících osob podléhajících dani, která je organizována několika zúčastněnými zeměmi, jež mají společný nebo doplňující se zájem.
Článek 3
Cíle
1. Celkovým cílem programu je zlepšit řádné fungování systémů zdanění na vnitřním trhu zvýšením spolupráce mezi zúčastněnými zeměmi, jejich správami a úředníky.
2. Specifickými cíli programu jsou:
a) v oblasti daně z přidané hodnoty a spotřebních daní:
i) umožnit úředníkům dosáhnout vysoké společné úrovně znalosti práva Společenství a jeho provádění v členských státech;
ii) zajistit výkonnou, účinnou a rozsáhlou spolupráci mezi členskými státy;
iii) zajistit pokračující zlepšování správních postupů ke zohlednění potřeb správ a daňových poplatníků, a to prostřednictvím rozvoje a šíření správné správní praxe;
b) v oblasti přímých daní:
poskytovat podporu výměně informací v oblasti vzájemné pomoci a zvýšit povědomí o právu Společenství platném v oblasti přímých daní;
c) v oblasti daní z pojistného:
zlepšit spolupráci mezi členskými státy zajištěním lepšího používání stávajících pravidel;
d) pro kandidátské země:
vyjít vstříc zvláštním potřebám kandidátských zemí, aby přijaly opatření nezbytná pro přistoupení v oblasti daňového práva a správních struktur.
3. Akční plán programu se stanoví každoročně postupem podle čl. 14 odst. 2.
Článek 4
Účast kandidátských zemí
Program je otevřen pro účast:
a) přidružených zemí střední a východní Evropy v souladu s podmínkami stanovenými v evropských dohodách, jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných Rad přidružení;
b) Kypru, Malty a Turecka na základě dvoustranných dohod uzavřených v této věci s těmito zeměmi.
KAPITOLA II
ČINNOSTI PROGRAMU
Článek 5
Systémy komunikace a výměny informací
1. Komise a zúčastněné země zajistí, aby následující systémy komunikace a výměny informací byly provozuschopné v takovém rozsahu, v jakém je jejich provoz v rámci práva Společenství nezbytný:
a) společná komunikační síť/společné systémové rozhraní (Common Communication Network/Common Systems Interface — CCN/CSI) v rozsahu nutném pro podporu provozu jiných systémů uvedených v tomto odstavci;
b) systém výměny informací o DPH (VIES) a jeho systémy předávání zpráv;
c) systém ověřování pohybu produktů podléhajících spotřebním daním;
d) systém včasného varování v oblasti spotřebních daní;
e) systém tabulek o spotřebních daních;
f) všechny ostatní nové systémy komunikace a výměny informací určené postupem podle čl. 14 odst. 2, pokud jejich zřízení požadují právní předpisy Společenství.
2. Prvky Společenství, které tvoří systémy komunikace a výměny informací, jsou technické vybavení, programové vybavení a síťová připojení, jež jsou společné všem zúčastněným zemím, aby bylo zajištěno vzájemné propojení a interoperabilita systémů, ať již jsou instalovány v prostorách Komise (nebo určeného subdodavatele) nebo v prostorách zúčastněných zemí (nebo určeného subdodavatele).
Komise uzavře jménem Společenství nezbytné smlouvy k zajištění provozuschopnosti těchto prvků.
3. Prvky, které nejsou prvky Společenství a které tvoří systémy komunikace a výměny informací, zahrnují vnitrostátní databáze tvořící součást těchto systémů, síťová propojení mezi prvky Společenství a prvky, které nejsou prvky Společenství, a takové technické a programové vybavení, jež každá ze zúčastněných zemí pokládá za vhodné pro plný provoz uvedených systémů v rámci své správy.
Zúčastněné země zajistí provozuschopnost prvků, které nejsou prvky Společenství, a interoperabilitu těchto prvků s prvky Společenství.
4. Komise ve spolupráci se zúčastněnými zeměmi koordinuje tyto aspekty zavádění a fungování prvků Společenství a prvků, které nejsou prvky Společenství, jež tvoří systémy či infrastruktury uvedené v odstavci 1.
Článek 6
Mnohostranné kontroly
Zúčastněné země vyberou z jimi organizovaných mnohostranných kontrol ty, jejichž náklady má nést Společenství v souladu s článkem 11.
Takové kontroly zahrnují ve všech případech kontrolu daňové povinnosti týkající se daně z přidané hodnoty a/nebo spotřební daně.
Zúčastněné země zašlou Komisi výroční zprávy a hodnocení, týkající se takových kontrol.
Článek 7
Semináře
Komise a zúčastněné země společně organizují semináře, kterých se účastní úředníci správ, zástupci Komise a případně i další odborníci.
Článek 8
Výměny úředníků
1. Komise a zúčastněné země organizují výměny úředníků.
Délka výměn nesmí překročit jeden měsíc.
Každá výměna je zaměřena na konkrétní profesionální činnost a je dotčenými úředníky a správami náležitě připravena a následně zhodnocena.
Hostitelská správa může, pokud pro to uvede důvody, omezit počet účastníků výměny, pokud by počet přijatých žádostí bránil její přípravě a řádnému provádění.
2. Zúčastněné země podniknou nezbytné kroky, aby umožnily úředníkům na výměně aktivně se účastnit činností hostitelské správy.
Za tímto účelem jsou tito úředníci zmocněni vykonávat úkoly týkající se povinností jim svěřených hostitelskou správou v souladu s jejím právním systémem.
3. Během výměny podléhá úředník na výměně při výkonu svých povinností stejným předpisům o občanskoprávní odpovědnosti jako úředníci hostitelské správy.
Na úředníky na výměně se vztahují stejná pravidla o služebním tajemství jako na vnitrostátní úředníky.
4. Zúčastněné země mohou omezit tyto výměny na úředníky odpovědné za daň z přidané hodnoty a/nebo spotřební daně.
Článek 9
Činnosti odborné přípravy
1. Za účelem podpory strukturované spolupráce mezi vnitrostátními subjekty pro odbornou přípravu a úředníky odpovědnými za odbornou přípravu v oblasti daní v rámci správy zúčastněné země ve spolupráci s Komisí:
a) rozpracují stávající programy odborné přípravy a případně navrhnou nové programy k zajištění společného základu odborné přípravy úředníků, aby mohli získávat nezbytné společné profesní dovednosti a znalosti;
b) případně otevřou přípravné kurzy v oblasti daní, zajišťované každou zúčastněnou zemí pro její vlastní úředníky, i úředníkům ze všech zúčastněných zemí;
c) vyvinou nezbytné společné nástroje pro odbornou přípravu v oblasti daní.
2. Zúčastněné země rovněž zajistí, aby jejich úředníci procházeli počáteční a následnou odbornou přípravou v souladu se společnými programy odborné přípravy, která je nezbytná k získání společných profesních dovedností a znalostí, a dále jazykovou přípravou, která je pro tyto úředníky nezbytná k dosažení dostatečné úrovně jazykových znalostí.
KAPITOLA III
FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 10
Finanční rámec
Finanční rámec pro provádění programu v období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2007 se stanoví na 44 milionů EUR.
Roční položky schválí rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 11
Výdaje
1. Na výdajích pro provádění programu se podílí Společenství a zúčastněné země v souladu s odstavci 2, 3, 4 a 5.
2. Společenství nese tyto náklady:
a) náklady na vývoj, pořízení, instalaci, údržbu a každodenní provoz prvků Společenství, které tvoří systémy komunikace a výměny informací uvedené v článku 5;
b) náklady na cestovné a stravné v souvislosti s mnohostrannými kontrolami, semináři, výměnami a činnostmi odborné přípravy;
c) náklady týkající se organizace seminářů a vývoje nástrojů pro odbornou přípravu;
d) náklady na hodnotící studie o dopadu programu, které při zaručení důvěrnosti údajů provádějí třetí strany;
e) náklady na ostatní činnosti uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. f).
3. Komise v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června o finančním nařízení pro souhrnný rozpočet Evropských společenství [10] stanoví pravidla týkající se plateb výdajů a sdělí je zúčastněným zemím.
4. Komise přijme postupem podle čl. 14 odst. 2 všechna nezbytná opatření pro rozpočtové řízení programu.
5. Zúčastněné země nesou tyto náklady:
a) náklady na vývoj, pořízení, instalaci, údržbu a každodenní provoz prvků, které nejsou prvky Společenství a tvoří systémy komunikace a výměny informací uvedené v článku 5;
b) náklady týkající se počáteční a následné odborné přípravy včetně jazykové přípravy svých úředníků.
Článek 12
Finanční kontrola
Rozhodnutí Společenství o financování a všechny dohody či smlouvy vycházející z tohoto rozhodnutí podléhají finanční kontrole v souladu s právními předpisy Společenství o finanční a rozpočtové kontrole.
KAPITOLA IV
JINÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Provádění
Opatření nezbytná k provedení čl. 1 odst. 2 písm. f), čl. 3 odst. 3, čl. 5 odst. 1 písm. f) a čl. 11 odst. 4 se přijmou postupem podle čl. 14 odst. 2.
Článek 14
1.
Komisi je nápomocen výbor označovaný jako "Výbor Fiscalis".
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Období uvedené v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Průběžná kontrola a hodnocení
1. Komise každoročně předloží výboru uvedenému v čl. 14 odst. 1 průběžnou kontrolní zprávu uvádějící pokrok ve všech činnostech programu, pokud jde o provádění a výsledky ročního akčního plánu. Tato zpráva se rovněž předloží Evropskému parlamentu.
Správy zašlou Komisi všechny informace nezbytné pro co nejúčinnější vypracování průběžných kontrolních zpráv.
2. Hodnocení v polovině období a závěrečné hodnocení programu spadají pod odpovědnost Komise, která použije průběžné kontrolní zprávy a zprávy vypracované zúčastněnými zeměmi.
Účinnost a výkonnost programu se hodnotí s ohledem na cíle stanovené v článku 3.
Hodnocení se provede s použitím zpráv uvedených v odstavci 3 takto:
- hodnocení v polovině období přezkoumá počáteční výsledky a dopad činností programu.
Rovněž posoudí využití finančních prostředků a pokrok při průběžné kontrole a provádění,
- závěrečné hodnocení posoudí účinnost a výkonnost činností programu.
3. Zúčastněné země zašlou Komisi:
a) do 31. března 2005 hodnotící zprávu za polovinu období o účinnosti a výkonnosti programu;
b) do 31. března 2008 závěrečnou hodnotící zprávu o účinnosti a výkonnosti programu.
4. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě:
a) do 30. června 2005 hodnotící zprávu za polovinu období o účinnosti a výkonnosti programu a sdělení o potřebnosti pokračování programu, případně doplněné vhodným návrhem;
b) do 30. června 2008 závěrečnou hodnotící zprávu o účinnosti a výkonnosti programu.
Zprávy uvedené v písmenech a) a b) se rovněž zašlou pro informaci Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
5. Hodnotící zprávy uvedené v odstavci 4 budou převážně založeny na zprávách uvedených v odstavci 3 a na průběžných kontrolních zprávách uvedených v odstavci 1.
Článek 16
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 2003.
Článek 17
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu aRady č. 2367/2002/ES
ze dne 16. prosince 2002
o statistickém programu Společenství na období 2003 až 2007
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 285 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením Rady (ES) č. 322/97 ze dne 17. února 1997 o statistice Společenství [4] je třeba vypracovat statistický program Společenství.
(2) Nařízení Rady (ES) č. 322/97 stanoví zásady pro vypracování statistik Společenství a vztahuje se na toto rozhodnutí.
(3) Hospodářská a měnová unie klade značné požadavky na vypracovávání měnových a finančních statistik a statistik platební bilance Společenství.
(4) V souladu s nařízením Rady (ES) č. 322/97 musí mít Společenství rychlý přístup k statistickým informacím, které jsou srovnatelné mezi členskými státy, aktuální, spolehlivé, výstižné a zpracované co nejhospodárněji, aby mohlo vytvářet, provádět, sledovat a vyhodnocovat svou politiku.
(5) Dostupnost aktuálních a srovnatelných statistik dobré kvality je často nezbytnou podmínkou pro provádění politiky Společenství.
(6) K zabezpečení úplnosti a srovnatelnosti statistických informací ve Společenství je nezbytné zavést pětiletý statistický program Společenství pro identifikaci zásad, hlavních oblastí a cílů činností, které jsou pro plánovány zabezpečení uvedených priorit.
(7) Za tímto účelem by instituce Společenství měly zajistit srovnatelné a vysoce kvalitní statistiky.
(8) Specifická metoda tvorby statistik Společenství vyžaduje obzvlášť úzkou spolupráci v rámci rozvíjejícího se statistického systému Společenství prostřednictvím Výboru pro statistické programy, zřízeného rozhodnutím 89/382/EHS, Euratom [5], pokud jde o přizpůsobení systému, především zavedením právních nástrojů nezbytných pro zavedení zmíněných statistik Společenství.
V úvahu je třeba vzít zatížení zpravodajských jednotek, ať už se jedná o hospodářské subjekty, domácnosti nebo jednotlivce.
(9) Pro tvorbu statistik Společenství v legislativním rámci pětiletého programu jsou příslušné orgány jednotlivých států na úrovni členských států a instituce Společenství (Eurostat) na úrovni Společenství.
(10) K dosažení tohoto cíle je nezbytná úzká, koordinovaná a provázaná spolupráce mezi Eurostatem a vnitrostátními orgány.
(11) Za tímto účelem by měl Eurostat zajistit koordinaci mezi různými typy vnitrostátních orgánů v síti tvořící Evropský statistický systém (ESS), a tak umožnit včasné poskytování statistik nezbytných pro potřeby politik Evropské unie.
(12) Podrobná prováděcí opatření pro jednotlivé statistické činnosti může Komise svěřit ESS, jenž rozhodne o dotyčných cílech a opatřeních.
(13) V rámci provádění tohoto programu je Komise dále v souladu s nařízením (ES) č. 322/97 pověřena vykonáváním některých úkolů při zavádění nebo provádění, jak jsou definovány v aktech týkajících se jednotlivých statistických činností.
(14) Je možné zvážit, zda-li by některé z těchto úkolů, jež jsou v současné době plněny na úrovni Komise, nemohly být vykonávány například specializovaným prováděcím orgánem.
(15) V některých oblastech zahrnutých v různých politikách Společenství je důležité členění údajů podle pohlaví.
(16) Toto rozhodnutí stanoví na celou dobu trvání programu finanční rámec tvořící primární odkaz pro rozpočtový orgán během ročního rozpočtového procesu ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [6].
(17) Obecné zásady pro vypracování tohoto programu byly v souladu s čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 322/97 předloženy Výboru pro statistické programy, Evropskému poradnímu výboru pro statistické informace v hospodářské a sociální oblasti, zřízenému rozhodnutím Rady 91/116/EHS [7], a Výboru pro měnovou a finanční statistiku a pro statistiku platební bilance, zřízenému rozhodnutím Rady 91/115/EHS [8],
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Zavedení statistického programu
Zavádí se statistický program Společenství na období 2003 až 2007 (dále jen "program").
Program je obsažen v příloze.
Příloha I vymezuje zásady, hlavní oblasti a cíle činností plánovaných na toto období a obsahuje také shrnutí statistických požadavků z hlediska potřeb politik Evropské unie.
Tyto potřeby jsou rozděleny podle hlav Smlouvy.
Příloha II shrnuje pracovní témata Eurostatu.
Článek 2
Cíle a priority politik
S ohledem na dostupné zdroje vnitrostátních orgánů a Komise se tento program řídí hlavními prioritami politik Společenství v oblasti
- hospodářské a měnové unie,
- rozšíření Evropské unie,
- konkurenceschopnosti, udržitelného rozvoje a sociální agendy.
Program také zajistí pokračování stávající statistické podpory při rozhodování v nynějších politických oblastech a splnění dalších požadavků vyplývajících z nových politických iniciativ Společenství.
Program vezme v úvahu potřebu průběžného přezkoumávání statistických priorit a potřebnosti vypracovávaných statistik s ohledem na nejlepší využívání dostupných zdrojů a minimalizaci zpravodajského zatížení.
Kromě toho Komise zajistí srovnatelné a vysoce kvalitní statistiky.
Článek 3
Financování
Finanční rámec pro provádění tohoto programu v období 2003 až 2007 se stanoví ve výši 192500000 EUR.
Na období 2003 až 2006 připadá částka 150727000 EUR. Částka pro rok 2007 činí 41773000 EUR.
Částka 41773000 EUR se považuje za potvrzenou, bude-li v souladu s finančním výhledem platným pro období počínající rokem 2007.
Roční položky rozpočtu povoluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 4
Zprávy
Během třetího roku provádění programu Komise připraví předběžnou situační zprávu a předloží ji Výboru pro statistické programy.
Na konci období, na nějž se program vztahuje, předloží Komise po konzultaci s Výborem pro statistické programy náležitou hodnotící zprávu o provádění programu, v níž zohlední názory nezávislých odborníků.
Tato zpráva bude dokončena do konce roku 2008 a následně předložena Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Společná akce Rady
ze dne 11. března 2002
o Policejní misi Evropské unie
(2002/210/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 14 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 18. února 2002 Rada oznámila připravenost Evropské unie do 1. ledna 2003 zajistit pokračování Mezinárodní policejní pracovní skupiny Organizace spojených národů (IPTF) v Bosně a Hercegovině.
(2) V souladu s obecnými cíli přílohy 11 k Daytonské/Pařížské dohodě by měla Policejní mise Evropské unie (EUPM) zavést udržitelná policejní opatření v rámci výkonu svrchovanosti Bosny a Hercegoviny v souladu s osvědčenými evropskými a mezinárodními postupy, a tím zvýšit stávající úroveň policie Bosny a Hercegoviny.
Policejní mise Evropské unie, které byly uděleny nezbytné pravomoci pro monitorování, poradenství a kontrolu, by měla svých cílů dosáhnout do konce roku 2005.
(3) Ve svých závěrech ze dne 18. února 2002 Rada rovněž rozhodla, že v zájmu zajištění úspěšného pokračování Mezinárodní policejní pracovní skupiny Organizace spojených národů by měl být cílem Unie široký přístup s činnostmi zaměřenými na soubor aspektů právního státu, včetně programů budování institucí a policejní činnosti, které by se měly vzájemně podporovat a posilovat.
Policejní mise Evropské unie by za podpory programů Společenství pro budování institucí podle nařízení CARDS měla přispět k celkovému nastolení míru v Bosně a Hercegovině i k uskutečňování obecné politiky Unie v oblasti, zejména s přihlédnutím k procesu stabilizace a přidružení.
(4) Unie by měla pokračovat v koordinaci své činnosti s OSN a vést konzultace s příslušnými organizacemi, zejména s NATO a OBSE.
(5) Poté, co řídící výbor Rady pro nastolení míru přijal dne 28. února 2002 nabídku Unie týkající se Policejní mise Evropské unie, přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci 1396(2002) ze dne 5. března 2002, ve které vítá připravenost Unie zajistit pokračování Mezinárodní policejní pracovní skupiny.
(6) Dne 4. března 2002 vyzvaly orgány Bosny a Hercegoviny Unii, aby převzala odpovědnost za pokračování policejní mise Organizace spojených národů.
V této věci bude třeba uzavřít dohodu mezi orgány Bosny a Hercegoviny a Unií.
(7) Pro přípravu Policejní mise Evropské unie by měla být zřízena plánovací skupina.
(8) Dne 18. února 2002 Rada vyjádřila svou ochotu jmenovat příštího vysokého zástupce pro Bosnu a Hercegovinu zvláštním zástupcem Evropské unie v Bosně a Hercegovině.
(9) Politický a bezpečnostní výbor by měl provádět politickou kontrolu Policejní mise Evropské unie a určovat strategické zaměření mise a měl by být pravidelně informován o všech aspektech mise, včetně informací podaných podle potřeby prostřednictvím zvláštního zástupce Evropské unie a vedoucího mise/policejního komisaře.
(10) Vzhledem k uznání cenného přínosu ostatních států k Mezinárodní policejní pracovní skupině jsou státy, které nejsou členy EU, vyzývány k přispění na Policejní misi Evropské unie v Bosně a Hercegovině.
V první řadě jsou k účasti na Policejní misi Evropské unie zvány evropské členské státy NATO, které nejsou členy EU, dále státy ucházející se o přistoupení k Evropské unii a rovněž členské státy OBSE, které nejsou členy EU, jež v současné době poskytují personál pro Mezinárodní policejní pracovní skupinu.
(11) Dne 18. února 2002 Rada schválila financování Policejní mise Evropské unie podle přílohy IV svých závěrů.
14 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii je třeba uvést finanční referenční částku pro celé období provádění společné akce.
Stanovení částek, které budou financovány z rozpočtu Společenství, dokládá vůli legislativního orgánu a závisí na dostupnosti rozpočtových položek závazků v průběhu daného rozpočtového roku,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
Úloha
1. Evropská unie zřizuje Policejní misi Evropské unie (EUPM), aby zajistila pokračování Mezinárodní policejní pracovní skupiny Organizace spojených národů (IPTF) v Bosně a Hercegovině od 1. ledna 2003.
Před tímto dnem a pro přípravu Policejní mise Evropské unie bude nejpozději 1. dubna 2002 zřízena plánovací skupina, která bude pracovat do 31. prosince 2002.
2. Policejní mise Evropské unie jedná v souladu s cíli a ostatními ustanoveními uvedenými v mandátu mise, který je uveden v příloze této společné akce.
Článek 2
Plánování
1. Plánovací skupina bude složena z vedoucího policejní mise/vedoucího plánovací skupiny a personálu nezbytného pro plnění funkcí vyplývajících z potřeb mise.
2. Generální sekretariát Rady vypracuje za pomoci vedoucího policejní mise/vedoucího plánovací skupiny návrh operací (CONOPS).
Plánovací skupina následně vypracuje operační plán (OPLAN) a vyvine všechny technické nástroje nezbytné pro plnění Policejní mise Evropské unie.
Rada schválí návrh operací a operační plán.
3. Plánovací skupina bude pracovat v úzké součinnosti s Mezinárodní policejní pracovní skupinou.
4. Od 1. ledna 2003 se policejní vedoucí mise/vedoucí plánovací skupiny stává vedoucím mise/policejním komisařem podle článku 4.
Článek 3
Struktura
Policejní mise Evropské unie má v zásadě tuto strukturu:
a) hlavní velitelství v Sarajevu, složené z vedoucího mise/policejního komisaře a personálu stanoveného v operačním plánu.
Část tohoto personálu je složena z proměnlivého počtu styčných důstojníků pověřených prací s ostatními mezinárodními organizacemi v terénu.
Tyto důstojníky využívá vedoucí Policejní mise Evropské unie podle potřeby;
b) na počátku celkem 24 monitorovacích jednotek umístěných na střední až vyšší úrovni v různých policejních strukturách Bosny a Hercegoviny, včetně územních jednotek, středisek veřejné bezpečnosti, kantonů, státní bezpečnostní ochranné služby, státní pohraniční služby a oblasti Brčko.
Článek 4
Vedoucí mise/policejní komisař
1. Rada na návrh generálního tajemníka, vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku jmenuje vedoucího mise/policejního komisaře.
Vedoucí mise/policejní komisař vykonává operační velení nad Policejní misí Evropské unie a zajišťuje běžné řízení jejích operací.
2. Vedoucí mise/policejní komisař bude najat na smluvním základě.
3. Všichni policisté zůstávají plně podřízeni příslušnému vnitrostátnímu orgánu.
Vnitrostátní orgány přenesou operační velení (OPCOM) na vedoucího Policejní mise Evropské unie.
4. Vedoucí mise/policejní komisař odpovídá za kontrolu disciplíny personálu.
Pro přidělený personál vykonává disciplinární opatření dotyčný vnitrostátní orgán nebo orgán Unie.
Článek 5
Personál
1. Počty a pravomoci personálu Policejní mise Evropské unie jsou v souladu s cíli a strukturou uvedenou v článku 3 a v mandátu mise uvedeném v příloze.
2. Policisty přidělují členské státy.
Nejkratší období přidělení je jeden rok.
Každý členský stát nese náklady na policisty, které k misi přidělí, včetně platů, příspěvků a dopravních výloh na cestu do Bosny a Hercegoviny a zpět.
3. Mezinárodní civilní zaměstnanci a místní zaměstnanci jsou do Policejní mise Evropské unie přijímáni na smluvním základě podle potřeby.
4. Členské státy nebo orgány Společenství mohou v případě potřeby vyslat rovněž mezinárodní civilní zaměstnance na minimální období jednoho roku.
Každý členský stát nebo orgány Společenství nese náklady na zaměstnance, které do mise vyšle, včetně platů, příspěvků a dopravních výloh na cestu do Bosny a Hercegoviny a zpět.
Článek 6
Postavení zvláštního zástupce v jednotné linii velení
Postavení zvláštního zástupce Evropské unie, jmenovaného zvláštní společnou akcí Rady, v jednotné linii velení je uvedeno v článku 7.
Článek 7
Linie velení
Jako operace k řešení krize má struktura Policejní mise Evropské unie, která je součástí širšího prosazování právního státu v Bosně a Hercegovině, jednotnou linii velení.
Aniž jsou dotčena odpovídající ustanovení Daytonské/Pařížské dohody a jejich příloh.
- podává zvláštní zástupce Evropské unie zprávy Radě prostřednictvím generálního tajemníka, vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku,
- Politický a bezpečnostní výbor provádí politickou kontrolu a strategické vedení,
- vedoucí mise/policejní komisař vede Policejní misi Evropské unie a zajišťuje běžné řízení mise,
- vedoucí mise/policejní komisař podává zprávy generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku prostřednictvím zvláštního zástupce Evropské unie,
- generální tajemník, vysoký představitel pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku udílí prostřednictvím zvláštního zástupce Evropské unie pokyny vedoucímu mise/policejnímu komisaři.
Článek 8
Účast třetích států
1. Aniž je dotčena rozhodovací autonomie Unie a jednotný institucionální rámec Unie, jsou zvány evropské členské státy NATO, které nejsou členy Evropské unie, dále státy ucházející se o přistoupení k Evropské unii a rovněž členské státy OBSE, které nejsou členy Evropské unie, jež v současné době poskytují personál pro Mezinárodní policejní pracovní skupinu k účasti v Policejní misi Evropské unie na základě toho, že ponesou náklady na přidělení policistů nebo vyslání jimi vyslaných mezinárodních civilních zaměstnanců, včetně platů, příspěvků a dopravních výloh na cestu do Bosny a Hercegoviny a zpět, a vhodným způsobem přispějí na provozní náklady Policejní mise Evropské unie.
2. Třetí státy, které se podstatnou měrou účastní Policejní mise Evropské unie, mají stejná práva a povinnosti ve smyslu běžného řízení operací jako členské státy EU, které se účastní operace.
3. Podrobná opatření týkající se účasti třetích států jsou předmětem dohod podle článku 24 Smlouvy o Evropské unii.
Článek 9
Finanční ustanovení
1. Náklady na provádění této společné akce činí
a) 14 milionů eur na zahajovací náklady (včetně vybavení a plánovací skupiny) v roce 2002, bude financováno z rozpočtu Společenství;
b) až 38 milionů eur ročních provozních nákladů v letech 2003 až 2005, v tomto rozdělení:
i) až 17 milionů eur na diety podle stanovené denní sazby a 1 milion eur na cestovní náklady, které budou podle čl. 5 odst. 2 účtovány do nákladů "podle místa vzniku";
ii) zbytek ve výši 20 milionů eur (11 milionů eur na operativní provozní náklady, 4 miliony eur na místní zaměstnance, 5 milionů eur na mezinárodní civilní zaměstnance) bude financován společně z rozpočtu Společenství.
O konečném rozpočtu pro léta 2003 až 2005 rozhodne každoročně Rada.
2. V případě, že financování nákladů uvedených v odst. 1 písm. b) bodu ii) na základě rozpočtu Společenství nebude dostatečné, rozhodne Rada v souladu se Smlouvou o Evropské unii, jak pokrýt zbývající schodek, který bude tvořen společnými náklady.
3. Pro výdaje financované z rozpočtu Společenství se použijí tato ustanovení:
a) výdaje jsou řízeny podle pravidel a postupů Společenství týkajících se rozpočtu. Nákupy zboží a služeb se provádějí v souladu s vhodnými postupy nutnými k provádění Policejní mise Evropské unie, zejména s ohledem na časová omezení, a takovým způsobem, aby se nabídkových řízení mohli účastnit státní příslušníci třetích států;
b) vedoucí plánovací skupiny/policejní komisař podává v plném rozsahu zprávy o činnostech prováděných v rámci své smlouvy Komisi a podléhá dozoru Komise.
4. Finanční ustanovení respektují operativní požadavky Policejní mise Evropské unie, včetně kompatibility vybavení a interoperability jejích skupin.
Článek 10
Opatření Společenství
1. Rada bere na vědomí, že Komise zamýšlí směrovat svou činnost k dosahování cílů a priorit této společné akce, případně prostřednictvím vhodných opatření Společenství.
2. Rada rovněž připomíná, že jsou nutná koordinační ujednání v Bruselu a
Společná akce Rady
ze dne 11. března 2002
o jmenování zvláštního zástupce EU pro Bosnu a Hercegovinu
(2002/211/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 14 a čl. 18 odst. 5 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 18. února 2002 Rada vyjádřila svůj úmysl jmenovat zvláštním zástupcem EU pro Bosnu a Hercegovinu příštího vysokého zástupce pro Bosnu a Hercegovinu.
Tímto činem EU jasně vyjádřila, že budoucnost Bosny a Hercegoviny spočívá v začlenění do evropských struktur na základě procesu stabilizace a přidružení.
(2) Dne 28. února 2002 vzal Řídící výbor Rady pro nastolení míru na vědomí záměr EU jmenovat příštího vysokého zástupce EU zvláštním zástupcem EU pro Bosnu a Hercegovinu.
(3) Dne 11. března 2002 Rada přijala společnou akci 2002/210/SBZP o Policejní misi Evropské unie [1], jejíž článek 6 stanoví, že Rada by měla jmenovat zvláštního zástupce EU pro Bosnu a Hercegovinu,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
Zvláštním zástupcem Evropské unie pro Bosnu a Hercegovinu je jmenován Lord Ashdown.
Článek 2
1. Úloha zvláštního zástupce Evropské unie pro Bosnu a Hercegovinu nijak nepředjímá mandát vysokého zástupce pro Bosnu a Hercegovinu, včetně jeho koordinační úlohy v oblasti činností všech civilních institucí a organizací, stanovených
Společná akce Rady
ze dne 21. května 2002
o příspěvku Evropské unie k posílení schopnosti gruzínských orgánů podporovat a chránit pozorovatelskou misi OBSE na hranici Gruzie s Ingušskou a Čečenskou republikou Ruské federace
(2002/373/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 14 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 20. července 2000 přijala Rada společnou akci 2000/456/SZBP o příspěvku Evropské unie k posílení schopnosti gruzínských orgánů podporovat a chránit pozorovatelskou misi OBSE na hranici Gruzie s Čečenskou republikou Ruské federace [1], která pozbyla účinku dnem 31. prosince 2000.
(2) Dne 26. července 2001 přijala Rada společnou akci 2001/568/SZBP [2] s cílem zajistit další podporu Evropské unie pro stabilitu kavkazské oblasti.
(3) V době od 28. května do 1. června 2001 vykonal generál Sir Garry Johnson jako odborník Evropské unie hodnotící misi, při které dospěl k závěru, že pokud by byl mandát OBSE rozšířen na Ingušskou oblast, byla by nutná další podpora EU.
(4) Dne 13. prosince 2000 rozhodla OBSE rozšířit mandát mise OBSE v Gruzii o pozorování a hlášení pohybů přes hranici mezi Gruzií a Ingušskou republikou Ruské federace,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
1. Evropská unie poskytne pomoc k posílení schopnosti gruzínských orgánů poskytovat prostřednictvím jejich pohraničních stráží podporu a ochranu pozorovatelské misi OBSE na hranici Gruzie s Ingušskou republikou Ruské federace a další pokračování pomoci týkající se hranice Gruzie s Čečenskou republikou Ruské federace.
2. Evropská unie poskytne k tomuto účelu misi OBSE v Gruzii finanční podporu, zejména na její činnost při sledování hranice, k uhrazení výdajů spojených s určitým vybavením.
Článek 2
1. Pořízením a předáním vybavení je pověřena mise OBSE v Gruzii.
2. Komise uzavře s OBSE dohodu o poskytnutí finanční podpory Evropské unie ve formě grantu.
Z tohoto grantu se hradí pořízení položek, které vybere OBSE podle potřeb gruzínských orgánů na ingušském i čečenském úseku gruzínské hranice.
3. Komise udržuje úzké styky s OBSE prostřednictvím své delegace v Tbilisi za účelem sledování a vyhodnocení skutečného dodání vybavení gruzínské pohraniční stráži a jeho dalšího využívání.
4. Komise při výkonu těchto činností vhodným způsobem spolupracuje s místními zastoupeními členských států.
5. Komise podává zprávy o provádění této akce Radě pod vedením předsednictví, kterému je nápomocen generální tajemník Rady, vysoký představitel pro SZBP.
Článek 3
1. Finanční referenční částka pro účely uvedené v článku 1 činí 100000 EUR.
2. Výdaje hrazené částkou uvedenou v odstavci 1 jsou spravovány v souladu s postupy a pravidly Evropského společenství platnými pro rozpočet.
Článek 4
Tato společná akce vstupuje v platnost dnem přijetí.
Pozbývá účinku 12 měsíců po uzavření dohody mezi Komisí a OBSE o poskytnutí finanční podpory.
Článek 5
Tato společná akce bude zveřejněna
Společný postoj Rady
ze dne 21. května 2002
o dočasném přijetí určitých Palestinců členskými státy Evropské unie
(2002/400/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mírové vyklizení chrámu Narození Páně v Betlémě podle podmínek ujednání mezi palestinskou samosprávou a vládou Izraele, dosaženého dne 5. května 2002, jakož i jeho doprovodných dohod nebo jednostranných závazků stran tohoto ujednání jsou důležitým úsilím, jak pomoci zmírnit krizovou situaci v oblasti a obnovit dialog mezi stranami.
(2) Ujednání dosažené mezi palestinskou samosprávou a vládou Izraele znamená, že třináct osob ze skupiny Palestinců evakuovaných z chrámu Narození Páně souhlasí, že budou přepraveni do zahraničí, a že vláda Izraele, palestinská samospráva a jiné dotčené strany souhlasí s přepravou třinácti uvedených Palestinců do zahraničí, z nichž dvanáct má být přijato členskými státy a jeden má zůstat v Kyperské republice.
(3) Evropská unie je odhodlána vynaložit veškeré úsilí, aby přispěla k nastolení trvalého míru a přátelských vztahů mezi izraelským a palestinským lidem v souladu se zásadami Charty Organizace spojených národů.
S úmyslem přispět k tomuto úsilí a s ohledem na dohodu vlády Izraele, palestinské samosprávy a jiných dotčených stran o přepravě uvedených Palestinců do zahraničí vyjádřilo několik členských států svou ochotu přijmout dočasně a výlučně z humanitárních důvodů jednoho nebo více těchto Palestinců, kteří souhlasili se svou přepravou na jejich území.
(4) Ačkoli rozhodnutí povolit těmto osobám z humanitárních důvodů vstup na své území a pobyt na svém území spadá do pravomoci každého přijímajícího členského státu a neznamená právo dotyčných osob volně se na územích členských států pohybovat, je důležité přijmout na úrovni Evropské unie společný přístup k určitým hlediskům spojeným s těmito rozhodnutími.
(5) Obzvláště je žádoucí zajistit, aby se dotyčným osobám v každém z přijímajících států dostalo srovnatelného zacházení v záležitostech, jako je doba povolení k pobytu, ochrana jejich bezpečnosti a bezpečnosti jiných, a zajištění toho, aby si dotyčné členské státy za tímto účelem vyměňovaly informace.
(6) Při uplatňování svých odpovědností ohledně dodržování veřejného pořádku na svých vlastních územích a na ochranu své vlastní vnitřní bezpečnosti budou přijímající členské státy také brát v úvahu zájmy veřejného pořádku a bezpečnosti ostatních členských států.
Přijímající členské státy proto vyjadřují svou ochotu zpětně přebírat kohokoli z přijatých Palestinců, kteří popřípadě nedovoleně vstoupí na území jiného členského státu nebo kteří se tam nesmějí zdržovat z jiného důvodu.
(7) Je žádoucí po přiměřené lhůtě na úrovni Unie vyhodnotit způsob, jakým se přijetí dvanácti Palestinců členskými zeměmi provádí v praxi, jakož i všechny otázky, které mohly vyvstat při používání tohoto dokumentu,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Tento společný postoj se týká dvanácti ze třinácti Palestinců, kteří patří ke skupině Palestinců, ohledně kterých bylo mezi palestinskou samosprávou a vládou Izraele dne 5. května 2002 dosaženo memoranda o porozumění o mírovém vyklizení betlémského chrámu Narození Páně, a kteří souhlasili, že budou dočasně přepraveni do členských států Evropské unie a tam přijati.
Článek 2
Dvanáct ze třinácti Palestinců uvedených v článku 1 přijímají dočasně a výlučně z humanitárních důvodů tyto členské státy: Belgie, Řecko, Španělsko, Irsko, Itálie a Portugalsko.
Článek 3
Každý z členských států uvedených v článku 2 vydá Palestincům, které přijme, vnitrostátní povolení ke vstupu na své území a k pobytu na dobu do dvanácti měsíců.
Platnost tohoto povolení je omezena na území dotyčného členského státu, který v tomto ohledu přijme vhodná opatření.
Vydání tohoto povolení může podléhat zvláštním podmínkám, které musí dotyční Palestinci před svým příchodem přijmout.
Článek 4
Každý členský stát uvedený v článku 2 přijme vhodná opatření v rámci svého právního systému, aby chránil osobní bezpečnost Palestinců, které přijal, a aby jim zabránil v narušování veřejného pořádku nebo vnitřní bezpečnosti členských států.
Článek 5
Kromě svých povinností podle stávajících právních předpisů Společenství a aktů přijatých podle hlavy VI Smlouvy o Evropské unii si členské státy mezi sebou vyměňují všechny informace, které mohou být důležité pro správné uplatňování opatření učiněných podle tohoto společného postoje, včetně informací, které mohou být nezbytné k umožnění identifikace osob uvedených v článku 1.
Článek 6
Záležitosti spojené s bydlením, životními podmínkami, vztahy k rodinným příslušníkům, přístupem k zaměstnání nebo odborné přípravě se řídí vnitrostátními právními předpisy každého přijímajícího státu.
Členské státy uvedené v článku 2 si však navzájem poskytnou a na požádání i jiným členským státům důležité informace o těchto záležitostech, aby co možná nejvíce podpořily srovnatelné zacházení.
Článek 7
Pokud je členský stát uvedený v článku 2 požádán třetím státem, aby vydal Palestince, kterého přijal, uvědomí o tom tento členský stát neprodleně ostatní členské státy.
Než zaujme postoj, jakou odpověď má v souladu s vnitrostátními právními postupy dát na takovou žádost o vydání, konzultuje
Společný postoj Rady
ze dne 27. května 2002
k Nigérii a o zrušení společného postoje 2001/373/SZBP
(2002/401/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nigérie hraje díky svému politickému a hospodářského vlivu, počtu obyvatel a své velikosti významnou mezinárodní a regionální roli a má v současné době rozhodující příležitost upevnit v zemi demokracii a sociálně hospodářský rozvoj.
(2) Evropská unie (EU) přikládá velký význam svým vztahům s Nigérií, která je signatářem Dohody o partnerství AKT-ES, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 [1], a je tedy významným partnerem EU v oblasti politické, hospodářské, obchodní a rozvojové spolupráce.
(3) EU bude i nadále k Nigérii přistupovat pozitivně, konstruktivně a soustavně, a bude ji tak podporovat v jejím úsilí o upevnění demokracie a dosažení sociálně hospodářského rozvoje.
(4) EU oceňuje, čeho nigerijské orgány v této oblasti již dosáhly, a podporuje je v dalším plnění jejich závazku rozvíjet ty oblasti, kde stále ještě čelí obtížným úkolům, zejména oblast bezpečnosti a lidských práv, volebních a ústavních reforem, správy věcí veřejných a hospodářských reforem.
(5) EU si je vědoma toho, jaké důsledky mohou mít konflikty a porušování lidských práv pro křehký demokratický proces v Nigérii, a se znepokojením sleduje současný vzestup politického, etnického a náboženského násilí a obtíže spojené s prováděním hospodářských reforem.
(6) K provedení některých z níže uvedených opatření je třeba akce Společenství,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
1. Cílem tohoto společného postoje je upevnit oboustranně výhodné vztahy mezi EU a Nigérií ve všech oblastech společného zájmu.
2. Přístup EU k Nigérii bude soustavný a spojitý a bude zahrnovat politiku v oblasti politické, hospodářské, obchodní a rozvojové spolupráce, přičemž bude podporovat vlastní nigerijský proces
a) upevňování demokracie a respektování lidských práv;
b) zmírňování chudoby a dosažení udržitelné institucionální reformy a sociálního a hospodářského rozvoje;
c) posilování schopnosti této země přispívat k regionální integraci, míru, bezpečnosti a rozvoji.
3. EU uznává, že pokrok v těchto oblastech závisí zejména na činnosti federální vlády Nigérie, zároveň však připouští, že stále důležitější roli hrají v oblastech rozvoje federované státy.
Článek 2
1. Upevněné vztahy mezi EU a Nigérií jsou založeny na rovnoprávnosti, dialogu a uznávání stejných hodnot, pokud jde o respektování lidských práv, demokratických zásad, právního státu a řádné správy věcí veřejných.
2. Daných cílů lze dosáhnout pomocí konstruktivního politického dialogu, jakož i účinné rozvojové spolupráce.
Tato spolupráce se řídí podle priorit Nigérie, zaměřuje se na chudobu a zahrnuje úzkou koordinaci dárců pod vedením Nigérie, širokou účast, zodpovědnost a průhlednost.
Článek 3
EU považuje z hlediska své další podpory za klíčové tyto oblasti:
a) rozvoj demokratické kultury:
Tato oblast zahrnuje respektování, ochranu a dodržování lidských práv a podporu rovnoprávnosti bez ohledu na sociální a etnický původ, pohlaví a náboženství v souladu s mezinárodními závazky Nigérie v oblasti lidských práv.
Demokratická kultura by měla vycházet mimo jiné
i) ze široké účasti na politickém dění;
ii) z pěstování ovzduší svobodné a široké diskuse;
iii) z podpory občanské společnosti;
iv) z podpory procesu usmíření v souvislosti s porušováním lidských práv;
v) z respektování vnitrostátních právních předpisů a mezinárodních norem a smluv;
b) vytváření institucionálních kapacit:
i) proces revize ústavy;
ii) volební systém s ohledem na nadcházející volby;
iii) řádná správa věcí veřejných a vylepšené a pečlivé řízení vlastních nigerijských zdrojů;
iv) řízení rozpočtu;
v) reforma vzdělávacího systému a odborný výcvik;
vi) reforma policejního, soudního a trestního systému, která všem zajistí bezpečnost a přístup ke spravedlnosti;
vii) opětovná profesionalizace armády a rozpuštění polovojenských skupin;
viii) podpora schopnosti Nigérie analyzovat a předvídat vnitřní konflikty a přijímat preventivní opatření v souvislosti s nimi a lépe zvládat konflikty a následné situace;
c) strategický program snižování chudoby a rozvojová spolupráce s obecným cílem zmírnění chudoby:
EU poskytne nigerijským orgánům podporu a pomoc při vypracování soudržného a úplného strategického programu snižování chudoby prostřednictvím zapojení občanské společnosti.
Strategický program snižování chudoby a jeho následné provádění tvoří důležitý rámec pro dosažení udržitelných výsledků při zmírňování chudoby;
d) hospodářský růst a rozvoj:
EU bude nadále podporovat nigerijské orgány, aby provedly úplná a důkladná reformní opatření týkající se hospodářské a správní politiky, aby usilovaly o větší rozmanitost hospodářství a aby přijaly opatření namířená proti široce rozšířenému problému korupce, aby bylo možné vytvořit prostředí vhodné pro obchod a investice.
EU si je vědoma své odpovědnosti i úlohy, jakou může mít v této oblasti soukromý sektor, přičemž bere v úvahu odpovídající nástroje EU, jakož i Úmluvu OECD o boji proti podplácení zahraničních veřejných činitelů v mezinárodních podnikatelských transakcích;
e) posílení způsobilosti Nigérie přispět k regionální integraci a k předcházení konfliktům v západní Africe, k jejich zvládání a řešení:
EU vede s Nigérií dialog o regionálních otázkách, které jsou předmětem společného zájmu (mimo jiné o krizích a politické a hospodářské integraci), a dělí se s ní o své zkušenosti.
V rámci své politiky předcházení konfliktům v Africe, jejich zvládání a řešení bude EU podporovat posílení schopností Nigérie udržet mír.
Článek 4
EU zdůrazňuje význam podpory:
a) široké účasti orgánů veřejné moci a občanské společnosti v partnerství EU a Nigérie a
b) budování sítí nestátních subjektů budovaných v rámci občanské společnosti, které se angažují v procesu demokratizace a rozvoje v Nigérii, a to jak jednotlivě v rámci EU a Nigérie, tak i v rámci vztahů mezi EU a Nigérií.
Článek 5
1. EU povede s Nigérií i nadále úzký a pravidelný politický dialog.
Tento dialog bude veden především s federální vládou, ale ve vhodných případech může zahrnovat i občanskou společnost a se souhlasem federální vlády i vlády jednotlivých států.
Dialog se bude týkat všech záležitostí, které jsou předmětem společného zájmu.
2. Za účelem zajištění kontinuity mají ze strany EU hlavní zodpovědnost za vedení dialogu vedoucí pracovníci mise EU v Nigérii.
Kontakty na vysoké úrovni jsou pravidelné.
Článek 6
Rada bere na vědomí, že Komise zamýšlí směrovat svou činnost k dosahování cílů a priorit tohoto společného postoje, případně prostřednictvím vhodných opatření Společenství.
Článek 7
Při provádění tohoto společného postoje bude EU úzce spolupracovat s Organizací spojených národů, Organizací africké jednoty, Hospodářským společenstvím států západní Afriky, mezinárodními finančními institucemi a s dalšími zúčastněnými stranami.
Článek 8
Tento společný postoj se přezkoumá každý rok.
Článek 9
Zrušuje se společný postoj Rady 2001/373/SZBP ze dne 14. května 2001 k Nigérii [2].
Článek 10
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 11
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 27. května 2002
o omezujících opatřeních proti Usámu bin Ládinovi, členům organizace Al-Kajdá a Talibanu a dalším osobám, skupinám, podnikům a subjektům, které jsou s nimi spojeny, a o zrušení společných postojů 96/746/SZBP, 1999/727/SZBP, 2001/154/SZBP a 2001/771/SZBP
(2002/402/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 19. října 2001 Evropská rada prohlásila, že je odhodlána bojovat proti terorismu ve všech jeho formách na celém světě a že bude pokračovat ve svém úsilí o posílení koalice mezinárodního společenství, aby byl terorismus poražen ve všech svých aspektech a formách.
(2) Dne 16. ledna 2002 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rezoluci 1390(2002) (dále jen "rezoluce 1390(2002)"), ve které jsou vymezena opatření, která je třeba učinit proti Usámu bin Ládinovi, členům organizace Al-Kajdá a Talibanu a proti dalším osobám, skupinám, podnikům a subjektům, které jsou s nimi spojeny.
(3) Rezoluce 1390(2002) upravuje oblast působnosti sankcí týkajících se zmrazení prostředků, zákazu udělování víz a embarga na dodávky, prodej nebo převod zbraní, jakož i embarga na technické poradenství, pomoc nebo školení v souvislosti s vojenskými činnostmi uvalených prostřednictvím rezolucí 1267(1999) a 1333(2000).
(4) Podle odstavce 3 rezoluce 1390(2002) budou výše uvedená opatření přezkoumána Radou bezpečnosti OSN 12 měsíců po přijetí rezoluce a na konci této lhůty Rada bezpečnosti buď schválí jejich pokračování, nebo rozhodne o jejich zdokonalení.
(5) Rezoluce 1390(2002) ukládá zákaz cestování Usámu bin Ládinovi, členům organizace Al-Kajdá a Talibanu a dalším osobám, které jsou s nimi spojeny.
(6) Sankce týkající se zákazu letů a embarga na prodej acetanhydridu, uvalené prostřednictvím rezoluce 1267(1999) a 1333(2000), již podle odstavce 23 rezoluce 1333(2000) a odstavce 1 rezoluce 1390(2002) neplatí.
Kromě toho veškerá omezující opatření proti Ariana Afghan Airlines byla ukončena na základě rezoluce 1388(2002) ze dne 15. ledna 2002.
(7) Proto by měla být omezující opatření Evropské unie přijatá na základě rezolucí 1267(1999) a 1333(2000) upravena v souladu s rezolucí 1390(2002).
(8) Omezující opatření Evropské unie obsažená v odpovídajících společných postojích Rady by měla být v zájmu srozumitelnosti a průhlednosti shrnuta do jednoho právního nástroje a společné postoje 96/746/SZBP [1], 1999/727/SZBP [2], 2001/154/SZBP [3] a 2001/771/SZBP [4] by proto měly být zrušeny.
(9) K provedení některých z níže uvedených opatření třeba akce Společenství,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Tento společný postoj se vztahuje na Usámu bin Ládina, členy organizace Al-Kajdá, na Taliban a další osoby, skupiny, podniky a subjekty s nimi spojené, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném na základě rezolucí 1267(1999) a 1333(2000), který by měl být pravidelně aktualizován výborem zřízeným podle rezoluce 1267(1999).
Článek 2
1. Přímé nebo nepřímé dodávky, prodej a převod výzbroje a podobného materiálu jakéhokoli druhu, včetně zbraní a střeliva, vojenských vozidel a výzbroje, polovojenské výzbroje a náhradních dílů k výše uvedené výzbroji, osobám, skupinám, podnikům a subjektům uvedeným v odstavci 1 z území členských států nebo při využití jejich vlajkových lodí či letadel nebo prostřednictvím státních příslušníků členských států nacházejících se mimo jejich území je za podmínek stanovených v rezoluci 1390(2002) zakázáno.
2. Aniž jsou dotčeny pravomoci členských států při výkonu jejich veřejné moci, zabraňuje Evropské společenství v rámci pravomocí, které mu byly svěřeny Smlouvou o založení Evropského společenství, přímým nebo nepřímým dodávkám, prodeji a převodu technického poradenství, pomoci nebo školení v souvislosti s vojenskými činnostmi osobám, skupinám, podnikům a subjektům uvedeným v článku 1 z území členských států nebo při využití jejich vlajkových lodí či letadel nebo prostřednictvím státních příslušníků členských států nacházejících se mimo jejich území za podmínek stanovených v rezoluci 1390(2002).
Článek 3
V rámci pravomocí, které mu byly svěřeny Smlouvou o založení Evropského společenství,
- nařizuje Evropské společenství zmrazení prostředků a jiných finančních aktiv nebo hospodářských zdrojů osob, skupin, podniků a subjektů uvedených v článku 1,
- zajistí Evropské společenství, aby prostředky, finanční aktiva nebo hospodářské zdroje nebyly přímo nebo nepřímo zpřístupněny osobám, skupinám, podnikům a subjektům uvedeným v článku 1 nebo v jejich prospěch.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zabránily osobám uvedeným v článku 1 ve vstupu na své území nebo v průjezdu přes ně za podmínek stanovených v odst. 2 písm. b) rezoluce 1390(2002).
Článek 5
Zrušují se společné postoje 96/746/SZBP, 1999/727/SZBP, 2001/154/SZBP a 2001/771/SZBP.
Článek 6
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Tento společný postoj bude průběžně přezkoumáván.
Článek 7
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 25. června 2002
o Angole a o zrušení společného postoje 2000/391/SZBP
(2002/495/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada přijala společný postoj 2000/391/SZBP [1], ve kterém stanovila cíle a priority Evropské unie vůči Angole.
(2) S ohledem na podstatné politické změny, k nimž došlo v Angole od roku 2000, jsou některá opatření uvedeného společného postoje zastaralá a vyžadují aktualizaci.
(3) Rada přijala společný postoj 2001/374/SZBP ze dne 14. května 2001 o předcházení konfliktům v Africe, jejich zvládání a řešení [2] a společný postoj 98/350/SZBP ze dne 25. května 1998 o lidských právech, demokratických principech, právním státě a řádné správě věcí veřejných v Africe [3].
(4) Pokud jde o Angolu, přijala Rada společné postoje 97/759/SZBP [4], 98/425/SZBP [5] a 2000/391/SZBP, které mají za cíl přimět "União Nacional para a Independência Total de Angola" (UNITA), aby splnila své závazky v mírovém procesu s ohledem na příslušná rozhodnutí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů, zejména na rezoluce 864(1993), 1127(1997), 1130(1997), 1173(1998) a 1176(1998).
(5) Jak je uvedeno v prohlášeních předsednictví jménem Evropské unie ze dne 29. května a 28. srpna 2001 a v závěrech ze zasedání Rady ve složení pro obecné záležitosti ve dnech 11. a 12. června 2001, Evropská unie opakovaně potvrdila, že podporuje všechny snahy o dosažení politického řešení na základě Bicesské mírové dohody, Lusackého protokolu a odpovídajících rezolucí Rady bezpečnosti OSN.
Po smrti Jonase Savimbiho dne 22. února 2002 vyjádřila Unie v prohlášeních ze dne 28. února a 4. dubna 2002, jakož i v závěrech ze zasedání Evropské rady v Barceloně ve dnech 15. až 16. března a v závěrech Rady ve složení pro obecné záležitosti ze zasedání ve dnech 13. a 14. května svou spokojenost s tím, že vláda dne 13. března vyhlásila příměří a že bylo dne 4. dubna vládou Angoly a UNITA formálně podepsáno memorandum o porozumění jako dodatek k Lusackému protokolu o příměří a jiných dosud nevyřešených vojenských otázkách.
V těchto prohlášeních poukazovala Unie i na to, že je třeba se vypořádat též s vážnou humanitární situací, přičemž vyjádřila svou ochotu podpořit snahy angolského lidu přinést zemi trvalý mír, stabilitu a udržitelný rozvoj.
(6) Rada bezpečnosti Organizace spojených národů přijala rezoluci 1268(1999) o zřízení Úřadu Organizace spojených národů v Angole (UNOA) a dopisem předsedy Rady bezpečnosti generálnímu tajemníkovi OSN třikrát jeho mandát prodloužila, naposledy do 15. července 2002.
(7) Rada bezpečnosti Organizace spojených národů přijala rezoluci 1404(2002), kterou se prodlužuje mandát mechanismu dohledu nad sankcemi proti UNITA o další dobu šesti měsíců, jež končí dnem 19. října 2002, a rezoluci 1412(2002) ze dne 16. května 2002, kterou potvrzuje svou rezoluci 696(1991), 864(1993) a všechny následující rezoluce, zejména rezoluci 1127(1997), a připomíná prohlášení svého předsednictví ze dne 28. března 2002, které zejména vyjádřilo připravenost Rady bezpečnosti zvážit vhodné a přesně stanovené výjimky a změny týkající se opatření uvalených podle odst. 4 písm. a) rezoluce 1127(1997), a rozhoduje, že opatření uvalená podle odst. 4 písm. a) a b) této rezoluce se pozastavují na dobu 90 dnů.
(8) Dne 22. listopadu 1996 přijala Rada usnesení o pomoci při odminování, v němž se doporučuje, aby — s výjimkou humanitární pomoci — byly prostředky na odminovací akce přidělovány jen těm zemím, jejichž orgány zamezí dalšímu používání protipěchotních min; dne 28. listopadu 1997 též přijala společnou akci 97/817/SZBP o protipěchotních minách [6].
(9) K provedení některých z níže uvedených opatření je třeba akce Společenství,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Evropská unie bude, pokud jde o Angolu, sledovat tyto cíle:
a) podporou řádné správy věcí veřejných a rozvíjením tolerance mezi všemi politickými stranami a všemi oblastmi občanské společnosti podporovat mírový proces, národní usmíření a demokracii v Angole;
b) politickým dialogem za účasti Organizace spojených národů podporovat udržitelné politické řešení v Angole na základě Lusackého protokolu a odpovídajících rezolucí Rady bezpečnosti OSN;
c) naléhat na vládu a UNITA, aby dále v plném rozsahu prováděly všechna ustanovení memoranda o porozumění podepsaného dne 4. dubna 2002 na dokončení Lusackého protokolu, a přitom zdůrazňovat důležitost okamžitého a účinného ubytování v kasárnách, odzbrojení, demobilizace a sociálního znovuzačlenění vojenských jednotek UNITA za pomoci přiměřeně financovaných sociálních programů;
d) podporovat úsilí UNITA reorganizovat se na politickou stranu, prokazovat svou vůli dodržovat zákony a podporovat vládu v usnadňování tohoto procesu, jak se zavázala ve svém prohlášení ze dne 13. března 2002;
e) podporovat úmysl Rady bezpečnosti Organizace spojených národů přezkoumávat sankce uvalené na UNITA s ohledem na provádění memoranda o porozumění jako doplňku Lusackého protokolu;
f) podněcovat vládu Angoly, aby co nejdříve, jakmile to podmínky dovolí, uspořádala svobodné a regulérní všeobecné volby, aby na celém území Angoly plně uznávala právní stát a spravedlnost, prosazovala a chránila lidská práva a posilovala úlohu občanské společnosti v přispění k národnímu usmíření a budování demokracie v zemi;
g) v rámci provádění cílů stanovených v prohlášení vlády ze dne 13. března 2002 naléhat na vládu Angoly, aby zesílila své snahy zlepšit velmi vážnou humanitární situaci a upřednostňovala akce zaměřené na odminování, sociální znovuzačlenění a znovuusídlení všech vysídlených osob a všech uprchlíků, a aby vytvořila podmínky, které mezinárodnímu společenství umožní poskytovat v tomto ohledu pomoc;
h) k prospěchu všech obyvatel Angoly dále naléhat na vládu, aby prováděla průhlednou správu veřejných zdrojů a aby nesla plnou odpovědnost se zvláštním zřetelem k účetnictví v odvětví ropy.
Podporovat sledování zdravé makroekonomické politiky zaměřené proti chudobě, aby byly zemi zajištěny lepší vyhlídky na snížení chudoby, hospodářský růst a udržitelný hospodářský rozvoj;
i) podporovat spolupráci a porozumění mezi zeměmi v regionu s cílem zlepšit bezpečnost a hospodářský rozvoj v regionu.
Článek 2
Aby napomáhala dosažení výše uvedených cílů, Evropská unie
a) vede s angolskými orgány pravidelný politický dialog stanovený dohodou z Cotonou;
b) podporuje v rámci své společné zahraniční a bezpečnostní politiky podněty, které přispívají k udržitelnému politickému řešení v Angole, v souladu s cílem uvedeným v čl. 1 písm. a) a za konzultace s generálním tajemníkem OSN, trojkou pozorovatelských zemí, členskými státy OSN a regionálními i subregionálními africkými organizacemi;
c) jedná v souladu s rozhodnutím pozastavit na dobu 90 dnů zákaz cestování pro vyšší úředníky UNITA přijatým v rezoluci 1412(2002) Radou bezpečnosti OSN;
d) v návaznosti na účinné uskutečňování memoranda o porozumění provede neodkladně a v plném rozsahu zrušení všech sankcí uvalených na UNITA Radou bezpečnosti OSN;
e) nabízí pomoc snahám vlády Angoly o posílení demokratických institucí a praxe, aby se umožnilo uspořádání svobodných a regulérních parlamentních a prezidentských voleb a zajistilo respektování lidských práv, právního státu a nezávislé občanské společnosti;
f) nabízí pomoc snahám vlády Angoly o reformu angolského hospodářství spoluprací s MMF v koordinaci s mezinárodním společenstvím, aby se vládě pomohlo v boji proti korupci a chudobě; podporuje vládu Angoly při vytváření podmínek pro řádnou správu, aby v blízké budoucnosti podepsala s MMF dohodu o snížení chudoby a možnosti růstu;
g) opakovaně vyjadřuje svou solidaritu s angolským lidem a svou angažovanost za jeho zájmy tím, že se bude nadále podílet na snahách o zlepšení humanitární situace a zmírnění utrpení angolského obyvatelstva postiženého válkou, zejména uprchlíků a vysídlených osob, mimo jiné tím, že vítá úmysl Komise Evropských společenství podniknout rychle všechna opatření k uskutečnění veškerého dostupného financování na podporu mírového procesu.
Unie nabízí vládě Angoly svou pomoc při zvládání humanitární situace a různých fází mírového procesu, včetně ubytování vojenských jednotek UNITA v kasárnách, vyjádřením své podpory programům demobilizace a znovuzačlenění, které jsou nutné pro celkovou obnovu země, přičemž zároveň naléhá na vládu, aby rychle udělala přesné vyhodnocení svých nejnaléhavějších potřeb;
h) nabízí vládě Angoly pomoc při obnově země, přičemž podporuje její úmysl svolat mezinárodní konferenci dárců a věnuje náležitou pozornost zásadám průhlednosti a odpovědnosti v rámci demokratického prostředí, a zároveň ji vyzývá, aby přidělila potřebné zdroje pro uskutečnění hospodářské a sociální politiky, která zlepší život angolských občanů;
i) je připravena účastnit se na odminovacích pracích v souladu s usnesením Rady ze dne 22. listopadu 1996, přičemž přesvědčuje vládu Angoly, aby ratifikovala Ottawskou úmluvu o odminování;
j) nabízí Úřadu Organizace spojených národů
Společná akce Rady
ze dne 12. července 2002
o příspěvku Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní a o zrušení společné akce 1999/34/SZBP
(2002/589/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 14 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 17. prosince 1998 přijala Rada společnou akci 1999/34/SZBP o příspěvku Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných zbraní a lehkých zbraní [1].
(2) Zpráva Skupiny vládních odborníků na ruční palné zbraně považuje střelivo za důvod ke znepokojení při konfliktech, kdy dojde k použití ručních palných a lehkých zbraní.
(3) Měla by být přijata nová společná akce, vztahující se ve vhodných případech i na střelivo ručních palných a lehkých zbraní, a společná akce 1999/34/SZBP by proto měla být zrušena,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
1. Cíle této společné akce jsou
- bojovat proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných zbraní a přispět k jeho ukončení,
- přispět k omezení stávajícího hromadění těchto zbraní a střeliva na úroveň slučitelnou s oprávněnými bezpečnostními požadavky zemí a
- pomoci vyřešit obtíže způsobené takovým hromaděním.
2. Tato společná akce obsahuje tyto prvky:
- dosahování shody ohledně zásad a opatření uvedených v hlavě I,
- vytváření všestranného příspěvku v souladu s hlavou II.
3. Tato společná akce se vztahuje na zbraně uvedené v příloze.
HLAVA I
Zásady prevence a reakce
Článek 2
Unie zvýší na příslušných regionálních a mezinárodních fórech (např. OSN a OBSE) a mezi dotyčnými státy své úsilí o dosažení shody ohledně zásad a opatření stanovených v článku 3, jakož i v článcích 4 a 5 jako základu pro regionální a souhrnné přístupy k této problematice, a případně i pro všeobecné mezinárodní nástroje týkající se ručních palných zbraní.
Článek 3
Při prosazování cílů stanovených v článku 1 usiluje Unie o dosažení shody na příslušných mezinárodních fórech a případně i v regionálních souvislostech, pokud jde o uskutečnění následujících zásad a opatření, které mají zabránit dalšímu destabilizujícímu hromadění ručních palných zbraní:
a) závazek všech zemí dovážet a držet ruční palné zbraně pouze pro oprávněné bezpečnostní potřeby na úrovni odpovídající jejich oprávněným požadavkům na sebeobranu a bezpečnost, včetně schopnosti účastnit se mírových operací OSN;
b) závazek vyvážejících zemí dodávat ruční palné zbraně pouze vládám (ať přímo, nebo prostřednictvím řádně licencovaných subjektů oprávněných vlastním jménem obstarávat zbraně) v souladu s odpovídajícími mezinárodními a regionálními kritérii omezujícími vývoz zbraní, jak jsou stanovena zejména v kodexu chování EU, včetně úředně schválených osvědčení o konečném použití, případně jiných důležitých informací o konečném použití;
c) závazek všech zemí vyrábět ruční palné zbraně pouze pro účely držby uvedené v písmenu a) nebo vývozu v souladu s písmenem b);
d) vytvoření a udržování celostátních seznamů legálně držených zbraní ve vlastnictví státních orgánů za účelem zajištění kontroly a vytvoření omezujících vnitrostátních zbrojních předpisů pro ruční palné zbraně včetně stanovení trestů a účinné správní kontroly;
e) zavedení opatření k posílení důvěry, včetně opatření podporujících průhlednost a otevřenost, pomocí regionálních rejstříků ručních palných zbraní a pravidelné výměny dostupných informací o vývozu, dovozu, výrobě a držení ručních palných zbraní a o vnitrostátních zbrojních předpisech, a pomocí konzultací mezi vhodnými stranami o poskytnutých informacích;
f) závazek bojovat proti nedovolenému obchodování s ručními palnými zbraněmi pomocí provádění účinných státních kontrol, jakými jsou například vhodné hraniční a celní mechanismy, regionální a mezinárodní spolupráce a rozšířená výměna informací;
g) závazek odmítnou a zvrátit "kult násilí" zvýšením veřejné angažovanosti prostřednictvím vzdělávacích a osvětových programů.
Článek 4
Při prosazování cílů stanovených v článku 1 se Unie snaží o dosažení shody na příslušných mezinárodních fórech, případně i na regionální úrovni, pokud jde o uskutečnění následujících zásad a opatření, která mají omezit stávající hromadění ručních palných zbraní a střeliva:
a) vhodná pomoc zemím, které žádají o podporu při kontrole nebo likvidaci přebytečných ručních palných zbraní a střeliva pro tyto zbraně na jejich území, zejména pokud to může přispět v zabránění ozbrojenému konfliktu nebo k řešení stavu po skončení konfliktu;
b) podpora opatření k posílení důvěry a podnětů k dobrovolnému odevzdání přebytečných nebo nezákonně držených ručních palných zbraní, demobilizaci kombatantů a jejich následné rehabilitaci a znovuzačlenění do společnosti, dále opatření, která mají zajistit dodržování mírových dohod a dohod o kontrole zbrojení pod společným dohledem nebo dohledem třetí strany, dodržování lidských práv a humanitárního práva, ochrany právního státu, zejména pokud jde o osobní bezpečnost bývalých kombatantů, a udělování amnestií za držení ručních palných zbraní, jakož i podpora plánů místního rozvoje a dalších ekonomických a sociálních podnětů;
c) účinné odstranění přebytečných ručních palných zbraní, včetně bezpečného uložení a účinného zničení těchto zbraní a střeliva pro tyto zbraně, přednostně pod mezinárodním dohledem;
d) poskytnutí pomoci prostřednictvím vhodných mezinárodních organizací, programů a agentur, jakož i regionálních ujednání.
Článek 5
Členské státy podporují v souvislosti s ukončením ozbrojených konfliktů,
a) aby ustanovení o demobilizaci, odstranění nadbytečných zbraní a střeliva pro tyto zbraně a znovuzačlenění bývalých kombatantů byla zahrnuta do mírových dohod mezi stranami konfliktu, do zmocnění k provedení mírových operací, nebo do jiných misí na podporu mírového uspořádání;
b) aby se v případě, že daný stát nebo zúčastněná strana nedodržuje dané závazky, uvažovalo o přijetí nezbytných opatření k zajištění odstranění ručních palných zbraní v souvislosti s demobilizací prováděnou Radou bezpečnosti OSN.
HLAVA II
Příspěvek Unie k zvláštním akcím
Článek 6
1. Unie poskytne finanční a technickou pomoc programům a projektům, které přímo a viditelně přispívají k zásadám a opatřením uvedeným v hlavě I, včetně odpovídajících programů nebo projektů realizovaných OSN, Mezinárodním výborem Červeného kříže, jinými mezinárodními organizacemi a regionálními ujednáními a nevládními organizacemi.
Tyto projekty mohou mimo jiné zahrnovat odebrání zbraní, reformu oblasti bezpečnosti, programy demobilizace a znovuzačlenění, jakož i zvláštní programy pomoci obětem.
2. Při poskytování této pomoci bere Unie v úvahu zejména závazky příjemců dostát zásadám uvedeným v článku 3, dodržování lidských práv, soulad s mezinárodním humanitárním právem a ochranu právního státu, jakož i plnění mezinárodních závazků, zejména pokud jde o platné mírové smlouvy a mezinárodní dohody o kontrole zbraní.
Článek 7
1. Rada rozhoduje o
- rozdělení finanční a technické pomoci uvedené v článku 6,
- prioritách pro využití těchto fondů,
- podmínkách provádění zvláštních akcí Unie, včetně možnosti určit v některých případech osobu odpovědnou za jejich provedení.
2. Rada rozhoduje o zásadách, ujednáních a financování těchto projektů na základě konkrétních návrhů projektů s uvedením předpokládaných nákladů a na základě analýzy jednotlivých případů, aniž jsou dotčeny dvoustranné příspěvky členských států a operace Společenství.
3. Předsednictví v souladu s čl. 18 odst. 2 Smlouvy
- zajišťuje styk s Organizací spojených národů a dalšími příslušnými organizacemi,
- vytváří kontakty s regionálními ujednáními a třetími zeměmi potřebné k provedení zvláštních akcí Unie.
Průběžně informuje Radu.
Článek 8
Rada bere na vědomí, že Komise zamýšlí směrovat svou činnost k dosahování cílů a priorit této společné akce, případně prostřednictvím vhodných opatření Společenství.
Článek 9
1. Rada a Komise odpovídají za zajištění provázanosti činností Unie v oblasti ručních palných zbraní, zejména s ohledem na její politiku rozvoje.
Za tímto účelem předloží členské státy a Komise veškeré důležité informace příslušným institucím Rady.
Rada a Komise zajistí provedení svých jednotlivých akcí v souladu se svými pravomocemi.
2. Členské státy se rovněž snaží zvýšit účinnost svých vnitrostátních akcí v oblasti ručních palných zbraní.
Pokud je to možné, koordinují se akce uskutečňované v souladu s článkem 6 s akcemi členských států a Společenství.
Článek 10
Zrušuje se společná akce 1999/34/SZBP.
Článek 11
Rada každoročně přezkoumá akce prováděné v rámci této společné akce.
Článek 12
Tato společná akce vstupuje v platnost dnem přijetí.
Článek 13
Tato společná akce bude zveřejněna
Společný postoj Rady
ze dne 21. října 2002
o dodávkách určitého vybavení do Konžské demokratické republiky
(2002/829/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Členské státy se dne 7. dubna 1993 dohodly o uvalení zbrojního embarga na Zaire (nyní Konžská demokratická republika).
(2) Dne 11. března 2002 přijala Rada společný postoj 2002/203/SZBP o podpoře Evropské unie k provádění Lusacké dohody o příměří a mírového procesu v Konžské demokratické republice [1].
Tento společný postoj ukládá mimo jiné Evropské unii usilovat o rychlé provádění procesu odzbrojení podle Lusacké dohody a zároveň poskytnout podporu při obnově a rozvoji země.
(3) Společný postoj Rady 2001/374/SZBP ze dne 14. května 2001 o předcházení konfliktům v Africe, jejich zvládání a řešení [2] stanoví, že Evropská unie zvýší svou podporu pro odzbrojení v poválečné situaci země, zejména s důrazem na odstranění protipěchotních min.
(4) Zbrojní embargo by tudíž mělo být změněno tak, aby umožňovalo jisté výjimky,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
1. Dodávky nebo prodej zbraní a souvisejícího materiálu všech typů, včetně zbraní a střeliva, vojenských vozidel a vybavení, polovojenského vybavení a náhradních dílů pro výše uvedené zboží do Konžské demokratické republiky příslušníky členských států nebo z území členských států jsou zakázány, ať už pocházejí z jejich území či nikoli.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na
a) dodávky dočasně vyvážené do Konžské demokratické republiky pouze pro osobní potřebu personálu Organizace spojených národů;
b) dodávky nesmrtonosného vojenského vybavení určeného výhradně pro humanitární nebo ochranné účely, dočasně vyváženého do Konžské demokratické republiky pouze pro osobní potřebu zástupců sdělovacích prostředků, humanitárních a rozvojových pracovníků a doprovodného personálu;
c) vybavení určené k odstranění a zneškodnění protipěchotních min.
3. Členské státy posoudí dodávky podle odstavce 2 jednotlivě, přičemž berou plně v úvahu kritéria stanovená v Kodexu chování Evropské unie o vývozu zbraní.
Členské státy požadují odpovídající zabezpečení proti zneužití povolení udělených podle odstavce 2 a podle potřeby stanoví opatření pro vrácení vybavení.
Článek 2
Členské státy neprodleně uvědomí sebe navzájem a Komisi o opatřeních přijatých na základě tohoto společného postoje a poskytnou si navzájem veškeré další významné informace, které mají k dispozici, v souvislosti s tímto společným postojem.
Článek 3
Aby byl posílen dopad výše uvedených opatření, vyvine Evropská unie úsilí, aby přiměla další země k přijetí podobných opatření, jaká obsahuje tento společný postoj.
Článek 4
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Je průběžně přezkoumáván.
Článek 5
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 21. října 2002
ke Rwandě a o zrušení společného postoje 2001/799/SZBP
(2002/830/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společnými postoji 2000/558/SZBP [1] a 2001/799/SZBP [2] vymezila Rada cíle a priority Evropské unie vůči Rwandě.
(2) Společnou akcí 96/250/SZBP [3] jmenovala Rada zvláštního zmocněnce pro africkou oblast Velkých jezer.
(3) Článek 8 Dohody o spolupráci mezi členy skupiny států v africké karibské a tichomořské oblasti na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 [4], upravuje navázání politického dialogu mezi Evropskou unií a všemi státy, jež podepsaly zmíněnou dohodu, za účelem dosažení cílů dohody, zejména těch, které se týkají se míru, bezpečnosti a podpory stabilního a demokratického politického prostředí.
(4) Se zřetelem na vývoj ve Rwandě od listopadu 2001 by měl být přijat nový společný postoj a měl by být zrušen společný postoj 2001/799/SZBP,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Cíle a priority Evropské unie vůči Rwandě jsou podněcovat, stimulovat a podporovat proces
a) nastolení normálních poměrů po ukončení genocidy a proces podpory národního usmíření;
b) obnovy, snižování chudoby a rozvoje;
c) ochrany a podpory lidských práv a základních svobod;
d) přechodu k demokracii.
Evropská unie si je vědoma toho, že regionální nestabilita může ohrozit dosažení těchto cílů, a proto vyzývá rwandskou vládu, aby přispívala zejména svou zahraniční politikou k dosažení regionální stability, jak to činí u všech ostatních stran konfliktu v této oblasti.
Článek 2
Evropská unie potvrzuje, že za pokrok ve věcech uvedených v článku 1 v první řadě odpovídá rwandská vláda.
Evropská unie bude na základě tohoto společného postoje pokračovat v konstruktivním a kritickém politickém dialogu s rwandskou vládou, aby podpořila a podnítila toto úsilí, mimo jiné prostřednictvím zvláštního vyslance pro oblast afrických Velkých jezer.
Článek 3
Evropská unie s ohledem na regionální zahraniční a bezpečnostní politiku rwandské vlády
a) vítá závěry dohody mezi Rwandou a Konžskou demokratickou republikou podepsané v Pretorii dne 30. července 2002 a vyzývá rwandskou vládu k dokončení stažení rwandských oddílů z Konžské demokratické republiky a k nadálému dodržování Pretorijské dohody;
b) naléhavě vybízí rwandskou vládu k dodržování závazků, které přijala mimo jiné v Lusace (v červenci 1999), v Kampale (v dubnu 2000) a v Harare (v prosinci 2000) v zájmu vyjednaného, mírového a rychlého urovnání krize v Konžské demokratické republice a splnila odpovídající rezoluce Rady bezpečnosti OSN, zejména rezoluce 1304(2000), 1341(2001), 1355(2001), 1376(2001), 1399(2002) a 1417(2002);
c) žádá rwandskou vládu, aby využila svého vlivu k zabezpečení dodržování lidských práv a bezpečnosti civilního obyvatelstva ve východní části Konžské demokratické republiky;
d) vyzývá rwandskou vládu k podpoře dialogu a systematického hledání mírových řešení s příslušnými orgány sousedních států dotčených krizí v Konžské demokratické republice a v Burundi;
e) žádá rwandské orgány, jakož i všechny strany konfliktu, aby braly náležitě v úvahu doporučení a opatření ohledně protiprávního využívání přírodních zdrojů v Konžské demokratické republice, která případně přijme Organizace spojených národů.
Článek 4
Vzhledem k situaci ve Rwandě je úsilí Evropské unie založeno na těchto zásadách:
a) pokud jde o usmíření a rozdělení moci, Evropská unie podněcuje a podporuje usmíření mezi všemi Rwanďany, ve Rwandě i mimo území Rwandy, prostřednictvím dialogu mezi všemi skupinami, které odmítají násilí a genocidu.
Takový dialog musí být otevřený všem a musí usilovat o zdokonalení dělby moci, demokratizaci země, národní obnovu a ochranu menšin.
Aniž by zpochybňovala vlastní odpovědnost rwandské vlády v této věci, vyzdvihuje Evropská unie význam, který přikládá nezávislosti a reprezentativnosti Komise pro národní jednotu a usmíření, jejíž činnosti podporuje;
b) pokud jde o demokratizaci, Evropská unie
i) zdůrazňuje význam udržování politické rovnováhy zakotvené rwandskou ústavou.
Důrazně vyzývá rwandskou vládu a Komisi pro právo a ústavu k dokončení návrhu nové ústavy, za konzultace s obyvatelstvem, s cílem vytvořit nový institucionální rámec pro zemi, zaručit účinnou ochranu občanských a politických práv obyvatel Rwandy včetně svobodného zakládání politických stran, zajistit sociální smír a zabezpečit základní práva a svobody;
ii) zdůrazňuje nutnost všelidových voleb a naléhavě vybízí rwandskou vládu ke stanovení volebního mechanismu, který zajistí svobodné a regulérní volby zaručující všem Rwanďanům a všem složkám společnosti (včetně politických stran) právo na vyjádření jejich názorů, svobodu projevu včetně záruky svobodných sdělovacích prostředků, účast občanské společnosti na veřejné diskusi a průhlednost celkového průběhu voleb a volebních právních předpisů;
iii) vítá oznámení Národní volební komise, že se parlamentní a prezidentské volby uskuteční v druhé polovině roku 2003, jakož i vyhotovení pozvání pro mezinárodní společenství k pozorování voleb;
iv) zdůrazňuje, že připisuje velký význam nezávislosti, kterou by volební komise měla mít, aby byla zaručena důvěryhodnost průběhu voleb, a žádá orgány o zaručení skutečné nezávislosti volební komise;
v) vyzývá rwandskou vládu, aby pokračovala v rozšiřování odpovědnosti, pravomoci a prostředků zvolených místních orgánů, aby byla zajištěna účast místního obyvatelstva v politickém procesu a v procesu rozvoje a je nadále připravena podporovat tento proces vhodnými prostředky a zároveň nadále podporovat přechod k decentralizaci, započatý vládou v květnu 2000;
c) pokud jde o soudnictví a tradiční výkon spravedlnosti "Gacaca" (participativní soudnictví založené na tradičních soudech), Evropská unie prohlašuje, že
i) vítá oficiální zahájení činnosti soudů Gacaca a vyzývá vládu Rwandy ke sledování nadcházejících řízení v úzké spolupráci s národními a mezinárodními nevládními organizacemi;
ii) uznává konstruktivní úlohu, kterou může Gacaca hrát při řešení následků genocidy z roku 1994, zejména urychlením procesu s osobami, které jsou dosud ve vazbě pro podezření z účasti na genocidě;
iii) zdůrazňuje nutnost pokračovat v provádění systému Gacaca a v zavádění obecně prospěšných prací s přihlížením k základním právům všech zúčastněných;
iv) v tomto ohledu vyzývá rwandskou vládu a Nejvyšší soud, aby zajistily, že spravedlnost Gacaca bude vykonávána v souladu s mezinárodními normami pro lidská práva;
v) obrací se rovněž na soudy Gacaca, aby ustanovily všeobecnou shovívavost jako základní zásadu své činnosti a aby zabezpečily zákonná práva jak obviněným, zejména co se týče obhajoby a odvolání, tak pro občanské účastníky;
vi) dále vyzývá rwandskou vládu, aby zajistila, že veškerá opatření týkající se řádného výkonu spravedlnosti prostřednictvím Gacaca, zejména co se týče soudních jednání, budou těmito soudy uplatňována;
vii) bude spolu s dalšími partnery rwandské vlády nadále poskytovat koordinovanou podporu systému Gacaca prováděnému v souladu s výše uvedenými zásadami;
viii) vyzývá rwandské orgány, aby mezi obyvatelstvem obecně, a zejména mezi lidmi, kteří přežili genocidu, nadále zvyšovaly povědomí o nezbytnosti přijetí těchto zásad v zájmu řešení problému beztrestnosti a pragmatického řešení hrozivého problému velkého počtu vězňů, kteří za znepokojivých podmínek čekají ve vazbě na přelíčení;
ix) naléhavě žádá vládu Rwandy, aby pokračovala ve svém úsilí ke zmenšení počtu vězňů (a zejména zvlášť ohrožených skupin, jako jsou senioři, nemocní a slabí, nezletilí a ti, kteří byli nezletilí v době zadržení);
x) v této souvislosti vítá skutečnost, že v rámci Gacaca byla učiněna předběžná šetření, která vedla k propuštění velkého počtu vězňů, proti nimž nemohlo být započato žádné trestní řízení.
Evropská unie
i) podporuje práci Mezinárodního trestního soudu pro Rwandu (ICTR) se sídlem v Arushi, a zejména obnovuje své úsilí o to, aby mu všechny státy vydaly všechny osoby jím obžalované z genocidy a jiných závažných porušení mezinárodního humanitárního práva.
Usiluje o neustálé zlepšování administrativní efektivnosti soudu;
ii) naléhavě žádá vládu Rwandy, aby plně dodržovala svůj závazek o spolupráci s Mezinárodním trestním soudem pro Rwandu (ICTR) a poskytovala mu veškeré informace, které žádá, bez ohledu na dotčené osoby nebo instituce.
Evropská unie vyzývá vládu Rwandy, aby plně dostála svým závazkům z Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a aby dodržovala ostatní mezinárodní záruky ohledně trestu smrti, a naléhavě ji vybízí, aby uvažovala o zrušení trestu smrti.
Evropská unie také vyzývá vládu Rwandy, aby přistoupila k Římskému statutu Mezinárodního trestního soudu;
d) pokud jde o politiku osídlování vesnic, vítá Evropská unie, že vláda Rwandy přednostně uplatňuje strategii pro snižování chudoby a v jejím rámci připravuje dobrovolné osídlování venkova;
e) pokud jde o lidská práva, Evropská unie
i) vyzývá rwandskou vládu, aby spolupracovala s Úřadem Vysokého komisaře OSN pro lidská práva;
ii) požaduje po rwandské vládě, aby podporovala a konkrétními opatřeními chránila lidská práva všech obyvatel Rwandy, zejména aby zajistila nezávislé a účinné fungování Národní komise pro lidská práva a aby ulehčovala práci organizací pro lidská práva ve Rwandě;
iii) vyzývá Národní komisi pro lidská práva, aby pokračovala ve spolupráci s dotyčnými nevládními organizacemi, prohloubila svou činnost a urychlila provádění svého akčního programu, ke kterému Evropská unie přispívá;
f) pokud jde o hospodářský a sociální rozvoj a spolupráci, zdůrazňuje Evropská unie, že existuje úzká vazba mezi řádným prováděním strategického programu snižování chudoby a pokračováním úsilí rwandské vlády o návrat k míru a bezpečnosti v oblasti, zejména v Konžské demokratické republice, a upevnění procesu usmíření a demokratizace ve Rwandě.
Evropská unie vítá stažení rwandských jednotek z Konžské demokratické republiky a znovu podtrhuje, že kroky k mírovému urovnání konfliktu s Konžskou demokratickou republikou by po podrobném posouzení příslušnými orgány mohly ovlivnit kvalitu vztahů spolupráce mezi Evropskou unií a Rwandou;
g) pokud jde o znovuzačlenění osob, které přežily genocidu, demobilizovaných vojáků a ostatních vysídlených osob do rwandské společnosti, Evropská unie povzbuzuje a podporuje úsilí rwandské vlády o usnadnění tohoto procesu, mimo jiné spoluprací s příslušnými mezinárodními organizacemi.
Evropská unie ve spolupráci s dalšími mezinárodními organizacemi, jako například se Světovou bankou, zejména i nadále vyjadřuje svou neustálou připravenost podpořit demobilizaci rwandské armády a plán odzbrojení, demobilizace, repatriace a znovuzačlenění negativních sil (bývalé FAR a Interahamwe).
Evropská unie je přesvědčena, že problém odzbrojení rwandských ozbrojených skupin v Konžské demokratické republice, jakož i problém odzbrojení ostatních ozbrojených skupin, nelze řešit za pomoci síly, nýbrž jen dobrovolně a pomocí pobídek v rámci politických závazků zúčastněných zemí.
Proto vyzývá všechny státy v oblasti, aby upustily od vojenské podpory těchto skupin.
Evropská unie vítá rwandskou vládou navrhované programy pro znovuzačlenění navracejících se uprchlíků a vyzývá ji, aby především v rámci opatření Lusacké a Pretorijské dohody k odzbrojení, demobilizaci, repatriaci a znovuzačlenění nadále rozvíjela takové programy s cílem naprosto bezpečného přijetí všech bývalých kombatantů, kteří se nepodíleli na genocidě nebo válečných zločinech.
Článek 5
Rada bere na vědomí, že Komise zamýšlí směrovat svou činnost k dosahování cílů a priorit této společné akce, případně prostřednictvím vhodných opatření Společenství.
Článek 6
Při provádění tohoto společného postoje bude Evropská unie úzce spolupracovat s Organizací spojených národů, Organizací africké jednoty a jinými zúčastněnými organizacemi.
Článek 7
Provádění tohoto společného postoje bude pravidelně sledováno.
Bude přezkoumán do 12 měsíců.
Článek 8
Zrušuje se společný postoj 2001/799/SZBP.
Článek 9
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 10
Tento společný postoj bude zveřejněn
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 13. června 2002
o společných vyšetřovacích týmech
(2002/465/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Belgického království, Francouzské republiky, Španělského království a Spojeného království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jedním z cílů Unie je poskytnout občanům vysokou úroveň ochrany v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, a tohoto cíle lze dosáhnout předcházením trestné činnosti a bojem proti ní prostřednictvím užší spolupráce mezi policejními silami, celními orgány a ostatními příslušnými orgány v členských státech při současném dodržení zásad lidských práv a základních svobod a právního státu, na nichž je založena Unie a které jsou společné členským státům.
(2) Evropská rada na zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 vyzvala k neprodlenému vytvoření společných vyšetřovacích týmů podle Smlouvy jako prvnímu kroku v boji proti nedovolenému obchodu s drogami a lidmi a proti terorismu.
(3) V článku 13 Úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, vypracované Radou na základě článku 34 Smlouvy o Evropské unii [3], byla stanovena opatření k vytváření a činnosti společných vyšetřovacích týmů.
(4) Rada vyzývá, aby byla přijata veškerá opatření k zajištění co nejrychlejší ratifikace uvedené úmluvy, a to v každém případě v průběhu roku 2002.
(5) Rada uznává, že je důležité rychle reagovat na výzvu Evropské rady k neprodlenému vytváření společných vyšetřovacích týmů.
(6) Rada soudí, že za účelem co nejúčinnějšího boje proti mezinárodní trestné činnosti je vhodné přijmout v této fázi na úrovni Unie zvláštní právně závazný nástroj upravující společné vyšetřovací týmy, který by se týkal společného vyšetřování nedovoleného obchodu s drogami a lidmi a terorismu.
(7) Rada soudí, že by takové týmy měly být vytvářeny přednostně k boji proti trestným činům páchaným teroristy.
(8) Členské státy, které vytvoří společný tým, by měly rozhodnout o jeho složení, účelu a trvání.
(9) Členské státy, které vytvoří společný tým, by měly mít možnost rozhodnout, pokud je to možné a v souladu s platnými právními předpisy, že se činností týmu mohou zúčastnit osoby, které nezastupují příslušné orgány členských států, například zástupci Europolu, Komise (OLAF) nebo zástupci orgánů třetích států a zejména zástupci donucovacích orgánů Spojených států.
V takovém případě by měla dohoda o vytvoření týmu vymezovat záležitosti spojené s případnou odpovědností z toho vyplývající pro tyto zástupce.
(10) Společný vyšetřovací tým by měl být nasazen na území určitého členského státu v souladu s právními předpisy platnými v daném členském státě.
(11) Tímto rámcovým rozhodnutím nejsou dotčeny jiné stávající předpisy nebo ujednání o vytváření nebo činnosti společných vyšetřovacích týmů,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Společné vyšetřovací týmy
1. Příslušné orgány dvou nebo více členských států mohou vzájemnou dohodou vytvořit společný vyšetřovací tým pro určitý účel a na omezené období, které lze po dohodě všech stran prodloužit, aby vedl vyšetřování trestných činů v jednom členském státě nebo ve více členských státech vytvářejících daný tým.
Složení týmu se stanoví dohodou.
Společný vyšetřovací tým může být vytvořen zejména, pokud
a) vyšetřování trestných činů některým členským státem vyžaduje obtížná a náročná vyšetřování se vztahem i k jiným členským státům;
b) více členských států vede vyšetřování trestných činů, u kterých okolnosti případu vyžadují koordinovanou a sladěnou činnost v dotyčných členských státech.
Kterýkoli z dotčených členských států může požádat o vytvoření společného vyšetřovacího týmu.
Tým se vytváří v jednom z členských států, ve kterých má být vyšetřování prováděno.
2. Vedle údajů uvedených v souvisejících ustanoveních článku 14 Evropské úmluvy o vzájemné pomoci ve věcech trestních a článku 37 Smlouvy o Beneluxu ze dne 27. června 1962, ve znění protokolu ze dne 11. května 1974, obsahují žádosti o vytvoření společného vyšetřovacího týmu návrhy na složení týmu.
3. Společný vyšetřovací tým je nasazován na území členských států, které jej vytvořily, za těchto obecných podmínek:
a) Vedení týmu vykonává zástupce příslušného orgánu činného v trestním řízení z členského státu, v němž je vyšetřovací tým nasazen.
Vedoucí týmu jedná v rámci svých pravomocí podle vnitrostátního práva.
b) Vyšetřovací tým vykonává své činnosti v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je nasazen.
Členové týmu vykonávají své úkoly pod vedením osoby uvedené v písmenu a) s ohledem na podmínky stanovené jejich vlastními orgány v dohodě o vytvoření týmu.
c) Členský stát, v němž je tým nasazen, učiní k tomu potřebná organizační opatření.
4. V tomto rámcovém rozhodnutí se členové společného vyšetřovacího týmu z členských států jiných než členský stát, v němž je tým nasazen, označují jako členové "vyslaní" k týmu.
5. Vyslaní členové společného vyšetřovacího týmu mají právo být přítomni, když se přijímají vyšetřovací postupy v členském státě nasazení.
Vedoucí týmu však může z určitých důvodů v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je tým nasazen, rozhodnout jinak.
6. Vedoucí týmu může vyslané členy společného vyšetřovacího týmu pověřit v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je tým nasazen, aby uskutečnili určité vyšetřovací postupy, pokud to schválí příslušné orgány členského státu, v němž je tým nasazen, a vysílajícího členského státu.
7. Pokud je třeba, aby společný vyšetřovací tým přijal vyšetřovací postupy v jednom z členských států, které jej vytvořily, mohou členové vyslaní daným členským státem požádat své vlastní příslušné orgány, aby tyto postupy přijaly.
Tyto postupy se posuzují v daném členském státě za podmínek, které by se na ně vztahovaly, kdyby byl požadavek vznesen v rámci vnitrostátního vyšetřování.
8. Pokud společný vyšetřovací tým potřebuje pomoc jiného členského státu než států, které jej vytvořily, nebo od třetího státu, mohou žádost o pomoc podat příslušné orgány státu, v němž je tým nasazen, příslušným orgánům jiného dotyčného státu v souladu s odpovídajícími předpisy nebo ujednáními.
9. Vyslaný člen společného vyšetřovacího týmu může v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a v rámci svých pravomocí poskytovat týmu informace dostupné v členském státě, který jej vyslal, za účelem vyšetřování trestných činů prováděného týmem.
10. Informace, které člen týmu nebo vyslaný člen týmu získá zákonným způsobem v době, kdy je součástí společného vyšetřovacího týmu, jež nejsou jinak dostupné příslušným orgánům dotyčných členských států, mohou být využity k těmto účelům:
a) pro účely, pro které byl tým vytvořen;
b) s výhradou předchozího souhlasu členského státu, kde byla informace získána, k odhalování, vyšetřování a stíhání jiných trestných činů.
Tento souhlas může být odepřen pouze v případech, kdy by toto využití ohrožovalo trestní řízení v dotyčném členském státě, nebo v případech, kdy by mohl daný členský stát odmítnout vzájemnou pomoc;
c) k předcházení bezprostřednímu a vážnému ohrožení veřejné bezpečnosti a aniž je dotčeno písmeno b), je-li následně zahájeno trestní řízení;
d) pro jiné účely, pokud se tak dohodnou členské státy vytvářející daný vyšetřovací tým.
11. Tímto rámcovým rozhodnutím nejsou dotčeny žádné jiné stávající předpisy nebo ujednání o vytváření nebo činnosti společných vyšetřovacích týmů.
12. V míře dovolené právními předpisy dotyčných členských států nebo jakýmkoli právním nástrojem použitelným mezi těmito státy mohou být dohodnuta ujednání o tom, že se činností týmu mohou zúčastnit osoby jiné než zástupci příslušných orgánů členských států tvořících společný vyšetřovací tým.
Těmito osobami mohou být například zaměstnanci subjektů zřízených podle Smlouvy.
Práva svěřená členům nebo vyslaným členům týmu tímto rámcovým rozhodnutím se na tyto osoby nevztahují, pokud není výslovně dohodnuto jinak.
Článek 2
Trestněprávní odpovědnost úředníků
V průběhu činností uvedených v článku 1 se úředníci z členského státu jiného než členského státu, v němž je tým nasazen, považují s ohledem na trestné činy spáchané proti těmto úředníkům nebo těmito úředníky za úředníky členského státu.
Článek 3
Občanskoprávní odpovědnost úředníků
1. Pokud jsou podle článku 1 úředníci některého členského státu nasazeni v jiném členském státě, odpovídá jejich členský stát za jakoukoli škodu, kterou způsobí při své činnosti, v souladu s vnitrostátními právními předpisy členského státu, v němž jsou nasazeni.
2. Členský stát, na jehož území je škoda uvedená v odstavci 1 způsobena, nahradí tuto škodu za podmínek platných pro škodu způsobenou jeho vlastními úředníky.
3. Členský stát, jehož úředníci způsobí škodu jakékoli osobě na území jiného členského státu, nahradí danému státu plně jakoukoli částku, kterou tento stát vyplatí obětem nebo jejich právním nástupcům.
4. Aniž je dotčeno uplatňování práv vůči třetím osobám a s výjimkou odstavce 3, se každý členský stát zdrží v případě uvedeném v odstavci 1 požadování náhrady za škody, které mu způsobí jiný členský stát.
Článek 4
Provádění
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do 1. ledna 2003.
2. Členské státy sdělí generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí.
Na základě těchto údajů a jiných informací předloží Komise do 1. července 2004 Radě zprávu o praktickém uplatňování tohoto rámcového rozhodnutí.
Rada ověří, do jaké míry dosáhly členské státy souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 13. června 2002
o boji proti terorismu
(2002/475/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29, čl. 31 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropská unie se zakládá na všeobecných hodnotách lidské důstojnosti, svobody, rovnosti a solidarity, na úctě k lidským právům a základním svobodám.
Je založena na zásadách demokracie a právního státu, zásadách, které jsou společné členským státům.
(2) Terorismus představuje jedno z nejzávažnějších porušení uvedených zásad.
Prohlášení z La Gomery přijaté na neformálním zasedání Rady dne 14. října 1995 odsoudilo terorismus jako hrozbu pro demokracii, svobodný výkon lidských práv a pro hospodářský a společenský rozvoj.
(3) Všechny členské státy nebo některé z nich jsou smluvní stranou řady smluv týkajících se terorismu.
Úmluva Rady Evropy ze dne 27. ledna 1977 o potlačování terorismu nepovažuje teroristické trestné činy za politické trestné činy ani za trestné činy, které jsou s politickou trestnou činností spojeny, ani za trestné činy spočívající na politických motivech.
Dne 15. prosince 1997 schválila OSN Úmluvu o o potlačování teroristických bombových útoků a dne 9. prosince 1999 Úmluvu o zamezení financování terorismu.
V současné době OSN projednává návrh globální úmluvy proti terorismu.
(4) Dne 3. prosince 1998 schválila Rada na úrovni Evropské unie akční plán Rady a Komise o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy týkajících se vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva [3].
Je také nutné brát ohled na závěry Rady ze dne 20. září 2001 a na akční plán boje proti terorismu, schválený na mimořádném zasedání Evropské rady dne 21. září 2001.
Terorismem se zabývají také závěry zasedání Evropské rady, které se konalo ve dnech 15. a 16. října 1999 v Tampere, a ve dnech 19. a 20. června 2000 v Santa María de Feira.
O terorismu se rovněž hovoří ve sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu týkajícím se pololetní aktualizace výsledků za účelem posouzení dosažených výsledků při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii (druhé pololetí roku 2000).
Kromě toho schválil Evropský parlament dne 5. září 2001 doporučení o úloze Evropské unie v boji proti terorismu.
Dále je nutno připomenout, že průmyslově nejvyspělejší země (G7) a Rusko prosazovaly na společném zasedání dne 30. července 1996 v Paříži přijetí pětadvaceti opatření v rámci boje proti terorismu.
(5) Evropská unie přijala řadu zvláštních opatření, která mají dopad na terorismus a organizovanou trestnou činnost, mezi něž patří rozhodnutí Rady ze dne 3. prosince 1998, kterým se Europolu udílejí pokyny, jak postupovat v případě trestných činů, které byly nebo mohou být spáchány při teroristických útocích ohrožujících život, zdraví, osobní svobodu nebo majetek [4]; společná akce Rady 96/610/SVV ze dne 15. října 1996 o vytvoření a vedení adresáře zvláštních dovedností a odborných znalostí v oblasti boje proti terorismu za účelem usnadnění spolupráce mezi členskými státy Evropské unie v boji proti terorismu [5]; společná akce Rady 98/428/SVV ze dne 29. června 1998 o vytvoření Evropské soudní sítě [6] s pravomocí v oblasti teroristických trestných činů, zejména na základě článku 2, společná akce Rady 98/733/SVV ze dne 21. prosince 1998, kterou se stanoví, že účast na zločinném spolčení je v členských státech Evropské unie trestným činem [7] a doporučení Rady ze dne 9. prosince 1999 o spolupráci v boji proti financování teroristických skupin [8].
(6) Ve všech členských státech musí dojít ke sblížení definice teroristických trestných činů, včetně trestných činů spojených s teroristickými skupinami.
Kromě toho je třeba stanovit tresty a sankce odpovídající závažnosti těchto činů pro fyzické a právnické osoby, které uvedené činy spáchaly nebo jsou za ně odpovědné.
(7) Je třeba stanovit pravidla o soudní příslušnosti, která zajistí účinné stíhání teroristických trestných činů.
(8) Oběti teroristických trestných činů jsou zranitelné, a proto je nezbytné přijmout zvláštní opatření i ve vztahu k nim.
(9) Vzhledem k tomu, že cílů navrhovaných opatření nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto, z důvodu nutné vzájemnosti, jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijímat opatření v souladu se zásadou subsidiarity.
V souladu se zásadou proporcionality nepřekračuje toto rámcové rozhodnutí rámec toho, co je k dosažení uvedených cílů nezbytné.
(10) Toto rámcové rozhodnutí ctí základní práva zaručená Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a ta, jež vyplývají z ústavních tradic společných členským státům, jako obecné zásady práva Společenství. Unie dodržuje zásady zakotvené v čl.
6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii, které se odrážejí v Listině základních práv Evropské unie, zejména v kapitole VI této listiny.
Žádné ustanovení tohoto rámcového rozhodnutí nesmí být vykládáno tak, aby bylo jeho cílem potlačování nebo omezování základních práv nebo svobod, například práva na stávku, svobody shromažďování, sdružování nebo projevu, včetně práva každého jednotlivce zakládat s ostatními odbory a vstupovat do nich z důvodu ochrany jeho zájmů, a s ním souvisejícího práva na demonstraci.
(11) Toto rámcové rozhodnutí se nevztahuje na činnosti ozbrojených sil při ozbrojených konfliktech ve smyslu mezinárodního humanitárního práva, jež se řídí tímto právem, ani na činnosti ozbrojených sil při výkonu úředních povinností, pokud se na ně vztahují pravidla mezinárodního práva,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Teroristické trestné činy a základní práva a zásady
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby byla za teroristické trestné činy považována úmyslná jednání uvedená níže v písmenech a) až i), vymezená ve vnitrostátních právních předpisech jako trestné činy, které mohou vzhledem ke své povaze nebo souvislostem závažně poškodit zemi nebo - mezinárodní organizaci, byla-li spáchána s cílem
- závažným způsobem zastrašit obyvatelstvo, nebo
- protiprávně přinutit vládu nebo mezinárodní organizaci, aby jednala určitým způsobem nebo aby se jednání zdržela, nebo
— závažným způsobem destabilizovat či zničit základní politické, ústavní, hospodářské nebo sociální struktury země nebo mezinárodní organizace:
a) útoky ohrožující lidský život s možným následkem smrti;
b) útoky ohrožující tělesnou integritu člověka;
c) únos nebo braní rukojmí;
d) způsobení rozsáhlého poškození vládních nebo veřejných zařízení, dopravního systému, infrastruktury, včetně informačního systému, pevné plošiny na kontinentálním šelfu, veřejného místa nebo soukromého majetku, které může ohrozit lidské životy nebo vyústit ve značné hospodářské ztráty;
e) zmocnění se letadla, lodi nebo jiných prostředků veřejné či nákladní dopravy;
f) výroba, držení, získání, přeprava, dodání nebo užití zbraní, výbušnin nebo zbraní jaderných, biologických nebo chemických, jakož i výzkum a vývoj biologických a chemických zbraní;
g) vypouštění nebezpečných látek, zakládání požárů, vyvolání povodní nebo zavinění výbuchů, jejichž důsledkem je ohrožení lidských životů;
h) narušení nebo přerušení dodávek vody, elektrické energie nebo jiného základního přírodního zdroje, jehož důsledkem je ohrožení lidských životů;
i) výhrůžky spácháním některého jednání uvedeného v písmenech a) až h).
2. Tímto rámcovým rozhodnutím není dotčena povinnost respektovat základní práva a základní právní zásady zakotvené v článku 6 Smlouvy o Evropské unii.
Článek 2
Trestné činy spojené s teroristickými skupinami
1. Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se "teroristickou skupinou" rozumí: strukturované sdružení více než dvou osob existující po delší dobu, které jedná ve shodě s cílem páchat teroristické trestné činy.
"Strukturovanou skupinou" se rozumí skupina, která není nahodile vytvořena za účelem bezprostředního spáchání trestného činu, její členové nemusejí mít formálně vymezené úlohy, není nezbytná kontinuita členství ani rozvinutá struktura.
2. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti těchto úmyslných jednání:
a) vedení teroristické skupiny;
b) účast na činnosti teroristické skupiny, včetně dodávání informací nebo materiálních zdrojů, financování činnosti jakýmkoli způsobem s vědomím, že uvedená účast napomáhá trestné činnosti teroristické skupiny.
Článek 3
Trestné činy spojené s teroristickými činnostmi
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zařazení těchto jednání mezi trestné činy spojené s terorismem:
a) krádež s přitěžujícími okolnostmi s cílem spáchat některý z činů uvedených v čl. 1 odst. 1;
b) vydírání s cílem spáchat některý z činů uvedených v čl. 1 odst. 1;
c) padělání veřejných listin s cílem spáchat některý z činů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) až h) a v čl. 2 odst. 2 písm. b).
Článek 4
Návod, pomoc a pokus
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti návodu nebo pomoci k trestnému činu uvedenému v čl. 1 odst. 1 nebo článcích 2 a 3.
2. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti pokusu trestného činu uvedeného v čl. 1 odst. 1 a článku 3, s výjimkou držení podle čl. 1 odst. 1 písm. f) a trestného činu uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. i).
Článek 5
Sankce
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření nezbytná k zajištění toho, aby za teroristické trestné činy uvedené v článcích 1 až 4 bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující tresty, které mohou vést k vydání pachatele.
2. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby za teroristické trestné činy uvedené v čl. 1 odst. 1 a za trestné činy uvedené v článku 4, pokud jsou spojeny s teroristickým trestným činem, bylo možné uložit vyšší sazby trestu odnětí svobody, než které se ukládají podle vnitrostátních právních předpisů při neexistenci zvláštního úmyslu požadovaného podle čl. 1 odst. 1, kromě případů, kdy stanovené tresty již představují nejvyšší možnou výši trestu ukládanou podle vnitrostátních právních předpisů.
3. Každý členský stát přijme nezbytná opatření nezbytná, aby za trestné činy uvedené v článku 2 bylo možné uložit trest odnětí svobody s horní hranicí sazby nejméně patnáct let za trestný čin uvedený v čl. 2 odst. 2 písm. a), a nejméně osm let za trestné činy uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. b). Pokud se trestný čin uvedený v čl. 2 odst. 2 písm. a) týká pouze skutku uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. i), je horní hranice sazby nejméně osm let.
Článek 6
Zvláštní okolnosti
Každý členský stát může přijmout opatření nezbytná k zajištění snížení trestů uvedených v článku 5, pokud se pachatel
a) zřekne teroristické činnosti a
b) poskytne správním nebo soudním orgánům informace, které by jiným způsobem získat nemohly a které jim pomáhají
i) v zabránění nebo zmírnění účinků trestného činu,
ii) v identifikaci nebo soudním stíhání dalších pachatelů,
iii) v nalezení důkazů, nebo
iv) v zabránění dalším trestným činům uvedeným v článcích 1 až 4.
Článek 7
Odpovědnost právnických osob
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že právnické osoby lze činit odpovědnými za trestné činy uvedené v článcích 1 až 4, které v jejich prospěch spáchá jakákoli osoba jednající samostatně nebo jako člen orgánu dotyčné právnické osoby, která v této právnické osobě působí ve vedoucím postavení na základě:
a) oprávnění zastupovat tuo právnickou osobu;
b) pravomoci přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby;
c) pravomoci vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.
2.
Kromě případů uvedených v odstavci 1 přijme každý členský stát opatření nezbytná k zajištění odpovědnosti právnických osob v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 1 až 4 ve prospěch uvedené právnické osoby osobou podřízenou osobě uvedené v odstavci 1.
3. Odpovědnost právnických osob podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní stíhání fyzických osob, které jsou pachateli, návodci nebo pomocníky některého z trestných činů uvedených v článcích 1 až 4.
Článek 8
Sankce ukládané právnickým osobám
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby právnickou osobu odpovědnou podle článku 7 bylo možné postihnout účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy a mohou zahrnovat i jiné sankce, například:
a) zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory;
b) dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti;
c) uložení soudního dohledu;
d) zrušení rozhodnutím soudu;
e) dočasné nebo trvalé uzavření provozoven užívaných pro spáchání trestného činu.
Článek 9
Soudní příslušnost a trestní stíhání
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná ke stanovení soudní příslušnosti svých soudů pro trestné činy uvedené v článcích 1 až 4, je-li
a) trestný čin zcela nebo zčásti spáchán na jeho území.
Každý členský stát může rozšířit soudní příslušnost svých soudů, je-li trestný čin spáchán na území některého členského státu;
b) trestný čin spáchán na palubě lodi plující pod jeho vlajkou nebo letadla registrovaného v uvedeném členském státě;
c) pachatel státním příslušníkem uvedeného členského státu nebo má v tomto státě bydliště;
d) trestný čin spáchán ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území;
e) trestný čin spáchán proti jeho institucím nebo obyvatelům nebo proti orgánu Evropské unie či instituce zřízené podle Smlouvy o založení Evropského společenství nebo Smlouvy o Evropské unii, jejichž sídlo je na území dotyčného členského státu.
2. Spadá-li trestný čin do příslušnosti soudu více členských států a může-li každý z těchto členských států vést účinné trestní stíhání na základě stejných skutečností, spolupracují dotyčné členské státy při rozhodování, který z nich bude pachatele trestně stíhat, aby se soudní řízení pokud možno soustředilo v jednom členském státě.
Za tímto účelem se členské státy mohou obracet ke kterékoli instituci nebo využít kteréhokoli mechanismu, který byl k tomuto účelu v Evropské unii zřízen, aby tak usnadnily spolupráci svých soudních orgánů a koordinaci jejich postupu.
Postupně je brán zřetel na tyto faktory:
- členským státem, v němž bude trestný čin stíhán, je členský stát, na jehož území byl trestný čin spáchán,
- členským státem, v němž bude trestný čin stíhán, je členský stát, jehož je pachatel státním příslušníkem nebo v němž má trvalý pobyt,
- členským státem, v němž bude trestný čin stíhán, je členský stát, z něhož pocházejí oběti,
- členským státem, v němž bude trestný čin stíhán, je členský stát, na jehož území byl pachatel zadržen.
3. Každý členský stát přijme opatření nezbytná ke stanovení své soudní příslušnosti pro trestné činy uvedené v článcích 1 až 4 pro případy, kdy odmítne předat nebo vydat osobu podezřelou nebo usvědčenou z daného trestného činu do jiného členského státu nebo třetí země.
4. Každý členský stát zajistí, aby se jeho soudní příslušnost vztahovala na případy trestných činů uvedených v článcích 2 a 4, které byly zcela nebo zčásti spáchány na jeho území, nezávisle na tom, kde má teroristická skupina základnu nebo kde páchá trestnou činnost.
5. Tímto článkem není dotčen výkon soudní příslušnosti v trestních věcech členským státem v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy.
Článek 10
Ochrana obětí a pomoc obětem
1. Členské státy zajistí, aby vyšetřování nebo stíhání trestných činů, na které se vztahuje toto rámcové rozhodnutí, nezáviselo na oznámení nebo obvinění osobou, která se stala obětí trestného činu, alespoň tehdy, byly-li trestné činy spáchány na území členského státu.
2. Kromě opatření stanovených v rámcovém rozhodnutí Rady 2001/220/SVV ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení [9] přijme každý členský stát, bude-li to nezbytné, veškerá možná opatření k zajištění odpovídající pomoci rodinám obětí.
Článek 11
Provádění a zprávy
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím nejpozději do 31. prosince 2002.
2. Členské státy sdělí nejpozději do 31. prosince 2002 generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí.
Na základě zprávy vypracované s pomocí získaných údajů a zprávy Komise ověří Rada do 31. prosince 2003, zda členské státy přijaly opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
3. Zpráva Komise uvede zejména, jak byly v trestním právu členských států provedeny povinnosti uvedené v čl. 5 odst. 2.
Článek 12
Územní působnost
Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rámcové Rozhodnutí Rady
ze dne 13. června 2002
o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy
(2002/584/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 31 písm. a) a b) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle závěrů ze zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999, a zejména bodu 35 těchto závěrů, by měl být mezi členskými státy zrušen formální postup vydávání osob, které se po vynesení pravomocného rozsudku vyhýbají spravedlnosti, a měly by se urychlit postupy vydávání osob, které jsou podezřelé ze spáchání trestného činu.
(2) Program opatření k provedení zásady vzájemného uznávání soudních rozhodnutí ve věcech trestních, který je uveden v bodě 37 závěrů ze zasedání Evropské rady v Tampere a který Rada přijala dne 30. listopadu 2000 [3], se zabývá záležitostí vzájemného výkonu zatýkacích rozkazů.
(3) Všechny nebo některé členské státy jsou smluvními stranami řady úmluv v oblasti vydávání, včetně Evropské úmluvy o vydávání ze dne 13. prosince 1957 a Evropské úmluvy o potlačování terorismu ze dne 27. ledna 1977.
Severské státy mají právní předpisy o vydávání ve stejném znění.
(4) Kromě toho byly mezi členskými státy uzavřeny tyto tři úmluvy, které se zabývají zcela nebo zčásti vydáváním, a tvoří součást acquis Unie: Úmluva ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích [4] (pokud jde o vztahy mezi členskými státy, které jsou smluvními stranami uvedené úmluvy), Úmluva ze dne 10. března 1995 o zjednodušeném postupu vydávání mezi členskými státy Evropské unie [5] a Úmluva ze dne 27. září 1996 o vydávání mezi členskými státy Evropské unie [6].
(5) Z cíle stanoveného pro Evropskou unii stát se prostorem svobody, bezpečnosti a práva vyplývá zrušení vydávání mezi jednotlivými členskými státy a jeho nahrazení systémem předávání mezi justičními orgány.
Dále zavedení zjednodušeného systému předávání odsouzených nebo podezřelých osob za účelem trestního řízení nebo výkonu soudních rozhodnutí ve věcech trestních umožňuje odstranit složitost a možné prodlení spojené se stávajícími postupy vydávání.
Tradiční vztahy spolupráce, které až dosud převládaly mezi jednotlivými členskými státy, by měly být nahrazeny systémem volného pohybu soudních rozhodnutí ve věcech trestních, zahrnujícím jak rozhodnutí předcházející odsouzení, tak i pravomocná rozhodnutí, v prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
(6) Evropský zatýkací rozkaz stanovený v tomto rámcovém rozhodnutí je prvním konkrétním opatřením v oblasti trestního práva k provedení zásady vzájemného uznávání, na kterou Evropská rada poukázala jako na "úhelný kámen" justiční spolupráce.
(7) Jelikož cílů týkajících se nahrazení systému mnohostranného vydávání založeného na Evropské úmluvě o vydávání ze dne 13. prosince 1957 nelze dostatečně dosáhnout jednostranným jednáním členských států, a proto, z důvodu jejich rozsahu a účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Rada přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity ve smyslu článku 2 Smlouvy o Evropské unii a článku 5 Smlouvy o založení Evropského společenství.
V souladu se zásadou proporcionality ve smyslu článku 5 Smlouvy o ES toto rámcové rozhodnutí nepřekračuje rámec toho, co je pro jeho dosažení nezbytné.
(8) Rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu musí podléhat dostatečné kontrole, což znamená, že justiční orgán členského státu, ve kterém byla vyžádaná osoba zatčena, bude muset přijmout rozhodnutí o jejím předání.
(9) Úloha ústředních orgánů při výkonu evropského zatýkacího rozkazu musí být omezena na praktickou a správní pomoc.
(10) Mechanismus evropského zatýkacího rozkazu je založen na vysoké úrovni důvěry mezi členskými státy. Jeho provádění lze pozastavit pouze v případě závažného a trvajícího porušování zásad stanovených v čl. 6 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii některým členským státem v případě, že toto porušování Rada zjistila podle čl. 7 odst. 1 uvedené smlouvy s důsledky stanovenými v čl. 7 odst. 2.
(11) Ve vztazích mezi členskými státy by měl evropský zatýkací rozkaz nahradit všechny předchozí nástroje týkající se vydávání, včetně hlavy III prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě.
(12) Toto rámcové rozhodnutí ctí základní práva a zachovává zásady zakotvené v článku 6 Smlouvy o Evropské unii, které jsou vyjádřeny i v Listině základních práv Evropské unie [7], zejména v kapitole IV uvedené listiny.
Nic v tomto rámcovém rozhodnutí nelze vykládat tak, že zakazuje odmítnout předání osoby, na kterou byl vydán evropský zatýkací rozkaz, existují-li na základě objektivních skutečností důvody domnívat se, že uvedený zatýkací rozkaz byl vydán za účelem stíhání nebo potrestání této osoby na základě jejího pohlaví, rasy, náboženství, etnického původu, státní příslušnosti, jazyka, politického přesvědčení nebo sexuální orientace nebo že by postavení této osoby mohlo být pro některý z těchto důvodů zhoršeno.
Toto rámcové rozhodnutí nebrání členskému státu v tom, aby uplatňoval své ústavní zásady týkající se práva na spravedlivý proces, svobody sdružování, svobody tisku a svobody projevu v jiných sdělovacích prostředcích.
(13) Nikdo by neměl být odsunut, vyhoštěn ani vydán do státu, ve kterém existuje vážné nebezpečí, že by mohl být vystaven trestu smrti, mučení nebo jinému nelidskému nebo ponižujícímu zacházení nebo trestu.
(14) Jelikož všechny členské státy ratifikovaly Úmluvu Rady Evropy ze dne 28. ledna 1981 o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů, měly by být osobní údaje zpracované při provádění tohoto rámcového rozhodnutí chráněny v souladu se zásadami uvedené úmluvy,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA 1
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Definice evropského zatýkacího rozkazu a povinnost jej vykonat
1. Evropský zatýkací rozkaz je soudní rozhodnutí, které vydal některý členský stát proto, aby jiný členský stát zatkl a předal vyžádanou osobu za účelem trestního stíhání nebo výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojené s odnětím osobní svobody.
2. Členské státy vykonají evropský zatýkací rozkaz na základě zásady vzájemného uznávání a v souladu s ustanoveními tohoto rámcového rozhodnutí.
3. Tímto rámcovým rozhodnutím není dotčena povinnost ctít základní práva a obecné právní zásady zakotvené v článku 6 Smlouvy o Evropské unii.
Článek 2
Oblast působnosti evropského zatýkacího rozkazu
1. Evropský zatýkací rozkaz lze vydat v případech jednání, které lze podle práva vystavujícího členského státu potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně 12 měsíců, nebo byl-li již rozsudkem uložen trest nebo nařízeno ochranné opatření, v případě trestu nebo ochranného opatření v délce nejméně čtyř měsíců.
2. Níže uvedené trestné činy, které lze ve vystavujícím členském státě potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně tři roky a které jsou vymezeny právem tohoto členského státu, jsou důvodem pro předání na základě evropského zatýkacího rozkazu podle podmínek tohoto rámcového rozhodnutí a bez ověření oboustranné trestnosti tohoto činu:
- účast na zločinném spolčení,
- terorismus,
- obchod s lidmi,
- pohlavní vykořisťování dětí a dětská pornografie,
- nedovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami,
- nedovolený obchod se zbraněmi, střelivem a výbušninami,
- korupce,
- podvody včetně podvodů postihujících zájmy Evropských společenství ve smyslu Úmluvy ze dne 26. července 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství,
- praní výnosů z trestné činnosti,
- padělání měny včetně eura,
- počítačová trestná činnost,
- trestné činy proti životnímu prostředí, včetně nedovoleného obchodu s ohroženými druhy živočichů a ohroženými druhy a odrůdami rostlin,
- napomáhání při nedovoleném překročení státní hranice a nedovoleném, pobytu,
- vražda, těžké ublížení na zdraví,
- nedovolený obchod s lidskými orgány a tkáněmi,
- únos, omezování osobní svobody a braní rukojmí,
- rasismus a xenofobie,
- organizovaná nebo ozbrojená loupež,
- nedovolený obchod s kulturními statky, včetně starožitností a uměleckých děl,
- podvod,
- vydírání a vymáhání peněz za ochranu,
- výroba padělků a nedovolených napodobenin,
- padělání veřejných listin a obchodování s nimi,
- padělání platebních prostředků,
- nedovolený obchod s hormonálními látkami a jinými prostředky na podporu růstu,
- nedovolený obchod s jadernými a radioaktivními materiály,
- obchod s odcizenými vozidly,
- znásilnění,
- žhářství,
- trestné činy spadající do příslušnosti Mezinárodního trestního soudu,
- únos letadla nebo plavidla,
- sabotáž.
3. Rada může kdykoli po konzultaci s Evropským parlamentem na základě podmínek stanovených v čl. 39 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii jednomyslně rozhodnout o přidání dalších kategorií trestných činů na seznam uvedený v odstavci 2. Rada přezkoumá s přihlédnutím ke zprávě, kterou předloží Komise podle čl. 34 odst. 3, zda by měl být tento seznam rozšířen nebo pozměněn.
4. U jiných trestných činů než uvedených v odstavci 2 může být předání podmíněno tím, že jednání, kvůli kterému byl vydán evropský zatýkací rozkaz, představuje trestný čin podle práva vykonávajícího členského státu, nezávisle na znacích skutkové podstaty nebo popisu trestného činu.
Článek 3
Důvody pro povinné odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu
Justiční orgán členského státu, který má vykonat zatýkací rozkaz (dále jen "vykonávající justiční orgán"), odmítne vykonat evropský zatýkací rozkaz v těchto případech:
1. pokud se na trestný čin, pro který je zatýkací rozkaz vydán, vztahuje ve vykonávajícím členském státě amnestie, pokud byl tento stát příslušný ke stíhání tohoto trestného činu podle svého vlastního trestního práva;
2. pokud má vykonávající justiční orgán informace, že vyžádaná osoba byla pravomocně odsouzená za stejný čin členským státem za předpokladu, že v případě odsouzení byl trest vykonán, právě je vykonáván nebo podle práva členského státu, ve kterém byl vynesen rozsudek, ho již nelze vykonat;
3. pokud osoba, na niž byl evropský zatýkací rozkaz vydán, není podle práva vykonávajícího státu vzhledem ke svému věku trestně odpovědná za jednání, pro které je zatýkací rozkaz vydán.
Článek 4
Důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu
Vykonávající justiční orgán může odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu:
1. pokud v některém z případů uvedených v čl. 2 odst. 4 nepředstavuje jednání, pro které byl vydán evropský zatýkací rozkaz, trestný čin podle práva vykonávajícího členského státu; avšak v případě daní, poplatků, cel nebo měny nelze odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu z toho důvodu, že právo vykonávajícího členského státu neukládá tentýž druh daní, poplatků nebo cel nebo neobsahují stejnou úpravu, pokud jde o daně, poplatky, cla a měny, jako právo vystavujícího státu;
2. pokud osoba, na niž se vztahuje evropský zatýkací rozkaz, je ve vykonávajícím členském státě stíhána za stejný čin, jako je trestný čin, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán;
3. pokud justiční orgány vykonávajícího členského státu rozhodly buď nezahájit trestní stíhání kvůli trestnému činu, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo zastavit takové řízení, nebo byl-li v členském státě vynesen proti vyžádané osobě za stejné jednání pravomocný rozsudek, který zamezuje dalšímu trestnímu stíhání;
4. jsou-li trestní stíhání vyžádané osoby nebo výkon trestu podle práva vykonávajícího členského státu promlčeny a jednání spadá do pravomoci tohoto členského státu na základě jeho vlastního trestního práva;
5. pokud má vykonávající justiční orgán informace, že vyžádaná osoba byla pravomocně odsouzena za stejný čin třetím státem, za podmínky, že v případě odsouzení byl trest vykonán, právě je vykonáván nebo podle práva státu, který vynesl rozsudek, ho již nelze vykonat;
6. byl-li evropský zatýkací rozkaz vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, vyžádaná osoba se zdržuje ve vykonávajícím členském státě, je jeho státním příslušníkem nebo zde má trvalé bydliště a tento stát se zaváže provést výkon trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody v souladu se svým vnitrostátním právem;
7. vztahuje-li se evropský zatýkací rozkaz na trestné činy, které
a) byly podle práva vykonávajícího členského státu spáchány zcela nebo zčásti na území vykonávajícího členského státu nebo na místě, které se za toto území považuje, nebo
b) byly spáchány mimo území vystavujícího členského státu a právo vykonávajícího členského státu neumožňuje stíhání za stejné trestné činy, byly-li spáchány mimo jeho území.
Článek 5
Záruky, které musí v určitých případech poskytnout vystavující členský stát
Výkon evropského zatýkacího rozkazu vykonávajícím justičním orgánem může podle práva vykonávajícího členského státu podléhat těmto podmínkám:
1. byl-li evropský zatýkací rozkaz vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, které byly uloženy rozhodnutím vyneseným v nepřítomnosti, a nebyla-li dotyčná osoba předvolána osobně nebo jinak informována o dnu a místu jednání, které vedlo k rozhodnutí vynesenému v nepřítomnosti, může být předání podmíněno tím, že vystavující justiční orgán poskytne přiměřenou záruku, že osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz, bude mít možnost požádat ve vystavujícím členském státě o obnovu řízení a být přítomna soudnímu jednání;
2. lze-li trestný čin, na jehož základě byl vydán evropský zatýkací rozkaz, potrestat doživotním trestem odnětí svobody nebo doživotním ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody, může být výkon uvedeného zatýkacího rozkazu podmíněn tím, že právní systém vystavujícího členského státu umožňuje přezkoumat uložený trestu nebo nařízené opatření na žádost nebo nejpozději po 20 letech, nebo udělit milost, o kterou může osoba požádat na základě práva nebo praxe vystavujícího členského státu, za účelem upuštění od výkonu tohoto trestu nebo opatření;
3. je-li osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, státním příslušníkem vykonávajícího členského státu nebo zde má trvalé bydliště, může být předání podmíněno tím, že osoba bude po vyslechnutí vrácena do vykonávajícího členského státu, aby zde vykonala trest odnětí svobody nebo ochranné opatření spojené s odnětím osobní svobody uložené ve vystavujícím členském státě.
Článek 6
Určení příslušných justičních orgánů
1. Vystavujícím justičním orgánem je justiční orgán vystavujícího členského státu, který je příslušný pro vydání evropského zatýkacího rozkazu podle práva tohoto státu.
2. Vykonávajícím justičním orgánem je justiční orgán vykonávajícího členského státu, který je příslušný k výkonu evropského zatýkacího rozkazu podle práva tohoto státu.
3. Každý členský stát informuje generální sekretariát Rady o příslušném justičním orgánu podle jeho práva.
Článek 7
Účast ústředního orgánu
1. Každý členský stát může určit jeden nebo více ústředních orgánů, dovoluje-li to jeho právní systém, které budou nápomocny příslušným justičním orgánům.
2. Členský stát může, je-li to nezbytné kvůli organizaci jeho vnitřního soudního systému, učinit jeden nebo více ústředních orgánů odpovědnými za správní doručení a převzetí evropského zatýkacího rozkazu a za další související úřední písemný styk.
Členský stát, který hodlá využít možností uvedených v tomto článku, sdělí generálnímu sekretariátu Rady informace o určeném ústředním orgánu nebo ústředních orgánech.
Tyto údaje jsou závazné pro všechny orgány vystavujícího členského státu.
Článek 8
Obsah a forma evropského zatýkacího rozkazu
1. Evropský zatýkací rozkaz obsahuje v souladu s formulářem uvedeným v příloze tyto údaje:
a) totožnost a státní příslušnost vyžádané osoby;
b) název, adresu, číslo telefonu a faxu a e-mailovou adresu vystavujícího justičního orgánu;
c) údaj o tom, zda existuje vykonatelný rozsudek, zatýkací rozkaz nebo jiné vykonatelné soudní rozhodnutí se stejným účinkem v oblasti působnosti článků 1 a 2;
d) povahu a právní kvalifikaci trestného činu, zejména s ohledem na článek 2;
e) popis okolností, za kterých byl trestný čin spáchán, včetně doby, místa a míry účasti vyžádané osoby na trestném činu;
f) uložený trest, existuje-li pravomocný rozsudek, nebo stanovené trestní sazby pro daný trestný čin podle práva vystavujícího členského státu;
g) pokud možno, jiné následky trestného činu.
2. Evropský zatýkací rozkaz musí být přeložen do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vykonávajícího členského státu.
Každý členský stát může při přijetí tohoto rámcového rozhodnutí nebo kdykoli poté uvést v prohlášení, které uloží u generálního sekretariátu Rady, že přijme překlad do jednoho nebo více jiných úředních jazyků orgánů Evropských společenství.
KAPITOLA 2
POSTUP PŘEDÁVÁNÍ
Článek 9
Doručení evropského zatýkacího rozkazu
1. Je-li známo místo pobytu vyžádané osoby, může vystavující justiční orgán doručit evropský zatýkací rozkaz přímo vykonávajícímu justičnímu orgánu.
2. Vystavující justiční orgán může v každém případě rozhodnout o pořízení záznamu o vyžádané osobě v Schengenském informačním systému (SIS).
3. Tento záznam se pořizuje podle článku 95 Úmluvy ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích. Pořízení záznamu v Schengenském informačním systému je rovnocenné evropskému zatýkacímu rozkazu, ke kterému jsou přiloženy údaje stanovené v čl. 8 odst. 1.
Po přechodnou dobu, dokud nebude SIS schopen předávat všechny údaje uvedené v článku 8, je pořízení záznamu rovnocenné evropskému zatýkacímu rozkazu až do doby, dokud vykonávající justiční orgán neobdrží v řádné a náležité formě originál.
Článek 10
Postupy pro doručování evropského zatýkacího rozkazu
1. Nezná-li vystavující justiční orgán příslušný vykonávající justiční orgán, provede potřebné pátrání, včetně pátrání prostřednictvím kontaktních míst Evropské soudní sítě [8], za účelem získání informací z vykonávajícího členského státu.
2. Přeje-li si to vystavující justiční orgán, lze doručení provést prostřednictvím bezpečného telekomunikačního systému Evropské soudní sítě.
3. Nelze-li použít služeb SIS, může vystavující justiční orgán požádat o doručení evropského zatýkacího rozkazu Interpol.
4. Vystavující justiční orgán může doručit evropský zatýkací rozkaz jakýmkoli bezpečným prostředkem, který umožňuje vyhotovit písemný záznam, za podmínek umožňujících vykonávajícímu členskému státu ověřit jeho pravost.
5. Veškeré obtíže týkající se doručení nebo pravosti dokumentu potřebného pro výkon evropského zatýkacího příkazu se projednají přímo mezi dotyčnými justičními orgány nebo popřípadě prostřednictvím ústředních orgánů členských států.
6. Není-li orgán, který obdrží evropský zatýkací rozkaz, orgánem příslušným k jeho provedení, postoupí jej bez dalšího příslušnému orgánu ve svém členském státě a informuje o tom vystavující justiční orgán.
Článek 11
Práva vyžádané osoby
1. Je-li vyžádaná osoba zatčena, vykonávající justiční orgán ji v souladu se svým vnitrostátním právem informuje o evropském zatýkacím rozkazu a jeho obsahu, a rovněž o tom, že může souhlasit s předáním vystavujícímu justičnímu orgánu.
2. Vyžádaná osoba, která je zatčena za účelem výkonu evropského zatýkacího rozkazu, má v souladu s vnitrostátním právem vykonávajícího členského státu právo na právního zástupce a tlumočníka.
Článek 12
Držení vyžádané osoby ve vazbě
Při zatčení osoby na základě evropského zatýkacího rozkazu rozhodne v souladu s právem vykonávajícího členského státu vykonávající justiční orgán o tom, zda by měla být vyžádaná osoba ponechána ve vazbě.
Tuto osobu lze kdykoli předběžně propustit z vazby v souladu s vnitrostátním právem vykonávajícího členského státu za podmínky, že příslušný orgán daného členského státu učiní veškerá opatření nezbytná k tomu, aby tato osoba nemohla utéci.
Článek 13
Souhlas s předáním
1. Uvede-li zatčená osoba, že souhlasí s předáním, musí být tento souhlas a popřípadě výslovné zřeknutí se práva na "zásadu speciality", uvedenou v čl. 27 odst. 2, vyjádřeny před vykonávajícím justičním orgánem v souladu s vnitrostátním právem vykonávajícího členského státu.
2. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že souhlas a popřípadě zřeknutí se podle odstavce 1 je vyjádřeno takovým způsobem, aby bylo zřejmé, že je tato osoba učinila dobrovolně a s plným vědomím důsledků.
Za tímto účelem má vyžádaná osoba právo na právního zástupce.
3. Souhlas a popřípadě zřeknutí se podle odstavce 1 se formálně zaznamená do protokolu postupem stanoveným vnitrostátním právem vykonávajícího členského státu.
4. Souhlas nelze v zásadě odvolat.
Každý členský stát může stanovit, že souhlas a popřípadě zřeknutí se lze odvolat v souladu s pravidly použitelnými na základě jeho vnitrostátního práva.
V tomto případě se při počítání lhůt uvedených v článku 17 nebere v úvahu doba mezi dnem, kdy byl souhlas vysloven, a dnem, kdy byl tento souhlas odvolán.
Členský stát, který hodlá využít této možnosti, o tom uvědomí generální sekretariát Rady při přijetí tohoto rámcového rozhodnutí a uvede postupy, kterými lze souhlas odvolat, a jejich případné změny.
Článek 14
Výslech vyžádané osoby
Nesouhlasí-li zatčená osoba se svým předáním podle článku 13, má právo být vyslechnuta vykonávajícím justičním orgánem v souladu s právem vykonávajícího členského státu.
Článek 15
Rozhodnutí o předání
1. Vykonávající justiční orgán rozhodne o předání osoby ve lhůtách a za podmínek stanovených v tomto rámcovém rozhodnutí.
2. Považuje-li vykonávající justiční orgán informace, které mu sdělil vystavující členský stát, za nedostatečné pro to, aby mohl rozhodnout o předání, požádá o neprodlené poskytnutí potřebných doplňujících informací, zejména s ohledem na články 3 až 5 a článek 8, a může stanovit lhůtu, ve které mají být tyto informace dodány, přičemž vezme v úvahu nutnost dodržet lhůty stanovené v článku 17.
3. Vystavující justiční orgán může kdykoli doručit vykonávajícímu justičnímu orgánu dodatečné užitečné informace.
Článek 16
Rozhodnutí v případě vícenásobných žádostí
1. Pokud byl na tutéž osobu vydán evropský zatýkací rozkaz dvěma nebo více členskými státy, rozhodne vykonávající justiční orgán o tom, který evropský zatýkací rozkaz bude vykonán, přičemž zváží všechny okolnosti a zejména závažnost a místo spáchání trestných činů, dny vydání evropských zatýkacích rozkazů a zda byl zatýkací rozkaz vydán za účelem trestního stíhání nebo výkonu trestu odnětí svobody či ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody.
2. Vykonávající justiční orgán může při rozhodování podle odstavce 1 požádat o stanovisko Eurojust [9].
3. Existuje-li současně evropský zatýkací rozkaz a žádost o vydání podaná třetí zemí, rozhodne příslušný orgán vykonávajícího členského státu, zda má přednost evropský zatýkací rozkaz nebo žádost o vydání, přičemž zváží všechny okolnosti, zejména uvedené v odstavci 1 a v použitelné smlouvě.
4. Tímto článkem nejsou dotčeny závazky členských států vyplývající ze statutu Mezinárodního trestního soudu.
Článek 17
Lhůty a postupy pro rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu
1. Evropský zatýkací rozkaz se projednává a vykonává jako neodkladná záležitost.
2. Souhlasí-li vyžádaná osoba se svým předáním, mělo by být pravomocné rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu přijato do deseti dnů od vyjádření tohoto souhlasu.
3. V ostatních případech by mělo být pravomocné rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu přijato do 60 dnů od zatčení vyžádané osoby.
4. Nelze-li v konkrétních případech vykonat evropský zatýkací rozkaz ve lhůtách stanovených v odstavci 2 nebo 3, uvědomí o tom vykonávající justiční orgán neprodleně vystavující justiční orgán s uvedením důvodů prodlení.
V tomto případě lze lhůty prodloužit o dalších 30 dnů.
5. Dokud vykonávající justiční orgán nepřijme pravomocné rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu, zajistí, aby byly nadále splněny hmotné podmínky pro účinné předání osoby.
6. Každé odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu musí obsahovat odůvodnění.
7. Nemůže-li členský stát za výjimečných okolností dodržet lhůty stanovené v tomto článku, informuje o tom Eurojust s uvedením důvodů prodlení.
Kromě toho členský stát, který má opakovaně zkušenosti s prodlením při výkonu evropského zatýkacího rozkazu ze strany jiného členského státu, informuje o této skutečnosti Radu, aby se mohlo vyhodnotit provádění tohoto rámcového rozhodnutí na úrovni členských států.
Článek 18
Situace do přijetí rozhodnutí
1. Byl-li evropský zatýkací rozkaz vydán za účelem trestního stíhání, musí vykonávající justiční orgán
a) buď souhlasit s tím, že vyžádaná osoba bude vyslechnuta podle článku 19;
b) nebo souhlasit s dočasným přemístěním vyžádané osoby.
2. Podmínky a doba trvání dočasného přemístění je stanovena vzájemnou dohodou mezi vystavujícím a vykonávajícím justičním orgánem.
3. V případě dočasného přemístění musí mít tato osoba možnost vrátit se do vykonávajícího členského státu, aby se účastnila jednání, která se jí týkají a která se konají v rámci postupu předávání.
Článek 19
Výslech osoby do přijetí rozhodnutí
1. Vyžádanou osobu vyslechne justiční orgán, kterému je nápomocna jiná osoba jmenovaná v souladu s právem členského státu dožadujícího soudu.
2. Vyžádaná osoba bude vyslechnuta v souladu s právem vykonávajícího členského státu a podmínkami stanovenými vzájemnou dohodou mezi vystavujícím a vykonávajícím justičním orgánem.
3. Příslušný vykonávající justiční orgán může svém členském státě určit jiný justiční orgán, aby se účastnil výslechu vyžádané osoby, a to za účelem zajištění řádného použití tohoto článku a stanovených podmínek.
Článek 20
Výsady a imunity
1. Požívá-li vyžádaná osoba ve vykonávajícím členském státě výsady nebo imunity, pokud jde o příslušnost nebo výkon, začínají lhůty uvedené v článku 17 běžet a počítat se dnem, kdy byl vykonávající justiční orgán uvědomen o tom, že došlo ke zbavení této výsady nebo imunity.
Vykonávající členský stát zajistí, aby byly splněny hmotné podmínky nezbytné pro účinné předání, nepožívá-li tato osoba již nadále tuto výsadu nebo imunitu.
2. Je-li ke zbavení výsady nebo imunity zmocněn orgán vykonávajícího členského státu, vykonávající justiční orgán jej neprodleně požádá o výkon této pravomoci.
Je-li ke zbavení výsady nebo imunity zmocněn orgán jiného státu nebo mezinárodní organizace, požádá o výkon této pravomoci vystavující justiční orgán.
Článek 21
Souběžné mezinárodní závazky
Tímto rámcovým rozhodnutím nejsou dotčeny závazky vykonávajícího členského státu v případech, byla-li vyžádaná osoba vydána do tohoto členského státu z třetího státu a je-li tato osoba chráněna podle ustanovení ujednání, podle kterého byla vydána, týkajících se zvláštního zájmu.
Vykonávající členský stát přijme veškerá nezbytná opatření, aby neprodleně získal souhlas státu, ze kterého byla vyžádaná osoba vydána, aby mohla být předána do členského státu, který vydal evropský zatýkací rozkaz.
Lhůty uvedené v článku 17 začínají běžet a počítat se dnem, ke kterému přestane platit zásada speciality.
Až do rozhodnutí státu, ze kterého byla vyžádaná osoba vydána, zajistí vykonávající členský stát, aby byly nadále splněny hmotné podmínky nezbytné k účinnému předání.
Článek 22
Oznámení rozhodnutí
Vykonávající justiční orgán oznámí neprodleně vystavujícímu justičnímu orgánu rozhodnutí o způsobu vyřízení evropského zatýkacího rozkazu.
Článek 23
Lhůty pro předání osoby
1. Vyžádaná osoba je předána co nejdříve v den, který dohodnou dotyčné orgány.
2. Je předána nejpozději do deseti dnů po přijetí pravomocného rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu.
3. Brání-li předání vyžádané osoby ve lhůtě stanovené v odstavci 2 okolnosti, které jsou mimo kontrolu členských států, vykonávající a vystavující justiční orgán se neprodleně vzájemně kontaktují a dohodnou nové datum předání.
V tomto případě se předání uskuteční do deseti dnů od dohodnutí tohoto nového data.
4. Předání lze výjimečně dočasně odložit ze závažných humanitárních důvodů, například existují-li závažné důvody domnívat se, že by to zřejmě ohrozilo život nebo zdraví vyžádané osoby.
Výkon evropského zatýkacího rozkazu se uskuteční, jakmile tyto důvody pominou.
Vykonávající justiční orgán neprodleně informuje vystavující justiční orgán a dohodne s ním nové datum předání.
V tomto případě se předání uskuteční ve lhůtě do deseti dnů od nového data.
5. Nachází-li se osoba po uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 2 až 4 ještě ve vazbě, bude propuštěna.
Článek 24
Odložené nebo podmíněné předání
1. Vykonávající justiční orgán může poté, co rozhodne o výkonu evropského zatýkacího rozkazu, odložit předání vyžádané osoby, aby mohla být stíhána ve vykonávajícím členském státě, nebo byla-li již odsouzena, aby mohla na jeho území vykonat trest, který jí byl uložen za jiný trestný čin, než je uveden v evropském zatýkacím rozkaze.
2. Místo odložení předání může vykonávající justiční orgán dočasně předat vyžádanou osobu vystavujícímu členskému státu za podmínek stanovených vzájemnou dohodou mezi vykonávajícím a vystavujícím justičním orgánem.
Tato dohoda musí být písemná a její podmínky jsou závazné pro všechny orgány vystavujícího členského státu.
Článek 25
Průvoz
1. Každý členský stát povolí průvoz vyžádané osoby přes své území za účelem jejího předání, ledaže využije možnost toto odmítnout, je-li požadován průvoz jeho státního příslušníka nebo osoby s trvalým bydlištěm na jeho území za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, za podmínky, že bude informován o
a) totožnosti a státní příslušnosti osoby, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz;
b) existenci evropského zatýkacího rozkazu;
c) povaze a právní kvalifikaci trestného činu;
d) okolnostech spáchání trestného činu, včetně doby a místa.
Je-li osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, státním příslušníkem členského státu průvozu nebo zde má trvalé bydliště, může být průvoz podmíněn tím, že tato osoba, poté co bude vyslechnuta, bude vrácena do členského státu průvozu, aby zde vykonala trest odnětí svobody nebo ochranné opatření spojené s odnětím osobní svobody uložené ve vystavujícím členském státě.
2. Každý členský stát určí orgán příslušný k přijímání žádostí o průvoz, potřebných dokumentů a ostatní úřední korespondence související se žádostmi o průvoz.
Členské státy sdělí určené orgány generálnímu sekretariátu Rady.
3. Žádost o průvoz a informace uvedené v odstavci 1 mohou být zaslány orgánu určenému podle odstavce 2 jakýmkoli prostředkem, který umožňuje vyhotovit písemný záznam.
Členský stát průvozu sdělí své rozhodnutí stejným postupem.
4. Toto rámcové rozhodnutí se nevztahuje na leteckou přepravu bez plánovaného mezipřistání.
Dojde-li však k neplánovanému přistání, poskytne vystavující členský stát orgánu určenému podle odstavce 2 veškeré informace uvedené v odstavci 1.
5. Týká-li se průvoz osoby, která má být vydána do členského státu z třetí země, použije se tento článek obdobně.
V tomto případě se zejména slova "evropský zatýkací rozkaz" nahrazují slovy "žádost o vydání".
KAPITOLA 3
ÚČINKY PŘEDÁNÍ
Článek 26
Započtení doby vazby nebo trestu odnětí svobody ve vykonávajícím členském státě
1. Vystavující členský stát započítá dobu vazby nebo trestu odnětí svobody v souvislosti s výkonem evropského zatýkacího rozkazu do celkové doby odnětí svobody, která má být vykonána ve vystavujícím členském státě v důsledku uložení trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody.
2. Za tímto účelem poskytnou vykonávající justiční orgán nebo ústřední orgán, které jsou určeny podle článku 7, vystavujícímu justičnímu orgánu při předání všechny informace o délce trvání vazby nebo trestu odnětí svobody vyžádané osoby na základě evropského zatýkacího rozkazu.
Článek 27
Případné stíhání za jiné trestné činy
1. Každý členský stát může oznámit generálnímu sekretariátu Rady, že se ve vztazích s jinými členskými státy, které provedly stejné oznámení, předpokládá, že byl dán souhlas k tomu, aby osoba byla stíhána, odsouzena nebo držena ve vazbě za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla předána a kterého se dopustila před svým předáním, neuvede-li v konkrétním případě vykonávající justiční orgán ve svém rozhodnutí o předání něco jiného.
2. Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 3 nelze osobu, která byla předána, stíhat, odsoudit nebo jinak zbavit svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla předána a kterého se dopustila před svým předáním.
3. Odstavec 2 se nepoužije v těchto případech:
a) neopustila-li vyžádaná osoba území členského státu, kterému byla předána, ve lhůtě do 45 dnů od svého konečného propuštění, i když k tomu měla příležitost, nebo vrátila-li se na území tohoto státu poté, co ho opustila;
b) trestný čin nelze potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody;
c) trestní řízení nevede k uplatnění opatření omezujícího osobní svobodu;
d) mohl-li by osobě být uložen trest nebo opatření, které nezahrnují odnětí osobní svobody, zejména peněžitý trest nebo opatření místo tohoto trestu, i když tento trest nebo opatření mohou omezit její osobní svobodu;
e) pokud osoba souhlasí s předáním a popřípadě se současně zřekla uplatnění zásady speciality podle článku 13;
f) pokud se osoba po svém předání výslovně zřekla nároku na zásadu speciality, pokud jde o určité trestné činy spáchané před jejím předáním.
Prohlášení o zřeknutí se musí být učiněno před příslušnými justičními orgány vystavujícího členského státu a zaznamenáno do protokolu v souladu s vnitrostátním právem tohoto státu.
Prohlášení o zřeknutí se musí být vyjádřeno takovým způsobem, aby bylo zřejmé, že ho tato osoba učinila dobrovolně a s plným vědomím důsledků.
Za tímto účelem má tato osoba právo na právního zástupce;
g) dá-li vykonávající justiční orgán, který osobu předal, svůj souhlas v souladu s odstavcem 4.
4. Žádost o souhlas se předá vykonávajícímu justičnímu orgánu společně s údaji uvedenými v čl. 8 odst. 1 a překladem uvedeným v čl. 8 odst. 2. Souhlas se udělí, podléhá-li trestný čin, kvůli němuž se žádá o souhlas, předání v souladu s tímto rámcovým rozhodnutím. Souhlas se zamítne z důvodů uvedených v článku 3, jinak může být zamítnut jen z důvodů uvedených v článku 4. Rozhodnutí musí být přijato nejpozději do 30 dnů od obdržení žádosti.
V případech uvedených v článku 5 musí vystavující členský stát poskytnout stanovené záruky.
Článek 28
Další předání nebo vydání
1. Každý členský stát může oznámit generálnímu sekretariátu Rady, že se ve vztazích s jinými členskými státy, které provedly stejné oznámení, předpokládá, že byl dán souhlas k předání osoby jinému členskému státu, než je vykonávající členský stát, na základě evropského zatýkacího rozkazu vydaného kvůli trestnému činu, který byl spáchán před předáním této osoby, neuvede-li v jednotlivém případě vykonávající justiční orgán ve svém rozhodnutí o předání něco jiného.
2. V každém případě může být osoba, která byla předána vystavujícímu členskému státu na základě evropského zatýkacího rozkazu, předána bez souhlasu vykonávajícího členského státu jinému členskému státu, než je tento vykonávající členský stát, na základě evropského zatýkacího rozkazu vydaného kvůli trestnému činu, který byl spáchán před jejím předáním, v těchto případech:
a) neopustila-li vyžádaná osoba území členského státu, kterému byla předána, ve lhůtě do 45 dnů od svého konečného propuštění, i když k tomu měla příležitost nebo vrátila-li se na území tohoto státu poté, co ho opustila;
b) souhlasí-li vyžádaná osoba s předáním do jiného členského státu, než je vykonávající členský stát, na základě evropského zatýkacího rozkazu.
Souhlas musí být vydán před příslušnými justičními orgány vystavujícího členského státu a zaznamenán do protokolu v souladu s vnitrostátním právem tohoto státu.
Prohlášení o souhlasu musí být vyjádřeno takovým způsobem, aby bylo zřejmé, že ho tato osoba učinila dobrovolně a s plným vědomím důsledků.
Za tímto účelem má vyžádaná osoba právo na právního zástupce;
c) nepodléhá-li vyžádaná osoba zásadě speciality v souladu s čl. 27 odst. 3 písm. a), e), f) a g).
3. Vykonávající justiční orgán souhlasí s předáním do jiného členského státu podle těchto pravidel:
a) žádost o souhlas se podá podle článku 9 společně s údaji uvedenými v čl. 8 odst. 1 a překladem uvedeným v čl. 8 odst. 2;
b) souhlas je vydán, podléhá-li trestný čin, kvůli němuž se žádá o souhlas, předání v souladu s tímto rámcovým rozhodnutím;
c) rozhodnutí musí být přijato nejpozději do 30 dnů od obdržení žádosti;
d) souhlas se zamítne z důvodů uvedených v článku 3, jinak může být zamítnut jen z důvodů uvedených v článku 4.
V případech uvedených v článku 5 musí vystavující členský stát poskytnout stanovené záruky.
4. Bez ohledu na odstavec 1 nesmí být osoba, která byla předána na základě evropského zatýkacího rozkazu, vydána do třetí země bez souhlasu příslušného orgánu členského státu, který tuto osobu předal.
Tento souhlas se udělí v souladu se smlouvami, kterými je členský stát vázán, jakož i s jeho vnitrostátním právem.
Článek 29
Předání předmětů
1. Na žádost vystavujícího justičního orgánu nebo z jeho podnětu zabaví a předá vykonávající justiční orgán v souladu se svým vnitrostátním právem předměty, které
a) mohou sloužit jako důkaz nebo
b) které vyžádaná osoba získala z trestného činu.
2. Předměty uvedené v prvním odstavci musí být předány i tehdy, nelze-li evropský zatýkací rozkaz provést kvůli úmrtí nebo útěku vyžádané osoby.
3. Podléhají-li předměty uvedené v odstavci 1 zabrání nebo propadnutí na území vykonávajícího členského státu a jsou-li potřebné pro probíhající trestní řízení, může si je tento stát dočasně ponechat nebo je předat vystavujícímu členskému státu pod podmínkou, že budou vráceny.
4. Případná práva vykonávajícího členského státu nebo třetích osob na předměty uvedené v odstavci 1 jsou zachována.
Existují-li tato práva, vrátí vystavující členský stát předměty bezúplatně vykonávajícímu členskému státu neprodleně po skončení trestního řízení.
Článek 30
Náklady
1. Náklady vzniklé na území vykonávajícího členského státu v souvislosti s výkonem evropského zatýkacího rozkazu hradí tento členský stát.
2. Všechny ostatní náklady hradí vystavující členský stát.
KAPITOLA 4
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 31
Vztah k jiným právním nástrojům
1. Toto rámcové rozhodnutí nahrazuje od 1. ledna 2004 odpovídající ustanovení níže uvedených smluv použitelných v oblasti vydávání ve vztazích mezi členskými státy, aniž je dotčeno jejich uplatňování ve vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi:
a) Evropská úmluva o vydávání ze dne 13. prosince 1957, její dodatkový protokol ze dne 15. října 1975, druhý dodatkový protokol ze dne 17. března 1978 a Evropská úmluva o potlačování terorismu ze dne 27. ledna 1977, pokud jde o vydávání;
b) Dohoda mezi dvanácti členskými státy Evropských společenství ze dne 26. května 1989 o zjednodušení a modernizaci způsobů doručování žádostí o vydání;
c) Úmluva ze dne 10. března 1995 o zjednodušeném postupu vydávání mezi členskými státy Evropské unie;
d) Úmluva ze dne 27. září 1996 o vydávání mezi členskými státy Evropské unie;
e) hlava III kapitola 4 Úmluvy ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích.
2. Členské státy mohou nadále uplatňovat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání platné v době přijetí tohoto rámcového rozhodnutí, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle tohoto rámcového rozhodnutí a pokud pomáhají dále zjednodušit nebo usnadnit postupy předávání osob, na které se vztahuje evropský zatýkací rozkaz.
Členské státy mohou po vstupu tohoto rámcového rozhodnutí v platnost uzavírat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit ustanovení tohoto rámcového rozhodnutí a pokud pomáhají dále zjednodušit nebo usnadnit postupy předávání osob, na které se vztahuje evropský zatýkací rozkaz zejména tím, že stanovují kratší lhůty než lhůty uvedené v článku 17, rozšiřují seznam trestných činů uvedený v čl. 2 odst. 2, dále omezují důvody odmítnutí stanovené v článcích 3 a 4 nebo snižují hranici trestní sazby stanovenou v čl. 2 odst. 1 nebo 2.
Dohodami a ujednáními uvedenými v druhém pododstavci nesmějí být v žádném případě dotčeny vztahy mezi členskými státy, které nejsou smluvními stranami těchto dohod nebo ujednání.
Členské státy oznámí Radě a Komisi do tří měsíců od vstupu tohoto rámcového rozhodnutí v platnost stávající dohody a ujednání uvedené v prvním pododstavci, které si přejí nadále uplatňovat.
Členské státy rovněž oznámí Radě a Komisi veškeré nové dohody a ujednání uvedené v druhém pododstavci do tří měsíců od jejich podpisu.
3. Uplatňují-li se smlouvy uvedené v odstavci 1 na území členských států nebo na území, za jejichž zahraniční vztahy je zodpovědný některý členský stát, které však nejsou v územní působnosti tohoto rámcového rozhodnutí, vztahy mezi těmito územími a ostatními členskými státy se nadále řídí uvedenými nástroji.
Článek 32
Přechodná ustanovení
1. Žádosti o vydání obdržené před 1. lednem 2004 se nadále řídí stávajícími nástroji týkajícími se vydávání.
Žádosti obdržené po tomto dni se řídí pravidly, která přijmou členské státy k provedení tohoto rámcového rozhodnutí.
Členský stát však může při přijetí tohoto rámcového rozhodnutí Radou učinit prohlášení, že jako vykonávající členský stát bude nadále vyřizovat žádosti v souvislosti s jednáním spáchaným přede dnem, který stanoví, v souladu s režimem vydávání platným před 1. lednem 2004.
Dotyčným dnem může být nejpozději 7. srpen 2002.
Uvedené prohlášení bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Prohlášení lze kdykoli odvolat.
Článek 33
Ustanovení týkající se Rakouska a Gibraltaru
1. Dokud Rakousko nezmění čl. 12 odst. 1 zákona o vydávání a právní pomoci (Auslieferungs- und Rechtshilfegesetz), nejpozději však do 31. prosince 2008, může dovolit svým vykonávajícím justičním orgánům, aby odmítly výkon evropského zatýkacího rozkazu, je-li vyžádaná osoba rakouským státním občanem a není-li jednání, kvůli němuž byl evropský zatýkací rozkaz vydán, trestné podle rakouského práva.
2. Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar.
Článek 34
Provedení
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím nejpozději do 31. prosince 2003.
2. Členské státy sdělí generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí.
Přitom mohou jednotlivé členské státy uvést, že budou neprodleně uplatňovat toto rámcové rozhodnutí ve svých vztazích s těmi členskými státy, které provedou stejné oznámení.
Generální sekretariát Rady sdělí členským státům a Komisi informace, které obdrží podle čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 2, čl. 13 odst. 4 a čl. 25 odst. 2. Rovněž tyto informace zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Na základě informací sdělených generálním sekretariátem Rady předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 2004 zprávu o uplatňování tohoto rámcového rozhodnutí společně s případnými legislativními návrhy.
4. V druhé polovině roku 2003 posoudí Rada zejména praktické uplatňování ustanovení rámcového rozhodnutí jednotlivými členskými státy a fungování Schengenského informačního systému.
Článek 35
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 19. července 2002
o boji proti obchodování s lidmi
(2002/629/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29, čl. 31 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Akční plán Rady a Komise o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy o vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva [3], závěry Evropské rady ze zasedání ve dnech 15. a 16. října 1999 v Tampere, závěry Evropské rady ze zasedání ve dnech 19. a 20. června 2000 v Santa Marii da Feira, jak jsou uvedeny ve výsledkové tabulce, a Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 19. května 2000 o sdělení Komise o dalších opatřeních v boji proti obchodování se ženami navrhují nebo požadují legislativní opatření proti obchodování s lidmi včetně společných definic, znaků skutkových podstat a sankcí.
(2) Po společné akci Rady 97/154/SVV ze dne 24. února 1997 o opatřeních v boji proti obchodování s lidmi a pohlavnímu zneužívání dětí [4] musí následovat další legislativní opatření řešící rozdílnost právních přístupů jednotlivých členských států a přispívající k rozvoji účinné spolupráce v oblasti soudnictví a donucovacích orgánů zaměřené proti obchodování s lidmi.
(3) Obchodování s lidmi je spojeno se závažným porušováním základních lidských práv a lidské důstojnosti a zahrnuje takové kruté praktiky, jako jsou zneužívání a podvádění zranitelných osob, používání násilí, pohrůžek, otroctví spojeného se zadlužením a nátlaku.
(4) Rozhodující krok k mezinárodní spolupráci v této oblasti představuje Protokol OSN o prevenci, potírání a trestání obchodu s lidmi, zvláště se ženami a dětmi, kterým se doplňuje Úmluva OSN proti mezinárodní organizované trestné činnosti.
(5) Děti jsou zranitelnější, a hrozí u nich tudíž větší nebezpečí, že se stanou oběťmi obchodu s lidmi.
(6) Významnou práci, kterou vykonávají mezinárodní organizace, zejména OSN, musí doplnit práce Evropské unie.
(7) Je nezbytné, aby tak závažná trestná činnost, jako je obchodování s lidmi, nebyla řešena jen jednotlivými opatřeními členských států, nýbrž je nutné přijmout společný postup, jehož nedílnou součástí musí být stanovení základních prvků trestního práva společných pro všechny členské státy, včetně účinných, přiměřených a odrazujících sankcí.
V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality se toto rámcové rozhodnutí omezuje na míru nezbytně nutnou k dosažení těchto cílů na evropské úrovni a nepřekračuje rámec toho, co je pro tento účel nezbytné.
(8) Je třeba zavést dostatečně přísné sankce proti pachatelům, které dovolí zahrnout obchodování s lidmi do působnosti již přijatých aktů v oblasti boje proti organizované trestné činnosti, jako jsou společná akce Rady 98/699/SVV ze dne 3. prosince 1998 o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnost a výnosů z ní [5] a společná akce Rady 98/733/SVV ze dne 21. prosince 1998, kterou se stanoví, že účast na zločinném spolčení je v členských státech Evropské unie trestným činem [6].
(9) Toto rámcové rozhodnutí by mělo přispět k boji a prevenci proti obchodování s lidmi tím, že doplňuje nástroje přijaté v této oblasti, jako jsou např. společná akce Rady 96/700/SVV ze dne 29. listopadu 1996, kterou se zavádí programu podpor a výměn pro osoby, které jsou příslušné k boji proti obchodu s lidmi a pohlavnímu vykořisťování dětí (STOP) [7], společná akce Rady 96/748/SVV ze dne 16. prosince 1996, kterou se rozšiřuje působnost protidrogové jednotky Europolu [8], rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 293/2000/ES ze dne 24. ledna 2000, kterým se přijímá akční program Společenství (program Daphne) (2000 až 2003) o preventivních opatřeních pro boj proti násilí páchanému na dětech, mladistvých a ženách [9], společná akce Rady 98/428/SVV ze dne 29. června 1998 o vytvoření Evropské soudní sítě [10], společná akce Rady 96/277/SVV ze dne 22. dubna 1996 o rámci pro výměnu styčných soudců ke zlepšení soudní spolupráce mezi členskými státy Evropské unie [11], a společná akce Rady 98/427/SVV ze dne 29. června 1998 o správných postupech při poskytování vzájemné právní pomoci ve věcech trestních [12].
(10) Je proto třeba zrušit společnou akci Rady 97/154/SVV v míře, v jaké se týká obchodování s lidmi,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Trestné činy obchodování s lidmi pro účely vykořisťování pracovní síly nebo pohlavního vykořisťování
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti těchto jednání:
najímání, přeprava, předání, přechovávání nebo následné přijetí osoby, včetně výměny nebo předání kontroly nad touto osobou, pokud
a) je při něm použito nátlaku, síly nebo pohrůžek včetně únosu nebo
b) je při něm využito omylu nebo podvodu nebo
c) je při něm zneužito moci nebo zranitelného postavení, takže osoba nemá jinou skutečnou a přijatelnou možnost než podvolit se danému zneužívání, nebo
d) při něm dochází k poskytování či přijímání finančních prostředků nebo výhod k získání souhlasu osoby, která má kontrolu nad jinou osobu,
za účelem vykořisťování pracovní síly nebo služeb této osoby, zahrnujícího přinejmenším nedobrovolnou nebo nucenou práci či služby, otroctví či praktiky podobné otroctví či nevolnictví, nebo
za účelem využívání k prostituci nebo jiným formám pohlavního vykořisťování včetně pornografie.
2. Souhlas oběti obchodování s lidmi se zneužíváním, ať už zamýšleným či skutečným, je nepodstatný, pokud bylo použito kteréhokoli z prostředků uvedených v odstavci 1.
3. Pokud se jednání uvedené v odstavci 1 týká dítěte, je postihováno jako obchodování s lidmi i tehdy, nebylo-li použito prostředků uvedených v odstavci 1.
4. Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se za "dítě" považuje osoba mladší 18 let.
Článek 2
Návod, pomoc, účastenství a pokus
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti návodu a pomoci, účastenství a pokusu o spáchání protiprávních jednání uvedených v odstavci 1.
Článek 3
Sankce
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby protiprávní jednání uvedená v článcích 1 a 2 podléhaly účinným, přiměřeným a odrazujícím trestním sankcím, které mohou vést k vydání.
2. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby protiprávní jednání vymezená v článku 1 byla postihována trestem odnětí svobody, jehož horní hranice činí nejméně osm let, pokud k nim došlo za jedné z těchto okolností:
a) trestným činem došlo úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti k ohrožení života oběti;
b) trestný čin byl spáchán na oběti, která byla obzvláště zranitelná.
Za obzvláště zranitelnou oběť se považuje přinejmenším taková oběť, která podle vnitrostátního práva nedosáhla věku pohlavní dospělosti, a byl-li trestný čin spáchán za účelem využívání jiných osob k prostituci nebo k jiným formám pohlavního vykořisťování včetně pornografie;
c) trestný čin byl spáchán za užití hrubého násilí nebo jím byla oběti způsobena obzvláště závažná újma;
d) trestný čin byl spáchán v rámci činnosti zločinného spolčení, jak je vymezena ve společné akci 98/733/SVV, bez ohledu na výši trestu tam uvedenou.
Článek 4
Odpovědnost právnických osob
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že právnické osoby lze činit odpovědnými za protiprávní jednání uvedená v článcích 1 a 2, která v jejich prospěch spáchá jakákoli osoba jednající samostatně nebo jako člen orgánu dotyčné právnické osoby, která v této právnické osobě působí ve vedoucím postavení na základě
a) oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu,
b) pravomoci přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby,
c) pravomoci vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.
2. Kromě případů stanovených v odstavci 1 přijme každý členský stát opatření nezbytná k zajištění odpovědnosti právnických osob v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání protiprávního jednání uvedeného v článcích 1 a 2 ve prospěch právnické osoby osobou jí podřízenou.
3. Odpovědnost právnické osoby podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní stíhání fyzických osob pro spáchání protiprávního jednání uvedeného v článcích 1 a 2, návod k němu nebo účastenství na něm.
4. Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se za právnickou osobu považuje každý subjekt mající toto postavení podle platných vnitrostátních předpisů, s výjimkou států nebo jiných veřejnoprávních korporací při výkonu veřejné moci a mezinárodních organizací veřejného práva.
Článek 5
Sankce ukládané právnickým osobám
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby právnickou osobu odpovědnou podle článku 4 bylo možné postihnout účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy a mohou zahrnovat i jiné sankce, například
a) zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory,
b) dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodních činností,
c) uložení soudního dohledu,
d) zrušení rozhodnutím soudu,
e) dočasné nebo trvalé uzavření provozoven, jichž bylo využito ke spáchání protiprávního jednání.
Článek 6
Příslušnost a trestní stíhání
1. Každý členský přijme opatření nezbytná k zavedení své příslušnosti ve vztahu k protiprávním jednáním uvedeným v článcích 1 a 2 a spáchaným
a) zcela nebo zčásti na jeho území,
b) některým z jeho státních příslušníků nebo
c) ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území.
2. Členský stát může rozhodnout, že nebude uplatňovat nebo bude uplatňovat pouze ve zvláštních případech nebo za zvláštních okolností pravidlo o příslušnosti stanovené v odst. 1 písm. b) a písm. c).
3. Členský stát, který podle svých právních předpisů nevydává své státní příslušníky, přijme opatření nezbytná k zavedení své příslušnosti a k případnému trestnímu stíhání ve vztahu k protiprávním jednáním uvedeným v článcích 1 a 2, jestliže byly spáchány jeho státními příslušníky mimo jeho území.
4. Členské státy vyrozumí generální sekretariát Rady a Komisi o svém rozhodnutí použít odstavec 2, a případně uvedou zvláštní okolnosti nebo podmínky, za kterých své rozhodnutí použije.
Článek 7
Ochrana obětí a pomoc obětem
1. Členské státy zajistí, aby vyšetřování ani stíhání trestných činů, na které se vztahuje toto rámcové rozhodnutí, nezáviselo na výpovědi ani trestním oznámení vzneseném osobou, na níž byl trestný čin spáchán, a to přinejmenším v případech, na které se vztahuje čl. 6 odst. 1 písmeno a).
2. Děti, které jsou oběťmi trestných činů uvedených v článku 1, je třeba považovat za obzvláště zranitelné oběti podle čl. 2 odst. 2, čl. 8 odst. 4 a čl. 14 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení [13].
3. Je-li obětí dítě, přijme každý členský stát veškerá možná opatření k zajištění vhodné pomoci pro jeho rodinu.
Každý členský stát zejména v případech, kdy je to vhodné a možné, uplatní ve vztahu k příslušné rodině článek 4 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV.
Článek 8
Místní působnost
Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar.
Článek 9
Použitelnost společné akce 97/154/SVV
Společná akce 97/154/SVV není nadále použitelné v míře, v jaké se týká obchodování s lidmi.
Článek 10
Provedení
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do 1. srpna 2004.
2. Ke stejnému dni členské státy sdělí generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění ustanovení, kterými se v jejich vnitrostátním právu zavádějí povinnosti vyplývající z tohoto rámcového rozhodnutí.
Na základě těchto údajů a písemné zprávy předložené Komisí prověří Rada nejpozději do 1. srpna 2005, do jaké míry dosáhly členské státy souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rámcové rozhodnutí Rady 2002/946/SVV
ze dne 28. listopadu 2002
o posílení trestního rámce s cílem zabránit napomáhání k nepovolenému vstupu, tranzitu a pobytu
(2002/946/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29, čl. 31 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jedním z cílů Evropské unie je poskytovat svým občanům v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vysokou úroveň ochrany tím, že rozvíjí společný postup členských států v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech.
(2) V tomto rámci je třeba přijmout opatření k boji proti napomáhání k nedovolenému přistěhovalectví, jak v souvislosti s nepovoleným překračováním hranic ve vlastním smyslu slova, tak i v souvislosti s překračováním hranic za účelem udržování sítí vykořisťujících lidské bytosti.
(3) Pro tento účel má zásadní význam sblížení stávajících právních předpisů, zejména přesné vymezení dotyčného protiprávního jednání a případy vynětí, což je předmětem směrnice Rady 2002/90/ES ze dne 28. listopadu 2002, kterou se definuje napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu [3], na jedné straně a minimální pravidla pro sankce, odpovědnost právnických osob a příslušnost, což je předmětem tohoto rámcového rozhodnutí, na straně druhé.
(4) Je rovněž velmi důležité, aby se případná opatření neomezovala pouze na fyzické osoby, ale aby byla též stanovena opatření týkající se odpovědnosti právnických osob.
(5) Toto rámcové rozhodnutí doplňuje další nástroje přijaté za účelem boje proti nedovolenému přistěhovalectví, nezákonnému zaměstnávání, obchodování s lidmi a pohlavnímu vykořisťování dětí.
(6) Pokud jde o Island a Norsko, představuje toto rámcové rozhodnutí rozvoj ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [4], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodu E rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody [5].
(7) Spojené království se účastní tohoto rámcového rozhodnutí v souladu s článkem 5 Protokolu o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a s čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [6].
(8) Irsko se účastní tohoto rámcového rozhodnutí v souladu s článkem 5 Protokolu o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a s čl. 6 odst. 2 rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [7],
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Sankce
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby za protiprávní jednání uvedená v článcích 1 a 2 směrnice 2002/90/ES bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující sankce, které mohou vést k vydání pachatele.
2. V případě potřeby mohou sankce uvedené v odstavci 1 doprovázet tato opatření:
- zabrání dopravního prostředku, kterého bylo použito ke spáchání protiprávního jednání,
- zákaz vykonávat přímo nebo prostřednictvím třetí osoby pracovní činnost, při jejímž výkonu bylo protiprávní jednání spácháno,
- vyhoštění.
3. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby protiprávní jednání, pokud k nim došlo za účelem zisku, vymezená v čl. 1 odst. 1 písm. a) a v rozsahu podle čl. 2 písm. a) směrnice 2002/90/ES, byla postihována trestem odnětí svobody s horní sazbou nejméně osmi let, pokud jsou spáchána za těchto okolností:
- protiprávní jednání bylo spácháno v rámci činnosti zločinného spolčení, jak je vymezeno ve společné akci 98/733/SVV [8],
- protiprávní jednání bylo spácháno za ohrožení životů lidí, kterých se dotýká.
4. Vyžaduje-li to zachování jednotnosti vnitrostátního systému trestů, je možné činy vymezené v odstavci 3 trestat odnětím svobody s horní sazbou nejméně šest let za předpokladu, že se jedná o jeden z nejpřísnějších trestů s horní sazbou stanovených pro trestné činy se srovnatelnou závažností.
Článek 2
Odpovědnost právnických osob
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že právnické osoby lze činit odpovědnými za protiprávní jednání uvedená v čl. 1 odst. 1, která v jejich prospěch spáchá jakákoli osoba jednající samostatně nebo jako člen orgánu dotyčné právnické osoby, která v této právnické osobě působí ve vedoucím postavení na základě
- oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu,
- pravomoci přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby,
- pravomoci vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.
2. Kromě případů stanovených v odstavci 1 přijme každý členský stát opatření nezbytná k zajištění odpovědnosti právnických osob v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání protiprávního jednání uvedeného v čl. 1 odst. 1 ve prospěch právnické osoby osobou jí podřízenou.
3. Odpovědnost právnické osoby podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní stíhání fyzických osob pro spáchání protiprávního jednání uvedeného v odstavci 1, návod k němu nebo účastenství na něm.
Článek 3
Sankce ukládané právnickým osobám
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby právnickou osobu odpovědnou podle čl. 2 odst. 1 bylo možné postihnout účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy a mohou zahrnovat i jiné sankce, například
a) zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory;
b) dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti;
c) uložení soudního dohledu;
d) zrušení rozhodnutím soudu.
2. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění možnosti postihnout právnickou osobu odpovědnou podle čl. 2 odst. 2 účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi nebo opatřeními.
Článek 4
Příslušnost
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zavedení své příslušnosti ve vztahu k protiprávním jednáním uvedeným v čl. 1 odst. 1 a spáchaným
a) zcela nebo zčásti na jeho území,
b) některým z jeho státních příslušníků nebo
c) ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území.
2.
S výhradou článku 5 může každý členský stát rozhodnout, že nebude uplatňovat nebo bude uplatňovat pouze ve zvláštních případech nebo za zvláštních okolností pravidlo o příslušnosti stanovené v
- odst. 1 písm. b),
- odst. 1 písm. c).
3. Každý členský stát písemně vyrozumí generálního tajemníka Rady o svém rozhodnutí použít odstavec 2 a případně uvede zvláštní okolnosti nebo podmínky, za kterých své rozhodnutí použije.
Článek 5
Vydávání a trestní stíhání
1. a) Každý členský stát, který podle svých právních předpisů nevydává své státní příslušníky, přijme nezbytná opatření k zavedení své příslušnosti ve vztahu k protiprávním jednáním uvedeným v čl. 1 odst. 1, jestliže byly spáchány jeho státními příslušníky mimo jeho území.
b) Každý členský stát, jehož státní příslušník je podezřelý ze spáchání protiprávního jednání uvedeného v čl. l odst. 1 v jiném členském státě a který nevydá tuto osobu dotyčnému členskému státu pouze z důvodu její státní příslušnosti, předloží tuto věc svým příslušným orgánům za účelem případného trestního stíhání.
Aby se mohlo uskutečnit trestní stíhání, předají se spisy, informace a předměty týkající se daného protiprávního jednání postupem podle čl. 6 odst.
2 Evropské úmluvy o vydávání ze dne 13. prosince 1957. Dožadující členský stát bude vyrozuměn o zahájeném trestním stíhání a o jeho výsledku.
2. Pojem "státní příslušník" členského státu se pro účely tohoto článku vykládá v souladu s prohlášením učiněným dotyčným členským státem podle čl. 6 odst. 1 písm. b) Evropské úmluvy o vydávání, případně ve znění prohlášení učiněných s ohledem na Úmluvu o vydávání mezi členskými státy Evropské unie [9].
Článek 6
Mezinárodní právo o uprchlících
Toto rámcové rozhodnutí se použije, aniž je dotčena ochrana poskytovaná uprchlíkům a žadatelům o azyl v souladu s mezinárodním právem o uprchlících nebo s jiným mezinárodním aktem týkajícím se lidských práv, a zejména dodržování mezinárodních závazků podle článků 31 a 33 Úmluvy o právním postavení uprchlíků z roku 1951, ve znění protokolu z New Yorku z roku 1967, členskými státy.
Článek 7
Sdělování informací mezi členskými státy
1. Dozví-li se je členský stát o protiprávních jednáních uvedených v čl. 1 odst. 1, kterými jsou porušovány právní předpisy o vstupu a pobytu státních příslušníků jiného členského státu, vyrozumí posledně jmenovaný stát o této skutečnosti.
2. Každý členský stát, který požádá jiný členský stát, aby provedl trestní stíhání z důvodu porušení jeho vlastních právních předpisů týkajících se vstupu a pobytu cizích státních příslušníků podle čl. 1 odst. 1, uvede prostřednictvím úředního zjištění nebo osvědčení vydaného příslušnými orgány, která ustanovení jeho právních předpisů byla porušena.
Článek 8
Místní působnost
Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar.
Článek 9
Provedení
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do 5. prosince 2004.
2. Ke stejnému dni členské státy sdělí generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění předpisů, kterými se v jejich vnitrostátním právu zavádějí povinnosti vyplývající z tohoto rámcového rozhodnutí.
Na základě těchto údajů prověří Rada nejpozději do 5. června 2005, do jaké míry dosáhly členské státy souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
Článek 10
Zrušení
Ustanovení čl. 27 odst. 2 a 3 Schengenské úmluvy z roku 1990 se zrušují ke dni 5. prosince 2004. Pokud členský stát provede toto rámcové rozhodnutí v souladu s čl. 9 odst. 1 před tímto datem, přestávají být uvedená ustanovení použitelná pro tento členský stát dnem provedení.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2002/1/ES
ze dne 7. ledna 2002,
kterou se mění směrnice 94/39/ES, pokud jde o krmiva pro podporu jaterní funkce v případě chronické jaterní nedostatečnosti
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 93/74/EHS ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy [1], naposledy pozměněnou směrnicí 1999/29/ES [2], a zejména na čl. 6 písm. c) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí 94/39/ES [3], ve znění směrnice 95/9/ES [4], přijala Komise seznam určených užití krmiv pro zvláštní účely výživy.
(2) Další vědecký výzkum ukázal, že není nutné snížit obsah tuku v krmivech určených k podpoře jaterní funkce při chronické jaterní nedostatečnosti u koček a psů.
Výzkum však ukázal, že by bylo prospěšné v označení uvést, že zvířata krmená takovými krmivy musí mít stále k dispozici vodu.
(3) Směrnice 94/39/ES by se proto měla upravit.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 94/39/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 20. listopadu 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 2002/2/ES
ze dne 28. ledna 2002,
kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí a zrušuje směrnice Komise 91/357/EHS
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3] a s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 20. listopadu 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 79/373/EHS [4] stanoví pravidla pro oběh krmných směsí v rámci Společenství.
(2) Účelem směrnice 79/383/EHS, pokud jde o označování, je zajistit, aby chovatelé byli objektivně a co nejpřesněji informováni o složení a použití krmiv.
(3) Až doposud směrnice 79/373/EHS upravovala pružnou formu prohlášení omezující se na uvedení krmných surovin, aniž by upřesňovala jejich množství v krmivech pro užitková zvířata, přičemž zachovávala možnost prohlásit skupiny krmných surovin namísto samotných krmných surovin.
(4) Krize týkající se bovinní spongiformní encefalopatie a nedávná dioxinová krize nicméně jasně prokázaly nepřiměřenost současných právních předpisů a potřebu podrobnějších informací o jakosti a množství týkajících se složení krmných směsí pro užitková zvířata.
(5) Podrobné informace o množství mohou napomoci k zajištění toho, že případně kontaminované krmné suroviny budou moci být vysledovány až ke specifickým šaržím, což prospěje veřejnému zdraví a umožní předejít zneškodňování produktů, které nepředstavují pro veřejné zdraví závažné riziko.
(6) Je proto vhodné v tomto stadiu zavést povinné prohlášení všech krmných surovin a jejich množství v krmných směsích pro užitková zvířata.
(7) Z praktických důvodů je třeba umožnit, aby krmné suroviny obsažené v krmných směsích pro užitková zvířata byly uvedeny na zvláštní etiketě nebo v průvodním dokladu.
(8) Prohlášení krmných surovin v krmivech představuje v některých případech pro chovatele důležitou informaci.
Je proto vhodné, aby osoba odpovědná za označování poskytla na žádost zákazníků podrobný seznam všech použitých krmných surovin a jejich přesná hmotnostní procenta.
(9) Je rovněž důležité dbát na to, aby přesnost uvedených informací mohla být úředně ověřena v kterémkoliv stadiu oběhu krmiv.
Je proto vhodné, aby v souladu se směrnicí Rady 95/53/ES ze dne 25. října 1995, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat [5], příslušné orgány kontrolovaly správnost informací uvedených na označení krmných směsí a aby výrobci krmných směsí z důvodu zajištění účinnosti takové kontroly byli povinni zpřístupnit příslušným orgánům jakékoliv dokumenty týkající se složení krmiv určených k uvedení do oběhu.
(10) Na základě studie proveditelnosti Komise předloží nejpozději do 31. prosince 2002 Evropskému parlamentu a Radě zprávu doprovázenou vhodným návrhem na vytvoření přesného seznamu, a to s ohledem na závěry zprávy.
(11) Je rovněž třeba přijmout zvláštní předpisy týkající se označování krmiv pro domácí zvířata s přihlédnutím ke zvláštnímu charakteru tohoto druhu krmiv.
(12) Jelikož již v budoucnu nebude možné v případě krmných směsí pro užitková zvířata prohlašovat skupiny krmných surovin namísto samotných krmných surovin, je třeba zrušit směrnici Komise 91/357/EHS ze dne 13. června 1991, kterou se stanoví skupiny krmných surovin, které mohou být použity k označování krmných směsí určených pro jiná než domácí zvířata 6,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 79/373/EHS se mění takto:
1. Čl. 5 odst. 1 se mění takto:
a) písmeno j) se nahrazuje tímto: "j) referenční číslo šarže;"
b) oplňuje se nové písmeno, které zní: "k) v případě krmných směsí s výjimkou těch, které jsou určené pro domácí zvířata údaj ‚ přesná hmotnostní procenta krmných surovin použitých v tomto krmivu lze získat od: …‘ (jméno nebo obchodní firma, adresa nebo sídlo, telefonní číslo a elektronická adresa osoby odpovědné za údaje uvedené v tomto odstavci).
Tyto informace se poskytují na žádost zákazníka.";
2. Čl. 5 odst. 3 se mění takto:
a) ísmeno c) se zrušuje;
b) písmeno g) se zrušuje.
3. V čl. 5 odst. 5 se písmeno d) nahrazuje tímto: "d) doba minimální trvanlivosti, čistá hmotnost, referenční číslo šarže a schvalovací nebo registrační číslo mohou být vyznačeny mimo rámeček vyhrazený pro údaje uvedené v odstavci 1; v takovém případě budou výše uvedené údaje doprovázeny údajem o tom, kde se informace nacházejí.";
4. Článek 5c se nahrazuje tímto: "Článek 5c
1. Veškeré krmné suroviny použité v krmných směsích se uvádějí pod svými specifickými názvy.
2. Uvádění výčtu krmných surovin podléhá těmto pravidlům:
a) a)krmné směsi určené pro jiná než domácí zvířata:
i) výčet krmných surovin s uvedením hmotnostních procent v krmné směsi v sestupném pořadí;
ii) pokud jde o výše uvedená procenta, povoluje se odchylka ± 15 % od prohlášené hodnoty;
b) krmné směsi určené pro domácí zvířata: výčet krmných surovin s uvedením obsaženého množství v krmivu nebo jejich názvů v sestupném pořadí podle hmotnosti.
3. V případě krmných směsí určených pro domácí zvířata může být specifický název krmné suroviny nahrazen názvem kategorie, do níž krmná surovina patří, a to s odkazem na kategorie sdružující několik krmných surovin zavedené v souladu s čl. 10 písm. a).
Použití jedné z těchto dvou forem prohlášení vylučuje použití druhé s výjimkou případu, kdy jedna z krmných surovin nepatří do žádné z vymezených kategorií; v takovém případě se krmná surovina označená svým specifickým názvem uvede v sestupném pořadí podle jejího hmotnostního podílu ve vztahu ke kategoriím.
4. Označení krmných směsí pro domácí zvířata může rovněž zvláštním prohlášením upozorňovat na přítomnost nebo nízký obsah jedné nebo více krmných surovin, které mají charakterizaci krmiva zásadní význam.
V takovém případě se minimální nebo maximální obsah vyjádřený hmotnostním procentem obsažené krmné suroviny či krmných surovin zřetelně uvede buď vedle prohlášení upozorňujícího na krmnou surovinu či krmné suroviny, nebo v seznamu krmných surovin, přičemž se uvede název suroviny či surovin a její hmotnostní procento či jejich hmotnostní procenta vedle odpovídající kategorie krmných surovin.";
5. V článku 12 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Stanoví, že výrobci krmných směsí jsou povinni na požádání zpřístupnit orgánům odpovědným za provádění úředních kontrol jakékoliv dokumenty týkající se složení krmiv určených k uvedení do oběhu, které umožňují ověření správnosti informací uvedených na označení.";
6. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 15a
Nejpozději do 6. listopadu 2006 Komise předloží na základě informací získaných od členských států Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění opatření zavedených podle čl. 5 odst. 1 písm. j) a l) a čl. 5 písm. d), jakož i podle článku 5c a článku 12 druhého pododstavce, zejména pokud jde o uvádění množství krmných surovin na označení krmných směsí ve formě hmotnostního procenta včetně povolené odchylky, společně s případnými návrhy na zlepšení těchto opatření."
Článek 2
Směrnice Komise 91/357/EHS se zrušuje ode dne 6. listopadu 2003.
Článek 3
1. Členské státy nejpozději do 6. března 2003 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 6. listopadu 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 2002/3/ES
ze dne 12. února 2002
o ozonu ve vnějším ovzduší
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 10. prosince 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě zásad stanovených v článku 174 Smlouvy předpokládá pátý akční program pro životní prostředí, schválený usnesením Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 1. února 1993 o programu politiky a akcí Společenství ve vztahu k životnímu prostředí a udržitelnému rozvoji [5] a doplněný rozhodnutím č. 2179/98/ES [6], zejména změny existujících právních předpisů o látkách znečišťujících ovzduší.
Uvedený program doporučuje stanovit dlouhodobé imisní cíle v oblasti kvality ovzduší.
(2) Podle čl. 4 odst. 5 směrnice Rady 96/62/ES ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší [7] má Rada přijmout právní předpisy podle odstavce 1 a ustanovení předpisy podle odstavců 3 a 4 uvedeného článku.
(3) Je důležité zajistit účinnou ochranu proti škodlivým účinkům ozonu na lidské zdraví.
Je třeba co nejvíce omezit nepříznivé účinky ozonu na vegetaci, ekosystémy a životní prostředí jako celek.
Přeshraniční charakter znečišťování životního prostředí ozonem vyžaduje přijetí opatření na úrovni Společenství.
(4) Směrnice 96/62/ES stanoví, že číselné prahové hodnoty mají být založeny na výsledcích práce mezinárodních vědeckých skupin působících v oboru.
Komise má brát v úvahu nejnovější údaje vědeckého výzkumu v příslušných oblastech epidemiologie a životního prostředí a nejnovější pokroky v oblasti metrologie s cílem znovu přezkoumat základy prahových hodnot.
(5) Směrnice 96/62/ES požaduje stanovení mezních nebo cílových imisních limitů pro ozon.
Vzhledem k přeshraničnímu charakteru znečišťování ozonem by měly na úrovni Společenství být stanoveny cílové imisní limity na ochranu lidského zdraví a ochranu vegetace.
Tyto cílové imisní limity by se měly týkat prozatímních cílů určených integrovanou strategií Společenství pro boj proti acidifikaci a přízemnímu ozonu, která je rovněž základem směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečišťující ovzduší [8].
(6) V souladu se směrnicí 96/62/ES by měly být za účelem zajištění dodržování cílových imisních limitů v maximální možné míře ke stanovenému datu provedeny plány a programy ve vztahu k zónám a aglomeracím, ve kterých koncentrace ozonu překračují cílové imisní limity.
Takové plány a programy by se ve značné míře měly týkat kontrolních opatření, která mají být prováděna v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství.
(7) Dlouhodobé imisní cíle by měly být stanoveny s úmyslem poskytnout účinnou ochranu lidského zdraví a životního prostředí.
Dlouhodobé imisní cíle by měly odpovídat strategii snižování ozonu a acidifikace a jejímu záměru setřít rozdíl mezi současnými úrovněmi ozonu a dlouhodobými imisními cíli.
(8) V zónách, kde jsou dlouhodobé imisní cíle překročeny, by měla být měření povinná.
Doplňkové prostředky posouzení mohou snížit požadovaný počet míst pro stacionární odběr vzorků.
(9) Měly by být stanoveny varovné prahové hodnoty ozonu sloužící na ochranu obyvatelstva.
Měly by být stanoveny informativní prahové hodnoty na ochranu citlivých skupin obyvatelstva.
Běžně veřejnosti k dispozici by měly být aktuální informace o koncentracích ozonu ve vnějším ovzduší.
(10) Pokud lze významně snížit riziko překročení varovných prahových hodnot měly by být vypracovány krátkodobé akční plány.
Potenciál snížení rizika, trvání a nebezpečnosti zvýšených koncentrací ozonu by měly být zkoumány a posuzovány.
Lokální opatření by neměla být požadována pokud srovnání přínosů a nákladů ukáže jejich nepoměr.
(11) Přeshraniční charakter znečištění ozonem si může vyžádat určitou koordinaci mezi sousedními členskými státy při vypracování a provádění plánů, programů a krátkodobých akčních plánů a při informování veřejnosti.
Členské státy by podle potřeby měly spolupracovat se třetími zeměmi, se zvláštním důrazem na včasné zapojení zemí, které jsou kandidáty na přistoupení.
(12) Informace o naměřených koncentracích by měly být předkládány Komisi jako základ pravidelných zpráv.
(13) Komise by měla přezkoumat ustanovení této směrnice s ohledem na nejnovější vědecký výzkum, zejména s ohledem na účinky ozonu na lidské zdraví a životní prostředí.
Zpráva Komise by měla být předložena jako nedílná součást strategie zlepšování kvality ovzduší, jejímž účelem je přezkoumat a navrhnout cíle Společenství v oblasti kvality ovzduší a vypracovat prováděcí strategie k zajištění dosažení těchto cílů.
V této souvislosti by zpráva měla vzít v úvahu pravděpodobnost dosažení dlouhodobých imisních cílů ve stanoveném časovém období.
(14) V souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9] by měla být přijata opatření nebytná pro provádění této směrnice.
(15) Jelikož cíle navrhovaných opatření zajišťujících účinnou ochranu proti škodlivým účinkům ozonu na lidské zdraví a snížení nepříznivých účinků ozonu na vegetaci, ekosystémy a životní prostředí jako celek nemohou být vzhledem k přeshraničnímu charakteru znečištění ozonem v dostatečné míře dosaženy členskými státy a mohou být lépe dosaženy na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v uvedeném článku, nesmí tato směrnice překročit rámec nezbytný pro dosažení uvedených cílů.
(16) Směrnice Rady 92/72/EHS ze dne 21. září 1992 o znečišťování ovzduší ozonem [10],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle
Cílem této směrnice je:
a) stanovit dlouhodobé imisní cíle, cílové hodnoty, varovné a informativní prahové hodnoty pro koncentrace ozonu ve vnějším ovzduší ve Společenství, aby bylo možné vyhnout se škodlivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí jako celek, předejít jim, nebo je snížit;
b) zajistit použití společných metod a kritérií pro posouzení koncentrací ozonu a podle potřeby také koncentrací prekurzorů ozonu (oxidů dusíku a těkavých organických sloučenin) ve vnějším ovzduší ve členských státech;
c) zajistit získávání vhodných informací o koncentracích ozonu ve vnějším ovzduší a zpřístupnění těchto informací veřejnosti;
d) zajistit udržení dobré kvality vnějšího ovzduší pokud jde o ozon, a v ostatních případech zajistit její zlepšení;
e) podporovat zvýšenou spolupráci mezi členskými státy při snižování koncentrací ozonu, při využívání možných přeshraničních opatření a dohodách o takových opatřeních.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "vnějším ovzduším" venkovní vzduch v troposféře kromě pracovišť a uzavřených prostorů;
2. "znečišťující látkou" jakákoli látka vnesená člověkem přímo nebo nepřímo do vnějšího ovzduší, která může mít škodlivé účinky na lidské zdraví nebo na životní prostředí jako celek;
3. "prekurzory ozonu" látky, které přispívají k tvorbě přízemního ozonu, z nichž některé jsou uvedeny na seznamu v příloze VI;
4. "úrovní" koncentrace znečišťující látky ve vnějším ovzduší nebo velikost depozice na určitých plochách v daném čase;
5. "posouzením" jakákoli metoda použitá pro měření, výpočet, předpověď nebo odhad úrovně znečišťující látky ve vnějším ovzduší;
6. "stacionárními měřeními" měření provedená v souladu s čl. 6 odst. 5 směrnice 96/62/ES;
7. "zónou" část území členského státu, tímto státem vytyčena;
8. "aglomerací" zóna s více než 250000 obyvatel, nebo v případech, kdy v dané zóně žije 250000 nebo méně obyvatel, taková hustota obyvatel na km2, která ospravedlňuje potřebu daného členského státu posuzovat a řídit kvalitu vnějšího ovzduší;
9. "cílovým imisním limitem" koncentrace ozonu stanovená s úmyslem dlouhodobě zamezit škodlivým účinkům na lidské zdraví nebo životní prostředí jako celek, která má být, je-li to možné, dosažena v daném období;
10. "dlouhodobým imisním cílem" koncentrace ozonu ve vnějším ovzduší, pod kterou jsou přímé škodlivé účinky na lidské zdraví nebo životní prostředí jako celek podle současných vědeckých poznatků nepravděpodobné.
Tohoto cíle má být dosaženo dlouhodobě, kromě případů, kdy není dosažitelný pomocí přiměřených opatření, s úmyslem zajistit účinnou ochranu lidského zdraví a životního prostředí;
11. "varovnou prahovou hodnotou" úroveň, nad kterou při krátkodobém vystavení této koncentraci existuje riziko pro zdraví obyvatelstva a při které musí členské státy podniknout okamžité kroky podle článků 6 a 7;
12. "informativní prahovou hodnotou" úroveň, nad kterou při krátkodobém vystavení této koncentraci existuje riziko pro zdraví citlivých skupin obyvatelstva a při které jsou nutné aktuální informace;
13. "těkavými organickými sloučeninami" (VOC) všechny organické sloučeniny z antropogenních a biogenních zdrojů kromě methanu způsobilé reakcí s oxidy dusíku v přítomnosti slunečního záření produkovat fotochemické oxidanty.
Článek 3
Cílové imisní limity
1. Cílové imisní limity pro ozon ve vnějším ovzduší pro rok 2010 jsou hodnoty stanovené v oddílu II přílohy I.
2. Členské státy vypracují seznam zón a aglomerací kde jsou úrovně ozonu ve vnějším ovzduší podle posouzení v souladu s článkem 9 vyšší než cílové imisní limity uvedené v odstavci 1.
3. Pro zóny a aglomerace uvedené v odstavci 2 přijmou členské státy opatření, která v souladu s ustanoveními směrnice 2001/81/ES zajistí přípravu a provedení plánu nebo programu na dosažení cílových imisních limitů k datu určenému v oddílu II přílohy I, kromě případů, kdy nelze těchto limitů dosáhnout pomocí přiměřených opatření.
Pokud v souladu s čl. 8 odst. 3 směrnice 96/62/ES musí být připraveny plány nebo programy pro jiné znečišťující látky než ozon, členské státy podle potřeby připraví a provedou ucelené plány nebo programy zahrnující všechny dané znečišťující látky.
4. Plány nebo programy uvedené v odstavci 3 musí zahrnovat alespoň informace uvedené v příloze IV směrnice 96/62/ES a musí být přístupné veřejnosti a příslušným organizacím, jako jsou organizace zabývající se ochranou životního prostředí, organizace spotřebitelů, organizace zastupující zájmy citlivých skupin obyvatelstva a další příslušné orgány zdravotní péče.
Článek 4
Dlouhodobé imisní cíle
1. Dlouhodobými imisními cíli pro koncentrace ozonu ve vnějším ovzduší jsou cíle stanovené v oddílu III přílohy I.
2. Členské státy vypracují seznam zón a aglomerací, ve kterých jsou úrovně ozonu ve vnějším ovzduší posouzené v souladu s článkem 9 vyšší než dlouhodobé imisní cíle uvedené v odstavci 1, ale nižší nebo stejné jako cílové imisní limity stanovené v oddílu II přílohy I. Pro takové zóny a aglomerace členské státy připraví a provedou rentabilní opatření za účelem dosažení dlouhodobých imisních cílů.
Přijatá opatření musí být přinejmenším konzistentní se všemi plány nebo programy stanovenými v čl. 3 odst.
3. Kromě toho musí vycházet z opatření přijatých podle ustanovení směrnice 2001/81/ES a ostatních relevantních již existujících i budoucích právních předpisů ES.
3. Pokrok Společenství při dosahování dlouhodobých imisních cílů je podroben následnému přezkoumání v rámci procesu stanoveného v článku 11 a podle směrnice 2001/81/ES, přičemž se za cílové datum považuje rok 2020 a je brán v úvahu pokrok dosažený pokud jde o národní emisní stropy stanovené v uvedené směrnici.
Článek 5
Požadavky v zónách a aglomeracích, ve kterých úrovně ozonu splňují dlouhodobé imisní cíle
Členské státy vypracují seznam zón a aglomerací kde úrovně ozonu ve vnějším ovzduší splňují dlouhodobé imisní cíle.
Pokud to dovolují faktory včetně přeshraničního charakteru znečišťování ozonem a meteorologických podmínek udržují členské státy úrovně ozonu v těchto zónách a aglomeracích pod dlouhodobými imisními cíli a pomocí přiměřených opatření zachovávají nejlepší kvalitu ovzduší slučitelnou s udržitelným rozvojem a vysokou úrovní ochrany lidského zdraví a životního prostředí.
Článek 6
Informování veřejnosti
1. Členské státy podniknou vhodné kroky k:
a) zajištění běžné dostupnosti aktuálních informací o koncentracích ozonu ve vnějším ovzduší pro veřejnost, jakož i příslušné organizace, jako jsou organizace zabývající se ochranou životního prostředí, organizace spotřebitelů, organizace zastupující zájmy citlivých skupin obyvatelstva a další příslušné orgány zdravotní péče.
Tyto informace jsou aktualizovány nejméně jednou denně a všude tam, kde je to vhodné a možné, každou hodinu.
Takové informace přinejmenším zahrnují všechna překročení dlouhodobých imisních cílů stanovených na ochranu zdraví, informativních prahových hodnot a varovných prahových hodnot pro příslušné průměrovací období.
Měly by také poskytovat krátké posouzení týkající se účinků na zdraví.
Informativní a varovné prahové hodnoty koncentrace ozonu ve vnějším ovzduší jsou uvedeny v oddílu I přílohy II;
b) zpřístupnění veřejnosti a příslušným organizacím, jako jsou organizace zabývající se ochranou životního prostředí, organizace spotřebitelů, organizace zastupující zájmy citlivých skupin obyvatelstva a další příslušné orgány zdravotní péče, komplexních výročních zpráv, které přinejmenším ukazují, pokud jde o lidské zdraví, veškerá překročení cílových imisních limitů a dlouhodobých imisních cílů, informativních a varovných prahových hodnot pro příslušné průměrovací období, a pokud jde o vegetaci, veškerá překročení cílových imisních limitů a dlouhodobých imisních cílů, podle potřeby v kombinaci s krátkým posouzením účinků těchto překročení.
Zprávy mohou podle potřeby zahrnovat další informace a posouzení ochrany lesů podle oddílu I přílohy III.
Zprávy mohou také zahrnovat informace o příslušných prekurzorech, pokud nejsou zahrnuty v existujících právních předpisech Společenství;
c) zajištění včasného poskytnutí informací o aktuálních a předpokládaných překročeních varovných prahových hodnot orgánům zdravotní péče a obyvatelstvu.
Výše uvedené informace a zprávy se zveřejňují vhodným způsobem v závislosti na charakteru případu, například prostřednictvím rozhlasu, tisku nebo vydáním publikace, informačních panelů nebo služeb počítačových sítí, jako je internet.
2. Podrobnosti poskytované veřejnosti v souladu s článkem 10 směrnice 96/62/ES při překročení některé z limitních hodnot zahrnují údaje uvedené v oddílu II přílohy II.
Členské státy také podle potřeby podnikají kroky k poskytnutí takových informací při předpokladu překročení informativní nebo varovné prahové hodnoty.
3. Informace poskytované podle odstavců 1 a 2 musí být jasné, srozumitelné a dostupné.
Článek 7
Krátkodobé akční plány
1. Členské státy v souladu s čl. 7 odst. 3 směrnice 96/62/ES vypracují s ohledem na zvláštní místní podmínky, na vhodných správních úrovních akční plány krátkodobých zvláštních opatření pro zóny s rizikem překročení varovných prahových hodnot, pokud zde existuje významný potenciál pro omezení uvedeného rizika, doby trvání nebo nebezpečnosti jakéhokoli překročení varovných prahových hodnot. Pokud je zjištěno, že neexistuje významný potenciál pro omezení uvedeného rizika, doby trvání nebo nebezpečnosti jakéhokoli překročení varovných prahových hodnot v daných zónách, nejsou členské státy vázány ustanoveními čl. 7 odst. 3 směrnice 96/62/ES. Určit, zda existuje významný potenciál pro omezení uvedeného rizika, doby trvání nebo nebezpečnosti jakéhokoli překročení varovných prahových hodnot s ohledem na zeměpisné, meteorologické a hospodářské podmínky, je věcí členských států.
2. Návrh krátkodobých akčních plánů, včetně spouštěcích úrovní pro zvláštní opatření přísluší členským státům.
Tyto plány mohou v závislosti na jednotlivých případech stanovit odstupňovaná, rentabilní opatření na kontrolu a podle potřeby také na omezení nebo pozastavení určitých aktivit, včetně provozu motorových vozidel, které přispívají k emisím, které vedou k překročení varovných prahových hodnot.
Plány mohou také zahrnovat účinná opatření týkající se užívání průmyslových zařízení nebo produktů.
3. Při vypracování a provádění krátkodobých akčních plánů zváží členské státy příklady opatření (po posouzení jejich účinnosti), která by měla být zahrnuta do pokynů uvedených v článku 12.
4. Členské státy zpřístupní veřejnosti a příslušným organizacím, jako jsou organizace zabývající se ochranou životního prostředí, organizace spotřebitelů, organizace zastupující zájmy citlivých skupin obyvatelstva a další příslušné orgány zdravotní péče, výsledky svých šetření a obsah zvláštních krátkodobých akčních plánů, jakož i informace o provádění těchto plánů.
Článek 8
Přeshraniční znečištění
1. Pokud jsou koncentrace překračující cílové imisní limity nebo dlouhodobé imisní cíle způsobovány převážně emisemi prekurzorů v jiných členských státech, daný členský stát podle potřeby spolupracuje při vypracování společných plánů a programů za účelem dosažení cílových imisních limitů nebo dlouhodobých imisních cílů, kromě případů, kdy nejsou dosažitelné pomocí přiměřených opatření.
Komise je v tomto úsilí nápomocna.
Komise při plnění svých povinností podle článku 11, s ohledem na směrnici 2001/81/ES a zejména na článek 9 uvedené směrnice zváží zda by mělo být přijato další opatření na úrovni Společenství za účelem snížení emisí prekurzorů odpovědných za takové přeshraniční znečištění ozonem.
2. Členské státy připravují a provádějí společné krátkodobé akční plány zahrnující sousední zóny v různých členských státech, je-li to vhodné podle článku 7.
Členské státy zajistí, aby sousední zóny v různých členských státech, které vypracovaly krátkodobé akční plány, dostaly všechny potřebné informace.
3. V případě překročení informativní prahové hodnoty nebo varovné prahové hodnoty v zónách blízko státních hranic je třeba co nejdříve poskytnout informace příslušným orgánům daných členských států za účelem usnadnění informování veřejnosti v těchto státech.
4. Při vypracování plánů a programů uvedených v odstavci 1 a 2 a při informování veřejnosti, jak je uvedeno v odstavci 3, členské státy podle potřeby spolupracují se třetími zeměmi, se zvláštním důrazem na země, které jsou kandidáty na přistoupení.
Článek 9
Posuzování koncentrací ozonu a prekurzorů ve vnějším ovzduší
1. V zónách a aglomeracích, ve kterých během některého z pěti předcházejících let měření koncentrace ozonu překročily dlouhodobé imisní cíle, je povinné kontinuální stacionární měření.
Pokud jsou k dispozici pouze údaje za méně než pět předcházejících let, mohou členské státy pro určení nadměrných koncentrací kombinovat krátkodobá měření v čase a místech, pro něž jsou typické vyšší úrovně znečištění, s výsledky získanými z emisních inventur a modelování.
Příloha IV stanoví kritéria pro stanovení míst odběru vzorků pro měření koncentrace ozonu.
Oddíl I přílohy V stanoví minimální počet míst odběru vzorků pro kontinuální měření ozonu v každé zóně nebo aglomeraci, ve které je měření jediným zdrojem informací pro posouzení kvality ovzduší.
V minimálně 50 % míst odběru vzorků požadovaných v oddílu I přílohy V se také provádí měření koncentrace oxidu dusičitého.
Měření koncentrace oxidu dusičitého je kontinuální kromě venkovských pozaďových stanic definovaných v oddílu I přílohy IV, kde lze použít jiné měřicí metody.
Pro zóny a aglomerace, ve kterých jsou informace z míst odběru vzorků pro stacionární měření doplněny informacemi z modelování nebo orientačního měření, může být celkový počet míst odběru vzorků určený v oddílu I přílohy V snížen, pokud:
a) doplňkové metody poskytují dostatečnou míru informací pro posouzení kvality ovzduší vzhledem k cílovým imisním limitům, informativním a výstražným prahovým hodnotám;
b) počet míst odběru vzorků, která mají být zřízena, a prostorové rozložení dalších technik je v souladu s kvalitativními cíly specifikovanými v oddílu I přílohy VII dostačující vzhledem ke koncentracím ozonu a vede k výsledkům hodnocení podle oddílu II přílohy VII;
c) počet míst odběru vzorků v každé zóně nebo aglomeraci činí nejméně jedno místo odběru vzorků na dva miliony obyvatel nebo jedno místo odběru vzorků na 50000 km2, přičemž je možnost většího počtu míst odběru vzorků;
d) v každé zóně nebo aglomeraci je nejméně jeden místo odběru vzorků a
e) ve všech zbývajících místech kromě venkovských pozaďových stanic se měří koncentrace oxidu dusičitého.
V tomto případě se při hodnocení kvality ovzduší s ohledem na cílové imisní limity berou v úvahu výsledky modelování nebo orientačních měření.
2. V zónách a aglomeracích, kde jsou koncentrace během každého z pěti předcházejících let měření pod dlouhodobými imisními cíli se počet stanic určených ke kontinuálnímu měření stanoví v souladu s oddílem II přílohy V.
3. Každý členský stát zajistí, aby na jeho území byla instalována a provozována nejméně jedna měřicí stanice dodávající údaje o koncentracích prekurzorů ozonu uvedených v příloze VI.
Každý členský stát zvolí počet a umístění stanic, v nichž se měří koncentrace prekurzorů ozonu, s ohledem na cíle, metody a doporučení stanovená v uvedené příloze.
Jako součást pokynů vypracovaných podle článku 12 se stanoví obecné zásady určující vhodnou strategii měření koncentrací prekurzorů ozonu beroucí v úvahu existující požadavky obsažené v právních předpisech Společenství a v Programu spolupráce při monitorování a vyhodnocování dálkového přenosu látek znečišťujících ovzduší v Evropě (EMEP).
4. Referenční metody pro analýzu ozonu jsou stanoveny v oddílu I přílohy VIII.
Oddíl II přílohy VIII stanoví referenční techniky modelování ozonu.
5. Jakékoli změny nezbytné pro přizpůsobení tohoto článku a příloh IV až VIII vědeckému a technickému pokroku se přijímají v souladu s postupem stanoveným v čl. 13 odst. 2.
Článek 10
Přenos informací a zpráv
1. Při předávání informací Komisi podle článku 11 směrnice 96/62/ES musí členské státy, a to poprvé pro kalendářní rok následující po datu uvedeném v čl. 15 odst. 1:
a) poslat Komisi za každý kalendářní rok nejpozději do 30. září následujícího roku seznamy zón a aglomerací podle v čl. 3 odst. 2, čl. 4 odst. 2 a v článku 5;
b) poslat Komisi zprávu podávající přehled situace, pokud jde o překročení cílových imisních limitů stanovených v oddílu II přílohy I. Tato zpráva musí poskytovat vysvětlení ročních překročení cílové imisní limity stanovené na ochranu lidského zdraví. Zpráva musí také obsahovat plány a programy uvedené v čl.
3. Zpráva musí být odeslána nejpozději do dvou let od konce období, během kterého byla překročení cílových imisních limitů ozonu pozorována;
c) každé tři roky informovat Komisi o pokroku v realizaci každého takového plánu nebo programu.
2. Dále členské státy musí, poprvé za kalendářní rok následující pro datu uvedeném v čl. 15 odst. 1:
a) pro každý měsíc od dubna do září každého roku odeslat Komisi, jako předběžné;
i) nejpozději do konce následujícího měsíce, pro každý den, kdy došlo k překročení informativní nebo varovné prahové hodnoty, tyto údaje: datum, celkový počet hodin překročení těchto hodnot, maximální hodnoty hodinového průměru ozonu,
ii) nejpozději do 31. října každého roku veškeré další informace specifikované v příloze III;
b) pro každý kalendářní den nejpozději do dne 30. září následujícího roku odeslat Komisi ověřené údaje určené v příloze III a roční průměrné koncentrace prekurzorů ozonu specifikovaných v příloze VI za uvedený rok;
c) každé tři roky předat Komisi v rámci zprávy ze sektoru uvedené v článku 4 směrnice Rady 91/692/EHS [11] a nejpozději do dne 30. září od konce každého tříletého období:
i) informace uvádějící přehled pozorovaných, nebo podle potřeby posuzovaných úrovní ozonu v zónách a aglomeracích uvedených v čl. 3 odst. 2, čl. 4 odst. 2 a v článku 5,
ii) informace o všech opatřeních přijatých nebo plánovaných podle čl. 4 odst. 2 a
iii) informace o rozhodnutích o krátkodobých akčních plánech a o jejich koncepci a obsahu a posouzení účinků takových plánů připravených v souladu s článkem 7.
3. Komise:
a) zajistí vhodnými prostředky neprodlené zpřístupnění informací předkládaných podle odstavce 2 písm. a) a jejich předání Evropské agentuře pro životní prostředí;
b) každoročně zveřejňuje seznam zón a aglomerací předložený podle odst. 1 písm. a) a do 30. listopadu každého roku zveřejní zprávu o stavu ozonu během letního období a během předcházejícího kalendářního roku s cílem poskytnout srovnatelný přehled situace ve všech členských státech, berouce v úvahu různé meteorologické podmínky a přeshraniční znečištění, a přehled všech překročení dlouhodobých imisních cílů v členských státech;
c) pravidelně kontroluje provádění plánů nebo programů předložených podle odst. 1 písm. b) a zkoumá dosažený pokrok a trendy v znečišťování ovzduší, berouce v úvahu meteorologické podmínky a původ prekurzorů ozonu (biogenní nebo antropogenní);
d) bere v úvahu informace poskytované podle odstavců 1 a 2 při přípravě tříletých zpráv o kvalitě ovzduší v souladu s čl. 11 odst. 2 směrnice 96/62/ES;
e) zajišťuje vhodnou výměnu informací a zkušeností předávaných v souladu s odst. 2 písm. c) bodem iii) pokud jde o návrh a provádění krátkodobých akčních plánů.
4. Při plnění úkolů uvedených v odstavci 3 si Komise v případě potřeby vyžádá expertizu u Evropské agentury pro životní prostředí.
5. Datum, do kterého členské státy musí informovat Komisi o metodách používaných pro předběžné posouzení kvality ovzduší podle čl. 11 odst. 1 písm. d) směrnice 96/62/ES, je nejpozději den 9. září 2003.
Článek 11
Přezkum a zprávy
1. Komise nejpozději do dne 31. prosince 2004 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o zkušenostech s uplatňováním této směrnice.
Zpráva se podává zejména:
a) o výsledcích nejnovějšího vědeckého výzkumu, s ohledem na obecné zásady Světové zdravotnické organizace, o účincích ozonu na životní prostředí a lidské zdraví, zvláště s ohledem na citlivé skupiny obyvatelstva; je třeba vzít v úvahu vývoj přesnějších modelů;
b) o technologickém vývoji, včetně pokroku dosaženého v metodách měření a dalších metodách posuzování koncentrací ozonu a jejich vývoje v Evropě;
c) o srovnání modelových prognóz se skutečnými měřeními;
d) o stanovení a o úrovních dlouhodobých imisních cílů, cílových imisních limitů a informativních a varovných prahových hodnot;
e) o výsledcích mezinárodního programu spolupráce v rámci úmluvy UN/UCE o dálkovém přeshraničním znečišťování ovzduší, pokud jde o účinky ozonu na užitkové rostliny a přirozenou vegetaci.
2. Zpráva se předkládá jako nedílná součást strategie pro zlepšení kvality ovzduší, která má přezkoumat a navrhnout cíle Společenství v oblasti kvality ovzduší a vypracovat prováděcí strategie k dosažení uvedených cílů.
V této souvislosti zpráva vezme v úvahu:
a) rámcové podmínky dalšího snižování znečišťujících emisí ze všech příslušných zdrojů s ohledem na technickou proveditelnost a rentabilitu nákladů;
b) vztahy mezi znečišťujícími látkami a možnostech pro kombinované strategie k dosažení cílů zlepšení kvality ovzduší ve Společenství a s nimi spojených cílů;
c) potenciál pro přijetí dalších opatření na úrovni Společenství za účelem omezení emisí prekurzorů;
d) pokrok v dosahování cílových imisních limitů podle přílohy I včetně plánů a programů vypracovaných a prováděných v souladu s články 3 a 4, zkušenosti s prováděním krátkodobých akčních plánů podle článku 7 a podmínky stanovené v příloze IV, podle kterých se prováděla měření kvality ovzduší;
e) potenciál pro dosažení dlouhodobých imisních cílů stanovených v oddílu III přílohy I ve stanoveném časovém období;
f) současné a budoucí požadavky na informování veřejnosti a na výměnu informací mezi členskými státy a Komisí;
g) vztah mezi touto směrnicí a očekávanými změnami plynoucími z opatření, která mají být přijata Společenstvím a členskými státy za účelem plnění závazků se vztahem ke změně klimatu;
h) přenos znečištění přes státní hranice s ohledem na opatření přijatá v zemích, které jsou kandidáty na přistoupení.
3. Zpráva musí také zahrnovat přehled ustanovení této směrnice vzhledem k jejím výsledkům a musí být podle potřeby doprovázena návrhy na změny této směrnice, se zvláštní pozorností věnovanou účinkům ozonu na životní prostředí a lidské zdraví, se zvláštním odkazem na citlivé skupiny obyvatelstva.
Článek 12
Pokyny
1. Komise do dne 9. září 2002 vypracuje pokyny pro provádění této směrnice.
K tomu si podle potřeby vyžádá expertizy dostupné v členských státech, u Evropské agentury pro životní prostředí a dalších odborných organizací a vezme v úvahu existující požadavky obsažené v právních předpisech Společenství a EMEP.
2. Pokyny se přijímají v souladu s postupem stanoveným v čl. 13 odst. 2. Tyto pokyny nemají přímý ani nepřímý vliv na změny cílových imisních limitů, dlouhodobých imisních cílů, varovných a informativních prahových hodnot.
Článek 13
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle čl. 12 odst. 2 směrnice 96/62/ES.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl.. 5 odst. 6rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
Sankce
Členské státy stanoví sankce použitelné při porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 15
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dne 9. září 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu určí členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Zrušení
Směrnice 92/72/EHS se zrušuje s účinkem ode dne 9. září 2003.
Článek 17
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/4/ES
ze dne 30. ledna 2002
o registraci zařízení pro chov nosnic, kterou stanoví směrnice Rady 1999/74/ES
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic [1], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 1999/74/ES stanoví zvláštní požadavky na ochranu nosnic podle jednotlivých způsobů chovu a umožňuje členským státům, aby si zvolily nejvhodnější způsob nebo způsoby chovu.
(2) Podle článku 7 směrnice 1999/74/ES jsou všechna zařízení spadající do působnosti uvedené směrnice zaregistrována příslušným orgánem každého členského státu a označena rozlišovacím číslem, které umožní sledování vajec uváděných na trh a určených pro lidskou spotřebu.
(3) Podle nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro vejce [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 5/2001 [3], musí být na vejcích vyznačen kód představující rozlišovací číslo producenta a umožňující určení způsobu chovu.
(4) Způsoby chovu jsou definovány v nařízení Komise (EHS) č. 1274/91 ze dne 15. května 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1907/90 o některých obchodních normách pro vejce [4], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1651/2001 [5], a pokud jde o ekologické zemědělství, v nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [6], naposledy pozměněném nařízením Komise (ES) č. 2491/2001 [7].
(5) Registrace zařízení podle rozlišovacího čísla je jednou z podmínek, která umožňuje sledování vajec uváděných na trh a určených pro lidskou spotřebu.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy:
a) zavedou systém pro registraci všech produkčních míst (dále jen zařízení) v působnosti směrnice 1999/74/ES a přidělí jim rozlišovací číslo v souladu s přílohou této směrnice;
b) zajistí, aby příslušný orgán dotyčného členského státu obdržel od každého tohoto zařízení informace uvedené v bodu 1 přílohy ke dni, který členský stát stanoví.
Toto datum musí být stanoveno tak, aby lhůta na registraci zařízení podle písmene c) byla dostatečná;
c) zajistí, aby všechna zařízení, u nichž byly požadované informace poskytnuty ke dni stanovenému v písmenu b), byla zaregistrována a obdržela rozlišovací číslo do 31. května 2003.
2. Členské státy dohlédnou na to, aby od 1. června 2003:
a) zařízení, u nichž nebyly informace požadované v odst. 1 písm. b) poskytnuty ke dni stanovenému v písmenu b), nemohla být již nadále využívána, a
b) aby nebylo uvedeno do provozu žádné nové zařízení bez předchozí registrace a přidělení rozlišovacího čísla.
3. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán dotyčného členského státu měl přístup k registru zařízení stanovenému v odstavci 1 pro účely sledování vajec uváděných na trh a určených pro lidskou spotřebu.
4. Členské státy zajistí, aby změny týkající se registrovaných údajů byly neprodleně oznámeny příslušnému orgánu a aby registr byl aktualizován ihned po obdržení uvedených informací.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2003.
O znění příslušných ustanovení neprodleně uvědomí Komisi.
Pokud členské státy přijmou uvedená ustanovení, musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/5/ES
ze dne 30. ledna 2002,
kterou se mění příloha II směrnice Rady 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/57/ES [2], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) U obilovin a produktů rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, odrážejí maximální limity reziduí použití minimálních množství pesticidů potřebných pro dosažení účinné ochrany rostlin, aplikovaných takovým způsobem, aby množství reziduí bylo co nejmenší a toxikologicky přijatelné, zejména pokud jde o ochranu životního prostředí a o ochranu spotřebitelů z hlediska odhadu jejich přijatelného denního příjmu.
Maximální limity reziduí (MLR) stanovené na úrovni Společenství představují nejvyšší množství, které se může v komoditách vyskytovat, pokud producenti dodržovali zásady správné zemědělské praxe.
(2) Maximální limity reziduí pesticidů by měly být neustále přezkoumávány a s ohledem na nové informace a údaje mohou být změněny.
Maximální limity reziduí jsou stanoveny na úrovni meze stanovitelnosti, jestliže povolená použití přípravků na ochranu rostlin nevedou k přítomnosti detekovatelných množství reziduí pesticidů v potravinách nebo na jejich povrchu, nebo jestliže nejsou povolena žádná použití, nebo jestliže použití povolená členskými státy nebyla podložena nezbytnými daty, anebo jestliže použití ve třetích zemích vedoucí k přítomnosti reziduí v potravinách nebo na potravinách, které mohou být uvedeny do oběhu na trhu Společenství, nebyla podložena těmito nezbytnými údaji.
(3) Po vyhlášení směrnice Komise 2000/42/ES [3] obdržela Komise žádosti, podložené dalšími údaji, o přezkoumání maximálních limitů reziduí látek lambda-cyhalothrin a amitraz pro určité komodity, stanovené výše uvedenou směrnicí.
Žádosti a údaje byly přezkoumány a pro některé kombinace byly data dostatečné k tomu, aby odůvodnily stanovení vyšších maximálních limitů reziduí, než je mez stanovitelnosti.
Pro jiné kombinace jsou dostupné informace nadále nedostatečné a je vhodné stanovit maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
Pro další kombinace jsou v současnosti dostupné informace dostatečné k tomu, aby prokázaly, že stanovení maximálních limitů reziduí nad úrovní meze stanovitelnosti může vést k nepřijatelné akutní nebo chronické expozici spotřebitelů reziduím.
V takových případech by maximální limity reziduí měly zůstat stanoveny na úrovni meze stanovitelnosti.
(4) Komisi byly sděleny informace o nových nebo změněných použitích cypermethrinu na chřest, ethefonu na ananas, fenbutatinoxidu na papriku, metalaxylu na cibuli jarní, acefátu na broskve a chlorothalonilu na celer bulvový a byly vyhodnoceny.
Na základě těchto informací je vhodné změnit existující maximální limity reziduí uvedené v příloze směrnice.
(5) Celoživotní dietární expozice spotřebitelů každému z pesticidů v této směrnici byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropské unii, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [4] a bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení přijatelného denního příjmu.
(6) Případná akutní expozice spotřebitelů těmto pesticidům z každé z potravin, které mohou rezidua těchto pesticidů obsahovat, byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropské unii, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací.
Bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nezpůsobují žádné akutní toxické účinky.
(7) Prostřednictvím Světové obchodní organizace byly vedeny konzultace s obchodními partnery Společenství o limitech stanovených v této směrnici a jejich připomínky k těmto limitům byly zohledněny.
(8) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, zejména rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů potravinářských produktů ošetřených pesticidy.
Výše uvedená metodika popsaná Světovou zdravotnickou organizací, kterou používají členské státy zpravodajové a která byla ověřena a zhodnocena Komisí v rámci Stálého fytosanitárního výboru, je v souladu s doporučeními Vědeckého výboru pro rostliny.
(9) Směrnice 90/642/EHS by tedy měla být odpovídajícím způsobem změněna a tyto změny by měly neprodleně vstoupit v platnost.
(10) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Maximálními limity reziduí uvedené v příloze této směrnice se nahrazují limity uvedenými pro dotyčné pesticidy v příloze II směrnice 90/642/EHS.
Článek 2
Maximální limity reziduí uvedené v příloze II směrnice 90/642/EHS pro kombinace pesticidu a komodity uvedené v tomto článku se nahrazují tímto: cypermethrin u chřestu: 0,1 mg/kg, ethefon u ananasu: 2 mg/kg, fenbutatinoxid u papriky: 1 mg/kg, metalaxyl u cibule jarní: 0,2 mg/kg,metalaxyl u endivie a čerstvých bylinek: 1 mg/kg, chlorothalonil u celeru bulvového: 1 mg/kg, acefát u broskví: 0,2 mg/kg [5].
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. srpna 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. září 2002.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/6/ES
ze dne 18. února 2002
o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států Společenství nebo odplouvajících z nich
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství zavedlo politiku podpory udržitelné dopravy, jako je námořní doprava, a zejména podpory pobřežní plavby.
(2) Usnadnění námořní dopravy je zásadním cílem Společenství při dalším posilování postavení lodní dopravy v rámci dopravního systému jako alternativy nebo doplňku ostatních druhů dopravy v dopravním řetězci od dveří ke dveřím.
(3) Dokumentační postupy požadované v námořní dopravě vyvolávají znepokojení a jsou považovány za překážku rozvinutí plného potenciálu tohoto druhu dopravy.
(4) Úmluva Mezinárodní námořní organizace o usnadnění mezinárodní námořní dopravy, přijatá dne 9. dubna 1965 Mezinárodní konferencí o usnadnění námořního cestovního ruchu a dopravy, v posledním znění (dále jen "úmluva IMO FAL") stanovila soubor vzorů pro normalizované zjednodušené formuláře pro lodě za účelem splnění určitých ohlašovacích formalita při připlutí do přístavu nebo vyplutí z přístavu.
(5) Většina členských států tyto zjednodušené formuláře používá, ale nepoužívá vzory stanovené jednotným způsobem pod záštitou IMO.
(6) Jednotná úprava formulářů požadovaných pro lodě připlouvající do přístavu nebo z něj odplouvající má usnadnit dokumentační postupy pro najíždění těchto přístavů a má prospět rozvoji lodní dopravy Společenství.
(7) Proto je tedy účelné zavést uznávání formulářů IMO ke zjednodušení dopravy (dále jen "formuláře IMO FAL") na úrovni Společenství.
Členské státy by měly uznávat formuláře IMO FAL a kategorie informací v nich obsažené jako dostatečný důkaz, že loď splnila ohlašovací formality, pro které jsou tyto formuláře určené.
(8) Nicméně uznávání určitých formulářů IMO FAL, zejména deklarace nákladu a pro osobní lodě seznam cestujících, zvýší složitost ohlašovacích formalit buď proto, že tyto formuláře nemohou obsahovat všechny nezbytné informace, nebo proto, že již existují dobře zavedené způsoby zjednodušení dopravy již existují.
V důsledku toho nemá být zaváděno povinné uznávání těchto formulářů.
(9) Námořní doprava je celosvětovou činností a zavedení formulářů IMO FAL ve Společenství má usnadnit cestu k rozšíření jejich používání v celém světě.
(10) Protože cílů navržené akce, totiž usnadnění námořní dopravy, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodů jejich rozsahu či účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(11) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je normalizací ohlašovacích formalit usnadnit námořní dopravu.
Článek 2
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na ohlašovací formality při připlutí do přístavů členských států Společenství nebo odplutí z nich, jak je stanoveno v příloze I části A, pokud jde o loď, lodní zásoby, osobní majetek posádky, seznam posádky lodi a v případě lodě s osvědčením k přepravě 12 nebo méně cestujících také seznam cestujících.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "úmluvou IMO FAL" rozumí úmluva Mezinárodní námořní organizace o usnadnění mezinárodní námořní dopravy, přijatá dne 9. dubna 1965 Mezinárodní konferencí o podpoře námořního cestovního ruchu a dopravy;
b) "formuláři IMO FAL" rozumějí normalizované vzorové formuláře IMO pro zjednodušení dopravy ve formátu A4 stanovené úmluvou IMO FAL;
c) "ohlašovacími formalitami" rozumějí informace požadované členským státem, které musí být pro správní a procesní účely poskytnuty při připlutí lodi do přístavu nebo odplutí lodi z přístavu;
d) "lodí" rozumí námořní plavidlo jakéhokoliv druhu provozované v námořním prostředí;
e) "lodními zásobami" rozumějí věci pro užití na lodi, včetně spotřebního zboží, zboží přepravovaného k prodeji cestujícím a členům posádky, pohonných hmot a maziva, avšak s výjimkou lodního vybavení a náhradních dílů;
f) "lodním vybavením" rozumějí předměty jiné než náhradní díly, které se nacházejí na lodi pro využití tamtéž a jsou odstranitelné, ale nemají spotřební charakter, včetně příslušenství jako jsou záchranné čluny, záchranné prostředky, nábytek, lodní výstroj a podobné předměty;
g) "lodními náhradními díly" rozumějí předměty určené k opravám nebo jako náhradní díly lodě, na které jsou přepravovány;
h) "osobním majetkem posádky" rozumí oblečení, předměty každodenní potřeby a ostatní předměty včetně peněz, které patří posádce a jsou přepravovány na lodi;
i) "členem posádky" rozumí osoba skutečně zaměstnaná za účelem výkonu povinností při práci nebo službě na lodi během její plavby a uvedená v seznamu posádky.
Článek 4
Uznávání formulářů
Členské státy uznají splnění všech ohlašovacích formalit podle článku 2, jsou-li všechny předané informace v souladu s
a) příslušnými specifikacemi uvedenými v příloze I části B a C a
b) odpovídajícími vzorovými formuláři uvedenými v příloze II včetně kategorií údajů, kterých se týkají.
Článek 5
Postup provádění změn
Veškeré změny příloh I a II této směrnice a odkazů na dokumenty IMO za účelem jejich uvedení do souladu s opatřeními Společenství nebo IMO, která vstoupí v platnost, se přijímají regulativním postupem stanoveným v čl. 6 odst. 2, pokud tyto změny nerozšiřují oblast působnosti této směrnice.
Článek 6
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 93/75/EHS [5].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor příjme svůj jednací řád.
Článek 7
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 9. září 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 8
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/7/ES
ze dne 18. února 2002,
kterou se mění směrnice Rady 96/53/ES, kterou se pro určitá silniční vozidla provozovaná v rámci Společenství stanoví maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz a maximální přípustné hmotnosti pro mezinárodní provoz
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v čl. 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 96/53/ES [5] stanovila v rámci společné dopravní politiky harmonizované maximální rozměry vozidel pro provoz silničních vozidel pro přepravu zboží.
(2) Je potřebné sjednotit maximální přípustné rozměry silničních vozidel pro přepravu osob.
Rozdíly mezi pravidly platnými v členských státech z hlediska rozměrů osobních silničních vozidel by mohly mít nepříznivý vliv na podmínky soutěže a vytvářet překážku dopravy mezi členskými státy.
(3) Protože cíle harmonizace maximálních přípustných rozměrů vozidel pro přepravu osob nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale z důvodu rozsahu a účinků navrhované akce jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření podle zásady subsidiarity stanovené v článku 5 Smlouvy.
Podle zásady proporcionality stanovené v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.
(4) V rámci vytváření vnitřního trhu by oblast působnosti směrnice 96/53/ES měla být též rozšířena na vnitrostátní dopravu, co se týče vlastností, které podstatně ovlivňují podmínky hospodářské soutěže v odvětví dopravy, zejména pokud jde o hodnoty maximální přípustné délky a šířky vozidel pro přepravu cestujících.
(5) Harmonizované předpisy pro maximální hmotnosti a rozměry vozidel by měly zůstat v platnosti po dlouhou dobu.
Změny stanovené v této směrnici by proto neměly vytvářet příklad pro maximální přípustné hmotnosti a rozměry autobusů a ostatních kategorií motorových vozidel.
(6) Z důvodů bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích je třeba, aby autobusy splňovaly určitá kritéria manévrovacích schopností.
(7) Z důvodů bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích související se stavem infrastruktury by mělo být povoleno Portugalsku a Spojenému království na přechodnou dobu odmítnout na jejich území používání autobusů, jež nevyhovují určitým kritériím manévrovacích schopností.
(8) Pro autobusy, které byly registrovány nebo uvedeny do provozu přede dnem provedení této směrnice a jejichž rozměry vzhledem k dřívějším odlišným vnitrostátním předpisům nebo metodám měření nevyhovují této směrnici, by mělo být na přechodnou dobu vydáno povolení pokračovat v provozování dopravy v členském státě, v němž je vozidlo registrováno nebo uvedeno do provozu.
(9) Směrnice 96/53/ES by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 96/53/ES se mění takto:
1. V článku 1:
a) odst. 1 písm. a) se nahrazuje tímto: "a) rozměry motorových vozidel kategorií M2 a M3 a jejich přípojných vozidel kategorie O a rozměry motorových vozidel kategorií N2 a N3 a jejich přípojných vozidel kategorií O3 a O4 podle přílohy II směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [6];"
b) doplňuje se nový odstavec, který zní: "3. Tato směrnice se nevztahuje na kloubové autobusy s více než jednou kloubovou částí."
2. V čl. 3 odst. 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— z důvodů týkajících se rozměrů použití vozidel, která jsou registrována nebo uvedena do provozu v kterémkoliv jiném členském státě, ve vnitrostátním provozu,".
3. Článek 4 se mění takto:
a) odstavce 1 a 2 se mění takto: "1. Členské státy nepovolí na svém území běžný provoz:
a) vozidel nebo souprav vozidel ve vnitrostátní přepravě zboží, pokud tato vozidla nevyhovují charakteristikám stanoveným v bodech 1.1, 1.2, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.8, 4.2 a 4.4 přílohy I;
b) vozidel ve vnitrostátní přepravě osob, pokud tato vozidla nevyhovují charakteristikám stanoveným v bodech 1.1, 1.2, 1.4a, 1.5 a 1.5a přílohy I.
2. Členské státy však mohou na svém území povolit běžný provoz:
a) vozidel nebo souprav vozidel ve vnitrostátní přepravě zboží, pokud tato vozidla nevyhovují charakteristikám stanoveným v bodech 1.3, 2, 3, 4.1 a 4.3 přílohy I;
b) vozidel ve vnitrostátní přepravě osob, pokud tato vozidla nevyhovují charakteristikám stanoveným v bodech 1.3, 2, 3, 4.1 a 4.3 přílohy I.";
b) odstavec 4 se mění takto:
i) v prvním pododstavci se slova "vozidel nebo souprav vozidel používaných k přepravě zboží a provozujících určité dopravní operace, které…" nahrazují slovy "vozidel nebo souprav vozidel provozujících určité dopravní operace, které…";
ii) v třetím pododstavci se slova "v operacích vnitrostátní přepravy zboží na svém území" nahrazují slovy "v operacích vnitrostátní přepravy na svém území";
c) doplňuje se nový odstavec, který zní: "7. Do 31. prosince 2020 mohou členské státy dovolit na svém území provoz autobusů registrovaných nebo uvedených do provozu před provedením této směrnice, jejichž rozměry překračují hodnoty uvedené v bodech 1.1, 1.2, 1.5 a 1.5a přílohy I."
4. Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
Tato směrnice nebrání uplatňování platných předpisů členských států o provozu na pozemních komunikacích, které povolují omezení hmotnosti nebo rozměrů vozidel na určitých pozemních komunikacích nebo stavebních objektech bez ohledu na stát, kde je vozidlo registrováno, nebo na stát, kde taková vozidla byla uvedena do provozu.
V tom je zahrnuta možnost stanovit místní omezení pro maximální přípustné rozměry nebo hmotnosti vozidel, která mohou být použita v určitých oblastech nebo na určitých silnicích, kde infrastruktura je nezpůsobilá pro dlouhá a těžká vozidla, například v centrech měst, v malých městech nebo v místech se zvláštním zájmem o ochranu přírody."
5. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 8a
Portugalsko a Spojené království mohou na svém území do 9. března 2005 odmítnout nebo zakázat používání autobusů uvedených v bodu 1.1 přílohy I, pokud nevyhovují těmto kritériím manévrovacích schopností:
- stojí-li autobus a jeho řízená kola jsou natočena tak, aby vozidlo za pohybu opisovalo svým krajním předním bodem kružnici o poloměru 12,50 m, určí se vyznačením čáry na zemi svislá rovina tečná k boku vozidla, který směřuje vně kružnice.
V případě kloubového autobusu se obě pevné části vyrovnají rovnoběžně s touto rovinou,
- pohybuje-li se autobus vpřed kterýmkoli směrem po kružnici o poloměru 12,50 m, nesmí žádná jeho část přesáhnout tuto svislou rovinu o více než 0,80 m v případě pevného autobusu délky až do 12 m nebo o více než 1,20 m v případě buď pevného autobusu delšího než 12 m, nebo kloubového autobusu."
6. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 10a
S ohledem na bod 1.5a přílohy I předloží Komise nejpozději do 9. března 2005 zprávu o možnosti zmenšení hodnoty 0,60 m podle druhého pododstavce tohoto bodu pro zlepšení podmínek bezpečnosti, jež se vztahují na manévrovací schopnosti dlouhých autobusů.
V případě potřeby zprávu doplní legislativním návrhem na odpovídající změnu této směrnice."
7. Příloha I se mění takto:
a) bod 1.1 se nahrazuje tímto:
"1.1 maximální délka:
— autobus se dvěma nápravami _BAR_ 13,50 m _BAR_
— autobus s přívěsem _BAR_ 18,75 m"; _BAR_
b) vkládá se nový bod, který zní: "1.4a Jestliže jsou autobusy opatřeny jakoukoli odnímatelnou výbavou jako např. schránami na lyže, nesmí jejich délka včetně připevnění přesáhnout maximální délku uvedenou v bodě 1.1.";
c) vkládá se nový bod, který zní:
"1.5a Další požadavky na autobusy U stojícího vozidla se určí vyznačením čáry na zemi svislá rovina tečná k boku vozidla, který směřuje vně kružnice.
V případě kloubového autobusu se obě pevné části vyrovnají rovnoběžně s touto rovinou.
Pohybuje-li se vozidlo z přímého směru do mezikruží popsaného v bodu 1.5, nesmí žádná jeho část přesáhnout výše uvedenou svislou rovinu o více než 0,60 m."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 9. března 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2002/8/ES
ze dne 6. února 2002,
kterou se mění směrnice 72/168/EHS a 72/180/EHS o charakteristických znacích a minimálních podmínkách pro kontrolu odrůd zeleniny a odrůd zemědělských rostlin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [1], naposledy pozměněnou směrnicí 98/96/ES [2], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 98/96/ES, a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Komise 72/168/EHS ze dne 14. dubna 1972 o stanovení charakteristických znaků a minimálních podmínek pro kontrolu odrůd zeleniny [4] a směrnice 72/180/EHS ze dne 14. dubna 1972, kterou se stanoví charakteristické znaky a minimální podmínky pro kontrolu odrůd zemědělských plodin [5], stanovily s ohledem na úřední povolení odrůd v katalozích členských států minimální charakteristické znaky, které musí být předmětem zkoušek různých druhů, jakož i minimální podmínky pro provádění těchto zkoušek.
(2) Správní rada Odrůdového úřadu Společenství zřízená nařízením Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o ochraně odrůd rostlin ve Společenství [6], ve znění nařízení (ES) č. 2506/95 [7], nedávno vydala obecné pokyny k testům týkající se zkoušek určitých druhů.
(3) Je nezbytné zajistit soulad mezi obecnými pokyny k testům na jedné straně a stanovením minimálních charakteristických znaků, které musí být předmětem zkoušek, jakož i minimálních podmínek pro provádění těchto zkoušek na straně druhé.
(4) Proto by měly být směrnice 72/168/EHS a 72/180/EHS odpovídajícím způsobem změněny.
(5) Nová ustanovení by se také měla vztahovat na odrůdy, jejichž zařazení do společných katalogů nebylo povoleno do 31. března 2002.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/168/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1 1. Členské státy stanoví, že úřední zkoušky prováděné za účelem povolení odrůd se musí týkat alespoň těchto charakteristických znaků:
a) pro rajčata (Lycopersicon lycopersicum L. Karsten ex.
Farw.), pór (Allium porrum L.), fazol obecný (Phaseolus vulgaris L.), zelí (Brassica oleracea L. convar.
Capitata (L.)
Alef.), květák (Brassica oleracea L. convar.
Botrytis (L.)
Alef. Var.
Botrytis L.) a salát (Lactuca sativa L.) charakteristické znaky uvedené v odpovídajících obecných pokynech k testům pod názvem "Protokol pro testy odlišnosti, uniformity a stálosti", vydaných správní radou Odrůdového úřadu Společenství podle článku 56 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 [8] a zveřejněných v Úředním věstníku Odrůdového úřadu Společenství.
Všechny charakteristické znaky se uvedou za předpokladu, že pozorování charakteristického znaku není znemožněno projevem nějakého jiného charakteristického znaku, a za předpokladu, že projevu charakteristického znaku nebrání přírodní podmínky, za kterých se test provádí.
Toto ustanovení se použije, aniž je dotčeno používání ustanovení pro odrůdy zeleniny.
b) pro ostatní druhy zeleniny ty charakteristické znaky, které jsou uvedeny v příloze I.
2. Členské státy zajistí, aby:
a) u druhů zeleniny uvedených v odst. 1 písm. a) byly v době zkoušek splněny minimální podmínky pro provádění zkoušek, pokud jde o organizaci pokusů a pěstitelských podmínek, které jsou stanoveny v obecných pokynech k testům uvedených v odst. 1 písm. a);
b) u ostatních druhů zeleniny byly v době zkoušek splněny minimální podmínky pro provádění zkoušek, které jsou uvedeny v příloze II."
2. V příloze I se zrušují body 2, 9, 12, 13, 14, 26, 29 a 33.
3. V příloze II části A se zrušují body 2, 9, 12, 13, 14, 26, 29 a 33.
Článek 2
Směrnice 72/180/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1 1. Členské státy stanoví, že úřední zkoušky prováděné za účelem povolení odrůd se musí týkat alespoň těchto charakteristických znaků:
a) pokud jde o charakteristické znaky, kterých se týká zkouška odlišnosti, stálosti a uniformity:
i) pro pšenici (Triticum aestivum L.) a kukuřici (Zea mays L.) charakteristické znaky uvedené v příslušných obecných pokynech k testům pod názvem "Protokol pro testy odlišnosti, uniformity a stálosti", vydaných správní radou Odrůdového úřadu Společenství podle článku 56 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 [*] Úř. věst. L 227, 1.9.1994, s. 1. a zveřejněných v Úředním věstníku Odrůdového úřadu Společenství.
Všechny charakteristické znaky se uvedou za předpokladu, že pozorování charakteristického znaku není znemožněno projevem nějakého jiného charakteristického znaku, a za předpokladu, že projevu charakteristického znaku nebrání přírodní podmínky, za kterých se test provádí.
Toto ustanovení se použije, aniž je dotčeno používání ustanovení pro odrůdy zeleniny.
ii) pro ostatní druhy zemědělských rostlin ty charakteristické znaky, které jsou uvedeny v příloze I části A;
b) pokud jde o charakteristické znaky, kterých se týká zkouška pěstitelské a užitné hodnoty, charakteristické znaky uvedené v příloze I části B.
2. Členské státy zajistí, aby:
a) u pšenice (Triticum aestivum L.) a kukuřice (Zea mays L.) byly v době zkouašek splněny minimální podmínky pro provádění zkoušek, pokud jde o organizaci pokusů a pěstitelské podmínky, které jsou stanoveny v obecných pokynech k testům uvedených v odst. 1 písm. a) bodu i);
b) u ostatních druhů zemědělských rostlin byly v době zkoušek splněny minimální podmínky pro provádění zkoušek, které jsou uvedeny v příloze II."
2. V příloze I části A:
a) slova "pšenice měkkozrnná" a "Triticum aestivum L." v bodě 39 se zrušují;
b) bod 41 se zrušuje.
3. V příloze II:
a) slova "3.1 autogamní druhy" se nahrazují slovy "3.1 samosprašné druhy jiné než pšenice";
b) bod 3.3 se zrušuje.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Tato směrnice se vztahuje na všechny odrůdy, jejichž zařazení do společného katalogu odrůd druhů zeleniny nebo do společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin nebylo povoleno do 31. března 2002.
Pokud úřední zkoušky prováděné za účelem povolení odrůd započaly před tímto datem, a to buď zcela nebo částečně v souladu s původními ustanoveními směrnice 72/168/EHS nebo směrnice 72/180/EHS, nevyžaduje se, aby dotyčné odrůdy byly podrobeny nové zkoušce s cílem prokázat soulad s novými ustanoveními.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení svých vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2002/10/ES
ze dne 12. února 2002,
kterou se mění směrnice 92/79/EHS, 92/80/EHS a 95/59/ES, pokud jde o strukturu a sazby spotřební daně z tabákových výrobků
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s článkem 4 směrnice Rady 92/79/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z cigaret [4] a článkem 4 směrnice Rady 92/80/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z jiných tabákových výrobků než cigaret [5] byl proveden důkladný přezkum sazeb a struktury spotřební daně z tabákových výrobků.
(2) První zpráva Komise o této věci ze dne 13. září 1995 pouze upozornila na určité potíže, na něž se narazilo při provádění směrnic, aniž navrhla konkrétní řešení.
(3) Druhá zpráva Komise ze dne 15. května 1998 zkoumala nezbytné technické změny, které se týkaly zejména úpravy dopadu celkové minimální spotřební daně z cigaret, ale strukturu a sazby spotřební daně nezměnila.
Zpráva, která byla Radě předložena dne 18. května 1998, obsahovala návrh změny směrnice [6].
(4) Návrhy Komise byly z velké části přijaty ve směrnici Rady 1999/81/ES ze dne 29. července 1999, kterou se mění směrnice 92/79/EHS o sbližování daní z cigaret, směrnice 92/80/EHS o sbližování daní z jiných tabákových výrobků než cigaret a směrnice 95/59/ES o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků [7].
(5) Rozbor změn cen a sazeb spotřební daně z tabákových výrobků ve Společenství ukazuje, že mezi členskými státy přetrvávají značné rozdíly, které by mohly narušit fungování vnitřního trhu jak v jeho současné podobě, tak v jeho budoucí podobě po rozšíření.
(6) Větší sbližování daňových sazeb, které se uplatňují v členských státech, by pomohlo snížit výskyt podvodů a pašování uvnitř Společenství.
Zavedením pevné minimální částky vyjádřené v eurech navíc k minimálnímu dopadu spotřební daně ve výši 57 % maloobchodní prodejní ceny cigaret nejžádanější cenové kategorie bude zajištěno, že z takových cigaret bude vybírána minimální výše spotřební daně.
Členským státům, jimž by okamžité zavedení této pevné minimální částky vyjádřené v eurech působilo z hospodářských důvodů potíže, by mělo být povoleno, aby splnění tohoto nového požadavku odložily nejpozději do 31. prosince 2004.
Členské státy, které již vybírají vysokou spotřební daň, by měly při zavádění sazeb dostat více prostoru.
K dalšímu zvýšení pevných minimálních částek by mělo dojít k 1. červenci 2006.
Vzhledem k hospodářským potížím, které by zavedení této vyšší částky k tomuto dni mohlo způsobit, by mělo být Španělskému království a Řecké republice povoleno, aby její zavedení odložily až do 31. prosince 2007.
(7) Smlouva vyžaduje, aby se stanovením a prováděním všech politik a činností Společenství zajišťovala vysoká úroveň ochrany lidského zdraví.
Cigarety i jemně řezaný tabák k ručnímu balení cigaret jsou pro zdraví spotřebitelů škodlivé.
Výše zdanění je významným prvkem ceny tabákových výrobků, a ta má zase vliv na kuřácké zvyky spotřebitelů.
Proto je nezbytné postupně přibližovat minimální sazby pro jemně řezaný tabák k ručnímu balení cigaret minimálním sazbám pro cigarety.
(8) Aby se předešlo poklesu hodnoty minimálních sazeb daně Společenství z doutníků, doutníčků, jemně řezaného tabáku k ručnímu balení cigaret a ostatního tabáku ke kouření, je nezbytné postupně zvyšovat minimální sazby vyjádřené konkrétní částkou.
(9) Cílem jakékoli harmonizace struktur spotřebních daní by mělo být to, aby se předcházelo narušení hospodářské soutěže mezi různými kategoriemi tabákových výrobků patřících do téže skupiny, čímž by došlo k usnadnění přístupu na domácí trhy členských států.
(10) V zájmu jednotného a spravedlivého zdanění by měla být upravena definice doutníků a doutníčků, obsažená ve směrnici Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků [8], aby se s typem doutníku, který je v mnoha ohledech podobný cigaretě, nakládalo pro účely spotřební daně jako s cigaretou.
(11) Spolkové republice Německo by mělo být vzhledem k hospodářských potížím, které by mohlo způsobit německým hospodářským subjektům okamžité zavedení této nové definice, povoleno, aby její zavedení odložila nejpozději do 31. prosince 2007.
(12) Členským státům by měly být dány účinnější prostředky k řešení nekalých cenových praktik nebo výskytu výrobků, které narušují trh.
Tohoto cíle lze dosáhnout tím, že členské státy budou oprávněny vybírat minimální spotřební daň z cigaret pod podmínkou, že nepřesáhne spotřební daň z cigaret nejžádanější cenové kategorie.
(13) Je nezbytné stanovit postup pravidelného přezkumu.
Byl by však vhodnější čtyřletý interval mezi jednotlivými přezkumy, aby byl čas zhodnotit změny zavedené touto směrnicí.
(14) Směrnice 92/79/EHS, 92/80/EHS a 95/59/ES by proto měly být změněny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 92/79/EHS se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Každý členský stát uplatňuje celkovou minimální spotřební daň (specifická daň a valorická daň bez DPH), jejíž dopad je stanoven na 57 % maloobchodní prodejní ceny (včetně všech daní) a která nesmí být nižší než 60 EUR za 1000 cigaret nejžádanější cenové kategorie.
Od 1. července 2006 se částka "60 EUR" nahrazuje částkou "64 EUR".
2. Členské státy, které vybírají celkovou minimální spotřební daň ve výši nejméně 95 EUR za 1000 cigaret nejžádanější cenové kategorie, nemusejí požadavek minimálního dopadu ve výši 57 % splnit.
Od 1. července 2006 se částka "95 EUR" nahrazuje částkou "101 EUR".
3. Celková minimální spotřební daň z cigaret se stanoví podle cigaret cenové kategorie nejžádanější podle údajů, které jsou k dispozici k 1. lednu každého roku.
4. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy, které ke dni 1. července 2001 uplatňovaly celkovou minimální spotřební daň nižší než 60 EUR za 1000 cigaret nejžádanější cenové kategorie, odložit uplatňování celkové minimální spotřební daně ve výši 60 EUR za 1000 cigaret nejžádanější cenové kategorie až do 31. prosince 2004.
5. Hodnota eura v národních měnách pro účely výpočtu výše celkové minimální spotřební daně se stanoví jednou ročně.
Použijí se směnné kurzy, kterých bylo dosaženo první pracovní den měsíce října, které byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství a které se použijí ode dne 1. ledna následujícího kalendářního roku.
6. Odchylně od odstavce 5 jsou členské státy, které nepřijaly euro, oprávněny uplatňovat pro přepočet částky 95 EUR podle odstavce 2 hodnotu eura ve své národní měně z prvního pracovního dne měsíce října roku 2000.
Tato odchylka bude přezkoumána v příští zprávě, kterou Komise předloží v souladu s článkem 4."
2. Článek 4 se nahrazuje tímto: "Článek 4
Každé čtyři roky předloží Komise Radě zprávu a případně návrh týkající se sazeb spotřební daně stanovených v této směrnici a struktury spotřebních daní podle článku 16 směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků [9].
Rada tuto zprávu a tento návrh přezkoumá a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně přijme nezbytná opatření.
Komise při vypracovávání zprávy a Rada při přezkoumávání zohlední řádné fungování vnitřního trhu, reálnou hodnotu sazeb spotřební daně stanovených v článku 2, vypočtenou výhradně podle inflace, a obecné cíle Smlouvy."
Článek 2
Směrnice 92/80/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 1 se doplňují nové pododstavce, které znějí: "Od 1. července 2002 činí celková spotřební daň vybíraná z jemně řezaného tabáku k ručnímu balení cigaret nejméně 32 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 27 EUR za kilogram.
Od 1. července 2003 se celková spotřební prodejní daň minimálně rovná těmto sazbám nebo minimálním částkám:
a) u doutníků a doutníčků: 5 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 11 EUR za 1000 kusů či za kilogram;
b) u jemně řezaného tabáku k ručnímu balení cigaret: 33 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 29 EUR za kilogram;
c) u ostatního tabáku ke kouření: 20 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 20 EUR za kilogram.
Od 1. července 2004 činí celková spotřební daň vybíraná z jemně řezaného tabáku k ručnímu balení cigaret nejméně 36 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 32 EUR za kilogram."
2. Článek 4 se nahrazuje tímto: "Článek 4
Každé čtyři roky předloží Komise zprávu a případně návrh týkající se sazeb spotřební daně stanovených v této směrnici.
Rada tuto zprávu a tento návrh posoudí a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně přijme nezbytná opatření.
Komise při vypracovávání zprávy a Rada při posouzení zohlední řádné fungování vnitřního trhu, reálnou hodnotu sazeb spotřební daně a obecné cíle Smlouvy."
Článek 3
Směrnice 95/59/ES se mění takto:
1. V článku 3 se body 3 a 4 nahrazují tímto: "3. tabákové svitky, naplněné drcenou tabákovou směsí, s krycím listem v obvyklé barvě doutníku, jenž kryje celý výrobek, případně i filtr, avšak ne náustek v případě doutníků s náustkem, a s obalovým listem, obojí z rekonstituovaného tabáku, činí-li jejich jednotková hmotnost bez filtru nebo náustku nejméně 1,2 g a je-li obal přiložen ve tvaru šroubovice pod ostrým úhlem nejméně 30o k podélné ose doutníku;
4. tabákové svitky, naplněné drcenou tabákovou směsí, s krycím listem v obvyklé barvě doutníku z rekonstituovaného tabáku, jenž kryje celý výrobek, případně i filtr, avšak ne náustek v případě doutníků s náustkem, činí-li jejich jednotková hmotnost bez filtru nebo náustku nejméně 2,3 g a je-li obvod nejméně jedné třetiny délky alespoň 34 mm."
2. V článku 16 se odstavec 5 nahrazuje tímto: "5. Členské státy mohou uvalit na cigarety, které se prodávají za cenu nižší, než je maloobchodní prodejní cena cigaret nejžádanější cenové kategorie, minimální spotřební daň, pokud tato spotřební daň nebude vyšší než spotřební daň vybíraná z cigaret nejžádanější cenové kategorie."
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 2002.
Neprodleně o tom informují Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1
- se Spolkové republice Německo povoluje, aby předpisy nezbytné k dosažení souladu s čl. 3 bodem 1 této směrnice uvedla v účinnost nejpozději do 1. ledna 2008,
- se Španělskému království a Řecké republice povoluje, aby předpisy nezbytné k dosažení souladu s čl. 1 bodem 1 této směrnice (pokud jde o čl. 2 odst. 1 druhou větu směrnice 92/79/EHS) uvedly v účinnost nejpozději do 1. ledna 2008.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy sdělí znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2002/11/ES
ze dne 14. února 2002,
kterou se mění směrnice 68/193/EHS o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh a kterou se zrušuje směrnice 74/649/EHS
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souvislosti s konsolidací mezinárodního trhu a s ohledem na zkušenost by se různá ustanovení směrnice 68/193/EHS [4] měla změnit nebo zrušit, aby byly odstraněny všechny překážky obchodu, které mohou bránit volnému pohybu révového množitelského materiálu ve Společenství.
Proto by se měly odstranit všechny možnosti členských států činit jednostranné odchylky od uvedené směrnice.
(2) Za určitých podmínek by se mělo umožnit uvádět na trh množitelský materiál vyrobený novými pěstebními metodami.
(3) S pomocí Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví by Komise měla být schopna stanovit podmínky, za kterých členské státy mohou povolovat uvedení množitelského materiálu k pokusům, vědeckým účelům nebo ke šlechtění na trh.
(4) S ohledem na zkušenosti získané v ostatních odvětvích, pokud jde o uvádění osiva a množitelského materiálu na trh, by se za určitých podmínek měly uspořádat časově omezené zkoušky s cílem nalézt lepší řešení nahrazujících některá ustanovení uvedené směrnice.
(5) V důsledku vědeckého a technického pokroku je nyní možné geneticky modifikovat odrůdy révy.
Proto je důležité, aby geneticky modifikované odrůdy révy nebyly povoleny, dokud nebudou přijata veškerá vhodná opatření na ochranu lidského zdraví nebo životního prostředí.
(6) Pokud révový množitelský materiál tvoří geneticky modifikované organismy, mělo by se provést zvláštní posouzení rizika rovnocenné posouzení rizika upravenému ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS [5].
Komise by měla předložit Evropskému parlamentu a Radě návrh nařízení zajišťujícího rovnocennost posouzení rizika a jiných příslušných požadavků, týkajících se zejména řízení rizika, označování, případného dohledu, informování veřejnosti a ochranné doložky, s požadavky stanovenými směrnicí 2001/18/ES.
Do vstupu uvedeného nařízení v platnost by měla zůstat použitelná ustanovení směrnice 2001/18/ES.
(7) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin [6] obsahuje ustanovení o geneticky modifikovaných potravinách a složkách potravy.
Při rozhodování o povolení geneticky modifikované odrůdy révy pro trh je s cílem chránit veřejné zdraví nutné zajistit, aby nové potraviny a nové složky potravin podléhaly posouzení rizika.
(8) Pro zajištění odpovídající kontroly pohybu révového množitelského materiálu je vhodné, aby členské státy mohly vyžadovat průvodní doklad ke každé partii.
(9) Je žádoucí zajistit zachování genetické rozmanitosti.
Musí být přijata konkrétní opatření na ochranu biologické rozmanitosti, která zajistí zachování stávajících odrůd.
Komise by měla přihlížet nejen k pojmu odrůda, ale také i k pojmům genotyp a klon.
(10) Opatření nezbytná k provedení směrnice 68/193/EHS by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(11) Směrnice Rady 74/649/EHS ze dne 9. prosince 1974 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu vyprodukovaného ve třetích zemích na trh [8] by měla být zrušena,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 68/193/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Pro účely této směrnice se rozumí:
A. "révou" rostliny rodu Vitis (L.), které jsou určené k produkci hroznů nebo k použití jako množitelský materiál pro takové rostliny;
AA. "odrůdou" skupina rostlin téhož botanického taxonu nejnižšího známého pořadí, která může být
a) definována vyjádřením znaků vyplývajících z daného genotypu nebo kombinace genotypů,
b) odlišena od jiné skupiny rostlin vyjádřením nejméně jednoho uvedeného znaku a
c) považována za entitu z hlediska schopnosti být množena v nezměněné podobě;
AB. "klonem" vegetativní progen odrůdy, který přesně odpovídá sazenici révy vybrané na základě její odrůdové pravosti, fenotypických znaků a zdravotního stavu;
B. "množitelským materiálem"
i) révové sazenice
a) pravokořenná réva: zakořeněná část neroubovaného réví, která je určena k výsadbě pravokořenných rostlin nebo k užití jako podnože při štěpování,
b) naroubovaná sazenice: štěpováním vzájemně spojený roub s podnoží, která je zakořeněna;
ii) části révy:
a) réví: vyzrálé jednoleté výhony,
b) letorosty: nezdřevnatělé výhony,
c) vyslepené řízky: části réví nebo letorostů, které jsou při produkci naroubovaných rév určeny k vytvoření podzemní části,
d) rouby: části réví nebo letorostů, které jsou při produkci naroubovaných rév a při štěpování na stanovišti určeny k vytvoření nadzemní části,
e) vyslepené réví: části réví nebo letorostů určené k produkci pravokořenných rév;
C. "podnožovými vinohrady" porosty révy určené k produkci vyslepených podnožových řízků pro roubování, vyslepeného réví nebo roubů;
D. "révovými školkami" porosty révy určené k produkci pravokořenných nebo naroubovaných rév;
DA. "výchozím množitelským materiálem" množitelský materiál,
a) který byl získán na odpovědnost šlechtitele podle obecně uznávaných zásad udržování pravosti odrůdy, případně klonu, a prevence nákaz,
b) který je určen k produkci základního množitelského materiálu nebo certifikovaného množitelského materiálu,
c) který splňuje požadavky na základní množitelský materiál stanovené v přílohách I a II. Postupem podle čl.
17 odst. 2 mohou být tyto přílohy změněny za účelem stanovení dodatečných nebo přísnějších podmínek pro uznávání výchozího množitelského materiálu,
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
E. "základním množitelským materiálem" množitelský materiál,
a) který byl získán na odpovědnost šlechtitele podle obecně uznávaných zásad udržování pravosti odrůdy, případně klonu, a prevence nákaz a který byl získán vegetativním množením přímo z výchozího množitelského materiálu,
b) který je určen k produkci certifikovaného množitelského materiálu,
c) který splňuje požadavky na základní množitelský materiál uvedené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
F. "certifikovaným množitelským materiálem" množitelský materiál,
a) který pochází bezprostředně ze základního množitelského materiálu nebo výchozího množitelského materiálu,
b) který je určen
- k produkci materiálu pro výsadbu nebo částí rostlin, které slouží k produkci hroznů, nebo
- k produkci hroznů,
c) který splňuje požadavky na certifikovaný množitelský materiál stanovené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
G. "standardním množitelským materiálem" množitelský materiál,
a) který je odrůdově pravý a čistý,
b) který je určen
- k produkci materiálu pro výsadbu nebo částí rostlin, které slouží k produkci hroznů, nebo
- k produkci hroznů,
c) který splňuje požadavky na standardní množitelský materiál stanovené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
H. "úředním opatřením" opatření, která provádějí
a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby
za předpokladu, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření;
I. "uváděním na trh"
prodej množitelského materiálu, jeho držení za účelem prodeje, nabízení k prodeji a jakékoli jeho úplatné i bezúplatné zcizení, dodání nebo převod třetím osobám za účelem obchodního využití.
Za uvádění množitelského materiálu na trh se nepovažují obchodní operace, které nejsou zaměřeny na obchodní využití odrůdy, například:
a) dodávání množitelského materiálu úředním zkušebním a kontrolním subjektům,
b) dodávání množitelského materiálu poskytovatelům služeb ke zpracování nebo balení za předpokladu, že poskytovatel služeb nenabývá právo k dodanému množitelskému materiálu.
Prováděcí pravidla k těmto ustanovením budou přijata postupem podle čl. 17 odst. 3."
2. Článek 3 se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze révový množitelský materiál, který
a) byl úředně uznán jako výchozí, základní nebo certifikovaný množitelský materiál nebo, v případě množitelského materiálu, který není určen k použití jako podnože, se jedná o úředně kontrolovaný standardní množitelský materiál a
b) splňuje požadavky stanovené v příloze II.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy do 1. ledna 2005 na svém území přechodně povolit uvádět na trh standardní materiál určený k použití jako podnože, odebraný z mateřských rostlin existujících ke dni 23. února 2002.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy povolit pěstitelům usazeným na jejich území uvádět na trh přiměřené množství množitelského materiálu
a) určeného pro pokusy nebo pro vědecké účely,
b) určeného pro účely šlechtění,
c) určeného na pomoc zachování genetické rozmanitosti.
Podmínky, za kterých členské státy mohou vydat taková povolení, mohou být stanoveny postupem podle čl. 17 odst. 2.
V případě geneticky modifikovaného materiálu může být takové povolení vydáno, pouze byla-li přijata veškerá odpovídající opatření na ochranu veřejného zdraví a životního prostředí.
Pro posouzení rizika pro životní prostředí a ostatní s tím související kontroly se použije článek 5ba.
4. V případě množitelského materiálu vypěstovaného technologií in vitro mohou být postupem podle čl. 17 odst. 2 přijaty
a) odchylka od určitých ustanovení směrnice,
b) podmínky pro tento množitelský materiál,
c) označení pro tento množitelský materiál,
d) podmínky zaručující, že je nejprve ověřena pravost odrůdy.
5. Komise může postupem podle čl. 17 odst. 3 stanovit, že množitelský materiál jiný než určený k použití jako podnože může být od určitého dne uváděn na trh pouze tehdy, je-li úředně uznán jako výchozí, základní nebo certifikovaný množitelský materiál
a) v celém Společenství v případě některých odrůd révy, jejichž potřebu ve Společenství lze s přihlédnutím k jejich genetické rozmanitosti pokrýt, případně podle stanoveného programu, množitelským materiálem úředně uznaným jako výchozí, základní nebo certifikovaný materiál, a
b) v případě množitelského materiálu jiných odrůd, než jsou uvedeny v písmenu a), je-li určen k použití na území členských států, které již podle této směrnice stanovily, že standardní materiál nesmí být uváděn na trh."
3. V článku 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Toto ustanovení se v případě štěpování nepoužije na množitelský materiál vypěstovaný v jiném členském státě nebo ve třetí zemi uznaný jako rovnocenný podle čl. 15 odst. 2."
4. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
1. Každý členský stát sestaví katalog odrůd révy, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání nebo kontrolu jako standardní množitelský materiál.
Každý má ke katalogu přístup.
Katalog uvádí podstatné morfologické a fyziologické znaky, jimiž se jednotlivé odrůdy od sebe liší.
U odrůd, které již byly povoleny k 31. prosinci 1971, může být učiněn odkaz na popis v úředních ampelografických publikacích.
2. Členské státy zajistí, aby odrůdy a klony povolené v katalozích ostatních členských států byly také na jejich vlastním území povoleny pro uznávání nebo kontrolu jako standardní množitelský materiál, aniž je dotčeno nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [9] pokud jde o pravidla pro klasifikaci odrůd révy.
3. Každý členský stát případně také sestaví seznam klonů úředně povolených pro uznávání na jeho území.
Členské státy zajistí, aby klony povolené pro uznávání v některém jiném členském státě byly rovněž povoleny pro uznávání na jejich vlastním území."
5. Článek 5b se nahrazuje tímto: "Článek 5b
1. Odrůda je odlišná, pokud se díky znakům vyplývajícím z určitého genotypu nebo kombinace genotypů zřetelně liší od každé jiné odrůdy, jejíž existence je ve Společenství obecně známá.
Odrůda je obecně známá ve Společenství, je-li v den řádného podání žádosti o její povolení buď zapsána v katalogu příslušného členského státu nebo jiného členského státu, anebo je předmětem žádosti o povolení v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, ledaže již výše uvedené podmínky nejsou před rozhodnutím o povolení nové posuzované odrůdy ve všech příslušných členských státech splněny.
2. Odrůda je stálá, pokud znaky, které jsou zahrnuty do zkoušek odlišnosti, a všechny ostatní znaky sloužící k popisu odrůdy zůstávají po opakovaném množení nezměněny.
3. Odrůda je uniformní, pokud je, s odhlédnutím od odchylek, které lze očekávat v důsledku množení, dostatečně uniformní v těch znacích, které jsou zahrnuty do zkoušek odlišnosti, a všech ostatních znacích sloužících k popisu odrůdy."
6. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 5ba
1. V případě geneticky modifikované odrůdy ve smyslu bodů 1 a 2 článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS [*] Úř. věst. L 106, 17.4.2001, s.1. se odrůda povolí pouze tehdy, pokud byla přijata veškerá vhodná opatření k ochraně lidského zdraví a životního prostředí.
2. V případě geneticky modifikované odrůdy ve smyslu odstavce 1
a) se provádí zvláštní posouzení rizika pro životní prostředí rovnocenné posouzení rizika stanovenému ve směrnici 2001/18/ES, v souladu se zásadami stanovenými v příloze II a na základě informací vymezených v příloze III uvedené směrnice;
b) se na návrh Komise pomocí nařízení Evropského parlamentu a Rady zavádějí postupy pro zajištění rovnocennosti zvláštního posouzení rizika a ostatních příslušných požadavků, týkajících se zejména řízení rizika, označování, případného dohledu, informování veřejnosti a ochranné doložky, s požadavky stanovenými směrnicí 2001/18/ES.
Do vstupu uvedeného nařízení v platnost se geneticky modifikované odrůdy povolují k zápisu do vnitrostátních katalogů pouze tehdy, pokud bylo jejich uvádění na trh povoleno podle směrnice 2001/18/ES;
c) na geneticky modifikované odrůdy révy povolené nařízením uvedeným v písmenu b) se již neuplatňují články 13 až 24 směrnice 2001/18/ES.
3. Jsou-li produkty získané z révového množitelského materiálu určeny k použití jako potravina nebo složka potravin spadající do oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin [11], musí být před povolením geneticky modifikovaných odrůd révy zajištěno, že z nich získané potraviny nebo složky potravy
a) nepředstavují pro spotřebitele nebezpečí,
b) neklamou spotřebitele,
c) se neliší od potravin nebo složek potravy, jež mají nahradit, natolik, že by jejich běžná spotřeba byla z hlediska výživové hodnoty pro spotřebitele nevýhodná.
Jsou-li produkty získané z některé z odrůd uvedených v této směrnici určeny k použití jako potravina nebo složka potravy, jež spadá do působnosti nařízení (ES) č. 258/97, povolí se tato odrůda pouze tehdy, pokud již byla daná potravina nebo složka potravy povolena v souladu s uvedeným nařízením."
7. Článek 5c se nahrazuje tímto: "Článek 5c
Členské státy zajistí, aby se na odrůdy a případně klony pocházející z ostatních členských států vztahovaly tytéž požadavky jako na domácí odrůdy nebo klony, zejména v povolovacím řízení."
8. V článku 5e se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Všechny žádosti nebo stažení žádostí o povolení odrůdy, zápisy do katalogu odrůd a jeho změny se neprodleně oznámí ostatním členským státům a Komisi. Na základě oznámení ostatních členských států zveřejňuje Komise společný katalog odrůd."
9. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 5f
Členské státy zajistí, aby povolené geneticky modifikované odrůdy byly v katalogu odrůd zřetelně označeny jako geneticky modifikované.
Dále zajistí, aby osoby uvádějící takovou odrůdu na trh ve svých prodejních katalozích zřetelně uváděly, že odrůda je geneticky modifikovaná, a blíže určily účel modifikace."
10. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 5g
1. Členské státy stanoví, že odrůdy a případně klony povolené v katalogu jsou zachovávány udržovacím šlechtěním.
2. Udržovací šlechtění musí být vždy ověřitelné na základě záznamů vedených osobami odpovědnými za udržování pravosti odrůdy, případně klonu.
3. Od osob odpovědných za udržování pravosti odrůdy mohou být požadovány vzorky.
V případě nutnosti mohou být odebrány úředně.
4. Pokud se udržovací šlechtění provádí v jiném členském státě, než ve kterém byla odrůda povolena, poskytují si dotyčné členské státy při kontrole administrativních pomoc."
11. Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
Členské státy stanoví, že množitelský materiál bude při sklizni, úpravě, skladování, přepravě a pěstování uložen odděleně a označen podle odrůd, a v případě výchozího, základního a certifikovaného množitelského materiálu též podle klonů."
12. V článku 8 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Odchylně od odstavce 1 může Komise postupem podle čl. 17 odst. 2 pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli a pro uvádění hrnkovaných, bednových a krabicových sazenic přijmout opatření na trh týkající se úpravy, balení, uzávěru a označování."
13. Článek 9 se nahrazuje tímto: "Článek 9
Členské státy stanoví, že balení a svazky množitelského materiálu musí být uzavřeny úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohly být otevřeny bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce uvedené v čl. 10 odst.
1, nebo – v případě balení – na balení. Aby bylo zajištěno řádné uzavření, musí uzavírací systém tvořit přinejmenším úřední návěska nebo úřední plomba.
17 odst. 2 lze rozhodnout, zda konkrétní uzavírací systém splňuje požadavky tohoto článku.
Opětovné uzavření lze provést pouze úředně nebo pod úředním dohledem."
14. Článek 10 se nahrazuje tímto: "Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení a svazky množitelského materiálu jsou na vnější straně opatřeny návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna uzávěrem.
Barva návěsky je pro výchozí množitelský materiál bílá s úhlopříčnými fialovými pruhy, pro základní množitelský materiál bílá, pro certifikovaný množitelský materiál modrá a pro standardní množitelský materiál tmavě žlutá.
2. Členské státy však mohou pěstitelům usazeným na jejich území povolit, aby označovali více než jedno balení nebo svazek naroubovaných nebo pravokořenných sazenic se stejnými znaky označilo pouze jednou návěskou vyhovující požadavků stanoveným v příloze IV.
V tomto případě se balení nebo svazky sváží dohromady tak, aby při jejich oddělování byla tato vazba znehodnocena a nemohla být znovu použita.
Návěska se připevní pomocí této vazby.
Opětovné svázání není povoleno.
3. Aniž je dotčen čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1493/1999, mohou členské státy stanovit, že každá partie materiálu vypěstovaného na jejich území bude mimoto doprovázena jednotným dokladem, v němž jsou uvedeny tyto údaje: druh zboží, odrůda a případně klon, kategorie, množství, odesílatel a příjemce. Podmínky týkající se tohoto průvodního dokladu budou stanoveny postupem podle čl. 17 odst. 3 této směrnice.
Úřední návěska uvedená v odstavci 1 může obsahovat také rostlinolékařské průvodní doklady stanovené ve směrnici Komise 92/105/EHS [*] Úř. věst. L 4, 8.1.1993, s.22., která stanoví stupeň normalizace rostlinolékařských pasů.
Všechny podmínky pro označování úředními návěskami a rostlinolékařské pasy se však vymezují a musí být uznávány jako rovnocenné.
5. Členské státy nařídí, aby příjemce révového vegetativního množitelského materiálu nejméně po jeden rok uchovával úřední návěsky k dispozici úřednímu kontrolnímu orgánu.
6. Do 23. února 2004 vypracuje Komise zprávu a případně návrhy o pohybu révového množitelského materiálu, a především o používání úředních návěsek a průvodních dokladů zavedených členskými státy."
15. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 10a
U množitelského materiálu geneticky modifikované odrůdy musí být na každé úřední nebo jiné návěsce připevněné k partii a v každém dokladu, který doprovází partii množitelského materiálu na základě této směrnice, zřetelně uvedeno, že odrůda je geneticky modifikována, a blíže se určí název geneticky modifikovaného organismu."
16. V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Aniž je dotčen volný pohyb materiálu ve Společenství, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že během uvádění množitelského materiálu dovezeného ze třetí země na trh byly příslušnému orgánu oznámeny tyto údaje:
a) druh (botanický název),
b) odrůda a případně klon; u štěpovaných sazenic se tento údaj uvede jak pro podnož, tak pro roub,
c) kategorie,
d) druh množitelského materiálu,
e) země původu a úřední kontrolní orgán,
f) země odeslání, je-li jiná než země původu,
g) dovozce,
h) množství množitelského materiálu.
Postupem podle čl. 17 odst. 2 může být stanoven způsob, jakým mají být tyto údaje uváděny."
17. Článek 12 se nahrazuje tímto: "Článek 12
Členské státy zajistí, aby uvádění na trh množitelského materiálu v souladu s touto směrnicí na základě povinných nebo nepovinných pravidel podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice."
18. Článek 12a se nahrazuje tímto: "Článek 12a
Členské státy dbají na to, aby množitelský materiál odrůd a případně klonů révy, který byl v souladu s touto směrnicí v jednom členském státě úředně povolen pro uznávání a kontrolu jako standardní množitelský materiál, nepodléhal na jejich území žádným omezením na základě odrůdy nebo klonu, aniž je dotčeno nařízení (ES) č. 1493/1999."
19. V článku 14 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. K překonání přechodných obtíží v zásobování množitelským materiálem ve Společenství, které nelze odstranit jinak, může Komise postupem podle čl. 17 odst. 2 rozhodnutím povolit členským státům na určité období uvádět na trh na území Společenství takové množství množitelského materiálu kategorie vyhovující méně přísným požadavkům, jaké je potřebné k překonání obtíží."
20. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 14a
K nalezení lepších řešení nahrazujících některá ustanovení této směrnice lze postupem podle čl. 17 odst. 3 rozhodnout uspořádat za určitých podmínek na úrovni Společenství časově omezené zkoušky."
21. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. a) Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanoví, zda révový vegetativní množitelský materiál vyprodukovaný ve třetí zemi splňuje požadavky této směrnice a poskytuje stejné záruky jako materiál vyprodukovaný ve Společenství, pokud jde o podmínky pro jeho povolení a opatření přijatá pro zajištění jeho produkce za účelem jeho uvedení na trh.
b) Rada dále stanoví typy a kategorie révového vegetativního množitelského materiálu, které mohou být podle písmene a) uznány k uvedení na trh na území Společenství.
c) Až do přijetí rozhodnutí Radou podle písmene a), a aniž je dotčena směrnice Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [*] Úř. věst. L 169, 10.7.2000, s.1., mohou být postupem podle čl. 17 odst. 2 členské státy zmocněny, aby tato opatření přijaly samy. V tom případě musí zajistit, aby dovážený materiál poskytoval záruky v každém směru rovnocenné zárukám poskytovaným révovým vegetativním množitelským materiálem vyprodukovaným v souladu s touto směrnicí ve Společenství. Dovážený materiál musí být doprovázen dokladem, ve kterém jsou uvedeny údaje stanovené v čl. 11 odst. 2."
22. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 16a
Opatření nezbytná k provedení této směrnice, týkající se věcí uvedených v následujících ustanoveních, budou přijata řídícím postupem podle čl. 17 odst. 2:
- čl. 2 odst. 1 oddíl DA písm. c), čl. 3 odst. 3, čl. 8 odst. 2, článek 9, čl. 11 odst. 2, čl. 14 odst. 1 a čl. 15 odst. 2 písm. c).
Článek 16b
Opatření nezbytná k provedení této směrnice, týkající se věcí uvedených v následujících ustanoveních, budou přijata regulativním postupem podle čl. 17 odst. 3:
- čl. 2 odst. 1 oddíl I, čl. 3 odst. 5, čl. 10 odst. 3 a článek 14a."
23. Článek 17 se nahrazuje tímto: "Článek 17
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [*] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s.23..
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/EHS je jeden měsíc.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/EHS je dva měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád."
24. Odkazy na článek 17 v čl. 5d odst. 2, čl. 14 odst. 3 a článcích 16, 17a a 18a se považují za odkazy na čl. 17 odst. 2.
Článek 2
Zrušuje se směrnice 74/649/EHS.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 23. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/13/ES
ze dne 5. března 2002,
kterou se mění směrnice Rady 73/239/EHS, pokud jde o požadavky na míru solventnosti u neživotních pojišťoven
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a článek 55 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Akční plán pro finanční služby schválený na zasedáních Evropské rady v Kolíně nad Rýnem ve dnech 3. a 4. června 1999 a v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 uznává význam míry solventnosti pojišťoven pro ochranu pojistníků na jednotném trhu v tom, že zajišťuje, aby pojišťovny měly přiměřené kapitálové vybavení s ohledem na povahu převzatých rizik.
(2) První směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4] vyžaduje, aby pojišťovny měly dostatečnou míru solventnosti.
(3) Požadavek, aby pojišťovny vytvořily, kromě technických rezerv ke splnění svých smluvních závazků, dostatečnou míru solventnosti, která má sloužit jako zabezpečení pro případ nepříznivých obchodních výkyvů, je důležitým prvkem v systému obezřetnostního dozoru na ochranu pojištěných osob a pojistníků.
(4) Stávající pravidla týkající se míry solventnosti vytvořená směrnicí 73/239/EHS se podstatně nezměnila pozdějšími právními předpisy Společenství a na základě směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního (třetí směrnice o neživotním pojištění) [5] musí Komise předložit Výboru pro pojišťovnictví, zřízenému podle směrnice Rady 91/675/EHS [6], zprávu o tom, zda je nutná další harmonizace míry solventnosti.
(5) Komise připravila zmíněnou zprávu na základě doporučení obsaženého ve zprávě o solventnosti pojišťoven, kterou vypracovala Konference orgánů dozoru nad pojišťovnictvím členských států Evropské unie.
(6) Podle zprávy funguje stávající jednoduchý a solidní systém založený na zdravých zásadách a rozsáhlé průhlednosti uspokojivě, avšak ve specifických případech byly zjištěny určité nedostatky, zejména u profilů s pohyblivým rizikem.
(7) Existuje potřeba zjednodušit a zvýšit stávající minimální garanční fondy, zejména v důsledku růstu výše pojistného plnění a provozních nákladů od přijetí tohoto požadavku v důsledku inflace.
V souladu s tím by se rovněž měly zvýšit prahové hodnoty, nad něž se uplatňuje nižší procentní sazba pro stanovení požadavku míry solventnosti na základě pojistného a pojistného plnění.
(8) Aby se předešlo velkému a prudkému růstu výše minimálních garančních fondů a prahových hodnot v budoucnosti, měl by být vytvořen mechanismus, který by zajistil, aby tento růst byl v souladu s evropským indexem spotřebitelských cen.
(9) Ve zvláštních případech, kdy jsou ohrožena práva pojistníků, musí mít příslušné orgány pravomoci k tomu, aby mohly dostatečně brzy zasáhnout, avšak při výkonu těchto pravomocí by příslušné orgány měly informovat pojišťovny o důvodech pro takováto opatření dozoru v souladu se zásadami řádné správy a náležitého postupu.
Dojde-li k takovéto situaci, neměly by příslušné orgány osvědčovat, že pojišťovna má dostatečnou míru solventnosti.
(10) Na základě tržního vývoje u typů zajištění uzavřeného prvopojistiteli musí mít příslušné orgány pravomoci k tomu, aby za určitých okolností omezily snížení míry solventnosti.
(11) Pokud pojišťovna uzavírá podstatně méně nových smluv nebo již neuzavírá žádné nové smlouvy, musí být stanovena přiměřená míra solventnosti s ohledem na zbývající závazky ze stávajících smluv, vykázané v úrovni technických rezerv.
(12) U některých odvětví neživotního pojištění, která vykazují zvlášť kolísavý profil rizika, by se měl podstatně zvýšit stávající požadavek na míru solventnosti tak, aby požadovaná míra solventnosti lépe odpovídala skutečnému profilu rizika v daném oboru.
(13) Aby se zohlednil dopad různých účetních a pojistně matematických přístupů, jeví se jako účelné provést odpovídající úpravy v metodě výpočtu míry solventnosti tak, aby byla vypočítávána jednotným a konzistentním způsobem, a tím byly pojišťovny postaveny na roveň.
(14) Tato směrnice by měla stanovit minimální normy pro požadavky na míru solventnosti a domovské členské státy by měly mít možnost stanovit přísnější předpisy pro pojišťovny povolené jejich příslušnými orgány.
(15) Směrnice 73/239/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Změny směrnice 73/239/EHS
Směrnice 73/239/EHS se mění takto:
1. V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Tato směrnice se nevztahuje na vzájemné pojišťovny, pokud splňují všechny tyto podmínky:
a) stanovy obsahují možnost výzvy ke zvýšení příspěvků nebo snížení plnění,
b) jejich činnost nezahrnuje odpovědnostní rizika – ledaže se jedná o doplňkové krytí ve smyslu bodu C přílohy – ani úvěrová a ručitelská rizika,
c) roční příjem z příspěvků na činnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, nepřesahuje 5 miliónů EUR a
d) nejméně polovina příjmů z činností, na něž se vztahuje tato směrnice, pochází od osob, které jsou členy vzájemné pojišťovny.
Tato směrnice se nevztahuje na pojišťovny, které splňují všechny tyto podmínky:
- pojišťovna nevykonává žádnou jinou činnost spadající do oblasti působnosti této směrnice kromě činnosti uvedené v odvětví 18 v bodě A přílohy,
- tato činnost je vykonávána výhradně na místní úrovni a spočívá pouze ve věcných plněních a
- celkový roční příjem inkasovaný z asistence poskytnuté osobám, které se dostaly do nesnází, nepřesahuje 200000 EUR.
Tento článek však nebrání vzájemným pojišťovnám, aby v souladu s touto směrnicí požádaly o povolení nebo aby si je ponechaly."
2. Článek 16 se nahrazuje tímto: "Článek 16
1. Každý členský stát vyžaduje, aby pojišťovny, jejichž sídla se nacházejí na jeho území, měly vždy dostatečnou disponibilní míru solventnosti ve vztahu k veškeré své činnosti, která odpovídá přinejmenším požadavkům této směrnice.
2. Disponibilní míra solventnosti se rovná jmění pojišťovny očištěnému o všechny předvídatelné závazky po odečtení nehmotného majetku; zejména zahrnuje
a) splacený základní kapitál nebo v případě vzájemné pojišťovny splacený skutečný počáteční kapitál plus účty členů, které splňují všechna tato kritéria:
i) zakladatelská listina a stanovy stanoví, že platby z těchto účtů členům je možno provádět jen tehdy, pokud to nezpůsobí pokles disponibilní míry solventnosti pod požadovanou úroveň, nebo po rozpuštění pojišťovny, pokud byly vyrovnány všechny ostatní dluhy pojišťovny,
ii) zakladatelská listina a stanovy stanoví, že pokud jde o jakékoli platby uvedené v bodě i) z jiných důvodů než individuálního ukončení členství, musí být příslušné orgány informovány alespoň měsíc předem a mohou v této lhůtě tyto platby zakázat, a
iii) příslušná ustanovení zakladatelské listiny a stanov je možno změnit jen poté, co příslušné orgány prohlásí, že nemají proti takové změně námitky, aniž jsou dotčena kritéria uvedená v bodech i) a ii);
b) zákonné rezervy a dobrovolné rezervy nevztahující se k přijatým závazkům;
c) převod zisku nebo ztráty z jiných období po odečtení dividend, které mají být vyplaceny.
Disponibilní míra solventnosti se snižuje o částku vlastních akcií, které pojišťovna bezprostředně drží.
60 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 91/674/EHS ze dne 19. prosince 1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven [7], se disponibilní míra solventnosti snižuje o rozdíl mezi nediskontovanými technickými rezervami nebo technickými rezervami před odečtením, jak jsou uvedeny v komentáři k účetní závěrce, a diskontovanými technickými rezervami nebo technickými rezervami po odečtení.
Tato úprava se provede u všech rizik uvedených v bodě A přílohy kromě rizik zařazených do odvětví 1 a 2.
U ostatních odvětví vyjma 1 a 2 se nemusí provádět žádná úprava v případě diskontování anuit zahrnutých do technických rezerv.
3. Disponibilní míra solventnosti smí také zahrnovat
a) kumulativní prioritní akcie a podřízené závazky až do výše 50 % nižší částky z disponibilní míry solventnosti a požadované míry solventnosti, přičemž z toho může připadat na podřízené závazky se stanovenou splatností nebo na kumulativní prioritní akcie se stanovenou splatností nejvýše 25 %, pokud v případě úpadku nebo likvidace pojišťovny existují závazné dohody, podle nichž se podřízené závazky nebo prioritní akcie zařazují za pohledávky všech ostatních věřitelů a lze je splatit až po vyrovnání všech ostatních dluhů splatných k tomuto okamžiku.
Podřízené závazky musí splňovat také tyto podmínky:
i) je možno zohlednit pouze skutečně zaplacené prostředky;
ii) u dluhů se stanovenou splatností musí být původní splatnost alespoň pět let.
Nejpozději jeden rok přede dnem splatnosti musí pojišťovna předložit příslušným orgánům ke schválení plán na udržení disponibilní míry solventnosti nebo dosažení požadované míry solventnosti ke dni splatnosti, ledaže se rozsah, v jakém může být dluh zahrnut do disponibilní míry solventnosti, postupně snižoval během nejméně posledních pěti let přede dnem splatnosti.
Příslušné orgány mohou povolit předčasné splacení těchto dluhů za podmínky, že o to emitující pojišťovna požádá a nehrozí pokles její disponibilní míry solventnosti pod požadovanou úroveň;
iii) u dluhů bez stanovené splatnosti musí být dodržena pětiletá výpovědní lhůta, ledaže již tyto dluhy nejsou považovány za složku disponibilní míry solventnosti nebo pokud je pro předčasné splacení výslovně požadován předchozí souhlas příslušných orgánů.
V druhém případě musí pojišťovna uvědomit příslušné orgány nejméně šest měsíců před navrhovaným dnem splacení a přitom uvést disponibilní a požadovanou míru solventnosti před a po splacení.
Příslušné orgány povolí splacení, pouze nehrozí-li pokles disponibilní míry solventnosti pojišťovny pod požadovanou úroveň;
iv) smlouva o úvěru nesmí obsahovat ustanovení, podle kterých se za určitých okolností, kromě likvidace pojišťovny, dluh stane splatným před dohodnutým dnem splatnosti;
v) smlouva o úvěru může být změněna pouze tehdy, pokud příslušné orgány prohlásí, že nemají proti změně námitky;
b) cenné papíry bez stanovené splatnosti a jiné nástroje, včetně kumulativních prioritních akcií, kromě těch, které jsou uvedeny v písmenu a), až do výše 50 % nižší částky z disponibilní míry solventnosti a požadované míry solventnosti pro všechny takové cenné papíry, a podřízených závazků uvedených v písmenu a) za předpokladu, že jsou splněna tato kritéria
i) nesmějí být splaceny z podnětu držitele nebo bez předchozího souhlasu příslušného orgánu;
ii) emisní smlouva musí pojišťovně umožňovat odklad platby úroků z úvěru;
iii) pohledávky věřitele z úvěru vůči pojišťovně musí být v plném rozsahu zařazeny až za pohledávky všech nepodřízených věřitelů;
iv) doklady, jimiž je upravena emise cenných papírů, musí obsahovat ustanovení o schopnosti absorbovat ztráty dluhu a nesplacených úroků s tím, že pojišťovně je dána možnost pokračovat v činnosti;
v) je možno zohlednit pouze skutečně splacené částky.
4. Na žádost podniku, doplněnou podpůrnými doklady, adresovanou příslušnému orgánu domovského členského státu, a se souhlasem tohoto příslušného orgánu, může disponibilní míra solventnosti obsahovat také
a) polovinu nesplacené části základního kapitálu nebo počátečního kapitálu, jakmile splacená část dosáhne 25 % tohoto kapitálu, až do výše 50 % nižší částky z disponibilní míry solventnosti a požadované míry solventnosti;
b) v případě vzájemné pojišťovny nebo společnosti na bázi vzájemnosti s variabilními příspěvky jakékoli nároky, které mohou vznést vůči svým členům prostřednictvím výzvy k dodatečnému příspěvku během účetního období, až do poloviny rozdílu mezi maximální částkou příspěvků a příspěvky skutečně předepsanými; tyto možnosti dodatečných příspěvků však nesmějí představovat více než 50 % nižší částky z disponibilní míry solventnosti a požadované míry solventnosti. Příslušné vnitrostátní orgány mohou stanovit obecné pokyny týkající se podmínek pro dodatečné příspěvky;
c) skryté čisté rezervy vyplývající z ocenění aktiv, nemají-li tyto skryté čisté rezervy výjimečnou povahu.
5. Změny odstavců 2, 3 a 4 ke zohlednění vývoje, který odůvodňuje technickou úpravu přijatelných složek disponibilní míry solventnosti, se přijímají postupem podle článku 2 směrnice Rady 91/675/EHS [8]."
3. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 16a
1. Požadovaná míra solventnosti se stanoví buď na základě celoroční výše pojistného nebo příspěvků nebo na základě průměrné výše pojistných plnění za poslední tři účetní období.
Avšak v případě pojišťoven, které převážně pojišťují jen jedno riziko nebo více z těchto rizik: úvěry, vichřice (bouře), krupobití, mrazy, se za referenční období pro stanovení průměrné výše pojistných plnění bere posledních sedm účetních období.
2. S výhradou článku 17 se celková výše požadované míry solventnosti rovná vyššímu z následujících dvou výsledků uvedených v odstavcích 3 a 4.
3. Základ pojistného se vypočte s použitím vyšší částky z hrubého předepsaného pojistného nebo příspěvků, jak je vypočteno níže, a hrubého přijatého pojistného nebo příspěvků.
Pojistné nebo příspěvky v odvětvích 11, 12 a 13 uvedených v bodě A přílohy se zvyšují o 50 %.
Sečtou se splatné pojistné nebo příspěvky (včetně poplatků souvisejících s pojistným nebo příspěvky) v přímém pojištění v posledním účetním období.
K tomuto součtu se připočte celková částka přijatého zajistného v posledním účetním období.
Od tohoto součtu se pak odečte celková částka pojistného nebo příspěvků stornovaných v posledním účetním období a celková částka daní a poplatků spojených s pojistným nebo s příspěvky zahrnutými do výše uvedeného součtu.
Takto vypočítaná částka se rozdělí na dva díly, z nichž první díl činí až 50 miliónů EUR a druhý díl tvoří zbytek; vypočítá se 18 % z prvního dílu a 16 % z druhého dílu a obě výsledné částky se sečtou.
Takto získaný součet se vynásobí poměrem existujícím za poslední tři účetní období mezi částkou pojistných plnění, která ponese pojišťovna po odečtení úhrad za zajištění, a celkovou výší pojistných plnění; tento poměr nesmí být v žádném případě nižší než 50 %.
Se souhlasem příslušných orgánů lze použít statistické metody pro přidělení pojistného nebo příspěvků v odvětvích 11, 12 a 13.
4. Základ pojistného plnění se vypočte s použitím pojistných plnění, rezerv a příjmů z regresů zvýšených o 50 % v odvětvích 11, 12 a 13 uvedených v bodě A přílohy.
Sečtou se částky vyplacených pojistných plnění z přímého pojištění (bez odečtení pojistných plnění uhrazených zajistiteli a retrocesionáři) za období uvedená v odstavci 1.
K tomuto součtu se připočte částka pojistných plnění z převzatého zajištění nebo z retrocesí za stejné období a částka rezerv na nevyplacená pojistná plnění vytvořená na konci posledního účetního období jak pro přímé pojištění, tak pro převzaté zajištění.
Od tohoto součtu se odečte částka příjmů z regresů během období uvedených v odstavci 1.
Od zbývající částky se odečte částka rezerv na nevyřízené pojistné události vytvořená na počátku účetního období předcházejícího poslednímu účetně uzavřenému účetnímu období jak z přímého pojištění, tak z převzatého zajištění.
Je-li referenční období uvedené v odstavci 1 sedm let, odečte se částka rezerv na nevyřízené pojistné události vytvořená na počátku šestého účetního období předcházejícího poslednímu účetně uzavřenému účetnímu období.
Jedna třetina nebo jedna sedmina takto získané částky (podle referenčního období stanoveného v odstavci 1) se rozdělí na dva díly, z nichž první činí až 35 miliónů EUR a druhý tvoří zbytek; vypočítá se 26 % z prvního dílu a 23 % z druhého dílu a výsledné částky se sečtou.
Takto získaný součet se vynásobí poměrem existujícím za poslední tři účetní období mezi částkou pojistných plnění, kterou ponese pojišťovna, po odečtení úhrad za zajištění, a celkovou výší pojistných plnění; tento poměr nesmí být v žádném případě nižší než 50 %.
Se souhlasem příslušných orgánů lze použít statistické metody pro přidělení pojistného plnění, rezerv a příjmů z regresů v odvětvích 11, 12 a 13.
V případě rizik zařazených do odvětví 18 v bodě A přílohy se výše vyplaceného pojistného plnění použitá pro výpočet základu pojistného plnění rovná nákladům, které pojišťovna ponese s ohledem na poskytnutou asistenci.
Tyto náklady se vypočítávají podle vnitrostátních právních předpisů domovského členského státu.
5. Je-li požadovaná míra solventnosti vypočítaná podle odstavců 2, 3 a 4 nižší než požadovaná míra solventnosti v předchozím roce, rovná se požadovaná míra solventnosti alespoň požadované míře solventnosti v minulém roce vynásobené poměrem částky technických rezerv na nevyřízené pojistné události na konci posledního účetního období a částky technických rezerv na nevyřízené pojistné události na počátku posledního účetního období.
V těchto výpočtech se technické rezervy vypočítají bez zohlednění zajištění, poměr však nesmí být v žádném případě vyšší než 1.
6. Procentní sazby uplatňované na části uvedené v odst. 3 šestém pododstavci a odst. 4 šestém pododstavci se snižují na třetinu v případě zdravotního pojištění provozovaného na technických zásadách podobných technickým zásadám životního pojištění, pokud
a) přijaté pojistné je počítáno na základě tabulek nemocnosti podle matematických metod uplatňovaných v pojišťovnictví;
b) je vytvářena rezerva na stárnutí;
c) vybírá se dodatkové pojistné s cílem vytvořit bezpečnostní rozpětí v přiměřené výši;
d) pojišťovna může vypovědět smlouvu nejpozději před koncem třetího roku pojištění,
e) smlouva stanoví možnost zvýšení pojistného nebo snížení plnění i pro platné smlouvy;"
4. Článek 17 se nahrazuje tímto: "Článek 17
1. Třetina požadované míry solventnosti, jak je stanovena v článku 16a, tvoří garanční fond. Tento fond se skládá z položek uvedených v čl. 16 odst. 2 a 3 a se souhlasem příslušného orgánu domovského členského státu i odst. 4 písm. c).
2. Garanční fond nesmí být nižší než 2 milióny EUR.
Jsou-li však kryta všechna nebo některá z rizik zařazených do odvětví 10 až 15 v bodě A přílohy, činí tato částka 3 milióny EUR.
Každý členský stát může stanovit snížení minimální výše garančního fondu o jednu čtvrtinu v případě vzájemných pojišťoven a společností na bázi vzájemnosti."
5. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 17a
1. Částky v eurech uvedené v čl. 16a odst. 3 a 4 a čl. 17 odst. 2 se počínaje dnem 20. září 2003 jednou ročně přezkoumávají, aby se zohlednily změny v evropském indexu spotřebitelských cen zahrnujícím všechny členské státy, který zveřejňuje Eurostat.
Částky se upravují automaticky zvýšením základní částky v eurech o procentní změnu tohoto indexu za období mezi vstupem této směrnice v platnost a dnem přezkumu a zaokrouhlují se na násobky 100000 EUR.
Úprava se neprovádí, je-li procentní změna od poslední úpravy menší než 5 %.
2. Komise jednou ročně informuje Evropský parlament a Radu o přezkumu a úpravě částek uvedených v odstavci 1."
6. V čl. 20 odst. 2 se slova "podle čl. 16 odst. 3" nahrazují slovy "podle článku 16a".
7. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 20a
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoc vyžadovat ozdravný plán u těch pojišťoven, u kterých jsou podle názoru příslušných orgánů ohrožena práva pojistníků.
Ozdravný plán musí obsahovat minimálně údaje nebo doklady za poslední tři účetní období s ohledem na
a) odhady správních nákladů, zejména běžné obecné výdaje a provize;
b) plán s podrobnými rozvrhy příjmů a výdajů s ohledem na přímé pojištění, převzaté zajistění a zajistné cese;
c) prognózu rozvahy;
d) odhad finančních prostředků určených ke krytí smluvních závazků a požadované míry solventnosti;
e) celkovou politiku zajištění.
2. Jsou-li ohrožena práva pojistníků kvůli zhoršující se finanční situaci podniku, zajistí členské státy, aby příslušné orgány měly pravomoc vyžadovat od pojišťoven vyšší požadovanou míru solventnosti, aby bylo zajištěno, že pojišťovna bude schopna plnit v blízké budoucnosti požadavky na platební schopnost.
Úroveň této vyšší požadované míry solventnosti je založena na ozdravném plánu uvedeném v odstavci 1.
3. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly oprávnění snížit hodnotu všech přijatelných složek disponibilní míry solventnosti, zejména tam, kde došlo k podstatné změně tržní hodnoty těchto složek od konce posledního účetního období.
4. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoc omezit snižování míry solventnosti na základě zajištění, jak je určena podle článku 16a, pokud
a) se od posledního účetního období podstatně změnila povaha nebo kvalita zajistných smluv;
b) neexistuje nebo existuje pouze nepodstatný přenos rizika v rámci zajistných smluv.
5. Požádaly-li příslušné orgány o ozdravný plán pojišťovny v souladu s odstavcem 1, nevydávají povolení v souladu s čl. 10 odst. 3 druhým pododstavcem této směrnice, čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 88/357/EHS (druhá směrnice o neživotním pojištění) [9] a čl. 12 odst. 2 směrnice Rady 92/49/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) [10], mají-li za to, že jsou ohrožena práva pojistníků ve smyslu odstavce 1."
Článek 2
Přechodné období
1. Členské státy mohou poskytnout pojišťovnám, které v době vstupu této směrnice v platnost poskytují pojištění na jejich území v jednom nebo více pojistných odvětvích uvedených v příloze směrnice 73/239/EHS, ke splnění požadavků stanovených v článku 1 této směrnice pětiletou lhůtu počínaje dnem vstupu této směrnice v platnost.
2. Členské státy mohou poskytnout pojišťovnám uvedeným v odstavci 1, které po uplynutí pětileté lhůty plně nedosáhnou požadované míry solventnosti, dodatečnou lhůtu nepřesahující dva roky za předpokladu, že předloží v souladu s článkem 20 směrnice 73/239/EHS příslušným orgánům ke schválení opatření, která navrhují k tomuto účelu přijmout.
Článek 3
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 20. září 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob provedení odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy zajistí, aby se opatření uvedená v odstavci 1 poprvé použila na dozor nad závěrkami za účetní období počínající dnem 1. ledna 2004 nebo v průběhu tohoto kalendářního roku.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Nejpozději do 1. ledna 2007 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice a případně o potřebě další harmonizace.
Zpráva bude uvádět, jak členské státy využily možnosti této směrnice, a zejména zda měly pravomoci postupovat podle volného uvážení udělené národním dohlížecím orgánům za následek velké rozdíly v dozoru na trhu Společenství.
Článek 4
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES
ze dne 11. března 2002,
kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 [4], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 23. ledna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 136 Smlouvy je jedním z cílů Společenství a členských států podpora sociálního dialogu mezi sociálními partnery.
(2) Bod 17 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků stanoví mimo jiné, že informovanost zaměstnanců, projednávání se zaměstnanci a jejich účast musí být vhodnými způsoby rozvíjeny s ohledem na zvyklosti platné v jednotlivých členských státech.
(3) Komise konzultovala se sociálními partnery na úrovni Společenství zaměření akce Společenství v oblasti informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících ve Společenství.
(4) Komise po takové konzultaci usoudila, že akce Společenství je účelná, znovu konzultovala se sociálními partnery obsah zamýšleného návrhu a sociální partneři předali Komisi své stanovisko.
(5) Po této druhé fázi projednávání sociální partneři Komisi nesdělili, zda zamýšlejí zahájit postup, který by mohl vést k uzavření dohody.
(6) Existence právního rámce na vnitrostátní úrovni a právního rámce na úrovni Společenství pro zajištění účasti zaměstnanců na záležitostech týkajících se podniku, který je zaměstnává, a na rozhodnutích, které je postihují, nezabránila vždy přijetí a oznámení závažných rozhodnutí majících vliv na zaměstnance bez předchozího provedení vhodných postupů pro informování a projednávání.
(7) Je třeba posílit sociální dialog a podporovat vzájemnou důvěru uvnitř podniků, aby se zlepšilo předvídání rizik, aby při současném zachování zajištění zaměstnanců byla organizace práce pružnější a usnadnil se přístup zaměstnanců ke školení uvnitř podniku, aby si zaměstnanci byli vědomi potřeb přizpůsobení, zvýšila se způsobilost zaměstnanců provádět opatření a činnosti ke zvýšení jejich schopnosti profesního zařazení, aby se podporovalo zapojení zaměstnanců do záležitostí týkajících se provozu a budoucnosti podniku a zvyšovala jeho konkurenceschopnost.
(8) Je třeba zejména podporovat a prohlubovat informování a projednávání o situaci a pravděpodobném vývoji zaměstnanosti uvnitř podniku a v případě, že z hodnocení zaměstnavatele vyplývá, že zaměstnanost uvnitř podniku je ohrožena, o možných zamýšlených předběžných opatření, zejména pokud jde o školení a zvyšování kvalifikace zaměstnanců s cílem vyhnout se negativnímu vývoji nebo jeho důsledkům a zvýšení schopnosti profesního zařazení a přizpůsobivosti zaměstnanců, kteří by mohli být postiženi.
(9) Včasné informování a projednání je předpokladem úspěchu restrukturalizace a přizpůsobení podniků novým podmínkám vytvořeným globalizací hospodářství, zejména prostřednictvím rozvoje nových forem organizace práce.
(10) Společenství vypracovalo a zavedlo strategii zaměstnanosti založenou na pojmech "předvídání", "prevence" a "schopnost profesního zařazení", které mají být začleněny jako klíčové prvky do všech veřejných politik způsobilých ke zlepšení zaměstnanosti, včetně politik jednotlivých podniků k posílení sociálního dialogu podporujícího změnu slučitelnou se zachováním prioritního cíle zaměstnanosti.
(11) Další rozvoj vnitřního trhu musí být náležitě vyvážený, při zachování základních hodnot, na kterých jsou naše společnosti založeny, a zajištění, aby z hospodářského rozvoje měli prospěch všichni občané.
(12) Vstup do třetí etapy hospodářské a měnové unie zvětšil a urychlil konkurenční tlaky na evropské úrovni, a proto jsou na vnitrostátní úrovni potřebná další podpůrná opatření.
(13) Stávající právní rámce v oblasti informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci na úrovni Společenství a na vnitrostátní úrovni jsou často příliš zaměřeny na řešení důsledků procesů změn, opomíjejí hospodářská hlediska přijatých rozhodnutí a nepřispívají ani ke skutečnému předvídání vývoje zaměstnanosti uvnitř podniku, ani k prevenci rizik.
(14) Celkový politický, hospodářský, sociální a právní vývoj vyžaduje přizpůsobení stávajícího právního rámce tak, aby poskytoval právní a praktické nástroje umožňující výkon práva na informování a projednávání.
(15) Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní systémy, v rámci kterých praktický výkon uvedeného práva vyžaduje kolektivní projev vůle osob oprávněných k výkonu tohoto práva.
(16) Touto směrnicí nejsou dotčeny systémy, které stanoví přímou účast zaměstnanců, pokud jim nic nebrání vykonávat právo na informování a projednávání prostřednictvím jejich zástupců.
(17) Jelikož cílů navrhované činnosti nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, neboť cílem je vytvoření rámce pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci přizpůsobeného novému evropskému kontextu popsanému výše, a proto, z důvodů rozsahu či účinků navrhované činnosti, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
Podle zásady proporcionality stanovené v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů této smlouvy.
(18) Účelem tohoto obecného rámce je stanovení minimálních požadavků použitelných v celém Společenství a přitom nebránit členským státům v zavedení předpisů příznivějších pro zaměstnance.
(19) Účelem tohoto obecného rámce je rovněž vyhnout se jakýmkoli administrativním, finančním nebo právním překážkám, které by mohly bránit zakládání a rozvoji malých a středních podniků.
Za tímto účelem je třeba oblast působnosti této směrnice omezit, podle volby učiněné členskými státy, na podniky s nejméně 50 zaměstnanci nebo závody zaměstnávající nejméně 20 zaměstnanců.
(20) Toto vezme v úvahu a nejsou tím dotčeny ostatní vnitrostátní opatření a zvyklosti zaměřené na podporu sociálního dialogu v podnicích, na které se nevztahuje tato směrnice, a ve veřejné správě.
(21) V členských státech, kde není zaveden zákonný systém informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci nebo se zástupci zaměstnanců, by však přechodně měla být možnost dalšího omezení oblasti působnosti směrnice z hlediska k počtu zaměstnanců.
(22) Rámec Společenství v oblasti informování a projednávání by měl minimálně zatěžovat podniky nebo závody a přitom zaručit účinný výkon přiznaných práv.
(23) Cíle této směrnice má být dosaženo zavedením obecného rámce zahrnujícího zásady, definice a postupy pro informování a projednávání, který bude pro členské státy závazný a který přizpůsobí vlastní vnitrostátní situaci při případném zajištění, že sociální partneři mají rozhodující úlohu tím, že jim umožní svobodně definovat formou dohody postupy pro informování zaměstnanců a projednávání s nimi, které považují za nejlépe odpovídající jejich potřebám a přáním.
(24) Je vhodné, aby nebyly dotčeny některé zvláštní předpisy v oblasti informování zaměstnanců a projednávání s nimi, které jsou součástí některých vnitrostátních právních řádů a které jsou určeny pro podniky nebo závody, které slouží k politickým, profesním, organizačním, náboženským, charitativním, vzdělávacím, vědeckým nebo uměleckým účelům, jakož i k účelům zpravodajským a k vyjádření názoru.
(25) Podniky a závody by měly být chráněny před prozrazením některých zvláště citlivých informací.
(26) Je třeba umožnit zaměstnavateli neinformovat a neprojednávat, pokud by to mohlo vážně poškodit podnik nebo závod nebo pokud musí neprodleně vyhovět příkazu kontrolního orgánu nebo orgánu dozoru.
(27) Informování a projednávání zahrnuje jak práva, tak povinnosti sociálních partnerů na úrovni podniků nebo závodů.
(28) V případech porušení povinností vyplývajících z této směrnice by se měla použít správní nebo soudní řízení, včetně sankcí, které jsou účinné, odrazující a úměrné závažnosti přestupku.
(29) Touto směrnicí by neměla být dotčena zvláštní ustanovení směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění [5] a směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů [6].
(30) Touto směrnicí by neměla být dotčena ostatní práva na informování a projednávání, včetně práv vyplývajících ze směrnice Rady 94/45/EHS ze dne 22. září 1994 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na území Společenství a skupinách podniků působících na území Společenství [7].
(31) Prováděním této směrnice by nemělo být odůvodňováno snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců v oblastech, na které se vztahuje,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel a zásady
1. Cílem této směrnice je zavedení obecného rámce, kterým se stanoví minimální požadavky pro právo na informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v podnicích nebo závodech ve Společenství.
2. Postupy pro informování a projednávání jsou definovány a prováděny v souladu s vnitrostátními právními předpisy a se zvyklostmi v oblasti vztahů mezi sociálními partnery v jednotlivých členských státech tak, aby byla zajištěna jejich účinnost.
3. Při definování nebo provádění postupů pro informování a projednávání pracují zaměstnavatel a zástupci zaměstnanců v duchu spolupráce při dodržování vzájemných práv a povinností, s přihlédnutím k zájmům jak podniku nebo závodu, tak i zaměstnanců.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "podnikem" veřejný nebo soukromý podnik provozující hospodářskou činnost bez ohledu na to, zda sleduje zisk nebo ne, který je umístěn na území členských států;
b) "závodem" podnikatelská jednotka definovaná v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi, umístěná na území členského státu, ve které je za použití lidských a materiálových zdrojů vykonávána stálá hospodářská činnost;
c) "zaměstnavatelem" fyzická nebo právnická osoba, která je stranou pracovní smlouvy nebo pracovního poměru se zaměstnanci v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi;
d) "zaměstnancem" jakákoli osoba, která je v dotyčném členském státě chráněna jako zaměstnanec podle vnitrostátního pracovního práva a v souladu s vnitrostátními zvyklostmi;
e) "zástupci zaměstnanců" zástupci zaměstnanců stanovení vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;
f) "informováním" předávání údajů zaměstnavatelem zástupcům zaměstnanců, aby se seznámili s určitou záležitostí a posoudili ji;
g) "projednáváním" výměna názorů a zavedení dialogu mezi zástupci zaměstnanců a zaměstnavatelem.
Článek 3
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje podle rozhodnutí učiněného členskými státy na
a) podniky zaměstnávající nejméně 50 zaměstnanců v některém z členských států, nebo
b) závody zaměstnávající nejméně 20 zaměstnanců v některém z členských států.
Členské státy určí metodu pro stanovení prahových hodnot pro počet zaměstnaných zaměstnanců.
2. V souladu se zásadami a cíli této směrnice mohou členské státy přijmout zvláštní ustanovení vztahující se na podniky nebo závody, které slouží bezprostředně a převážně k politickým, profesním, organizačním, náboženským, charitativním, vzdělávacím, vědeckým nebo uměleckým účelům, jakož i zpravodajským účelům a k vyjádření názorů za podmínky, že ke dni vstupu této směrnice v platnost již tato ustanovení existovala ve vnitrostátních právních předpisech.
3. Členské státy mohou přijmout zvláštní předpisy odchylující se od této směrnice pro posádky plavidel plavící se na volném moři.
Článek 4
Postupy pro informování a projednávání
1. V souladu se zásadami stanovenými v článku 1 a aniž jsou dotčeny jakékoli platné předpisy nebo zvyklosti příznivější pro zaměstnance, stanoví členské státy postupy pro výkon práva na informování a projednávání na příslušné úrovni v souladu s tímto článkem.
2. Informování a projednávání zahrnuje
a) informování o nejnovějším a pravděpodobném vývoji činností podniku nebo závodu a o jeho hospodářské situaci;
b) informování a projednávání o situaci, struktuře a pravděpodobném vývoji zaměstnanosti uvnitř podniku nebo závodu a o zamýšlených předběžných opatřeních, zejména pokud je ohrožena zaměstnanost;
c) informování a projednávání o rozhodnutích, která pravděpodobně povedou k podstatným změnám v organizaci práce nebo ve smluvních vztazích, včetně rozhodnutí, na která se vztahují ustanovení Společenství uvedená v čl. 9 odst. 1.
3. Informace musí být poskytovány v době, způsobem, formou a s obsahem, které jsou vhodné, aby umožnily zástupcům zaměstnanců je přiměřeně posoudit a podle potřeby připravit projednávání.
4. Projednávání se koná
a) v době, způsobem a s obsahem, které jsou vhodné;
b) na příslušné úrovni řízení a zastoupení v závislosti na projednávané věci;
c) na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem podle čl. 2 písm. f) a stanoviska, které jsou zástupci zaměstnanců oprávněni vyjádřit;
d) tak, aby měli zástupci zaměstnanců možnost setkat se se zaměstnavatelem a obdržet odůvodněnou odpověď na stanovisko, které mohou vyjádřit;
e) s cílem dosáhnout dohody o rozhodnutích, která jsou v pravomoci zaměstnavatele, uvedených v odst. 2 písm. c).
Článek 5
Informování a projednávání na základě dohody
Členské státy mohou pověřit sociální partnery na příslušné úrovni, včetně sociálních partnerů na úrovni podniku nebo závodu, aby definovali svobodně a kdykoli formou sjednané dohody postupy pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci.
Tyto dohody a dohody již existující ke dni stanovenému v článku 11, včetně jakýchkoli dalších prodloužení těchto dohod, mohou při dodržení zásad stanovených v článku 1 a za podmínek a omezení stanovených členskými státy obsahovat ustanovení odlišná od článku 4.
Článek 6
Důvěrné informace
1. Členské státy stanoví, že za podmínek a omezení stanovených vnitrostátními právními předpisy nejsou zástupci zaměstnanců a odborníci, kteří jim jsou případně nápomocni, oprávněni poskytovat zaměstnancům nebo třetím osobám informace, které jim v oprávněném zájmu podniku nebo závodu byly výslovně sděleny jako důvěrné.
Tato povinnost platí nezávisle na místě, kde se nacházejí, a rovněž po skončení jejich funkčního období.
Členské státy však mohou oprávnit zástupce zaměstnanců a jakoukoli osobu, která jim je nápomocna, k předávání důvěrných informací zaměstnancům a třetím osobám zavázaným k zachování důvěrnosti.
2. Každý členský stát stanoví, že zaměstnavatel není ve zvláštních případech a za podmínek a omezení určených vnitrostátním právním řádem povinen podávat informace nebo projednávat věci, pokud jsou takové povahy, která by mohla podle objektivních kritérií vážně narušit nebo poškodit fungování dotyčného podniku nebo závodu.
3. Aniž jsou dotčena stávající vnitrostátní řízení, stanoví členské státy správní nebo soudní řízení o opravném prostředku pro případ, kdy zaměstnavatel vyžaduje důvěrnost informací nebo odmítá informace poskytnout v souladu s odstavci 1 a 2.
Dále mohou členské státy stanovit řízení určená pro zachování důvěrnosti dotyčných informací.
Článek 7
Ochrana zástupců zaměstnanců
Členské státy zajistí, aby zástupci zaměstnanců při výkonu svých funkcí požívali dostatečné ochrany a jistot, které jim umožňují náležitě vykonávat povinnosti, které jim byly svěřeny.
Článek 8
Ochrana práv
1. Členské státy přijmou vhodná opatření pro případ nedodržování této směrnice zaměstnavatelem nebo zástupci zaměstnanců.
Zejména dbají, aby byla k dispozici správní nebo soudní řízení, která umožní domoci se splnění povinností vyplývajících z této směrnice.
2. Členské státy stanoví vhodné sankce pro případy porušení ustanovení této směrnice zaměstnavatelem nebo zástupci zaměstnanců. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 9
Vztah mezi touto směrnicí a jinými předpisy Společenství a vnitrostátními předpisy
1. Touto směrnicí nejsou dotčeny zvláštní postupy pro informování a projednávání uvedené v článku 2 směrnice 98/59/ES a článku 7 směrnice 2001/23/ES.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny předpisy přijaté v souladu se směrnicemi 94/45/ES a 97/74/ES.
3. Touto směrnicí nejsou dotčena ostatní práva na informování, projednávání a na účast podle vnitrostátních právních předpisů.
4. Prováděním této směrnice nelze odůvodňovat jakékoli zhoršení oproti stavu, který již v členském státě existuje, ani oproti obecné úrovni ochrany zaměstnanců v oblastech, na které se tato směrnice vztahuje.
Článek 10
Přechodná ustanovení
Bez ohledu na článek 3 může členský stát, ve kterém není ke dni vstupu této směrnice v platnosti žádný obecný, stálý a zákonný systém informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci, ani obecný, trvalý a zákonný systém zastupování zaměstnanců na pracovišti umožňující zaměstnancům, aby byli zastoupeni pro uvedený účel, omezit používání vnitrostátních právních předpisů uplatněním této směrnice na:
a) podniky zaměstnávající nejméně 150 zaměstnanců nebo závody zaměstnávající nejméně 100 zaměstnanců až do 23. března 2007 a
b) podniky zaměstnávající nejméně 100 zaměstnanců nebo závody zaměstnávající nejméně 50 zaměstnanců během roku následujícího po dni uvedeném v písmenu a).
Článek 11
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. března 2005 nebo zajistí, aby nejpozději k uvedenému dni sociální partneři přijali formou dohody nezbytná opatření, a členské státy přitom musí přijmout všechna nezbytná opatření, aby mohly kdykoli zaručit, že výsledků předepsaných touto směrnicí bude dosaženo.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 12
Přezkum Komisí
Nejpozději do 23. března 2007 Komise přezkoumá po konzultaci členských států a sociálních partnerů na úrovni Společenství uplatňování této směrnice s cílem navrhnout v případě potřeby nezbytné změny.
Článek 13
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem svého vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES
ze dne 11. března 2002
o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 a čl. 137 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 16. ledna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě [4] stanoví společná pravidla o době řízení a době odpočinku pro řidiče.
Netýká se jiných aspektů pracovní doby v silniční dopravě.
(2) Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby [5] umožňuje přijmout specifičtější požadavky na úpravu pracovní doby.
S ohledem na odvětvovou povahu mají ustanovení této směrnice přednost před směrnicí 93/104/ES na základě článku 14 uvedené směrnice.
(3) Přes intenzivní jednání mezi sociálními partnery nebylo možné dospět k dohodě o otázce mobilních pracovníků v silniční dopravě.
(4) Je proto nezbytné stanovit řadu specifičtějších ustanovení o pracovní době v silniční dopravě, jejichž cílem je zajistit bezpečnost dopravy a zdraví a bezpečnost dotyčných osob.
(5) Jelikož cílů navrhované akce nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu rozsahu či účinků akce, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijímat opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(6) Oblast působnosti této směrnice zahrnuje pouze mobilní pracovníky zaměstnané dopravními podniky usazenými v členském státě podílející se na mobilních činnostech v silniční dopravě, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 3820/85 nebo Evropská dohoda o práci osádek vozidel v mezinárodní silniční dopravě (AETR).
(7) Je třeba upřesnit, že mobilní pracovníci vyloučení z oblasti působnosti této směrnice jiní než samostatně výdělečně činní řidiči požívají základní ochrany stanovené směrnicí 93/104/ES.
Tato základní ochrana zahrnuje stávající pravidla pro přiměřený odpočinek, maximální průměrnou týdenní pracovní dobu, dovolenou za kalendářní rok a některá základní ustanovení pro noční pracovníky, včetně kontroly zdravotního stavu.
(8) Protože samostatně výdělečně činní řidiči jsou zahrnuti do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 3820/85, ale vyloučeni z oblasti působnosti směrnice 93/104/ES, měli by být dočasně vyloučeni z oblasti působnosti této směrnice v souladu s čl. 2 odst. 1.
(9) Definice použité v této směrnici nepředjímají jiná nařízení Společenství o pracovní době.
(10) Ke zlepšení bezpečnosti silničního provozu, zamezení narušování hospodářské soutěže a zajištění bezpečnosti a zdraví mobilních pracovníků, na které se vztahuje tato směrnice, je třeba, aby mobilní pracovníci přesně věděli, které doby strávené činnostmi v silniční dopravě jsou součástí pracovní doby a které nejsou součástí pracovní doby, a lze je tudíž považovat za přestávku, dobu odpočinku nebo dobu pracovní pohotovosti.
Těmto pracovníkům je třeba poskytovat minimální denní a týdenní doby odpočinku a přiměřené přestávky.
Je také nezbytné stanovit maximální limit pro týdenní pracovní dobu.
(11) Výzkum prokázal, že lidské tělo je v noci mnohem citlivější na poruchy prostředí a rovněž na některé únavné formy organizace práce a že dlouhé doby noční práce mohou škodit zdraví pracovníků a obecně ohrožovat jejich bezpečnost a také bezpečnost silničního provozu.
(12) Je proto nezbytné omezit dobu trvání noční práce a zajistit, aby řidiči z povolání, kteří pracují v noci, obdrželi přiměřenou odměnu za svou činnost a nebyli znevýhodněni, pokud jde o možnosti odborné přípravy.
(13) Zaměstnavatelé by měli zaznamenávat případy, kdy mobilní pracovníci překročí maximální průměrnou týdenní pracovní dobu.
(14) Ustanovení nařízení (EHS) č. 3820/85 o době řízení v mezinárodní a vnitrostátní dopravě jiné než linkové dopravě by měla být použitelná i nadále.
(15) Komise by měla sledovat provádění této směrnice a vývoj v této oblasti v členských státech a předložit Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o uplatňování předpisů a o důsledcích ustanovení o noční práci.
(16) Je nezbytné stanovit, že některá ustanovení by mohla podléhat odchylkám přijatým členskými státy nebo sociálními partnery.
V případě odchylky je obecným pravidlem poskytnout příslušným pracovníkům náhradní dobu odpočinku,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je stanovit minimální požadavky týkající se úpravy pracovní doby s cílem zlepšit ochranu zdraví a bezpečnosti osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě, zvýšit bezpečnost silničního provozu a dále sblížit podmínky hospodářské soutěže.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na mobilní pracovníky zaměstnané podniky usazenými v členském státě, kteří se podílejí na činnostech v silniční dopravě, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 3820/85 nebo dohoda AETR.
Aniž je dotčen následující pododstavec, vztahuje se tato směrnice na samostatně výdělečně činné řidiče od 23. března 2009.
Nejpozději dva roky před uvedeným dnem předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu.
V ní rozebere důsledky vyloučení samostatně výdělečně činných řidičů z oblasti působnosti směrnice, zejména z hlediska bezpečnosti silničního provozu, podmínek hospodářské soutěže, struktury povolání a sociálních hledisek.
Vezme přitom v úvahu podmínky v jednotlivých státech týkající se struktury odvětví dopravy a pracovní podmínky povolání v silniční dopravě.
Na základě této zprávy Komise předloží návrh, jehož cílem může být
- buď stanovení podmínek pro zahrnutí samostatně výdělečně činných řidičů do oblasti působnosti této směrnice s ohledem na některé samostatně výdělečně činné řidiče, kteří se nepodílejí na činnostech v silniční dopravě v jiných členských státech a kteří z objektivních důvodů podléhají místním omezením, jako jsou například okrajové umístění, velké vnitrostátní vzdálenosti a zvláštní podmínky hospodářské soutěže,
- nebo nezahrnutí samostatně výdělečně činných řidičů do oblasti působnosti této směrnice.
2. Na mobilní pracovníky vyloučené z oblasti působnosti této směrnice se vztahuje směrnice 93/104/ES.
3. Pokud tato směrnice obsahuje specifičtější ustanovení o mobilních pracovnících vykonávajících činnosti v silniční dopravě, má podle článku 14 směrnice 93/104/ES přednost před odpovídajícími ustanoveními uvedené směrnice.
4. Tato směrnice doplňuje ustanovení nařízení (EHS) č. 3820/85 a případně dohody AETR, která mají přednost před ustanoveními této směrnice.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "pracovní dobou":
1. v případě mobilních pracovníků: veškerá doba od začátku do konce pracovní činnosti, během níž se mobilní pracovník nachází na svém pracovišti, je k dispozici svému zaměstnavateli a vykonává své funkce nebo činnosti, to znamená:
- doba věnovaná všem činnostem v silniční dopravě.
Jde zejména o tyto činnosti:
i) řízení,
ii) nakládka a vykládka,
iii) pomoc cestujícím při nastupování a vystupování z vozidla,
iv) čištění a technická údržba,
v) všechny ostatní práce prováděné s cílem zajistit bezpečnost vozidla, jeho nákladu a cestujících nebo plnit zákonné a správní povinnosti přímo související s probíhající dopravní operací včetně sledování nakládky a vykládky, vyřizování správních náležitostí nezbytných ve styku s orgány policie, celními a přistěhovaleckými orgány atd.,
- doba, během níž nemůže mobilní pracovník volně nakládat se svým časem a vyžaduje se od něj, aby byl přítomen na svém pracovišti kdykoliv připraven započít obvyklou práci v rámci konkrétních úkolů, které souvisejí s jeho pracovní činností, zejména v době čekání na nakládku nebo vykládku, jejíž doba trvání není předem známa, to znamená buď před odjezdem, nebo bezprostředně před skutečným začátkem této doby, nebo na základě obecných podmínek sjednaných mezi sociálními partnery a/nebo podmínek stanovených právními předpisy členských států;
2. v případě samostatně výdělečně činných řidičů se stejná definice použije na celou dobu od zahájení do ukončení pracovní činnosti, během níž je samostatně výdělečně činný řidič přítomen na svém pracovišti k dispozici svému zákazníkovi a vykonává funkce nebo činnosti jiné než obecné administrativní práce nesouvisející přímo s probíhající konkrétní dopravní činností.
Do pracovní doby se nezahrnují doby přestávek uvedené v článku 5, doby odpočinku uvedené v článku 6 a, aniž jsou dotčeny právní předpisy členských států nebo dohody mezi sociálními partnery, které stanoví, že tyto doby by měly být nahrazeny nebo omezeny, doby pracovní pohotovosti uvedené v písmenu b) tohoto článku;
b) "dobami pracovní pohotovosti":
- jiné doby, než doby přestávek v práci a doby odpočinku, během nichž se od mobilního pracovníka nevyžaduje, aby pobýval na svém pracovišti, ale během nichž musí být k dispozici, aby byl na pokyn připraven zahájit jízdu či pokračovat v řízení nebo provádět jinou práci.
Tyto doby pracovní pohotovosti zejména zahrnují doby, během nichž mobilní pracovník doprovází vozidlo přepravované trajektem nebo vlakem, čekací doby na hranicích a čekací doby z důvodu zákazu jízdy.
Tyto doby a jejich předpokládané trvání musí být známy mobilnímu pracovníkovi předem, to znamená buď před odjezdem, nebo bezprostředně před skutečným začátkem takové doby, nebo na základě obecných podmínek sjednaných mezi sociálními partnery nebo podmínek stanovených právními předpisy členských států,
- u mobilních pracovníků, kteří jsou členy osádky vozidla, doby strávené za jízdy na sedadle vedle řidiče nebo na lehátku;
c) "pracovištěm":
- hlavní provozovna podniku, pro který osoba vykonávající mobilní činnosti v silniční dopravě plní úkoly, jakož i různé vedlejší provozovny bez ohledu na to, zda jsou vázány na sídlo podniku nebo hlavní provozovnu,
- vozidlo, které osoba vykonávající mobilní činnosti v silniční dopravě používá při plnění úkolů, a
- každé jiné místo, v němž jsou prováděny činnosti související s dopravou;
d) "mobilním pracovníkem" každý pracovník, který je členem osádky, včetně stážistů a učňů, a který je ve službách podniku provozujícího přepravu osob nebo zboží po silnici na cizí nebo vlastní účet;
e) "samostatně výdělečně činným řidičem" každá osoba, jejímž hlavním povoláním je přepravovat cestující nebo zboží po silnici za úplatu ve smyslu právních předpisů Společenství na základě licence Společenství nebo jiného kvalifikačního oprávnění pro provádění uvedené přepravy, která je oprávněna pracovat na vlastní účet a není vázána na žádného zaměstnavatele prostřednictvím pracovní smlouvy nebo jakéhokoliv jiného pracovního vztahu, která má nezbytnou volnost při organizaci uvedené pracovní činnosti, jejíž příjem závisí přímo na zisku a která může mít obchodní vztahy s více zákazníky sama nebo prostřednictvím spolupráce s dalšími samostatně výdělečně činnými řidiči.
Pro účely této směrnice mají řidiči nesplňující tato kritéria stejné povinnosti a stejná práva jako jsou ty, které stanoví tato směrnice pro mobilní pracovníky;
f) "osobou vykonávající mobilní činnosti v silniční dopravě" každý mobilní pracovník nebo samostatně výdělečně činný řidič, který tyto činnosti vykonává;
g) "týdnem" doba od 00.00 hodin v pondělí do 24.00 hodin v neděli;
h) "noční dobou" doba nejméně čtyř hodin, vymezená vnitrostátními právními předpisy, mezi 00.00 hodinou a 07.00 hodinou;
i) "noční prací" každá práce prováděná v průběhu noční doby.
Článek 4
Maximální týdenní pracovní doba
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby
a) průměrná týdenní pracovní doba nepřekračovala 48 hodin. Maximální týdenní pracovní dobu je možné prodloužit na 60 hodin, pokud za čtyři měsíce průměr nepřevýší 48 hodin. Ustanovení čl. 6 odst. 1 čtvrtého a pátého pododstavce nařízení (EHS) č. 3820/85 nebo čl. 6 odst. 1 čtvrtého pododstavce dohody AETR mají přednost před touto směrnicí, pokud dotyční řidiči nepřekročí za čtyři měsíce průměrnou pracovní dobu 48 hodin týdně;
b) pracovní doba odpracovaná pro různé zaměstnavatele je součtem pracovních hodin.
Zaměstnavatel písemně požádá mobilního pracovníka o soupis hodin odpracovaných pro jiného zaměstnavatele.
Mobilní pracovník poskytne tyto informace písemně.
Článek 5
Přestávky
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby osoby vykonávající mobilní činnosti nepracovaly bez přestávky déle než šest za sebou následujících hodin, aniž je dotčena míra ochrany poskytovaná nařízením (EHS) č. 3820/85 nebo popřípadě dohodou AETR a aniž je dotčen čl. 2 odst. 1. Pracovní doba se přeruší přestávkou trvající alespoň 30 minut, pokud celková pracovní doba trvá šest až devět hodin, a alespoň 45 minut, pokud celková pracovní doba je delší než devět hodin.
2. Přestávky je možné rozdělit na nejméně 15 minut.
Článek 6
Doby odpočinku
Pro účely této směrnice se na stážisty a učně vztahují stejná ustanovení o době odpočinku jako na jiné mobilní pracovníky na základě nařízení (EHS) č. 3820/85, nebo popřípadě dohody AETR.
Článek 7
Noční práce
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby
- je-li práce vykonávána v noci, nepřekročila denní pracovní doba deset hodin za každých 24 hodin,
- noční práce byla odměňována v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kolektivními smlouvami, dohodami mezi sociálními partnery nebo v souladu s vnitrostátními zvyklostmi, a to pod podmínkou, že odměna není takové povahy, aby ohrozila bezpečnost silniční dopravy.
2. Nejpozději do 23. března 2007 zhodnotí Komise v rámci zprávy, kterou vypracovává v souladu s čl. 13 odst. 2, důsledky odstavce 1 tohoto článku. Komise ke zprávě případně přiloží vhodné návrhy.
3. Komise předloží návrh směrnice obsahující ustanovení o odborné přípravě řidičů z povolání, včetně řidičů z povolání vykonávajících noční práci, a stanoví obecné zásady této přípravy.
Článek 8
Odchylky
1. Z objektivních nebo technických důvodů nebo důvodů týkajících se organizace práce je možné přijmout odchylky od článků 4 a 7 prostřednictvím kolektivních smluv, dohod mezi sociálními partnery, nebo není-li toto možné, prostřednictvím právních a správních předpisů za předpokladu, že byli konzultováni zástupci dotyčných sociálních partnerů a bylo vyvinuto úsilí k podpoře všech příslušných forem sociálního dialogu.
2. Pro výpočet průměrné maximální týdenní pracovní doby čtyřiceti osmi hodin nesmí možnost odchýlit se od článku 4 vést k zavedení referenčního období, které je delší než šest měsíců.
Článek 9
Informace a záznamy
Členské státy zajistí, aby
a) mobilní pracovníci byli informováni o všech příslušných vnitrostátních předpisech, vnitropodnikových předpisech a dohodách mezi sociálními partnery, zejména o kolektivních smlouvách a podnikových dohodách uzavřených na základě této směrnice, aniž je dotčena směrnice Rady 91/553/EHS ze dne 14. října 1991 o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru [6];
2 odst. 1, byly vedeny záznamy o pracovní době osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě.
Záznamy se uchovávají po dobu alespoň dvou let po skončení období, kterého se týkají.
Za vedení záznamů o pracovní době mobilních pracovníků odpovídají zaměstnavatelé.
Zaměstnavatel musí poskytnout mobilním pracovníkům na jejich žádost opisy záznamů o jejich odpracovaných hodinách.
Článek 10
Příznivější ustanovení
Tato směrnice se nedotýká práva členských států uplatňovat nebo zavést právní a správní předpisy, které jsou příznivější pro ochranu zdraví a bezpečnosti osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě, nebo napomáhat nebo umožnit uplatňování kolektivních smluv nebo jiných dohod uzavřených mezi sociálními partnery, které jsou příznivější pro ochranu zdraví a bezpečnosti mobilních pracovníků.
Prováděním této směrnice nelze zdůvodňovat snížení obecné úrovně ochrany poskytované pracovníkům uvedeným v čl. 2 odst.
Článek 11
Sankce
Členské státy stanoví systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění, aby tyto sankce byly uplatňovány.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 12
Jednání se třetími zeměmi
Po vstupu této směrnice v platnost zahájí Společenství jednání s dotčenými třetími zeměmi, aby byla na mobilní pracovníky zaměstnávané podniky usazenými ve třetí zemi uplatňována stejná pravidla, jaká jsou stanovena v této směrnici.
Článek 13
Zprávy
1. Členské státy podají Komisi každé dva roky zprávu o provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů. Komise musí obdržet tuto zprávu nejpozději do 30. září po uplynutí období dvou let, na které se zpráva vztahuje. Toto dvouleté období je stejné jako období uvedené v čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85.
2. Komise vypracuje každé dva roky zprávu o provádění této směrnice členskými státy a o vývoji v dotyčné oblasti.
Komise předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Článek 14
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. března 2005 nebo zajistí, aby k uvedenému dni sociální partneři zavedli nezbytná opatření dohodou; členské státy musí přijmout veškerá nezbytná opatření, která jim umožní kdykoli zaručit výsledky stanovené touto směrnicí.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Členské státy zajistí, aby odesílatelé, dopravci, dodavatelé, subdodavatelé a podniky, které zaměstnávají mobilní pracovníky, dodržovali odpovídající ustanovení této směrnice.
Článek 15
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 16
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/16/ES
ze dne 20. února 2002
o použití některých epoxyderivátů v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/109/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Použití nebo přítomnost látek 2,2-bis[4-(2,3-epoxypropoxy)fenyl]propan ("BADGE"), bis(2,3-epoxypropyl)ethery bis(hydroxyfenyl)methanu ("BFDGE") a novolac-glycidyletherů ("NOGE") v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami vyvolaly otázky týkající se jejich bezpečnosti, zejména jsou-li použity jako přísady.
(2) Výsledky zkoušek ukázaly přítomnost významných množství těchto látek a některých jejich derivátů v některých potravinách.
(3) Vědecký výbor pro potraviny ve svém stanovisku vyjádřil názor, že platnost specifického migračního limitu pro BADGE a některé jeho deriváty může být prodloužena o další tři roky do předložení dalších toxikologických údajů k posouzení.
(4) Povolení použití nebo přítomnosti BADGE může být tedy dočasně prodlouženo.
(5) Vědecký výbor pro potraviny přezkoumal dostupné údaje o BFDGE, které jsou velmi podobné odpovídajícím údajům získaným pro BADGE.
(6) Povolení použití nebo přítomnosti BFDGE a některých jejich derivátů může být tedy za určitých podmínek rovněž prodlouženo do předložení a posouzení dalších toxikologických údajů.
(7) Vědecký výbor pro potraviny prohlásil, že vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici údaje o možné expozici a o toxikologickém profilu sloučenin NOGE s více než dvěma aromatickými jádry a jejich derivátů, není schopen posoudit bezpečnost použití nebo přítomnosti příslušných výrobků.
Výbor tedy zaujal stanovisko, že v současné době není vhodné používat NOGE jako přísadu do materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami kvůli jejich sklonu migrovat při tomto použití.
(8) Použití nebo přítomnost sloučenin NOGE s více než dvěma aromatickými jádry a jejich derivátů v materiálech a předmětech z plastu, povrchových povlacích a lepidlech určených pro styk s potravinami by měly být regulovány stanovením přísného limitu, který by měl v praxi dočasně vyloučit jejich použití jako přísad. Tento dočasný limit by měl platit do předložení dostatečných údajů pro úplnější vědecké posouzení rizika podle čl.
5 odst. 7 Dohody Světové obchodní organizace o použití sanitárních a fytosanitárních opatření a do vyvinutí přiměřených metod pro stanovení jejich množství v potravinách.
(9) Použití nebo přítomnost NOGE a BFDGE jako výchozích látek pro výrobu speciálních povlaků používaných k úpravě nebo pokrytí povrchu kontejnerů o velmi velkém objemu by měly být dočasně povoleny do předložení dalších technických údajů.
Z vysokého poměru objemu k povrchu u těchto kontejnerů, z jejich opakovaného použití v průběhu jejich dlouhé životnosti, jímž se migrace snižuje, a ze skutečnosti, že při většině použití dochází k jejich styku s potravinami za teploty okolí, vyplývá, že není u takových kontejnerů nezbytné stanovit migrační limit pro NOGE a BFDGE.
(10) Členské státy, které dosud nepovolily použití nebo přítomnost BADGE nebo BFDGE nebo NOGE v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami, by měly mít možnost svůj zákaz zachovat.
(11) Použití nebo přítomnost BADGE, BFDGE a NOGE v materiálech a předmětech z plastu, povrchových povlacích, jakými jsou laky, nátěry a barvy, a rovněž v lepidlech by měly být upraveny na úrovni Společenství, aby nedošlo k ohrožení lidského zdraví a nebyly kladeny překážky volnému pohybu zboží.
(12) Při analýze může v důsledku přítomnosti jiných chemických látek dojít k chybám.
Aby mohlo být provedeno správné ověření, zda jsou dodržena omezení stanovená v této směrnici, jsou nezbytné validované metody.
(13) Pro materiály a předměty, které jsou uváděny do styku s potravinami nebo které jsou ve styku s potravinami, by mělo být ve lhůtě pro provedení této směrnice stanoveno přechodné období.
(14) Toto přechodné období by také mělo zohlednit požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [2], ve znění směrnice Komise 2001/101/ES [3].
(15) Vzhledem k novým technickým požadavkům by měla být směrnice Komise 2001/61/ES ze dne 8. srpna 2001 o použití některých epoxyderivátů v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami [4] z důvodu přehlednosti zrušena.
(16) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na materiály a předměty, které jsou jako konečný výrobek určeny pro styk s potravinami nebo jsou s potravinami ve styku a jsou k tomuto účelu určeny a které jsou vyrobeny z jedné nebo více níže uvedených látek nebo je obsahují:
a) 2,2-bis[4-(2,3-epoxypropoxy)fenyl]propan (dále jen "BADGE") a některé jeho deriváty;
b) bis(2,3-epoxypropyl)ethery bis(hydroxyfenyl)methanu (dále jen "BFDGE") a některé jejich deriváty;
c) jiné novolac-glycidylethery (dále jen "NOGE") a některé jejich deriváty.
Pro účely této směrnice se "materiály a předměty" rozumějí
a) materiály a předměty vyrobené z jakéhokoli typu plastu;
b) materiály a předměty opatřené povrchovým povlakem;
c) lepidla.
2. Tato směrnice se nevztahuje na kontejnery nebo zásobní nádrže o objemu vyšším než 10000 litrů nebo na jejich potrubí nebo potrubí s nimi spojené, které je upraveno "vysocezátěžovým" povlakem.
Článek 2
Materiály a předměty uvedené v čl. 1 odst. 1 nesmějí uvolňovat látky uvedené v příloze I v množství překračujícím limit stanovený v uvedené příloze.
BADGE může být používán nebo se může vyskytovat při výrobě těchto materiálů a předmětů nejpozději do 31. prosince 2004.
Článek 3
Materiály a předměty uvedené v čl. 1 odst. 1 nesmějí uvolňovat látky uvedené v příloze II v množství, které po připočtení k součtu množství látky BADGE a jejích derivátů překračuje limit stanovený v příloze II.
BFDGE mohou být používány nebo se mohou vyskytovat při výrobě těchto materiálů a předmětů nejpozději do 31. prosince 2004.
Článek 4
Od 1. března 2003 nesmějí být sloučeniny NOGE s jedním nebo více aromatickými jádry a nejméně jednou epoxy skupinou a rovněž jejich deriváty s chlorhydrinovou strukturou a molekulovou hmotností menší než 1000 detekovány v materiálech a předmětech uvedených v čl. 1 odst. 1 při detekčním limitu 0,2 mg na 6 dm², včetně analytické tolerance.
Pro účely této směrnice by měl být detekční limit uvedený v prvním odstavci ověřen validovanou metodou analýzy.
Pokud taková metoda neexistuje, může být do vyvinutí validované metody použita analytická metoda s odpovídajícími pracovními charakteristikami.
NOGE mohou být používány nebo se mohou vyskytovat při výrobě těchto materiálů a předmětů nejpozději do 31. prosince 2004.
Článek 5
Tato směrnice se nevztahuje na materiály a předměty uvedené v čl. 1 odst.
1 písm. b) a c), které budou uvedeny do styku s potravinami před 1. březnem 2003. Tyto materiály a předměty mohou být nadále uváděny na trh, pokud je na těchto materiálech a předmětech vyznačeno datum plnění, přičemž musí být zohledněny požadavky směrnice 2000/13/ES.
Článek 6
Zrušuje se směrnice 2001/61/ES.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
SMĚRNICE KOMISE 2002/18/ES
ze dne 22. února 2002,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinné látky isoproturon
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh1, naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/103/ES2, a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992 o prováděcích ustanoveních pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh3, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/20004, předpokládá stanovení seznamu účinných látek obsažených v přípravcích na ochranu rostlin, které mají být posouzeny s ohledem na jejich možné zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS. Tento seznam je uveden v nařízení Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/925, naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2230/956, a zahrnuje isoproturon.
(2) Účinky isoproturonu na lidské zdraví a životní prostředí byly posuzovány v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3600/92 pro rozsah použití navrhovaný oznamovateli. Podle nařízení (ES) č. 933/94 bylo Německo jmenováno členským státem zpravodajem. V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 předložil členský stát zpravodaj dne 30. července 1999 Komisi hodnotící zprávu a doporučení.
(3) Tuto hodnotící zprávu přezkoumaly členské státy a Komise v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Přezkoumání bylo dokončeno dne 7. prosince 2001 formou zprávy Komise o přezkoumání isoproturonu.
(4) Z přezkoumání nevyplynuly žádné nedořešené otázky nebo obavy, které by vyžadovaly konzultaci s Vědeckým výborem pro rostliny.
(5) z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku mohou obecně splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 písm. a) a b) směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit dotyčnou účinnou látku do přílohy I směrnice 91/414/EHS, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech budou povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčnou účinnou látku udělována podle ustanovení uvedené směrnice.
(6) Po zařazení isoproturonu do přílohy I směrnice 91/414/EHS by mělo být stanoveno období, během něhož mohou členské státy udělit, změnit nebo odejmout povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku.
Přípravky na ochranu rostlin by zejména neměly být povoleny do doby, než budou na základě dokumentace splňující požadavky na údaje zohledněny podmínky spojené se zařazením dotyčné účinné látky do přílohy I a jednotné zásady stanovené ve směrnici.
(7) Zpráva Komise o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici 91/414/EHS.
Je tedy vhodné stanovit, aby konečné znění zprávy o přezkoumání, s výjimkou důvěrných informací, bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
Pokud musí být zpráva o přezkoumání aktualizována, aby byl zohledněn technický a vědecký vývoj, měly by být zároveň v souladu se směrnicí 91/414/EHS změněny podmínky pro zařazení dané účinné látky do její přílohy I.
(8) Před zařazením účinné látky do přílohy I musí být stanoveno přiměřené období umožňující členským státům a zúčastněným stranám připravit se na plnění nových požadavků, které z toho vyplynou.
Po zařazení účinné látky je kromě toho nezbytné stanovit přiměřené období, aby mohly členské státy provést ustanovení směrnice 91/414/EHS u přípravků na ochranu rostlin obsahujících isoproturon.
Členské státy musí během tohoto období zejména přezkoumat stávající povolení a popřípadě udělit nová povolení v souladu s ustanoveními směrnice 91/414/EHS.
Delší období by mělo být stanoveno pro předložení a posouzení úplné dokumentace každého přípravku na ochranu rostlin v souladu s jednotnými zásadami uvedenými ve směrnici 91/414/EHS.
U přípravků na ochranu rostlin obsahujících několik účinných látek může být úplného vyhodnocení na základě jednotných zásad provedeno až tehdy, budou-li všechny dotyčné účinné látky zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání isoproturonu, s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS, všem zúčastněným stranám nebo jim ji poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Zejména pak v souladu se směrnicí 91/414/EHS podle potřeby změní nebo odejmou do tohoto data existující povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku isoproturon.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o hodnocení a rozhodování podle jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice 91/414/EHS na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III uvedené směrnice, je lhůta pro změnu nebo odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících isoproturon jako jedinou účinnou látku stanovena do 1. ledna 2007.
3. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících isoproturon spolu s jinou účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS uplyne doba pro změnu nebo odnětí povolení po čtyřech letech od vstupu v platnost směrnice, kterou se mění příloha I směrnice 91/414/EHS za účelem zařazení poslední z těchto účinných látek.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2003.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES
ze dne 7. března 2002
o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [4] stanoví předpisový rámec, jehož cílem je pokrytí sítí a služeb elektronických komunikací ve Společenství, včetně pevných a mobilních telekomunikačních sítí, sítí kabelové televize, sítí používaných pro pozemní vysílání družicových sítí a sítí internetu, ať již se používají pro přenos hlasu, telefaxových zpráv, dat nebo obrazu.
Pro takové sítě mohlo být členskými státy uděleno oprávnění podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [5] nebo pro ně bylo uděleno oprávnění podle předchozích regulačních opatření.
Ustanovení této směrnice se vztahují na sítě, které jsou používány pro poskytování veřejně přístupných služeb elektronických komunikací.
Tato směrnice se vztahuje na dohody o přístupu a propojování mezi dodavateli služeb.
Na neveřejné sítě se povinnosti podle této směrnice nevztahují s výjimkou případů, kdy při využívání přístupu k veřejným sítím tyto sítě mohou podléhat podmínkám stanoveným členskými státy.
(2) Na služby poskytující obsah, jako je nabídka prodeje souboru obsahů rozhlasového nebo televizního vysílání, se společný předpisový rámec pro sítě a služby elektronických komunikací nevztahuje.
(3) Pojem "přístup" má mnoho významů, a je proto nezbytně nutné přesně vymezit, v jakém smyslu se tento pojem používá v této směrnici, aniž je dotčeno jeho používání v ostatních právních aktech Společenství.
Operátor může vlastnit základní síť nebo zařízení, nebo si může některé z nich nebo všechny pronajmout.
(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/47/ES ze dne 24. října 1995 o užívání norem pro přenos televizních signálů [6] nestanovila žádný zvláštní digitální televizní přenosový systém ani požadavek na službu, čímž vytvořila příležitost pro účastníky trhu, aby převzali iniciativu a vyvinuli vhodné systémy.
Prostřednictvím Skupiny pro digitální obrazové vysílání (skupina DVB) vyvinuli evropští účastníci trhu soubor televizních přenosových systémů, které byly přijaty vysílacími organizacemi po celém světě.
Tyto přenosové systémy byly normalizovány Evropským institutem pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI) a staly se doporučeními Mezinárodní telekomunikační unie.
Ve vztahu k digitální televizi širokého formátu je poměr 16:9 referenčním formátem pro televizní služby a programy širokého formátu a je nyní zaveden na trzích členských států na základě rozhodnutí Rady 93/424/EHS ze dne 22. července 1993 o akčním plánu pro zavedení vyspělých služeb televize v Evropě [7].
(5) Na otevřeném a konkurenčním trhu by neměla existovat žádná omezení bránící podnikům ve sjednávání dohod o přístupu a propojování, zejména přeshraničních dohod, pod podmínkou, že jsou dodržována pravidla hospodářské soutěže stanovená ve Smlouvě.
V rámci úsilí o dosažení účinnějšího, skutečně celoevropského trhu s účinnou hospodářskou soutěží, s větším výběrem a konkurenčními službami pro spotřebitele by měly podniky, které přijímají žádosti o přístup nebo propojení, v zásadě uzavírat takové dohody na komerčním základě a vyjednávat v dobré víře.
(6) Na trzích, na nichž přetrvávají velké rozdíly ve vyjednávacích pozicích mezi podniky a kde některé podniky jsou odkázány při dodávce svých služeb na infrastrukturu provozovanou jinými subjekty, je vhodné vytvořit rámec pro zajištění účinného fungování trhu.
Pokud nejsou obchodní jednání úspěšná, měly by mít vnitrostátní regulační orgány pravomoc zajistit přístup, propojení a interoperabilitu služeb v zájmu koncových uživatelů za přiměřených podmínek.
Mohou zejména zajistit spojení konec–konec tím, že uloží přiměřené povinnosti podnikům, které kontrolují přístup ke koncovým uživatelům.
Kontrola přístupových prostředků může zahrnovat vlastnictví nebo kontrolu fyzického připojení (pevného nebo mobilního) ke koncovému uživateli a/nebo možnost změnit nebo zrušit státní číslo nebo čísla potřebná pro přístup ke koncovému bodu sítě koncového uživatele.
O takový případ by šlo například tehdy, pokud by operátoři sítí nepřiměřeně omezovali koncovým uživatelům volbu přístupu k internetovým portálům a službám.
(7) Vnitrostátní právní nebo správní opatření, která vážou podmínky pro přístup nebo propojení na činnosti strany, která žádá o propojení, zejména na rozsah jejích investic do infrastruktury sítě, a nikoli na vzájemné propojení nebo na poskytované služby přístupu, mohou způsobit narušení trhu, a mohou proto být neslučitelná s pravidly hospodářské soutěže.
(8) Operátoři sítí, kteří kontrolují přístup ke svým vlastním zákazníkům, tak činí na základě jednoznačně vyčleněných čísel nebo adres ze zveřejněného rozsahu čísel nebo adres.
Ostatní operátoři sítí mají mít možnost zajišťovat provoz pro tyto zákazníky, a stejně tak mají mít možnost se přímo či nepřímo vzájemně propojovat.
Stávající práva a povinnosti pro sjednávání propojení by proto měly být zachovány.
Je rovněž vhodné zachovat povinnosti dříve stanovené směrnicí 95/47/ES, která požaduje, aby plně digitalizované sítě elektronických komunikací, které se používají pro šíření televizních služeb a jsou přístupné pro veřejnost, byly schopny šířit služby a programy televize širokého formátu tak, aby uživatelé mohli přijímat tyto programy ve formátu, v němž jsou vysílány.
(9) Interoperabilita je přínosem pro koncové uživatele a je důležitým cílem tohoto předpisového rámce.
Podpora interoperability je jedním z cílů vnitrostátních regulačních orgánů, jak je stanoví tento rámec, který rovněž ukládá Komisi zveřejňovat seznam norem a/nebo specifikací týkajících se poskytování služeb, technických rozhraní a/nebo síťových funkcí jako základ pro podporu harmonizace v elektronických komunikacích.
Členské státy by měly podporovat používání zveřejněných norem a/nebo specifikací v míře, která je bezpodmínečně nezbytná k zajištění interoperability služeb a k rozšíření možností výběru pro uživatele.
(10) Pravidla hospodářské soutěže sama o sobě nemusí stačit k zajištění kulturní rozmanitosti a mediální plurality v oblasti digitální televize.
Směrnice 95/47/ES stanovila počáteční předpisový rámec pro vznikající oblast digitální televize, který by měl být zachován, zejména s důrazem na povinnost poskytovat podmíněný přístup za spravedlivých, přiměřených a nediskriminačních podmínek, aby byla zabezpečena dostupnost širokého výběru programů a služeb.
Vývoj technologií a trhu si vynucuje pravidelné přezkoumávání těchto povinností buď členským státem na jeho vnitrostátním trhu, nebo Komisí v rámci Společenství, zejména s cílem určit, zda je důvod pro rozšíření povinností na nové brány (gateways), jako jsou elektronické programové průvodce (EPG) nebo rozhraní pro aplikační programy (API), v rozsahu, který je nezbytný pro zabezpečení přístupnosti koncovým uživatelům k určitým službám digitálního vysílání.
Členské státy mohou stanovit služby digitálního vysílání, ke kterým musí být zajištěn koncovému uživateli přístup tím, že přijmou veškerá právní nebo správní opatření, která považují za nezbytná.
(11) Členské státy mohou rovněž povolit svým vnitrostátním regulačním orgánům, aby přezkoumaly povinnosti týkající se podmíněného přístupu ke službám digitálního vysílání s cílem vyhodnotit na základě analýzy trhu, zda zrušit nebo změnit podmínky pro operátory, kteří nemají významnou tržní sílu na relevantním trhu.
Takové zrušení nebo změna by neměly mít nepříznivý vliv na přístup koncových uživatelů k takovým službám nebo na perspektivy účinné hospodářské soutěže.
(12) V zájmu zajištění kontinuity stávajících dohod a zabránění právnímu vakuu je nezbytné zajistit, aby povinnosti týkající se přístupu a propojení uložené podle článků 4, 6, 7, 8, 11, 12 a 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněnímzásad otevřeného přístupu k síti (ONP) [8], povinnosti týkající se zvláštního přístupu uložené podle článku 16 směrnice 98/10/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. února 1998 o uplatňování otevřeného přístupu k síti (ONP) pro hlasovou telefonii a o univerzální službě v oblasti telekomunikací v konkurenčním prostředí [9] a povinnosti týkající se poskytování přenosové kapacity pronajatých okruhů podle směrnice Rady 92/44/EHS ze dne 5. června 1992 o uplatňování otevřeného přístupu k síti pro pronajaté okruhy [10] byly hned na počátku převzaty do nového předpisového rámce, ale aby přitom podléhaly okamžitému přezkoumání na základě podmínek převládajících na trhu.
Takové přezkoumání by se mělo rozšířit i na ty organizace, na které se vztahuje nařízení (ES) Evropského parlamentu a Rady č. 2887/2000 ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického vedení [11].
(13) Přezkoumání by mělo být provedeno na základě ekonomické analýzy trhu, která vychází z metodiky práva hospodářské soutěže.
Záměrem je postupně omezit ex ante zvláštní pravidla pro odvětví v závislosti na rozvoji hospodářské soutěže na trhu.
Tento postup však zohledňuje i přechodné problémy na trhu, například ve vztahu k mezinárodnímu roamingu, a možnost vzniku nových úzkých profilů v důsledku vývoje technologií, který si může vyžádat regulaci ex ante, například v oblasti širokopásmových přístupových sítí.
Je docela možné, že se bude hospodářská soutěž v různých segmentech trhu a v jednotlivých členských státech rozvíjet odlišným tempem, a vnitrostátní regulační orgány by měly být schopny zmírnit regulační povinnosti na těch trzích, na nichž přináší hospodářská soutěž žádoucí výsledky.
V zájmu zajištění toho, aby se k účastníkům trhu v podobných podmínkách přistupovalo v různých členských státech podobným způsobem, by Komise měla být schopna zajistit harmonizované uplatňování ustanovení této směrnice.
Vnitrostátní regulační orgány a vnitrostátní orgány pověřené prováděním právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže by měly v případě potřeby koordinovat své postupy s cílem zajistit uplatnění nejvhodnějších nápravných opatření.
Společenství a členské státy přijaly závazky týkající se propojení telekomunikačních sítí v rámci dohody Světové obchodní organizace o základních telekomunikacích a tyto závazky je třeba plnit.
(14) Směrnice 97/33/ES stanovila okruh povinností, které by měly být uloženy podnikům s významnou tržní silou, zejména: průhlednost, nediskriminace, oddělené účetnictví, přístup a regulace cen včetně nákladové orientace.
Tento okruh možných povinností by měl být zachován, ale mimo to by měl být stanoven jako maximální soubor povinností, které lze uplatňovat vůči podnikům, aby se zabránilo nadměrné regulaci.
V zájmu dodržení mezinárodních závazků nebo práva Společenství by výjimečně mohlo být vhodné ukládat povinnosti týkající se přístupu nebo propojení všem účastníkům trhu, jak je tomu nyní u systémů podmíněného přístupu k digitálním televizním službám.
(15) Uložení zvláštní povinnosti podniku s významnou tržní silou nevyžaduje další analýzu trhu, vyžaduje však odůvodnění, že daná povinnost je vhodná a přiměřená s ohledem na povahu zjištěného problému.
(16) Průhlednost podmínek pro přístup a propojení, včetně cen, slouží k urychlení jednání, zabránění sporům a k přesvědčení účastníků trhu o tom, že se služba neposkytuje za diskriminačních podmínek.
Otevřenost a průhlednost technických rozhraní může být zvláště důležitá při zajišťování interoperability.
Pokud vnitrostátní regulační orgán ukládá povinnosti zveřejnit informace, může upřesnit i způsob, jakým se mají informace zpřístupnit, např. typ publikace (výtisk na papíře a/nebo elektronický formát) a stanovit, zda se poskytují bezplatně či za úplatu, přičemž zohlední povahu a účel dotyčných informací.
(17) Zásada nediskriminace zajišťuje, aby podniky s tržní silou nenarušovaly hospodářskou soutěž, zejména pokud se jedná o vertikálně integrované podniky, které poskytují služby podnikům, s nimiž soutěží na navazujících trzích.
(18) Oddělené účetnictví umožňuje zviditelnění interních převodů cen a umožňuje vnitrostátním regulačním orgánům prověřovat v případě potřeby plnění povinností týkajících se nediskriminace.
V tomto ohledu zveřejnila Komise doporučení 98/322/ES ze dne 8. dubna 1998 o propojení na liberalizovaném telekomunikačním trhu (Část 2 – oddělené účetnictví a nákladové účetnictví) [12].
(19) Povinnost poskytnout přístup k infrastruktuře sítě lze odůvodnit jako prostředek k posilování hospodářské soutěže, ale vnitrostátní regulační orgány musí nalézt rovnováhu mezi právy vlastníka infrastruktury využívat svou infrastrukturu ve svůj vlastní prospěch a právy ostatních poskytovatelů služeb na přístup k zařízením nezbytným pro poskytování konkurenčních služeb.
Pokud jsou operátorům uloženy povinnosti, které od nich vyžadují, aby vyhověli přiměřeným žádostem o poskytnutí přístupu k prvkům sítě a přiřazeným zařízením a umožnili jejich využívání, mohou být takové žádosti zamítnuty pouze na základě objektivních kritérií, jako je technická proveditelnost nebo nutnost zachovat integritu sítě.
Pokud je přístup zamítnut, může poškozená strana zahájit v dané věci řízení o urovnání sporu uvedené v článcích 20 a 21 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Od operátora, kterému byl uložen nařízený přístup, nelze požadovat, aby poskytoval druhy přístupu, jejichž poskytování není v jeho možnostech.
Uložení nařízeného přístupu vnitrostátními regulačními orgány, které posiluje hospodářskou soutěž krátkodobě, by nemělo oslabit motivaci konkurentů investovat do alternativních zařízení, která dlouhodobě zajistí větší konkurenci.
Komise zveřejnila oznámení o uplatňování pravidel hospodářské soutěže u přístupových dohod v odvětví telekomunikací [13], které se těmito otázkami zabývá.
Vnitrostátní regulační orgány mohou ukládat technické a provozní podmínky poskytovatelům a/nebo příjemcům nařízeného přístupu v souladu s právem Společenství.
Zejména ukládání povinnosti plnit technické normy by mělo být v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti [14].
(20) Regulace cen může být nezbytná, jestliže analýza trhu ukáže, že hospodářská soutěž na určitém trhu je neúčinná.
Regulační zásah může být relativně mírný, jako je např. povinnost, aby byly ceny za volbu operátora přiměřené, jak ji stanoví směrnice 97/33/ES, nebo mnohem přísnější, jako je např. povinnost, aby byly ceny nákladově orientovány, a byly tak plně odůvodněny tam, kde není hospodářská soutěž dostatečně silná, aby bránila neúměrně vysokým cenám.
Zejména operátoři s významnou tržní silou by se měli vyvarovat stlačování cen, v jehož důsledku rozdíl mezi jejich cenami pro koncové uživatele a cenami za propojení účtovanými konkurentům poskytujícím podobné služby pro koncové uživatele není odpovídající pro zajištění udržitelnosti hospodářské soutěže.
Když vnitrostátní regulační orgán provádí kalkulaci nákladů na zavedení služby nařízené podle této směrnice, je žádoucí umožnit přiměřenou návratnost vloženého kapitálu, včetně přiměřených nákladů na pracovní sílu a nákladů na výstavbu, přičemž se upraví hodnota kapitálu tam, kde je to nezbytné pro zohlednění průběžného ocenění aktiv a účinnost provozu.
Metoda úhrady nákladů by měla být přizpůsobena okolnostem a zohledňovat potřebu zvyšovat účinnost a podporovat trvalou hospodářskou soutěž a maximalizovat výhody pro spotřebitele.
(21) V případě, že vnitrostátní regulační orgán uloží povinnost zavést systém nákladového účetnictví s cílem podpořit regulaci cen, může tento orgán za předpokladu, že k tomu má nezbytné kvalifikované pracovníky, sám provést roční audit, aby zajistil dodržování systému nákladového účetnictví, nebo může požádat o provedení auditu jiným kvalifikovaným subjektem, nezávislým na dotyčném operátorovi.
(22) Členské státy zveřejňováním informací zajistí, aby účastníci trhu a potenciální noví účastníci trhu znali svá práva a povinnosti a aby věděli, kde naleznou příslušné podrobné informace.
Zveřejňování v úředním věstníku členského státu pomáhá zainteresovaným stranám v ostatních členských státech nalézt příslušné informace.
(23) S cílem zajistit účinnost a výkonnost celoevropského trhu elektronických komunikací by měla Komise sledovat a zveřejňovat informace o poplatcích, které mají vliv na stanovení cen pro koncové uživatele.
(24) Vývoj trhu elektronických komunikací s jeho přidruženou infrastrukturou by mohl mít nepříznivé dopady na životní prostředí a krajinu.
Členské státy by proto měly tento proces sledovat a v případě nutnosti učinit opatření k minimalizaci všech takových dopadů prostřednictvím vhodných dohod a jiných ujednání s příslušnými orgány.
(25) Pro posouzení, zda je řádně uplatňováno právo Společenství, musí Komise vědět, které podniky byly označeny jako podniky s významnou tržní silou a jaké povinnosti uložily vnitrostátní regulační orgány účastníkům trhu.
Kromě zveřejňování těchto informací v jednotlivých státech je proto nezbytné, aby členské státy zasílaly tyto informace i Komisi.
Pokud je od členských států požadováno, aby zasílaly informace Komisi, mohou tak činit v elektronické podobě, pokud byly dohodnuty odpovídající ověřovací postupy.
(26) Vzhledem k tempu vývoje technologií a trhu by mělo být provádění této směrnice přezkoumáno do tří let ode dne použitelnosti, s cílem zjistit, zda jsou cíle směrnice plněny.
(27) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [15].
(28) Protože cílů navrhovaných opatření, totiž zavedení harmonizovaného rámce pro regulaci přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a jejich vzájemného propojení, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto z důvodů rozsahu a účinků opatření jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v daném článku, tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI, CÍL A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti a cíl
1. V rámci stanoveném směrnicí 2002/21/ES (rámcová směrnice) harmonizuje tato směrnice způsob, kterým členské státy regulují přístup k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a jejich vzájemné propojení.
Cílem je zavést v souladu se zásadami vnitřního trhu předpisový rámec pro vztahy mezi zajišťovateli sítí a poskytovateli služeb, který povede k dosažení trvalé hospodářské soutěže, interoperability služeb elektronických komunikací a k prospěchu zákazníka.
2. Tato směrnice stanoví práva a povinnosti pro operátory a podniky, které usilují o propojení a/nebo přístup k sítím nebo přiřazeným zařízením.
Stanoví cíle pro vnitrostátní regulační orgány, pokud jde o přístup a propojení, a stanoví postupy, které zajistí, aby povinnosti uložené vnitrostátními regulačními orgány byly přezkoumávány a popřípadě zrušeny, jakmile je žádoucích cílů dosaženo.
Pojem "přístup" ve smyslu této směrnice neznamená přístup pro koncové uživatele.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Použijí se rovněž tyto definice:
a) "přístupem" se rozumí zpřístupnění zařízení a/nebo služeb jinému podniku na základě stanovených podmínek, výlučně nebo nevýlučně, za účelem poskytování služeb elektronických komunikací.
Vztahuje se mimo jiné na: přístup k síťovým prvkům a přiřazeným zařízením, což může zahrnovat připojení zařízení pevnými nebo jinými než pevnými prostředky (zejména to zahrnuje přístup k účastnickému vedení a k zařízením a službám nezbytným k poskytování služeb prostřednictvím účastnického vedení); přístup k fyzické infrastruktuře včetně budov, kabelovodů a stožárů; přístup k příslušným softwarovým systémům včetně systémů podpory provozu; přístup k převodu čísel nebo k systémům nabízejícím funkci na stejné úrovni; přístup k pevným a mobilním sítím, zejména pro roaming; přístup k systémům podmíněného přístupu pro digitální televizní služby; přístup ke službám virtuálních sítí;
b) "propojením" se rozumí fyzické a logické spojení veřejných komunikačních sítí užívaných týmž nebo jiným podnikem s cílem umožnit komunikaci uživatelům jednoho podniku s uživateli téhož nebo jiného podniku, nebo umožnit přístup ke službám poskytovaným jiným podnikem.
Služby mohou být poskytovány zúčastněnými stranami nebo jinými stranami, které mají přístup k síti.
Propojení je zvláštním druhem přístupu zřízeného mezi operátory veřejných sítí;
c) "operátorem" se rozumí podnik, který zajišťuje nebo je oprávněn zajišťovat veřejnou komunikační síť nebo přiřazené zařízení;
d) "službou televize širokého formátu" se rozumí televizní služba, která se skládá zcela nebo zčásti z programů vyrobených a zpracovaných tak, aby mohly být zobrazeny v širokém formátu s plnou výškou.
Formát 16:9 je referenčním formátem pro služby televize širokého formátu;
e) "účastnickým vedením" se rozumí fyzické spojení koncového bodu sítě v objektu účastníka s hlavním rozvaděčem nebo obdobným zařízením v pevné veřejné telefonní síti.
KAPITOLA II
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 3
Obecný rámec pro přístup a propojení
1. Členské státy zajistí, aby neexistovala žádná omezení, která by bránila podnikům v jednom členském státě nebo v různých členských státech ve vzájemném sjednávání dohod týkajících se technických a obchodních ujednání ohledně přístupu a/nebo propojení v souladu s právem Společenství.
Podnik žádající o přístup nebo propojení nemusí mít oprávnění k vykonávání činnosti v členském státě, v němž se přístup či propojení požaduje, jestliže neposkytuje služby a neprovozuje síť v daném členském státě.
2. Aniž je dotčen článek 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) [16], nezachovávají členské státy právní předpisy nebo správní opatření, které zavazují operátory, aby při poskytování přístupu nebo propojení nabízeli odlišné podmínky pro různé podniky za rovnocenné služby, a/nebo která ukládají povinnosti, které nesouvisí se skutečně poskytovanými službami přístupu a propojení aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v příloze směrnice 2002/20/ES (autorizační směrnice).
Článek 4
Práva a povinnosti podniků
1. Operátoři veřejných komunikačních sítí mají právo, a jsou-li požádáni jiným k tomu oprávněným podnikem, i povinnost sjednat vzájemné propojení za účelem poskytování veřejně přístupných služeb elektronických komunikací, aby bylo zajištěno poskytování a interoperabilita služeb v celém Společenství.
Operátoři nabízejí přístup a propojení jiným podnikům za smluvních podmínek slučitelných s povinnostmi uloženými vnitrostátním regulačním orgánem podle článků 5, 6, 7 a 8.
2. Veřejné sítě elektronických komunikací zřízené k šíření digitálních televizních služeb musí umožňovat šíření služeb a programů televize širokého formátu.
Operátoři sítí, kteří přijímají a dále šíří služby nebo programy televize širokého formátu, musí zachovat tento široký formát.
3. Aniž je dotčen článek 11 směrnice 2002/20/ES (autorizační směrnice), vyžadují členské státy, aby podniky, které získají informace od jiných podniků před sjednáním dohod o přístupu nebo propojení, v průběhu jejich sjednávání nebo poté, využívaly tyto informace výhradně k účelu, pro který byly poskytnuty, a aby vždy respektovaly důvěrnost sdělovaných nebo uchovávaných informací.
Získané informace nesmějí být sděleny žádné jiné straně, zejména jiným oddělením, dceřiným podnikům nebo obchodním partnerům, kterým by takové informace mohly přinést konkurenční výhodu.
Článek 5
Pravomoci a odpovědnosti vnitrostátních regulačních orgánů ve vztahu k přístupu a propojení
1. Při uskutečňování cílů stanovených v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) vnitrostátní regulační orgány podporují a v případě potřeby zajišťují v souladu s ustanoveními této směrnice odpovídající přístup a propojení, jakož i interoperabilitu služeb a plní své úkoly způsobem, který podporuje účinnost, trvalou hospodářskou soutěž a koncovým uživatelům přináší co nejvyšší výhody.
Aniž jsou dotčena opatření, která mohou být přijata vůči podnikům s významnou tržní silou v souladu s článkem 8, musí mít vnitrostátní regulační orgány zejména pravomoc uložit:
a) v míře, která je nezbytná k zabezpečení spojení konec–konec, povinnosti podnikům, které kontrolují přístup ke koncovým uživatelům, v odůvodněných případech rovněž povinnost propojovat jejich sítě, kde tomu tak ještě není;
b) v míře, která je nezbytná k zabezpečení přístupnosti koncovým uživatelům ke službám digitálního rozhlasového a televizního vysílání stanovených členským státem, operátorům povinnosti poskytovat za spravedlivých, přiměřených a nediskriminačních podmínek přístup k dalším zařízením uvedeným v příloze I části II.
2. Při ukládání povinností operátorovi poskytovat přístup v souladu s článkem 12 mohou vnitrostátní regulační orgány stanovit technické nebo provozní podmínky, které má v souladu s právem Společenství plnit poskytovatel a/nebo příjemci takového přístupu tam, kde je to nezbytné pro zajištění běžného provozu sítě.
Podmínky, které odkazují na použití určitých technických norem nebo specifikací, musí respektovat článek 17 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
3. Povinnosti a podmínky uložené v souladu s odstavci 1 a 2 musí být objektivní, průhledné, přiměřené a nediskriminační a uplatňují se v souladu s postupy podle článků 6 a 7 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
4. Ve vztahu k přístupu a propojení členské státy zajistí, aby byl vnitrostátní regulační orgán zmocněn k provedení zásahu z vlastního podnětu, je-li to odůvodněné, nebo na žádost jedné ze zúčastněných stran, nedojde-li k dohodě mezi podniky, aby byly zajištěny politické cíle článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), v souladu s ustanoveními této směrnice a s postupy podle článků 6 a 7, 20 a 21 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
KAPITOLA III
POVINNOSTI ULOŽENÉ OPERÁTORŮM A POSTUPY PRO PŘEZKOUMÁVÁNÍ TRHU
Článek 6
Systémy podmíněného přístupu a jiná zařízení
1. Členské státy zajistí, aby se ve vztahu k podmíněnému přístupu uplatňovaly na digitální televizní a rozhlasové služby vysílané pro diváky a posluchače ve Společenství bez ohledu na prostředky přenosu podmínky stanovené v příloze I části I.
2. Na základě vývoje technologií a trhu lze pozměnit přílohu I v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. 3.
3. Bez ohledu na ustanovení odstavce 1 mohou členské státy umožnit svému vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, co nejdříve po vstupu této směrnice v platnost a poté pravidelně, přezkoumání podmínek uplatňovaných v souladu s tímto článkem provedením analýzy trhu v souladu s čl. 16 odst. 1 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) s cílem posoudit, zda zachovat, pozměnit nebo zrušit uplatňované podmínky.
Zjistí-li vnitrostátní regulační orgán na základě analýzy trhu, že jeden nebo více operátorů nemá na relevantním trhu významnou tržní sílu, může změnit nebo zrušit podmínky pro tyto operátory v souladu s postupy uvedenými v článku 6 a 7 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), avšak pouze do té míry, aby
a) taková změna nebo zrušení nepříznivě neovlivnily přístupnost pro koncové uživatele k rozhlasovému a televiznímu vysílání a vysílání kanálů a služeb určených v souladu s článkem 31 směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) a
b) taková změna nebo zrušení podmínek nepříznivě neovlivnily vyhlídky na účinnou hospodářskou soutěž na trzích
i) služeb digitálního televizního a rozhlasového vysílání pro koncové uživatele a
ii) systémů podmíněného přístupu
a jiných přiřazených zařízení.
Strany dotčené takovou změnou nebo zrušením podmínek musí být vyrozuměny s dostatečným předstihem.
4. Podmínkami uplatňovanými podle tohoto článku, není dotčena pravomoc členských států ukládat povinnosti týkající se způsobu prezentace elektronických programových průvodců a podobných seznamů a orientačních pomůcek.
Článek 7
Přezkoumání dříve uložených povinností týkajících se přístupu a propojení
1. Členské státy zachovají veškeré povinnosti podniků zajišťujících veřejné komunikační sítě a/nebo poskytujících služby, pokud jde o přístup a propojení, které byly v platnosti před vstupem této směrnice v platnost podle článků 4, 6, 7, 8, 11, 12 a 14 směrnice 97/33/ES, článku 16 směrnice 98/10/ES a článků 7 a 8 směrnice 92/44/ES do té doby, než budou tyto povinnosti přezkoumány a než bude rozhodnuto v souladu s odstavcem 3.
2. Komise označí relevantní trhy z hlediska povinností uvedených v odstavci 1 v prvním doporučení týkajícím se relevantních trhů produktů a služeb a v rozhodnutí, kterým se stanoví nadnárodní trhy, které mají být přijaty v souladu s článkem 15 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
3. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány co možná nejdříve po vstupu této směrnice v platnost a poté pravidelně prováděly v souladu s článkem 16 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) analýzu trhu s cílem rozhodnout, zda je nutno tyto povinnosti zachovat, změnit nebo zrušit.
Strany dotčené takovou změnou nebo zrušením povinností musí být vyrozuměny s dostatečným předstihem.
Článek 8
Ukládání, změna nebo rušení povinností
1. Členské státy zajistí, aby byly vnitrostátní regulační orgány zmocněny ukládat povinnosti stanovené v článcích 9 až 13.
2. Pokud je operátor na základě analýzy trhu provedené v souladu s článkem 16 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) označen jako operátor s významnou tržní silou na určitém trhu, uloží mu vnitrostátní regulační orgány podle potřeby povinnostiuvedené v článcích 9 až 13 této směrnice.
3. Aniž jsou dotčeny:
- čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a článek 6,
- články 12 a 13 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), podmínka 7 v části B přílohy směrnice 2002/20/ES (autorizační směrnice) jak je uplatněna na základě čl. 6 odst. 1 dané směrnice, články 27, 28 a 30 směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) a příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [17] obsahující povinnosti pro podniky jiné než podniky označené jako podniky s významnou tržní silou, nebo
- potřeba dodržet mezinárodní závazky,
neukládají vnitrostátní regulační orgány povinnosti stanovené v článcích 9 až 13 operátorům, kteří nebyli označeni v souladu s odstavcem 2.
Za výjimečných okolností, kdy vnitrostátní regulační orgán hodlá uložit operátorům s významnou tržní silou jiné povinnosti týkající se přístupu nebo propojení než ty, které jsou stanoveny v článcích 9 až 13 této směrnice, předloží takový požadavek Komisi. Komise přijme v souladu s čl.
14 odst. 2 rozhodnutí, kterým zmocní vnitrostátní regulační orgán k přijetí takových opatření nebo v jejich přijetí vnitrostátnímu regulačnímu orgánu zabrání.
4. Povinnosti uložené v souladu s tímto článkem musí vycházet z povahy zjištěného problému, a musí být přiměřené a odůvodněné s ohledem na cíle stanovené v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Takové povinnosti mohou být uloženy pouze po konzultacích v souladu s články 6 a 7 dané směrnice.
5. V souvislosti s odst. 3 prvním pododstavcem třetí odrážkou oznámí vnitrostátní regulační orgány Komisi rozhodnutí uložit, změnit nebo zrušit povinnosti účastníků trhu v souladu s postupem podle článku 7 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Článek 9
Povinnost průhlednosti
1. Vnitrostátní regulační orgány mohou v souladu s ustanoveními článku 8 uložit v souvislosti s propojením a/nebo přístupem povinnosti týkající se průhlednosti, vyžadující, aby operátoři zveřejnili určité informace, jako jsou účetní informace, technické specifikace, charakteristiky sítě, smluvní podmínky pro její zajišťování a využívání a ceny.
2. Zejména pokud má operátor povinnosti nediskriminace, mohou regulační orgány požadovat, aby operátor zveřejnil referenční nabídku, která je dostatečně členěná tak, aby zajistila, že se od podniků nepožaduje platit za zařízení, která nejsou nezbytná pro požadovanou službu, s uvedením popisu příslušných nabídek rozdělených na složky podle potřeb trhu a souvisejících smluvních podmínek včetně cen.
Vnitrostátní regulační orgán musí být mimo jiné oprávněn nařídit změny v referenčních nabídkách s cílem prosadit povinnosti uložené touto směrnicí.
3. Vnitrostátní regulační orgány mohou přesně vymezit informace, které mají být zpřístupněny, požadovanou úroveň jejich podrobností a způsob zveřejnění.
4. Pokud má operátor povinnosti podle článku 12 ohledně zpřístupnění účastnického vedení na bázi páru metalických vodičů, zajistí vnitrostátní regulační orgány bez ohledu na odstavec 3 zveřejnění referenční nabídky, která obsahuje alespoň prvky stanovené v příloze II.
5. Na základě vývoje trhů a technologií lze pozměnit přílohu II v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. 3.
Článek 10
Povinnost nediskriminace
1. Vnitrostátní regulační orgán může v souladu s článkem 8 ukládat povinnosti nediskriminace ve vztahu k propojení a/nebo přístupu.
2. Povinnosti nediskriminace zejména zajistí, aby operátor uplatňoval rovnocenné podmínky za rovnocenných okolností vůči ostatním podnikům, které poskytují rovnocenné služby, a aby poskytoval služby a informace ostatním za stejných podmínek a ve stejné kvalitě, v jaké je poskytuje pro své vlastní služby, nebo pro služby svého dceřiného podniku nebo partnerů.
Článek 11
Povinnost odděleného účetnictví
1. Vnitrostátní regulační orgán může v souladu s článkem 8 ukládat povinnosti vedení odděleného účetnictví ve vztahu k určitým činnostem týkajícím se propojení a/nebo přístupu.
Zejména může vnitrostátní regulační orgán od vertikálně integrovaného podniku požadovat, aby zajistil průhlednost svých velkoobchodních cen a interních převodů cen mimo jiné proto, aby bylo zajištěno dodržování povinnosti nediskriminace podle článku 10, nebo aby bylo v případě potřeby zabráněno nekalému křížovému subvencování.
Vnitrostátní regulační orgány mohou stanovit formát a účetní metodiku, která se má používat.
2. Aniž je dotčen článek 5 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), jsou s cílem usnadnit ověření dodržování povinností průhlednosti a nediskriminace vnitrostátní regulační orgány oprávněny požadovat, aby byly na jejich žádost předkládány účetní záznamy, včetně údajů o výnosech získaných od třetích stran.
Vnitrostátní regulační orgány mohou takové informace zveřejnit, což přispěje k rozvoji otevřeného a konkurenčního trhu při dodržení pravidel členských států a pravidel Společenství pro obchodní tajemství.
Článek 12
Povinnosti přístupu k určitým síťovým zařízením a jejich využívání
1. Vnitrostátní regulační orgán může v souladu s článkem 8 ukládat operátorům povinnost vyhovět oprávněným žádostem o přístup k určitým síťovým prvkům a přiřazeným zařízením a o jejich využívání, mimo jiné v situacích, v nichž se vnitrostátní regulační orgán domnívá, že by odmítnutí přístupu nebo nepřiměřené smluvní podmínky a podmínky s podobným účinkem bránily vývoji trvalého konkurenčního prostředí pro koncové uživatele, nebo že by byly v rozporu se zájmy koncových uživatelů.
Od operátorů se může mimo jiné požadovat:
a) poskytování přístupu třetím stranám k určitým síťovým prvkům a/nebo zařízením, včetně zpřístupnění účastnického vedení;
b) vyjednávání v dobré víře s podniky, které žádají o přístup;
c) aby nebyl dodatečně zrušen již poskytnutý přístup k zařízením;
d) poskytování určitých služeb za velkoobchodních podmínek za účelem jejich dalšího prodeje třetími stranami;
e) poskytování otevřeného přístupu k technickým rozhraním, protokolům nebo k jiným klíčovým technologiím, které jsou nepostradatelné pro interoperabilitu služeb nebo služeb virtuálních sítí;
f) poskytování společného umístění nebo jiné formy sdílení zařízení, včetně sdílení kabelovodů, budov nebo stožárů;
g) poskytování určitých služeb potřebných k zajištění interoperability služeb konec–konec pro uživatele, včetně zařízení pro služby inteligentních sítí nebo roamingu v mobilních sítích;
h) poskytování přístupu k systémům provozní podpory nebo podobným softwarovým systémům nezbytným k zajištění korektní hospodářské soutěže při poskytování služeb;
i) propojování sítí nebo zařízení sítě.
Vnitrostátní regulační orgány mohou tyto povinnosti ještě spojit s podmínkami týkajícími se spravedlnosti, přiměřenosti a včasnosti.
2. Když vnitrostátní regulační orgány zvažují, zda uložit povinnosti podle odstavce 1, a zejména při posuzování, zda by takové povinnosti byly úměrné cílům stanoveným v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), zohlední zejména tyto faktory:
a) technickou a ekonomickou životaschopnost využití nebo instalace konkurenčních zařízení s ohledem na tempo vývoje trhu s přihlédnutím k povaze a druhu dotyčného propojení a přístupu;
b) proveditelnost poskytování navrhovaného přístupu, s ohledem na dostupnou kapacitu;
c) počáteční investice majitele zařízení, s přihlédnutím k rizikům této investice;
d) potřebu dlouhodobé ochrany hospodářské soutěže;
e) v případě potřeby veškerá příslušná práva duševního vlastnictví;
f) poskytování celoevropských služeb.
Článek 13
Regulace cen a povinnost nákladového účetnictví
1. V případech, kdy z analýzy trhu vyplývá, že v důsledku nedostatku účinné hospodářské soutěže by mohl dotyčný operátor udržovat ceny na neúměrně vysoké úrovni nebo stlačovat ceny v neprospěch koncových uživatelů, může vnitrostátní regulační orgán v souladu s článkem 8 uložit povinnosti týkající se úhrady nákladů a regulace cen, včetně nákladové orientace cena–povinnosti týkající se systémů nákladového účetnictví, za poskytování určitých druhů propojení a/nebo přístupu.
Vnitrostátní regulační orgány přihlédnou k investicím provedeným operátorem, a umožní mu přiměřenou návratnost odpovídajícího použitého kapitálu s přihlédnutím k rizikům s tím spojeným.
2. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby jakýkoli mechanismus pro úhradu nákladů nebo nařízená cenová metodika sloužily k podpoře účinnosti a trvalé hospodářské soutěže a maximalizaci výhod pro spotřebitele.
V této souvislosti mohou vnitrostátní regulační orgány přihlédnout rovněž ke stávajícím cenám na srovnatelných konkurenčních trzích.
3. Pokud má operátor povinnost nákladově orientovat své ceny, spočívá důkazní břemeno toho, že ceny odrážejí skutečné náklady, včetně přiměřené míry návratnosti investic, na dotyčném operátorovi.
Za účelem výpočtu nákladů na účinné poskytování služeb mohou vnitrostátní regulační orgány použít metody nákladového účetnictví, které nejsou závislé na metodách používaných podnikem.
Vnitrostátní regulační orgány mohou od operátora požadovat, aby poskytl úplné odůvodnění svých cen, a popřípadě mohou požadovat úpravu cen.
4. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby v případě, kdy je nařízen systém nákladového účetnictví na podporu cenové regulace, byl zveřejněn popis systému nákladového účetnictví, který uvádí alespoň hlavní kategorie, podle kterých se seskupují náklady, a pravidla používaná pro rozdělení nákladů.
Dodržování systému nákladového účetnictví je ověřováno kvalifikovaným nezávislým subjektem.
Prohlášení o dodržování systému se zveřejňuje každý rok.
KAPITOLA IV
PROCESNÍ USTANOVENÍ
Článek 14
Výbor
1. Komisi je nápomocen Komunikační výbor zřízený článkem 22 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Zveřejňování informací a přístup k nim
1. Členské státy zajistí zveřejňování určitých povinností uložených podnikům podle této směrnice spolu s určením trhů produktů/služeb a zeměpisných trhů.
Zajistí, aby aktuální informace byly veřejně dostupné tak, aby všechny zainteresované strany měly snadný přístup k těmto informacím, za předpokladu, že nejsou důvěrné a zejména neobsahují obchodní tajemství.
2. Členské státy zašlou Komisi jednu kopii všech takto zveřejněných informací.
Komise zpřístupní tyto informace ve snadno přístupné formě a popřípadě předá informace Komunikačnímu výboru.
Článek 16
Oznámení
1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději ke dni použitelnosti směrnice uvedeném v čl. 18 odst. 1 druhém pododstavci vnitrostátní regulační orgány, které jsou odpovědné za úkoly stanovené v této směrnici.
2. Vnitrostátní regulační orgány oznámí Komisi jména operátorů, u kterých se má za to, že mají významnou tržní sílu pro účely této směrnice, a oznámí povinnosti uložené těmto operátorům podle této směrnice.
Jakékoli změny, které ovlivní povinnosti uložené podnikům nebo týkající se podniků dotčených touto směrnicí budou neprodleně oznámeny Komisi.
Článek 17
Postupy pro přezkum
Komise pravidelně přezkoumává uplatňování této směrnice a podává zprávu Evropskému parlamentu a Radě, a to poprvé nejpozději do tří let ode dne použitelnosti směrnice uvedeného v čl. 18 odst.
1 druhém pododstavci. Za tímto účelem může Komise požadovat od členských států informace, které musí být poskytnuty bez zbytečného odkladu.
Článek 18
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 25. července 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich pozdější změny.
Článek 19
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 20
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES
ze dne 7. března 2002
o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Výsledky veřejné konzultace o přezkoumání předpisového rámce pro elektronické komunikace z roku 1999, jak byly vyjádřeny ve sdělení Komise ze dne 26. dubna 2000, a závěry, k nimž Komise dospěla ve svých sděleních týkajících se páté a šesté zprávy o provádění telekomunikačního regulačního balíčku, potvrdily potřebu harmonizovanější a méně zatěžující úpravy přístupu na trh sítí a služeb elektronických komunikací v celém Společenství.
(2) Konvergence různých sítí a služeb elektronických komunikací a jejich technologií vyžaduje vytvoření systému oprávnění, který pokryje veškeré srovnatelné služby podobným způsobem bez ohledu na použité technologie.
(3) Cílem této směrnice je vytvořit právní rámec pro volné zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací, které by podléhaly pouze podmínkám stanoveným v této směrnici a jakýmkoli omezením v souladu s čl. 46 odst. 1 Smlouvy, zejména opatřením týkajícím se veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a ochrany zdraví.
(4) Tato směrnice se zabývá oprávněním pro veškeré sítě a služby elektronických komunikací bez ohledu na to, zda jsou poskytovány veřejnosti, či nikoli.
Je to důležité pro zajištění toho, aby mohly obě kategorie poskytovatelů využívat objektivní, průhledná, nediskriminační a přiměřená práva, podmínky a postupy.
(5) Tato směrnice se použije pro udělování práv na užívání rádiových frekvencí pouze tehdy, pokud takové užívání zahrnuje zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací většinou za úplatu.
Používání rádiového koncového zařízení pro vlastní potřebu, které je založeno na nevýhradním užívání určitých rádiových frekvencí uživatelem a není spojeno s hospodářskou činností, jako je využívání občanského pásma radioamatéry, nepředstavuje zajišťování sítě nebo poskytování služby elektronických komunikací, a proto není předmětem této směrnice.
Takovým využíváním se zabývá směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody [4]
(6) Ustanovení týkající se volného pohybu systémů podmíněného přístupu a volného poskytování chráněných služeb, které jsou založeny na takových systémech, jsou stanovena ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem [5].
Tato směrnice se proto nemusí zabývat oprávněním pro takové systémy a služby.
(7) Pro zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací by měl být použit co nejméně zatěžující systém oprávnění s cílem podnítit rozvoj nových služeb elektronických komunikací a celoevropských komunikačních sítí a služeb a dát poskytovatelům služeb a spotřebitelům možnost využívat výhod úspor z rozsahu dosahovaných na jednotném trhu.
(8) Těchto cílů lze nejlépe dosáhnout obecným oprávněním pro veškeré sítě a služby elektronických komunikací, které od vnitrostátního regulačního orgánu nevyžaduje přijetí žádného výslovného rozhodnutí nebo správního aktu, a tím, že se jakékoli procesní požadavky omezí na pouhé oznámení.
Pokud členské státy vyžadují od podniků zajišťujících sítě nebo poskytujících služby elektronických komunikací oznámení o zahájení činnosti, mohou zároveň požadovat, aby bylo takové oznámení prokázáno jakýmkoliv právně uznaným poštovním nebo elektronickým potvrzením o převzetí oznámení.
Takové potvrzení by v žádném případě nemělo být správním aktem ani by nemělo vyžadovat správní akt vnitrostátního regulačního orgánu, kterému musí být oznámení adresováno.
(9) Do takových oprávnění je nezbytné výslovně zahrnout práva a povinnosti podniků podle obecných oprávnění, aby byly zajištěny stejné podmínky v celém Společenství a aby byla usnadněna přeshraniční jednání o vzájemném propojení veřejných komunikačních sítí.
(10) Obecné oprávnění opravňuje podniky, které zajišťují sítě a poskytují služby elektronických komunikací veřejnosti, aby sjednávaly propojení podle podmínek směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) [6].
Podniky, které nezajišťují sítě a neposkytují služby elektronických komunikací veřejnosti, mohou sjednávat propojení za komerčních podmínek.
(11) Udělování zvláštních práv může být i nadále nezbytné pro užívání rádiových frekvencí a čísel z národního číslovacího plánu včetně zkrácených kódů.
Práva k číslům mohou být přidělována i z evropského číslovacího plánu, včetně například virtuálního kódu země "3883", který byl přidělen členským státům Evropské konference správ pošt a telekomunikací (CEPT).
Tato práva na užívání by neměla být omezována s výjimkou případů, kdy je to nevyhnutelné vzhledem k nedostatku rádiových frekvencí a potřebě zajistit jejich efektivní využití.
(12) Tato směrnice nijak nepředjímá rozhodnutí, zda jsou rádiové frekvence přidělovány přímo podnikům zajišťujícím sítě nebo poskytujícím služby elektronických komunikací nebo subjektům, které tyto sítě nebo služby využívají.
Takovými subjekty mohou být poskytovatelé obsahu rozhlasového nebo televizního vysílání.
Aniž jsou dotčena zvláštní kritéria a postupy přijaté členskými státy pro udělování práv na užívání rádiových frekvencí poskytovatelům služeb obsahu rozhlasového nebo televizního vysílání, měl by být ve snaze plnit cíle obecného zájmu v souladu s právem Společenství postup pro přidělování rádiových frekvencí za všech okolností objektivní, průhledný, nediskriminační a přiměřený.
V souladu s judikaturou Soudního dvora by měla být jakákoli vnitrostátní omezení práv, která zaručuje článek 49 Smlouvy, objektivně odůvodněná, přiměřená a neměla by překračovat to, co je nezbytné k dosažení cílů obecného zájmu, jak jsou vymezeny členskými státy v souladu s právem Společenství.
Odpovědnost za dodržování podmínek spojených s právem na užívání rádiové frekvence a příslušných podmínek spojených s obecným oprávněním by vždy měl nést podnik, kterému bylo uděleno právo na užívání rádiové frekvence.
(13) V rámci postupu pro předkládání žádostí o udělení práv na užívání rádiové frekvence mohou členské státy ověřit, zda bude žadatel schopen plnit podmínky spojené s takovými právy.
Za tímto účelem může být od žadatele požadováno, aby předložil nezbytné informace, kterými prokáže, že je schopen tyto podmínky splnit.
Pokud nebudou takové informace poskytnuty, může být žádost o právo na užívání rádiové frekvence zamítnuta.
(14) Členské státy nejsou povinny udělovat práva na užívání čísel z národního číslovacího plánu nebo udělovat práva na instalování zařízení podnikům, které nezajišťují sítě nebo neposkytují služby elektronických komunikací, ale ani jim toto právo není upíráno.
(15) Podmínky, které mohou být spojeny s obecným oprávněním a se zvláštními právy na užívání, by se měly omezovat pouze na to, co je nezbytně nutné pro zajištění dodržování požadavků a povinností podle práva Společenství a vnitrostátních právních předpisů, které jsou v souladu s právem Společenství.
(16) U sítí a služeb elektronických komunikací, které nejsou poskytovány veřejnosti, je potřebné ukládat méně podmínek a zmírnit je oproti podmínkám, které jsou odůvodněné u sítí a služeb elektronických komunikací, které jsou poskytovány veřejnosti.
(17) Zvláštní povinnosti, které lze ukládat podnikům zajišťujícím sítě a poskytujícím služby elektronických komunikací v souladu s právem Společenství na základě jejich významné tržní síly, jak je definována ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [7], by se měly ukládat odděleně od obecných práv a povinností podle obecného oprávnění.
(18) Obecné oprávnění by mělo obsahovat pouze podmínky, které jsou zvláštní pro odvětví elektronických komunikací.
Nemělo by být vázáno na podmínky, které jsou již použitelné podle jiných stávajících vnitrostátních právních předpisů, které nejsou zvláštní pro odvětví elektronických komunikací.
I přesto mohou vnitrostátní regulační orgány informovat operátory sítí a poskytovatele služeb o dalších právních předpisech, které se týkají jejich obchodní činnosti, například uvedením odkazů na svých internetových stránkách.
(19) Požadavek zveřejňovat rozhodnutí o udělení práv na užívání frekvencí nebo čísel lze splnit tím, že se tato rozhodnutí veřejně zpřístupní na internetových stránkách.
(20) Týž podnik, například operátor kabelové sítě, může nabízet jak službu elektronických komunikací, jako je přenos televizních signálů, tak služby, na které se tato směrnice nevztahuje, jako je komercializace nabídky služeb obsahu rozhlasového nebo televizního vysílání, a tudíž lze tomuto podniku ukládat další povinnosti v souvislosti s jeho činností poskytovatele nebo distributora obsahu v souladu s ustanoveními jiných právních předpisů než této směrnice, aniž je dotčen seznam podmínek uvedených v příloze této směrnice.
(21) Při udělování práv na užívání rádiových frekvencí nebo čísel nebo práv na instalování zařízení mohou příslušné orgány informovat podniky, kterým taková práva udělují, o příslušných podmínkách v obecného oprávnění.
(22) Pokud poptávka po rádiových frekvencích v určitém pásmu převyšuje jejich dostupnost, měly by být zvoleny vhodné a průhledné postupy pro přidělování takových frekvencí s cílem zabránit jakékoliv diskriminaci a optimalizovat využití těchto omezených zdrojů.
(23) Vnitrostátní regulační orgány by měly při stanovování kritérií pro konkurenční nebo srovnávací výběrové řízení zajistit, aby byly splněny cíle uvedené v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Proto by vyloučení určitých podniků z konkurenčního nebo srovnávacího výběrového řízení na určitá rádiová frekvence na základě uplatňování objektivních, nediskriminačních a přiměřených výběrových kritérií na podporu rozvoje hospodářské soutěže nebylo v rozporu s touto směrnicí.
(24) Pokud bylo na evropské úrovni dohodnuto harmonizované přidělování rádiových frekvencí jednotlivým podnikům, měly by členské státy takové dohody důsledně provádět při udělování práv na užívání rádiových frekvencí z národního plánu využití frekvencí.
(25) Podniky zajišťující sítě a poskytující služby elektronických komunikací mohou potřebovat potvrzení svých práv podle obecného oprávnění vzhledem k propojení a právům na omezení vlastnických práv třetích osob, zejména pro usnadnění jednání s jinými, regionálními nebo místními, úrovněmi státní správy nebo s poskytovateli služeb v jiných členských státech.
Za tímto účelem by měly vnitrostátní regulační orgány poskytovat podnikům prohlášení, buď na žádost, nebo jako automatickou odpověď na oznámení podle obecného oprávnění.
Taková prohlášení by sama o sobě neměla zakládat nároky na práva a na prohlášení by neměla být vázána ani žádná práva podle obecného oprávnění, ani práva na používání nebo výkon takových práv.
(26) Pokud se podniky domnívají, že jejich žádost o udělení práva na instalování zařízení nebyla vyřízena v souladu se zásadami, které jsou stanoveny ve směrnici 2002/21/ES (rámcová směrnice), nebo pokud jsou taková rozhodnutí nepřiměřeně oddalována, měly by mít právo se odvolat proti rozhodnutím nebo proti jejich prodlení v souladu s uvedenou směrnicí.
(27) Sankce za nedodržování podmínek podle obecného oprávnění by měly být úměrné porušení podmínek.
S výjimkou mimořádných okolností by nebylo přiměřené pozastavit nebo odejmout právo poskytovat služby elektronických komunikací nebo právo na užívání rádiových frekvencí nebo čísel, pokud podnik nedodržel jednu nebo více podmínek podle obecného oprávnění.
Tím nejsou dotčena naléhavá opatření která mohou být nuceny přijmout příslušné orgány členských států v případě vážného ohrožení veřejného pořádku, bezpečnosti nebo zdraví, nebo ekonomických a provozních zájmů jiných podniků.
Touto směrnicí by rovněž neměly být dotčeny žádné nároky na náhradu škody mezi podniky podle vnitrostátního práva.
(28) Ukládání povinnosti podávat zprávy a poskytovat informace poskytovatelům služeb může představovat zátěž jak pro podniky, tak pro dotyčný vnitrostátní regulační orgán.
Takové povinnosti by tudíž měly být přiměřené, objektivně odůvodněné a měly by se omezovat jen na to, co je nezbytně nutné.
Není nutné požadovat, aby bylo systematicky a pravidelně prokazováno dodržování všech podmínek podle obecného oprávnění nebo podmínek spojených s právy na užívání.
Podniky mají právo znát účely, ke kterým budou použity informace, které mají poskytovat.
Poskytování informací by nemělo být podmínkou přístupu na trh.
Pro statistické účely může být požadováno oznámení od podniků zajišťujících sítě nebo poskytujících služby elektronických komunikací, jestliže ukončí činnost.
(29) Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států poskytovat jakékoli informace nutné k ochraně zájmů Společenství v rámci mezinárodních dohod.
Touto směrnicí by neměly být dotčeny ani jakékoli povinnosti podávat zprávy vyplývající z právních předpisů, které nejsou zvláštní pro odvětví elektronických komunikací, jako například právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže.
(30) Poskytovatelům služeb elektronických komunikací lze uložit správní poplatky, z nichž jsou financovány činnosti vnitrostátního regulačního orgánu spojené s řízením systému oprávnění a udělováním práv na užívání.
Takové poplatky by se měly omezovat jen na pokrytí skutečných správních nákladů na tyto činnosti.
Za tímto účelem by měla být zajištěna průhlednost příjmů a výdajů vnitrostátních regulačních orgánů prostřednictvím každoročního zveřejnění celkové částky vybraných poplatků a vzniklých správních nákladů.
To umožní podnikům ověřit si, zda jsou správní náklady a poplatky v rovnováze.
(31) Systémy správních poplatků by neměly narušovat hospodářskou soutěž ani vytvářet překážky vstupu na trh.
V systému obecného oprávnění již nebude nadále možné ukládat úhradu správních nákladů, a tedy ani poplatků, jednotlivým podnikům, s výjimkou udělování práv na užívání čísel a rádiových frekvencí a práv na instalování zařízení.
Jakékoli použitelné správní poplatky by měly odpovídat zásadám systému obecného oprávnění.
Příkladem spravedlivé, jednoduché a průhledné alternativy k těmto kritériím ukládání poplatků může být rozdělovací klíč založený na obratu.
Pokud jsou správní poplatky velmi nízké, mohly by být rovněž vhodné paušální poplatky nebo poplatky skládající se z paušálu a složky závisející na obratu.
(32) Kromě správních poplatků lze vybírat ještě poplatky za užívání rádiových frekvencí a čísel jako nástroj k zajištění optimálního využití takových zdrojů.
Takové poplatky by neměly bránit vývoji inovačních služeb a hospodářské soutěži na trhu.
Touto směrnicí není dotčen účel, k němuž jsou využívány poplatky za práva na užívání.
Takové poplatky lze například použít k financování činností vnitrostátních regulačních orgánů, které nelze pokrýt správními poplatky.
Pokud se v případě konkurenčních nebo srovnávacích výběrových řízení jedná u poplatků za práva na užívání rádiových frekvencí zcela nebo zčásti o jednorázovou částku, měly by platební podmínky zajišťovat, aby takové poplatky v praxi nevedly k výběru na základě kritérií, která nesouvisejí s cílem zajistit optimální využití rádiových frekvencí.
Komise může pravidelně uveřejňovat srovnávací studie, pokud jde o nejlepší praxi pro přidělování rádiových frekvencí, přidělování čísel a udělování práva omezit vlastnická práva třetích osob.
(33) Členské státy mohou mít potřebu měnit práva, podmínky, postupy a poplatky týkající se obecného oprávnění a práv na užívání, pokud jsou k tomu objektivní důvody.
Takové změny by měly být náležitě oznámeny všem zainteresovaným stranám s dostatečným předstihem, aby jim byla dána odpovídající příležitost vyjádřit své názory na všechny tyto změny.
(34) Průhlednost vyžaduje, aby měli poskytovatelé služeb, spotřebitelé a jiné zainteresované strany snadný přístup ke všem informacím, které se týkají práv, podmínek, postupů, poplatků a rozhodnutí o poskytování služeb elektronických komunikací, práv na užívání rádiových frekvencí a čísel, práv na instalování zařízení, národních plánů na využívání frekvencí a národních číslovacích plánů.
Vnitrostátní regulační orgány mají důležitý úkol poskytovat takové informace a neustále je aktualizovat.
Pokud jsou taková práva spravována na jiných úrovních státní správy, měly by vnitrostátní regulační orgány usilovat o vytvoření uživatelsky vstřícného nástroje pro přístup k informacím týkajícím se takových práv.
(35) Řádné fungování jednotného trhu na základě vnitrostátní úpravy pro udělování oprávnění podle této směrnice by měla sledovat Komise.
(36) Pro dosažení souběžného zavedení všech prvků nového předpisového rámce pro odvětví elektronických komunikací je důležité, aby proces vnitrostátní transpozice této směrnice proběhl souběžně s přizpůsobením stávajících oprávnění novým pravidlům.
Avšak v určitých případech, kdy by nahrazení oprávnění, jež existovala ke dni vstupu této směrnice v platnost, obecnými oprávněními a udělením individuálních práv na užívání podle této směrnice vedlo k rozšíření povinností pro poskytovatele služeb, kteří působí podle stávajícího oprávnění, nebo k omezení jejich práv, mohou členské státy využít dodatečnou lhůtu devíti měsíců ode dne použitelnosti této směrnice k přizpůsobení těchto oprávnění, pokud to nebude mít nepříznivý vliv na práva a povinnosti jiných podniků.
(37) Mohou se vyskytnout okolnosti, za kterých by odstranění podmínky pro udělení oprávnění týkající se přístupu k sítím elektronických komunikací způsobilo vážnou újmu jednomu nebo více podnikům, kterým z této podmínky plynul užitek.
V takových případech může Komise na žádost členského státu schválit další přechodná opatření.
(38) Protože cílů navrhovaných opatření, totiž harmonizace a zjednodušení pravidel a podmínek pro udělování oprávnění týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto z důvodů rozsahu a účinků opatření jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v daném článku, tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíl a oblast působnosti
1. Cílem této směrnice je prostřednictvím harmonizace a zjednodušení pravidel a podmínek pro udělování oprávnění zavést vnitřní trh v oblasti sítí a služeb elektronických komunikací, aby se usnadnilo jejich zajišťování a poskytování v celém Společenství.
2. Tato směrnice se vztahuje na oprávnění pro zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
2. Použijí se rovněž tyto definice:
a) "obecným oprávněním" se rozumí právní rámec zřízený členským státem v souladu s touto směrnicí, který zaručuje práva na zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací a který stanoví povinnosti zvláštní pro tuto oblast, které se mohou vztahovat na všechny nebo na určité druhy sítí a služeb elektronických komunikací;
b) "škodlivou interferencí" se rozumí interference, která ohrožuje fungování radionavigační služby nebo jiných bezpečnostních služeb nebo která jinak vážně zhoršuje, znemožňuje nebo opakovaně přerušuje radiokomunikační službu provozovanou v souladu s použitelnými předpisy Společenství nebo vnitrostátními předpisy.
Článek 3
Obecné oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací
1. Členské státy zajistí volnost v zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací, které podléhají podmínkám stanoveným v této směrnici. Za tímto účelem nesmějí členské státy bránit podnikům v zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací s výjimkou případů, kdy je to nezbytné z důvodů stanovených v čl. 46 odst. 1 Smlouvy.
Zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací může podléhat pouze obecnému oprávnění, aniž jsou dotčeny zvláštní povinnosti uvedené v čl. 6 odst.
2 nebo práva na užívání uvedená v článku 5. Od dotyčného podniku může být požadováno předložení oznámení, ale nesmí být od něho požadováno získání výslovného rozhodnutí nebo jakéhokoliv jiného správního aktu vydaného vnitrostátním regulačním orgánem před uplatněním práv vyplývajících z oprávnění.
Po oznámení, je-li požadováno, může podnik zahájit činnost, v případě potřeby s výhradou ustanovení o právech na užívání podle článků 5, 6 a 7.
3. Oznámení uvedené v odstavci 2 znamená pouze prohlášení právnické nebo fyzické osoby o úmyslu zahájit zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací učiněné vůči vnitrostátnímu regulačnímu orgánu a předložení minimálních informací, které jsou nezbytné k tomu, aby umožnily vnitrostátnímu regulačnímu orgánu vést rejstřík nebo seznam podniků zajišťujících sítě nebo poskytujících služby elektronických komunikací.
Tyto informace musí být omezeny na míru nezbytně nutnou pro identifikaci poskytovatele, jako je číslo v obchodním rejstříku, kontaktní osoby poskytovatele, adresa poskytovatele, stručný popis sítě nebo služby a předpokládaný termín zahájení činnosti.
Článek 4
Minimální seznam práv vyplývajících z obecného oprávnění
1. Podniky, jimž bylo uděleno oprávnění podle článku 3, mají právo:
a) zajišťovat sítě a poskytovat služby elektronických komunikací;
b) domáhat se toho, aby jejich žádost o udělení nezbytných práv na instalování zařízení byla posouzena podle článku 11 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
2. Jestliže takové podniky zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací veřejnosti, dává jim obecné oprávnění také právo:
a) jednat o propojení s ostatními poskytovateli a popřípadě získat přístup k jiným poskytovatelům nebo propojení s jinými poskytovateli veřejně přístupných komunikačních sítí a služeb, které jsou předmětem obecného oprávnění, kdekoli ve Společenství v souladu se směrnicí 2002/19/ES (přístupová směrnice) a za podmínek v ní stanovených;
b) dostat příležitost být označeny za podniky poskytující různé prvky univerzální služby a/nebo pokrytí různých částí území státu podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) [8].
Článek 5
Práva na užívání rádiových frekvencí a čísel
1. V případech, kdy je to možné, zejména pokud je riziko škodlivé interference zanedbatelné, členské státy nepodmiňují užívání rádiových frekvencí udělením individuálního práva na užívání, ale zahrnou podmínky pro užívání takových rádiových frekvencí do obecného oprávnění.
2. Pokud je nezbytné udělit individuální práva na užívání rádiových frekvencí a čísel, udělí členské státy na žádost taková práva kterémukoli podniku, který poskytuje nebo využívá sítě nebo služby podle obecného oprávnění, s výhradou článků 6, 7 a čl. 11 odst. 1 písm. c) této směrnice a jakýchkoli jiných pravidel, která zajišťují účinné využití těchto zdrojů v souladu se směrnicí 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Aniž jsou dotčena zvláštní kritéria a postupy přijaté členskými státy pro udělování práv na užívání rádiových frekvencí poskytovatelům služeb obsahu rozhlasového a televizního vysílání s ohledem na sledování cílů obecného zájmu v souladu s právem Společenství, udělují se taková práva na užívání prostřednictvím otevřených, průhledných a nediskriminačních postupů.
Při udělování práv na užívání stanoví členské státy, zda lze taková práva převádět z podnětu držitele práva a, v případě rádiových frekvencí, též za jakých podmínek, v souladu s článkem 9 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Pokud členské státy udělí práva na užívání na omezenou dobu, musí jejich trvání být přiměřené dotyčné službě.
3. Rozhodnutí o právech na užívání se přijímají, sdělují a zveřejňují co nejdříve poté, co vnitrostátní regulační orgán obdrží úplnou žádost, a sice do tří týdnů u čísel, která byla přidělena pro zvláštní účely v rámci národního číslovacího plánu, a do šesti týdnů u rádiových frekvencí, které byly přiděleny pro zvláštní účely v rámci národního plánu přidělení frekvenčních pásem.
Touto druhou lhůtou nejsou dotčeny žádné platné mezinárodní dohody týkající se užívání rádiových frekvencí nebo orbitálních poloh.
4. Pokud bylo po konzultaci se zainteresovanými stranami podle článku 6 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) rozhodnuto, že se mají práva na užívání čísel mimořádné ekonomické hodnoty udělovat cestou konkurenčních nebo srovnávacích výběrových řízení, mohou členské státy prodloužit maximální lhůtu tří týdnů až o další tři týdny.
Na konkurenční nebo srovnávací výběrová řízení na rádiové frekvence se použije článek 7.
5. Členské státy neomezí počet práv na užívání, která mají být udělena, s výjimkou případů, kdy je to nezbytné pro zajištění účinného využití rádiových frekvencí v souladu s článkem 7.
Článek 6
Podmínky, které mohou být spojeny s obecným oprávněním a s právy na užívání rádiových frekvencí a čísel, a zvláštní povinnosti
1. Obecné oprávnění pro zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací a práva na užívání rádiových frekvencí a práva na užívání čísel mohou podléhat pouze podmínkám uvedeným v částech A, B a C přílohy.
Takové podmínky musí být objektivně odůvodněné ve vztahu k dotyčné síti nebo službě, nediskriminační, přiměřené a průhledné.
2. Zvláštní povinnosti, které lze uložit podnikům zajišťujícím sítě a poskytujícím služby elektronických komunikací podle čl. 5 odst. 1 a čl. 5 odst. 2, článku 6 a článku 8 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) a článků 16, 17, 18 a 19 směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) nebo těm, které jsou určeny k poskytování univerzální služby podle uvedené směrnice, se právně oddělí od práv a povinností stanovených obecným oprávněním. V zájmu dosažení průhlednosti pro podniky se kritéria a postupy pro ukládání takových zvláštních povinností jednotlivým podnikům uvádějí v obecném oprávnění.
3. Obecné oprávnění obsahuje pouze podmínky, které jsou zvláštní pro dané odvětví a jsou stanoveny v části A přílohy, a neukládá opakovaně podmínky, které se vztahují na podniky na základě jiných vnitrostátních právních předpisů.
4. Členské státy neukládají opakovaně podmínky obecného oprávnění, pokud udělují právo na užívání rádiových frekvencí nebo čísel.
Článek 7
Postup pro omezení počtu práv na užívání, která mají být udělena pro užívání rádiových frekvencí
1. Pokud členský stát zvažuje omezení počtu práv na užívání, která mají být udělena pro rádiové frekvence, musí mimo jiné:
a) brát náležitě v úvahu potřebu maximalizovat výhody pro uživatele a usnadnit rozvoj hospodářské soutěže;
b) poskytnout všem zainteresovaným stranám, včetně uživatelů a spotřebitelů, příležitost vyjádřit své názory na jakékoli omezení v souladu s článkem 6 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice);
c) zveřejnit s uvedením důvodů každé rozhodnutí o omezení udělování práv na užívání;
d) po stanovení postupu vyzvat k předkládání žádostí o udělení práv na užívání a
e) přezkoumat omezení v přiměřených intervalech nebo na základě odůvodněné žádosti dotčených podniků.
2. Pokud členský stát dospěje k závěru, že lze udělit další práva na užívání rádiových frekvencí, zveřejní tento závěr a vyzve k předkládání žádostí o udělení takových práv.
3. Pokud je třeba omezit udělování práv na užívání rádiových frekvencí, udělují členské státy tato práva na základě výběrových kritérií, která musí být objektivní, průhledná, nediskriminační a přiměřená.
Tato výběrová kritéria musí brát náležitě v úvahu dosažení cílů článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
4. Pokud mají být použita konkurenční nebo srovnávací výběrová řízení, mohou členské státy prodloužit maximální lhůtu šesti týdnů uvedenou v čl. 5 odst. 3 o dobu, která bude nutná pro zajištění spravedlivých, přiměřených, otevřených a průhledných postupů pro všechny zainteresované strany, nejdéle však o osm měsíců.
Těmito lhůtami nejsou dotčeny žádné platné mezinárodní dohody týkající se užívání rádiových frekvencí a koordinace družic.
5. Tímto článkem není dotčen převod práv na užívání rádiových frekvencí podle článku 9 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Článek 8
Harmonizovaný příděl rádiových frekvencí
Pokud bylo užívání rádiových frekvencí harmonizováno, byly dohodnuty přístupové podmínky a postupy a v souladu s mezinárodními dohodami a pravidly Společenství byly vybrány podniky, kterým mají být přiděleny rádiové frekvence, udělí členské státy právo na užívání pro takové rádiové frekvence v souladu s výše uvedenými dohodami a pravidly.
Za předpokladu, že jsou dodrženy všechny vnitrostátní podmínky spojené s právem na užívání dotyčných rádiových frekvencí v případě společného výběrového řízení, nestanoví členské státy žádné další podmínky, dodatečná kritéria nebo postupy, které by omezovaly, měnily nebo opožďovaly správné provedení společného přídělu těchto rádiových frekvencí.
Článek 9
Prohlášení pro usnadnění výkonu práv na instalování zařízení a práv na propojení
Na žádost podniku vydají vnitrostátní regulační orgány do jednoho týdne standardizované prohlášení, které v případě potřeby potvrdí, že podnik předložil oznámení podle čl. 3 odst. 2, a podrobně uvede, za jakých okolností má jakýkoli podnik, který zajišťuje sítě nebo poskytuje služby elektronických komunikací podle obecného oprávnění, právo požádat o práva na instalování zařízení, sjednat propojení a/nebo získat přístup nebo propojení, aby byl usnadněn výkon těchto práv například na jiných úrovních státní správy nebo vůči jiným podnikům. Taková prohlášení lze popřípadě vydat i jako automatickou odpověď na předložené oznámení uvedené v čl. 3 odst. 2.
Článek 10
Plnění podmínek obecného oprávnění nebo podmínek práv na užívání jakož i zvláštních povinností
1. Vnitrostátní regulační orgány mohou požadovat od podniků, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací v rámci obecného oprávnění nebo které mají práva na užívání rádiových frekvencí nebo čísel, aby v souladu s článkem 11 poskytly informace nutné pro ověření plnění podmínek obecného oprávnění nebo podmínek práv na užívání nebo zvláštních povinností uvedených v čl. 6 odst. 2.
2. Pokud vnitrostátní regulační orgán zjistí, že podnik neplní jednu nebo více podmínek obecného oprávnění, práv na užívání nebo zvláštní povinnosti uvedených v čl. 6 odst. 2, oznámí tato zjištění danému podniku a poskytne mu přiměřenou možnost, aby vyjádřil své názory nebo napravil případná porušení:
- do jednoho měsíce po oznámení, nebo
- v kratší lhůtě dohodnuté s podnikem nebo v případě opakovaného porušení ve lhůtě stanovené vnitrostátním regulačním orgánem, nebo
- v delší lhůtě, o které rozhodne vnitrostátní regulační orgán.
3. Jestliže dotyčný podnik nenapraví porušení ve lhůtě uvedené v odstavci 2, přijme příslušný orgán odpovídající a přiměřená opatření, aby zajistil plnění podmínek a povinností.
V tomto ohledu mohou členské státy zmocnit příslušné orgány k ukládání finančních sankcí, pokud je to vhodné.
Opatření a důvody, z nichž vycházejí, musí být dotyčným podnikům sděleny do jednoho týdne ode dne jejich přijetí a musí být stanovena přiměřená lhůta, v níž má podnik naplnit toto opatření.
4. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 mohou členské státy zmocnit příslušný orgán k ukládání finančních sankcí podnikům, pokud je to vhodné, za neposkytnutí informací v souladu s povinnostmi uloženými podle čl. 11 odst. 1 písm. a) nebo čl. 11 odst. 1 písm. b) této směrnice nebo článku 9 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) v přiměřené lhůtě, kterou stanoví vnitrostátní regulační orgán.
5. V případech závažných a opakovaných porušení podmínek obecného oprávnění, práv na užívání nebo zvláštních povinností uvedených v čl. 6 odst. 2, ve kterých opatření přijatá za účelem dosažení jejich plnění, jak jsou uvedena v odstavci 3 tohoto článku, nejsou úspěšná, mohou vnitrostátní regulační orgány zabránit podniku v dalším zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací nebo pozastavit nebo odejmout práva na užívání.
6. Bez ohledu na odstavce 2, 3 a 5, pokud má příslušný orgán důkaz o porušení podmínek obecného oprávnění, podmínek práv na užívání nebo zvláštních povinností uvedených v čl.
6 odst. 2, které představuje bezprostřední a vážné ohrožení veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo ochrany zdraví nebo způsobí vážné hospodářské nebo provozní problémy ostatním poskytovatelům nebo uživatelům sítí nebo služeb elektronických komunikací, může přijmout naléhavá předběžná opatření k nápravě situace do přijetí konečného rozhodnutí.
Dotyčnému podniku musí být poté poskytnuta přiměřená možnost vyjádřit své názory a navrhnout řešení. Příslušný orgán může případně předběžná opatření potvrdit.
7. Podniky mají právo odvolat se proti opatřením přijatým podle tohoto článku v souladu s postupem uvedeným v článku 4 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Článek 11
Informace požadované podle obecného oprávnění, pro práva na užívání a pro zvláštní povinnosti
1. Aniž jsou dotčeny povinnosti poskytovat informace a podávat zprávy podle vnitrostátních právních předpisů jiných než těch, které se týkají obecného oprávnění, mohou vnitrostátní regulační orgány od podniků požadovat poskytování informací pouze podle obecného oprávnění, pro práva na užívání nebo zvláštní povinnosti uvedené v čl. 6 odst. 2, které jsou přiměřené a objektivně odůvodněné pro:
a) systematicky nebo případ od případu prováděné ověřování plnění podmínek 1 a 2 části A, podmínky 6 části B a podmínky 7 části C přílohy a plnění povinností uvedených v čl. 6 odst. 2;
b) případ od případu prováděné ověřování plnění podmínek uvedených v příloze při obdržení stížnosti nebo pokud má vnitrostátní regulační orgán jiné důvody domnívat se, že podmínka není splněna, nebo v případě šetření vnitrostátního regulačního orgánu z vlastního podnětu;
c) postupy pro předkládání žádostí o udělení práv na užívání a posuzování těchto žádostí;
d) zveřejňování srovnávacích přehledů kvality a ceny služeb ve prospěch spotřebitelů;
e) přesně stanovené statistické účely;
f) analýzu trhu pro účely směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) nebo směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě).
Informace uvedené pod písmeny a), b), d), e) a f) prvního pododstavce nesmějí být požadovány před vstupem na trh ani nesmějí být požadovány jako podmínka pro vstup na trh.
2. Pokud vnitrostátní regulační orgány požadují od podniků poskytování informací uvedených v odstavci 1, musí je informovat o konkrétním účelu, ke kterému budou informace použity.
Článek 12
Správní poplatky
1. Jakékoli správní poplatky ukládané podnikům, které poskytují službu nebo zajišťují síť podle obecného oprávnění nebo kterým bylo uděleno právo na užívání:
a) souhrnně pokrývají jen ty správní náklady, které vzniknou při řízení, kontrole a prosazování systému obecného oprávnění, práv na užívání a zvláštních povinností uvedených v čl. 6 odst. 2, které mohou zahrnovat náklady na mezinárodní spolupráci, harmonizaci a normalizaci, analýzu trhu, sledování plnění a na další kontrolu trhu, jakož i na regulační činnost zahrnující přípravu a prosazování sekundárního práva a správních rozhodnutí, jako jsou rozhodnutí o přístupu a propojení, a
b) jsou ukládány jednotlivým podnikům objektivním, průhledným a přiměřeným způsobem, který minimalizuje dodatečné správní náklady a související poplatky.
2. Pokud vnitrostátní regulační orgány ukládají správní poplatky, zveřejní každoročně přehled svých správních nákladů a celkovou částku vybraných poplatků.
Podle rozdílu mezi celkovou částkou poplatků a správními náklady budou provedeny odpovídající úpravy.
Článek 13
Poplatky za práva na užívání a za práva na instalování zařízení
Členské státy mohou povolit příslušnému orgánu ukládat poplatky za práva na užívání rádiových frekvencí nebo čísel nebo za práva na instalování zařízení na veřejném nebo soukromém majetku, přes něj nebo pod ním tak, aby odrážely potřebu zajistit optimální využití těchto zdrojů.
Členské státy zajistí, aby takové poplatky byly objektivně odůvodněné, průhledné, nediskriminační a přiměřené z hlediska jejich zamýšleného účelu, a vezmou v úvahu cíle uvedené v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Článek 14
Změna práv a povinností
1. Členské státy zajistí, aby se mohla práva, podmínky a postupy týkající se obecných oprávnění, práv na užívání nebo práv na instalování zařízení měnit pouze v objektivně odůvodněných případech a přiměřeným způsobem.
Odpovídajícím způsobem se podává oznámení o záměru učinit takové změny a zainteresovaným stranám, včetně uživatelů a spotřebitelů, musí být poskytnuta dostatečná lhůta k vyjádření názorů na navrhované změny, a to nejméně čtyři týdny, s výjimkou mimořádných okolností.
2. Členské státy nesmějí omezovat ani odnímat práva na instalování zařízení před uplynutím doby, na kterou byla udělena, s výjimkou odůvodněných případů a popřípadě v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy týkajícími se náhrady za odejmutí práv.
Článek 15
Zveřejňování informací
1. Členské státy zajistí, aby byly veškeré příslušné informace o právech, podmínkách, postupech, poplatcích a rozhodnutích týkajících se obecných oprávnění a práv na užívání zveřejňovány a aktualizovány vhodným způsobem tak, aby všem zainteresovaným stranám byl poskytnut snadný přístup k takovým informacím.
2. Pokud jsou informace uvedené v odstavci 1, zejména informace týkající se postupů a podmínek spojených s právy na instalování zařízení, spravovány na různých úrovních státní správy, vynaloží vnitrostátní regulační orgán veškeré přiměřené úsilí, při zohlednění nákladů s tím spojených, směřující k vytvoření uživatelsky vstřícného přehledu veškerých takových informací, včetně informací o příslušných úrovních státní správy a příslušných orgánech, s cílem usnadnit předkládání žádostí o udělení práva na instalování zařízení.
Článek 16
Postupy pro přezkum
Komise pravidelně přezkoumává fungování vnitrostátních systémů pro udělování oprávnění a vývoj v přeshraničním poskytování služeb v rámci Společenství a podává zprávu Evropskému parlamentu a Radě, a to poprvé nejpozději do tří let ode dne uplatňování této směrnice uvedeného v čl. 18 odst. 1 druhém pododstavci. Za tímto účelem může Komise požadovat od členských států informace, které musí být poskytnuty bez zbytečného odkladu.
Článek 17
Stávající oprávnění
1. Členské státy uvedou oprávnění, která již existují ke dni vstupu této směrnice v platnost, do souladu s ustanoveními této směrnice nejpozději ke dni používání směrnice uvedeném v čl. 18 odst. 1 druhém pododstavci.
2. V případě, že uplatňování odstavce 1 povede k omezení práv nebo rozšíření povinností podle stávajících oprávnění, mohou členské státy prodloužit platnost takových práv a povinností nejdéle o devět měsíců ode dne uplatňování uvedeného v čl. 18 odst. 1 druhém pododstavci za předpokladu, že to neovlivní práva ostatních podniků podle práva Společenství. Členské státy oznámí taková prodloužení platnosti Komisi s uvedením důvodů.
3. Pokud mohou dotyčné členské státy prokázat, že zrušení podmínky oprávnění týkající se přístupu k sítím elektronických komunikací, která platila před vstupem této směrnice v platnost, způsobuje nepřiměřeně velké těžkosti podnikům, které využívaly nařízený přístup k jiné síti, a pokud není pro tyto podniky možné sjednat nové dohody za přiměřených obchodních podmínek přede dnem uplatňování uvedeným v čl. 18 odst. 1 druhém pododstavci, mohou členské státy požadovat dočasné prodloužení platnosti příslušné podmínky (příslušných podmínek). Takové žádosti se předkládají nejpozději ke dni uplatňování uvedenému v čl. 18 odst. 1druhém pododstavci a upřesňují podmínku (pod mínky) a lhůtu, pro něž se dočasné prodloužení požaduje.
Členské státy informují Komisi o důvodech pro požadované prodloužení.
Komise posoudí žádost s přihlédnutím ke zvláštní situaci v daném členském státě a k situaci dotyčného podniku (podniků) a potřebě zajistit souvislé právní prostředí na úrovni Společenství.
Rozhodne o vyhovění nebo zamítnutí této žádosti, a pokud se rozhodne žádosti vyhovět, stanoví rozsah a trvání povolovaného prodloužení.
Komise sdělí své rozhodnutí dotyčnému členskému státu do šesti měsíců po obdržení žádosti o prodloužení.
Taková rozhodnutí se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Transpozice
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 25. července 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich pozdější změny.
Článek 19
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES
ze dne 7. března 2002
o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Současný předpisový rámec pro telekomunikace byl úspěšný ve vytváření podmínek pro účinnou hospodářskou soutěž v odvětví telekomunikací v průběhu přechodu z monopolu na plnou hospodářskou soutěž.
(2) Dne 10. listopadu 1999 předložila Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů sdělení nazvané "Směrem k novému rámci pro infrastrukturu elektronických komunikací a pro doplňkové služby — přezkoumání sdělení za rok 1999".
V tomto sdělení přezkoumala Komise stávající předpisový rámec pro telekomunikace v souladu se svými povinnostmi podle článku 8 směrnice Rady 90/387/EHS ze dne 28. června 1990 o vytvoření vnitřního trhu telekomunikačních služeb zavedením otevřeného přístupu k telekomunikační síti [4].
Předložila k veřejné konzultaci i řadu politických návrhů pro nový předpisový rámec pro infrastrukturu elektronických komunikací a pro doplňkové služby.
(3) Dne 26. dubna 2000 předložila Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů sdělení o výsledcích veřejné konzultace týkající se přezkoumání sdělení za rok. 1999 a hlavních směrech pro nový předpisový rámec.
Sdělení shrnulo výsledky veřejné konzultace a stanovilo některé klíčové orientační body pro přípravu nového rámce pro infrastrukturu elektronických komunikací pro a doplňkové služby.
(4) Evropská rada na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 upozornila na potenciál pro růst, konkurenceschopnost a vytváření nových pracovních příležitostí spojený s přechodem na digitální ekonomiku, která je založena na znalostech.
Zdůraznilo zejména význam přístupu evropských podniků a občanů k levné komunikační infrastruktuře světové úrovně a k širokému okruhu služeb.
(5) Konvergence odvětví telekomunikací, médií a informačních technologií znamená, že všechny přenosové sítě a služby by měly být předmětem jediného předpisového rámce.
Předpisový rámec sestává z této směrnice a čtyř zvláštních směrnic: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [5], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) [6], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) [7], směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [8], (dále jen "zvláštní směrnice").
Je nezbytné oddělit regulaci přenosu od regulace obsahu.
Tento rámec se proto nezabývá obsahem služeb, který je poskytován po sítích elektronických komunikací prostřednictvím služeb elektronických komunikací, jako je obsah rozhlasového a televizního vysílání, finanční služby a některé služby informační společnosti, a proto jím nejsou dotčena opatření týkající se takových služeb přijatá na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní úrovni v souladu s právem Společenství, s cílem podporovat kulturní a jazykovou rozmanitost a zajistit ochranu mediální plurality.
Obsahem televizních programů se zabývá směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [9].
Oddělením regulace přenosu od regulace obsahu není dotčeno zohlednění vazeb, které mezi nimi existují, zejména pro zaručení mediální plurality, kulturní rozmanitosti a ochrany spotřebitele.
(6) Audiovizuální politika a regulace obsahu se provádí s ohledem na cíle obecného zájmu, jako jsou svoboda projevu, mediální pluralita, nestrannost, kulturní a jazyková rozmanitost, sociální začlenění, ochrana spotřebitele a ochrana nezletilých.
Sdělení Komise "Zásady a pokyny pro audiovizuální politiku Společenství v digitálním věku" a závěry Rady ze dne 6. června 2000, které sdělení příznivě přijaly, stanoví klíčové kroky, které má Společenství učinit k provedení své audiovizuální politiky.
(7) Ustanoveními této směrnice a zvláštních směrnic není dotčena možnost členských států přijmout nezbytná opatření, aby tak zajistily ochranu svých zásadních bezpečnostních zájmů, ochranu veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti a umožnily vyšetřování, odhalování a stíhání trestných činů, včetně zavedení zvláštních a přiměřených povinností pro poskytovatele služeb elektronických komunikací vnitrostátními regulačními orgány.
(8) Tato směrnice se nevztahuje na zařízení, která spadají do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody [10], vztahuje se však na zařízení určená pro spotřebitele, která se používají pro digitální televizi.
Je důležité, aby regulační orgány vyzývaly operátory sítí a výrobce koncových zařízení k tomu, aby spolupracovali v zájmu usnadnění přístupu zdravotně postižených uživatelů ke službám elektronických komunikací.
(9) Na služby informační společnosti se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (směrnice o elektronickém obchodu) [11].
(10) Definice "služby informační společnosti" v článku 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti [12] zahrnuje širokou škálu hospodářských činností, které probíhají on-line.
Většina těchto činností nespadá do oblasti působnosti této směrnice, protože nespočívají zcela nebo převážně v přenášení signálů po sítích elektronických komunikací.
Tato směrnice se vztahuje na hlasové telefonní služby a služby přenosu elektronické pošty.
Týž podnik, například poskytovatel služby Internetu, může nabízet jak služby elektronických komunikací, jako je například přístup na Internet, tak služby, na které se tato směrnice nevztahuje, jako je poskytování obsahu využívající Internet.
(11) V souladu se zásadou oddělení regulačních a provozních funkcí by měly členské státy zaručit nezávislost vnitrostátního regulačního orgánu nebo orgánů, aby byla zajištěna nestrannost jejich rozhodnutí.
Tímto požadavkem na nezávislost nejsou dotčeny institucionální autonomie a ústavní povinnosti členských států nebo zásada neutrality s ohledem na úpravu vlastnictví jednotlivých členských států, jak je stanovena v článku 295 Smlouvy.
Vnitrostátní regulační orgány by měly mít přístupné všechny nezbytné zdroje, tj. pracovníky, odborné znalosti a finanční prostředky, k plnění svých úkolů.
(12) Každá strana, která podléhá rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu, by měla mít právo se odvolat k subjektu, který je nezávislý na zúčastněných stranách.
Tímto subjektem může být soud.
Mimo to by každý podnik, který se domnívá, že jeho žádosti o udělení práv na instalování zařízení nebyly vyřízeny v souladu se zásadami, které stanoví tato směrnice, měl mít právo odvolat se proti takovým rozhodnutím.
Tímto odvolacím řízením není dotčeno rozdělení pravomocí v rámci vnitrostátních soudních systémů ani práva právnických nebo fyzických osob podle vnitrostátního práva.
(13) Vnitrostátní regulační orgány musí shromažďovat informace od účastníků trhu, aby mohly účinně plnit své úkoly.
Takové informace může být potřebné shromažďovat i jménem Komise, aby mohla plnit své povinnosti vyplývající z práva Společenství.
Žádosti o informace by měly být přiměřené a neměly by neúnosně zatěžovat podniky.
Informace shromážděné vnitrostátními regulačními orgány by měly být veřejně dostupné, s výjimkou případů, kdy jsou důvěrné podle vnitrostátních právních předpisů o přístupu veřejnosti k informacím a kdy podléhají právním předpisům Společenství a vnitrostátním právním předpisům o obchodním tajemství.
(14) Informace, které vnitrostátní regulační orgán považuje podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství o obchodním tajemství za důvěrné, se smějí vyměňovat s Komisí a jinými vnitrostátními regulačními orgány pouze tehdy, pokud je taková výměna nezbytně nutná pro uplatňování ustanovení této směrnice nebo ustanovení zvláštních směrnic.
Vyměňované informace by se měly omezovat na informace, které jsou relevantní a přiměřené účelu takové výměny.
(15) Je důležité, aby vnitrostátní regulační orgány konzultovaly navrhovaná rozhodnutí se všemi zainteresovanými stranami a aby zohledňovaly jejich připomínky před přijetím konečného rozhodnutí.
S cílem zajistit, aby rozhodnutí na vnitrostátní úrovni neměla nepříznivý vliv na jednotný trh nebo jiné cíle Smlouvy, by vnitrostátní regulační orgány měly oznamovat určité návrhy rozhodnutí Komisi a ostatním vnitrostátním regulačním orgánům a poskytnout jim tak možnost vznést připomínky.
Je vhodné, aby vnitrostátní regulační orgány konzultovaly se zainteresovanými stranami všechny návrhy opatření, která mají vliv na obchod mezi členskými státy.
Případy, v nichž se uplatňují postupy uvedené v článcích 6 a 7, jsou definovány v této směrnici a ve zvláštních směrnicích.
Komise by po konzultaci s Komunikačním výborem měla mít možnost požadovat od vnitrostátního regulačního orgánu, aby vzal zpět návrh opatření, pokud se týká vymezení relevantních trhů nebo označení nebo neoznačení podniků s významnou tržní silou, a pokud by taková rozhodnutí vytvářela překážky pro jednotný trh nebo by byla neslučitelná s právem Společenství, a zejména s cíli politiky, které by měly vnitrostátní regulační orgány sledovat.
Tímto postupem není dotčen oznamovací postup stanovený ve směrnici 98/34/ES a právo Komise podle Smlouvy v souvislosti s porušováním práva Společenství.
(16) Vnitrostátní regulační orgány by měly sledovat harmonizovaný soubor cílů a zásad pro podepření svých opatření a měly by v případě nutnosti koordinovat opatření s vnitrostátními regulačními orgány jiných členských států při plnění svých úkolů podle tohoto předpisového rámce.
(17) Činnosti vnitrostátních regulačních orgánů zřízených podle této směrnice a podle zvláštních směrnic přispívají k naplňování cílů širších politik v oblasti kultury, zaměstnanosti, životního prostředí, sociální soudržnosti a územního plánování.
(18) Požadavek, aby členské státy zajistily, že vnitrostátní regulační orgány v co nejvyšší míře zohlední potřebu technologicky neutrální regulace (tj. takové, která neukládá ani nezvýhodňuje použití konkrétního druhu technologie), nevylučuje přijetí přiměřených kroků na podporu určitých zvláštních služeb v případech, kdy je to odůvodněné, například u digitální televize jako prostředku ke zvýšení účinnosti využití spektra.
(19) Rádiové frekvence jsou základním předpokladem pro rádiové služby elektronických komunikací a frekvence související s takovými službami by proto měly být přidělovány vnitrostátními regulačními orgány podle harmonizovaného souboru cílů a zásad, jimiž se řídí jejich činnost, jakož i podle objektivních, průhledných a nediskriminačních kritérií, která zohledňují demokratické, sociální, jazykové a kulturní zájmy týkající se využití frekvencí.
Je důležité, aby byly rozdělování a přidělení rádiových frekvencí řízeny co nejúčinněji.
Převod rádiových frekvencí může být účinným prostředkem pro zvyšování účinnosti využívání spektra, pokud jsou zavedena dostatečná opatření na ochranu veřejného zájmu, zejména potřeby zajistit průhlednost takových převodů a regulační dohled nad nimi.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 676/2002/ES ze dne 7. března 2002 o předpisovém rámci pro politiku rádiového spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru) [13] stanoví rámec pro harmonizaci rádiových frekvencí a opatření přijatá na základě této směrnice by měla směřovat k usnadnění prací prováděných podle daného rozhodnutí.
(20) Pro podniky je nezbytný přístup k číslovacím zdrojům na základě průhledných, objektivních a nediskriminačních kritérií, aby si mohly konkurovat v odvětví elektronických komunikací.
Všechny prvky národních číslovacích plánů by měly být spravovány vnitrostátními regulačními orgány, včetně kódů uzlů používaných při síťovém adresování.
Pokud je třeba harmonizovat číslovací zdroje ve Společenství na podporu rozvoje celoevropských služeb, může Komise přijmout technická prováděcí opatření v rámci svých výkonných pravomocí.
Je-li to vhodné k zajištění úplné celosvětové interoperability služeb, měly by jednotlivé členské státy koordinovat své postoje v souladu se Smlouvou při jednáních v mezinárodních organizacích a na mezinárodních fórech, na nichž se přijímají rozhodnutí týkající se číslování.
Ustanovení této směrnice nezakládají žádné nové pravomoci pro vnitrostátní regulační orgány v oblasti internetových jmen a adres.
(21) Členské státy mohou mimo jiné využívat konkurenčních nebo srovnávacích výběrových řízení pro přidělení rádiových frekvencí, jakož i čísel s mimořádnou hospodářskou hodnotou.
Při správě takových systémů by měly vnitrostátní regulační orgány zohledňovat článek 8.
(22) Je třeba zajistit, aby byly přístupné včasné, nediskriminační a průhledné postupy pro udělování práv na instalování zařízení, aby byly zaručeny podmínky pro korektní a účinnou hospodářskou soutěž.
Touto směrnicí nejsou dotčeny ani vnitrostátní právní předpisy, jimiž se řídí vyvlastnění nebo užívání nemovitého majetku, běžný výkon vlastnických práv a běžné užívání veřejných statků, ani zásada neutrality ve vztahu k úpravě vlastnictví v členských státech.
(23) Sdílení zařízení může být výhodné z důvodů územního plánování, veřejného zdraví nebo životního prostředí a mělo by být podporováno vnitrostátními regulačními orgány na základě dobrovolných dohod.
V případech, kdy je podnikům odpírán přístup ke schůdným alternativám, může být vhodné zavést povinné sdílení zařízení nebo nemovitého majetku.
To mimo jiné zahrnuje fyzické společné umístění a sdílení kabelovodů, budov, stožárů, antén nebo anténních systémů.
Povinné sdílení zařízení nebo nemovitého majetku by mělo být ukládáno podnikům teprve po důkladné veřejné konzultaci.
(24) Pokud se od mobilních operátorů požaduje, aby sdíleli věže nebo stožáry z důvodů ochrany životního prostředí, může takové nařízené sdílení vést ke snížení maximálních úrovní vysílacího výkonu povoleného pro jednotlivé operátory z důvodů veřejného zdraví, což na druhé straně může vyžadovat na operátorech, aby instalovali více vysílacích míst s cílem zajistit celoplošné pokrytí.
(25) Za jistých okolností jsou zapotřebí povinnosti ex ante, aby byl zajištěn rozvoj konkurenčního trhu.
Definice významné tržní síly ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP) [14] prokázala svou účinnost v počátečních fázích otevírání trhu jako práh pro povinnosti ex ante, ale nyní je třeba ji přizpůsobit tak, aby vyhovovala složitějším a dynamičtějším trhům.
Z tohoto důvodu je definice použitá v této směrnici ekvivalentní pojmu dominantního postavení, jak je definován v judikatuře Soudního dvora a Soudu prvního stupně Evropských společenství.
(26) Dominantní postavení mohou společně zaujímat dva nebo více podniků nejen tehdy, když existují strukturální nebo jiné vazby mezi nimi, ale i tehdy, když struktura relevantního trhu vede ke koordinačním účinkům, tj. podporuje souběžné nebo spojené protisoutěžní chování na trhu.
(27) Je nezbytné, aby byly regulační povinnosti ex ante ukládány pouze v případě, kdy neexistuje účinná hospodářská soutěž, tj. na trzích, na nichž se nachází jeden nebo více podniků s významnou tržní silou, a kde nápravná opatření vnitrostátního práva nebo práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže nepostačují k řešení daného problému.
Je proto nezbytné, aby Komise vypracovala v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže pokyny na úrovni Společenství, kterými se budou řídit vnitrostátní regulační orgány při hodnocení účinnosti hospodářské soutěže na daném trhu a při posuzování významné tržní síly.
Vnitrostátní regulační orgány by měly analyzovat, zda je trh určitého produktu nebo služby účinně konkurenční v dané zeměpisné oblasti, která může zahrnovat celé území dotyčného členského státu nebo jeho část nebo přilehlé části území členských států posuzovaných jako celek.
Analýza účinné hospodářské soutěže by měla obsahovat analýzu toho, zda je trh perspektivně konkurenční, a tedy zda je případný nedostatek účinné hospodářské soutěže trvalým jevem.
Pokyny se budou zabývat i otázkou nově vznikajících trhů, na nichž by fakticky účastník s vedoucím postavením na trhu mohl mít značný podíl na trhu, ale nemohly by mu být ukládány nepřiměřené povinnosti.
Komise by měla pravidelně přezkoumávat pokyny, aby zajistila, že budou trvale odpovídat rychle se rozvíjejícímu trhu.
Vnitrostátní regulační orgány budou muset vzájemně spolupracovat, pokud se zjistí, že relevantní trh je nadnárodní.
(28) Při určování toho, zda má podnik významnou tržní sílu na určitém trhu, by měly vnitrostátní regulační orgány postupovat v souladu s právem Společenství a v co nejvyšší míře zohledňovat pokyny Komise.
(29) Společenství a členské státy přijaly závazky týkající se norem a předpisového rámce pro telekomunikační sítě a služby v rámci Světové obchodní organizace.
(30) Normalizace by měla především zůstat procesem, který se řídí potřebami trhu.
Mohou však vzniknout situace, kdy je vhodné vyžadovat dodržování určitých norem na úrovni Společenství pro zajištění interoperability na jednotném trhu.
Na vnitrostátní úrovni podléhají členské státy ustanovením směrnice 98/34/ES.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/47/ES ze dne 24. října 1995 o užívání norem pro přenos televizních signálů [15] neuložila žádný zvláštní systém pro přenos digitální televize ani zvláštní požadavky na doplňkové služby.
Prostřednictvím Skupiny pro digitální obrazové vysílání vyvinuli evropští účastníci trhu skupinu televizních přenosových systémů, které byly normalizovány Evropským institutem pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI) a staly se doporučeními Mezinárodní telekomunikační unie.
Každé rozhodnutí nařizující uplatňování takových norem by mělo být vydáno teprve po důkladné veřejné konzultaci.
Postupy normalizace podle této směrnice nejsou dotčena ustanovení směrnice 1999/5/ES, směrnice Rady 73/23/EHS ze dne 19. února 1973 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se elektrických zařízení určených pro používání v určitých mezích napětí [16] a směrnice Rady 89/336/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility [17].
(31) Interoperabilita digitálních interaktivních televizních služeb a zařízení rozšiřujících vlastnosti digitální televize na spotřebitelské úrovni by měla být podporována, aby byl zajištěn volný tok informací, mediální pluralita a kulturní rozmanitost.
Je žádoucí, aby spotřebitelé mohli přijímat bez ohledu na režim přenosu všechny digitální interaktivní televizní služby s ohledem na technologickou neutralitu, budoucí technologický pokrok, potřebu podporovat zavedení digitální televize a stav hospodářské soutěže na trzích služeb digitální televize.
Operátoři platformy digitální interaktivní televize by měli usilovat o zavedení otevřených rozhraní pro aplikační programy (API), která vyhovují normám nebo specifikacím přijatým evropským normalizačním orgánem.
Přechod ze stávajících API na nová otevřená API by měl být podporován a organizován, například prostřednictvím memorand o porozumění mezi všemi danými účastníky trhu.
Otevřená API usnadňují interoperabilitu, tj. přenositelnost interaktivního obsahu mezi přenosovými mechanismy, a plnou funkčnost tohoto obsahu u zařízení rozšiřujících vlastnosti digitální televize.
Měla by však být zohledněna nutnost nebránit fungování přijímacího zařízení a chránit jej před škodlivými napadeními, například před viry.
(32) V případě sporu mezi podniky v tomtéž členském státě v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice nebo zvláštní směrnice, například sporu týkajícího se povinností přístupu a propojení nebo prostředků pro předávání seznamů účastníků, by měla mít poškozená strana, která vyjednávala v dobré víře, ale nepodařilo se jí dosáhnout uzavření dohody, možnost obrátit se na vnitrostátní regulační orgán, aby spor vyřešil.
Vnitrostátní regulační orgány by měly mít možnost stranám sporu nařídit řešení.
Zásah vnitrostátního regulačního orgánu při řešení sporu mezi podniky, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací v členském státě, by měl směřovat k tomu, aby bylo zajištěno dodržování povinností vyplývajících z této směrnice nebo ze zvláštních směrnic.
(33) Kromě práv na podání opravných prostředků podle vnitrostátního práva nebo práva Společenství je zapotřebí zavést jednoduché řízení, které může být zahájeno na žádost kterékoli strany sporu, k řešení přeshraničních sporů, které přesahují pravomoci jednoho vnitrostátního regulačního orgánu.
(34) "Výbor ONP" zřízený článkem 9 směrnice 90/387/EHS a Licenční výbor zřízený článkem 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v oblasti telekomunikačních služeb [18] by měly být nahrazeny jediným výborem.
(35) Vnitrostátní regulační orgány a vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž by si měly navzájem poskytovat informace nezbytné pro uplatňování ustanovení této směrnice a zvláštních směrnic, aby tak spolu mohly plně spolupracovat.
V souvislosti s výměnou informací, by měl orgán, který je přijal, zajistit tutéž úroveň důvěrnosti jako orgán, který je poskytl.
(36) Komise oznámila svůj záměr založit skupinu evropských regulačních orgánů pro sítě a služby elektronických komunikací, která by vytvořila vhodný mechanismus pro podporu spolupráce a koordinace vnitrostátních regulačních orgánů s cílem podporovat rozvoj vnitřního trhu pro sítě a služby elektronických komunikací a usilovat ve všech členských státech o dosažení jednotného uplatňování ustanovení obsažených v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, zejména v oblastech, v nichž dávají vnitrostátní právní předpisy, kterými se provádějí právní předpisy Společenství, vnitrostátním regulačním orgánům značné pravomoci rozhodovat podle vlastního uvážení při uplatňování příslušných právních předpisů.
(37) Vnitrostátní regulační orgány by měly průhledným způsobem spolupracovat mezi sebou a s Komisí, aby bylo zajištěno jednotné uplatňování ustanovení této směrnice a zvláštních směrnic ve všech členských státech.
Tato spolupráce by se mimo jiné mohla uskutečňovat v rámci Komunikačního výboru nebo ve skupině tvořené evropskými regulačními orgány.
Členské státy by měly rozhodnout, které subjekty jsou vnitrostátními regulačními orgány pro účely této směrnice a zvláštních směrnic.
(38) Opatřeními, která by mohla nepříznivě ovlivnit obchod mezi členskými státy, se rozumějí opatření, která by mohla přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně ovlivnit charakter obchodování mezi členskými státy způsobem, který by mohl vytvářet překážky pro jednotný trh.
Jedná se o opatření, která mají výrazný dopad na operátory nebo uživatele v jiných členských státech, která mimo jiné zahrnují: opatření ovlivňující ceny pro uživatele v jiných členských státech; opatření ovlivňující schopnost podniku usazeného v jiném členském státě poskytovat služby elektronických komunikací, a zejména opatření ovlivňující schopnost nabízet služby v nadnárodním měřítku; opatření ovlivňující strukturu trhu nebo přístup na něj a dopadající na podniky v jiných členských státech.
(39) Ustanovení této směrnice by měla být pravidelně přezkoumávána, zejména s ohledem na určování nutnosti změn zohledňujících měnící se technologické podmínky nebo podmínky na trhu.
(40) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [19].
(41) Protože cílů navrhovaných opatření, totiž zavedení harmonizovaného rámce pro regulaci služeb a sítí elektronických komunikací, přiřazených zařízení a doplňkových služeb, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států a proto z důvodů rozsahu a účinků opatření jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v daném článku, tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(42) Některé směrnice a rozhodnutí v této oblasti by měly být zrušeny.
(43) Komise by měla sledovat přechod ze stávajícícho rámce na nový rámec, a zejména může ve vhodný čas předložit návrh na zrušení nařízení (ES) Evropského parlamentu a Rady č. 2887/2000 ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického vedení [20],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI, CÍL A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti a cíl
1. Tato směrnice vytváří harmonizovaný rámec pro regulaci sítí a služeb elektronických komunikací, přiřazených zařízení a doplňkových služeb.
Stanoví úkoly vnitrostátních regulačních orgánů a zavádí soubor postupů s cílem zajistit harmonizované uplatňování předpisového rámce v celém Společenství.
2. Touto směrnicí, jakož i zvláštními směrnicemi, nejsou dotčeny povinnosti uložené vnitrostátním právem na základě práva Společenství nebo právem Společenství, které se týkají služeb poskytovaných prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací.
3. Touto směrnicí, jakož i zvláštními směrnicemi, nejsou dotčena opatření přijatá na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní úrovni v souladu s právem Společenství se záměrem prosazovat cíle veřejného zájmu, zejména s ohledem na regulaci obsahu a audiovizuální politiku.
4. Touto směrnicí, jakož i zvláštními směrnicemi, nejsou dotčena ustanovení směrnice 1999/5/ES.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "sítí elektronických komunikací" rozumějí přenosové systémy, a popřípadě i spojovací nebo směrovací zařízení a jiné prostředky, které umožňují přenos signálů po okruzích, rádiovými, optickými nebo jinými elektromagnetickými prostředky, včetně družicových sítí, pevných (okruhově nebo paketově komutovaných, včetně Internetu) a mobilních pozemních sítí, sítí pro rozvod elektrické energie v rozsahu, v jakém jsoupoužívány pro přenos signálů, sítí pro rozhlasovéa televizní vysílání a sítí kabelové televize, bez ohledu na typ přenášené informace;
b) "nadnárodními trhy" rozumějí trhy vymezené v souladu s čl. 15 odst. 4, které pokrývají Společenství nebo jeho podstatnou část;
c) "službou elektronických komunikací" rozumí služba obvykle poskytovaná za úplatu, která spočívá zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací, včetně telekomunikačních služeb a přenosových služeb v sítích používaných pro rozhlasové vysílání, s výjimkou služeb poskytujících obsah nebo vykonávajících redakční dohled nad obsahem přenášeným prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací; pojem nezahrnuje služby informační společnosti, jak jsou definovány v článku 1 směrnice 98/34/ES, které nespočívají zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací;
d) "veřejnou komunikační sítí" rozumí síť elektronických komunikací, která slouží zcela nebo převážně k poskytování veřejně přístupných služeb elektronických komunikací;
e) "přiřazenými zařízeními" rozumějí zařízení přiřazená k síti a/nebo službě elektronických komunikací, která umožňují a/nebo podporují poskytování služeb prostřednictvím této sítě a/nebo služby.
Zahrnují systémy podmíněného přístupu a elektronické programové průvodce;
f) "systémem podmíněného přístupu" rozumí každé technické opatření a/nebo ujednání zajišťující přístup ke chráněné službě rozhlasového nebo televizního vysílání ve srozumitelné formě, podmíněný předplatným nebo jinou formou předchozího individuálního oprávnění;
g) "vnitrostátním regulačním orgánem" rozumí subjekt nebo subjekty, které pověřuje členský stát jakýmikoli regulačními úkoly uloženými touto směrnicí a zvláštními směrnicemi;
h) "uživatelem" rozumí právnická nebo fyzická osoba, která používá nebo požaduje veřejně přístupnou službu elektronických komunikací;
i) "spotřebitelem" rozumí každá fyzická osoba, která používá nebo požaduje veřejně přístupnou službu elektronických komunikací pro účely nespadající do její obchodní, podnikatelské nebo profesní činnosti;
j) "univerzální službou" rozumí minimální soubor služeb určité kvality, definovaný ve směrnici 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě), který je přístupný všem uživatelům bez ohledu na jejich zeměpisné umístění a s přihlédnutím ke zvláštním vnitrostátním podmínkám za dostupnou cenu;
k) "účastníkem" rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která uzavřela s poskytovatelem veřejně přístupných služeb elektronických komunikací smlouvu o poskytování takových služeb;
l) "zvláštními směrnicemi" rozumějí směrnice 2002/20/ES (autorizační směrnice), směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice), směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) a směrnice 97/66/ES;
m) "zajišťováním sítě elektronických komunikací" rozumí zřízení takové sítě, její provozování, dohled nad ní nebo její zpřístupnění;
n) "koncovým uživatelem" rozumí uživatel, který nezajišťuje veřejné komunikační sítě ani neposkytuje veřejně přístupné služby elektronických komunikací;
o) "zařízením rozšiřujícím vlastnosti digitální televize" rozumí přídavné zařízení určené pro připojení k televizoru nebo integrovaný digitální televizní přijímač, které umožňují příjem digitálních interaktivních televizních služeb;
p) "rozhraním pro aplikační programy (API)" rozumějí softwarová rozhraní mezi aplikacemi poskytovanými provozovateli rozhlasového a televizního vysílání nebo poskytovateli služeb a mezi zařízením rozšiřujícím vlastnosti digitální televize určeným pro digitální televizní a rozhlasové služby.
KAPITOLA II
VNITROSTÁTNÍ REGULAČNÍ ORGÁNY
Článek 3
Vnitrostátní regulační orgány
1. Členské státy zajistí, aby každý z úkolů, který je uložen vnitrostátním regulačním orgánům v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, byl plněn příslušným subjektem.
2. Členské státy zaručí nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů tím, že zajistí, aby byly právně odlišeny a funkčně nezávislé na všech organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací.
Členské státy, které si ponechají ve svém vlastnictví podniky, které zajišťují sítě a/nebo poskytují služby elektronických komunikací, a kontrolu nad nimi, zajistí účinné strukturální oddělení regulační funkce od činností spojených s vlastnictvím nebo kontrolou.
3. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány vykonávaly své pravomoci nestranně a průhledně.
4. Členské státy zveřejní úkoly, které mají plnit vnitrostátní regulační orgány, ve snadno přístupné formě, zejména pokud jsou úkoly uloženy několika subjektům.
Členské státy popřípadě zajistí, aby ve věcech společného zájmu probíhaly konzultace a uskutečňovala se spolupráce mezi těmito orgány, a mezi těmito orgány a vnitrostátními orgány, kterým je uloženo uplatňování právních předpisů na ochranu hospodářské soutěže, a vnitrostátními orgány, kterým je uloženo uplatňování právních předpisů na ochranu spotřebitele.
Jestliže je k řešení takových záležitostí zmocněno více orgánů, zajistí členské státy, aby příslušné úkoly každého orgánu byly zveřejněny ve snadno přístupné formě.
5. Vnitrostátní regulační orgány a vnitrostátní orgány na ochranu hospodářské soutěže si vzájemně poskytují informace nezbytné pro uplatňování ustanovení této směrnice a zvláštních směrnic.
U předávaných informací zajistí přijímající orgán stejnou úroveň důvěrnosti jako orgán, který informaci poskytl.
6. Členské státy oznámí Komisi všechny vnitrostátní regulační orgány, kterým byly svěřeny úkoly podle této směrnice a podle zvláštních směrnic, a jejich odpovídající povinnosti.
Článek 4
Právo na opravný prostředek
1. Členské státy zajistí, aby existovaly na vnitrostátní úrovni účinné mechanismy, v jejichž rámci má každý uživatel nebo podnik zajišťující sítě a/nebo poskytující služby elektronických komunikací, který je dotčen rozhodnutím vnitrostátního regulačního orgánu, právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí k subjektu rozhodujícímu o opravném prostředku, který je nezávislý na zúčastněných stranách.
Tento subjekt, kterým může být soud, musí mít příslušné odborné znalosti potřebné pro výkon svých funkcí.
Členské státy zajistí, aby skutková podstata případu byla řádně posouzena a aby existoval účinný mechanismus pro opravné prostředky.
Do rozhodnutí o takovém opravném prostředku zůstává v platnosti rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu, pokud subjekt rozhodující o opravném prostředku nerozhodne jinak.
2. Pokud subjekt rozhodující o opravném prostředku uvedený v odstavci 1 nemá charakter soudu, odůvodní vždy své rozhodnutí písemně.
Navíc v takovém případě podléhá jeho rozhodnutí soudnímu přezkumu ve smyslu článku 234 Smlouvy.
Článek 5
Poskytování informací
1. Členské státy zajistí, aby podniky zajišťující sítě a poskytující služby elektronických komunikací poskytovaly veškeré informace, včetně finančních informací, nezbytné k tomu, aby vnitrostátní regulační orgány zajistily shodu s ustanoveními této směrnice nebo zvláštních směrnic, nebo s rozhodnutím učiněným podle této směrnice nebo podle zvláštních směrnic.
Tyto podniky musí takové informace poskytovat neprodleně na žádost, v časových lhůtách a s takovou úrovní podrobnosti údajů, které požaduje vnitrostátní regulační orgán.
Informace požadované vnitrostátním regulačním orgánem musí být přiměřené plnění daného úkolu.
Vnitrostátní regulační orgán uvede důvody, které jeho žádost o informace opravňují.
2. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány poskytovaly Komisi, po předložení odůvodněné žádosti, informace, které jsou pro ni nezbytné k plnění úkolů podle Smlouvy.
Informace požadované Komisí musí být přiměřené plnění těchto úkolů.
Pokud poskytnuté informace odkazují na informace, které byly předtím poskytnuty podniky na žádost vnitrostátního regulačního orgánu, musí být o tom tyto podniky informovány.
Komise poskytne informace jinému orgánu v jiném členském státě v nezbytném rozsahu a pokud orgán, který informace poskytuje, výslovně a odůvodněně nepožádá, aby tak nečinila.
S výhradou požadavků uvedených v odstavci 3 zajistí členské státy, aby informace předložené jednomu regulačnímu orgánu mohly být zpřístupněny jinému takovému orgánu v tomtéž nebo jiném členském státě na základě odůvodněné žádosti v případě, že je nezbytné umožnit oběma orgánům, aby mohly plnit své povinnosti podle práva Společenství.
3. Pokud vnitrostátní regulační orgán považuje informace za důvěrné podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství o obchodním tajemství, zajistí Komise a dotyčné vnitrostátní regulační orgány zachování takové důvěrnosti.
4. Členské státy zajistí, aby v souladu s vnitrostátními právními předpisy o veřejném přístupu k informacím a při dodržení vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství o obchodním tajemství vnitrostátní regulační orgány takové informace zveřejnily s cílem přispět k otevřenému a konkurenčnímu trhu.
5. Vnitrostátní regulační orgány zveřejní podmínky veřejného přístupu k informacím uvedeného v odstavci 4, včetně postupů pro získání takového přístupu.
Článek 6
Mechanismus konzultací a průhlednosti
7 odst. 6, článek 20 nebo článek 21, zajistí členské státy, aby v případě, že mají vnitrostátní regulační orgány v úmyslu přijmout opatření podle této směrnice nebo podle zvláštních směrnic mající výrazný dopad na relevantní trh, byla zainteresovaným stranám poskytnuta příležitost předložit k návrhu opatření v přiměřené lhůtě připomínky.
Vnitrostátní regulační orgány zveřejnívnitrostátní pravidla pro konzultační postupy.
Členské státy zajistí zřízení jediného informačního místa, jehož prostřednictvím lze vstoupit do všech probíhajících konzultací.
Výsledky konzultačního postupu vnitrostátní regulační orgán veřejně zpřístupní, s výjimkou případů důvěrných informací podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství o obchodním tajemství.
Článek 7
Upevnění vnitřního trhu elektronických komunikací
1. Při plnění svých úkolů podle této směrnice a podle zvláštních směrnic vnitrostátní regulační orgány v nejvyšší míře zohlední cíle, které stanoví článek 8, též pokud se týkají fungování vnitřního trhu.
2. Vnitrostátní regulační orgány přispívají k rozvoji vnitřního trhu tím, že průhledným způsobem spolupracují mezi sebou navzájem a s Komisí, aby zajistily jednotné uplatňování ustanovení této směrnice a zvláštních směrnic ve všech členských státech.
Za tímto účelem usilují zejména o to, aby se shodly na nástrojích a nápravných opatřeních, které nejlépe vyhovují při zvládání konkrétních situací na trhu.
3. Vedle konzultace uvedené v článku 6 dá vnitrostátní regulační orgán, pokud má v úmyslu přijmout opatření, která:
a) spadají do oblasti působnosti článků 15 nebo 16 této směrnice, článků 5 nebo 8 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) nebo článku 16 směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě), a
b) mají dopad na obchod mezi členskými státy,
Komisi a vnitrostátním regulačním orgánům v ostatních členských státech přístupný zároveň návrh opatření společně s odůvodněním, z něhož opatření vychází, podle čl. 5 odst.
3 a informuje o tom Komisi a ostatní vnitrostátní regulační orgány. Vnitrostátní regulační orgány a Komise mohou předložit připomínky dotyčnému vnitrostátnímu regulačnímu orgánu pouze do jednoho měsíce nebo ve lhůtě uvedené v článku 6, je-li tato lhůta delší.
Lhůta jednoho měsíce nesmí být prodloužena.
4. Je-li cílem zamýšleného opatření podle odstavce 3:
a) vymezit relevantní trh, který se liší od trhů, které jsou vymezeny v doporučení v souladu s čl. 15 odst. 1, nebo
b) rozhodnout, zda označit či neoznačit podnik jako mající buď samostatně nebo společně s jinými významnou tržní sílu podle čl. 16 odst. 3, 4 nebo 5,
a opatření by mělo dopad na obchod mezi členskými státy a Komise naznačila vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, že soudí, že návrh opatření by vytvořil překážku pro jednotný trh, nebo má-li Komise vážné pochybnosti o jeho slučitelnosti s právem Společenství a zejména s cíli uvedenými v článku 8, pak nebude návrh opatření přijat po dobu dalších dvou měsíců. Tato lhůta nesmí být prodloužena.
Během této lhůty může Komise v souladu s postupem uvedeným v čl.
22 odst. 2 přijmout rozhodnutí, kterým požaduje, aby dotyčný vnitrostátní regulační orgán návrh opatření vzal zpět.
K tomuto rozhodnutí připojí Komise podrobnou a objektivní analýzu, v níž předloží důvody pro svůj názor, že by návrh opatření neměl být přijat, a připojí konkrétní návrhy na změnu návrhu opatření.
5. Dotyčný vnitrostátní regulační orgán v co nejvyšší míře zohlední připomínky ostatních vnitrostátních regulačních orgánů a Komise a s výjimkou případů podle odstavce 4 může přijmout konečný návrh opatření; v takovém případě jej sdělí Komisi.
6. Za výjimečných okolností, jestliže se vnitrostátní regulační orgán domnívá, že je naléhavá potřeba jednat odchylně od postupu stanoveného v odstavci 3 a 4 v zájmu zajištění hospodářské soutěže a ochrany zájmů uživatelů, může ihned přijmout přiměřená a předběžná opatření.
Tato opatření neprodleně sdělí s plným odůvodněním Komisi a ostatním regulačním orgánům.
Rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu učinit taková opatření trvalými nebo prodloužit dobu jejich použitelnosti podléhá ustanovením odstavců 3 a 4.
KAPITOLA III
ÚKOLY VNITROSTÁTNÍCH REGULAČNÍCH ORGÁNŮ
Článek 8
Cíle politiky a regulační zásady
1. Členské státy zajistí, aby při plnění regulačních úkolů uvedených v této směrnici a ve zvláštních směrnicích přijímaly vnitrostátní regulační orgány veškerá přiměřená opatření, která směřují k dosažení cílů stanovených v odstavcích 2, 3 a 4.
Taková opatření musí být přiměřená daným cílům.
Členské státy zajistí, aby při plnění regulačních úkolů uvedených v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, zejména těch, jejichž cílem je zajištění účinné hospodářské soutěže, vnitrostátní regulační orgány v nejvyšší míře zohlednily potřebu vytvářet předpisy neutrální z hlediska technologie.
Vnitrostátní regulační orgány mohou přispět v rámci svých pravomocí k provádění politik zaměřených na podporu kulturní a jazykové rozmanitosti, jakož i mediální plurality.
2. Vnitrostátní regulační orgány podporují hospodářskou soutěž při zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací a přiřazených zařízení a doplňkových služeb mimo jiné tím, že:
a) zajišťují, aby uživatelé, včetně zdravotně postižených uživatelů, získali maximální výhody z hlediska možnosti volby, ceny a kvality;
b) zajišťují, aby nedocházelo k narušování nebo omezování hospodářské soutěže v odvětví elektronických komunikací;
c) podporují účinné investice do infrastruktury a podporují inovaci a
d) podporují účinné používání rádiových frekvencí a zdrojů číslování a zajišťují jejich účinnou správu.
3. Vnitrostátní regulační orgány přispívají k rozvoji vnitřního trhu mimo jiné tím, že:
a) odstraňují zbývající překážky pro zajišťování sítí elektronických komunikací, přiřazených zařízení a doplňkových služeb a poskytování služeb elektronických komunikací na evropské úrovni;
b) podporují zřizování a rozvoj transevropských sítí a interoperabilitu celoevropských služeb a spojení konec-konec;
c) zajišťují, aby za srovnatelných okolností nedocházelo k diskriminaci v přístupu k podnikům zajišťujícím sítě a poskytujícím služby elektronických komunikací;
d) průhledným způsobem spolupracují mezi sebou a s Komisí, aby zajistily rozvoj jednotné regulační praxe a jednotného uplatňování této směrnice a zvláštních směrnic.
4. Vnitrostátní regulační orgány prosazují zájmy občanů Evropské unie mimo jiné tím, že:
a) zajišťují, aby všichni občané měli přístup k univerzální službě podle směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě);
b) zajišťují vysokou úroveň ochrany spotřebitelů při obchodních jednáních s dodavateli, zejména zajišťováním dostupnosti jednoduchých a nenákladných postupů pro řešení sporů, které provádí subjekt nezávislý na zúčastněných stranách;
c) přispívají k zajištění vysoké úrovně ochrany osobních údajů a soukromí;
d) podporují poskytování jasných informací, zejména požadováním průhlednosti sazeb a podmínek pro používání veřejně přístupných služeb elektronických komunikací;
e) řeší potřeby určitých sociálních skupin, zejména zdravotně postižených uživatelů a
f) zajišťují zachování integrity a bezpečnosti veřejných komunikačních sítí.
Článek 9
Správa rádiových frekvencí pro služby elektronických komunikací
1. Členské státy zajistí na svých územích účinnou správu rádiových frekvencí pro služby elektronických komunikací v souladu s článkem 8. Zajistí, aby se při rozdělování a přidělení takových rádiových frekvencí vnitrostátními regulačními orgány vycházelo z objektivních, průhledných, nediskriminačních a přiměřených kritérií.
2. Členské státy podporují harmonizaci používání rádiových frekvencí v celém Společenství v souladu s potřebou zajistit jejich účinné a výkonné používání a v souladu s rozhodnutím č. 676/2002/ES (rozhodnutí o rádiovém spektru).
3. Členské státy mohou umožnit podnikům převod práv na používání rádiových frekvencí na jiné podniky.
4. Členské státy zajistí, aby byl záměr podniku převést práva na používání rádiových frekvencí oznámen vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, který je odpovědný za přidělení frekvencí, a aby byl každý převod proveden v souladu s postupy stanovenými vnitrostátním regulačním orgánem a byl zveřejněn.
Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby v důsledku jakýchkoli takových transakcí nebyla narušena hospodářská soutěž.
Pokud bylo používání rádiových frekvencí harmonizováno uplatňováním rozhodnutí č. 676/2002/ES (rozhodnutí o rádiovém spektru) nebo jiných opatření Společenství, neznamená jakýkoli takový převod změnu ve používání dané rádiové frekvence.
Článek 10
Přidělování čísel, jmen a adres
1. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány řídily přidělení všech národních číslovacích zdrojů a správu národních číslovacích plánů.
Členské státy zajistí, aby byla poskytnuta odpovídající čísla a skupiny čísel pro všechny veřejně přístupné služby elektronických komunikací.
Vnitrostátní regulační orgány zavedou objektivní, průhledné a nediskriminační postupy pro přidělení národních číslovacích zdrojů.
2. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby byly číslovací plány a postupy uplatňovány způsobem, který zaručí rovné zacházení se všemi poskytovateli veřejně přístupných služeb elektronických komunikací.
Členské státy zejména zajistí, aby podnik, jemuž byla přidělena určitá skupina čísel, nediskriminoval jiné poskytovatele služeb elektronických komunikací, pokud jde o skupiny čísel používané pro přístup k jejich službám.
3. Členské státy zajistí, aby byly zveřejněny národní číslovací plány a všechny následné dodatky nebo změny k nim, přičemž výjimky jsou možné pouze z důvodů národní bezpečnosti.
4. Členské státy podporují harmonizaci číslovacích zdrojů ve Společenství, kde je to nezbytné pro podporu rozvoje celoevropských služeb. Komise může v této věci přijmout vhodná technická prováděcí opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 3.
5. Pokud je to vhodné v zájmu zajištění úplné celkové interoperability služeb, koordinují členské státy své postoje v mezinárodních organizacích a na fórech, na nichž se přijímají rozhodnutí ve věcech týkajících se přidělování čísel, jmen a adres v sítích a službách elektronických komunikací.
Článek 11
Omezení vlastnických práv třetích osob
1. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán při posuzování:
- žádosti o udělení práv na instalování zařízení na veřejném nebo soukromém majetku, nad nebo pod ním, podniku oprávněnému zajišťovat veřejné komunikační sítě, nebo
- žádosti o udělení práv na instalování zařízení na veřejném nebo soukromém majetku, nad nebo pod ním, podniku oprávněnému zajišťovat neveřejné sítě elektronických komunikací,
postupoval takto:
- jednal na základě průhledných a veřejně přístupných postupů uplatňovaných bez diskriminace a neprodleně a
- dodržoval zásady průhlednosti a nediskriminace při spojování podmínek s jakýmikoli takovými právy.
Výše uvedené postupy se mohou lišit podle toho, zda žadatel zajišťuje veřejné komunikační sítě či nikoli.
2. Členské státy zajistí, aby v případě, kdy si orgány veřejné moci nebo místní orgány uchovají vlastnictví v podnicích, které provozují sítě a/nebo poskytují služby elektronických komunikací nebo kontrolu nad nimi, existovalo účinné strukturální oddělení funkcí odpovědných za udílení práv uvedených v odstavci 1 od činností spojených s vlastnictvím nebo kontrolou.
3. Členské státy zajistí, aby existovaly účinné postupy, které umožní podnikům podat opravný prostředek proti rozhodnutím, která se týkají udílení práv na instalování zařízení, k subjektu, který je nezávislý na zúčastněných stranách.
Článek 12
Společné umístění a sdílení zařízení
1. Pokud má podnik zajišťující sítě elektronických komunikací podle vnitrostátních právních předpisů právo na instalování zařízení na veřejném nebo soukromém majetku, nad nebo pod ním, nebo může využít výhody postupu pro vyvlastnění nebo využití majetku, podpoří vnitrostátní regulační orgány sdílení takových zařízení nebo majetku.
2. Zejména v případě, kdy je podnikům odepřen přístup ke schůdným alternativám z důvodů ochrany životního prostředí, veřejného zdraví, veřejné bezpečnosti nebo z důvodu nutnosti splnit cíle územního plánování, mohou členské státy uložit sdílení zařízení nebo majetku (včetně fyzického společného umístění) podniku, který provozuje síť elektronických komunikací, nebo přijmout opatření usnadňující koordinaci veřejných prací teprve po uplynutí přiměřené lhůty k veřejné konzultaci, během níž musí být všem zainteresovaným stranám poskytnuta příležitost vyjádřit své názory.
Taková ujednání o sdílení nebo koordinaci mohou zahrnovat pravidla pro rozdělení nákladů na sdílení zařízení nebo majetku.
Článek 13
Oddělené účetnictví a finanční zprávy
1. Členské státy požadují od podniků, které poskytují veřejné komunikační sítě nebo veřejně přístupné služby elektronických komunikací a mají zvláštní nebo výhradní práva na poskytování služeb v jiných odvětvích v tomtéž nebo jiném členském státě, aby:
a) vedly oddělené účetnictví pro činnosti spojené se zajišťováním sítí nebo poskytováním služeb elektronických komunikací v míře, která by byla vyžadována, pokud by tyto činnosti byly prováděny právně nezávislými společnostmi, tak aby byly určeny všechny položky nákladů a výnosů se základem pro jejich výpočet a s použitím podrobných metod přiřazování k činnostem spojeným se zajišťováním sítí nebo poskytováním služeb elektronických komunikací včetně podrobného rozpisu investičního majetku a strukturálních nákladů, nebo
b) měly strukturálně oddělené činnosti, které jsou spojeny se zajišťováním sítí nebo poskytováním služeb elektronických komunikací.
Členské státy se mohou rozhodnout, že nebudou uplatňovat požadavky uvedené v prvním pododstavci na podniky, jejichž roční obrat v činnostech, které jsou spojeny se sítěmi nebo službami elektronických komunikací v členských státech, je nižší než 50 milionů EUR.
2. Pokud podniky, které zajišťují veřejné komunikační sítě nebo poskytují veřejně přístupné služby elektronických komunikací, nepodléhají požadavkům práva společností a nesplňují kritéria stanovená účetními pravidly podle práva Společenství pro malé a střední podniky, vypracovávají své finanční zprávy, předkládají je k nezávislému auditu a zveřejňují je.
Audit se provádí v souladu s příslušnými pravidly jednotlivých členských států a Společenství.
Tento požadavek se vztahuje i na oddělené účetnictví požadované podle odst. 1 písm. a).
KAPITOLA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Podniky s významnou tržní silou
1. V případě, že zvláštní směrnice vyžadují od vnitrostátních regulačních orgánů, aby určily v souladu s postupem podle článku 16, zda operátoři disponují významnou tržní silou, použijí se odstavce 2 a 3 tohoto článku.
2. Podnik je považován za podnik s významnou tržní silou, pokud má buď samostatně nebo ve spojení s jinými podniky postavení odpovídající dominantnímu postavení, tj. postavení takové ekonomické síly, která mu umožňuje chovat se ve zjevné míře nezávisle na soutěžitelích, zákaznících a v konečném důsledku i na spotřebitelích.
Zejména při posuzování, zda jsou dva nebo více podniků ve společném dominantním postavení na trhu, postupují vnitrostátní regulační orgány v souladu s právem Společenství a v nejvyšší míře zohledňují pokyny pro analýzu trhu a posuzování významné tržní síly, které Komise zveřejňuje podle článku 15.
Kritéria, která mají být použita při posuzování, jsou stanovena v příloze II.
3. Pokud podnik disponuje významnou tržní silou na určitém trhu, lze jej rovněž považovat za podnik s významnou tržní silou na trhu úzce souvisejícím, pokud jsou vazby mezi oběma trhy takové, že umožňují přesouvání síly z jednoho trhu na druhý trh, čímž se posiluje tržní síla daného podniku.
Článek 15
Postup pro vymezení trhu
1. Po veřejné konzultaci a po konzultaci s vnitrostátními regulačními orgány přijme Komise doporučení o relevantních trzích produktů a služeb (dále jen "doporučení").
Doporučení vymezí v souladu s přílohou I této směrnice ty trhy produktů a služeb v rámci odvětví elektronických komunikací, jejichž vlastnosti mohou opravňovat k uložení regulačních povinností stanovených zvláštními směrnicemi, aniž jsou dotčeny trhy, které lze vymezit v určitých případech podle práva hospodářské soutěže.
Komise vymezí trhy v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže.
Komise doporučení pravidelně přezkoumává.
2. Komise nejpozději ke dni vstupu této směrnice v platnost zveřejní pokyny pro analýzu trhu a hodnocení významné tržní síly (dále jen "pokyny"), které musí být v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže.
3. Vnitrostátní regulační orgány vymezí relevantní trhy podle situace v konkrétním členském státě, zejména relevantní zeměpisné trhy na svém území, v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže, přičemž v co nejvyšší míře zohlední doporučení a pokyny.
Před vymezením trhů, které se liší od trhů, které jsou vymezeny v doporučení, použijí vnitrostátní regulační orgány postupy uvedené v článcích 6 a 7.
4. Po konzultaci s vnitrostátními regulačními orgány může Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 3 přijmout rozhodnutí, které vymezí nadnárodní trhy.
Článek 16
Postup pro analýzu trhu
1. Co nejdříve po přijetí doporučení nebo po jeho případné aktualizaci provedou vnitrostátní regulační orgány analýzu relevantních trhů, přičemž v conejvyšší míře zohlední pokyny.
Členské státy zajistí, aby tato analýza byla provedena popřípadě ve spolu práci s vnitrostátními orgány na ochranu hospodářské soutěže.
2. Pokud je podle článků 16, 17, 18 nebo 19 směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) nebo podle článků 7 nebo 8 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) od vnitrostátních regulačních orgánů požadováno rozhodnutí, zda uložit, zachovat, změnit nebo zrušit povinnosti pro podniky, rozhodnou na základě vlastní analýzy trhu podle odstavce 1 tohoto článku, zda je relevantní trh účinně konkurenční.
3. Pokud vnitrostátní regulační orgán dospěje k závěru, že je trh účinně konkurenční, neuloží nebo nezachová žádné zvláštní regulační povinnosti uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
V případech, kdy zvláštní regulační povinnosti pro odvětví již existují, orgán takové povinnosti ukládané podnikům na relevantním trhu zruší.
Strany dotčené zrušením těchto povinností o tom musí být v přiměřené lhůtě předem vyrozuměny.
4. Pokud vnitrostátní regulační orgán zjistí, že relevantní trh není účinně konkurenční, určí podle článku 14 podniky s významnou tržní silou na daném trhu a uloží takovým podnikům vhodné zvláštní regulační povinnosti uvedené v odstavci 2 tohoto článku, nebo zachová či změní takové povinnosti, pokud již existují.
5. V případě nadnárodních trhů, které jsou stanoveny v rozhodnutí uvedeném v čl. 15 odst. 4, provedou dotyčné vnitrostátní regulační orgány společně analýzu trhu, přičemž v nejvyšší míře zohlední pokyny a rozhodnou společným postupem o uložení, zachování, změně nebo zrušení regulačních povinností uvedených v odstavci 2 tohoto článku.
6. Opatření přijatá podle odstavců 3, 4 a 5 tohoto článku podléhají postupům uvedeným v článcích 6 a 7.
Článek 17
Normalizace
1. Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 2 vypracuje a zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam norem a/nebo specifikací sloužících jako základ pro podporu harmonizovaného zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací a přiřazených zařízení a doplňkových služeb. V případě potřeby může Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 2 a po konzultaci s výborem zřízeným směrnicí 98/34/ES požádat o to, aby byly Evropským výborem pro normalizaci (CEN), Evropským výborem pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) a Evropským institutem pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI) vypracovány normy.
2. Členské státy podporují používání norem a/nebo specifikací podle odstavce 1 pro poskytování služeb, technických rozhraní a/nebo síťových funkcí v míře nezbytně nutné k zajištění interoperability služeb a k rozšíření možností výběru pro uživatele.
Pokud normy a/nebo specifikace nebyly zveřejněny podle odstavce 1, podporují členské státy používání norem a/nebo specifikací přijatých evropskými normalizačními orgány.
Pokud takové normy a/nebo specifikace neexistují, podporují členské státy používání mezinárodních norem nebo doporučení přijatých Mezinárodní telekomunikační unií (ITU), Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO) nebo Mezinárodní elektrotechnickou komisí (IEC).
V případě, že mezinárodní normy již existují, podporují členské státy evropské normalizační orgány v tom, aby tyto normy nebo jejich příslušné části používaly jako základ pro normy, které vypracovávají, s výjimkou případů, kdy by takové mezinárodní normy nebo jejich příslušné části byly neúčinné.
3. Pokud by nebyly normy a/nebo specifikace uvedené v odstavci 1 odpovídajícím způsobem použity, v důsledku čehož by nebylo možno zajistit interoperabilitu služeb v jednom nebo ve více členských státech, lze použití takových norem a/nebo specifikací učinit povinným podle postupu stanoveného v odstavci 4, v míře nezbytně nutné k zajištění takové interoperability a k rozšíření možností výběru pro uživatele.
4. Pokud má Komise v úmyslu učinit používání určitých norem a/nebo specifikací povinným, zveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství a vyzve všechny dotyčné strany k předložení připomínek. Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 3 učiní použití příslušných norem povinným tím, že je uvede jako závazné normy v seznamu norem a/nebo specifikací zveřejňovaném v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Pokud se Komise domnívá, že normy a/nebo specifikace podle odstavce 1 již nepřispívají k poskytování harmonizovaných služeb elektronických komunikací nebo již neodpovídají potřebám spotřebitelů nebo brání technologickému rozvoji, vyjme je v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 2 ze seznamu norem a/nebo specifikací podle odstavce 1.
6. Pokud se Komise domnívá, že normy a/nebo specifikace podle odstavce 4 již nepřispívají k poskytování harmonizovaných služeb elektronických komunikací nebo již neodpovídají potřebám spotřebitelů nebo brání technologickémurozvoji, vyjme je v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 2 ze seznamu norem a/nebo specifikací podle odstavce 1.
7. Tento článek se nevztahuje na žádné základní požadavky, specifikace rozhraní nebo harmonizované normy, na které se vztahují ustanovení směrnice 1999/5/ES.
Článek 18
Interoperabilita digitálních interaktivních televizních služeb
1. V zájmu podpory volného toku informací, mediální plurality a kulturní rozmanitosti členské státy prosazují, aby v souladu s čl. 17 odst. 2:
a) poskytovatelé digitálních interaktivních televizních služeb určených k šíření pro veřejnost ve Společenství na bázi digitální interaktivní televize používali otevřené API nezávisle na způsobu přenosu;
b) poskytovatelé všech zařízení rozšiřujících vlastnosti digitální televize používaných pro příjem digitálních interaktivních televizních služeb na bázi digitální interaktivní televize splňovali otevřené API v souladu s minimálními požadavky odpovídajících norem nebo specifikací.
2. Aniž je dotčen čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice), členské státy prosazují, aby vlastníci API poskytovali za spravedlivých, přiměřených a nediskriminačních podmínek a za přiměřenou úplatu veškeré informace nezbytné k tomu, aby poskytovatelé digitálních interaktivních televizních služeb mohli poskytovat všechny služby podporované API v plně funkční formě.
3. Do jednoho roku ode dne použitelnosti směrnice uvedeného v čl. 28 odst. 1 druhém pododstavci přezkoumá Komise účinky tohoto článku. Pokud nebude odpovídajícím způsobem dosaženo interoperability a možnosti výběru pro uživatele v jednom nebo ve více členských státech, může Komise přijmout opatření v souladu s postupem stanoveným v čl. 17 odst. 3 a 4.
Článek 19
Postupy harmonizace
1. Pokud Komise vydá v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 2 doporučení členským státům o harmonizovaném provádění ustanovení této směrnice a zvláštních směrnic ve snaze podpořit dosahování cílů stanovených v článku 8, zajistí členské státy, aby vnitrostátní regulační orgány při plnění svých úkolů v nejvyšší míře zohlednily tato doporučení. Pokud se vnitrostátní regulační orgán rozhodne neřídit se doporučením, informuje o tom Komisi s odůvodněním svého postoje.
2. Pokud Komise zjistí, že rozdílnost prováděcích předpisů k čl. 10 odst. 4 na vnitrostátní úrovni vytváří překážku pro jednotný trh, může Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 22 odst. 3 přijmout vhodná technická prováděcí opatření.
Článek 20
Řešení sporů mezi podniky
1. V případě sporu, který vznikl v souvislosti s povinnostmi, které vyplývají z této směrnice nebo ze zvláštních směrnic, mezi podniky, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací v členském státě, vydá dotyčný vnitrostátní regulační orgán na žádost kterékoli strany, a aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 2, závazné rozhodnutí řešící spor v nejkratším možném termínu, nejpozději však do čtyř měsíců, s výjimkou mimořádných okolností.
Dotyčný členský stát vyžaduje, aby všechny strany plně spolupracovaly s vnitrostátním regulačním orgánem.
2. Členské státy mohou stanovit, že vnitrostátní regulační orgány odmítnou řešení sporu cestou závazného rozhodnutí v případě, že existují jiné mechanismy, včetně mediace, které by lépe přispěly ke včasnému vyřešení sporu v souladu s článkem 8.
Vnitrostátní regulační orgán o tom strany neprodleně informuje.
Pokud se spor do čtyř měsíců nevyřeší a pokud nebyl předán soudu tou stranou, která usiluje o nápravu, vydá vnitrostátní regulační orgán na žádost kterékoli strany závazné rozhodnutí s cílem vyřešit spor v nejkratším možném termínu, nejpozději však do čtyř měsíců.
3. Při řešení sporu přijme vnitrostátní regulační orgán rozhodnutí směřující k dosažení cílů stanovených v článku 8.
Jakékoli povinnosti, které uloží vnitrostátní regulační orgán podnikům při řešení sporu, musí být v souladu s ustanovením této směrnice nebo zvláštních směrnic.
4. Rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu musí být zpřístupněno veřejnosti s ohledem na požadavky zachování obchodního tajemství.
Dotyčné strany obdrží úplné odůvodnění těchto rozhodnutí.
5. Postup uvedený v odstavcích 1, 3 a 4 nebrání žádné straně zahájit v dané věci soudní řízení.
Článek 21
Řešení přeshraničních sporů
1. V případě přeshraničního sporu, který vznikl mezi stranami v různých členských státech v oblasti působnosti této směrnice nebo zvláštních směrnic a který je v působnosti vnitrostátních regulačních orgánů z více než jednoho členského státu, se použije postup stanovený v odstavcích 2, 3 a 4.
2. Každá strana může předložit spor příslušným vnitrostátním regulačním orgánům.
Vnitrostátní regulační orgány koordinují své úsilí dosáhnout vyřešení sporu v souladu s cíli stanovenými v článku 8.
Povinnosti, které uloží vnitrostátní regulační orgán podnikům v rámci řešení sporu, musí být v souladu s ustanoveními této směrnice nebo zvláštních směrnic.
3. Členské státy mohou stanovit, že vnitrostátní regulační orgány společně odmítnou řešení sporu v případě, že existují jiné mechanismy, včetně mediace, které by lépe přispěly k včasnému vyřešení sporu v souladu s článkem 8.
Neprodleně o tom strany informují.
Pokud se spor do čtyř měsíců nevyřeší, pokud nebyl předán soudu tou stranou, která usiluje o nápravu, a pokud o to jedna ze stran požádá, koordinují vnitrostátní regulační orgány své úsilí dosáhnout vyřešení sporu v souladu s článkem. 8.
4. Postup uvedený v odstavci 2 nebrání žádné straně zahájit v dané věci soudní řízení.
Článek 22
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor ("Komunikační výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 23
Výměna informací
1. Komise poskytne Komunikačnímu výboru veškeré příslušné informace o výsledku pravidelných konzultací se zástupci operátorů sítí, poskytovatelů služeb, uživatelů, spotřebitelů, výrobců a odborů, jakož i s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
2. Komunikační výbor, s ohledem na politiku Společenství v oblasti elektronických komunikací, podporuje výměnu informací mezi členskými státy navzájem a mezi členskými státy a Komisí o situaci a vývoji regulačních činností týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací.
Článek 24
Zveřejňování informací
1. Členské státy zajistí, aby byly veřejně zpřístupněny aktuální informace týkající se uplatňování této směrnice a zvláštních směrnic takovým způsobem, který všem zainteresovaným stranám zajistí snadný přístup k daným informacím.
Členské státy zveřejní ve vnitrostátním úředním věstníku oznámení, v němž uvedou, jak a kde jsou informace zveřejňovány. První takové oznámení musí být zveřejněno přede dnem použitelnosti směrnice uvedeným v čl.
28 odst. 1 druhém pododstavci, a poté se oznámení zveřejňuje při každé změně informací, které jsou v něm obsaženy.
2. Členské státy zašlou Komisi kopii všech takových oznámení ke dni jejich zveřejnění.
Komise případně předá tyto informace Komunikačnímu výboru.
Článek 25
Postupy pro přezkum
1. Komise pravidelně přezkoumává uplatňování této směrnice a podává zprávu Evropskému parlamentu a Radě, a to poprvé nejpozději do tří let ode dne použitelnosti směrnice uvedeného v čl. 28 odst. 1 druhém pododstavci. Za tímto účelem může Komise požadovat od členských států informace, které musí být poskytnuty bez zbytečného odkladu.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 26
Zrušovací ustanovení
Tyto směrnice a rozhodnutí se zrušují s účinkem ode dne použitelnosti směrnice uvedeného v čl. 28 odst. 1 druhém pododstavci:
- směrnice 90/387/EHS,
- rozhodnutí Rady 91/396/EHS ze dne 29. července 1991 o zavedení jednotného evropského čísla tísňového volání [21],
- směrnice Rady 92/44/EHS ze dne 5. června 1992 o uplatňování otevřeného přístupu k síti pro pronajaté okruhy [22],
- rozhodnutí Rady 92/264/EHS ze dne 11. května 1992 o zavedení standardního mezinárodního telefonního přístupového kódu ve Společenství [23],
- směrnice 95/47/ES,
- směrnice 97/13/ES,
- směrnice 97/33/ES,
- směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/10/ES ze dne 26. února 1998 o uplatňování otevřeného přístupu k síti (ONP) pro hlasovou telefonii a o univerzální službě v oblasti telekomunikací v konkurenčním prostředí [24].
Článek 27
Přechodná opatření
Členské státy zachovají všechny povinnosti podle vnitrostátních právních předpisů podle článku 7 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) a článku 16 směrnice 2002/22/ES (směrnice o univerzální službě) do té doby, než vnitrostátní regulační orgán rozhodne ve věci těchto povinností podle článku 16 této směrnice.
Operátoři pevných veřejných telefonních sítí, kteří byli příslušným vnitrostátním regulačním orgánem označeni jako podniky s významnou tržní silou v oblasti zajišťování pevných veřejných telefonních sítí a poskytování služeb podle přílohy I části 1 směrnice 97/33/ES nebo směrnice 98/10/ES, budou nadále pokládáni za "oznámené operátory" pro účely nařízení (ES) č. 2887/2000 do té doby, než bude dokončena analýza trhu uvedená v článku 16.
Poté přestanou být pokládáni za "oznámené operátory" pro účely uvedeného nařízení.
Článek 28
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 25. července 2003.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich pozdější změny.
Článek 29
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 30
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES
ze dne 7. března 2002
o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Liberalizace odvětví telekomunikací a rostoucí hospodářská soutěž a rozšiřování možností výběru komunikačních služeb probíhají ruku v ruce se souběžnými opatřeními k vytvoření harmonizovaného předpisového rámce, který zajišťuje poskytování univerzální služby.
Koncepce univerzální služby by se měla postupně vyvíjet tak, aby se v ní promítal technologický pokrok, vývoj trhu a změny v uživatelské poptávce.
Předpisový rámec vytvořený v roce 1998 pro účely plné liberalizace telekomunikačního trhu ve Společenství vymezil minimální rozsah povinností univerzální služby a zavedl pravidla pro výpočet jejíchnákladů a financování.
(2) Podle článku 153 Smlouvy má Společenství přispívat k ochraně spotřebitelů.
(3) Společenství a jeho členské státy přijaly závazky vyplývající z předpisového rámce pro telekomunikační sítě a služby v souvislosti s dohodou o základních telekomunikacích Světové obchodní organizace (WTO).
Každý členský stát WTO má právo vymezit druh povinnosti univerzální služby, kterou chce zachovat.
Takové povinnosti nebudou samy o sobě považovány za protisoutěžní za předpokladu, že budou spravovány průhledným, nediskriminačním a z hlediska hospodářské soutěže neutrálním způsobem a že nebudou zatěžovat více, než je nezbytné pro druh univerzální služby vymezené členským státem.
(4) Zajišťování univerzální služby (tj. poskytování vymezeného minimálního souboru služeb všem koncovým uživatelům za dostupnou cenu) může zahrnovat poskytování některých služeb pro některé koncové uživatele za ceny, které se liší od cen, které vyplývají z běžných podmínek na trhu.
Náhrady podnikům určeným k poskytování takových služeb za takových okolností však nemusí vést k narušení hospodářské soutěže za předpokladu, že budou určeným podnikům uhrazovány vzniklé zvláštní čisté náklady, a za předpokladu, že zátěž čistých nákladů bude uhrazena konkurenčně neutrálním způsobem.
(5) Na konkurenčním trhu by se měly některé povinnosti vztahovat na všechny podniky poskytující veřejně přístupné telefonní služby v pevných místech a jiné by se měly vztahovat pouze na ty podniky, které mají významnou tržní sílu nebo které byly určeny jako poskytovatelé univerzální služby.
(6) Koncový bod sítě představuje pro účely regulace hranici mezi předpisovým rámcem pro sítě a služby elektronických komunikací a mezi předpisy pro telekomunikační koncová zařízení.
Za vymezení polohy koncového bodu sítě je odpovědný vnitrostátní regulační orgán, popřípadě na základě návrhu daných podniků.
(7) Členské státy by měly i nadále zajišťovat, aby služby uvedené v kapitole II byly poskytovány v kvalitě stanovené pro všechny koncové uživatele na jejich území bez ohledu na jejich zeměpisné umístění a s přihlédnutím ke zvláštním vnitrostátním podmínkám za dostupnou cenu.
Členské státy mohou v souvislosti s povinnostmi univerzální služby a s přihlédnutím ke zvláštním vnitrostátním podmínkám přijímat zvláštní opatření pro spotřebitele ve venkovských nebo zeměpisně izolovaných oblastech, aby jim zajistily přístup ke službám, které jsou uvedeny v kapitole II, a cenovou dostupnost těchto služeb, jakož i zajistily přístup za stejných podmínek, zejména pro starší osoby, zdravotně postižené osoby a osoby se zvláštními sociálními potřebami.
Taková opatření mohou zahrnovat i opatření zaměřená přímo na spotřebitele se zvláštními sociálními potřebami, která zajišťují podporu pro vymezené spotřebitele, např. prostřednictvím zvláštních opatření přijatých po posouzení individuálních žádostí, jako je například splácení dluhů.
(8) Základním požadavkem univerzální služby je poskytovat uživatelům na jejich žádost připojení k veřejné telefonní síti v pevném místě za dostupnou cenu.
Požadavek se omezuje na jednu úzkopásmovou síťovou přípojku, jejíž poskytování může být omezeno členskými státy na místo hlavního místa/hlavního bydliště koncového uživatele, přičemž se nevztahuje na digitální sítě integrovaných služeb (ISDN), poskytující dvě nebo více spojení, která se mohou využívat současně.
Neměla by existovat žádná omezení týkající se technických prostředků, které umožňují použití drátových nebo bezdrátových technologií, jimiž se spojení zajišťuje, ani žádná další omezení týkající se části povinností nebo všech povinností univerzální služby ukládaných operátorovi.
Přípojky k veřejné telefonní síti v pevném místě by měly umožňovat hlasovou a datovou komunikaci při rychlostech uspokojivých pro přístup k on-line službám, jako jsou služby poskytované prostřednictvím veřejného Internetu.
Rychlost přístupu uživatele k Internetu, kterou bude mít daný uživatel, závisí na řadě faktorů, mimo jiné na poskytovateli (poskytovatelích) internetového připojení i na dané aplikaci, pro kterou se přípojka využívá.
Rychlost přenosu dat, které lze dosáhnout na úzkopásmové přípojce k veřejné telefonní síti, závisí na možnostech koncového zařízení účastníka, jakož i na přípojce.
Z tohoto důvodu není vhodné nařizovat konkrétní rychlosti přenosu dat nebo bitů na úrovni Společenství.
Modemy pro hovorové pásmo dostupné v současné době umožňují obvykle rychlost přenosu dat 56 kbit/s a využívají automatického přizpůsobování rychlosti přenosu dat, aby se přizpůsobily proměnlivé kvalitě linky s tím, že dosahovaná rychlost přenosu dat může být nižší než 56 kbit/s.
Musí být vytvořen určitý prostor pro to, aby členské státy na jedné straně mohly popřípadě přijmout opatření k zajištění toho, že přípojky mohou podporovat uvedené rychlosti přenosu dat, ale aby na druhé straně popřípadě mohly povolit i rychlost přenosu dat pod horní hranicí rychlosti 56 kbit/s, například s využitím vlastností bezdrátových technologií (včetně buňkových bezdrátových sítí) k poskytování univerzální služby pro větší část obyvatelstva.
To může být zvlášť důležité v některých přistupujících zemích, v nichž je hustota připojení domácností tradičními telefonními přípojkami relativně nízká.
Ve zvláštních případech, kdy je připojení k veřejné telefonní síti v pevném místě zjevně nedostačující k uspokojivému připojení k Internetu, by měly mít členské státy možnost požadovat zvýšení úrovně připojení na takovou úroveň, jaká je dostupná pro většinu účastníků, tak aby byly podporovány rychlosti přenosu dat postačující k přístupu na Internet.
Pokud taková zvláštní opatření způsobí zatížení dotyčných spotřebitelů čistými náklady, může být čistý dopad zahrnut do výpočtu čistých nákladů spojených s povinnostmi univerzální služby.
(9) Ustanovení této směrnice nebrání, aby členské státy určily různé podniky pro zajišťování prvků sítě a poskytování dílčích služeb univerzální služby.
Od určených podniků, které zajišťují prvky sítě, lze požadovat, aby zajistily takovou výstavbu a provoz a údržbu, která je nezbytná a přiměřená pro splnění všech přiměřených žádostí o přípojku v pevném místě k veřejné telefonní síti a o přístup k veřejně přístupným telefonním službám v pevném místě.
(10) Dostupnou cenou se rozumí cena stanovená členskými státy na vnitrostátní úrovni s přihlédnutím ke zvláštním vnitrostátním podmínkám; tato cena může zahrnovat stanovení jednotných sazeb bez ohledu na místo nebo stanovení zvláštních sazeb pro uspokojování potřeb uživatelů s nízkým příjmem.
Cenová dostupnost pro jednotlivé spotřebitele souvisí s jejich schopností sledovat a ovlivňovat své výdaje.
(11) Účastnické seznamy a informační služba o účastnických číslech představují základní prostředek pro přístup k veřejně přístupné telefonní službě a jsou součástí povinnosti univerzální služby.
Uživatelé a spotřebitelé si přejí úplné účastnické seznamy a informační službu o účastnických číslech, která obsahuje všechny zveřejňované telefonní účastníky a jejich čísla (včetně pevných a mobilních čísel) a chtějí, aby tyto informace byly předkládány nepreferenčním způsobem.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [5] zajišťuje právo účastníků na soukromí s ohledem na uvádění jejich osobních údajů ve veřejném účastnickém seznamu.
(12) Pro občana je důležité, aby byl zabezpečen dostatečný počet veřejných telefonních automatů, a pro uživatele, aby mohli volat na čísla tísňového volání, zejména na jednotné evropské číslo tísňového volání ("112"), bezplatně z libovolného telefonního přístroje, včetně veřejných telefonních automatů, bez použití jakýchkoliplatebních prostředků.
Nedostatečná informovanost o existenci čísla "112" snižuje dodatečnou bezpečnost občanů, která je zajištěna existencí tohoto čísla na evropské úrovni, zvláště při jejich cestách do jiných členských států.
(13) Členské státy by měly přijmout vhodná opatření, aby uživatelům zdravotně postiženým a uživatelům se zvláštními sociálními potřebami zaručily přístup ke všem veřejně přístupným telefonním službám v pevném místě a jejich cenovou dostupnost.
Zvláštní opatření pro zdravotně postižené uživatele mohou popřípadě zahrnovat zajištění dostupnosti veřejných telefonních přístrojů, veřejných textových telefonních přístrojů nebo odpovídající opatření pro osoby neslyšící nebo osoby s vadou řeči, poskytování služeb jako je informační služba o účastnických číslech nebo odpovídající bezplatná opatření pro nevidomé nebo částečně zrakově postižené osoby a poskytování podrobných rozpisů účtů v alternativním formátu na žádost pro nevidomé nebo částečně zrakově postižené osoby.
Mohou být rovněž přijímána i zvláštní opatření umožňující uživatelům zdravotně postiženým a uživatelům se zvláštními sociálními potřebami přístup k tísňovým službám "112" a dát jim podobnou možnost výběru mezi různými operátory nebo poskytovateli služeb jako mají ostatní spotřebitelé.
Pro řadu parametrů byly vypracovány normy kvality služby, aby bylo možno posoudit kvalitu služeb poskytovaných účastníkům a posoudit, jak si vedou určené podniky plnící povinnosti univerzální služby při plnění těchto norem.
Normy kvality služby s ohledem na zdravotně postižené uživatele zatím neexistují.
Měly by být vypracovány výkonnostní normy a odpovídající parametry pro zdravotně postižené uživatele, jak je stanoveno v článku 11 této směrnice.
Vnitrostátní regulační orgány by navíc měly být oprávněny požadovat zveřejňování údajů o výkonnosti vztahujících se ke kvalitě služby, jakmile budou takové normy a parametry vypracovány.
Poskytovatel univerzální služby by neměl přijímat opatření bránící uživatelům v plném využívání výhod služeb nabízených jinými operátory sítí nebo poskytovateli služeb spolu s jeho vlastními službami nabízenými jako součást univerzální služby.
(14) Důležitost přístupu k veřejné telefonní síti a jejího využívání v pevném místě je taková, že by měly být přístupné každému, kdo o ně odůvodněně požádá.
V souladu se zásadou subsidiarity je záležitostí členských států rozhodnout podle objektivních kritérií, kterým podnikům budou uloženy povinnosti univerzální služby pro účely této směrnice, přičemž se popřípadě bere v úvahu způsobilost a ochota podniků převzít všechny povinnosti univerzální služby nebo jejich část.
Je důležité, aby byly povinnosti univerzální služby plněny co nejúčinnějším způsobem tak, aby uživatelé obecně platili ceny, které odpovídají účelně vynaloženým nákladům.
Obdobně je důležité, aby operátoři univerzální služby zachovávali integritu sítě, jakož i kontinuitu a kvalitu služby.
Rozvoj intenzivnější hospodářské soutěže a větší možnosti výběru nabízí více možností k tomu, aby všechny povinnosti univerzální služby nebo jejich část poskytovaly jiné podniky než podniky s významnou tržní silou.
Proto by mohly být povinnosti univerzální služby v některých případech přiděleny operátorům, kteří prokazují nákladově nejefektivnější způsoby poskytování přístupu a služeb, včetně využití konkurenčních nebo srovnávacích výběrových řízení.
Odpovídající povinnosti by mohly být zařazeny jako podmínky do oprávnění poskytovat veřejně přístupné služby.
(15) Členské státy by měly sledovat situaci spotřebitelů z hlediska jimi využívaných veřejně přístupných telefonních služeb a zejména z hlediska cenové dostupnosti.
Cenová dostupnost telefonní služby souvisí s informacemi, které obdrží uživatelé ohledně výdajů na hovorné, jakož i relativní náklady na hovorné v porovnání s jinými službami, a rovněž souvisí s jejich schopností kontrolovat výdaje.
Cenovou dostupností se tedy rozumí poskytnutí práv spotřebitelům prostřednictvím povinností uložených podnikům určeným k plnění povinností univerzální služby.
Tyto povinnosti zahrnují určitou úroveň podrobného rozpisu účtů, možnost spotřebitele selektivně blokovat určitá volání (jako jsou volání s vysokou cenou za služby se zvýšenou sazbou), možnost spotřebitelů kontrolovat výdaje formou předplatného a možnost spotřebitelů započíst počáteční poplatky za připojení.
Taková opatření si mohou vyžádat přezkoumání a změnu s ohledem na vývoj trhu.
Současné podmínky nezaručují požadavek, aby operátoři mající povinnosti univerzální služby upozornili účastníky na to, že předem stanovený limit výdajů byl překročen, nebo že dochází k neobvyklému charakteru volání.
Budoucí přezkoumání příslušných právních předpisů by mělo posoudit, zda je třeba účastníky na tyto situace upozorňovat.
(16) S výjimkou případů soustavného opožděného placení nebo neplacení účtů by měli být spotřebitelé chráněni před okamžitým odpojením od sítě z důvodů nezaplacení účtu, a zejména v případě sporů o výši účtů za služby se zvýšenou sazbou by měli mít až do vyřešení sporu nadále přístup k základním telefonním službám.
Členské státy mohou rozhodnout, že takový přístup může být nadále poskytován pouze tehdy, pokud účastník nadále platí poplatky za pronájem účastnického vedení.
(17) Kvalita a cena jsou klíčovými faktory na konkurenčním trhu a vnitrostátní regulační orgány by měly být schopny sledovat dosahovanou kvalitu služby u podniků, kterým byly uloženy povinnosti univerzální služby.
Ve vztahu ke kvalitě služby dosahované takovými podniky měly by být vnitrostátní regulační orgány schopny přijímat vhodná opatření tam, kde je považují za nezbytná.
Vnitrostátní regulační orgány by měly být rovněž schopny sledovat dosahovanou kvalitu služeb ostatních podniků, které zajišťují veřejné telefonní sítě a/nebo poskytují veřejně přístupné telefonní služby uživatelům v pevných místech.
(18) Členské státy by měly v případě potřeby zavést mechanismy pro financování čistých nákladů na povinnosti univerzální služby v těch případech, kdy je prokázáno, že tyto povinnosti lze plnit pouze se ztrátou nebo za čisté náklady, které spadají mimo běžné obchodní standardy.
Je důležité zajistit, aby se výpočet čistých nákladů na povinnosti univerzální služby prováděl řádně a aby jakékoli financování bylo prováděno s minimálními rušivými dopady na trh a podniky, a bylo slučitelné s články 87 a 88 Smlouvy.
(19) Každý výpočet čistých nákladů na univerzální službu by měl náležitě zohlednit náklady a výnosy, jakož i nehmotné výhody plynoucí z poskytování univerzální služby, ale neměl by bránit obecnému cíli zajistit, aby struktury cenových relací odrážely náklady.
Jakékoli čisté náklady na povinnosti univerzální služby by se měly vypočítávat na základě průhledných postupů.
(20) Zohledněním nehmotných výhod se rozumí, že peněžní odhady nepřímých výhod, které má podnik v důsledku svého postavení poskytovatele univerzální služby, by měl být odečten od přímých čistých nákladů na povinnosti univerzální služby s cílem určit zátěž celkových nákladů.
(21) Jestliže nějaká povinnost univerzální služby představuje nespravedlivou zátěž pro podnik, je vhodné umožnit členským státům zavedení mechanismů pro účinnou úhradu čistých nákladů.
Úhrada prostřednictvím veřejných finančních prostředků představuje jednu z metod úhrady čistých nákladů na povinnosti univerzální služby.
Je rovněž vhodné, aby zjištěné čisté náklady byly hrazeny všemi uživateli průhledným způsobem formou dávek podnikům.
Členské státy by měly být schopny financovat čisté náklady na různé prvky univerzální služby prostřednictvím různých mechanismů, a/nebo financovat čisté náklady na některé nebo všechny prvky z obou mechanismů nebo kombinací obou.
V případě úhrady nákladů formou dávek podnikům by měly členské státy zajistit, aby metoda rozdělování mezi podniky vycházela z objektivních a nediskriminačních kritérií a aby byla v souladu se zásadou proporcionality.
Tato zásada nebrání členským státům v udělení výjimky novým účastníkům trhu, kteří zatím nedosáhli významné tržní účasti.
Mechanismus financování by měl zajistit, aby účastníci trhu přispívali pouze na financování povinností univerzální služby, a nikoli na jiné činnosti, které nejsou přímo spojeny s plněním povinností univerzální služby.
Mechanismy hrazení by měly ve všech případech respektovat zásady práva Společenství, a zejména v případě mechanismů rozdělování zásady nediskriminace a proporcionality.
Mechanismus financování by měl zajistit, aby uživatelé v jednom členském státu nepřispívali na náklady na univerzální službu v jiném členském státu, například při voláních z jednoho členského státu do druhého.
(22) Rozhodnou-li se členské státy financovat čisté náklady na povinnosti univerzální služby z veřejných prostředků, je třeba pod tímto způsobem rozumět financování z prostředků veřejných státních rozpočtů včetně jiných veřejných finančních zdrojů, např. ze státní loterie.
(23) Čisté náklady na povinnosti univerzální služby mohou být rozděleny mezi všechny nebo jen některé skupiny podniků.
Členské státy by měly zajistit, aby mechanismy rozdělování respektovaly zásady průhlednosti, co nejmenšího narušení trhu, nediskriminace a proporcionality.
Co nejmenším narušením trhu se rozumí, že by se měly příspěvky uhrazovat způsobem, který co nejvíce minimalizuje dopad finanční zátěže na koncové uživatele, například co nejširším rozložením příspěvků.
(24) Vnitrostátní regulační orgány by se měly ujistit, že ty podniky, které využívají výhod financování univerzální služby, poskytují dostatečně podrobné údaje o zvláštních faktorech vyžadujících takové financování, aby byla jejich žádost odůvodněna.
Systémy členských států pro výpočet nákladů a financování povinností univerzální služby by měly být oznámeny Komisi, aby ověřila slučitelnost se Smlouvou.
Existuje motivace pro určené operátory, aby zvyšovali stanovené čisté náklady na povinnosti univerzální služby.
Proto by měly členské státy zajistit účinnou průhlednost a kontrolu nad částkami účtovanými k financování povinností univerzální služby.
(25) Trhy komunikací se nadále vyvíjejí, pokud jde o používané služby a technické prostředky používané při jejich poskytování uživatelům.
Povinnosti univerzální služby, které jsou vymezeny na úrovni Společenství, by měly být pravidelně přezkoumávány s cílem navrhnout změnu nebo nové vymezení jejich obsahu.
Takové přezkoumání by mělo zohlednit vyvíjející se sociální, obchodní a technologické podmínky a skutečnost, že jakákoli změna obsahu povinností by měla podléhat dvojímu testu u služeb, které byly zpřístupněny propodstatnou většinu obyvatelstva s následným rizikem sociálního vyloučení těch, kteří si je nemohou dovolit.
Při každé změně obsahu povinností univerzální služby by mělo být zajištěno, že určité technologické varianty nebudou uměle upřednostňovány před jinými, aby se neukládala neúměrná finanční zátěž podnikům v tomto odvětví (čímž by byl ohrožen vývoj trhu a inovace) a eventuální finanční zátěž nedopadla nespravedlivě na spotřebitele s nižším příjmem.
Jakékoli změny obsahu povinností automaticky znamenají, že jakékoli čisté náklady lze financovat metodami, které jsou povoleny v této směrnici.
Členským státům není dovoleno ukládat účastníkům trhu finanční příspěvky související s opatřeními, která nejsou součástí povinností univerzální služby.
Jednotlivé členské státy mohou nadále libovolně ukládat zvláštní opatření (mimo rámec obsahu povinností univerzální služby) a financovat je v souladu s právem Společenství, ale nikoli formou příspěvků od účastníků trhu.
(26) Účinnější hospodářská soutěž v celé oblasti trhů přístupu a služeb poskytne uživatelům větší možnost výběru.
Míra účinné hospodářské soutěže a možnosti výběru se liší v rámci Společenství a liší se uvnitř členských států mezi zeměpisnými oblastmi a mezi trhy přístupu a služeb.
Někteří uživatelé mohou být zcela závislí na poskytování přístupu a služeb podniky s významnou tržní silou.
Obecně je z důvodů účinnosti a podpory účinné hospodářské soutěže důležité, aby služby poskytované podniky s významnou tržní silou odrážely náklady.
Z důvodů účinnosti a ze sociálních důvodů by měly sazby pro koncové uživatele zohledňovat podmínky poptávky, jakož i nákladové podmínky za předpokladu, že to nezpůsobí narušení hospodářské soutěže.
Existuje riziko, že podnik s významnou tržní silou může postupovat různými způsoby, aby bránil vstupu na trh nebo narušoval hospodářskou soutěž, například účtováním neúměrně vysokých cen, cenovým podbízením, povinným vázáním služeb pro koncové uživatele nebo neoprávněným upřednostňováním určitých zákazníků.
Proto by měly mít vnitrostátní regulační orgány pravomoci v krajním případě a po řádném zvážení zavést regulaci ve vztahu ke koncovým uživatelům u podniků s významnou tržní silou.
Regulace horním cenovým rozsahem, zeměpisné zprůměrování nebo podobné nástroje, jakož i neregulační opatření, jako jsou veřejně dostupná srovnání sazeb pro koncové uživatele, se mohou uplatnit v zájmu dosažení dvojího cíle podpory účinné hospodářské soutěže a souběžného prosazování potřeb veřejného zájmu, jako je zachovávání cenové dostupnosti veřejně přístupných telefonních služeb pro některé spotřebitele.
Aby vnitrostátní regulační orgány mohly plnit své regulační povinnosti v této oblasti, včetně zavádění jakékoli regulace sazeb, je nezbytné, aby měly přístup k příslušným informacím nákladového účetnictví.
Regulační zásahy do služeb pro koncové uživatele by se však měly zavádět pouze v případě, kdy se vnitrostátní regulační orgány domnívají, že by příslušnými opatřeními na úrovni velkoobchodu nebo opatřeními, která se týkají volby nebo předvolby operátora, nebylo dosaženo cíle, kterým je zajištění účinné hospodářské soutěže a ochrana veřejného zájmu.
(27) Pokud vnitrostátní regulační orgán uloží povinnost zavést systém nákladového účetnictví pro podporu regulace cen, může sám provést roční audit, aby zajistil dodržování systému nákladového účetnictví, za předpokladu, že k tomu má nezbytné kvalifikované pracovníky, nebo si může vyžádat audit, který provede jiný kvalifikovaný subjekt nezávislý na dotyčném operátorovi.
(28) Je považováno za nezbytné zajistit kontinuitu v uplatňování stávajících ustanovení týkajících se minimální nabídky služeb pronajatých okruhů v právních předpisech Společenství v oblasti telekomunikací, zejména ve směrnici Rady 92/44/EHS ze dne 5. června 1992 o uplatňování otevřeného přístupu k síti pro pronajaté okruhy [6], do doby, než vnitrostátní regulační orgány na základě postupů pro analýzu trhu stanovených směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [7] rozhodnou, že taková ustanovení již nejsou potřebná, protože se na jejich území vytvořil dostatečně konkurenční trh.
Úroveň hospodářské soutěže se zřejmě bude lišit na různých trzích pronajatých okruhů v rámci minimální nabídky a v různých částech daného území.
Při provádění analýzy trhu by měly vnitrostátní regulační orgány samostatně posoudit každý trh pronajatých okruhů v rámci minimální nabídky, přičemž by zohlednily její zeměpisnou dimenzi.
Služby pronajatých okruhů představují povinné služby, které se mají poskytovat bez nároku na jakýkoli mechanismus náhrad.
Poskytování pronajatých okruhů nad rámec minimální nabídky pronajatých okruhů by mělo být upraveno obecnými regulačními ustanoveními pro trh koncových uživatelů namísto zvláštních požadavků, které se týkají poskytování minimální nabídky.
(29) Vnitrostátní regulační orgány také mohou na základě analýzy relevantního trhu požadovat od mobilních operátorů s významnou tržní silou, aby umožnili svým účastníkům přístup ke službám kteréhokoli propojeného poskytovatele veřejně přístupných telefonních služeb u jednotlivých volání nebo prostřednictvím předvolby.
(30) Smlouvy jsou pro uživatele a spotřebitele důležitým nástrojem k zajištění minimální úrovně průhlednosti informací a právní jistoty.
Většina poskytovatelů služeb v konkurenčním prostředí bude uzavírat smlouvy se svými zákazníky z důvodů obchodní potřebnosti.
Kromě ustanovení této směrnice se použijí požadavky stávajících právních předpisů Společenství na ochranu spotřebitele vztahující se na smlouvy, zejména směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách [8] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku [9] pro transakce se spotřebitelem, které se týkají elektronických sítí a služeb.
Zejména by spotřebitelům měla být zajištěna minimální úroveň právní jistoty, pokud se týká jejich smluvních vztahů s jejich přímým poskytovatelem telefonní služby, aby smluvní podmínky, podmínky, kvalita služby, podmínky pro vypovězení smlouvy a ukončení poskytování služby, opatření pro náhradu a řešení sporů byly uvedeny v jejich smlouvách.
Jestliže poskytovatelé služby, kteří nejsou přímými poskytovateli telefonní služby, uzavírají smlouvy se spotřebiteli, měly by tyto smlouvy rovněž obsahovat tytéž informace.
Opatření pro zajištění průhlednosti cen, sazeb a smluvních podmínek zvýší schopnost spotřebitelů optimalizovat svůj výběr, a plně tak využít výhod hospodářské soutěže.
(31) Koncoví uživatelé by měli mít přístup k veřejně dostupným informacím o komunikačních službách.
Členské státy by měly být schopny sledovat kvalitu služeb, které jsou nabízeny na jejich území.
Vnitrostátní regulační orgány by měly být schopny systematicky shromažďovat informace o kvalitě služeb nabízených na jejich území podle kritérií, která umožňují srovnávání mezi poskytovateli služeb a mezi členskými státy.
Lze předpokládat, že podniky, které poskytují komunikační služby a působí v konkurenčním prostředí, zpřístupňují z důvodů obchodních výhod přiměřené a aktuální informace o svých službách.
Vnitrostátní regulační orgány by měly být přesto schopny vyžadovat zveřejňování takových informací, pokud se ukáže, že takové informace nejsou ve skutečnosti veřejnosti dostupné.
(32) Koncoví uživatelé by měli mít zaručenu interoperabilitu u všech zařízení, která se prodávají ve Společenství a která slouží k příjmu digitální televize.
Členské státy by měly být schopny stanovit minimum harmonizovaných norem pro taková zařízení.
Takové normy by mohly být občas přizpůsobeny podle vývoje technologií a trhu.
(33) Je žádoucí umožnit spotřebitelům dosáhnout u digitálních televizních přijímačů co nejširších možností připojení.
Interoperabilita je rozvíjející se koncepce na dynamických trzích.
Normalizační orgány by měly učinit vše pro to, aby bylo zajištěno, že se příslušné normy budou vyvíjet souběžně s dotyčnými technologiemi.
Podobně je důležité zajistit, aby byly na televizních přijímačích konektory, které umožní přenos veškerých nezbytných prvků digitálního signálu, včetně zvukových a obrazových toků, informací o podmíněném přístupu, informací o službách, informací o rozhraních pro aplikační programy (API) a informací o ochraně před kopírováním.
Tato směrnice proto zajišťuje, aby operátoři sítí, poskytovatelé služeb nebo výrobci zařízení neomezovali funkčnost otevřeného rozhraní u digitálních televizních přijímačů a aby se tato funkčnost nadále rozvíjela paralelně s technologickým vývojem.
Pro zobrazení a prezentaci digitálních interaktivních televizních služeb se vytváření společné normy prostřednictvím tržního mechanismu považuje za výhodu pro spotřebitele.
Členské státy a Komise mohou v souladu se Smlouvou přicházet s politickými iniciativami podporujícími tento vývoj.
(34) Všichni koncoví uživatelé by měli mít nadále přístup k asistenčním operátorským službám bez ohledu na to, kdo poskytuje přístup k veřejné telefonní síti.
(35) Poskytování účastnických seznamů a informační služby o účastnických číslech jsou již otevřeny hospodářské soutěži.
Ustanovení této směrnice jsou doplněním ustanovení směrnice 97/66/ES v tom, že poskytují účastníkům právo nechat zařadit své osobní údaje do tištěného nebo elektronického účastnického seznamu.
Všichni poskytovatelé služeb, kteří přidělují telefonní čísla svým účastníkům, jsou povinni zpřístupnit příslušné informace spravedlivým, nákladově orientovaným a nediskriminačním způsobem.
(36) Je důležité, aby uživatelé mohli volat na jednotné evropské číslo tísňového volání "112" a jakákoli jiná národní telefonní čísla tísňového volání bezplatně z libovolného telefonního přístroje, včetně veřejných telefonních automatů, bez použití jakýchkoli platebních prostředků.
Členské státy již měly přijmout nezbytná organizační opatření, která nejlépe vyhovují vnitrostátní organizaci záchranných systémů, s cílem zajistit, aby volání na toto číslo byla přiměřeně zodpovězena a vyřízena.
Informace o místě volajícího poskytnuté tísňovým službám zlepší úroveň ochrany a bezpečnost uživatelů služeb čísla "112" a napomohou tísňovým službám v technicky proveditelné míře při plnění jejich povinností za předpokladu, že bude zaručeno předání volání a s ním spojených údajů dotyčným tísňovým službám.
Přijetí a využití takových informací by mělo být v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství pro zpracování osobních údajů.
Soustavné zdokonalování informačních technologií bude postupně umožňovat souběžné zvládání několika jazyků po sítích za přiměřenou cenu.
Tím se dále zvýší bezpečnost evropských občanů využívajících čísla tísňového volání "112".
(37) Pro evropské občany a evropské podniky je nezbytný snadný přístup k mezinárodním telefonním službám.
Přístupový kód "00" již byl zaveden jako standardní mezinárodní telefonní přístupový kód pro Společenství.
Pro volání mezi sousedícími lokalitami přes hranice členských států může být zavedena nebo nadále ponechána v platnosti zvláštní úprava.
ITU přidělila v souladu s Doporučením ITU E.164 evropskému telefonnímu číslovacímu prostoru (ETNS) kód "3883".
S cílem zajistit propojení volání do ETNS by měly podniky provozující veřejné telefonní sítě zajistit, aby volání používající kód ENTS "3883" byla přímo nebo nepřímo propojena do sítí obsluhujících ETNS, které jsou uvedeny v příslušných normách Evropského institutu pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI).
Taková úprava propojení by se měla řídit ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) [10].
(38) Přístup koncových uživatelů ke všem číslovacím zdrojům ve Společenství je nezbytným předpokladem pro jednotný trh.
Měl by zahrnovat čísla bezplatných volání, čísla služeb se zvýšenou sazbou a další nezeměpisná čísla, pokud se volaný účastník z ekonomických důvodů nerozhodl omezit přístup z určitých zeměpisných oblastí.
Sazby účtované stranám volajícím z oblasti mimo tyto členské státy nemusí být stejné jako u těch stran, které volají z takového členského státu.
(39) Zařízení pro tónovou volbu a zařízení pro identifikaci volajícího jsou na moderních telefonních ústřednách běžně přístupné, a služby s nimi spojené mohou být proto ve stále větším měřítku poskytovány s malými nebo nulovými náklady.
Tónová volba je stále více užívána pro interakci uživatele se zvláštními službami a zařízeními, včetně služeb s přidanou hodnotou, a neexistence tohoto zařízení může bránit uživateli ve využívání těchto služeb.
Od členských států se nevyžaduje, aby ukládaly povinnosti poskytovat taková zařízení, jsou-li tato zařízení již přístupná.
Směrnice 97/66/ES chrání soukromí uživatelů z hlediska podrobného rozpisu účtů tím, že jim dává prostředky na ochranu jejich práva na soukromí, jestliže je zavedena identifikace volajícího.
Rozvoj těchto služeb na celoevropském základě by byl prospěšný pro spotřebitele a je touto směrnicí podporován.
(40) Přenositelnost čísel je klíčovým faktorem usnadňujícím možnost výběru spotřebitelů a účinnou hospodářskou soutěž v konkurenčním telekomunikačním prostředí, takže koncový uživatel, který o ni požádá, by měl mít možnost ponechat si své číslo (svá čísla) veřejné telefonní sítě bez ohledu na organizaci poskytující službu.
Na poskytování této přenositelnosti mezi přípojkami k veřejné telefonní síti v pevných nebo jiných než pevných místech se tato směrnice nevztahuje.
Členské státy však mohou uplatňovat ustanovení pro přenos čísel mezi sítěmi poskytujícími služby v pevných místech a mobilními sítěmi.
(41) Dopad přenositelnosti čísel je značně posílen, pokud existují průhledné informace o sazbách, a to jak pro koncové uživatele, kteří přenášejí svá čísla, tak i pro koncové uživatele, kteří volají účastníky, kteří svá čísla přenesli.
Vnitrostátní regulační orgány by, je-li to proveditelné, měly usnadnit odpovídající průhlednosti sazeb jako součást zavádění přenositelnosti čísel.
(42) Při zabezpečení nákladově orientovaného stanovování cen za propojení související s přenositelností čísel mohou vnitrostátní regulační orgány také brát v úvahu ceny na srovnatelných trzích.
(43) V současné době členské státy ukládají určité povinnosti ve veřejném zájmu u sítí pro šíření rozhlasového nebo televizního vysílání pro veřejnost.
S ohledem na oprávněný veřejný zájem by měly členské státy být schopny stanovit přiměřené povinnosti podnikům, které podléhají jejich příslušnosti, ale takové povinnosti se mají ukládat pouze tehdy, jsou-li nezbytně nutné k dosažení cílů obecného zájmu jasně vymezených členskými státy v souladu s právem Společenství; musí být přiměřené, průhledné a musí podléhat pravidelnému přezkoumání.
Tyto povinnosti uložené členskými státy ve veřejném zájmu musí být přijatelné, tj. přiměřené a průhledné z hlediska jasně vymezených cílů obecného zájmu a popřípadě mohou s sebou nést ustanovení o přiměřené úhradě.
Takové povinnosti ve veřejném zájmu mohou zahrnovat přenos služeb určených zejména k tomu, aby umožnily odpovídající přístup zdravotně postižených uživatelů.
(44) Sítě používané pro šíření rozhlasového nebo televizního vysílání pro veřejnost zahrnují kabelové, družicové a pozemní vysílací sítě.
Mohou zahrnovat i jiné sítě, pokud jsou používány v takovém rozsahu, že jsou hlavním prostředkem pro příjem rozhlasového a televizního vysílání pro početně významnou skupinu koncových uživatelů.
(45) Služby poskytující obsah, jako jsou nabídky prodeje souboru obsahu rozhlasového nebo televizního vysílání, nejsou upraveny společným předpisovým rámcem pro sítě a služby elektronických komunikací.
Poskytovatelé takových služeb by neměli podléhat povinnostem univerzální služby, pokud jde o tyto činnosti.
Pokud jde o tyto služby, nejsou touto směrnicí dotčena opatření přijatá na vnitrostátní úrovni v souladu s právními předpisy Společenství.
(46) Pokud členský stát usiluje o to, aby bylo zajištěno poskytování jiných zvláštních služeb na celém jeho území, měly by být takové povinnosti uloženy s ohledem na rentabilitu a neměly by být součástí povinností univerzální služby.
Proto mohou členské státy přijímat dodatečná opatření (jako je usnadňování rozvoje infrastruktury nebo služeb za podmínek, kdy trh nereaguje uspokojivě na požadavky koncových uživatelů nebo spotřebitelů) v souladu s právními předpisy Společenství.
V reakci na iniciativu Komise "e-Europe" vyzvala Evropská rada na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 členské státy, aby zajistily všem školám přístup k Internetu a multimediálním zdrojům.
(47) Při jednání o otázkách souvisejících s právy koncových uživatelů by měly v rámci konkurenčního prostředí brát vnitrostátní regulační orgány v úvahu názory zainteresovaných stran, včetně uživatelů a spotřebitelů.
Měly by být přístupné účinné postupy pro řešení sporů mezi spotřebiteli na straně jedné a podniky poskytujícími veřejně přístupné komunikační služby na straně druhé.
Členské státy by měly plně zohlednit doporučení Komise 98/257/ES ze dne 30. března 1998 o zásadách pro orgány odpovědné za mimosoudní urovnávání spotřebitelských sporů [11].
(48) Společná regulace by mohla být vhodným impulzem pro zvyšování úrovně norem kvality a zlepšování výkonu služeb.
Společná regulace by se měla řídit stejnými zásadami jako formální regulace, tj. měla by být objektivní, oprávněná, přiměřená, nediskriminační a průhledná.
(49) Tato směrnice by měla stanovit prvky ochrany spotřebitele, např. jasné smluvní podmínky a řešení sporů a průhlednost sazeb pro spotřebitele.
Zároveň by měla podporovat rozšíření takových výhod i na jiné kategorie koncových uživatelů, zejména na malé a střední podniky.
(50) Ustanovení této směrnice nebrání členským státům přijímat opatření odůvodněná na základě článků 30 a 46 Smlouvy, zejména z důvodů veřejné bezpečnosti, veřejného pořádku a veřejné mravnosti.
(51) Protože cílů navrhovaných opatření, totiž stanovení společné úrovně univerzální služby v oblasti telekomunikací pro všechny evropské uživatele a harmonizace podmínek přístupu k veřejným telefonním sítím a odpovídajícím veřejně přístupným telefonním službám a jejich využívání v pevných místech a také vytvoření harmonizovaného rámce pro regulaci sítí a služeb elektronických komunikací a přiřazených zařízení, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto z důvodů rozsahu a účinků opatření jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v daném článku, tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(52) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [12],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI, CÍLE A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti a cíle
1. V rámci směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) se tato směrnice týká zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací pro koncové uživatele.
Cílem je zajistit dostupnost veřejně přístupných služeb v dobré kvalitě v celém Společenství prostřednictvím účinné hospodářské soutěže a možnosti výběru a řešit okolnosti, za nichž trh nenaplňuje uspokojivě potřeby koncových uživatelů.
2. Tato směrnice zakládá práva koncových uživatelů a odpovídající povinnosti podniků zajišťujících veřejně přístupné sítě a poskytujících veřejně přístupné služby elektronických komunikací.
S ohledem na to, že poskytování univerzální služby se zabezpečuje v prostředí otevřených a konkurenčních trhů, vymezuje tato směrnice minimální soubor služeb specifikované kvality, ke kterému mají přístup všichni koncoví uživatelé za dostupnoucenu s ohledem na zvláštní vnitrostátní podmínky bez narušování hospodářské soutěže.
Tato směrnice také stanoví povinnosti týkající se poskytování určitých povinných služeb, jako je poskytování pronajatých okruhů na trhu koncových uživatelů.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Použijí se rovněž tyto definice:
a) "veřejným telefonním automatem" se rozumí veřejnosti přístupný telefonní přístroj, k jehož použití mohou být používány jako platební prostředky mimo jiné mince, a/nebo kreditní/debetní karty a/nebo předplacené karty, včetně karet s kódy volby;
b) "veřejnou telefonní sítí" se rozumí síť elektronických komunikací, která slouží k poskytování veřejně přístupných telefonních služeb; umožňuje mezi koncovými body sítě přenos mluvené řeči, jakož i jiných forem komunikace, jako je přenos telefaxových zpráv a dat;
c) "veřejně přístupnou telefonní službou" se rozumí služba přístupná veřejnosti pro uskutečňování vnitrostátních a mezinárodních volání a pro přístup ke službám tísňového volání prostřednictvím jednoho nebo více čísel národního nebo mezinárodního číslovacího plánu; navíc může tato služba případně zahrnovat jednu nebo více následujících služeb: poskytování operátorské služby, informační služby o účastnických číslech, účastnické seznamy, zajišťování veřejných telefonních automatů, poskytování služeb za zvláštních podmínek, zajišťování zvláštních zařízení pro zdravotně postižené zákazníky nebo zákazníky se zvláštními sociálními potřebami a/nebo poskytování nezeměpisných služeb;
d) "zeměpisným číslem" se rozumí číslo z národního číslovacího plánu, u kterého část číselné struktury obsahuje zeměpisný údaj používaný pro směrování volání na fyzické umístění koncového bodu sítě (NTP);
e) "koncovým bodem sítě (NTP)" se rozumí fyzický bod, ve kterém je účastníkovi poskytován přístup k veřejné komunikační síti; v případě sítí zahrnujících komutaci nebo směrování je tento bod určen určitou síťovou adresou, která může být spojena s číslem nebo jménem účastníka;
f) "nezeměpisným číslem" se rozumí číslo z národního číslovacího plánu, které není zeměpisným číslem. Tento pojem zahrnuje mimo jiné čísla mobilních telefonů, služeb bezplatného volání a služeb se zvýšenou sazbou.
KAPITOLA II
POVINNOSTI UNIVERZÁLNÍ SLUŽBY VČETNĚ SOCIÁLNÍCH POVINNOSTÍ
Článek 3
Přístupnost univerzální služby
1. Členské státy zajistí, aby služby stanovené v této kapitole byly přístupné v požadované kvalitě všem koncovým uživatelům na jejich území za dostupné ceny, bez ohledu na zeměpisné umístění a s ohledem na zvláštní vnitrostátní podmínky.
2. Členské státy stanoví nejúčinnější a nejvhodnější přístup, kterým budou zajišťovat provádění univerzální služby, přičemž respektují zásady objektivity, průhlednosti, nediskriminace a proporcionality.
Usilují o minimalizaci narušování trhu, zejména o minimalizaci poskytování služeb za takové ceny nebo za takových podmínek, které se liší od běžných obchodních podmínek, a současně chrání veřejný zájem.
Článek 4
Poskytování přístupu v pevném místě
1. Členské státy zajistí, aby veškerým odůvodněným žádostem o připojení k veřejné telefonní síti v pevných místech a o přístup k veřejně přístupným telefonním službám v pevných místech vyhověl alespoň jeden podnik.
2. Poskytované spojení musí umožňovat koncovým uživatelům uskutečňovat místní, vnitrostátní a mezinárodní telefonní volání, komunikaci prostřednictvím telefaxových zpráv a dat s rychlostmi dostatečnými pro funkční přístup k Internetu; přitom je třeba zohlednit převažující technologie používané většinou účastníků a technologickou proveditelnost.
Článek 5
Informační služba o účastnických číslech a účastnické seznamy
1. Členské státy zajistí, aby:
a) byl pro koncové uživatele přístupný alespoň jeden úplný účastnický seznam v podobě schválené příslušným orgánem, buď tištěné nebo elektronické, nebo obojí, a byl pravidelně aktualizován nejméně jednou ročně;
b) byla přístupná alespoň jedna úplná telefonní informační služba o účastnických číslech pro všechny koncové uživatele včetně uživatelů veřejných telefonních automatů.
2. Účastnické seznamy uvedené v odstavci 1, s výhradou článku 11 směrnice 97/66/ES, zahrnují veškeré účastníky veřejně přístupných telefonních služeb.
3. Členské státy zajistí, aby podniky poskytující služby uvedené v odstavci 1 uplatňovaly zásadu nediskriminace při nakládání s informacemi, které jim byly poskytnuty jinými podniky.
Článek 6
Veřejné telefonní automaty
1. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány mohly ukládat podnikům povinnosti s cílem zajistit, aby byly přístupné veřejné telefonní automaty k plnění přiměřených potřeb koncových uživatelů, pokud jde o zeměpisné pokrytí, počet telefonů, přístupnost takových telefonů pro zdravotně postižené uživatele a kvalitu služeb.
2. Členský stát zajistí, aby se jeho vnitrostátní regulační orgán mohl rozhodnout neukládat povinnosti podle odstavce 1 na celém území nebo jeho části, pokud je na základě konzultace s dotčenými stranami podle článku 33 přesvědčen, že tyto doplňkové služby nebo srovnatelné služby jsou široce dostupné.
3. Členské státy zajistí, aby byla možná tísňová volání z veřejných telefonních automatů s použitím jednotného evropského čísla tísňového volání "112" a dalších národních čísel tísňového volání, vždy bezplatně a bez nutnosti použít jakýchkoli platebních prostředků.
Článek 7
Zvláštní opatření pro zdravotně postižené uživatele
1. Členské státy popřípadě přijmou zvláštní opatření ve prospěch zdravotně postižených koncových uživatelů s cílem zajistit jim přístup k veřejně přístupným telefonním službám a jejich cenovou dostupnost, včetně přístupu ke službám tísňového volání, informačním službám o účastnických číslech a k účastnickým seznamům, přičemž tento přístup musí být rovnocenný tomu, který využívají ostatní koncoví uživatelé.
2. Členské státy mohou s ohledem na vnitrostátní podmínky přijmout zvláštní opatření s cílem zajistit, aby zdravotně postižení koncoví uživatelé mohli rovněž využít možnosti volby podniků a poskytovatelů služeb, kterou má většina koncových uživatelů.
Článek 8
Určení podniků
1. Členské státy mohou určit jeden nebo více podniků, aby zaručily poskytování univerzální služby podle článků 4, 5, 6 a 7 a popřípadě podle čl. 9 odst. 2 tak, aby mohlo být pokryto celé území členského státu. Členské státy mohou určit různé podniky nebo skupiny podniků k poskytování různých prvků univerzální služby a/nebo k pokrytí různých částí území členského státu.
2. Pokud členské státy určí podniky na celém území státu nebo jeho části jako podniky mající povinnosti univerzální služby, učiní tak prostřednictvím účinného, objektivního, průhledného a nediskriminačního mechanismu určování, přičemž žádný podnik není předem zbaven možnosti být určen.
Takové metody určování zajistí, aby univerzální služba byla poskytována rentabilním způsobem a mohla být využívána jako prostředek k určování čistých nákladů na povinnosti univerzální služby v souladu s článkem 12.
Článek 9
Cenová dostupnost
1. Vnitrostátní regulační orgány sledují vývoj a úroveň sazeb na trzích pro koncové uživatele u služeb popsaných v článcích 4, 5, 6 a 7, které spadají do povinností univerzální služby a jsou poskytovány určenými podniky, zejména s ohledem na spotřebitelské ceny a příjmy v členských státech.
2. Členské státy mohou s přihlédnutím k vnitrostátním podmínkám požadovat od určených podniků, aby spotřebitelům nabízeli možnosti volby sazeb nebo soubory sazeb odlišné od těch, které jsou nabízeny za běžných obchodních podmínek, zejména proto, aby nebylo osobám s nízkými příjmy nebo se zvláštními sociálními potřebami bráněno v přístupu k veřejně přístupným telefonním službám ani v jejich používání.
3. Kromě ustanovení, aby určené podniky nabízely zvláštní možnosti volby sazby nebo dodržovaly horní cenový rozsah nebo zeměpisné zprůměrování nebo jiné podobné systémy, mohou členské státy zajistit poskytování podpory spotřebitelům, kteří byli vyhodnoceni jako spotřebitelé s nízkými příjmy nebo zvláštními sociálními potřebami.
4. Členské státy mohou od podniků s povinnostmi podle článků 4, 5, 6 a 7 požadovat, aby uplatňovaly jednotné sazby, včetně zeměpisného zprůměrování, na celém území, s přihlédnutím k vnitrostátním podmínkám, nebo aby dodržovaly horní cenové rozsahy.
5. Pokud má určený podnik povinnost nabízet možnost volby zvláštní sazby, jednotné sazby včetně zeměpisnéhozprůměrování, nebo dodržovat horní cenové rozsahy, zajistí vnitrostátní regulační orgány, aby byly podmínky zcela průhledné a byly zveřejňovány a uplatňovány v souladu se zásadou nediskriminace.
Vnitrostátní regulační orgány mohou požadovat, aby byly zvláštní systémy změněny nebo vzaty zpět.
Článek 10
Kontrola výdajů
1. Členské státy zajistí, aby určené podniky při poskytování doplňkových služeb a služeb překračujících rámec těch, které jsou uvedeny v článcích 4, 5, 6, 7 a v čl. 9 odst. 2, stanovovaly smluvní podmínky takovým způsobem, aby účastník nebyl povinen platit za doplňkové služby nebo služby, které pro požadovanou službu nejsou nezbytné nebo nejsou vyžadovány.
2. Členské státy zajistí, aby určené podniky s povinnostmi podle článků 4, 5, 6, 7 a čl. 9 odst. 2 poskytovaly zvláštní doplňkové služby a služby stanovené v příloze I části A s cílem umožnit účastníkům sledovat a kontrolovat výdaje a předcházet bezdůvodnému odpojení služby.
3. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán nemusel trvat na uplatňování požadavků odstavce 2 na celém území členského státu nebo jeho části, pokud je přesvědčen, že tyto doplňkové služby jsou široce dostupné.
Článek 11
Kvalita služeb poskytovaných určenými podniky
1. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby všechny určené podniky s povinnostmi podle článků 4, 5, 6, 7 a čl. 9 odst. 2 zveřejňovaly odpovídající a aktuální informace o své výkonnosti při poskytování univerzální služby založené na parametrech, definicích a metodách měření kvality služby, které jsou uvedeny v příloze III. Zveřejněné informace se předkládají také vnitrostátnímu regulačnímu orgánu.
2. Vnitrostátní regulační orgány mohou mimo jiné stanovit další normy kvality služeb, pokud byly vypracovány příslušné parametry, umožňující hodnocení výkonnosti podniků při poskytování služeb pro zdravotně postižené koncové uživatele a zdravotně postižené spotřebitele.
Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby informace týkající se výkonnosti podniků z hlediska těchto parametrů byly také zveřejňovány a byly zpřístupněny vnitrostátnímu regulačnímu orgánu.
3. Vnitrostátní regulační orgány navíc mohou stanovit obsah a formu informací, které mají být zveřejněny, včetně způsobu jejich zveřejnění s cílem zajistit, aby koncoví uživatelé a spotřebitelé měli přístup k úplným, srovnatelným a uživatelsky vstřícným informacím.
4. Vnitrostátní regulační orgány mají mít možnost stanovit výkonnostní cíle pro podniky mající povinnosti alespoň podle článku 4.
Vnitrostátní regulační orgány přitom přihlédnou ke stanoviskům zainteresovaných stran, zejména tak, jak je uvedeno v článku 33.
5. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány měly možnost sledovat, zda určené podniky plní tyto výkonnostní cíle.
6. Trvalé neplnění výkonnostních cílů podnikem může vést k přijetí zvláštních opatření v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [13].
V zájmu zajištění přesnosti a srovnatelnosti údajů, které byly poskytnuty podniky majícími povinnosti univerzální služby, mohou vnitrostátní regulační orgány nařídit nezávislé audity nebo podobná přezkoumání údajů o výkonnosti, a to na náklady dotyčného podniku.
Článek 12
Výpočet nákladů na povinnosti univerzální služby
1. Pokud se vnitrostátní regulační orgány domnívají, že poskytování univerzální služby podle článků 3 až 10 může představovat pro podniky určené k poskytování univerzální služby nespravedlivou zátěž, vypočítají čisté náklady na její poskytování.
Za tímto účelem vnitrostátní regulační orgány:
a) v souladu s přílohou IV částí A vypočítají čisté náklady na povinnost poskytování univerzální služby, přičemž zohlední jakoukoli tržní výhodu, která vyplyne pro podnik určený k poskytování univerzální služby, nebo
b) použijí čisté náklady na poskytování univerzální služby, které byly zjištěny v rámci mechanismu určování podle čl. 8 odst. 2.
Audit nebo ověření účetnictví a/nebo jiných informací sloužících jako základ pro výpočet čistých nákladů na povinnosti univerzální služby podle odst. 1 písm. a), provádí vnitrostátní regulační orgán nebo subjekt nezávislý na zúčastněných stranách a schvaluje vnitrostátní regulační orgán.
Výsledky výpočtu nákladů a závěry auditu musí být veřejně přístupné.
Článek 13
Financování povinností univerzální služby
1. Pokud vnitrostátní regulační orgány na základě výpočtu čistých nákladů podle článku 12 zjistí, že podnik je zatížen nespravedlivou zátěží, rozhodnou členské státy na základě žádosti určeného podniku:
a) o zavedení mechanismu náhrady zjištěných čistých nákladů takovému podniku z veřejných prostředků za průhledných podmínek, a/nebo
b) o rozdělení čistých nákladů na povinnosti univerzální služby mezi podniky zajišťující sítě a poskytující služby elektronických komunikací.
Pokud jsou čisté náklady rozdělovány podle odst. 1 písm. b), zavedou členské státy mechanismus rozdělování spravovaný vnitrostátním regulačním orgánem nebo subjektem nezávislým na příjemcích, který je pod dohledem vnitrostátního regulačního orgánu.
Financovány mohou být pouze čisté náklady zjištěné podle článku 12, které se vztahují k povinnostem stanoveným v článcích 3 až 10.
3. Mechanismus rozdělování respektuje zásady průhlednosti, minimálního narušení trhu, nediskriminace a proporcionality v souladu se zásadami uvedenými v příloze IV části B. Členské státy se mohou rozhodnout, že nebudou vyžadovat příspěvky od podniků, jejichž obrat na vnitrostátním trhu nedosahuje stanoveného limitu.
4. Případné poplatky související s rozdělováním nákladů na povinnosti univerzální služby musí být rozčleněny a určovány pro každý podnik samostatně.
Podnikům, které neposkytují služby na území členského státu, který vytvořil mechanismus rozdělování, nemohou být takové poplatky ukládány ani od nich nesmějí být vybírány.
Článek 14
Průhlednost
1. Pokud je zaveden mechanismus rozdělování čistých nákladů na povinnosti univerzální služby podle článku 13, zajistí vnitrostátní regulační orgány, aby byly zásady rozdělování nákladů a podrobné údaje o použitém mechanismu veřejně dostupné.
2. S výhradou pravidel Společenství a vnitrostátních pravidel o obchodním tajemství zajistí vnitrostátní regulační orgány, aby byla zveřejňována výroční zpráva, ve které jsou uvedeny vypočítané náklady na povinnosti univerzální služby, vyčísleny příspěvky všech dotyčných podniků a stanoveny veškeré případné tržní výhody, které mohly vzniknout podniku (podnikům) určenému (určeným) k poskytování univerzální služby, pokud je již vytvořen nějaký fond a vyvíjí činnost.
Článek 15
Přezkoumání rozsahu univerzální služby
1. Komise pravidelně přezkoumává rozsah univerzální služby, zejména s cílem předložit Evropskému parlamentu a Radě návrh na změnu nebo nové vymezení rozsahu. První přezkoumání bude provedeno do dvou let ode dne použitelnosti této směrnice uvedeného v čl. 38 odst. 1 druhém pododstavci, a poté každé tři roky.
2. Při přezkoumání se přihlédne k sociálnímu, hospodářskému a technologickému vývoji a zohlední se mimo jiné mobilita a rychlost přenosu dat s ohledem na převládající technologie používané většinou účastníků.
Přezkoumání se provádí podle přílohy V. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o výsledku přezkoumání.
KAPITOLA III
KONTROLY REGULACE PODNIKŮ S VÝZNAMNOU TRŽNÍ SILOU NA ZVLÁŠTNÍCH TRZÍCH
Článek 16
Přezkoumání povinností
1. Členské státy zachovají veškeré povinnosti týkající se:
a) sazeb na trzích pro koncové uživatele za poskytování přístupu k veřejné telefonní síti a za její užívání, které byly uloženy podle článku 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/10/ES ze dne 26. února 1998 o uplatňování otevřeného přístupu k síti (ONP) pro hlasovou telefonii a o univerzální službě v oblasti telekomunikací v konkurenčním prostředí [14];
b) volby nebo předvolby operátora podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP) [15];
c) pronajatých okruhů které byly uloženy podle článků 3, 4, 6, 7, 8 a 10 směrnice 92/44/EHS,
dokud nebude provedeno přezkoumání a rozhodnuto v souladu s postupem podle odstavce 3 tohoto článku.
2. V počátečním doporučení o relevantních trzích produktů a služeb a v rozhodnutí vymezujícím nadnárodní trhy, která mají být přijata v souladu s článkem 15 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), vymezí Komise relevantní trhy, na které se vztahují povinnosti týkající se trhů pro koncové uživatele.
3. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány co nejdříve po vstupu této směrnice v platnost a poté pravidelně prováděly analýzu trhu v souladu s postupem stanoveným v článku 16 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) s cílem rozhodnout, zda zachovat, změnit nebo zrušit povinnosti týkající se trhů pro koncové uživatele.
Přijatá opatření podléhají postupu uvedenému v článku 7 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Článek 17
Kontroly regulace trhu služeb pro koncové uživatele
1. Členské státy zajistí, aby:
a) v případě, že na základě výsledku analýzy trhu provedené v souladu s čl. 16 odst. 3 vnitrostátní regulační orgán stanoví, že daný trh pro koncové uživatele vymezený podle článku 15 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) není účinně konkurenční, a
b) v případě, že vnitrostátní regulační orgán dospěje k závěru, že by povinnosti uložené podle směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) nebo článku 19 této směrnice nevedly k dosažení cílů uvedených v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice),
vnitrostátní regulační orgán uložil podnikům označeným jako podniky s významnou tržní silou na daném trhu pro koncové uživatele odpovídající povinnosti regulace v souladu s článkem 14 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
2. Povinnosti uložené podle odstavce 1 musí vycházet z povahy zjištěného problému a musí být přiměřené a odůvodněné z hlediska cílů stanovených v článku 8 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
Uložené povinnosti mohou zahrnovat požadavky, aby stanovené podniky neúčtovaly neúměrně vysoké ceny, nebránily vstupu na trh nebo neomezovaly hospodářskou soutěž stanovením dravých cen, neoprávněně neupřednostňovaly určité koncové uživatele nebo neodůvodněně vázaly služby.
Na ochranu zájmů koncových uživatelů při současné podpoře účinné hospodářské soutěže mohou vnitrostátní regulační orgány u takových podniků uplatňovat odpovídající opatření na dodržování horních cenových rozsahů pro koncové uživatele, opatření na kontrolu jednotlivých sazeb nebo opatření s ohledem na orientaci sazeb podle nákladů nebo cen na srovnatelných trzích.
3. Vnitrostátní regulační orgány na žádost předkládají Komisi informace týkající se kontrol provedených na trhu pro koncové uživatele a popřípadě předkládají systémy nákladového účetnictví používané dotyčnými podniky.
4. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby v případě, že podnik podléhá regulaci sazeb nebo jiným kontrolám na relevantním trhu pro koncové uživatele, byly zavedeny nezbytné a vhodné systémy nákladového účetnictví.
Vnitrostátní regulační orgány mohou stanovit formát a účetní metodiku, která má být použita.
Dodržování systému nákladového účetnictví ověřuje kvalifikovaný nezávislý subjekt.
Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby bylo každoročně zveřejňováno prohlášení o dodržování.
5. Aniž je dotčen čl. 9 odst. 2 a článek 10, nepoužijí vnitrostátní regulační orgány u zeměpisného nebo uživatelského trhu mechanismy regulace trhu pro koncové uživatele podle odstavce 1 tohoto článku, pokud jsou přesvědčeny, že existuje účinná hospodářská soutěž.
Článek 18
Kontroly regulace minimálního souboru pronajatých okruhů
1. Pokud na základě výsledku analýzy trhu provedené podle čl. 16 odst. 3 vnitrostátní regulační orgán zjistí, že na trhu pro poskytování části nebo celého minimálního souboru pronajatých okruhů není účinná hospodářská soutěž, určí v souladu s článkem 14 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) podniky s významnou tržní silou v oblasti poskytování těchto zvláštních prvků minimálního souboru služeb pronajatých okruhů na celém území nebo na jeho části. V souvislosti s těmito zvláštními trhy pronajatých okruhů uloží vnitrostátní regulační orgán takovým podnikům povinnosti týkající se poskytování minimálního souboru pronajatých okruhů, jak jsou stanoveny v seznamu norem zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství v souladu s článkem 17 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice), a podmínky pro takové poskytování uvedené v příloze VII této směrnice.
2. Pokud na základě výsledku analýzy trhu provedené podle čl. 16 odst. 3 vnitrostátní regulační orgán zjistí, že na relevantním trhu pro poskytování pronajatých okruhů v rozsahu minimálního souboru je účinná hospodářská soutěž, zruší povinnosti uvedené v odstavci 1 ve vztahu k tomuto zvláštním trhu pronajatých okruhů.
3. Minimální soubor pronajatých okruhů s harmonizovanými vlastnostmi a souvisejícími normami se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství jako součást seznamu norem uvedeného v článku 17 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice). Komise může v souladu s postupem uvedeným v čl. 37 odst. 2 této směrnice přijmout změny nezbytné k přizpůsobení minimálního souboru pronajatých okruhů novému technickému vývoji a změnám v poptávce na trhu, včetně možného vynětí určitých druhů pronajatých okruhů z minimálního souboru.
Článek 19
Volba a předvolba operátora
1. Vnitrostátní regulační orgány vyžadují od podniků, které byly v souladu s čl. 16 odst. 3 oznámeny jako podniky s významnou tržní silou v oblasti poskytování připojení k veřejné telefonní síti a jejího používání v pevném místě, aby umožnily svým účastníkům přístup ke službám kteréhokoli propojeného poskytovatele veřejně přístupných telefonních služeb:
a) na základě jednotlivých volání volbou kódu operátora, a
b) prostřednictvím takového systému předvolby, který umožňuje při jednotlivých voláních volbou kódu operátora potlačit jakýkoli výběr určený předvolbou.
2. Požadavky uživatelů na zavedení těchto služeb v jiných sítích nebo jinými způsoby se posuzují v souladu s postupem pro analýzu trhu stanoveným v článku 16 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) a provádějí se v souladu s článkem 12 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice).
3. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby ceny za přístup a propojení v souvislosti s poskytováním služeb uvedených v odstavci 1 byly nákladově orientovány a aby případné přímé zpoplatnění účastníků neodrazovalo od využívání těchto služeb.
KAPITOLA IV
ZÁJMY A PRÁVA KONCOVÝCH UŽIVATELŮ
Článek 20
Smlouvy
1. Odstavce 2, 3 a 4 se použijí, aniž by tím byla dotčena pravidla Společenství na ochranu spotřebitele, zejména směrnice 97/7/ES a 93/13/ES, a vnitrostátní pravidla ve shodě s právními předpisy Společenství.
2. Členské státy zajistí, aby spotřebitelé, kteří si objednají služby poskytující připojení a/nebo přístup k veřejné telefonní síti, měli právo uzavřít smlouvu s jedním nebo s více podniky, které takové služby poskytují.
Ve smlouvě musí být alespoň uvedeno:
a) označení a adresa poskytovatele;
b) poskytované služby, nabízené úrovně kvality služeb, jakož i lhůta pro počáteční připojení;
c) druhy nabízených služeb provozu a údržby;
d) podrobné údaje o cenách a sazbách, jakož i prostředky, jakými lze získat aktuální informace o všech uplatňovaných sazbách a poplatcích za provoz a údržbu;
e) doba platnosti smlouvy, podmínky pro obnovení a ukončení služeb a smlouvy;
f) jakákoli ujednání o odškodnění a náhradě, která budou použita v případě nedodržení úrovně kvality služeb stanovené ve smlouvě; a
g) způsob zahájení řízení o urovnání sporů v souladu s článkem 34.
Členské státy mohou rozšířit tyto povinnosti i na jiné koncové uživatele.
3. Jestliže jsou uzavírány smlouvy mezi spotřebiteli a poskytovateli služeb elektronických komunikací jinými než těmi, kteří poskytují připojení a/nebo přístup k veřejné telefonní síti, musí být do takových smluv zahrnuty také informace uvedené v odstavci 2.
Členské státy mohou rozšířit tyto povinnosti i na jiné koncové uživatele.
4. Na základě oznámení o navrhovaných změnách smluvních podmínek mají účastníci právo zrušit smlouvu bez postihu.
Nejpozději jeden měsíc před takovou změnou musí být účastníci odpovídajícím způsobem vyrozuměni a současně musí být informováni o svém právu takovou smlouvu bez postihu zrušit, jestliže nové podmínky nepřijímají.
Článek 21
Průhlednost a zveřejňování informací
1. Členské státy zajistí, aby v souladu s přílohou II byly koncovým uživatelům a spotřebitelům zpřístupněny průhledné a aktuální informace o uplatňovaných cenách a sazbách a o standardních smluvních podmínkách, které se týkají přístupu k veřejně přístupným telefonním službám a jejich využívání.
2. Vnitrostátní regulační orgány podporují poskytování informací, s cílem umožnit koncovým uživatelům, pokud je to vhodné, a spotřebitelům nezávisle posoudit náklady na alternativní způsoby využívání, například prostřednictvím interaktivních průvodců.
Článek 22
Kvalita služeb
1. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány mohly po zvážení názorů zainteresovaných stran požadovat od podniků poskytujících veřejně přístupné služby elektronických komunikací, aby zveřejňovaly srovnatelné, odpovídající a aktuální informace pro koncové uživatele o kvalitě svých služeb.
Informace se na žádost poskytují před jejich zveřejněním také vnitrostátnímu regulačnímu orgánu.
2. V zájmu zajištění přístupu koncových uživatelů k úplným, srovnatelným a uživatelsky vstřícným informacím mohou vnitrostátní regulační orgány stanovit mimo jiné parametry kvality služby, které mají být měřeny, jakož i obsah a formu informací, které mají být zveřejněny včetně způsobu, jakým mají být informace zveřejněny.
Popřípadě mohou být použity parametry, definice a metody měření uvedené v příloze III.
Článek 23
Integrita sítě
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění integrity veřejné telefonní sítě v pevných místech a v případě katastrofického selhání sítě nebo v případech zásahu vyšší moci též k zajištění přístupnosti veřejné telefonní sítě a veřejně přístupných telefonních služeb v pevných místech.
Členské státy zajistí, aby podniky poskytující veřejně přístupné telefonní služby v pevných místech přijaly veškerá přiměřená opatření k zajištění nepřetržitého přístupu k tísňovým službám.
Článek 24
Interoperabilita zařízení digitální televize určených pro spotřebitele
Členské státy zajistí interoperabilitu zařízení digitální televize určených pro spotřebitele v souladu s přílohou VI.
Článek 25
Operátorské služby a informační služba o účastnických číslech
1. Členské státy zajistí, aby účastníci veřejně přístupných telefonních služeb měli právo být uvedeni ve veřejně přístupném účastnickém seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 1 písm. a).
2. Členské státy zajistí, aby všechny podniky, které přidělují telefonní čísla účastníkům, vyhověly všem oprávněným žádostem o zpřístupnění příslušných informací ve smluveném formátu a za podmínek, které jsou spravedlivé, objektivní, nákladově orientované a nediskriminační, s cílem poskytovat veřejně přístupné informační služby o účastnických číslech a poskytovat účastnické seznamy.
3. Členské státy zajistí, aby všichni koncoví uživatelé, kteří mají připojení k veřejné telefonní síti, měli přístup k operátorským službám a k informačním službám o účastnických číslech v souladu s čl. 5 odst. 1 písm. b).
4. Členské státy nezachovají žádná regulační omezení, která by bránila koncovým uživatelům v jednom členském státě v přímém přístupu k informační službě o účastnických číslech v druhém členském státě.
5. Odstavce 1, 2, 3 a 4 se uplatní s výhradou požadavků právních předpisů Společenství o ochraně osobních údajů a soukromí, zejména článku 11 směrnice 97/66/ES.
Článek 26
Jednotné evropské číslo tísňového volání
1. Členské státy zajistí, aby všichni koncoví uživatelé veřejně přístupných telefonních služeb, včetně uživatelů veřejných telefonních automatů, mohli vedle jakýchkoli jiných národních čísel tísňového volání určených vnitrostátními regulačními orgány bezplatně volat i tísňové služby s použitím jednotného evropského čísla tísňového volání "112".
2. Členské státy zajistí, aby volání na jednotné evropské číslo tísňového volání "112" byla přiměřeně zodpovězena a vyřízena způsobem nejlépe odpovídajícím vnitrostátní organizaci záchranných systémů a v rámci technologických možností těchto sítí.
3. Členské státy zajistí, aby podniky, které zajišťují veřejné telefonní sítě, zpřístupnily orgánům, které zasahují v případě tísňové situace, u všech volání na jednotné evropské číslo tísňového volání "112" údaj o tom, kde se volající nachází, pokud je to technicky proveditelné.
4. Členské státy zajistí, aby občané byli odpovídajícím způsobem informováni o existenci a používání jednotného evropského čísla tísňového volání "112".
Článek 27
Evropské telefonní přístupové kódy
1. Členské státy zajistí, aby přístupový kód "00" byl standardním přístupovým kódem pro mezinárodní spojení.
Pro volání mezi sousedícími přeshraničními lokalitami členských států může být vytvořen nebo zachován zvláštní režim.
Koncoví uživatelé veřejně přístupných telefonních služeb v dotyčných lokalitách musí být o takových režimech plně informováni.
2. Členské státy zajistí, aby všechny podniky zajišťující veřejné telefonní sítě vyřizovaly veškerá volání do evropského telefonního číslovacího prostoru, aniž by tím byl dotčen nárok podniku, který provozuje veřejnou telefonní síť, na náhradu nákladů na přenos volání ve své síti.
Článek 28
Nezeměpisná čísla
Členské státy zajistí, aby v případě, že je to technicky a ekonomicky proveditelné, měli koncoví uživatelé z jiných členských států přístup k nezeměpisným číslům na jejich území kromě případů, kdy se volaný účastník rozhodl z obchodních důvodů omezit přístup volajících, kteří se nacházejí ve vymezených zeměpisných oblastech.
Článek 29
Poskytování doplňkových služeb
1. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány měly pravomoc vyžadovat od všech podniků provozujících veřejné telefonní sítě, aby zpřístupnily koncovým uživatelům služby uvedené v příloze I části B, pokud je to technicky proveditelné a ekonomicky přijatelné.
2. Členský stát se může rozhodnout neuplatňovat na celém svém území nebo jeho části ustanovení odstavce 1, pokud po zohlednění názorů zúčastněných stran dospěje k názoru, že přístup k těmto službám je dostatečný.
3. Aniž je dotčen čl. 10 odst. 2, mohou členské státy uložit všem podnikům povinnosti uvedené v příloze I části A písmenu e) týkající se odpojení jako obecný požadavek.
Článek 30
Přenositelnost čísel
1. Členské státy zajistí, aby si všichni účastníci veřejně přístupných telefonních služeb, včetně mobilních služeb, kteří o to požádají, mohli ponechat své číslo (svá čísla) nezávisle na podniku, který službu poskytuje:
a) v případě zeměpisných čísel v určitém místě, a
b) v případě nezeměpisných čísel kdekoli.
Tento odstavec se nevztahuje na přenositelnost čísel mezi sítěmi poskytujícími služby v pevných místech a mobilními sítěmi.
2. Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby stanovování cen za propojení v souvislosti s poskytováním přenositelnosti čísel bylo nákladově orientované a aby případné přímé zpoplatnění účastníků neodrazovalo od používání těchto služeb.
3. Vnitrostátní regulační orgány nestanoví sazby pro koncové uživatele za přenesení čísel způsobem, který by narušoval hospodářskou soutěž, například stanovením zvláštních nebo společných sazeb pro koncové uživatele.
Článek 31
Povinnosti ve veřejném zájmu
1. Členské státy mohou podnikům podléhajícím jejich příslušnosti uložit přijatelné povinnosti ve veřejném zájmu provozovat určené kanály a služby rozhlasového a televizního vysílání využitím sítí elektronických komunikací používaných pro veřejné šíření rozhlasového a televizního vysílání, pokud tyto sítě využívá významný počet koncových uživatelů jako hlavní prostředky pro příjem rozhlasového a televizního vysílání.
Takové povinnosti se ukládají pouze tehdy, jsou-li nezbytně nutné k dosažení jasně vymezených cílů obecného zájmu, a musí být přiměřené a průhledné.
Tyto povinnosti podléhají pravidelnému přezkoumání.
2. Pravomoc členských států stanovit odpovídající případné úhrady, pokud jde o opatření přijatá v souladu s tímto článkem, není dotčena ani odstavcem 1 tohoto článku ani čl. 3 odst. 2 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice), přičemž musí být současně zajištěno, abyza obdobných okolností neexistovala žádná diskriminace ve vztahu k podnikům zajišťujícím sítě elektronických komunikací. Pokud je stanoveno poskytnutí úhrady, členské státy zajistí, aby bylo prováděno přiměřeným a průhledným způsobem.
KAPITOLA V
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 32
Povinné doplňkové služby
Kromě služeb zahrnutých v povinnostech univerzální služby definovaných v kapitole II se mohou členské státy rozhodnout zavést na svém vlastním území veřejně přístupné doplňkové služby, aniž by za těchto okolností mohl být předepsán mechanismus náhrad, na kterém by se podílely určité podniky.
Článek 33
Konzultace se zainteresovanými stranami
1. Členské státy zajistí, je-li to vhodné, aby vnitrostátní regulační orgány zohledňovaly názory koncových uživatelů a spotřebitelů (zejména zdravotně postižených uživatelů), výrobců, podniků, které zajišťují sítě a/nebo poskytují služby elektronických komunikací, v záležitostech týkajících se všech práv koncových uživatelů a spotřebitelů ohledně veřejně přístupných služeb elektronických komunikací, zejména pokud mají výrazný dopad na trh.
2. Zainteresované strany mohou podle pokynů vnitrostátních regulačních orgánů popřípadě vytvářet mechanismy zahrnující spotřebitele, skupiny uživatelů a poskytovatele služeb aby zlepšily obecnou kvalitu poskytování služeb, mimo jiné vyvíjením a sledováním kodexů chování a provozních norem.
Článek 34
Mimosoudní řešení sporů
1. Členské státy zajistí, aby pro vyřizování nevyřešených sporů, jejichž účastníky jsou spotřebitelé a které se týkají záležitostí, na které se vztahuje tato směrnice, byly přístupné průhledné, jednoduché a ne příliš nákoladné mimosoudní postupy.
Členské státy přijmou opatření, kterými zajistí, aby takové postupy umožňovaly spravedlivé a rychlé urovnání sporu a popřípadě přijmou systém odškodnění a/nebo náhrad.
Členské státy mohou rozšířit tyto povinnosti i na spory týkající se jiných koncových uživatelů.
2. Členské státy zajistí, aby jejich právní předpisy nebránily zřizování institucí pověřených vyřizováním stížností a poskytování on-line služeb na odpovídající územní úrovni s cílem usnadnit spotřebitelům a koncovým uživatelům přístup k řešení sporů.
3. Pokud se takové spory týkají účastníků sporů v různých členských státech, koordinují členské státy své úsilí s cílem vyřešit spor.
4. Tímto článkem nejsou dotčena vnitrostátní soudní řízení.
Článek 35
Přizpůsobení technickému vývoji
Změny nezbytné pro přizpůsobení příloh I, II, III, VI a VII technickému vývoji nebo změnám v poptávce na trhu přijme Komise v souladu s postupem stanoveným v čl. 37 odst. 2.
Článek 36
Oznamování, sledování a přezkum
1. Vnitrostátní regulační orgány oznámí Komisi nejpozději ke dni použitelnosti směrnice uvedenému v čl. 38 odst. 1 druhém pododstavci názvy podniků určených jako podniky mající povinnosti univerzální služby podle čl. 8 odst. 1 a okamžitě v případě jakýchkoliv pozdějších změn.
Komise zpřístupní informace ve snadno přístupné formě a předá je Komunikačnímu výboru uvedenému v článku 37.
2. Vnitrostátní regulační orgány oznámí Komisi názvy operátorů, kteří jsou pro účely této směrnice považováni za subjekty s významnou tržní silou, a povinnosti, které jim byly uloženy podle této směrnice.
Jakékoli změny mající vliv na povinnosti uložené podnikům nebo na touto směrnicí dotčené podniky musí být neprodleně oznámeny Komisi.
3. Komise pravidelně přezkoumává uplatňování této směrnice a podává zprávu Evropskému parlamentu a Radě, a to poprvé nejpozději do tří let ode dnepoužitelnosti směrnice uvedeného v čl. 38 odst. 1 druhém pododstavci. Členské státy a vnitrostátní regulační orgány poskytnou Komisi veškeré informace nezbytné pro tyto účely.
Článek 37
Výbor
1. Komisi je nápomocen Komunikační výbor, zřízený článkem 22 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 38
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 25. července 2003.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich pozdější změny.
Článek 39
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 40
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/23/ES
ze dne 26. února 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/57/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/57/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [4], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/5/ES [5], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [6], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/103/ES [7], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicemi Komise 2001/49/ES [8], 2001/87/ES [9], 98/47/ES [10] a 1999/1/ES [11] byly do přílohy I směrnice 91/414/EHS zařazeny nové účinné látky flupyrsulfuron-methyl jako herbicid v obilovinách, pymetrozin jako insekticid na obiloviny, ovoce, zeleninu, luštěniny, olejnatá semena a chmel, azoxystrobin jako fungicid bez specifikovaného použití a kresoxim-methyl (dále jen "dotyčné účinné látky") jako fungicid na obiloviny, jádrové ovoce a vinnou révu.
(2) Dotyčné účinné látky byly zařazeny do přílohy I na základě posouzení předložených informací týkajících se navržených použití.
Informace o těchto použitích byly předloženy některými členskými státy podle čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS. Předložené informace byly posouzeny a jsou dostatečné pro stanovení určitých maximálních limitů reziduí (MLR).
(3) Neexistují-li žádné maximální limity na úrovni Společenství ani dočasné maximální limity, stanoví členské státy podle čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS před tím, než budou moci vydat povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující tyto účinné látky, dočasné vnitrostátní maximální limity reziduí.
(4) Technické a vědecké hodnocení dotyčných účinných látek pro účely jejich zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno formou hodnotící zprávy Komise, a to dne 16. října 1998 ohledně kresoxim-methylu, dne 27. dubna 2001 ohledně flupyrsulfuron-methylu, dne 22. dubna 1998 ohledně azoxystrobinu a dne 27. července 2001 ohledně pymetrozinu.
V těchto zprávách byl přijatelný denní příjem (ADI) stanoven pro kresoxim-methyl na 0,4 mg/kg tělesné hmotnosti na den, pro flupyrsulfuron-methyl na 0,035 mg/kg tělesné hmotnosti na den, pro azoxystrobin na 0,1 mg/kg tělesné hmotnosti na den a pro pymetrozin na 0,03 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených dotyčnými účinnými látkami byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí Společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [12] a stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [13] k použité metodologii a bylo vypočteno, že takto navržené maximální limity reziduí nevedou k překročení hodnot přijatelného denního příjmu.
(5) V průběhu hodnocení a diskuse, které předcházely zařazení látek flupyrsulfuron-methyl, azoxystrobin a kresoxim-methyl do přílohy I směrnice 91/414/EHS nebyly zjištěny žádné akutní toxické účinky vyžadující stanovení akutní referenční dávky.
Akutní referenční dávka pro pymetrozin byla stanovena na 0,1 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Podle vyhodnocení expozice nepovedou navržené maximální limity reziduí k nepřijatelné akutní expozici spotřebitelů.
(6) K zajištění náležité ochrany spotřebitelů před expozicí reziduím v produktech nebo na produktech, pro něž nebylo uděleno povolení, je vhodné stanovit pro všechny tyto produkty, na něž se vztahují směrnice 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, dočasné maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
Stanovení těchto dočasných maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství nebrání členským státům, aby stanovily dočasné maximální limity reziduí pro flupyrsulfuron-methyl, pymetrozin, azoxystrobin a kresoxim-methyl podle čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS a její přílohy VI. Doba čtyř let je považována za dostatečnou pro stanovení většiny dalších použití dotyčných účinných látek.
Po uplynutí této doby by se dočasné maximální limity reziduí měly stát konečnými.
(7) Společenství oznámilo návrh směrnice Komise Světové obchodní organizaci a obdržené připomínky byly zohledněny při přípravě konečného znění směrnice.
Maximální limity reziduí pro určité kombinace pesticidu a plodiny, které se používají ve třetích zemích, by mohla Komise zkoumat na základě předložení přijatelných údajů.
(8) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, zejména rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů potravin ošetřených pesticidy.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého fytosanitárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují tyto maximální limity reziduí pesticidů: Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_ _BAR_ _BAR_
Pymetrozin _BAR_ 0,02 _BAR_ obiloviny _BAR_
Dnem 1. prosince 2005 přestanou být dočasné maximální limity reziduí pro flupyrsulfuron-methyl a pymetrozin dočasnými a stanou se konečnými ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 86/362/EHS.
Článek 2
V části B přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují tato rezidua pesticidů: Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_
Pymetrozin _BAR_ 0,01 _BAR_ 0,01 _BAR_ 0,01 _BAR_
Dnem 1. prosince 2005 přestanou být dočasné maximální limity reziduí pro pymetrozin dočasnými a stanou se konečnými ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 86/363/EHS.
Článek 3
V příloze II směrnice 90/642/EHS se doplňují maximální limity reziduí pro flupyrsulfuron-methyl a pymetrozin uvedené v příloze této směrnice.
V příloze II směrnice 90/642/EHS se maximální limity reziduí pro azoxystrobin nahrazují maximálními limity uvedenými v příloze této směrnice.
Článek 4
Dočasné maximální limity reziduí pesticidu kresoxim-methyl uvedené v příloze II směrnice 90/642/EHS pro jahody se mění na 0,2 mg/kg (p. Index (p označuje dočasný maximální limit.
Dočasné maximální limity reziduí pro kresoxim-methyl se dnem 19. října 2004 stanou konečnými.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. srpna 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Budou tyto předpisy používat od 1. září 2002.
3. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES
ze dne 18. března 2002
o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, kterou se zrušuje směrnice Rady 92/61/EHS
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [4] stanovila postup pro ES schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, konstrukčních částí a samostatných technických celků vyrobených v souladu s technickými požadavky stanovenými ve zvláštních směrnicích.
(2) Všechny zvláštní směrnice, které jsou uvedeny v úplném seznamu systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků, které mají být regulovány na úrovni Společenství, již byly přijaty.
(3) Zahájení uplatňování směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/24/ES ze dne 7. června 1997 o určitých konstrukčních částech a vlastnostech dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [5] dovoluje, aby postup schvalování typu byl uplatněn v plné šíři.
(4) Aby systém schvalování typu mohl řádně fungovat, je nepochybně nezbytné přesněji stanovit určité správní požadavky a doplnit předpisy obsažené v přílohách směrnice 92/61/EHS.
Z tohoto důvodu je nezbytné zavést harmonizované předpisy zejména pro číslování certifikátů schválení typu a udělování výjimek pro vozidla z výběhu sérií a pro vozidla, konstrukční části a samostatné technické celky vyráběné podle nových technologií, dosud nezahrnutých do opatření Společenství, jako tomu bylo v obdobných předpisech směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [6].
(5) S ohledem na současnou úroveň zavedených technologií vedly zkoušky konstrukčních částí a vlastností uvedených vozidel k tomu, že konstrukční části a vlastnosti budou omezeny jen na ty, které jsou uvedeny v příloze I této směrnice, protože všechny ostatní nejsou vhodné pro to, aby pro ně byly vytvářeny předpisy.
Vzhledem k pokroku a rozvoji techniky bude však vhodné zkoušet jakékoli další konstrukční části a vlastnosti, zejména ty, které souvisí se sekundární bezpečností, a doplnit jimi seznam v uvedené příloze I.
(6) Postup ES schvalování typu má umožnit každému členskému státu potvrdit, že každý typ vozidla byl podroben ověřením, která jsou stanovena ve zvláštních směrnicích, a že pro něj byl vydán certifikát schválení typu.
Tento postup má rovněž umožnit výrobci vystavit prohlášení o shodě pro všechna vozidla, která se shodují se schváleným typem.
Pokud je k vozidlu přiloženo toto prohlášení, smí být uvedeno na trh, prodáno a registrováno pro užívání v celém Společenství.
(7) Cíle zlepšení fungování systému schvalování typu vozidel na úrovni Společenství nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, proto, z důvodu rozsahu a účinků navrhované akce, jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, a proto může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 dohody.
V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
(8) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(9) Z důvodů přehlednosti se doporučuje zrušit směrnici Rady 92/61/EHS a nahradit ji touto směrnicí,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast pŭsobnosti a definice
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na všechna dvoukolová a tříkolová motorová vozidla, ať se zdvojenými koly, nebo jiná, určená k používání na pozemních komunikacích a na konstrukční části nebo samostatné technické celky takových vozidel.
Tato směrnice se nevztahuje na tato vozidla:
a) vozidla s maximální konstrukční rychlostí nepřekračující 6 km/h;
b) vozidla určená pro ovládání pěšími osobami;
c) vozidla určená pro používání tělesně postiženými osobami;
d) vozidla určená pro používání v soutěžích na pozemních komunikacích i v terénu;
e) vozidla, která byla v provozu již přede dnem použitelnosti směrnice 92/61/EHS;
f) traktory a stroje používané pro zemědělské nebo podobné účely;
g) vozidla určená především pro zábavní účely mimo pozemní komunikace, která mají souměrně uspořádaná kola s jedním kolem vpředu a dvěma koly vzadu;
h) jízdní kola s pedály, která jsou vybavena přídavným elektrickým motorem s maximálním trvalým výkonem 0,25 kW, jehož výkon je postupně snižován až do vyřazení motoru z činnosti, když vozidlo dosáhne rychlosti 25 km/h, nebo dříve, jestliže cyklista přestane šlapat;
ani na jejich konstrukční části nebo technické celky, nejsou-li určeny k montáži do vozidel, na něž se vztahuje tato směrnice.
Tato směrnice se nevztahuje na schvalování typu jednotlivých vozidel, avšak členský stát, který uděluje taková schválení typu, musí uznat každé schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku, které bylo uděleno podle této směrnice a nikoli podle odpovídajících vnitrostátních předpisů.
2. Vozidla uvedená v odstavci 1 se dělí na
a) mopedy, tj. dvoukolová vozidla (kategorie L1e) nebo tříkolová vozidla (kategorie L2e) s nejvyšší konstrukční rychlostí nepřekračující 45 km/h a charakterizovaná
i) u dvoukolového typu motorem, jehož
- zdvihový objem nepřekračuje 50 cm3, jedná-li se o spalovací typ, nebo
- maximální trvalý jmenovitý výkon není vyšší než 4 kW, jedná-li se o elektrický motor;
ii) u tříkolového typu motorem, jehož
- zdvihový objem nepřekračuje 50 cm3, jedná-li se o zážehový typ, nebo
- maximální netto výkon nepřekračuje 4 kW, jedná-li se o jiné spalovací motory, nebo
- maximální trvalý jmenovitý výkon není vyšší než 4 kW, jedná-li se o elektrický motor;
b) motocykly, tj. dvoukolová vozidla bez postranního vozíku (kategorie L3e) nebo s ním (kategorie L4e) vybavená motorem, který má zdvihový objem větší než 50 cm3, jedná-li se o spalovací motor, nebo s nejvyšší konstrukční rychlostí vyšší než 45 km/h;
c) motorové tříkolky, tj. vozidla se třemi symetricky uspořádanými koly (kategorie L5e) vybavená motorem, který má zdvihový objem větší než 50 cm3, jedná-li se o spalovací motor, nebo s nejvyšší konstrukční rychlosti vyšší než 45 km/h.
3. Tato směrnice se vztahuje také na čtyřkolky, tj. motorová vozidla se čtyřmi koly, která mají tyto vlastnosti:
a) lehké čtyřkolky, jejichž hmotnost v nenaloženém stavu není větší než 350 kg (kategorie L6e), do níž se nezapočítává hmotnost baterií v případě elektrických vozidel; dále lehké čtyřkolky, jejichž nejvyšší konstrukční rychlost nepřekračuje 45 km/h a
i) jejichž zdvihový objem motoru nepřekračuje 50 cm3u zážehových motorů nebo
ii) jejichž maximální netto výkon nepřekračuje 4 kW u elektrických motorů nebo
iii) maximální trvalý jmenovitý výkon není vyšší než 4 kW, jedná-li se o elektrický motor;
Tato vozidla musí splňovat technické požadavky vztahující se na tříkolové mopedy kategorie L2e, pokud není v některé zvláštní směrnici stanoveno jinak.
b) čtyřkolky, jiné než jsou uvedeny pod písmenem a), jejichž hmotnost v nenaloženém stavu nepřekračuje 400 kg (kategorie L7e) (550 kg u vozidel určených k přepravě zboží), do níž se nezapočítává hmotnost baterií v případě elektrických vozidel, a u nichž maximální netto výkon motoru nepřekračuje 15 kW.
Tato vozidla se považují za motorové tříkolky a musí splňovat technické požadavky platné pro motorové tříkolky kategorie L5e, pokud není v některé zvláštní směrnici stanoveno jinak
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1) "typem vozidla" vozidlo, nebo skupina vozidel (varianty), které
a) patří do jediné kategorie (dvoukolový moped L1e, tříkolový moped L2e atd., jak je uvedeno v článku 1);
b) jsou vyráběny týmž výrobcem;
c) mají tentýž podvozek, rám, pomocný rám, podlahovou část nebo konstrukci, do kterých jsou upevněny hlavní konstrukční části;
d) mají motor se stejným pracovním principem (spalovací, elektrický, hybridní atd.);
e) mají totéž označení typu dané výrobcem.
Typ vozidla může zahrnovat varianty a verze;
2) "variantou" buď vozidlo, nebo skupina vozidel (verze) téhož typu, jestliže
a) mají stejný tvar karoserie (základní vlastnosti);
b) u skupiny vozidel (verze) rozdíl provozní hmotnosti mezi nejnižší hodnotou a nejvyšší hodnotou nepřekračuje 20 % nejnižší hodnoty;
c) u skupiny vozidel (verze) rozdíl maximální přípustné hmotnosti mezi nejnižší hodnotou a nejvyšší hodnotou nepřekračuje 20 % nejnižší hodnoty;
d) mají stejný pracovní cyklus (dvoudobý nebo čtyřdobý, zážehové nebo vznětové zapalování);
e) u skupiny vozidel (verze) rozdíl zdvihového objemu pohonné jednotky (u spalovacího motoru) mezi nejnižší hodnotou a nejvyšší hodnotou nepřekračuje 30 % nejnižší hodnoty;
f) mají stejný počet a uspořádání válců;
g) u skupiny vozidel (verze) rozdíl ve výkonu pohonné jednotky mezi nejnižší hodnotou a nejvyšší hodnotou nepřekračuje 30 % nejnižší hodnoty;
h) mají stejný pracovní způsob (elektrických motorů);
i) mají stejný druh převodovky (s ručním řazením, automatická atd.);
3) "verzí" vozidlo téhož typu a téže varianty, které však může zahrnovat jakákoli zařízení, konstrukční části nebo systémy uvedené v informačním dokumentu podle vzoru v příloze II za podmínky, že existuje pouze
a) jedna hodnota uvedená pro
i) hmotnost v provozním stavu,
ii) maximální přípustnou hmotnost,
iii) výkon hnací jednotky,
iv) zdvihový objem hnací jednotky;
b) jeden soubor z výsledků zkoušek uvedený v souladu s přílohou VII;
4) "systémem" každý systém vozidla, jako jsou brzdy, zařízení pro snížení emisí atd., který musí splňovat požadavky některé zvláštní směrnice;
5) "samostatným technickým celkem" zařízení, jako je například náhradní výfukový systém, které musí splňovat požadavky některé zvláštní směrnice, které má být částí vozidla a které může být schváleno jako typ nezávisle, ale pouze ve vztahu k jednomu nebo více určeným typům vozidla, stanoví-li takto výslovně dotyčná zvláštní směrnice;
6) "konstrukční částí" zařízení, jako je například svítilna, které musí splňovat požadavky některé zvláštní směrnice, které má být částí vozidla a které může být schváleno jako typ nezávisle na vozidle, stanoví-li takto výslovně dotyčná zvláštní směrnice;
7) "schvalováním typu" správní postup, kterým členský stát osvědčuje, že určitý typ vozidla, systém, samostatný technický celek nebo konstrukční část splňuje technické požadavky této směrnice nebo některé ze zvláštních směrnic a že zároveň splňuje požadavky na ověřování správnosti údajů výrobce, které jsou uvedeny v soupisu v příloze I;
8) "zdvojenými koly" dvě kola namontovaná na téže nápravě tak, že vzdálenost mezi středy jejich ploch styku se zemí je menší než 460 mm.
Zdvojená kola se posuzují jako jedno kolo;
9) "vozidly s dvojím pohonem" vozidla se dvěma různými systémy pohonu, například s elektrickým systémem a s termickým systémem;
10) "výrobcem" osoba nebo subjekt, který schvalovacímu orgánu odpovídá za všechna hlediska schvalování typu a za zajištění shodnosti výroby.
Osoba nebo subjekt přitom nemusí být nutně zapojeni přímo do všech stupňů výroby vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, které jsou předmětem postupu schvalování typu;
11) "technickou zkušebnou" organizace nebo subjekt, které byly určeny jako zkušební laboratoř pro zkoušky nebo kontroly jménem schvalovacího orgánu členského státu.
Tuto činnost může rovněž vykonávat schvalovací orgán sám.
KAPITOLA II
Postupy pro udělení schválení typu
Článek 3
Žádosti o schválení typu podává výrobce schvalovacímu orgánu členského státu.
K žádosti musí být přiložen informační dokument, jehož vzor, který je pro účely schválení typu vozidla uveden v příloze II a pro účely schválení typu systémů, samostatných technických celků nebo konstrukčních částí v příloze nebo v dodatku k odpovídající zvláštní směrnici, spolu s dalšími dokumenty uvedenými v informačním dokumentu.
Žádost pro daný typ vozidla, systém, samostatný technický celek nebo konstrukční část smí být podána pouze jednomu členskému státu.
Článek 4
1. Každý členský stát udělí schválení typu pro všechny typy vozidel, systémů, samostatných technických celků nebo konstrukčních částí, splňují-li tyto podmínky:
a) typ vozidla splňuje technické požadavky uvedené ve zvláštních směrnicích a odpovídá údajům, které uvádí výrobce podle úplného seznamu v příloze I;
b) systém, samostatný technický celek nebo konstrukční část splňuje technické požadavky odpovídající zvláštní směrnice a odpovídá údajům, které uvádí výrobce podle úplného seznamu v příloze I.
2. Před schválením typu přijmou příslušné orgány členského státu provádějící tento akt, v případě potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány členského státu, v němž probíhá výroba nebo v němž je výrobek uváděn do Společenství, veškerá nezbytná opatření zajišťující splnění přílohy VI tak, aby nová vozidla, systémy, samostatné technické celky nebo konstrukční části vyráběné, uváděné na trh, nabízené k prodeji nebo uváděné do provozu odpovídaly typu, který byl schválen.
3. Příslušné orgány uvedené v odstavci 2, v případě potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány členského státu, v němž probíhá výroba nebo v němž je výrobek uváděn do Společenství, zajistí, aby příloha VI byla nadále dodržována.
4. Je-li žádost o schválení typu vozidla doprovázena jedním nebo více certifikáty schválení typu systému, samostatného technického celku nebo konstrukční části vydanými jedním nebo několika jinými členskými státy, musí je členský stát, který schvaluje typ vozidla, přijmout a v případě systémů, samostatných technických celků nebo konstrukčních částí, pro něž bylo uděleno schválení typu, neověřuje splnění požadavků uvedených v odst. 1 písm. b).
5. Každý členský stát odpovídá za schválení typu systému, samostatného technického celku nebo konstrukční části, která udělí.
Příslušné orgány členského státu, které udělují schválení typu vozidla, v případě potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány jiných členských států, které vydaly certifikát schválení typu pro systémy, samostatné technické celky nebo konstrukční části, ověří shodnost výroby.
6. Pokud však členský stát zjistí, že vozidlo, systém, samostatný technický celek nebo konstrukční část splňující, které vyhovují odstavci 1, přesto vážně ohrožují bezpečnost provozu po pozemních komunikacích, může udělení schválení typu odmítnout.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 5
1. Příslušný orgán členského státu vyplní tiskopis pro schválení typu uvedený v příloze III pro všechny typy vozidel, které schvaluje, a navíc uvede výsledky zkoušek podle odpovídajících oddílů v tiskopise připojeném k certifikátu schválení typu vozidla, jehož vzor je uveden v příloze VII.
2. Příslušný orgán členského státu vyplní tiskopis pro schválení typu uvedený v příloze nebo dodatku každé odpovídající zvláštní směrnice pro každý schvalovaný typ systému, samostatného technického celku nebo konstrukční části.
3. Certifikáty schválení typu vozidla, systému, samostatného technického celku nebo konstrukční části se číslují postupem popsaným v části A přílohy V.
Článek 6
1. Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu spolu s přílohami pro každý typ vozidla, pro který schválení typu udělil nebo odmítl udělit.
2. Příslušný orgán každého členského státu zasílá měsíčně příslušným orgánům ostatních členských států seznam schválení typu systémů, samostatných technických celků nebo konstrukčních částí, která udělil nebo odmítl udělit v průběhu daného měsíce.
Kromě toho na žádost příslušného orgánu jiného členského státu zašle ihned kopii certifikátu schválení typu spolu s přílohami pro každý typ systému, samostatného technického celku nebo konstrukční části.
Článek 7
1. Prohlášení o shodě, jehož vzor je uveden v části A přílohy IV, vystaví výrobce pro každé vozidlo, které bylo vyrobeno ve shodě se schváleným typem.
Toto prohlášení musí doprovázet každé vozidlo.
Členské státy však mohou pro účely zdaněná vozidla nebo vystavení registračního dokumentu vozidla, poté co nejméně tři měsíce předem upozorní Komisi a ostatní členské státy, vyžadovat doplnění prohlášení o údaje, které nejsou uvedeny v části A přílohy IV, za podmínky, že tyto údaje jsou výslovně uvedeny v informačním dokumentu.
Prohlášení o shodě musí být vyhotoveno tak, aby byla vyloučena jakákoli možnost jeho padělání.
Z tohoto důvodu musí být tištěno na papíru chráněném barevnou grafikou nebo vodotiskem s identifikačním označením výrobce vozidla.
2. Prohlášení o shodě, jehož vzor je uveden v části B přílohy IV, vystaví výrobce pro každý nepůvodní samostatný technický celek nebo konstrukční část, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem.
Toto prohlášení se nevyžaduje pro původní samostatné technické celky nebo konstrukční části.
3. Pokud schvalovaná konstrukční část nebo samostatný technický celek plní svou funkci nebo má specifické vlastnosti pouze ve spojení s jinými částmi vozidla a z tohoto důvodu je možné ověřit shodu s jedním nebo více požadavky, pouze pokud schvalovaná konstrukční část nebo samostatný technický celek pracují ve spojení s jinými částmi vozidla, skutečnými nebo simulovanými, musí být rozsah schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku odpovídajícím způsobem omezen.
Certifikát schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku musí pak uvádět případná omezení jejich užití a musí udávat případné podmínky pro jejich montáž.
Dodržení těchto omezení a podmínek musí být v průběhu schvalování typu vozidla ověřováno.
4. Aniž je dotčen odstavec 2, je držitel schválení typu pro samostatný technický celek nebo konstrukční část uděleného podle článku 4 povinen umístit na každý takový samostatný technický celek nebo konstrukční část vyrobené ve shodě se schváleným typem svou výrobní nebo obchodní značku, a pokud to vyžaduje odpovídající zvláštní směrnice, i značku schválení typu uvedenou v článku 8.
V posledním případě se od něho nevyžaduje vyplnění prohlášení uvedeného v odstavci 2.
5. Každý držitel certifikátu schválení typu pro samostatný technický celek nebo konstrukční část, který podle odstavce 3 obsahuje omezení pro jeho užití, musí s každou vyrobenou konstrukční částí nebo samostatným technickým celkem poskytnout podrobné informace o těchto omezeních a uvede případné podmínky pro jejich montáž.
6. Každý držitel certifikátu schválení typu pro samostatný technický celek nepůvodního zařízení, který byl vydán ve spojení s jedním nebo více typy vozidla, musí s každým z těchto technických celků dodat podrobné informace umožňující identifikaci těchto vozidel.
Článek 8
1. Každé vozidlo vyrobené ve shodě se schváleným typem musí být opatřeno značkou schválení typu sestavenou v souladu s částmi 1, 3 a 4 čísla schválení typu podle části A přílohy V.
2. Každý samostatný technický celek a každá konstrukční část, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, musí být opatřen, stanoví-li tak odpovídající zvláštní směrnice, značkou schválení typu, která splňuje požadavky části B přílohy V. Číslo schválení typu uvedené v bodě 1.2 části B přílohy V musí být sestaveno v souladu s částí 4 čísla schválení typu podle části A přílohy V.
Údaje obsažené ve značce schválení typu mohou být doplněny dalšími informacemi umožňujícími identifikovat určité vlastnosti specifické pro daný samostatný technický celek nebo konstrukční část.
Tyto další informace budou případně upřesněny ve zvláštních směrnicích pro tyto samostatné technické celky nebo konstrukční části.
Článek 9
1. Výrobce odpovídá za výrobu každého vozidla nebo výrobu každého systému, samostatného technického celku nebo konstrukční části ve shodě se schváleným typem.
Konečné zastavení výroby nebo jakékoli změny údajů obsažených v informačním dokumentu musí držitel schválení typu sdělit příslušným orgánům členského státu, který toto schválení typu vydal.
2. Usoudí-li příslušné orgány členského státu uvedené v odstavci 1, že z dané změny nevyplývají žádné změny stávajícího certifikátu schválení typu nebo nutnost vydání nového certifikátu schválení typu, informuje o tom výrobce.
3. Shledají-li příslušné orgány členského státu uvedené v odstavci 1, že změna v údajích uvedených v informačním dokumentu vyžaduje nová ověření nebo zkoušky, informuje výrobce a provede tyto zkoušky.
Mají-li ověření nebo zkoušky za následek změny již vydaného certifikátu schválení typu nebo nutnost vydání nového certifikátu, zajistí příslušné orgány, aby byly příslušné orgány ostatních členských států informovány podle článku 6.
4. Změní-li se údaje v informačním dokumentu pro schválení typu vozidla, nahradí výrobce pro schvalovací orgán revidované stránky a zřetelně na nich vyznačí podstatu změny a datum jejího nového vydání.
Pořadové číslo v informačním dokumentu se změní pouze v případě, že změny v něm provedené vyžadují změnu jednoho nebo více údajů uvedených v prohlášení o shodě podle přílohy IV (kromě bodů 19.1 a 45 až 51).
5. Pokud certifikát schválení typu pozbývá účinku z důvodu ukončení výroby schváleného typu vozidla anebo schváleného typu systému nebo samostatného technického celku nebo konstrukční části, uvědomí o tom příslušné orgány členského státu, které udělily dané schválení typu, do jednoho měsíce příslušné orgány ostatních členských států.
Článek 10
1. Pokud členský stát, který udělil schvalování typu, zjistí, že se vozidla, systémy, samostatné technické celky nebo konstrukční části neshodují se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost výrobku se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí schválení typu, uvědomí příslušný orgán takového členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
2. Pokud některý členský stát zjistí, že se vozidla, systémy, samostatné technické celky nebo konstrukční části neshodují se typem, který byl schválen, může požádat členský stát, který schválení typu udělil, o ověření zjištěných nesrovnalostí.
Členský stát, který udělil schválení typu, provede toto ověření do šesti měsíců ode dne obdržení žádosti.
Je-li zjištěna neshodnost, přijmou příslušné orgány členského státu, které udělil schválení typu, opatření uvedená v odstavci 1.
3. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí schválení typu s uvedením důvodů.
4. Pokud členský stát, který udělil schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které byl uvědomen, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Komise je průběžně informována a v případě potřeby uskuteční vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 11
Na návrh Komise může Rada kvalifikovanou většinou uznat v rámci mnohostranných nebo dvoustranných dohod Společenství se třetími zeměmi rovnocennost podmínek nebo předpisů pro schvalování typu vozidel, systémů, samostatných technických celků nebo konstrukčních částí stanovených touto směrnicí a podle dalšími zvláštními směrnicemi s postupy stanovenými mezinárodními předpisy nebo předpisy třetích zemí.
Článek 12
Pokud členský stát zjistí, že vozidla, systémy, samostatné technické celky nebo konstrukční části ohrožují bezpečnost provozu po pozemních komunikacích, třebaže pro ně bylo uděleno schválení typu, může na dobu nejvýše šesti měsíců zakázat jejich prodej, uvedení do provozu nebo užívání na svém území.
O tomto rozhodnutí neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede jeho důvody.
Článek 13
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu, zákazu prodeje nebo užívání vozidla, samostatného technického celku nebo konstrukční části učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, které jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 14
1. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům názvy a adresy
a) orgánů udělujících schválení typu vozidla a popřípadě oblastí jejich působnosti a
b) jimi schválených technických zkušeben s uvedením, pro které zkušební postupy tyto zkušebny schválily.
Oznámené zkušebny musí splňovat harmonizované normy pro práci zkušebních laboratoří (EN 45001) s následujícími podmínkami:
i) výrobce nesmí být schválen jako technická zkušebna, pokud to zvláštní směrnice výslovně nepřipouští,
ii) pro účely této směrnice se nepovažuje za výjimku, pokud technická zkušebna užívá se souhlasem schvalovacího orgánu vybavení z vnějšího zdroje.
2. U oznámené zkušebny se předpokládá, že splňuje harmonizovanou normu, avšak Komise může požádat členský stát, aby to prokázal.
Zkušebny třetí země mohou být oznámeny jako určené technické zkušebny pouze v rámci dvoustranné nebo mnohostranné dohody mezi Společenstvím a danou třetí zemí.
KAPITOLA III
Podmínky pro volný pohyb, přechodná ustanovení, výjimky a alternativní postupy
Článek 15
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh, prodej, uvedení do provozu nebo užívání nových vozidel, která splňují požadavky této směrnice.
První registraci lze provést pouze u vozidel splňujících požadavky této směrnice.
2. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh, prodej, nebo užívání nových samostatných technických celků nebo nových konstrukčních částí, které splňují požadavky této směrnice.
Pouze samostatné technické celky a konstrukční části splňující požadavky této směrnice smějí být uváděny na trh a prodávány k prvnímu použití v členských státech.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2
a) členské státy mohou vozidla, systémy, samostatné technické celky a konstrukční části určené
i) buď pro malosériovou výrobu maximálně 200 jednotek ročně typu vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku,
ii) nebo pro ozbrojené síly, pořádkové orgány, civilní ochranu, požární sbory nebo subjekty veřejných prací osvobodit od uplatňování shody s jedním nebo více požadavky zvláštních směrnic.
Ostatní členské státy musí být o těchto osvobozeních informovány do jednoho měsíce od jejich udělení.
Do tří měsíců se musí tyto členské státy rozhodnout, zda přijmou schválení typu udělená pro vozidla, která mají být registrována na jejich území.
Certifikát takového schválení typu nesmí být opatřen označením "Certifikát ES schválení typu";
b) certifikát schválení typu vozidla vydaný na vnitrostátní úrovni před 17. červnem 1999 musí v členských státech, které jej vydaly, zůstat v platnosti po dobu čtyř let ode dne, od kterého se požaduje, aby byly vnitrostátní právní předpisy v souladu s odpovídajícími směrnicemi.
Stejné prodloužení se vztahuje na typy vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, které splňují vnitrostátní požadavky členských států používajících jiné právní a správní systémy, než je schválení typu, platné před provedením odpovídajících směrnic.
Vozidla, na která se vztahuje posledně jmenovaná odchylka, mohou být během této doby uváděna na trh, prodávána a uváděna do provozu, aniž by bylo jejich užívání časově omezeno.
Uvádění na trh, prodej a užívání systémů, samostatných technických celků a konstrukčních částí pro tato vozidla jsou časově neomezené.
4. Tato směrnice se nedotýká práva členských států přijmout v souladu se Smlouvou opatření, která považují za nutná pro zajištění ochrany uživatelů při užívání dotyčných vozidel, za předpokladu, že důsledkem těchto opatření nejsou změny na vozidlech.
Článek 16
1. Odchylně od čl. 15 odst. 1 a 2 smějí členské státy v mezích stanovených v příloze VIII na omezenou dobu registrovat a povolit prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel shodných s typem vozidla, jehož schválení již pozbylo platnosti. Tato možnost je omezena na dobu 12 měsíců ode dne, kdy schválení typu pozbude platnosti.
První pododstavec se vztahuje pouze na vozidla, která se nacházela na území Společenství a byla doprovázena platným prohlášením o shodě vystaveným v době, kdy bylo schválení typu dotyčného vozidla ještě platné, ale vozidlo bylo registrováno nebo uvedeno do provozu až poté, co toto schválení typu pozbylo platnosti.
2. Aby mohl být odstavec 1 použit na jeden nebo více typů dané kategorie, musí výrobce podat žádost příslušnému orgánu každého členského státu, jehož se uvedení těchto typů vozidel do provozu týká.
Žádost musí uvádět technické nebo ekonomické důvody, na kterých je založena.
Tyto členské státy rozhodnou do tří měsíců, zda a jaký počet celků daného typu vozidla povolí k registraci na svém území.
Každý členský stát, kterého se uvádění takového typu vozidla do provozu týká, zajistí, aby výrobce dodržoval přílohu VIII.
Členské státy sdělí každý rok Komisi seznam udělených výjimek.
3. Na vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky, které vzhledem ke zvláštním použitým technickým řešením nebo koncepcím nemohou plnit jeden nebo více požadavků jedné nebo více zvláštních směrnic, se vztahuje směrnice 70/156/EHS čl. 8 odst. 2 písm. c).
KAPITOLA IV
Postup přizpůsobování technickému pokroku
Článek 17
Veškeré změny nezbytné pro přizpůsobení příloh této směrnice nebo zvláštních směrnic uvedených v příloze I technickému pokroku se přijímají postupem podle čl. 18 odst. 2.
Článek 18
1. Komisi je nápomocen Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku zřízený článkem 13 směrnice 70/156/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 19
Směrnice Rady 92/61/EHS se zrušuje s účinkem od 9. listopadu 2003.
Odkazy na směrnici 92/61/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 20
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 9. května 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy použijí předpisy uvedené v odst.
1 prvním pododstavci ode dne 9. listopadu 2003. Na žádost výrobce může však být předchozí vzor prohlášení o shodě používán od tohoto dne ještě po dobu 12 měsíců.
3. Od 9. května 2003 nesmějí členské státy zakázat první uvedení vozidel vyhovujících této směrnici do provozu.
4. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 21
Tato směrnicí neruší platnost žádných schválení typu udělených před 9. listopadem 2003, ani nebrání rozšíření takových schválení typu za podmínek stanovených směrnicí, podle které byla původně udělena.
Od 9. listopadu 2004 však musí prohlášení o shodě vystavená výrobcem být v souladu se vzorem uvedeným v příloze IV.
Článek 22
Až do harmonizace registrace systémů a daňových systémů členských států týkajících se vozidel, na která se vztahuje tato směrnice, mohou členské státy na svých územích použít vnitrostátní systémy kódování pro usnadnění registrace a zdaňování.
Členské státy také mohou požadovat, aby prohlášení o shodě bylo doplněno vnitrostátním kódovým číslem.
Článek 23
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/25/ES
ze dne 5. března 2002,
kterou se mění směrnice Rady 98/18/ES o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě [1], a zejména na čl. 8 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro účely směrnice 98/18/ES se mezinárodními smlouvami, zejména Mezinárodní úmluvou o bezpečnosti lidského života na moři (úmluva SOLAS) z roku 1974, a dalšími mezinárodními akty a rezolucemi obsahujícími pravidla bezpečnosti a normy pro osobní plavidla, rozuměly ty, které byly v platnosti ke dni přijetí uvedené směrnice.
(2) Ode dne přijetí směrnice 98/18/ES vstoupily v platnost změny úmluvy SOLAS a jiných mezinárodních aktů a rezolucí, nebo v brzké době v platnost vstoupí.
(3) Tyto nové mezinárodní nástroje je nutno zohlednit v příloze 1 směrnice 98/18/ES.
(4) Směrnice 98/18/ES by proto měla být změněna.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 93/75/EHS [2], naposledy pozměněné směrnicí Komise 98/74/ES [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 98/18/ES se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 15. října 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Uvedené předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2002/26/ES
ze dne 13. března 2002,
kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu množství ochratoxinu A v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [2], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 ze dne 8. března 2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 472/2002 [4], stanoví maximální limity pro ochratoxin A v určitých potravinách.
(2) Směrnice Rady 93/99/EHS ze dne 29. října 1993 o doplňujících opatřeních týkajících se úředního dozoru nad potravinami [5] zavádí systém norem jakosti pro laboratoře pověřené členskými státy úředním dozorem nad potravinami.
(3) Odběr vzorků má rozhodující vliv na přesnost stanovení množství ochratoxinu A, které je v šarži rozloženo velmi nestejnoměrně.
(4) Zdá se, že je nezbytné stanovit obecná kritéria, jež musí metody analýzy splňovat, aby bylo zajištěno, že laboratoře pověřené kontrolou budou používat metody analýzy se srovnatelnými pracovními charakteristikami.
(5) Ustanovení týkající se metod odběru vzorků a analýzy byla vypracována na základě současných poznatků a mohou být přizpůsobena vývoji vědeckých a technických poznatků.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby byly odběry vzorků pro úřední kontrolu množství ochratoxinu A v potravinách prováděny v souladu s metodami popsanými v příloze I této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby příprava vzorků a metody analýzy použité pro úřední kontrolu množství ochratoxinu A v potravinách splňovaly kritéria popsaná v příloze II této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/27/ES
ze dne 13. března 2002,
kterou se mění směrnice 98/53/ES, kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu množství určitých kontaminujících látek v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analytických metod pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 ze dne 8. března 2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 472/2002 [3], stanoví maximální limity aflatoxinů v koření.
(2) Odběr vzorků má rozhodující vliv na přesnost stanovení množství aflatoxinů, které jsou v šarži rozloženy velmi nestejnoměrně.
Směrnice Komise 98/53/ES ze dne 16. července 1998, kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu množství určitých kontaminujících látek v potravinách [4], by měla být změněna, aby zahrnovala také koření.
(3) Je třeba opravit drobné chyby ve směrnici 98/53/EHS.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 98/53/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/28/ES
ze dne 19. března 2002,
kterou se mění směrnice Rady 2000/29/ES o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/33/ES [2], a zejména na čl.
14 písm. c) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Z aktualizovaných údajů poskytnutých Spojeným královstvím vyplývá, že by se měla změnit chráněná zóna uznaná pro Dendroctonus micans Kugelan.
(2) Z údajů poskytnutých Spojeným královstvím o přítomnosti "beet necrotic yellow vein virus" vyplývá, že by již nemělo být za chráněnou zónu ohledně "beet necrotic yellow vein virus" uznáváno celé Spojené království, ale chráněná zóna by se měla omezit pouze na Severní Irsko.
(3) Z údajů poskytnutých Itálií vyplývá, že by se měl upravit popis chráněných zón ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. tak, aby se zohlednilo stávající rozšíření organismu.
(4) Popis chráněných zón, který se vztahuje k hostitelským rostlinám ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al, pokud se jedná o zvláštní požadavky ke splnění, by se měl upravit tak, aby se zohlednilo stávající rozšíření organismu.
(5) Z údajů poskytnutých Francií o přítomnosti Matsuccocus feytaudi Duc. vyplývá, že by již nadále neměla být pro Francii zachována chráněná zóna pro tento organismus.
(6) Směrnice 2000/29/ES proto musí být odpovídajícím způsobem změněna.
(7) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II, III a IV směrnice 2000/29/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy se použijí ode dne 1. dubna 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/29/ES
ze dne 19. března 2002,
kterou se mění směrnice 2001/32/ES, pokud jde o některé chráněné zóny ve Společenství, v nichž je zdravotní stav rostlin vystaven zvláštnímu ohrožení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/33/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 písm. h) první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2001/32/ES ze dne 8. května 2000, kterou se uznávají chráněné zóny ve Společenství, v nichž je zdravotní stav rostlin vystaven zvláštnímu ohrožení, a kterou se zrušuje směrnice 92/76/EHS [3], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí 2001/32/ES byly Irsko, Itálie (Emilia-Romagna: provincie Forlí-Cesana, Parma, Piacenza a Rimini; Lombardia; Trentino-Alto Adige: autonomní provincie Bolzano; Veneto) a Rakousko (Burgenland, Korutany, Dolní Rakousko, Východní Tyrolsko, Štýrsko, Vídeň) prozatímně uznány za "chráněné zóny" ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. na období do 31. března 2002.
(2) Směrnicí 2001/32/ES bylo Spojené království prozatímně uznáno za "chráněnou zónu" ohledně "beet necrotic yellow vein virus" na období do 31. března 2002.
(3) Z údajů poskytnutých Rakouskem, Irskem a Itálií vyplývá, že prozatímní uznání chráněných zón pro tyto země ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. by mělo být výjimečně prodlouženo o další období, aby příslušné úřední subjekty těchto zemí mohly doplnit údaje o rozšíření Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. a pokračovat ve svém úsilí o eradikaci tohoto škodlivého organismu v dotyčných oblastech.
(4) Z údajů poskytnutých Itálií vyplývá, že chráněná zóna Apulia by již nadále neměla být uznána za trvale chráněnou zónu ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al., ale měla by být nyní prozatímně uznána za chráněnou zónu ohledně Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. na omezené období do 31.března 2003, aby příslušné úřední subjekty těchto zemí mohly doplnit údaje o rozšíření Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al a pokračovat ve svém úsilí o eradikaci tohoto škodlivého organismu v této chráněné zóně.
(5) Z údajů poskytnutých Itálií vyplývá, že některé části provincie Veneto by již nadále neměly být uznány za chráněné zóny ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al., protože se zdá, že je tento škodlivý organismus v těchto zónách široce rozšířen, přičemž pro jiné zóny by mělo být prozatímní uznání za chráněné zóny ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. výjimečně prodlouženo o další omezené období.
(6) Z údajů poskytnutých Spojeným královstvím o výskytu beet necrotic yellow vein virus vyplývá, že by již nadále neměla být zachována chráněná zóna ohledně beet necrotic yellow vein virus pro celé území Spojené království, ale měla by se omezit pouze na Severní Irsko.
(7) Směrnicí 2001/32/ES bylo Švédsko uznáno za trvale chráněnou zónu ohledně beet necrotic yellow vein virus.
Z údajů poskytnutých Švédskem o výskytu beet necrotic yellow vein virus vyplývá, že by Švédsko mělo být nyní prozatímně uznáno za chráněnou zónu ohledně beet necrotic yellow vein virus na omezené období do 31. března 2003, aby příslušné úřední subjekty mohly doplnit údaje o rozšíření beet necrotic yellow vein virus a pokračovat ve svém úsilí o eradikaci tohoto škodlivého organismu.
(8) Vymezení rostlin, pro které se chráněné zóny uznávají ohledně viru Citrus tristeza, by se mělo změnit.
(9) Z údajů poskytnutých Spojeným královstvím na základě aktualizovaných průzkumů vyplývá, že chráněná zóna uznaná pro Dendroctonus micans Kugelan ve Spojeném království by se měla změnit.
(10) Z údajů poskytnutých Francií na základě aktualizovaných průzkumů vyplývá, že by již nadále neměla být zachována chráněná zóna uznaná ve Francii ohledně Matsuccocus feytaudi Duc..
(11) Směrnice 2001/32/ES by proto měla být změněna.
(12) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2001/32/ES se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) druhý pododstavec se nahrazuje tímto: "Pokud jde o písm. b) bod 2, uznávají se uvedené zóny v Irsku, Itálii (Puglia, Emilia-Romagna: provincie Forlí-Cesena, Parma, Piacenza a Rimini; Lombardia; Trentino-Alto Adige: autonomní provincie Bolzano; Veneto: kromě v provincii Rovigo obcí Rovigo, Polesella, Villamarzana, Fratta Polesine, San Bellino, Badia Polesine, Trecenta, Ceneselli, Pontecchio Polesine, Arquà Polesine, Costa di Rovigo, Occhiobello, Lendinara, Canda, Ficarolo, Guarda Veneta, Frassinelle Polesine, Villanova del Ghebbo, Fiesso Umbertiano, Castelguglielmo, Bagnolo di Po, Giacciano con Baruchella, Bosaro, Canaro, Lusia, Pincara, Stienta, Gaiba, Salara, a v provincii Padova obcí Castelbaldo, Barbona, Piacenza d’Adige, Vescovana, S. Urbano, Boara Pisani, Masi, a v provincii Verona obcí Palù, Roverchiara, Legnago (část obecního území, která se nachází severovýchodně od státní silnice Transpolesana), Castagnaro, Ronco all’Adige, Villa Bartolomea, Oppeano, Terrazzo, Isola Rizza, Angiari), a v Rakousku (Burgenland, Korutany, Dolní Rakousko, Tyrolsko (správní kraj Lienz), Štýrsko, Vídeň) do 31. března 2003."
b) třetí odstavec se nahrazuje tímto: "Pokud jde o písm. d) bod 1, uznává se uvedená zóna ve Švédsku do 31. března 2003."
2. Příloha se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. dubna 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/30/ES
ze dne 26. března 2002
o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Společenství
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Hlavním cílem společné dopravní politiky je udržitelný rozvoj, jenž vyžaduje integrovaný přístup zaměřený jak na zajištění účinného fungování dopravních systémů Společenství, tak na ochranu životního prostředí.
(2) Udržitelný rozvoj letecké dopravy vyžaduje přijetí opatření zaměřených na omezení obtěžování hlukem letadel na letištích se specifickými problémy s hlukem.
(3) Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) vypracovala novou přísnější normu pro vydávání osvědčení hlukové způsobilosti, definovanou v části II hlavě 4 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, jež v dlouhodobém výhledu přispěje ke snížení hlučnosti prostředí v okolí letišť.
(4) Normy hlavy 4 byly stanoveny pro účely vydávání osvědčení letadel, a nikoli jako základ pro provozní omezení.
(5) Postupné odstranění letadel kapitoly 2 na základě směrnice Rady 92/14/EHS ze dne 2. března 1992 o omezení provozu letadel uvedených v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988) [5] bude dokončeno 1. dubna 2002 a bude třeba učinit nová opatření k zamezení zhoršování hlučnosti prostředí po roce 2002 při předpokladu stálého růstu letecké dopravy v Evropě.
(6) Používání letadel s lepším provedením z hlediska vlivů na životní prostředí může přispět k účinnějšímu využití dostupné kapacity letišť a přispět k rozvoji infrastruktury letišť v souladu s požadavky trhu.
(7) Přijetí společného rámce pravidel a postupů pro zavedení provozních omezení na letištích Společenství jako součást vyváženého přístupu k regulaci hluku pomůže zabezpečit požadavky vnitřního trhu zavedením podobných provozních omezení na letištích s obecně srovnatelnými problémy s hlukem.
Tento rámec zahrnuje posouzení dopadu hluku na letiště a přezkoumání možných opatření ke zmírnění tohoto dopadu a výběr vhodných opatření na zmírnění hluku s cílem dosažení maximálního přínosu pro životní prostředí při co největší efektivnosti nákladů.
(8) Nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství [6] stanoví mimo jiné v článcích 8 a 9 zveřejňování a přezkum nových provozních omezení: vztah uvedených ustanovení s touto směrnicí je třeba upřesnit.
(9) Je třeba uznat oprávněný zájem odvětví letecké dopravy na používání cenově výhodných řešení, která splňují cíle regulace hluku.
(10) 33. shromáždění ICAO přijalo rezoluci A33/7, kterou se zavádí pojem "vyváženého přístupu" k regulaci hluku, jenž tvoří metodu přístupu k regulaci hluku zahrnující mezinárodní pravidla pro zavedení provozních omezení specifických pro jednotlivá letiště.
Pojem "vyváženého přístupu" k regulaci hluku z letecké dopravy se skládá ze čtyř základních prvků a vyžaduje pečlivé posouzení všech možných řešení zmírnění hluku včetně snížení hluku letadel u zdroje, územního plánování a územní správy, méně hlučných provozních postupů a provozních omezení, aniž jsou dotčeny použitelné právní závazky, stávající dohody, platné právní předpisy a zavedené politiky.
(11) "Vyvážený přístup" je významným krokem k omezení hluku.
Avšak má-li být dosaženo účinného a udržitelného snížení hluku, jsou rovněž nezbytné přísnější technické normy, například přísnější normy hluku pro letadla v kombinaci s opatřeními pro zastavení provozu hlučných letadel.
(12) Směrnice Evropského parlamentu a Rady o posuzování a regulaci hluku v životním prostředí [7], která je horizontálním opatřením zahrnujícím všechny typy dopravy, zavádí společný přístup k posuzování a regulaci hluku v životním prostředí.
Je zaměřena na sledování problémů životního prostředí, způsobených hlukem ve velkých aglomeracích a v blízkosti hlavních dopravních infrastruktur, včetně letišť, na informování veřejnosti o hluku v životním prostředí a jeho vlivu na obyvatelstvo a na požadavku, aby příslušné orgány vypracovaly akční plány na prevenci a snižování hluku v životním prostředí, je-li to třeba, a na zachování kvality zvuku v životním prostředí tam, kde je dobrá.
(13) Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí [8] již obsahuje ustanovení o komplexním posuzování projektů letišť včetně zmírnění hluku.
Lze mít za to, že tím jsou částečně splněny požadavky této směrnice na posuzování záměrů rozšiřování infrastruktury letišť.
(14) Takové posouzení může prokázat, že cílů lze dosáhnout pouze omezením nové dopravy postupným vyřazováním letadel, která nepatrně nedosahují norem hlavy 3 pro vydání osvědčení hlukové způsobilosti z provozu.
(15) Specifické problémy s hlukem na letištích umístěných ve středu velkých městských aglomerací (dále jen "městská letiště") by měly být uznány jako důvod pro přísnější normy.
(16) Je třeba dokončit seznam uvádějící městská letiště na základě informací poskytnutých členskými státy.
(17) Rozšíření infrastruktury letišť by měla být usnadněna s ohledem na zajištění udržitelného rozvoje letecké dopravy.
(18) Je třeba umožnit další používání stávajících specifických opatření ke snížení hluku na některých letištích a povolit některé technické změny dílčích provozních omezení.
(19) Nepřiměřenému hospodářskému tlaku na provozovatele z rozvojových zemí se tam, kde je třeba, lze vyhnout povolením výjimek, jež musí obsahovat opatření proti zneužití.
(20) Je třeba zajistit transparentnost a konzultace se všemi zúčastněnými osobami, pokud jde o návrhy opatření týkajících se hluku, včetně zavádění nových provozních omezení.
(21) Provozovatelům mělo být včas předem oznámeno zavedení nových provozních omezení.
(22) Je třeba přijmout předpisy k zajištění práva odvolat se proti zavedení provozních omezení k odvolacímu orgánu, kterým může být soud.
(23) Tato směrnice je v souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality, stanovenými v článku 5 Smlouvy.
Zavedení provozních omezení na letištích Společenství může přispět k cíli předejít zhoršování hluku v okolí letišť, může však vést k narušení hospodářské soutěže.
Společenství proto může cíle účinněji dosáhnout pomocí harmonizovaných pravidel pro zavádění provozních omezení v rámci opatření na zmírnění hluku.
Směrnice se omezuje na minimum potřebné k dosažení uvedeného cíle a nepřekračuje rámec toho, co je pro tento účel nezbytné.
(24) Opatření nezbytná k provádění této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(25) Tato směrnice nahrazuje nařízení Rady (ES) č. 925/1999 ze dne 29. dubna 1999 o registraci a provozu určitých typů civilních podzvukových proudových letadel uvnitř Společenství, která byla upravena a bylo jim znovu vydáno osvědčení o splnění norem části II kapitoly 3 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, třetí vydání (červenec 1993) [10].
Uvedené nařízení by proto mělo být zrušeno,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je
a) stanovit pravidla Společenství pro usnadnění zavádění stejnorodých provozních omezení na úrovni letiště za účelem omezení nebo snížení počtu osob postižených škodlivými účinky hluku;
b) vytvořit rámec zajišťující požadavky vnitřního trhu;
c) podporovat další rozvoj kapacity letišť s ohledem na životní prostředí;
d) usnadnit dosažení vymezených cílů snížení hluku na úrovni jednotlivých letišť;
e) umožnit volbu opatření z dostupných opatření s cílem dosažení maximálního prospěchu pro životní prostředí při maximální efektivnosti nákladů.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "letištěm" rozumí civilní letiště ve Společenství s více než 50000 pohyby civilních podzvukových proudových letadel za kalendářní rok (pohybem se rozumí start nebo přistání), přičemž se bere v úvahu průměr za poslední tři kalendářní roky před zavedením pravidel této směrnice na daném letišti;
b) "městským letištěm" rozumí letiště, kde žádná rozjezdová dráha nemá použitelnou délku rozjezdu větší než 2000 metrů a které provozuje pouze letecké linky mezi evropskými státy nebo uvnitř evropských států, nacházející se ve středu velké městské aglomerace nebo tam, kde je značný počet osob objektivně obtěžován hlukem z provozu letiště a kde jakýkoli další nárůst počtu letů znamená zvláště vysokou hlukovou zátěž s ohledem na extrémní stav hluku.
Tato letiště jsou uvedena v příloze I. Uvedená příloha může být změněna postupem podle čl. 13 odst.
c) "civilními podzvukovými proudovými letadly" rozumějí letadla s nejvyšší vzletovou hmotností 34000 kg nebo větší nebo letadla s osvědčením pro maximální počet míst pro cestující pro daný typ větší než 19, přičemž se nezapočítávají místa určená pro posádku;
d) "letadly téměř vyhovujícími předpisům" rozumějí civilní podzvuková proudová letadla, která splňují hodnoty pro vydání osvědčení stanovené ve svazku 1 části II hlavě 3 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví kumulativní mezní hodnotou nepřesahující 5 EPNdB (decibely skutečně vnímaného hluku), kde kumulativní mezní hodnota je hodnota vyjádřená v EPNdB získaná jako součet jednotlivých mezních hodnot (tj. rozdílů mezi hladinou hluku, pro kterou bylo vydáno osvědčení, a nejvyšší přípustnou hladinou hluku) na třech referenčních měřicích bodech, jak je stanoveno ve svazku 1 části II hlavě 3 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví;
e) "provozními omezeními" rozumějí opatření ke snížení hluku omezující nebo snižující přístup civilních podzvukových proudových letadel na letiště.
Může jít o provozní omezení zaměřená na stažení letadel téměř vyhovujících předpisům z provozu na určitých letištích nebo o částečná provozní omezení, která omezují provoz civilních podzvukových letadel v závislosti na období;
f) "zúčastněnými osobami" rozumějí fyzické nebo právnické osoby, které jsou nebo mohou být dotčeny nebo mají oprávněný zájem na zavedení opatření ke snížení hluku včetně provozních omezení;
g) "vyváženým přístupem" rozumí přístup, kdy členské státy posuzují možná opatření k řešení problému hluku z provozu letiště na svém území, zejména očekávaný účinek snížení hluku letadel u zdroje, územního plánování a správy, méně hlučných provozních postupů a provozních omezení.
Článek 3
Příslušné orgány
Členské státy zajistí existenci orgánů příslušných pro otázky spadající do oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Obecná pravidla regulace hluku z letecké dopravy
1. Členské státy přijmou vyvážený přístup řešení problému hluku z provozu letišť.
Rovněž mohou zvážit možnosti uplatnění ekonomických pobídek v rámci opatření ke snížení hluku.
2. Při zvažování provozních omezení příslušné orgány zohlední pravděpodobné náklady a přínosy různých možných opatření a vlastnosti jednotlivých letišť.
3. Opatření nebo soubory opatření přijaté na základě této směrnice nesmějí být více omezující, než je nezbytné k dosažení cílů ochrany životního prostředí stanovených pro příslušné letiště.
Nesmějí být diskriminující na základě státní příslušnosti nebo totožnosti leteckého dopravce či výrobce letadel.
4. Provozní omezení výkonu je založeno na hluku působeném letadlem stanoveném postupem vydávání osvědčení provedeným v souladu se svazkem 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, třetí vydání (červenec 1993).
Článek 5
Pravidla posuzování
1. Při zvažování rozhodnutí o provozních omezeních je třeba přiměřeně a podle možností zohlednit informace uvedené v příloze II týkající se daných provozních omezení a vlastností letiště.
2. Pokud projekty letiště podléhají posuzování vlivů na životní prostředí na základě směrnice 85/337/EHS, považuje se posouzení provedené podle uvedené směrnice za splnění odstavce 1, zohlední-li co nejvíce informace uvedené v příloze II této směrnice.
Článek 6
Pravidla pro zavedení provozních omezení zaměřených na vyřazení letadel téměř vyhovujících předpisům
1. Pokud posouzení všech možných opatření včetně provozních omezení dílčí povahy prováděné podle článku 5 prokáže, že dosažení cílů této směrnice vyžaduje zavedení omezení zaměřených na vyřazení letadel téměř vyhovujících předpisům, použijí se na daném letišti místo postupu stanoveného v článku 9 nařízení (EHS) č. 2408/92 tato pravidla:
a) šest měsíců po dokončení posouzení a rozhodnutí o zavedení provozních omezení se na daném letišti nepřipouští kromě letů již provozovaných v odpovídajícím období předchozího roku žádné další lety s letadly téměř vyhovujícími předpisům;
b) nejdříve šest měsíců poté může být požadováno, aby každý provozovatel snížil počet pohybů jeho letadel téměř vyhovujících předpisům, která obsluhují dané letiště, ročně o nejvýše 20 % počátečního celkového počtu těchto pohybů.
2. S výhradou pravidel pro posuzování podle článku 5 mohou městská letiště uvedená v příloze I zavést přísnější opatření, pokud jde o definici letadel téměř vyhovujících předpisům, za předpokladu, že tato opatření nepostihnou civilní podzvuková proudová letadla, která podle vydaného nebo obnoveného osvědčení splňují normy hluku stanovené v svazku 1 části II kapitoly 4 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví.
Článek 7
Platná provozní omezení
Článek 5 se nevztahuje na
a) provozní omezení již zavedená ke dni vstupu této směrnice v platnost;
b) nepodstatné technické změny provozních omezení dílčí povahy, které nemají žádný významný dopad na náklady provozovatelů letadel na daném letišti Společenství a které byly zavedeny po dni vstupu této směrnice v platnost.
Článek 8
Výjimky pro letadla registrovaná v rozvojových zemích
Letadla téměř vyhovující předpisům registrovaná v rozvojových zemích jsou po dobu 10 let po vstupu v platnost této směrnice vyňata z článku 6, pokud
a) tato letadla, kterým je vydáno osvědčení o hlukové způsobilosti podle kritérií stanovených ve svazku 1 části II hlavě 3 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, byla používána na daném letišti ve Společenství v období mezi 1. lednem 1996 a 31. prosincem 2001 (dále jen "referenční období") a
b) tato letadla byla v referenčním období registrována v dané rozvojové zemi a jsou dále provozována fyzickou nebo právnickou osobou usazenou v této zemi.
Článek 9
Výjimky pro provoz letadel výjimečné povahy
V jednotlivých případech mohou členské státy na letištích umístěných na jejich území povolit dočasné používání letadel téměř vyhovujících předpisům, která nesmějí být provozována na základě ostatních ustanovení této směrnice.
Tato výjimka je omezena na
a) letadla, jejichž provozování je tak výjimečné povahy, že by odvolání dočasné výjimky nebylo vhodné,
b) letadla vykonávající neobchodní lety za účelem své přeměny, opravy nebo údržby.
Článek 10
Konzultace a transparentnost
Členské státy pro použití článků 5 a 6 zajistí stanovení postupů pro projednávání se zúčastněnými osobami v souladu s použitelnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 11
Předběžné oznámení
1. Členské státy zajistí, aby při zavádění jakýchkoli nových provozních omezení všechny zúčastněné osoby obdržely veřejné oznámení obsahující vysvětlení důvodů k zavedení těchto omezení, s přihlédnutím ke vhodným prvkům vyváženého přístupu
a) šest měsíců před vstupem opatření podle čl. 6 odst. 1 písm. a) v platnost;
b) jeden rok před vstupem opatření podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a odst. 2 v platnost;
c) dva měsíce před termínem konference o letovém plánu na dané plánovací období v případě opatření podle článku 6.
2. Členské státy neprodleně sdělí ostatním členským státům a Komisi jakákoli nová provozní omezení přijatá ve smyslu této směrnice, která se rozhodnou zavést na letišti na svém území.
Článek 12
Právo na podání opravných prostředků
Členské státy zaručují v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy právo na podání opravných prostředků proti opatřením přijatým podle článku 6 a čl. 7 písm. b) k odvolacímu orgánu jinému než orgán, který přijal sporné opatření.
Článek 13
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 11 nařízení (EHS) č. 2408/92.
2. Komise může výbor konzultovat v jakýchkoli záležitostech týkajících se uplatňování této směrnice.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor vezme na vědomí hodnocení provedená členskými státy podle článku 5 a opatření přijatá nebo připravovaná na základě těchto hodnocení.
Článek 14
Informace a přezkoumání
Členské státy na požádání podají Komisi informace o uplatňování této směrnice.
Nejpozději do pěti let po vstupu této směrnice v platnost předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice.
Ke zprávě připojí případné návrhy na přezkoumání směrnice.
Zpráva obsahuje hodnocení účinků této směrnice, zejména potřeby pozměnit definici letadel téměř vyhovujících předpisům stanovenou v čl. 2 písm. d) ve prospěch přísnějších požadavků.
Článek 15
Zrušující ustanovení
Nařízení (ES) č. 925/1999 se zrušuje ke dni vstupu této směrnice v platnost.
Článek 16
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. září 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 17
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice komise 2002/31/ES
ze dne 22. března 2002,
kterou se provádí směrnice Rady 92/75/EHS s ohledem na uvádění spotřeby energie na energetických štítcích klimatizátorů vzduchu pro domácnost
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [1], a zejména na články 9 a 12 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 92/75/EHS ukládá Komisi, aby přijala prováděcí směrnice týkající se různých spotřebičů pro domácnost, včetně klimatizátorů vzduchu.
(2) Spotřeba elektrické energie v klimatizátorech vzduchu tvoří významnou část celkové spotřeby energie v domácnostech ve Společenství.
Spotřebu energie v těchto zařízeních je možno výrazně snížit.
(3) Harmonizované normy jsou technické specifikace přijaté evropskými normalizačními orgány, které jsou uvedeny v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [2] ve znění směrnice 98/48/ES [3], v souladu s obecnými řídícími zásadami spolupráce mezi Komisí a uvedenými subjekty, podepsanými dne 13. listopadu 1984, v pozměněném znění.
(4) Údaje týkající se emise hluku, pokud je členské státy požadují, se uvádějí podle směrnice Rady 86/594/EHS ze dne 1. prosince 1986 o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebiči pro domácnost [4].
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 10 směrnice 92/75/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na klimatizátory vzduchu pro domácnost napájené z elektrické sítě, definované v evropských normách EN 255-1 a EN 814-1 nebo v harmonizovaných normách uvedených v článku 2.
Směrnice se nevztahuje na tato zařízení:
- zařízení, která mohou používat též jiné zdroje energie,
- tepelná čerpadla vzduch/voda a voda/voda,
- zařízení o výkonu (chladicím výkonu) větším než 12 kW.
Článek 2
1. Údaje požadované touto směrnicí se zjišťují měřením provedeným podle harmonizovaných norem přijatých Evropským výborem pro normalizaci (CEN) na základě pověření Komise v souladu se směrnicí 98/34/ES, na něž byl uveden odkaz v Úředním věstníku Evropských společenství a k nimž členské státy zveřejnily čísla vnitrostátních norem, které dotyčné harmonizované normy přejímají.
Ustanovení příloh I, II a III této směrnice týkající se údajů o vyzařovaném hluku se použijí pouze tehdy, jestliže tyto údaje požadují členské státy podle článku 3 směrnice 86/594/EHS.
Tyto údaje se zjišťují měřením podle zmíněné směrnice.
2. Výrazy použité v této směrnici mají stejný význam jako ve směrnici 92/75/EHS.
Článek 3
1. Technická dokumentace podle čl. 2 odst. 3 směrnice 92/75/EHS musí obsahovat:
a) jméno a adresu dodavatele;
b) obecný popis modelu postačující pro jeho jednoznačnou a snadnou identifikaci;
c) informace, popřípadě doplněné výkresy, o hlavních vlastnostech modelu, zejména o těch, které významně ovlivňují jeho spotřebu energie;
d) protokoly o příslušných měřeních provedených zkušebními metodami podle harmonizovaných norem uvedených v čl. 2 odst. 1 této směrnice;
e) návod k obsluze, pokud existuje.
Jestliže údaje týkající se určité kombinace modelů byly získány výpočtem na základě konstrukčního návrhu a/nebo extrapolací z jiných kombinací, měla by dokumentace obsahovat podrobné údaje o těchto výpočtech a/nebo extrapolacích a o zkouškách, které byly provedeny pro ověření přesnosti těchto výpočtů (podrobné údaje týkající se matematického modelu pro výpočet výkonnosti dělených soustav a měření, která byla provedena pro ověření tohoto modelu).
2. Štítek podle čl. 2 odst. 1 směrnice 92/75/EHS je uveden v příloze I této směrnice.
Štítek musí být umístěn na vnější straně přední nebo horní části spotřebiče tak, aby byl zřetelně viditelný a nebyl zakryt.
3. Obsah a formát informačního listu podle čl. 2 odst. 1 směrnice 92/75/EHS jsou uvedeny v příloze II této směrnice.
4. Jsou-li zařízení nabízena k prodeji, k pronájmu nebo ke koupi na splátky tiskovinou, písemným sdělením nebo jiným způsobem, u něhož lze předpokládat, že potenciální zákazník neuvidí zařízení vystavené, například písemnou nabídkou, katalogem pro zásilkový prodej, reklamou na internetu nebo jiném elektronickém médiu, musí daná informace obsahovat všechny údaje uvedené v příloze III této směrnice.
5. Třída energetické účinnosti zařízení se stanoví podle přílohy IV.
Článek 4
Jako přechodné opatření členské státy povolí do 30. června 2003 uvádění na trh, prodej a/nebo nabízení výrobků a distribuci tiskovin uvedených v čl. 3 odst. 4, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Článek 5
1. Členské státy do 1. ledna 2003 přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 2003.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES
ze dne 7. května 2002
o nežádoucích látkách v krmivech
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 26. března 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba provést mnoho změn ve směrnici Rady 1999/29/ES ze dne 22. dubna 1999 o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat [4].
Z důvodů srozumitelnosti a přehlednosti by měla být tato směrnice přepracována.
(2) Živočišná výroba zaujímá v zemědělství Společenství velmi důležité místo a uspokojivé výsledky z hlediska zdraví lidí a zvířat, spokojené existence zvířat, životního prostředí a hospodářské situace chovatelů zvířat závisejí do značné míry na používání vhodných krmiv dobré jakosti.
(3) Aby byla zajištěna produktivita a trvale udržitelný rozvoj zemědělství a aby mohlo být zajištěno zdraví lidí a zvířat, spokojená existence zvířat a ochrana životního prostředí, je zapotřebí právní úpravy v oblasti krmiv.
Kromě toho je zapotřebí podrobných hygienických předpisů, aby byla v jednotlivých hospodářstvích zaručena dobrá jakost krmiv, a to i tehdy, nejsou-li tato krmiva vyráběna pro obchodní účely.
(4) Shodná pravidla pro jakost a bezpečnost produktů určených ke krmení zvířat se musí použít na jakost a nezávadnost vody pro zvířata.
Ačkoliv definice krmiv nebrání tomu, aby byla voda považována za součást krmiv pro zvířata, není uvedena v neúplném seznamu hlavních krmných surovin obsaženém ve směrnici Rady 96/25/ES ze dne 29. dubna 1996 o oběhu a užití krmných surovin [5].
Je třeba v rámci této směrnice přezkoumat, zda má být voda považována za součást krmiv.
(5) Bylo prokázáno, že doplňkové látky mohou obsahovat nežádoucí látky.
Je tedy třeba rozšířit oblast působnosti směrnice také na doplňkové látky.
(6) Produkty určené ke krmení zvířat mohou obsahovat nežádoucí látky, které mohou ohrozit zdraví zvířat anebo i zdraví lidí či životní prostředí, jsou-li přítomny v živočišných produktech.
(7) Je nemožné zcela vyloučit přítomnost nežádoucích látek, je však důležité, aby se jejich obsah v produktech určených ke krmení zvířat snížil, přičemž se musí náležitě vzít v úvahu akutní toxicita, bioakumulace a odbouratelnost látek, aby se zabránilo vzniku nežádoucích a škodlivých účinků.
V současnosti je nemožné stanovit tento obsah pod úrovní hladin detekovatelných analytickými metodami definovanými Společenstvím.
(8) Metody stanovení reziduí nežádoucích látek se stále zdokonalují tak, aby bylo možné odhalit i množství reziduí, která jsou pro zdraví zvířat a lidí zanedbatelná.
(9) Nežádoucí látky mohou být přítomny v produktech určených ke krmení zvířat pouze za podmínek stanovených touto směrnicí a nemohou být použity pro účely krmení zvířat jiným způsobem.
Tato směrnice tedy musí být uplatňována, aniž jsou dotčena jiná ustanovení Společenství o krmivech, a zejména pravidla týkající se krmných směsí.
(10) Tato směrnice musí být použita na produkty určené ke krmení zvířat od okamžiku jejich vstupu na území Společenství.
Mělo by být tudíž stanoveno, že maximální obsahy nežádoucích látek se obecně použijí na produkty určené ke krmení zvířat od data jejich uvedení do oběhu nebo použití ve všech stadiích, a zejména od okamžiku jejich dovozu do Společenství.
(11) Produkty určené ke krmení zvířat musí být řádné a běžné obchodní jakosti, a tudíž, jsou-li správně použity, nesmí představovat žádné nebezpečí pro zdraví lidí a zvířat nebo pro životní prostředí, ani nesmí nepříznivě ovlivnit živočišnou výrobu.
Musí být proto zakázáno používat nebo uvádět do oběhu produkty určené ke krmení zvířat, jejichž obsah nežádoucích látek přesahuje maximální obsahy stanovené v příloze I této směrnice.
(12) Je třeba omezit přítomnost některých nežádoucích látek v doplňkových krmivech tím, že se stanoví vhodné maximální obsahy.
(13) Zatímco v určitých případech se maximální obsah stanoví s přihlédnutím k základním hodnotám, je vhodné i nadále vyvíjet úsilí směřující k co největšímu omezení přítomnosti některých nežádoucích látek v produktech určených ke krmení zvířat, aby se snížila jejich přítomnost v potravinovém řetězci.
Je tedy vhodné v rámci této směrnice umožnit stanovení akčních prahů mnohem nižších, než jsou maximální stanovené obsahy.
V případě překročení takových prahů musí být provedena šetření, aby se zjistily zdroje nežádoucích látek, a musí být přijata opatření na omezení nebo odstranění takových zdrojů.
(14) V případě ohrožení zdraví lidí či zvířat nebo životního prostředí musí mít členské státy možnost dočasně snížit maximální obsahy nebo stanovit maximální přípustné obsahy pro další látky anebo zakázat přítomnost takových látek v produktech určených ke krmení zvířat.
Aby bylo zajištěno jednotné používání, je třeba o případných změnách přílohy I této směrnice rozhodnout ve zkráceném řízení Společenství, na základě průkazných dokumentů a za použití zásady předběžné opatrnosti.
(15) Produkty určené ke krmení zvířat splňující požadavky této směrnice nesmí při uvádění do oběhu podléhat, pokud jde o úroveň nežádoucích látek a produktů, jiným omezením než těm, která stanoví tato směrnice a směrnice Rady 95/53/ES ze dne 25. října 1995, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat [6].
(16) Členské státy musí přijmout vhodná kontrolní opatření v souladu se směrnicí 95/53/ES, aby bylo zaručeno, že při použití nebo uvádění do oběhu produktů určených ke krmení zvířat jsou splněny požadavky týkající se nežádoucích látek.
(17) Je zapotřebí vhodného postupu Společenství, aby technická ustanovení uvedená v přílohách této směrnice byla přizpůsobena vývoji vědeckých a technických poznatků.
(18) Aby se usnadnilo provádění navrhovaných opatření, je třeba stanovit postup pro úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva zřízeného rozhodnutím Rady 70/372/EHS [7].
(19) Opatření nezbytná k provedení této směrnice musí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na nežádoucí látky v produktech určených ke krmení zvířat.
2. Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení:
a) směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [9];
b) směrnice Rady 96/25/ES ze dne 29. dubna 1996 o oběhu krmných surovin a směrnice Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh [10];
c) směrnice Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [11], směrnice Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [12], směrnice Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [13] a směrnice Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [14], pokud tato rezidua nejsou uvedena v seznamu přílohy I této směrnice;
d) právní předpisy Společenství týkající se veterinárních otázek ohledně zdraví lidí a zvířat;
e) směrnice Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [15];
f) směrnice Rady 93/74/EHS ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy [16].
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "krmivy": produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním a organické nebo anorganické látky, používané jednotlivě nebo ve směsích, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou;
b) "krmnými surovinami": různé produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním a organické nebo anorganické látky obsahující doplňkové látky či nikoliv, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou buď přímo jako takové či po úpravě, při přípravě krmných směsí nebo jako nosiče pro premixy;
c) "doplňkovými látkami": doplňkové látky, jak jsou definovány v čl. 2 písm. a) směrnice 70/524/EHS;
d) "premixy": směsi doplňkových látek nebo směsi jedné nebo více doplňkových látek s látkami používanými jako nosiče, určené k přípravě krmiv;
e) "krmnými směsmi": směsi krmných surovin, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou jako kompletní nebo doplňková krmiva;
f) "doplňkovými krmivy": směsi krmiv s vysokým obsahem určitých živin, které vzhledem ke svému složení dostačují pro denní dávku pouze tehdy, jsou-li použity v kombinaci s jinými krmivy;
g) "kompletními krmivy": směsi krmiv, které vzhledem ke svému složení pokrývají denní krmnou dávku;
h) "produkty určenými ke krmení zvířat": krmné suroviny, premixy, doplňkové látky, krmiva a všechny ostatní produkty určené k tomu, aby se používaly jako krmivo nebo v krmivech;
i) "denní krmnou dávkou": celkové množství krmiv přepočtené na obsah vlhkosti 12 %, které denně v průměru potřebuje zvíře určitého druhu, stáří a užitkovosti k uspokojení všech svých potřeb;
j) "zvířaty": zvířata náležející k druhům, které člověk běžně krmí a chová nebo konzumuje a zvířata volně žijící v případech, že jsou přikrmována krmivy;
k) "uvedením do oběhu" nebo "oběhem": držení produktů určených ke krmení zvířat za účelem jejich prodeje, včetně nabízení k prodeji, nebo jakékoliv jiné formy převodu na třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, a prodej nebo jiné formy převodu;
l) "nežádoucími látkami": jakákoliv látka nebo jakýkoliv produkt vyjma patogenních činitelů, která je přítomna v a/nebo na povrchu produktu určeného ke krmení zvířat a která představuje možné riziko pro zdraví zvířat a lidí nebo pro životní prostředí, nebo která by mohla nepříznivě ovlivnit živočišnou výrobu.
Článek 3
1. Produkty určené ke krmení zvířat mohou být dovezeny ze třetích zemí za účelem jejich použití ve Společenství, uvedeny do oběhu a/nebo použity ve Společenství pouze tehdy, pokud jsou řádné a běžné obchodní jakosti, a tudíž, jsou-li správně použity, nepředstavují žádné nebezpečí pro zdraví lidí a zvířat nebo pro životní prostředí, ani nemohou nepříznivě ovlivnit živočišnou výrobu.
2. Za neslučitelné s odstavcem 1 se považují zejména takové produkty určené ke krmení zvířat, u nichž obsah nežádoucích látek překračuje maximální obsahy stanovené v příloze I.
Článek 4
1. Členské státy stanoví, že nežádoucí látky uvedené v příloze I této směrnice smějí být tolerovány v produktech určených ke krmení zvířat pouze za podmínek, které jsou uvedeny v této příloze.
2. Aby se omezily nebo odstranily zdroje nežádoucích látek u produktů určených ke krmení zvířat, provádějí členské státy ve spolupráci s hospodářskými subjekty šetření s cílem odhalit zdroje nežádoucích látek, pokud byly překročeny maximální obsahy těchto látek a pokud byly zjištěny zvýšené hodnoty těchto látek s přihlédnutím k základním hodnotám.
Aby se v případě zvýšených hodnot postupovalo jednotně, může se ukázat nezbytným stanovit akční prahy, při jejichž překročení se přistupuje k takovým šetřením.
Tyto prahy mohou být stanoveny v příloze II.
Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům veškeré důležité údaje a zjištění o zdroji a opatření přijatá za účelem snížení obsahu nebo odstranění nežádoucích látek.
Tyto údaje se sdělují ve výroční zprávě, která se předává Komisi v souladu s ustanoveními článku 22 směrnice 95/53/ES, s výjimkou případů, kdy tyto údaje mají pro ostatní členské státy neodkladný význam.
V takovém případě se předají neprodleně.
Článek 5
Členské státy stanoví, že produkty určené ke krmení zvířat s obsahem nežádoucích látek, který překračuje maximální obsah stanovený v příloze I, nesmějí být za účelem rozředění míšeny se stejným či jiným produktem určeným ke krmení zvířat.
Článek 6
Pokud neexistují zvláštní ustanovení pro doplňková krmiva, členské státy stanoví, že doplňková krmiva nesmí s přihlédnutím k předepsanému poměru pro denní krmnou dávku obsahovat hodnoty nežádoucích látek uvedených v příloze I této směrnice, které překračují hodnoty stanovené pro kompletní krmiva.
Článek 7
1. Pokud členský stát může na základě nových údajů nebo nového vyhodnocení stávajících údajů, k němuž došlo po přijetí dotyčných ustanovení, prokázat, že maximální obsah stanovený v příloze I nebo nežádoucí látka neuvedená v této příloze představuje nebezpečí pro zdraví lidí či zvířat nebo pro životní prostředí, může dočasně snížit stávající maximální obsah, stanovit maximální obsah nebo zakázat přítomnost této nežádoucí látky v produktech určených ke krmení zvířat.
Neprodleně o tom informuje ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. V souladu s postupem stanoveným v článku 12 se neprodleně rozhodne o tom, zda musí být přílohy I a II změněny.
Dokud Rada nebo Komise nepřijme žádné rozhodnutí, může členský stát zachovat opatření, která přijal.
Členský stát musí zajistit, aby přijaté rozhodnutí bylo zveřejněno.
Článek 8
1. V souladu s postupem stanoveným v článku 11 a s přihlédnutím k vývoji vědeckých a technických poznatků Komise upraví přílohy I a II.
2. Dále Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 11:
- pravidelně přijímá konsolidované verze příloh I a II zahrnující úpravy provedené v souladu s odstavcem 1,
- může definovat kritéria přípustnosti pro dekontaminační postupy jako doplněk ke kritériím stanoveným pro produkty určené ke krmení zvířat, jež byly těmto postupům podrobeny.
3. Členské státy zajistí, aby byla přijata opatření, která zaručí správné použití veškerých přijatelných postupů v souladu s odstavcem 2 a soulad dekontaminovaných produktů určených ke krmení zvířat s ustanoveními přílohy I.
Článek 9
Členské státy zajistí, aby produkty určené ke krmení zvířat, které jsou v souladu s touto směrnicí, nepodléhaly žádným dalším omezením týkajícím se oběhu, pokud jde o přítomnost nežádoucích látek, než těm, která jsou stanovena v této směrnici a ve směrnici 95/53/ES.
Článek 10
Ustanovení, která by mohla mít dopad na zdraví lidí či zvířat nebo na životní prostředí, se přijímají po konzultaci s příslušnými vědeckými výbory.
Článek 11
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro krmiva zřízený na základě článku 1 rozhodnutí 70/372/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 12
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro krmiva zřízený na základě článku 1 rozhodnutí 70/372/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je 15 dnů.
Článek 13
1. Pro produkty určené ke krmení zvířat, které jsou určeny na vývoz do třetích zemí, použijí členské státy alespoň ustanovení této směrnice.
2. Ustanovením odstavce 1 není dotčeno právo členských států povolit zpětný vývoz za podmínek stanovených v článku 12 nařízení (ES) č.
178/2002 [17]. Ustanovení článku 20 uvedeného nařízení se použijí obdobně.
Článek 14
1. Směrnice 1999/29/ES se zrušuje dnem 1. srpna 2003, aniž jsou dotčeny závazky členských států týkající se lhůt stanovených v příloze III části B uvedené směrnice pro transpozici směrnic uvedených v části A zmíněné přílohy.
2. Odkazy na směrnici 1999/29/ES se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 15
Členské státy do 1. května 2003 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. srpna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/33/ES
ze dne 21. října 2002,
kterou se mění směrnice Rady 90/425/EHS a 92/118/EHS, pokud jde o hygienické požadavky na vedlejší produkty živočišného původu
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
postupem podle článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Četné akty Společenství stanoví veterinární a hygienické podmínky pro zpracování a neškodné odstranění živočišného odpadu a pro produkci produktů živočišného původu, jež nejsou určeny pro lidskou spotřebu, a pro jejich uvádění na trh, jejich dovoz a obchod s nimi.
(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických předpisech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu [4].
(3) Aby byl zohledněn tento nový režim, je tedy třeba pozměnit směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [5] a směrnici Rady 92/118/EHS ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS [6],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze A směrnice 90/425/EHS kapitole I oddílu I se sedmá odrážka nahrazuje tímto:
"— Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických předpisech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (Úř. věst L 273, 10.10.2002, s.
1)."
Článek 2
Směrnice 92/118/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se zrušují písmena e) a g).
2. Článek 3 se mění takto:
a) v první odrážce se zrušují slova:
"a s želatinami neurčenými k lidské spotřebě";
b) druhá odrážka se nahrazuje tímto:
"— každý nový produkt živočišného původu určený k lidské spotřebě, který bude po dni uvedeném v článku 20 uváděn v některém členském státě na trh, smí být předmětem obchodu nebo dovozu až po přijetí rozhodnutí podle čl. 15 prvního pododstavce, kterému předchází vyhodnocení – v případě potřeby s ohledem na stanovisko Vědeckého veterinárního výboru zřízeného rozhodnutím 81/651/EHS – skutečného nebezpečí šíření závažných přenosných chorob, které by mohlo vyplynout z pohybu dotyčného produktu, a to nejen vzhledem k druhům, z nichž produkt pochází, ale také vzhledem k jiným druhům, které by mohly být nosiči chorob, stát se zdrojem chorob nebo představovat nebezpečí pro veřejné zdraví,";
3. V čl. 10 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) není-li v příloze II stanoveno jinak, produkty musí pocházet ze zařízení uvedených v seznamu Společenství stanoveném postupem podle článku 18,";
4. Příloha I se mění takto:
a) kapitoly 1, 3 a 4 se zrušují;
b) kapitola 5 se mění takto:
i) v nadpise se doplňují slova:
"určené pro lidskou spotřebu";
ii) v oddílu A se zrušují slova:
"A. jsou-li určeny k lidské spotřebě nebo k výživě zvířat:";
iii) část B se zrušuje;
c) kapitola 6 se mění takto:
i) v nadpise se doplňují slova:
"určené pro lidskou spotřebu";
ii) část I se mění takto:
- odstavec A se nahrazuje tímto:
"A. Pokud jde o obchod, je třeba předložit doklad nebo osvědčení podle směrnice 77/99/EHS obsahující prohlášení, že požadavky této směrnice byly splněny;",
- v odst. B bodu 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
- "a) dotyčné produkty splňují požadavky směrnice 80/215/EHS;";
d) v kapitole 7 se zrušuje část II;
e) kapitoly 8, 10 a 12 až 15 se zrušují.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Dvacátá šestá směrnice Komise 2002/34/ES
ze dne 15. dubna 2002,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/41/ES [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro kosmetické prostředky a nepotravinářské výrobky určené spotřebitelům (dále jen "SCCNFP"),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Položka 293 v příloze II zahrnuje radioaktivní látky mezi látky zakázané pro použití v kosmetických prostředcích.
Podle poznámky 1 k položce 293 je však s odkazem na směrnice ze dne 2. února 1959, kterými se stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3], za podmínek stanovených v uvedené poznámce povolena přítomnost přírodních radioaktivních látek a látek radioaktivních v důsledku umělé kontaminace životního prostředí. Tyto směrnice byly zrušeny směrnicí Rady 96/29/Euratom [4], jejíž čl.
6 odst. 5 stanoví, že členské státy nesmějí povolit záměrné přidávání radioaktivních látek při výrobě kosmetických prostředků, ani dovoz nebo vývoz takového zboží.
Ve směrnici 96/29/Euratom je rovněž pro účely jejího použití obsažena definice pojmu radioaktivní látky.
Položka 293 by tedy měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(2) Na základě kodexu zásad IFRA (International Fragrance Association) vypracoval SCCNFP seznam 36 látek, které nesmí být součástí vonných přísad používaných v kosmetických prostředcích.
Sedm z těchto 36 vonných přísad je již zařazeno do přílohy II a jedna (6-methylkumarin) je zařazena pod referenčním číslem 46 v příloze III části 1, čímž je již omezeno její použití v přípravcích pro ústní hygienu.
Zbývajících 28 látek by tedy mělo být zařazeno do seznamu v příloze II.
Bezpečnost těchto látek byla SCCNFP posouzena, pouze pokud jde o jejich použití jako vonné přísady.
Je tedy nezbytné regulovat jejich použití pro tento účel.
SCCNFP v současnosti posuzuje jejich bezpečnost pro jiná použití.
(3) SCCNFP doporučuje, aby methyleugenol nebyl záměrně přidáván do kosmetických prostředků.
Methyleugenol by tedy měl být zařazen do přílohy II.
Vzhledem k tomu, že se methyleugenol přirozeně vyskytuje v esenciálních olejích, které se používají jako přísady kosmetických prostředků, stanovil SCCNFP specifické maximální koncentrace pro jeho přítomnost v kosmetických prostředcích.
(4) Na základě informací o použití hydroxidu lithného a hydroxidu vápenatého v kosmetických prostředcích a na základě posouzení jejich bezpečnosti SCCNFP doporučuje, aby bylo jejich použití omezeno.
Položky 15b a 15c v příloze III části 1 by tedy měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(5) Na základě toxikologického hodnocení SCCNFP doporučuje, aby byl maximální zbytkový obsah akrylamidu v konečném výrobku omezen.
Polyakrylamid (Polyacrylamide) by tedy měl být zařazen do přílohy III části 1.
(6) SCCNFP provedl toxikologické hodnocení 61 barev na vlasy a zformuloval doporučení týkající oblasti jejich použití, nejvyšších povolených koncentrací a zvláštních varování.
Jedna z barev na vlasy je již zařazena v příloze III části 1 pod referenčním číslem 16; tato položka tedy musí být změněna.
Stále ještě je třeba získat více informací o bezpečnosti některých barev na vlasy, zejména s cílem prozkoumat možnou souvislost mezi dlouhodobým pravidelným používáním trvalých barev na vlasy a zvýšeným rizikem rakoviny močového měchýře, jak požaduje SCCNFP.
Zbylých 60 barev na vlasy by tedy mělo být zařazeno do přílohy III části 2.
Položka 8 v příloze III části 1 se vztahuje na skupinu derivátů fenylendiaminu, používaných jako barvy na vlasy.
S cílem vyloučit vícenásobné položky, by měl být text ve sloupci b změněn tak, aby se vyloučily tyto deriváty uvedené jinde v příloze III.
(7) Podle doporučení SCCNFP může být mošusový xylol (Musk xylene) bezpečně používán v kosmetických prostředcích, kromě výrobků pro ústní hygienu, až do maximální denní teoreticky absorbované dávky přibližně 10 μg na kilogram tělesné hmotnosti a den.
Do ukončení hodnocení rizika této látky v rámci nařízení Rady (EHS) č. 793/93 [5] o hodnocení a kontrole rizik existujících látek by tedy měl být mošusový xylol zařazen do přílohy III části 2.
(8) Podle doporučení SCCNFP může být mošusový keton (Musk ketone) bezpečně používán v kosmetických prostředcích, kromě výrobků pro ústní hygienu, až do maximální denní teoreticky absorbované dávky přibližně 14 μg na kilogram tělesné hmotnosti a den.
Do ukončení hodnocení rizika této látky v rámci nařízení Rady (EHS) č. 793/93 by tedy měl být mošusový keton zařazen do přílohy III části 2.
(9) Podle stanoviska SCCNFP může být dimethikodiethylbenzalmalonát (Dimethicodiethylbenzalmalonate) za určitých omezení bezpečně používán jako filtr ultrafialového záření v kosmetických prostředcích.
Dimethikodiethylbenzalmalonát by tedy měl být zařazen do přílohy VII části 1.
(10) Podle stanoviska SCCNFP může být oxid titaničitý (Titanium dioxide) za určitých omezení bezpečně používán jako filtr ultrafialového záření v kosmetických prostředcích.
Oxid titaničitý by tedy měl být zařazen do přílohy VII části 1.
(11) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění způsobem uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že kosmetické prostředky obsahující látky uvedené v přílohách II, III a VII směrnice 76/768/EHS, jak jsou uvedeny v příloze této směrnice, dodávané konečnému spotřebiteli po 15. dubnu 2004, splňují ustanovení této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 15. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/35/ES
ze dne 25. dubna 2002,
kterou se mění směrnice 97/70/ES, kterou se stanoví harmonizovaný bezpečnostní režim pro rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/70/ES ze dne 11. prosince 1997, kterou se stanoví harmonizovaný bezpečnostní režim pro rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů [1], ve znění směrnice Rady 1999/19/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 2. dubna 1993 byl přijat Protokol z Torremolinos týkající se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977 (dále jen "protokol z Torremolinos").
(2) Směrnice 97/70/ES stanoví harmonizovaný bezpečnostní systém pro některá rybářská plavidla, přičemž na ně uplatňuje protokol z Torremolinos.
(3) Za účelem zajištění souladu při uplatňování přílohy protokolu z Torremolinos pro používání čl. 3 odst.
1 směrnice 97/70/ES se jeví nezbytné harmonizovat výklad některých jejích ustanovení ponechaný k úvaze správám členských států. Tento harmonizovaný výklad by se měl vztahovat pouze na rybářská plavidla postavená od 1. ledna 2003, neboť představuje významnou změnu v konstrukci rybářských plavidel.
(4) Směrnice 97/70/ES by proto měla být změněna.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 12 směrnice Rady 93/75/EHS [3], naposledy pozměněné směrnicí Komise 98/74/ES [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 97/70/ES se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy od 1. ledna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/36/ES
ze dne 29. dubna 2002,
kterou se mění některé přílohy směrnice Rady 2000/29/ES o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/28/ES [2], a zejména na čl. 14 druhý pododstavec písm. c) a d) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba přijmout opatření na ochranu Společenství proti Anisogramma anomala (Peck) E. Müller, Anoplophora glabripennis (Motschulsky) a Naupactus leucoloma Boheman, jejichž výskyt ve Společenství nebyl až dosud znám.
(2) Stávající ustanovení proti Liriomyza bryoniae (Kaltenbach) by se měla pozměnit tak, aby se omezila na chráněné zóny v Irsku a Spojeném království (Severním Irsku), kde přítomnost těchto organismů nebyla zjištěna.
(3) Seznam hostitelských rostlin Liriomyza huidobrensis (Blanchard) a Liriomyza trifolii (Burgess) by se měl pozměnit, aby zohlednil nové informace o vztahu mezi těmito škodlivými organismy a jejich hostitelskými rostlinami;
(4) V důsledku opakovaných zjištění Bemisia tabaci Genn., Liriomyza sativae (Blanchard), Amauromyza maculosa (Malloch), Liriomyza huidobrensis (Blanchard), Liriomyza trifolii (Burgess) a Thrips palmi Karny ve zboží by se stávající předpisy o ochranných opatřeních proti zavlékání škodlivých organismů do Společenství a jejich rozšiřování na území Společenství měly zlepšit, aby byla zajištěna účinnější ochrana proti těmto organismům.
(5) Tato zlepšená ochranná opatření by měla zahrnovat používání rostlinolékařského pasu pro rostliny nebo rostlinné produkty pocházející ze Společenství a rostlinolékařského osvědčení pro rostliny nebo rostlinné produkty pocházející ze třetích zemí.
(6) Současná ustanovení proti beet necrotic yellow vein virus je třeba pozměnit tak, aby zohledňovala závěry pracovní skupiny Komise, která posuzovala rostlinolékařské riziko související s tímto škodlivým organismem v příslušných chráněných zónách uznaných ve Společenství.
(7) Současná ustanovení proti Tilletia indica Mitra by se měla pozměnit, aby zohledňovala nové informace o přítomnosti tohoto škodlivého organismu v Jižní Africe.
(8) V příloze IV části A kapitole I bodu 34 a příloze V části B kapitole I bodu 7 písm. b) směrnice 2000/29/ES je třeba opravit nesprávné zařazení Malty a Kypru jako neevropských zemí.
(9) Tyto změny odpovídají žádostem příslušných členských států.
(10) Příslušné přílohy směrnice 2000/29/ES musí být proto odpovídajícím způsobem změněny.
(11) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II, IV a V směrnice 2000/29/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy neprodleně sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/37/ES
ze dne 3. května 2002,
kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky ethofumesát
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/18/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992 o prováděcích ustanoveních pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/2000 [4], předpokládá stanovení seznamu účinných látek obsažených v přípravcích na ochranu rostlin, které mají být posouzeny s ohledem na jejich možné zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS. Tento seznam je uveden v nařízení Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 [5], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2230/95 [6], a zahrnuje ethofumesát.
(2) Účinky látky ethofumesát na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3600/92 pro rozsah použití navrhovaný oznamovateli. Podle nařízení (ES) č. 933/94, naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 491/95 [7], bylo Švédsko jmenováno členským státem zpravodajem. V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 Švédsko předložilo dne 2. října 1998 Komisi hodnotící zprávu a doporučení.
(3) Hodnotící zpráva byla přezkoumána členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
Přezkoumání bylo dokončeno dne 26. února 2002 formou zprávy Komise o přezkoumání látky ethofumesát.
(4) Z přezkoumání nevyplynuly žádné nedořešené otázky nebo obavy, které by vyžadovaly konzultaci s Vědeckým výborem pro rostliny.
(5) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující ethofumesát obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 písm. a) a b) směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je proto vhodné zařadit látku ethofumesát do přílohy I uvedené směrnice, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech mohou být povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující ethofumesát udělována podle ustanovení směrnice 91/414/EHS.
(6) Zpráva Komise o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici 91/414/EHS.
Je tedy vhodné stanovit, aby konečné znění závěrečné zprávy o přezkoumání, s výjimkou důvěrných informací, bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
Pokud bude nutné zprávu o přezkoumání aktualizovat, aby byl zohledněn technický a vědecký vývoj, měly by být zároveň změněny v souladu se směrnicí 91/414/EHS podmínky pro zařazení dotyčné účinné látky do přílohy I uvedené směrnice.
(7) Před zařazením účinné látky do přílohy I by mělo být stanoveno přiměřené období umožňující členským státům a zúčastněným stranám přijmout nezbytná přípravná opatření.
(8) Po zařazení je nezbytné poskytnout členským státům přiměřené období k provedení ustanovení směrnice 91/414/EHS, pokud jde o přípravky na ochranu rostlin obsahující ethofumesát, a zejména k tomu, aby přezkoumaly existující povolení podle ustanovení směrnice 91/414/EHS tak, aby bylo vyhověno požadavkům pro ethofumesát stanoveným v příloze I směrnice 91/414/EHS.
Delší období musí být stanoveno pro předložení úplné dokumentace ohledně každého přípravku na ochranu rostlin splňující požadavky přílohy II a III směrnice 91/414/EHS a pro nové hodnocení tohoto přípravku v souladu s jednotnými zásadami uvedenými ve směrnici 91/414/EHS.
(9) Je tedy nezbytné změnit směrnici 91/414/EHS.
(10) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání ethofumesátu, s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS, všem zúčastněným stranám nebo jim ji poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
Členské státy nejpozději do 31. srpna 2003 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. září 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
1. Členské státy přezkoumají povolení udělené pro každý přípravek na ochranu rostlin obsahující ethofumesát tak, aby bylo vyhověno požadavkům pro ethofumesát uvedeným v příloze I směrnice 91/414/EHS.
Je-li to nezbytné, změní nebo zruší povolení v souladu se směrnicí 91/414/EHS do 1. září 2003.
2. Členské státy na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III směrnice 91/414/EHS nově zhodnotí každý přípravek na ochranu rostlin obsahující ethofumesát, ať již jako jedinou účinnou látku nebo jako jednu z více účinných látek zařazených do přílohy I uvedené směrnice do 1. března 2003, v souladu s jednotnými zásadami uvedenými v příloze VI směrnice 91/414/EHS.
Na základě tohoto hodnocení určí, zda přípravek splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst.
1 písm. b), c), d) a e) směrnice 91/414/EHS. Je-li to nezbytné, změní nebo zruší povolení pro každý takový přípravek na ochranu rostlin nejpozději do 28. února 2007.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. března 2003.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2002/38/ES
ze dne 7. května 2002,
kterou se mění a dočasně upravuje směrnice 77/388/EHS, pokud jde o úpravu daně z přidané hodnoty uplatňované na služby rozhlasového a televizního vysílání a na určité elektronicky poskytované služby
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Předpisy v současné době platné pro DPH u služeb rozhlasového a televizního vysílání a u elektronicky poskytovaných služeb podle článku 9 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [4] jsou nepřiměřené z hlediska zdanění těchto služeb spotřebovaných uvnitř Společenství a z hlediska zabránění narušování hospodářské soutěže v této oblasti.
(2) V zájmu řádného fungování vnitřního trhu by měla být tato narušení odstraněna a měla by pro tento druh činnosti být zavedena nová harmonizovaná pravidla.
Měla by být přijata opatření k zajištění zejména toho, aby tyto služby, pokud jsou poskytovány za protiplnění a jsou spotřebovávány zákazníky usazenými ve Společenství, byly zdaňovány ve Společenství, a aby nebyly zdaňovány, pokud jsou spotřebovávány mimo Společenství.
(3) Za tímto účelem by služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytované služby, které jsou poskytovány z třetích zemí osobám usazeným ve Společenství nebo ze Společenství příjemcům usazeným ve třetích zemích, měly být zdaňovány v místě příjemce služeb.
(4) K definování elektronicky poskytovaných služeb by měly být příklady těchto služeb uvedeny v příloze směrnice.
(5) K usnadnění plnění daňových povinností provozovatelů elektronicky poskytovaných služeb, kteří nejsou ani usazeni ani nemají povinnost být identifikováni pro daňové účely uvnitř Společenství, by měl být zaveden zvláštní režim.
V rámci tohoto režimu se může každý provozovatel, který poskytuje takové služby elektronickými prostředky osobám nepovinným k dani uvnitř Společenství, pokud není jinak identifikován pro daňové účely uvnitř Společenství, rozhodnout pro identifikaci v jednom členském státě.
(6) Neusazený provozovatel, který si přeje využít zvláštního režimu, by měl splňovat stanovené podmínky tohoto režimu a jakýchkoli příslušných stávajících předpisů členského státu, kde jsou služby spotřebovávány.
(7) Členský stát identifikace musí být za určitých podmínek schopen vyloučit neusazeného provozovatele ze zvláštního režimu.
(8) Pokud se neusazený provozovatel rozhodne pro zvláštní režim, měla by být každá daň z přidané hodnoty na vstupu, kterou odvedl u zboží a služeb, jež používá ke svým zdaňovaným činnostem spadajícím do zvláštního režimu, vrácena členským státem, kde byla daň z přidané hodnoty na vstupu odvedena, a to v souladu s třináctou směrnicí Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani, neusazeným na území Společenství [5]. Možná omezení pro vracení podle čl. 2 odst. 2 a 3 a čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice by se neměla použít.
(9) S výhradou jimi stanovených podmínek by členské státy měly umožnit, aby některá daňová přiznání a prohlášení bylo možné podávat elektronickými prostředky, a mohou rovněž vyžadovat používání elektronických prostředků.
(10) Ustanovení týkající se zavádění elektronických daňových přiznání a prohlášení by měla být přijata natrvalo.
Veškerá ostatní ustanovení je žádoucí přijmout na přechodné období tří let, které může být z praktických důvodů prodlouženo, avšak v každém případě by měla být na základě zkušeností přezkoumána do tří let po 1. červenci 2003.
(11) Je proto třeba změnit směrnici 77/388/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se dočasně mění takto:
1. V článku 9:
a) v odst. 2 písm. e) se závěrečná tečka nahrazuje čárkou a doplňují se nové odrážky, které znějí: "— služby rozhlasového a televizního vysílání,
— elektronicky poskytované služby, jako jsou mimo jiné služby uvedené v příloze L."
b) V odstavci 2 se doplňuje nové písmeno, které zní: "f) za místo poskytování služeb uvedených v poslední odrážce písmene e), jsou-li poskytovány osobám nepovinným k dani, které jsou usazené, mají své trvalé bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržují, v členském státě, osobou povinnou k dani, která má sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, odkud poskytuje služby mimo Společenství, nebo nemá-li takové sídlo nebo stálou provozovnu, která má trvalé bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, mimo Společenství, se považuje místo, kde je osoba nepovinná k dani usazena, kde má své trvalé bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje."
c) V odstavci 3 se návětí nahrazuje tímto: "3. K zamezení dvojího zdanění, nezdanění nebo narušení hospodářské soutěže mohou členské státy v souvislosti s poskytováním služeb uvedených v odst. 2 písm. e), kromě služeb uvedených v poslední odrážce, jsou-li poskytovány osobám nepovinným k dani, a rovněž v souvislosti s nájmem dopravních prostředků považovat:"
d) Odstavec 4 se nahrazuje tímto: "4. V případě telekomunikačních služeb a služeb rozhlasového a televizního vysílání uvedených v odst. 2 písm. e), jsou-li poskytovány osobám nepovinným k dani, které jsou usazené, mají své trvalé bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržují, v členském státě, osobou povinnou k dani, která má sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, odkud poskytuje služby mimo Společenství, nebo nemá-li takové sídlo nebo stálou provozovnu, která má trvalé bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, mimo Společenství, použijí členské státy odst. 3 písm. b)."
2. V čl. 12 odst. 3 písm. a) se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Třetí pododstavec se nepoužije na služby uvedené v čl. 9 odst. 2 písm. e) poslední odrážce."
3. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 26c
Zvláštní režim pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují elektronické služby osobám nepovinným k dani
A. Definice
Pro účely tohoto článku a aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, se použijí tyto definice:
a) "neusazenou osobou povinnou k dani" se rozumí osoba povinná k dani, která nemá sídlo své hospodářské činnosti ani stálou provozovnu na území Společenství a která nemá jinak povinnost být identifikována pro daňové účely podle článku 22;
b) "elektronickými službami" a "elektronicky poskytovanými službami" se rozumějí služby uvedené v čl. 9 odst. 2 písm. e) poslední odrážce;
c) "členským státem identifikace" se rozumí členský stát, který si neusazená osoba povinná k dani zvolila pro oznámení zahájení své činnosti coby osoby povinné k dani na území Společenství v souladu s ustanoveními tohoto článku;
d) "členským státem spotřeby" se rozumí členský stát, který se podle čl. 9 odst. 2 písm. f) považuje za místo poskytování elektronických služeb;
e) "daňovým přiznáním" se rozumí prohlášení obsahující informace nezbytné k vyměření výše splatné daně v každém členském státě.
B. Zvláštní režim pro elektronicky poskytované služby
1. Členské státy povolí neusazeným osobám povinným k dani poskytujícím elektronické služby osobám nepovinným k dani, které jsou usazeny, mají trvalé bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržují, v členském státě, aby používaly zvláštní režim v souladu s následujícími ustanoveními.
Zvláštní režim se použije na všechna taková poskytnutí služeb uvnitř Společenství.
2. Neusazená osoba povinná k dani oznámí členskému státu identifikace zahájení činnosti, kterou vykonává jako osoba povinná k dani, její ukončení nebo změny v takovém rozsahu, v němž není nadále oprávněna používat zvláštní režim.
Toto oznámení se podává elektronicky.
Informace předložené neusazenou osobou povinnou k dani členskému státu identifikace při zahájení její zdanitelné činnosti musí obsahovat tyto podrobnosti k identifikaci: název, poštovní adresu, elektronické adresy včetně webových stránek, vnitrostátní daňové číslo, pokud existuje, a prohlášení, že osoba není identifikovaná pro účely daně z přidané hodnoty uvnitř Společenství.
Neusazená osoba povinná k dani oznámí členskému státu identifikace jakékoli změny předložených informací.
3. Členský stát identifikace identifikuje neusazenou osobu povinnou k dani pomocí osobního identifikačního čísla.
Na základě informací použitých pro tuto identifikaci mohou členské státy spotřeby vést vlastní identifikační systémy.
Členský stát identifikace sdělí neusazené osobě povinné k dani elektronickými prostředky identifikační číslo, které jí bylo přiděleno.
4. Členský stát identifikace vyjme neusazenou osobu povinnou k dani z identifikačního registru, když
a) tato osoba oznámí, že nadále neposkytuje elektronické služby, nebo
b) lze jinak mít za to, že její zdanitelné činnosti skončily, nebo
c) tato osoba nadále nesplňuje podmínky nezbytné k možnosti používání zvláštního režimu nebo
d) tato osoba opakovaně porušuje pravidla týkající se zvláštního režimu.
5. Neusazená osoba povinná k dani podá elektronickými prostředky členskému státu identifikace daňové přiznání za každé kalendářní čtvrtletí, a to i v případě, že elektronické služby nebyly poskytovány.
Daňové přiznání se podává do 20 dnů po ukončení zdaňovacího období, za které se daňové přiznání podává.
Daňové přiznání obsahuje identifikační číslo a pro každý členský stát spotřeby, kde je daň splatná, celkovou hodnotu bez daně z přidané hodnoty poskytnutých elektronických služeb za zdaňovací období a celkovou výši příslušné daně.
Uvedou se rovněž příslušné sazby daně a celková splatná daň.
6. Údaje v daňovém přiznání se uvádějí v eurech.
Členské státy, které nepřijaly euro, mohou požadovat, aby údaje v daňovém přiznání byly uvedeny v jejich národní měně.
Pokud jsou částky za služby uvedeny v jiných měnách, použije se pro vyplnění daňového přiznání směnný kurz platný poslední den zdaňovacího období.
Přepočet se provede podle směnných kurzů zveřejněných Evropskou centrální bankou pro uvedený den, nebo, pokud není v uvedený den kurz zveřejněn, podle kurzu zveřejněného pro nejbližší následující den.
7. Neusazená osoba povinná k dani odvede daň z přidané hodnoty při podání daňového přiznání.
Odvod se provádí na bankovní účet vedený v eurech, který určí členský stát identifikace.
Členské státy, které nepřijaly euro, mohou požadovat, aby byl odvod proveden na bankovní účet vedený v jejich vlastní měně.
8. Bez ohledu na čl. 1 odst. 1 směrnice 86/560/EHS neprovede neusazená osoba povinná k dani, která využívá tohoto zvláštního režimu, odpočet podle čl. 17 odst. 2 této směrnice, ale je jí vrácena daň podle směrnice 86/560/EHS. Ustanovení čl. 2 odst. 2, čl. 2 odst. 3 a čl. 4 odst. 2 směrnice 86/560/EHS se nepoužijí pro vrácení v souvislosti s elektronickými službami, na něž se vztahuje tento zvláštní režim.
9. Neusazená osoba povinná k dani vede o plněních v rámci tohoto zvláštního režimu záznamy dostatečně podrobné k tomu, aby správci daně členského státu spotřeby umožnily určit, zda daňové přiznání podle odstavce 5 je správné.
Tyto záznamy by měly být na žádost členského státu identifikace nebo členského státu spotřeby k dispozici v elektronické formě.
Tyto záznamy se uchovávají po dobu 10 let od konce roku, ve kterém bylo plnění uskutečněno.
10. Ustanovení čl. 21 odst. 2 písm. b) se nevztahuje na neusazenou osobu povinnou k dani, která se rozhodla pro tento zvláštní režim."
Článek 2
Článek 22 obsažený v článku 28h směrnice 77/388/EHS se mění takto:
V odstavci 1 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) Každá osoba povinná k dani oznámí zahájení, změnu nebo ukončení činnosti, kterou vykonává jako osoba povinná k dani.
S výhradou jimi stanovených podmínek umožní členské státy osobě povinné k dani podávat tato oznámení elektronickými prostředky a mohou rovněž použití elektronických prostředků vyžadovat."
V odstavci 4 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) Každá osoba povinná k dani předloží ve lhůtě stanovené členskými státy daňové přiznání.
Tato lhůta nesmí překročit dva měsíce od konce jednotlivých zdaňovacích období.
Členské státy mohou stanovit zdaňovací období jako měsíční, dvouměsíční nebo čtvrtletní.
Členské státy mohou nicméně stanovit odlišná období s podmínkou, že nepřekročí jeden rok.
S výhradou jimi stanovených podmínek umožní členské státy osobě povinné k dani předkládat daňová přiznání elektronickými prostředky a mohou rovněž použití elektronických prostředků vyžadovat."
V odstavci 6 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) Členské státy mohou na osobě povinné k dani požadovat, aby předložila prohlášení obsahující údaje uvedené v odstavci 4, které se týkají všech plnění uskutečněných v předchozím roce.
Toto prohlášení musí poskytovat veškeré údaje potřebné pro jakékoliv opravy.
S výhradou jimi stanovených podmínek umožní členské státy osobě povinné k dani předložení tohoto prohlášení elektronickými prostředky a mohou rovněž použití elektronických prostředků vyžadovat."
4. V odst. 6 písm. b) se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Souhrnný výkaz vypracuje za každé kalendářní čtvrtletí ve lhůtě a postupem stanoveným členskými státy, které přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly v každém případě dodrženy předpisy o administrativní spolupráci v oblasti nepřímého zdanění. S výhradou jimi stanovených podmínek umožní členské státy osobě povinné k dani předložení tohoto výkazu elektronickými prostředky a mohou rovněž použití elektronických prostředků vyžadovat."
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy oznámí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Článek 1 se použije po dobu tří let, počínaje dnem 1. července 2003.
Článek 5
Rada na základě zprávy Komise přezkoumá před 30. červnem 2006 ustanovení článku 1 této směrnice a buď přijme v souladu s článkem 93 Smlouvy opatření k zavedení vhodného elektronického mechanismu, založeného na rovném zacházení, pro vyměřování, přiznávání, vybírání a rozdělování příjmů z daní z elektronicky poskytovaných služeb zdaňovaných v místě spotřeby, nebo, je-li to považováno z praktických důvodů za nezbytné, jednomyslně na návrh Komise prodlouží dobu uvedenou v článku 4.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES
ze dne 10. června 2002,
kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2, článek 55 a článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada v usnesení ze dne 7. února 1994 o rozvoji poštovních služeb Společenství [5] určila jako jeden z hlavních cílů poštovní politiky Společenství zavedení další postupné řízené liberalizace poštovního trhu do souladu se zaručením trvalého poskytování všeobecné poštovní služby.
(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby [6] stanovila zákonný rámec pro poštovní odvětví ve Společenství včetně opatření k zaručení všeobecných poštovních služeb a stanovení maximálních limitů vyhrazených poštovních služeb, které členské státy mohou pro své poskytovatele všeobecných poštovních služeb stanovit s ohledem na zachování všeobecné poštovní služby, a časový plán pro přijímání rozhodnutí o dalším otevírání trhu pro hospodářskou soutěž za účelem vytváření jednotného trhu poštovních služeb.
(3) Článek 16 Smlouvy zdůrazňuje místo, které služby obecného hospodářského zájmu zaujímají mezi společnými hodnotami Unie, jakož i jejich význam při podpoře sociální a územní soudržnosti. Dále článek uvádí potřebu zajistit, aby zásady a podmínky pro fungování těchto služeb umožňovaly naplnění jejich úkolů.
(4) Usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. ledna 1999 [7] a ze dne 18. února 2000 [8] o evropských poštovních službách zdůrazňují sociální a hospodářskou důležitost poštovních služeb a potřebu zachovat vysokou kvalitu všeobecné poštovní služby.
(5) Opatření v této oblasti mají být určena takovým způsobem, aby sociální úkoly Společenství ve shodě s článkem 2 Smlouvy, totiž vysoká úroveň zaměstnanosti a sociální ochrany, byly rovněž považovány za cíle.
(6) Poštovní síť na venkově, zejména v horských a ostrovních oblastech, hraje významnou úlohu při začleňování podniků do národního nebo mezinárodního hospodářství a při zachovávání sociální a zaměstnanostní soudržnosti v horských a ostrovních oblastech venkova.
Kromě toho mohou venkovské poštovní úřady v horských a ostrovních oblastech zajišťovat zásadní infrastrukturní síť umožňující univerzální přístup k novým telekomunikačním technologiím.
(7) Evropská rada na zasedání 23. a 24. března 2000 v Lisabonu uvedla v závěrech předsednictví dvě rozhodnutí vztahující se k poštovním službám, jimiž jsou Komise, Rada a členské státy vyzývány k akcím v souladu s jejich příslušnými pravomocemi.
Jde o tato opatření: za prvé do konce roku 2000 stanovit strategii k odstranění překážek provozování poštovních služeb a za druhé urychlit liberalizaci v oblastech, jako jsou poštovní služby, přičemž stanoveným cílem je dosáhnout plně fungujícího trhu těchto služeb.
(8) Evropská rada na zasedání v Lisabonu rovněž považovala za zásadní, aby v rámci vnitřního trhu a hospodářství založeného na znalostech byly plně brány v úvahu ustanovení Smlouvy vztahující se k službám v obecném hospodářském zájmu a k podnikům pověřeným provozováním těchto služeb.
(9) Komise vypracovala důkladný přehled o poštovním odvětví Společenství, zadala studie o hospodářském, sociálním a technologickém pokroku v něm a rovněž uskutečnila rozsáhlé konzultace se zúčastněnými stranami.
(10) Poštovní odvětví Společenství vyžaduje moderní zákonný rámec, který směřuje zejména k posílení vnitřního trhu poštovních služeb.
Rostoucí konkurenceschopnost by měla poštovnímu odvětví umožnit začlenit se do alternativních metod komunikace a umožnit, aby kvalita poskytovaných služeb byla zdokonalována v souladu se stále se zvyšujícími požadavky uživatelů.
(11) Základní cíl důsledně v celém Společenství zabezpečovat trvalé poskytování všeobecných poštovních služeb odpovídající požadavkům kvality definovaným členskými státy v souladu článkem 3 směrnice 97/67/ES lze zabezpečit, jestliže je v této oblasti zachována možnost vyhrazovat určité služby a zároveň dostatečná svoboda poskytovat služby zajišťuje jejich vysokou efektivnost.
(12) Nárůst poptávky v rámci poštovního odvětví jako celku předvídaný pro střednědobý časový horizont by mohl vyrovnat ztrátu tržního podílu, který poskytovatelé všeobecné poštovní služby mohou utrpět v důsledku dalšího otevření trhu, a tudíž dále zabezpečovat všeobecnou poštovní službu.
(13) K nejdůležitějším faktorům, které vyvolávají změnu postihující zaměstnanost v poštovním odvětví, patří technický rozvoj a tlak trhu na zvyšování efektivnosti; samotné otevření trhu hraje méně výraznou roli.
Otevření trhu pomůže rozšířit celkový rozsah poštovních trhů a veškeré snížení úrovně zaměstnanosti u poskytovatelů všeobecné poštovní služby v důsledku těchto opatření (nebo v důsledku jejich očekávání) bude patrně vyrovnáno výsledným nárůstem zaměstnanosti u soukromých provozovatelů a u nových příchozích na trh.
(14) Je účelné zřídit na úrovni Společenství časový plán pro postupné a řízené otevření trhu listovních zásilek hospodářské soutěži, což poskytne všem poskytovatelům všeobecné poštovní služby čas zavést další opatření k modernizaci a restrukturalizaci, která jsou nutná k zajištění dlouhodobé životaschopnosti v nových tržních podmínkách.
Vhodná lhůta je rovněž potřebná, aby členské státy mohly otevřenějšímu prostředí přizpůsobit svou právní úpravu.
Pro další otevření trhu je proto vhodné stanovit postupný přístup spočívající v přechodných fázích, které představují zásadní, ale řízené otevření trhu, následovaný přezkumem a návrhem, který případně potvrdí rok 2009 jako termín dosažení vnitřního trhu poštovních služeb nebo na základě výsledků přezkumu určí jiný vhodný postup k dosažení tohoto cíle.
(15) Je vhodné zajistit, aby nové fáze otevření trhu přinesly členským státům podstatný pokrok a zároveň pro ně byly uskutečnitelné a rovněž aby zajišťovaly zachování všeobecné poštovní služby.
(16) Všeobecné snížení hmotnostního limitu na 100 gramů v roce 2003 a 50 gramů v roce 2006 u služeb, které lze vyhradit pro poskytovatele všeobecné poštovní služby, v kombinaci s úplnou liberalizací trhu pro odchozí přeshraniční zásilky s možnými výjimkami v míře nezbytné k zajištění poskytování všeobecné poštovní služby, představují poměrně jednoduché a kontrolovatelné, nicméně významné fáze.
(17) Obyčejné listovní zásilky vážící 50 až 350 gramů se na celkových poštovních příjmech poskytovatelů všeobecné poštovní služby ve Společenství v průměru podílí přibližně 16 %, z čehož 9 % odpovídá obyčejným listovním zásilkám vážícím 100 až 350 gramů. Odchozí přeshraniční listovní zásilky vážící méně než 50 gramů činí v průměru přibližně další 3 % z celkových poštovních příjmů poskytovatelů všeobecné poštovní služby.
(18) Pro služby, které lze vyhradit, jsou stanoveny cenové limity od roku 2003 ve výši trojnásobku a od roku 2006 ve výši dvouapůlnásobku veřejné sazby za listovní zásilku prvního stupně hmotnosti nejrychlejší kategorie obyčejných listovních zásilek, případně v kombinaci se 100gramovými a 50gramovými hmotnostními limity.
(19) Adresné reklamní zásilky již představují ve většině členských států dynamický a rostoucí trh s podstatnými vyhlídkami na růst, přičemž i ve zbývajících členských státech je značný růstový potenciál.
Trh adresných reklamních zásilek v šesti členských státech je hospodářské soutěži již velmi otevřen.
Zlepšení pružnosti služeb a cenové politiky následkem hospodářské soutěže by zlepšilo postavení adresných reklamních zásilek vůči jiným komunikačním mediím, což by jako vedlejší produkt mohlo vést ke zvýšení počtu poštovních zásilek a posílit postavení poštovního odvětví jako celek.
Nicméně v míře, která je pro poskytování všeobecné poštovní služby nezbytná, je třeba zajistit, aby adresné reklamní zásilky mohly být nadále vyhrazenou poštovnou službou v rámci výše uvedených hmotnostních a cenových limitů.
(20) Odchozí přeshraniční zásilky představují v průměru 3 % z celkových poštovních příjmů.
Otevření této části trhu ve všech členských státech, s výjimkami nezbytnými k zajištění poskytování všeobecné poštovní služby, by umožnilo různým poštovním provozovatelům sběr, třídění a přepravu veškerých odchozích přeshraničních zásilek.
(21) Otevření příchozích přeshraničních zásilek hospodářské soutěži by umožnilo obcházení limitů 100 gramů v roce 2003 a 50 gramů v roce 2006 přemístěním místa podání určitého podílu hromadné domácí pošty, což by znemožnilo předvídat účinky tohoto otevření.
Určení původu listovních zásilek by představovalo dodatečné obtíže při prosazování předpisů.
Hmotnostní limity 100 gramů a 50 gramů pro obyčejné příchozí přeshraniční listovní zásilky a pro adresné reklamní zásilky, stejně jako pro domácí obyčejné listovní zásilky jsou účelné, protože nepředstavují riziko obcházení předpisů pomocí popsaného způsobu ani prostřednictvím umělého zvýšení hmotnosti jednotlivých listovních zásilek.
(22) Stanovit nyní časový plán dalších kroků směrem k úplnému dosažení vnitřního trhu poštovních služeb je důležité jak pro dlouhodobou životaschopnost všeobecné poštovní služby, tak pro pokračující rozvoj moderních a účinných poštovních služeb.
(23) Je přiměřené nadále členským státům povolit vyhrazení určitých poštovních služeb vlastním poskytovatelům všeobecné poštovní služby.
Tato opatření umožní poskytovatelům všeobecné poštovní služby dokončit proces přizpůsobení jejich činností a lidských zdrojů podmínkám větší hospodářské soutěže bez narušení jejich finanční rovnováhy a tím bez ohrožení zabezpečování všeobecné poštovní služby.
(24) Je účelné definovat nové hmotnostní a cenové limity a související služby a zajistit další přezkum a rozhodnutí potvrzující případně rok 2009 jako datum dosažení vnitřního trhu poštovních služeb nebo určit jiný vhodný postup k dosažení tohoto cíle na základě výsledků přezkumu.
(25) Opatření přijatá členskými státy včetně zřízení vyrovnávacího fondu nebo jakékoliv změny v jeho fungování nebo jakékoliv jeho realizace nebo jakékoliv platby z tohoto fondu mohou zahrnovat pomoc poskytnutou členským státem nebo prostřednictvím státních zdrojů v jakékoliv formě ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, přičemž je třeba tato opatření předem oznámit Komisi ve shodě s čl. 88 odst. 3 uvedené smlouvy.
(26) Postup udělování licencí soutěžitelům v oblasti všeobecné poštovní služby lze vázat na požadavky zavazující nabyvatele licencí přispívat k zajišťování všeobecné poštovní služby.
(27) Směrnice 97/67/ES stanoví, že členské státy mají pro poštovní odvětví určit jeden nebo více národních regulačních orgánů právně oddělených od poštovních provozovatelů a provozně na nich nezávislých.
S ohledem na dynamiku evropských poštovních trhů má být uznávána a podporována důležitost úlohy národních regulačních orgánů, zejména jejich úkolů zajišťujících respektování vyhrazených služeb, s výjimkou členských států, ve kterých nejsou žádné služby vyhrazeny.
Článek 9 směrnice 97/67/ES umožňuje členským státům jít dále, než určují cíle této směrnice.
(28) Pro národní regulační orgány může být účelné spojit zavádění licencí s požadavky, aby držitelé licencí měli k dispozici průhledné, jednoduché a nenákladné postupy pro projednávání stížností svých zákazníků bez ohledu na to, zda se tyto stížnosti vztahují na služby poskytovatele všeobecné poštovní služby nebo na ty provozovatele, kteří jsou držiteli oprávnění, včetně jednotlivých držitelů licencí.
Dále by mohlo být účelné, aby tyto postupy byly k dispozici uživatelům poštovních služeb, ať již jde o všeobecné poštovní služby či nikoliv.
Tyto postupy mají zahrnovat postupy pro určování odpovědnosti v případech ztráty nebo poškození poštovních zásilek.
(29) Poskytovatelé všeobecné poštovní služby obvykle poskytují služby, jako například služby obchodním zákazníkům, sjednocování pošty pro různé zákazníky a odesílatele hromadných zásilek, čímž se umožňuje těmto klientům vstupovat do hlavního poštovního proudu na různých místech a za různých podmínek oproti službě pro obyčejné listovní zásilky.
Poskytovatelé všeobecné poštovní služby by při tom měli dodržovat zásady průhlednosti a nediskriminace jak ve vztahu k různým třetím osobám, tak mezi třetími osobami a poskytovateli všeobecné poštovní služby poskytujícími rovnocenné služby.
Rovněž je nezbytné dát tyto služby k dispozici soukromým zákazníkům, kteří posílají poštu za srovnatelných podmínek, aby při poskytování služeb nedocházelo k diskriminaci.
(30) V zájmu informovanosti Evropského parlamentu a Rady o vývoji na vnitřním trhu poštovních služeb by měla Komise těmto institucím pravidelně podávat zprávu o uplatňování této směrnice.
(31) Je účelné prodloužit použitelnost směrnice 97/67/ES do 31. prosince 2008.
Schvalovací postupy stanovené v členských státech v souladu se směrnicí 97/67/ES by tímto termínem neměly být dotčeny.
(32) Je proto třeba změnit směrnici 97/67/ES.
(33) Touto směrnicí není dotčeno uplatňování pravidel uvedených ve Smlouvě týkajících se hospodářské soutěže a volného poskytování služeb, jak je vysvětleno zejména ve sdělení Komise o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v odvětví poštovních služeb a o posuzování určitých státních opatření vztahujících se k poštovním službám [9],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 97/67/ES se mění takto:
1. Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
1. V míře nutné pro zajištění zachování všeobecných služeb mohou členské státy nadále vyhrazovat služby poskytovateli (poskytovatelům) všeobecných služeb.
Tyto služby jsou omezeny na výběr, třídění, přepravu a dodání vnitrostátních listovních zásilek a příchozích přeshraničních listovních zásilek, ať s urychleným dodáním či nikoli, a to v rámci následujících hmotnostních a cenových limitů.
Od 1. ledna 2003 je hmotnostní limit 100 gramů a od 1. ledna 2006 je hmotnostní limit 50 gramů.
Hmotnostní limit stanovený od 1. ledna 2003 se nepoužije, je-li cena stejná nebo vyšší než trojnásobek veřejné sazby za listovní zásilku prvního stupně hmotnosti nejrychlejší kategorie, a hmotnostní limit stanovený od 1. ledna 2006 se nepoužije, je-li cena stejná nebo vyšší než dvouapůlnásobek této sazby.
V případě bezplatné poštovní služby pro nevidomé a částečně vidoucí osoby mohou být povoleny výjimky v omezeních hmotnosti a ceny.
V míře nutné pro zajištění poskytování všeobecné poštovní služby mohou být adresné reklamní zásilky nadále vyhrazené v rámci stejných hmotnostních a cenových limitů.
V míře nezbytné pro zajištění poskytování všeobecné poštovní služby, například pokud již byly určité úseky poštovní činnosti liberalizovány nebo vzhledem k určitým charakteristikám specifickým pro poštovní služby v členském státě, mohou být odchozí přeshraniční zásilky nadále vyhrazené v rámci stejných hmotnostních a cenových limitů.
2. Výměnu dokumentů nelze vyhradit.
3. Komise dokončí výhledovou studii, která pro každý členský stát zhodnotí vliv úplného dosažení vnitřního trhu poštovních služeb v roce 2009 na všeobecnou poštovní službu.
Na základě závěrů studie předloží Komise do 31. prosince 2006 Evropskému parlamentu a Radě zprávu doprovázenou návrhem na případné potvrzení roku 2009 jako termínu dosažení vnitřního trhu poštovních služeb nebo určujícím jiný vhodný postup na základě závěrů studie."
V článku 12 se doplňují nové odrážky, které znějí: "— kdykoliv poskytovatelé všeobecné poštovní služby použijí zvláštní sazby, například ve službách pro podniky, odesílatele hromadné pošty nebo sjednocování pošty od různých zákazníků, uplatňují zásady průhlednosti a nediskriminace jak s ohledem na sazby, tak na související podmínky.
Tyto sazby zohledňují náklady, kterým se lze vyhnout ve srovnání s obyčejnou službou nabízející celý rozsah činností zahrnujících výběr, přepravu, třídění a dodání jednotlivých poštovních zásilek, a spolu se souvisejícími podmínkami platí sazby stejně ve vztahu k různým třetím osobám, tak i mezi třetími osobami a poskytovateli všeobecné poštovní služby poskytujícími rovnocenné služby.
Všechny sazby tohoto typu jsou k dispozici soukromým zákazníkům, kteří posílají poštu za srovnatelných podmínek,
— křížové dotace všeobecné poštovní služby nespadající do vyhrazené oblasti z příjmů služeb spadajících do vyhrazené oblasti jsou zakázány, kromě případů, kde je to nezbytné ke splnění specifických povinností všeobecné poštovní služby uložených v oblasti hospodářské soutěže; kromě členských států, kde neexistují vyhrazené služby, přijmou národní regulační orgány opatření k tomuto účelu a informují o nich Komisi."
3. V článku 19 se první a druhý pododstavec nahrazují tímto: "Členské státy zajistí stanovení transparentních, jednoduchých a nenákladných postupů pro projednávání reklamací uživatelů pro případ ztráty, poškození, úbytku obsahu nebo nesouladu s normami kvality (včetně postupů určování odpovědnosti v případech, na kterých se podílí více než jeden provozovatel).
Členské státy mohou zajistit, aby tato zásada byla rovněž uplatňována na příjemce služeb, kteří jsou
- mimo oblast působnosti všeobecné poštovní služby definované v článku 3 a
- v oblasti působnosti všeobecné poštovní služby definované v článku 3, ale nezajišťované poskytovatelem všeobecné poštovní služby.
Členské státy přijmou opatření k zajištění, aby tyto postupy umožňovaly spravedlivé a rychlé řešení sporů s poskytnutím odškodnění nebo náhrady v oprávněných případech."
V článku 22 se třetí pododstavec nahrazuje tímto: "Zvláštním úkolem národních regulačních orgánů je zajišťovat soulad s povinnostmi plynoucími z této směrnice a v případě potřeby zřídit kontroly a specifické postupy zajišťující respektování vyhrazených služeb.
Mohou být rovněž pověřeny zajišťováním souladu s pravidly hospodářské soutěže v poštovním odvětví."
5. Článek 23 se nahrazuje tímto: "Článek 23
Aniž je dotčen článek 7, podá Komise každé dva roky, přičemž poprvé nejpozději do 31. prosince 2004, Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, včetně souvisejících informací o vývoji v odvětví, zejména z hospodářských, sociálních, pracovních a technologických hledisek, jakož i o kvalitě služby.
Zprávu v případě potřeby doplní návrhy Evropskému parlamentu a Radě."
6. Článek 27 se nahrazuje tímto: "Článek 27
Ustanovení této směrnice s výjimkou článku 26 se použijí do 31. prosince 2008, nebude-li rozhodnuto jinak v souladu s čl. 7 odst.
3. Schvalovací postupy popsané v článku 9 nejsou tímto termínem dotčeny."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2002/40/ES
ze dne 8. května 2002,
kterou se provádí směrnice Rady 92/75/EHS s ohledem na uvádění spotřeby energie na energetických štítcích elektrických trub pro domácnost
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [1], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 92/75/EHS ukládá Komisi, aby přijala prováděcí směrnice týkající se různých spotřebičů pro domácnost, včetně elektrických trub.
(2) Spotřeba elektrické energie v elektrických troubách tvoří významnou část celkové spotřeby energie v domácnostech ve Společenství.
Spotřebu energie v těchto zařízeních by bylo možno podstatně snížit.
(3) Harmonizované normy jsou technické specifikace přijaté evropskými normalizačními orgány, které jsou uvedeny v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [2] ve znění směrnice 98/48/ES [3].
(4) Údaje týkající se emise hluku, pokud je členské státy požadují, se uvádějí podle směrnice Rady 86/594/EHS ze dne 1. prosince 1986 o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebiči pro domácnost [4].
(5) Směrnice Rady 79/531/EHS ze dne 14. května 1979, kterou se s ohledem na elektrické trouby provádí směrnice 79/530/EHS o uvádění spotřeby energie na štítcích spotřebičů pro domácnost [5] naposledy pozměněná aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, by měla být zrušena s účinností ode dne, kdy bude použitelná tato směrnice.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 10 směrnice 92/75/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na elektrické trouby pro domácnost napájené z elektrické sítě, včetně trub, které jsou částí větších zařízení.
2. Směrnice se nevztahuje na tyto trouby:
a) trouby, které mohou používat též jiné zdroje energie;
b) trouby, na které se nevztahují harmonizované normy uvedené v článku 2;
c) přenosné trouby, které nejsou stabilním zařízením, mají hmotnost menší než 18 kg a nejsou určeny k zabudování do větších zařízení.
3. Tato směrnice se nevztahuje na spotřebu energie u funkcí tepelné úpravy v páře, jiných než funkce horké páry.
Článek 2
1. Údaje požadované touto směrnicí se zjišťují měřením provedeným podle harmonizovaných norem přijatých Evropským výborem pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) na základě pověření Komise v souladu se směrnicí 98/34/ES, na něž byl uveden odkaz v Úředním věstníku Evropských společenství a k nimž členské státy zveřejnily čísla vnitrostátních norem, které dotyčné harmonizované normy přejímají.
Ustanovení příloh I, II a III této směrnice týkající se údajů o vyzařovaném hluku se použijí pouze tehdy, jestliže tyto údaje požadují členské státy podle článku 3 směrnice 86/594/EHS.
Tyto údaje se zjišťují měřením podle zmíněné směrnice.
2. Výrazy použité v této směrnici mají stejný význam jako ve směrnici 92/75/EHS.
Článek 3
1. Technická dokumentace podle čl. 2 odst. 3 směrnice 92/75/EHS musí obsahovat:
a) jméno a adresu dodavatele;
b) všeobecný popis modelu, postačující pro jeho jednoznačnou a snadnou identifikaci;
c) informace, popřípadě doplněné výkresy, o hlavních vlastnostech konstrukce modelu, zejména o těch, které významně ovlivňují jeho spotřebu energie;
d) protokoly o příslušných měřeních provedených zkušebními metodami podle harmonizovaných norem uvedených v čl. 2 odst. 1 této směrnice;
e) návod k obsluze, pokud existuje.
2. Štítek podle čl. 2 odst. 1 směrnice 92/75/EHS je uveden v příloze I této směrnice.
Štítek se umístí na dvířka zařízení tak, aby byl jasně viditelný a nebyl ničím zakryt.
U trub s více dutými prostory musí být štítkem opatřen každý dutý prostor s výjimkou prostoru, na který se nevztahují harmonizované normy podle článku 2.
3. Obsah a formát informačního listu podle čl. 2 odst. 1 směrnice 92/75/EHS jsou uvedeny v příloze II této směrnice.
4. Jsou-li zařízení nabízena k prodeji, k pronájmu nebo ke koupi na splátky tiskovinou, písemným sdělením nebo jiným způsobem, u něhož lze předpokládat, že potenciální zákazník neuvidí zařízení vystavené, například písemnou nabídkou, katalogem pro zásilkový prodej, reklamou na internetu nebo jiném elektronickém médiu, musí daná informace obsahovat všechny údaje uvedené v příloze III této směrnice.
Tento požadavek se vztahuje i na vestavné trouby určené pro kuchyňské linky.
5. Třída energetické účinnosti každého dutého prostoru trouby se stanoví podle přílohy IV.
6. Příslušné termíny použité na štítku a v informačním listu podle čl. 2 odst. 1 směrnice 92/75/EHS se zvolí podle tabulky uvedené v příloze V této směrnice.
Článek 4
Členské státy povolí do 30. června 2003 uvádění na trh, prodej a/nebo nabízení výrobků a distribuci tiskovin uvedených v čl. 3 odst. 4, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Směrnice 79/531/EHS se zrušuje s účinností od 1. ledna 2003.
Článek 7
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/41/ES
ze dne 17. května 2002,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/1/ES o maximální konstrukční rychlosti, maximálním točivém momentu a maximálním netto výkonu motoru dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/7/ES [2], a zejména na článek 16 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/1/ES ze dne 2. února 1995 o maximální konstrukční rychlosti, maximálním točivém momentu a maximálním netto výkonu motoru dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [3], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 95/1/ES je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu schvalování typu Společenství zavedeného směrnicí Rady 92/61/EHS.
Ustanovení směrnice 92/61/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vozidel se proto vztahují i na směrnici 95/1/ES.
(2) Pro správné fungování celého systému schvalování typu je nezbytné upřesnit nebo doplnit některé požadavky směrnice 95/1/ES.
(3) K tomu účelu je potřeba stanovit hodnoty, které se vyplní do zkušebního protokolu pro zajištění důsledného uplatňování směrnice 95/1/ES u mopedů, motocyklů a tříkolek se zážehovými motory a u dvoukolových a tříkolových motorových vozidel se vznětovými motory.
(4) Směrnici 95/1/ES je proto třeba změnit.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného článkem 13 směrnice 70/156/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí Komise 2001/116/ES [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 95/1/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. července 2003 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se maximální konstrukční rychlosti, maximálního točivého momentu a maximálního netto výkonu
- odmítnout udělit ES schválení typu pro typ dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla, nebo
- zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla,
pokud maximální konstrukční rychlost, maximální točivý moment a maximální netto výkon splňují požadavky směrnice 95/1/ES ve znění této směrnice.
2. Od 1. ledna 2004 členské státy odmítnou udělit ES schválení typu pro každý nový typ dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z důvodů týkajících se maximální konstrukční rychlosti, maximálního točivého momentu a maximálního netto výkonu, pokud nejsou splněny požadavky směrnice 95/1/ES ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/42/ES
ze dne 17. května 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů (bentazonu a pyridátu) v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/23/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/23/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [4], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/23/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/37/ES [6], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicemi Komise 2000/68/ES [7] a 2001/21/ES [8] byly do přílohy zařazeny účinné látky bentazon a pyridát pro použití jako herbicid v obilovinách, zelenině a pícninách.
(2) Dotyčné účinné látky byly do přílohy zařazeny na základě posouzení předložených informací týkajících se navržených použití. Informace o těchto použitích byly předloženy některými členskými státy podle čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS. Předložené informace byly posouzeny a jsou dostatečné pro stanovení určitých maximálních limitů reziduí (MLR).
(3) Neexistují-li žádné maximální limity na úrovni Společenství ani dočasné maximální limity, stanoví členské státy podle čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS předtím, než budou moci vydat povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující tyto účinné látky, dočasné vnitrostátní maximální limity reziduí.
(4) Technické a vědecké hodnocení dotyčných účinných látek pro účely jejich zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno formou hodnotících zpráv Komise.
Tyto zprávy byly dokončeny v případě bentazonu dne 13. července 2000 a v případě pyridátu dne 12. prosince 2000. V těchto zprávách byl přijatelný denní příjem (ADI) stanoven pro bentazon na 0,1 mg/kg tělesné hmotnosti na den a pro pyridát na 0,036 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených dotyčnými účinnými látkami byla odhadnuta a zhodnocenav souladu s postupy používanými ve Společenství.
Byly rovněž zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [1] Pokyny pro odhad dietárního příjmu reziduí pesticidů (přepracované vydání), vypracované v rámci celosvětového systému monitorování životního prostředí — potravinového programu (GEMS/Food Programme) ve spolupráci s výborem pro přípravu kodexu reziduí pesticidů, vydané Světovou zdravotnickou organizací v roce 1997 (WHP/FSF/FOS/97.7). a stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [2] Stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny k otázkám týkajícím se změny příloh ke směrnicím Rady 86/362/EHS, 86/363/EHS a 92/642/EHS (stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny ze dne 14. července 1998) (http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/scp/out21_en.html). k použité metodologii.
Byl učiněn závěr, že navržené maximální limity reziduí nevedou k překročení hodnot přijatelného denního příjmu.
(5) V průběhu hodnocení a diskuse, které předcházely zařazení pyridátu do přílohy I směrnice 91/414/EHS, nebyly zjištěny žádné akutní toxické účinky vyžadující stanovení akutní referenční dávky.
Akutní referenční dávka pro bentazon byla stanovena na 0,25 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Podle vyhodnocení expozice nepovedou navržené maximální limity reziduí k nepřijatelné akutní expozici spotřebitelů.
(6) K zajištění náležité ochrany spotřebitelů před expozicí reziduím v produktech nebo na produktech, pro něž nebylo uděleno povolení, je vhodné stanovit pro všechny tyto produkty, na něž se vztahují směrnice 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642EHS, dočasné maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
(7) Stanovení těchto dočasných maximálních limitů reziduí na úrovní Společenství nebrání členským státům, aby stanovily dočasné maximální limity reziduí pro bentazon a pyridát podle čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS a její přílohy VI. Doba čtyř let je považována za dostatečnou pro stanovení většiny dalších použití dotyčných účinných látek.
Po uplynutí této doby by se dočasné maximální limity reziduí měly stát konečnými.
(8) Přílohy ke směrnicím 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS by tedy měly být změněny.
(9) Komise oznámila návrh této směrnice Světové obchodní organizaci a neobdržela žádné připomínky.
Možnost stanovení odchylek od maximálních limitů reziduí pro dovoz u určitých kombinací pesticidu a plodiny Komise prozkoumá na základě přijatelných údajů, které jí budou předloženy.
(10) Tato směrnice je v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují tyto maximální limity reziduí pesticidů: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_ _BAR_ _BAR_
Článek 2
V části B přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují tyto maximální limity reziduí pesticidů: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_
Článek 3
V příloze II směrnice 90/642/EHS se doplňují maximální limity reziduí pro bentazon a pyridát uvedené v příloze této směrnice.
Článek 4
Členské státy uvednou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. ledna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2002/44/ES
ze dne 25. června 2002
o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (vibracemi) (šestnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1 předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru2,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy3, s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 8. dubna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle Smlouvy může Rada pomocí směrnic přijímat minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí tak, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků.
Tyto směrnice by neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků.
(2) Sdělení Komise o jejím akčním programu týkajícím se provádění Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků stanoví zavedení minimálních požadavků na zdraví a bezpečnost týkajících se expozice zaměstnanců rizikům způsobeným fyzikálními činiteli.
V září 1990 přijal Evropský parlament usnesení o tomto akčním programu4, v němž Komisi vyzývá zejména k vypracování zvláštní směrnice o rizicích způsobených hlukem a vibracemi a všemi ostatními fyzikálními činiteli na pracovišti.
(3) Za první nutný krok je považováno zavedení opatření na ochranu zaměstnanců před riziky spojenými s vibracemi v důsledku jejich účinků na zdraví a bezpečnost zaměstnanců, zejména před poškozením kosterní a svalové soustavy, jakož i před nervovými a cévními poruchami.
Záměrem těchto opatření není jen zajistit zdraví a bezpečnost každého zaměstnance jako jednotlivce, ale též vytvořit minimální základ ochrany pro všechny zaměstnance Společenství, který zabrání případnému narušení hospodářské soutěže.
(4) Tato směrnice stanoví minimální požadavky, a umožňuje tak členským státům zachovat nebo přijmout příznivější ustanovení na ochranu zaměstnanců, zejména stanovení nižších hodnot pro denní hodnotu vyvolávající akci nebo pro denní limitní hodnotu expozice vibracím.
Prováděním této směrnice nesmí být odůvodňováno jakékoli zhoršení oproti stavu, který již v členském státě existuje.
(5) Systém zajišťující ochranu proti vibracím se musí bez zbytečných podrobností omezit na vymezení cílů, jichž je třeba dosáhnout, zásad, které musí být zachovávány, a základních hodnot, jež mají být použity, aby umožňoval členským státům uplatňovat minimální požadavky rovnocenným způsobem.
(6) Úroveň expozice vibracím lze s větší účinností snížit začleněním preventivních opatření již do návrhů pracovních míst a pracovišť, jakož i volbou pracovního vybavení, postupů a metod, aby se riziko snížilo přednostně u zdroje.
Opatření týkající se pracovního vybavení a metod tak přispívají k ochraně zaměstnanců, kteří je používají.
(7) Zaměstnavatelé se musí přizpůsobit technickému pokroku a vědeckým poznatkům o rizicích spojených s expozicí vibracím s cílem zlepšovat bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců.
(8) V případě námořní a letecké přepravy není vzhledem k současnému stavu technologie možné dodržet za všech okolností povolené limitní hodnoty expozice vibracím působícím na celé tělo. Je tedy třeba stanovit náležitě odůvodněné odchylky.
(9) Tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci5, uvedená směrnice se proto vztahuje na expozici zaměstnanců vibracím, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
(10) Tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu.
(11) Nezbytná opatření k provádění této směrnice se přijímají v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi6,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel a oblast působnosti
1. Tato směrnice, která je šestnáctou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na ochranu zaměstnanců před riziky pro jejich zdraví a bezpečnost, které vznikají nebo by mohly vzniknout z expozice mechanickým vibracím.
2. Požadavky této směrnice se vztahují na činnosti, při kterých zaměstnanci jsou nebo by mohli být při práci vystaveni rizikům mechanických vibrací.
3. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "vibracemi působícími na soustavu ruka-paže" rozumějí mechanické vibrace, které přeneseny na soustavu ruka-paže zahrnují rizika pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců, zejména cévní, kostní a kloubní, nervové a svalové poruchy;
b) "vibracemi působícími na celé tělo" rozumějí mechanické vibrace, které přeneseny na celé tělo zahrnují rizika pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců, zejména zádové bolesti a poškození páteře.
Článek 3
Limitní hodnoty expozice a hodnoty expozice vyvolávající akci
1. Pro vibrace působící na soustavu ruka-paže
a) denní limitní hodnota expozice normalizovaná na osmihodinovou referenční dobu činí 5 m/s2;
b) denní hodnota expozice vyvolávající akci normalizovaná na osmihodinovou referenční dobu činí 2,5 m/s2.
Expozice zaměstnance vibracím působící na soustavu ruka-paže se hodnotí nebo měří na základě části A bodu 1 přílohy.
2. Pro vibrace působící na celé tělo
a) denní limitní hodnota expozice normalizovaná na osmihodinovou referenční dobu činí 1,15 m/s2 nebo, podle volby dotyčného členského státu, hodnota dávky vibrace činí 21 m/s1,75;
b) denní hodnota expozice vyvolávající akci normalizovaná na osmihodinovou referenční dobu činí 0,5 m/s2 nebo, podle volby dotyčného členského státu, hodnota dávky vibrace činí 9,1 m/s1,75.
Expozice zaměstnance vibracím působícím na celé tělo se hodnotí nebo měří na základě části B bodu 1 přílohy.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 4
Určení a hodnocení rizik
1. Při plnění povinností stanovených v čl. 6 odst. 3 a čl. 9 odst. 1 směrnice 89/391/EHS zaměstnavatel vyhodnocuje a případně měří hladiny mechanických vibrací, jimž jsou zaměstnanci vystaveni. Měření se provádí v souladu s částí A bodem 2 nebo částí B bodem 2 přílohy této směrnice.
2. Úroveň expozice mechanickým vibracím lze vyhodnotit pozorováním specifických pracovních praktik a odkazem na informace o pravděpodobné velikosti vibrací odpovídající vybavení nebo druhům vybavení za konkrétních podmínek, za nichž je používáno, včetně informací této povahy poskytnutých výrobcem vybavení.
Tento úkon se odlišuje od měření, které vyžaduje použití zvláštních přístrojů a přiměřené metodiky.
3. Hodnocení a měření uvedené v odstavci 1 plánují a vykonávají ve vhodných intervalech příslušné služby, zejména s přihlédnutím k článku 7 směrnice 89/391/EHS o nezbytných způsobilých službách nebo osobách.
Údaje o úrovni expozice mechanickým vibracím získané hodnocením nebo měřením se vhodnou formou uchovají k pozdějšímu nahlédnutí.
4. V souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice 89/391/EHS musí zaměstnavatel při hodnocení rizika věnovat zvláštní pozornost:
a) úrovni, druhu a trvání expozice včetně všech expozic přerušovaným vibracím nebo opakovaným otřesům;
b) limitním hodnotám expozice a hodnotám expozice vyvolávajícím akci stanoveným v článku 3 této směrnice;
c) všem účinkům na bezpečnost a zdraví zvlášť ohrožených zaměstnanců;
d) všem nepřímým účinkům na bezpečnost zaměstnanců vyvolaným vzájemným působením mezi mechanickými vibracemi a pracovištěm nebo jiným pracovním vybavením;
e) informacím poskytnutým výrobci pracovního vybavení v souladu s příslušnými směrnicemi Společenství;
f) existenci zástupného vybavení určeného ke snížení úrovně expozice mechanickým vibracím;
g) prodloužení expozice vibracím působícím na celé tělo nad obvyklou pracovní dobu na odpovědnost zaměstnavatele;
h) zvláštním pracovní podmínkám, například nízkým teplotám;
i) odpovídajícím informacím získaným ze zdravotního dohledu, pokud možno včetně informací zveřejněných.
Zaměstnavatel musí mít k dispozici hodnocení rizika v souladu s čl. 9 odst.
1 písm. b) směrnice 89/391/EHS a musí určit opatření, která mají být přijata v souladu s články 5 a 6 této směrnice. Hodnocení rizika se zaznamenává na vhodné médium podle vnitrostátních právních předpisů a zvyklostí a může zahrnovat odůvodnění zaměstnavatele, že další podrobné hodnocení rizika není z důvodů povahy a množství rizik spojených s mechanickými vibracemi nezbytné.
Hodnocení rizika je aktualizováno, zejména došlo-li k podstatným změnám, které je mohou činit zastaralým, nebo pokud se to na základě výsledků zdravotního dohledu jeví jako nezbytné.
Článek 5
Ustanovení zaměřená na odstranění nebo zmenšení expozice
1. S přihlédnutím k technickému pokroku a dostupnosti opatření na potlačení rizika u jeho zdroje se rizika vyplývající z expozice mechanickým vibracím odstraňují u zdroje nebo se snižují na minimum.
Snížení takových rizik se zakládá na obecných zásadách prevence stanovených v čl. 6 odst. 2 směrnice 89/391/EHS.
2. Na základě hodnocení rizik uvedeného v článku 4 musí zaměstnavatel, jakmile jsou překročeny hodnoty expozice stanovené v čl. 3 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b), zavést a provádět program technických nebo organizačních opatření určených ke snížení expozice mechanickým vibracím a z nich plynoucích rizik na minimum, s přihlédnutím zejména k
a) jiným pracovním metodám, které vyžadují menší expozici mechanickým vibracím;
b) volbě vhodného pracovního vybavení, vhodného ergonomického designu a vytvářejícího co nejméně vibrací s přihlédnutím k práci, která má být vykonána;
c) poskytnutí pomocného vybavení, které snižuje riziko zranění způsobených vibracemi, jako jsou například sedačky, které účinně snižují vibrace působící na celé tělo, a držadla, která snižují vibrace působící na soustavu ruka-paže;
d) vhodným programům údržby pracovního vybavení, pracoviště a systémů na pracovišti;
e) návrhu a dispozici pracovišť a pracovních míst;
f) dostačujícím informacím a školení, aby zaměstnanci byli poučeni o správném a bezpečném používání pracovního vybavení s cílem snížit jejich expozici mechanickým vibracím na minimum;
g) omezení trvání a intenzity expozice;
h) vhodným pracovním rozvrhům s dostatečnými dobami odpočinku;
i) poskytnutí oděvů k ochraně exponovaných zaměstnanců před chladem a vlhkostí.
3. Expozice zaměstnanců nesmí v žádném případě překročit limitní hodnotu expozice.
Je-li navzdory opatřením přijatým zaměstnavatelem k dosažení souladu s touto směrnici limitní hodnota expozice překročena, musí zaměstnavatel neprodleně přijmout opatření ke snížení expozice pod limitní hodnotu expozice.
Zjistí příčiny překročení limitní hodnoty expozice a podle toho změní ochranná a preventivní opatření, aby zabránil jejímu opětnému překročení.
4. Na základě článku 15 směrnice 89/391/EHS zaměstnavatel přizpůsobí opatření uvedená v tomto článku požadavkům zvlášť ohrožených zaměstnanců.
Článek 6
Informování a školení zaměstnanců
Aniž jsou dotčeny články 10 a 12 směrnice 89/391/EHS, zajistí zaměstnavatel, aby zaměstnanci, kteří jsou při práci vystaveni rizikům z mechanických vibrací, nebo jejich zástupci obdrželi informace a školení o výsledku hodnocení rizik stanoveného v čl. 4 odst. 1 této směrnice, týkající se zejména
a) opatření přijatých na základě této směrnice za účelem odstranění rizik vyplývajících z mechanických vibrací nebo jejich snížení na minimum;
b) limitních hodnot expozice a hodnot expozice vyvolaných akcí;
c) výsledků hodnocení a měření mechanických vibrací provedených v souladu s článkem 4 této směrnice a zranění, která může způsobit používané pracovní vybavení;
d) proč a jak zjišťovat a hlásit známky zranění;
e) okolností, za nichž mají zaměstnanci nárok na zdravotní dohled;
f) bezpečných pracovních postupů k minimalizaci expozice mechanickým vibracím.
Článek 7
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice, a umožňují jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Zdravotní dohled
1. Aniž je dotčen článek 14 směrnice 89/391/EHS, přijmou členské státy opatření pro zajištění přiměřeného zdravotního dohledu nad zaměstnanci, u kterých výsledky hodnocení podle čl. 4 odst. 1 této směrnice odhalí zdravotní riziko. Tato opatření, včetně zvláštních požadavků na zdravotní záznamy a jejich dostupnost, se zavádějí v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
Zdravotní dohled, jehož výsledky se vezmou v úvahu při použití preventivních opatření na určitém pracovišti, je určen k prevenci a rychlému rozpoznání všech onemocnění spojených s expozicí mechanickým vibracím. Zdravotní dohled je vhodný, pokud
- expozice zaměstnanců vibracím je taková, že expozice může souviset s výskytem určitelné nemoci nebo zdraví škodlivých účinků,
- je pravděpodobné, že nemoc nebo účinky jsou důsledkem zvláštních pracovních podmínek zaměstnance, a
- existují osvědčené metody k odhalení onemocnění nebo zdraví škodlivých účinků.
V každém případě mají zaměstnanci vystaveni mechanickým vibracím, jež překračují hodnoty udané v čl. 3 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b), nárok na náležitý zdravotní dohled.
2. Členské státy přijmou opatření k zajištění toho, aby se o každém zaměstnanci, který podléhá zdravotnímu dohledu v souladu s požadavky odstavce 1, vedly a aktualizovaly osobní zdravotní záznamy.
Zdravotní záznamy obsahují shrnutí výsledků prováděného zdravotního dohledu.
Jsou vedeny vhodným způsobem, aby později mohl být jejich obsah konzultován, s přihlédnutím k lékařskému tajemství.
Příslušnému orgánu musí být na žádost poskytnuta kopie odpovídajících záznamů.
Zaměstnanci mají na svou žádost přístup ke zdravotním záznamům, které se jich osobně týkají.
3. Pokud výsledky zdravotního dohledu ukáží, že zaměstnanec trpí určitelnou nemocí nebo se u něj projevil zdraví škodlivý účinek, který je podle názoru lékaře nebo závodního lékaře důsledkem expozice mechanickým vibracím při práci:
a) zaměstnanec je lékařem nebo jinou kvalifikovanou osobou informován o výsledku, který se ho osobně týká.
Zejména obdrží informace a poradenství o zdravotním dohledu, kterému by se měl podrobit po ukončení expozice;
b) zaměstnavatel je informován o všech významných nálezech zdravotního dohledu, s přihlédnutím k lékařskému tajemství;
c) zaměstnavatel:
- přezkoumá hodnocení rizika provedené podle článku 4,
- přezkoumá opatření stanovená za účelem vyloučení nebo snížení rizik na základě článku 5,
- vezme v úvahu doporučení závodního lékaře nebo jiné kvalifikované osoby nebo příslušného orgánu při provádění všech opatření vyžadovaných k vyloučení nebo snížení rizika v souladu s článkem 5, včetně možnosti převést zaměstnance na jiné pracovní místo, na kterém není riziko další expozice, a
- učiní opatření pro stálý zdravotní dohled a stanoví vyšetření zdravotního stavu všech ostatních zaměstnanců, kteří byli exponováni podobně.
V těchto případech může příslušný lékař, lékař specializovaný na pracovní lékařství nebo příslušný orgán navrhnout, aby se exponované osoby podrobily lékařské prohlídce.
Článek 9
Přechodné období
5 odst. 3, jsou členské státy po konzultaci se sociálními partnery v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi oprávněny využít maximální přechodné období pěti let od 6. července 2005, během něhož se používá pracovní vybavení, které bylo dáno zaměstnancům před 6. červencem 2007 a které s přihlédnutím k nejnovějšímu technickému pokroku nebo přijatým organizačním opatřením nedovoluje dodržovat limitní hodnoty expozice.
S ohledem na vybavení používané v zemědělském odvětví a v odvětví lesního hospodářství jsou členské státy oprávněny prodloužit maximální přechodné období až o čtyři roky.
Článek 10
Odchylky
1. V souladu s obecnými zásadami ochrany bezpečnosti a zdraví zaměstnanců se mohou členské státy v případě námořní a letecké dopravy za řádně odůvodněných okolností odchýlit od čl. 5 odst. 3, pokud jde o vibrace působící na celé tělo, jestliže za daného stavu vědy a techniky a při specifických vlastnostech pracovišť není možné navzdory přijatým technickým nebo organizačním opatřením limitní hodnoty expozice dodržet.
2. V případě, že expozice zaměstnance mechanickým vibracím je obvykle nižší než hodnoty expozice uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b), ale každou chvíli se výrazně mění a může občas překročit limitní hodnotu expozice, mohou členské státy rovněž povolit odchylky od čl. 5 odst. 3. Průměrná hodnota expozice během 40 hodin však musí být menší než limitní hodnota expozice a musí být prokázáno, že rizika plynoucí pro zaměstnance z tohoto typu expozice jsou nižší než rizika z expozice při limitních hodnotách expozice.
3. Odchylky uvedené v odstavcích 1 a 2 povolují členské státy po konzultaci se sociálními partnery v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi.
Tyto odchylky musí být provázeny podmínkami, které i při uvážení zvláštních okolností zaručují, že výsledná rizika jsou snížena na minimum a že dotyční zaměstnanci jsou podrobováni zvýšenému zdravotnímu dohledu.
Tyto odchylky se přezkoumávají každé čtyři roky a jsou zrušeny, jakmile pominou okolnosti, které je odůvodňovaly.
4. Členské státy předají Komisi každé čtyři roky seznam odchylek uvedených v odstavcích 1 a 2 s vyznačením přesných důvodů a okolností, které je k povolení odchylek vedly.
Článek 11
Technické úpravy
b) technickým rozvojem, změnami v nejvhodněji harmonizovaných evropských normách nebo specifikacích a poznatcích týkajících se mechanických vibrací;
se přijímají regulativním postupem podle čl. 12 odst.
Článek 12
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor uvedený v čl. 17 odst. 2 směrnice 89/391/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
ODDÍL IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Zprávy
Každých pět let podají členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Zpráva obsahuje popis osvědčených postupů k prevenci vibrací, které mají škodlivý účinek na zdraví, a jiných způsobů organizace práce, jakož i opatření přijatá členskými státy k rozšíření poznatků o těchto postupech.
Na základě těchto zpráv provede Komise celkové hodnocení provádění směrnice, zejména na základě výzkumů a vědeckých informací, a uvědomí o tom Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci a případně navrhne změny.
Článek 14
Transpozice
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 6. července 2005.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Připojí též řádně odůvodněný seznam přechodných opatření, která přijaly podle článku 9.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/45/ES
ze dne 25. června 2002,
kterou se podvacáté mění směrnice Rady 76/769/EHS o omezení uvádění některých nebezpečných látek a přípravků na trh a jejich používání (chlorované parafiny s krátkým řetězcem)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 22. dubna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Omezení používání chlorovaných parafinů s krátkým řetězcem (SCCP) již přijatá nebo plánovaná některými členskými státy, která vyplývají z rozhodnutí PARCOM (Úmluva o prevenci znečišťování moře z pozemních zdrojů) č. 95/1, přímo ovlivňují vytvoření a fungování vnitřního trhu; je proto nezbytné sblížit právní předpisy členských států v této oblasti, a v důsledku toho změnit přílohu I směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. června 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění některých nebezpečných látek a přípravků na trh a jejich používání [4] zohledněním posouzení rizik provedených Společenstvím a odpovídajících vědeckých důkazů na podporu rozhodnutí PARCOM č. 95/1.
(2) SCPP jsou klasifikovány jako nebezpečné pro životní prostředí, protože jsou vysoce toxické pro vodní organismy a mohou způsobit dlouhodobé nepříznivé účinky na vodní prostředí.
(3) Komise přijala v rámci nařízení Rady EHS č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek [5] doporučení, kterým vyzývá k přijetí zvláštních opatření k omezení používání SCCP, zejména v kapalinách používaných při zpracování kovů a v přípravcích pro zpracování kůže, z důvodů ochrany vodního prostředí.
(4) Jiná použití chlorovaných parafinů je nutno přezkoumat s ohledem na odpovídající vědecké poznatky, zejména s ohledem na emise s obsahem chlorovaných parafinů.
Komise by měla vypracovat odpovídající návrhy na omezení takových použití.
(5) Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí (CSTEE) poskytl dne 27. listopadu 1998 stanovisko k rizikům SCCP, které jsou uvedeny v doporučení.
(6) Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy Společenství o ochraně bezpečnosti a zdraví zaměstnanců při práci, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6] a směrnice Rady 98/24/ES ze dne 7. dubna 1998 o bezpečnosti a ochraně zdraví zaměstnanců před riziky spojenými s chemickými činiteli při práci (čtrnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [7],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I směrnice 76/769/EHS se doplňuje tento bod:
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 6. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 6. ledna 2004.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem jejího vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES
ze dne 10. června 2002
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vzrůstá počet výrobků, které jsou ve Společenství uváděny na trh jako potraviny, které obsahují koncentrované zdroje živin a jsou nabízeny pro doplnění příjmu těchto živin z běžné stravy.
(2) Tyto výrobky jsou v členských státech upraveny různými vnitrostátními pravidly, které mohou být překážkou jejich volného pohybu, vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivňovat fungování vnitřního trhu.
Pro tyto výrobky uváděné na trh jako potraviny je tedy nezbytné přijmout pravidla Společenství.
(3) Přiměřená a pestrá strava by měla za běžných podmínek poskytovat veškeré nezbytné živiny pro normální vývoj a pro dobré zdraví v množstvích, která odpovídají množstvím stanoveným a doporučeným na základě obecně přijímaných vědeckých údajů.
Průzkumy však prokázaly, že tento ideální stav není dosahován pro všechny živiny, ani u všech skupin obyvatelstva ve Společenství.
(4) Spotřebitelé se mohou s ohledem na svůj životní styl nebo z jiných důvodů rozhodnout doplňovat svůj příjem některých živin doplňky stravy.
(5) S cílem zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů a usnadnit spotřebitelům výběr musí být výrobky, které budou uváděny na trh, bezpečné a musí být odpovídajícím způsobem a vhodně označeny.
(6) Existuje široký okruh živin a jiných složek, které mohou tvořit složku doplňků stravy, například vitaminy, minerální látky, aminokyseliny, esenciální mastné kyseliny, vlákniny a různé rostliny a bylinné výtažky.
(7) V první etapě by tato směrnice měla stanovit zvláštní pravidla pro vitaminy a minerální látky používané jako složky doplňků stravy.
Doplňky stravy s obsahem vitaminů nebo minerálních látek a jiných složek by také měly být v souladu se zvláštními pravidly pro vitaminy a minerální látky stanovenými v této směrnici.
(8) V další etapě by měla být stanovena zvláštní pravidla týkající se jiných živin než vitaminů a minerálních látek nebo jiných látek s výživovým nebo fyziologickým účinkem používaných jako složky doplňků stravy, jakmile o nich budou k dispozici dostatečné a odpovídající vědecké údaje.
Do přijetí těchto zvláštních pravidel Společenství, a aniž jsou dotčena ustanovení Smlouvy, mohou být použita vnitrostátní pravidla týkající se živin a jiných látek s výživovým nebo fyziologickým účinkem použitých jako složky doplňků stravy, pro něž nebyla přijata žádná pravidla Společenství.
(9) V doplňcích stravy by měla být povolena pouze přítomnost vitaminů a minerálních látek, které se obvykle nacházejí ve stravě a jsou konzumovány jako její součást; to však neznamená, že je jejich přítomnost nezbytná.
Mělo by se zamezit možným sporům, pokud jde o identitu těchto živin, a je tedy vhodné vytvořit pozitivní seznam těchto vitaminů a minerálních látek.
(10) Existuje široká škála forem vitaminů a forem minerálních látek používaných při výrobě doplňků stravy, které jsou v současnosti uváděny na trh v některých členských státech, avšak nebyly hodnoceny Vědeckým výborem pro potraviny, a proto toho nejsou zařazeny do pozitivních seznamů.
Měly by být předloženy Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin k urychlenému hodnocení, jakmile zúčastněné strany předloží příslušnou dokumentaci.
(11) Chemické látky používané jako zdroje vitaminů a minerálních látek při výrobě doplňků stravy musí být bezpečné a měly by být pro organismus využitelné.
Z tohoto důvodu by měl být vytvořen také pozitivní seznam těchto látek.
Látky, které byly na základě uvedených kritérií schváleny Vědeckým výborem pro potraviny pro použití při výrobě potravin určených pro kojence a malé děti a jiných potravin určených pro zvláštní výživu, mohou být také použity při výrobě doplňků stravy.
(12) Pro udržení kroku s vědeckým a technologickým vývojem je důležité tyto seznamy v případě potřeby pohotově přepracovat.
Tato přepracování jsou prováděcími opatřeními technické povahy a jejich přijetí by mělo být pro zjednodušení a urychlení postupů svěřeno Komisi.
(13) Nadměrný příjem vitaminů a minerálních látek by mohl vést k nepříznivým účinkům, a proto je nezbytné pro ně podle potřeby stanovit maximální bezpečné limity v doplňcích stravy.
Tyto limity musí zajistit, aby bylo normální používání těchto výrobků podle pokynů k použití poskytnutých výrobcem bezpečné pro spotřebitele.
(14) Z tohoto důvodu je nezbytné, aby byly při stanovení maximálních limitů zohledněny maximální bezpečné limity stanovené pro vitaminy a minerální látky po vědeckém posouzení rizika založeném na obecně přijatelných vědeckých údajích a na příjmech těchto živin z běžné stravy.
Při stanovení maximálních limitů by měla být také věnována náležitá pozornost referenčním hodnotám příjmu.
(15) Spotřebitelé kupují doplňky stravy pro doplnění příjmu ze stravy.
Aby bylo zajištěno dosažení tohoto cíle, měly by být vitaminy a minerální látky uvedené na etiketě přítomny ve výrobku ve významném množství.
(16) Přijetí zvláštních hodnot pro maximální a minimální množství vitaminů a minerálních látek přítomných v doplňcích stravy, založených na kritériích stanovených v této směrnici a ve vhodných vědeckých posudcích, je prováděcím opatřením a mělo by být svěřeno Komisi.
(17) Obecná ustanovení a definice pro označování jsou uvedeny ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4] a není je třeba opakovat.
Tato směrnice by tedy měla být omezena na nezbytná doplňující ustanovení.
(18) Směrnice Rady 90/496/EHS ze dne 24. září 1990 o nutričním označování potravin [5] se na doplňky stravy nevztahuje.
Informace o obsahu živin v doplňcích stravy jsou nezbytné k tomu, aby bylo spotřebiteli, který je kupuje, umožněno informovaně se rozhodnout a správně a bezpečně je používat.
Tyto informace by měly být s ohledem na povahu těchto výrobků omezeny na živiny, které jsou skutečně přítomny, a měly by být povinné.
(19) S ohledem na zvláštní povahu doplňků stravy by měly být kromě prostředků, které jsou obvykle k dispozici, orgánům dozoru zpřístupněny další prostředky s cílem umožnit účinný dozor nad těmito výrobky.
(20) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na doplňky stravy uváděné na trh a nabízené jako potraviny.
Tyto výrobky se dodávají konečnému spotřebiteli pouze balené.
2. Tato směrnice se nevztahuje na léčivé přípravky ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků [7].
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "doplňky stravy" potraviny, jejichž účelem je doplňovat běžnou stravu a které jsou koncentrovanými zdroji živin nebo jiných látek s výživovým nebo fyziologickým účinkem, samostatně nebo v kombinaci, jsou uváděny na trh ve formě dávek, a to ve formě tobolek, pastilek, tablet, pilulek a v jiných podobných formách, dále ve formě sypké, jako kapalina v ampulích, v lahvičkách s kapátkem a v jiných podobných formách kapalných nebo sypkých výrobků určených k příjmu v malých odměřených množstvích;
b) "živinami" tyto látky:
i) vitaminy,
ii) minerální látky.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby mohly být doplňky stravy uváděny na trh ve Společenství pouze tehdy, jsou-li v souladu s pravidly stanovenými v této směrnici.
Článek 4
1. S výhradou odstavce 6 mohou být pro výrobu doplňků stravy používány pouze vitaminy a minerální látky uvedené v příloze I ve formách uvedených v příloze II.
2. Kritéria pro čistotu látek uvedených v příloze II budou přijata postupem podle čl. 13 odst. 2 s výjimkou případů, kdy se použijí kritéria podle odstavce 3.
3. Pro látky uvedené v příloze II se použijí kritéria pro čistotu stanovená právními předpisy Společenství pro jejich použití při výrobě potravin pro jiné účely, než na které se vztahuje tato směrnice.
4. Pro látky uvedené v příloze II, pro něž nejsou právními předpisy Společenství stanovena kritéria pro čistotu, se do přijetí takových specifikací použijí obecně přijatelná kritéria pro čistotu doporučená mezinárodními subjekty a mohou být zachovány vnitrostátní předpisy stanovící přísnější kritéria pro čistotu.
5. Změny seznamů uvedených v odstavci 1 se přijímají postupem podle čl. 13 odst. 2.
6. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy do 31. prosince 2009 povolit na svém území používání vitaminů a minerálních látek neuvedených v příloze I nebo ve formách neuvedených v příloze II, pokud
a) je dotyčná látka používána v jednom nebo více doplňcích stravy uváděných na trh ve Společenství ke dni vstupu této směrnice v platnost,
b) Evropský úřad pro bezpečnost potravin nezaujal nepříznivé stanovisko, pokud jde o používání této látky nebo o její používání v této formě při výrobě doplňků stravy, na základě souboru údajů určeného k podpoře používání dotyčné látky, který má být předložen členským státem Komisi nejpozději do 12. července 2005.
7. Odchylně od odstavce 6 mohou členské státy v souladu s pravidly Smlouvy nadále používat stávající vnitrostátní omezení nebo zákazy obchodování s doplňky stravy obsahujícími vitaminy nebo minerální látky, které nejsou zařazeny do seznamu uvedeného v příloze I nebo jsou ve formách neuvedených v příloze II.
8. Nejpozději do 12. července 2007 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vhodnosti stanovení zvláštních pravidel pro kategorie živin nebo látek s výživovým nebo fyziologickým účinkem, které nejsou uvedeny v odstavci 1, včetně případných pozitivních seznamů, doprovázenou jakýmikoli návrhy na změnu této směrnice, které Komise považuje za nezbytné.
Článek 5
1. Stanoví se maximální množství vitaminů a minerálních látek obsažených v denní dávce doplňků stravy, jak je doporučena výrobcem, přičemž se zohlední
a) bezpečná nejvyšší množství vitaminů a minerálních látek stanovená vědeckým posouzením rizik založeným na obecně přijatelných vědeckých údajích, přičemž se podle potřeby zohlední různý stupeň citlivosti různých skupin spotřebitelů,
b) příjem vitaminů a minerálních látek z jiných zdrojů stravy.
2. Při stanovení maximálních množství podle odstavce 1 se také náležitě zohlední referenční příjmy vitaminů a minerálních látek platné pro obyvatelstvo.
3. Pro zajištění přítomnosti významných množství vitaminů a minerálních látek v doplňcích stravy se stanoví minimální množství v denní dávce doporučené výrobcem.
4. Maximální a minimální množství vitaminů a minerálních látek podle odstavců 1, 2 a 3 budou přijata postupem podle čl. 13 odst. 2.
Článek 6
1. Pro účely čl. 5 odst. 1 směrnice 2000/13/ES se výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice, prodávají pod názvem "doplněk stravy".
2. Označování, obchodní úprava a reklama nesmějí doplňkům stravy připisovat vlastnosti týkající se prevence, ošetřování nebo léčby lidských nemocí, ani na tyto vlastnosti poukazovat.
3. Aniž je dotčena směrnice 2000/13/ES, uvedou se na etiketě tyto povinné údaje:
a) názvy kategorií živin nebo látek charakterizujících výrobek nebo označení povahy těchto živin nebo látek,
b) doporučená denní dávka výrobku,
c) varování před překročením uvedené doporučené denní dávky,
d) upozornění, že by doplňky stravy neměly být používány jako náhrada pestré stravy,
e) upozornění, že by výrobky měly být skladovány mimo dosah malých dětí.
Článek 7
Označování doplňků stravy, jejich obchodní úprava a reklama nesmějí obsahovat žádné tvrzení, které by výslovně uvádělo nebo naznačovalo, že vyvážená a pestrá strava obecně nemůže poskytovat dostatečná množství živin.
Prováděcí pravidla k tomuto článku mohou být přijata postupem podle čl. 13 odst. 2.
Článek 8
1. Množství živin nebo látek s výživovým nebo fyziologickým účinkem obsažených ve výrobku se na etiketě uvede číslem.
Pro vitaminy a minerální látky se použijí jednotky uvedené v příloze I.
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci mohou být přijata postupem podle čl. 13 odst. 2.
2. Uvedený údaj o množství živin nebo jiných látek se vztahuje na doporučenou denní dávku tak, jak je uvedena na etiketě.
3. Informace o vitaminech a minerálních látkách se podle potřeby vyjádří také v procentech referenčních hodnot uvedených v příloze směrnice 90/496/EHS.
Článek 9
1. Hodnoty uvedené podle čl. 8 odst. 1 a 2 musí být průměrnými hodnotami založenými na analýze výrobku provedené výrobcem.
Další prováděcí pravidla k tomuto odstavci, zejména pokud jde o rozdíly mezi uvedenými hodnotami a hodnotami zjištěnými při úředním dozoru, budou přijata postupem podle čl. 13 odst. 2.
2. Procentní podíl referenčních hodnot pro vitaminy a minerální látky podle čl. 8 odst. 3 může být rovněž znázorněn graficky.
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci mohou být přijata postupem podle čl. 13 odst. 2.
Článek 10
Pro usnadnění účinného sledování doplňků stravy mohou členské státy požadovat, aby výrobce nebo osoba uvádějící výrobek na trh na jejich území informovali o uvedení na trh příslušný orgán tím, že mu předají vzor etikety použité pro tento výrobek.
Článek 11
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 7, nesmějí členské státy z důvodu složení, výrobních specifikací, obchodní úpravy nebo označování zakázat nebo omezit obchodování s výrobky uvedenými v článku 1, které jsou v souladu s touto směrnicí a popřípadě s akty Společenství přijatými k provedení této směrnice.
2. Aniž je dotčena Smlouva, zejména články 28 a 30, nejsou odstavcem 1 dotčeny vnitrostátní právní předpisy, které jsou použitelné, pokud neexistují akty Společenství přijaté na základě této směrnice.
Článek 12
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací po přijetí této směrnice nebo některého z prováděcích předpisů Společenství shledá, že výrobek uvedený v článku 1 ohrožuje lidské zdraví, třebaže je v souladu s danou směrnicí a danými předpisy, může přechodně pozastavit nebo omezit používání daných ustanovení na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise co nejdříve přezkoumá důvody uvedené členským státem, konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba tuto směrnici nebo prováděcí předpisy změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený v čl. 13 odst. 2 za účelem přijetí změn. Členský stát, který přijal ochranná opatření, je v tom případě může ponechat, dokud tyto změny nebudou přijaty.
Článek 13
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat zřízený nařízením (ES) č. 178/2002 [8] (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
Předpisy, které mohou mít vliv na veřejné zdraví, se přijímají po konzultaci s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin.
Článek 15
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto právní a správní předpisy se použijí tak, aby
a) umožnily nejpozději od 1. srpna 2003 obchodování s výrobky, které jsou v souladu s touto směrnicí;
b) zakázaly nejpozději od 1. srpna 2005 obchodování s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 16
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/47/ES
ze dne 6. června 2002
o dohodách o finančním zajištění
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry [5] představovala milník ve vytvoření pevného právního rámce pro platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry.
Provádění uvedené směrnice ukázalo, jak důležité je omezit systémové riziko způsobené v takových systémech vlivem rozdílných právních řádů a jaké výhody přináší společná pravidla pro zajištění poskytovaná v takových systémech.
(2) Ve svém sdělení Evropskému parlamentu a Radě ze dne 11. května 1999 o finančních službách "Provádění rámce pro finanční trhy: akční plán" se Komise zavázala, že po konzultaci s tržními odborníky a vnitrostátními orgány bude pracovat na dalších návrzích legislativních opatření o zajištěních, aby dosáhla dalšího pokroku v oblasti zajištění nad rámec směrnice 98/26/ES.
(3) Měl by být vytvořen režim Společenství pro poskytování cenných papírů a hotovosti jako zajištění, a to jak ve formě poskytnutí jistoty, tak ve formě převodu vlastnického práva, včetně dohod o zpětném odkupu (repo).
Tím se přispěje k integraci a nákladové účinnosti finančního trhu, jakož i ke stabilitě finančního systému ve Společenství, čímž bude podpořen volný pohyb služeb a kapitálu na jednotném trhu s finančními službami.
Tato směrnice se zaměřuje na dvoustranné dohody o finančním zajištěním.
(4) Tato směrnice se přijímá v evropském právním rámci, který tvoří zejména uvedená směrnice 98/26/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí [6], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/17/ES ze dne 19. března 2001 o reorganizaci a likvidaci pojišťoven [7] a nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení [8].
Tato směrnice je v souladu s obecným vzorem těchto předchozích právních aktů a není s ním rozporu.
Ve skutečnosti tyto stávající právní akty doplňuje tím, že pojednává o dalších sporných otázkách a že je rozšiřuje v souvislosti s některými záležitostmi, jimiž se tyto právní akty již zabývaly.
(5) Za účelem zvýšení právní jistoty v oblasti dohod o finančním zajištění by měly členské státy zajistit, aby se na takové dohody nevztahovala některá ustanovení úpadkového práva, zejména pak ta ustanovení, která by bránila účinné realizaci finančního zajištění nebo by zpochybňovala platnost stávajících technik, jakými jsou dvoustranné závěrečné vypořádání (close-out netting) či poskytnutí doplňkového nebo náhradního zajištění.
(6) Tato směrnice se nezabývá právy, která může mít osoba v souvislosti s aktivy poskytnutými jako finanční zajištění a která vznikají jiným způsobem než na základě dohody o finančním zajištění a jinak než na základě ustanovení právního předpisu o zahájení nebo pokračování likvidačního řízení či reorganizačních opatření, jakými jsou například nárok na vrácení z důvodu omylu, chyby nebo nedostatečné způsobilosti k právním úkonům.
(7) Zásada směrnice 98/26/ES, podle které je rozhodným právem pro zaknihované cenné papíry, které jsou poskytnuty jako zajištění, právo země, kde se nachází příslušný registr, účet nebo centrální depozitář, by měla být rozšířena, aby mohla být vytvořena právní jistota ohledně takových přeshraničně držených cenných papírů, které jsou používány jako finanční zajištění ve smyslu této směrnice.
(8) Pravidlo lex rei sitae, podle něhož je rozhodným právem pro určení toho, zda je dohoda o finančním zajištění platná, a tedy i účinná vůči třetím osobám, právo země, ve které se finanční zajištění nachází, uznávají v současné době všechny členské státy.
Aniž by tím bylo ovlivněno používání této směrnice na přímo držené cenné papíry, mělo by být určeno umístění zaknihovaných cenných papírů, poskytnutých jako finanční zajištění a držených prostřednictvím jednoho nebo více zprostředkovatelů.
Pokud má příjemce zajištění platnou a účinnou dohodu o zajištění podle rozhodného práva země, v níž je veden příslušný účet, měla by se platnost zajištění vůči jakémukoli konkurenčnímu vlastnickému nebo jinému věcnému právu a jeho vymahatelnost řídit výhradně právem této země, čímž se předejde právní nejistotě v důsledku jiných nepředvídaných právních předpisů.
(9) Za účelem omezení administrativního břemene stran, které využívají finanční zajištění ve smyslu této směrnice, by mělo vnitrostátní právo pro platnost finančního zajištění vyžadovat pouze to, aby finanční zajištění bylo doručeno, převedeno, drženo, zaregistrováno nebo jinak určeno, aby jej vlastnil nebo kontroloval příjemce zajištění nebo osoba jednající jeho jménem, přičemž by nebyly vyloučeny takové techniky zajištění, kterými poskytovatel zajištění může zajištění nahradit nebo přebytečné zajištění odebrat.
(10) Z téhož důvodu by nemělo vytvoření, platnost, vymahatelnost či důkazní přípustnost dohody o finančním zajištění nebo poskytnutí finančního zajištění na základě dohody o finančním zajištění záviset na splnění formálního aktu, jakým je vyhotovení jakéhokoli dokumentu v konkrétní formě nebo konkrétním způsobem, podání u úřadu či veřejného orgánu nebo registrace ve veřejném registru, inzerce v novinách nebo časopise, v úředním rejstříku či publikaci nebo jakoukoli jinou formou, oznámení úředníkovi nebo předložení důkazů v konkrétní formě ohledně data vyhotovení dokumentu či nástroje, výše příslušných finančních závazků nebo jakékoli jiné záležitosti.
Tato směrnice musí však zajišťovat rovnováhu mezi efektivitou trhu a bezpečností smluvních stran a třetích osob, a tím zamezovat mimo jiné riziku podvodu.
Této rovnováhy by mělo být dosaženo tím, že se tato směrnice vztahuje pouze na ty dohody o finančním zajištění, jež stanovují nějakou formu vyvlastnění, tj. poskytnutí finančního zajištění, a kde poskytnutí finančního zajištění může být doloženo písemně nebo na trvalém nosiči, čímž je zaručena zpětná vysledovatelnost daného zajištění.
Pro účely této směrnice by se za formální akty neměly považovat akty, které jsou podle práva členského státu vyžadovány jakožto podmínky převodu nebo poskytnutí jistoty ve formě finančních nástrojů, kromě zaknihovaných cenných papírů, jako jsou rubopisy v případě finančních nástrojů na řad, nebo záznam v registru emitenta v případě registrovaných nástrojů.
(11) Mimoto by měla tato směrnice chránit pouze dohody o finančním zajištění, které je možné doložit.
Takové doložení je možné provést písemně nebo jakýmkoli jiným právně vymahatelným způsobem, který stanovuje právo, jímž se řídí dohoda o finančním zajištění.
(12) Zjednodušení používání finančního zajištění omezením administrativního břemene zvyšuje účinnost přeshraničních operací Evropské centrální banky a národních centrálních bank členských států účastnících se hospodářské a měnové unie, které jsou nezbytné pro provádění společné měnové politiky.
Zajištění omezené ochrany dohod o finančním zajištění před některými předpisy úpadkového práva navíc podporuje širší aspekt společné měnové politiky, podle něhož účastníci peněžního trhu vyrovnávají celkovou výši likvidity na trhu mezi sebou prostřednictvím přeshraničních transakcí krytých zajištěním.
(13) Cílem této směrnice je chránit platnost dohod o finančním zajištění, které jsou založeny na převodu plného vlastnického práva k finančnímu zajištění, například vyloučením tzv. recharakterizace (rekvalifikace) takových dohod o finančním zajištění (včetně dohod o zpětném odkupu) jako zástav.
(14) Vymahatelnost dvoustranného závěrečného vypořádání by měla být chráněna nejen jako mechanismus pro vymáhání dohod o finačním zajištění s převedením vlastnického práva, včetně dohod o zpětném odkupu, ale i z širšího hlediska, pokud dvoustranné závěrečné vypořádání tvoří součást dohody o finančním zajištění.
Řádné postupy řízení rizika, běžně používané na finančním trhu, by měly být chráněny tím, že účastníkům bude umožněno řídit a snižovat svá úvěrová rizika vyplývající ze všech druhů finančních transakcí na čistém základě, přičemž se úvěrové riziko vypočítá jako součet všech odhadovaných rizik ze všech neuzavřených transakcí s protistranou, se započtením odpovídajících vzájemných položek za účelem stanovení jediné souhrnné částky, která se porovná se současnou hodnotou zajištění.
(15) Tato směrnice by se neměla dotýkat omezení nebo požadavků podle vnitrostátního práva na zohledňování pohledávek, povinné započtení nebo smluvní vypořádání, týkajících se například jejich vzájemnosti nebo skutečnosti, že byly uzavřeny předtím, než se příjemce zajištění dozvěděl nebo měl dozvědět o zahájení (nebo o závazném právním aktu vedoucím k zahájení) likvidačního řízení či reorganizačních opatření ve vztahu k poskytovateli zajištění.
(16) Řádná a regulátory podporovaná tržní praxe, podle níž účastníci finančního trhu používají doplňková finanční zajištění k řízení a omezení svých vzájemných úvěrových rizik, kdy na základě zjištění aktuální tržní (mark-to-market) hodnoty úvěrového rizika a hodnoty finančního zajištění následně vyžadují doplňkové finanční zajištění nebo případně vracejí nadměrné finanční zajištění, by měla být chráněna před některými pravidly o automatické neplatnosti nebo neúčinnosti.
Totéž se týká možnosti nahradit aktiva, která byla poskytnuta jako finanční zajištění, jinými aktivy téže hodnoty.
Záměrem je pouze to, aby poskytnutí doplňkového nebo náhradního finančního zajištění nemohlo být zpochybněno pouze z toho důvodu, že příslušné finanční závazky existovaly již před poskytnutím finančního zajištění, nebo že finanční zajištění bylo poskytnuto během stanoveného období.
Toto se však nedotýká možnosti zpochybnit podle vnitrostátního práva dohodu o finančním zajištění a poskytnutí finančního zajištění v rámci prvotního poskytnutí, či poskytnutí doplňkového nebo náhradního finančního zajištění, například pokud tak bylo učiněno záměrně s úmyslem poškodit ostatní věřitele (to se vztahuje mimo jiné na podvodné jednání nebo podobná pravidla o automatické neplatnosti nebo neúčinnosti, která se mohou uplatnit ve stanoveném období).
(17) Tato směrnice stanovuje rychlé a neformální postupy vymáhání za účelem ochrany finanční stability a omezení dominového efektu v případě neplnění některé strany dohody o finančním zajištění.
Tato směrnice však uvedené cíle vyrovnává s ochranou poskytovatele zajištění a třetích osob tím, že výslovně potvrzuje, že členské státy mohou ve svých vnitrostátních právních předpisech zachovat nebo jimi zavést dodatečnou kontrolu, kterou mohou soudy vykonávat v souvislosti s realizací nebo oceněním finančního zajištění a výpočtem příslušných finančních závazků.
Tato kontrola by měla soudním orgánům umožnit ověření toho, zda realizace nebo ocenění byly provedeny způsobem, který je z obchodního hlediska přiměřený.
(18) Mělo by být možné poskytovat jako zajištění hotovost, a to jak ve formě převedení plného vlastnického práva, tak i ve formě poskytnutí jistoty, které je chráněno v prvním případě uznáním smluvního vypořádání a ve druhém případě zastavením hotovosti.
Hotovostí se rozumí pouze částka připsaná na určitý účet nebo podobné peněžní pohledávky (jako jsou vklady na peněžním trhu), čímž jsou výslovně vyloučeny bankovky.
(19) Tato směrnice stanovuje užívací právo v případě dohod o finančním zajištění s poskytnutím jistoty, které zvyšuje likviditu na finančním trhu vyvolanou opětovným použitím "zastavených" cenných papírů.
Toto opětovné použití však nesmí být v rozporu s vnitrostátními právními předpisy o oddělení aktiv a o rovném zacházení s věřiteli.
(20) Tato směrnice se nedotýká působení a účinku smluvních podmínek finančních nástrojů poskytnutých jako finanční zajištění, jako jsou práva a povinnosti a jiné podmínky stanovené při emisi a jakákoliv další práva a závazky jakož i jiné podmínky, které platí ve vztahu mezi emitenty a držiteli takových nástrojů.
(21) Tato směrnice dodržuje základní práva a splňuje zásady stanovené zejména v Chartě základních práv Evropské unie.
(22) Jelikož cíle navrhované akce, a to vytvoření minimálního režimu pro použití finančního zajištění, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto z důvodu rozsahu akce a jejích účinků může být cíle lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, stanovené ve stejném článku, nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví režim Společenství použitelný na dohody o finančním zajištění, které splňují požadavky odstavců 2 a 5, a na finanční zajištění v souladu s podmínkami podle odstavců 4 a 5.
2. Příjemce zajištění a poskytovatel zajištění musí patřit do jedné z následujících kategorií:
a) veřejné orgány (kromě podniků s veřejnou zárukou, pokud nespadají pod písmena b) až e)), včetně:
i) veřejných subjektů členských států pověřených správou veřejného dluhu nebo zasahujících do této správy a
ii) veřejných subjektů členských států pověřených vedením účtů pro klienty;
b) centrální banka, Evropská centrální banka, Banka pro mezinárodní platby, mezinárodní rozvojová banka ve smyslu čl. 1 odst. 19 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu [9], Mezinárodní měnový fond a Evropská investiční banka;
c) finanční instituce podléhající obezřetnostnímu dohledu, včetně:
i) úvěrových institucí ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 2000/12/ES, včetně institucí, které jsou vyjmenovány v čl. 2 odst. 3 uvedené směrnice;
ii) investičních podniků ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [10];
iii) finančních institucí ve smyslu čl. 1 odst. 5 směrnice 2000/12/ES;
iv) pojišťoven ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního [11] a pojišťoven ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění [12];
v) subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 85/611/EHS ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) [13];
vi) správcovských společností ve smyslu čl. 1a odst. 2 směrnice 85/611/EHS;
d) ústřední protistrana, zúčtovatel nebo clearingová instituce ve smyslu čl. 2 písm. c), d) a e) směrnice 98/26/ES, včetně podobných institucí, které podléhají dohledu podle práva členského státu a působí na trzích s termínovými obchody, opcemi a deriváty, pokud se na ně nevztahuje uvedená směrnice, a osoba, jiná než fyzická osoba, která jedná jako svěřenecký správce nebo zástupce jménem jedné nebo více osob, včetně držitelů dluhopisů nebo držitelů jiných forem dluhových nástrojů nebo instituce vymezené v písmenech a) až d);
e) osoba, jiná než fyzická osoba, včetně neregistrovaných podniků a osobních společností, pokud je druhá smluvní strana institucí vymezenou v písmenech a) až d).
3. Členské státy mohou z oblasti působnosti této směrnice vyloučit dohody o finančním zajištění, kde je jednou ze stran osoba uvedená v odst. 2 písm. e).
Pokud členské státy této možnosti využijí, uvědomí Komisi, která o této skutečnosti informuje ostatní členské státy.
4. a) Finanční zajištění, které má být poskytnuto, se musí skládat z hotovosti nebo z finančních nástrojů.
b) Členské státy mohou z oblasti působnosti této směrnice vyloučit finanční zajištění, které se skládá z vlastních akcií poskytovatele zajištění, akcií přidružených podniků ve smyslu sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách [14] a z akcií podniků, jejichž výhradním předmětem činnosti je vlastnit výrobní prostředky, které jsou nezbytné pro obchodní činnost poskytovatele zajištění, nebo vlastnit nemovitosti.
5. Tato směrnice se vztahuje na finanční zajištění po jeho poskytnutí, a pokud je jeho poskytnutí možné doložit písemně.
Doložení poskytnutí finančního zajištění musí umožňovat identifikaci finančního zajištění, kterého se týká.
Pro tento účel je dostačující dokázat, že zajištění ve formě zaknihovaných cenných papírů bylo připsáno na příslušný účet nebo tvoří na příslušném účtu kladný zůstatek a že zajištění ve formě hotovosti bylo připsáno na určený účet nebo tvoří na určeném účtu kladný zůstatek.
Tato směrnice se vztahuje na dohody o finančním zajištění, které mohou být doloženy písemně nebo z právního hlediska rovnocenným způsobem.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se:
a) "dohodou o finančním zajištěním" rozumí dohoda o finančním zajištění s převedením vlastnického práva nebo dohoda o finančním zajištění s poskytnutím jistoty bez ohledu na to, zda se na ně vztahuje rámcová dohoda nebo všeobecné obchodní podmínky;
b) "dohodou o finančním zajištění s převedením vlastnického práva" rozumí dohoda, včetně dohod o zpětném odkupu, podle níž poskytovatel zajištění převádí plné vlastnické právo k finančnímu aktivu na příjemce zajištění za účelem zajištění nebo jiného krytí plnění příslušných finančních závazků;
c) "dohodou o finančním zajištění s poskytnutím jistoty" rozumí dohoda, podle níž poskytovatel zajištění poskytuje příjemci zajištění nebo v jeho prospěch jistotu v podobě finančního aktiva, přičemž plné vlastnické právo k němu zůstává při zřízení jistoty poskytovateli zajištění;
d) "hotovostí" rozumějí peníze připsané na účet v jakékoli měně nebo podobné peněžní pohledávky, jako jsou vklady na peněžním trhu;
e) "finančními nástroji" rozumějí akcie společností a další cenné papíry rovnocenné akciím společností a dluhopisy a jiné formy dluhových cenných papírů, které jsou obchodovatelné na kapitálovém trhu, a všechny ostatní běžně obchodované cenné papíry, s nimiž je spojeno právo získat takové akcie, dluhopisy nebo jiné cenné papíry upsáním, koupí či výměnou, nebo ze kterých vyplývá právo na vypořádání v penězích (s výjimkou platebních nástrojů), včetně podílových jednotek subjektů kolektivního investování, nástrojů peněžního trhu a pohledávek a práv souvisejících s výše uvedenými aktivy;
f) "příslušnými finančními závazky" rozumějí závazky, které jsou zajištěny dohodou o finančním zajištění a ze kterých vyplývá právo k vypořádání v penězích nebo k dodání finančních nástrojů.
Příslušné finanční závazky se mohou zcela nebo částečně skládat ze:
i) současných či budoucích, nepodmíněných či podmíněných, splatných či odložených závazků (včetně závazků vyplývajících z rámcové dohody nebo z podobného ujednání);
ii) závazků jiné osoby než poskytovatele zajištění vůči příjemci zajištění nebo
iii) závazků vymezené třídy nebo druhu, které vznikají příležitostně;
g) "zajištěním ve formě zaknihovaných cenných papírů" rozumí finanční zajištění, které se skládá z finančních nástrojů, jejichž vlastnické právo se dokládá zápisem v registru nebo záznamem na účtu vedeném zprostředkovatelem nebo jeho jménem;
h) "příslušným účtem" rozumí v souvislosti se zajištěním ve formě zaknihovaných cenných papírů, které je předmětem dohody o finančním zajištění, registr nebo účet, který může vést příjemce zajištění, v němž jsou zápisy či záznamy prováděny podle toho, jak je zajištění ve formě zaknihovaných cenných papírů poskytováno příjemci zajištění;
i) "rovnocenným zajištěním" rozumí:
i) v souvislosti s hotovostí platba téže částky v téže měně;
ii) v souvislosti s finančními nástroji finanční nástroje téhož emitenta nebo dlužníka, tvořící část téže emise či třídy, které znějí na tutéž nominální hodnotu a měnu a mají stejný popis, a pokud dohoda o finančním zajištění stanovuje převod jiných aktiv pro případ události týkající se finančních nástrojů poskytnutých jako finanční zajištění či takové finanční nástroje ovlivňující, tato jiná aktiva;
j) "likvidačním řízením" rozumí kolektivní řízení, které zahrnuje realizaci aktiv a rozdělení výnosů mezi věřitele, akcionáře či společníky, které zahrnuje zásah správních nebo soudních orgánů, včetně případů, kdy jsou kolektivní řízení ukončena vyrovnáním nebo jiným obdobným opatřením, bez ohledu na to, zda je důvodem řízení platební neschopnost nebo zda je dobrovolné či nucené;
k) "reorganizačními opatřeními" rozumějí opatření, která zahrnují jakýkoli zásah správních nebo soudních orgánů a jejichž cílem je uchovat nebo obnovit finanční situaci a která mají vliv na již existující práva třetích osob, včetně opatření zahrnujících možnost pozastavení plateb, odložení opatření souvisejících s výkonem rozhodnutí nebo krácení pohledávek;
l) "rozhodnou událostí pro vymáhání" rozumí událost neplnění nebo jakákoli podobná událost dohodnutá mezi stranami, při jejímž vzniku je příjemce zajištění oprávněn za podmínek dohody o finančním zajištění nebo ze zákona realizovat nebo přivlastnit si finanční zajištění nebo jejíž vznik odůvodňuje uplatnění doložky o závěrečném vypořádání;
m) "užívacím právem" rozumí právo příjemce zajištění v souladu s podmínkami dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty používat finanční zajištění nebo s ním disponovat jako vlastník;
n) "doložkou o závěrečném vypořádání" rozumí ustanovení dohody o finančním zajištění nebo jiné dohody, jejíž je dohoda o finančním zajištění součástí, nebo pokud takové ustanovení neexistuje, právní předpis, na jejichž základě se při vzniku rozhodné události pro vymáhání postupuje, prostřednictvím smluvního vyrovnání nebo započtení či jiným způsobem, takto:
i) závazky stran se urychlí, aby byly okamžitě splatné, a vyjádří se jako závazek zaplatit částku představující jejich odhadovanou současnou hodnotu nebo se ukončí a nahradí se závazkem zaplatit takovou částku, nebo
ii) zúčtují se vzájemné závazky obou stran, přičemž straně s vyššími závazky vznikne povinnost zaplatit částku rovnající se čistému saldu druhé straně.
2. "Poskytnutým" finančním zajištěním nebo "poskytnutím" finančního zajištění se v této směrnici rozumí, že finanční zajištění je doručeno, převedeno, drženo, zaregistrováno nebo jinak určeno, aby ho vlastnil či kontroloval příjemce zajištění nebo osoba, která jedná jeho jménem.
Poskytnutím finančního zajištění příjemci zajištění podle této směrnice není dotčeno právo poskytovatele zajištění na nahrazení či odebrání přebytečného finančního zajištění.
3. Výrazem "písemně" se v této směrnici rozumí také záznam elektronickými prostředky a na jakékoli jiné trvalé nosiče.
Článek 3
Formální požadavky
1. Členské státy nesmí vyžadovat, aby vytvoření, platnost, vymahatelnost nebo důkazní přípustnost dohody o finančním zajištění nebo poskytnutí finančního zajištění na základě dohody o finančním zajištění záviselo na vykonání formálního aktu.
2. Odstavcem 1 není dotčeno použití této směrnice na finanční zajištění až po jeho poskytnutí, pokud je možno toto poskytnutí doložit písemně a pokud je možno dohodu o finančním zajištění doložit písemně nebo způsobem právně rovnocenným.
Článek 4
Vymáhání dohod o finančním zajištění
1. Členské státy zajistí, aby nastane-li rozhodná událost pro vymáhání, byl příjemce zajištění schopen realizovat jedním z následujících způsobů kterékoli finanční zajištění poskytnuté podle dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty a v souladu s jejími podmínkami:
a) u finančních nástrojů prodejem nebo přivlastněním a započtením jejich hodnoty proti příslušným finančním závazkům, případně použitím na jejich vyrovnání;
b) u hotovosti započtením částky proti příslušným finančním závazkům, případně použitím na jejich vyrovnání.
2. Přivlastnění je možné pouze tehdy, pokud:
a) se na tom dohodly strany při uzavření dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty a
b) strany se v dohodě o finančním zajištěním s poskytnutím jistoty dohodly na ocenění finančních nástrojů.
3. Členské státy, které ke dni 27. června 2002 přivlastnění nepovolují, nejsou povinny je uznávat.
Pokud tuto možnost využijí, uvědomí Komisi, která o této skutečnosti informuje ostatní členské státy.
4. Na způsoby realizace finančního zajištění ve smyslu odstavce 1 se s výhradou podmínek dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty nevztahují žádné požadavky v tom smyslu, že:
a) musí být předem dáno oznámení o záměru provést realizaci;
b) podmínky realizace musí schválit soud, úředník nebo jiná osoba;
c) realizace musí být provedena veřejnou dražbou nebo jiným předepsaným způsobem nebo
d) musí uplynout další lhůta.
5. Členské státy zajistí, aby se dohoda o finančním zajištění mohla stát účinnou v souladu se svými podmínkami bez ohledu na zahájení či pokračování likvidačního řízení nebo reorganizačních opatření u poskytovatele nebo příjemce zajištění.
6. Tento článek a články 5, 6 a 7 se nedotýkají požadavků vnitrostátního práva na to, aby realizace nebo ocenění finančního zajištění a výpočet příslušných finančních závazků byly prováděny způsobem, který je z obchodního hlediska přiměřený.
Článek 5
Užívací právo k finančnímu zajištění podle dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty
1. Členské státy zajistí, aby byl příjemce zajištění, pokud tak stanoví podmínky dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty, oprávněn vykonávat užívací právo ve vztahu k finančnímu zajištění poskytnutému podle dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty.
2. Pokud příjemce zajištění vykonává užívací právo, bere na sebe závazek převést rovnocenné zajištění jako náhradu původního finančního zajištění nejpozději v den splatnosti příslušných finančních závazků, které jsou kryty dohodou o finančním zajištění s poskytnutím jistoty.
Příjemce zajištění může v den splatnosti příslušných finančních závazků alternativně buď převést rovnocenné zajištění, anebo pokud tak stanoví podmínky dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty, započítat hodnotu rovnocenného zajištění proti příslušným finančním závazkům, případně ji použít na jejich vyrovnání.
3. Rovnocenné zajištění, které bylo převedeno při plnění závazku podle odst. 2 prvního pododstavce, je předmětem téže dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty, jejímž předmětem bylo původní finanční zajištění, a považuje se za poskytnuté podle dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty ve stejné době, jako bylo poskytnuto původní finanční zajištění.
4. Členské státy zajistí, aby užívání finančního zajištění příjemcem zajištění v souladu s tímto článkem nezpůsobilo neplatnost či nevymahatelnost práv příjemce zajištění podle dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty ve vztahu k finančnímu zajištění, které příjemce zajištění převedl při plnění závazku podle odst. 2 prvního pododstavce.
5. Pokud nastane rozhodná událost pro vymáhání před splněním závazku podle odst. 2 prvního pododstavce, může být tento závazek předmětem závěrečného vypořádání.
Článek 6
Uznání dohody o finančním zajištění s převedením vlastnického práva
1. Členské státy zajistí, aby se dohoda o finančním zajištění s převedením vlastnického práva mohla stát účinnou v souladu se svými podmínkami.
2. Pokud nastane rozhodná událost pro vymáhání před splněním závazku příjemce zajištění převést rovnocenné zajištění podle dohody o finančním zajištění s převedením vlastnického práva, může být tento závazek předmětem závěrečného vypořádání.
Článek 7
Uznání doložky o závěrečném vypořádání
1. Členské státy zajistí, aby se doložka o závěrečném vypořádání mohla stát účinnou v souladu se svými podmínkami:
a) bez ohledu na zahájení či pokračování likvidačního řízení nebo reorganizačních opatření u poskytovatele nebo příjemce zajištění, nebo
b) bez ohledu na údajné postoupení, soudní či jiné obstavení nebo jiné naložení s těmito právy.
2. Členské státy zajistí, aby uplatnění doložky o závěrečném vypořádání nemohlo být předmětem žádného z požadavků uvedených v čl. 4 odst. 4, nedohodnou-li se strany jinak.
Článek 8
Nepoužitelnost některých ustanovení o úpadku
1. Členské státy zajistí, aby dohoda o finančním zajištění, stejně jako poskytnutí finančního zajištění na základě takové dohody nemohly být prohlášeny za neplatné či neúčinné, ani aby nemohly být zrušeny pouze z toho důvodu, že dohoda o finančním zajištění byla uzavřena nebo že finanční zajištění bylo poskytnuto:
a) v den zahájení likvidačního řízení či reorganizačních opatření, avšak před vydáním příkazu nebo rozhodnutí o takovém zahájení, nebo
b) ve stanovené době před zahájením likvidačního řízení či reorganizačních opatření nebo před vydáním uvedeného příkazu nebo rozhodnutí, která se určuje odkazem na takové zahájení nebo odkazem na vydání takového příkazu nebo rozhodnutí, nebo na vykonání jiného úkonu či vznik jiné události v průběhu takového řízení nebo takových opatření.
2. Členské státy zajistí, aby v případě, že dohoda o finančním zajištění byla uzavřena, nebo příslušný finanční závazek vznikl, nebo finanční zajištění bylo poskytnuto v den zahájení likvidačního řízení či reorganizačních opatření, ale až po jejich zahájení, byly právně závazné a účinné vůči třetím osobám, pokud může příjemce zajištění prokázat, že o zahájení takového řízení nebo takových opatření nevěděl a ani vědět nemohl.
3. Pokud dohoda o finančním zajištění obsahuje:
a) závazek poskytnout finanční zajištění nebo doplňkové finanční zajištění za účelem zohlednění změn hodnoty finančního zajištění nebo výše příslušného finančního závazku, nebo
b) právo finanční zajištění odebrat, pokud je formou náhrady nebo výměny poskytnuto finanční zajištění v podstatě stejné hodnoty,
členské státy zajistí, aby poskytnutí finančního zajištění, doplňkového finančního zajištění nebo náhradního finančního zajištění na základě takového závazku či práva nebylo považováno za neúčinné či zrušené, ani aby nemohlo být prohlášeno za neplatné pouze z toho důvodu, že:
i) v den zahájení likvidačního řízení či reorganizačních opatření, avšak před vydáním příkazu nebo rozhodnutí o takovém zahájení, nebo ve stanovené době před zahájením likvidačního řízení či reorganizačních opatření, nebo před vydáním uvedeného příkazu nebo rozhodnutí, která se určuje odkazem na takové zahájení nebo odkazem na vydání takového příkazu nebo rozhodnutí, nebo na vykonání jiného úkonu či vznik jiné události v průběhu takového řízení nebo takových opatření, nebo
ii) příslušné finanční závazky vznikly přede dnem poskytnutí finančního zajištění, doplňkového finančního zajištění nebo náhradního finančního zajištění.
4. Aniž jsou dotčena ustanovení odstavců 1, 2 a 3, nemá tato směrnice vliv na všeobecná ustanovení vnitrostátního úpadkového práva týkající se neplatnosti transakcí, které byly uskutečněny během stanovené lhůty podle odst. 1 písm. b) a odst. 3 bodu i).
Článek 9
Kolizní normy
1. Všechny otázky týkající se kterékoli ze záležitostí uvedených v odstavci 2, které vznikly v souvislosti se zajištěním ve formě zaknihovaných cenných papírů, se řídí právem země, v níž je příslušný účet veden.
Odkazem na právo dané země se rozumí odkaz na její vnitrostátní právo, bez ohledu na jakékoliv předpisy, které v souvislosti s danou otázkou odkazují na právo jiné země.
2. Mezi záležitosti podle odstavce 1 patří:
a) právní povaha a majetkové účinky zajištění ve formě zaknihovaných cenných papírů;
b) požadavky na bezvadné vyhotovení dohody o finančním zajištění v souvislosti se zajištěním ve formě zaknihovaných cenných papírů a s poskytnutím zajištění ve formě zaknihovaných cenných papírů na základě takové dohody a obecněji, jaké je třeba vykonat kroky pro to, aby taková dohoda nebo poskytnutí byly považovány za účinné vůči třetím osobám;
c) otázka, zda je vlastnické nebo jiné věcné právo osoby k takovému zajištění ve formě zaknihovaných cenných papírů převáženo konkurenčním vlastnickým nebo jiným věcným právem, zda je takovému konkurenčnímu právu podřízeno, nebo zda došlo k nabytí v dobré víře;
d) kroky nezbytné pro realizaci zajištění ve formě zaknihovaných cenných papírů, nastane-li rozhodná událost pro vymáhání.
Článek 10
Zpráva Komise
Nejpozději dne 27. prosince 2006 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání této směrnice, zejména o uplatňování čl. 1 odst. 3, čl. 4 odst. 3 a článku 5, případně spolu s návrhy na její změny.
Článek 11
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 27. prosince 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 12
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 13
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/48/ES
ze dne 30. května 2002,
kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinných látek iprovalikarb, prosulfuron a sulfosulfuron
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/37/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdrželo dne 30. března 1998 Irsko od společnosti Bayer AG žádost o zařazení účinné látky iprovalikarb do přílohy I směrnice.
Rozhodnutím Komise 98/512/ES [3] bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná", tzn. že v zásadě splňuje požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II a III směrnice 91/414/EHS.
(2) Francie obdržela dne 14. května 1995 podobnou žádost od společnosti Novartis (nyní Syngenta) týkající se prosulfuronu.
Tato žádost byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 97/137/ES [4].
(3) Irsko obdrželo dne 24. dubna 1997 podobnou žádost od společnosti Monsanto týkající se sulfosulfuronu.
Tato žádost byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 97/865/ES [5].
(4) Účinky těchto tří účinných látek na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice 91/414/EHS pro použití navrhovaná žadatelem. Členské státy jmenované zpravodajem předložily Komisi návrhy hodnotících zpráv dne 4. listopadu 1999 (iprovalikarb), 18. ledna 1999 (prosulfuron) a 2. dubna 1998 (sulfosulfuron).
(5) Návrhy hodnotících zpráv byly přezkoumány členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
Přezkoumání byla ukončena dne 26. února 2002 formou zpráv Komise o přezkoumání iprovalikarbu, prosulfuronu a sulfosulfuronu.
(6) Dokumentace a informace z přezkoumání byly předloženy Vědeckému výboru pro rostliny.
Pokud jde o iprovalikarb, byl výbor požádán, aby se vyjádřil k přijatelnosti rizika metabolitu PMPA pro žížaly a k závažnosti nebezpečí pro člověka s ohledem na tumory, které byly pozorovány u potkanů po celoživotní expozici vysokým dávkám.
Ve dvou stanoviscích [6], [7] vyjádřil výbor potřebu získat další údaje týkající se žížal, které byly následně poskytnuty a posouzeny, a dospěl k závěru, že pokud jde o účinky pozorované na potkanech, existuje dostatečný bezpečnostní limit pro zajištění ochrany spotřebitelů a obsluhy.
Připomínky vědeckého výboru byly zohledněny při vypracování této směrnice a příslušné zprávy o přezkoumání.
(7) Pokud jde o prosulfuron, byl výbor požádán, aby zaujal stanovisko k přijatelnosti rizika dvou produktů rozkladu účinné látky na organismy žijící v sedimentu a k rušivým účinkům na hormonální systém pozorovaným u laboratorních zvířat.
Ve svém stanovisku [8] výbor dospěl k závěru, že určité změny dělohy a mléčné žlázy, které byly pozorovány u potkanů po celoživotní expozici, nejsou pro posuzování rizik prosulfuronu pro člověka v kontextu zamýšlených použití relevantní.
Výbor dále poznamenal, že rizika dvou dotyčných produktů rozkladu pro druhy žijící v sedimentu nebyla řádně posouzena a že se při zkouškách v prostředí sediment-voda tvoří významná množství dalších perzistentních metabolitů, které patrně rovněž nebyly posouzeny.
Chybějící informace a hodnocení byly následně předloženy a připomínky vědeckého výboru byly zohledněny při vypracování této směrnice a příslušné zprávy o přezkoumání.
(8) Pokud jde o sulfosulfuron, byl výbor požádán, aby zaujal stanovisko k výskytu tumorů močového měchýře v 18měsíční studii na myších, k možnosti stanovit akutní referenční dávku pro sulfosulfuron a dále aby potvrdil, že přes perzistenci půdních metabolitů není subletální studie u žížal nezbytná.
Ve svém stanovisku [9] výbor dospěl k názoru, že léze pozorované u myší nejsou předpokladem nebezpečí karcinomu u člověka a nepovažuje za nutné stanovit akutní referenční dávku.
Rovněž dospěl k názoru, že nelze očekávat žádná významná dlouhodobá rizika pro žížaly.
Výbor dále zdůraznil potřebu posoudit možný dopad tří neidentifikovaných metabolitů na životní prostředí.
Tyto informace byly následně předloženy a požadovaná posouzení byla provedena.
(9) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) a v čl. 5 odst. 3 směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávách Komise o přezkoumání. Je proto vhodné zařadit tyto účinné látky do přílohy I, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech budou povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčné účinné látky udělována v souladu s ustanoveními směrnice.
(10) Zpráva Komise o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici 91/414/EHS.
Je tedy vhodné stanovit, aby konečné znění zpráv o přezkoumání, s výjimkou důvěrných informací, bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(11) Po zařazení je nezbytné poskytnout členským státům přiměřené období k provedení ustanovení směrnice 91/414/EHS, pokud jde o přípravky na ochranu rostlin obsahující iprovalikarb, prosulfuron nebo sulfosulfuron, a zejména k tomu, aby přezkoumaly existující dočasná povolení a nejpozději do konce tohoto období nahradily tato povolení konečnými povoleními nebo je podle ustanovení směrnice 91/414/EHS změnily nebo zrušily.
(12) Je tedy vhodné změnit směrnici 91/414/EHS.
(13) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy trvale zpřístupní zprávy o přezkoumání iprovalikarbu, prosulfuronu a sulfosulfuronu, s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS, všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
Členské státy nejpozději do 31. prosince 2002 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. ledna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
1. Členské státy přezkoumají povolení udělené pro každý přípravek na ochranu rostlin obsahující iprovalikarb, prosulfuron nebo sulfosulfuron, aby zajistily dodržení podmínek stanovených pro tyto účinné látky v příloze I směrnice 91/414/EHS.
Je-li to nezbytné, změní nebo zruší povolení v souladu se směrnicí 91/414/EHS do 31. prosince 2002.
2. Členské státy na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III směrnice 91/414/EHS nově zhodnotí každý přípravek na ochranu rostlin obsahující iprovalikarb, prosulfuron nebo sulfosulfuron, ať již jako jedinou účinnou látku nebo jako jednu z více účinných látek zařazených do přílohy I uvedené směrnice do 1. července 2002, v souladu s jednotnými zásadami uvedenými v příloze VI směrnice 91/414/EHS.
Na základě tohoto hodnocení určí, zda přípravek splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst.
1 písm. b), c), d) a e) směrnice 91/414/EHS. Je-li to nezbytné, změní nebo zruší povolení pro každý takový přípravek na ochranu rostlin nejpozději do 31. prosince 2003.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. července 2002.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES
ze dne 25. června 2002
o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] a s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 8. dubna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Součástí politiky Společenství je dosáhnout vysoké úrovně ochrany zdraví a životního prostředí a jedním ze sledovaných cílů je ochrana proti hluku.
V Zelené knize o budoucí politice ochrany proti hluku označila Komise hluk za jeden z hlavních problémů životního prostředí v Evropě.
(2) V usnesení ze dne 10. června 1997 [5] o Zelené knize Komise vyjádřil Evropský parlament této knize podporu, zdůraznil, že je třeba stanovit specifická opatření a iniciativy v rámci směrnice o snižování hluku ve venkovním prostředí, a konstatoval nedostatek spolehlivých, srovnatelných údajů o situaci týkající se různých zdrojů hluku.
(3) Ve sdělení Komise ze dne 1. prosince 1999 o letecké dopravě a životním prostředí byl stanoven společný hlukový indikátor a společné metody výpočtu a měření hluku v okolí letišť.
Toto sdělení bylo zohledněno v ustanoveních této směrnice.
(4) Určité kategorie emisí hluku různých produktů jsou již zahrnuty v právních předpisech Společenství, jako je například směrnice Rady 70/157/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel [6], směrnice Rady 77/311/EHS ze dne 29. března 1997 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hladiny akustického tlaku kolových zemědělských a lesnických traktorů působícího na řidiče [7], směrnice Rady 80/51/EHS ze dne 20. prosince 1979 o omezování hlukových emisí podzvukových letadel [8] a její doplňující směrnice, směrnice Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [9] a směrnice 2000/14/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 8. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se emisí hluku zařízení, která jsou určena k použití ve venkovním prostoru, do okolního prostředí [10].
(5) Tato směrnice by měla mimo jiné poskytnout základ pro vývoj a dokončení stávajícího souboru opatření Společenství týkajících se emisí hluku z velkých zdrojů, a to zejména silničních a železničních vozidel a infrastruktury, letadel, zařízení určených k použití ve venkovním prostředí, průmyslových zařízení, mobilních strojních zařízení, a pro vývoj dodatečných krátkodobých, střednědobých a dlouhodobých opatření.
(6) Určité kategorie hluku, jako je hluk vytvářený v dopravních prostředcích a hluk vznikající při činnosti v domácnostech, by neměly být předmětem této směrnice.
(7) V souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy, bude cílů Smlouvy ohledně vysoké úrovně ochrany životního prostředí a zdraví lépe dosaženo tehdy, budou-li se vzájemně doplňovat opatření členských států a Společenství směřující ke společnému chápání problematiky hluku.
Proto je třeba v souladu se srovnatelnými kriterií shromažďovat, ověřovat a předávat údaje o úrovních hluku ve venkovním prostředí v souladu se srovnatelnými kritérii.
To vyžaduje použití harmonizovaných indikátorů a metod hodnocení a také kritérií pro jednotné hlukové mapování.
Taková kritéria a metody mohou být nejlépe stanoveny v rámci Společenství.
(8) Rovněž je nezbytné stanovit společné metody hodnocení pro "hluk ve venkovním prostředí" a při použití harmonizovaných indikátorů určujících hodnoty hluku definovat "mezní hodnoty".
Konkrétní hodnoty všech mezních hodnot určí členské státy, které přitom vezmou v úvahu mimo jiné potřebu použít zásadu prevence a zásadu zachování tichých oblastí v aglomeracích.
(9) Zvolenými společnými indikátory jsou Lden pro posouzení míry obtěžování hlukem a Lnight pro posouzení míry rušení spánku.
Je také užitečné umožnit členským státům používání doplňkových indikátorů pro potřeby monitorování a kontroly zvláštních situací, v nichž se projevuje hluk.
(10) V určitých oblastech zvláštního zájmu je třeba předepsat strategické hlukové mapování, které může poskytnout údaje potřebné k vyjádření hluku vnímaného v dané oblasti.
(11) V akčních plánech, které by měly vypracovat příslušné orgány po konzultacích s veřejností, by se měly stanovit priority pro uvedené oblasti zvláštního zájmu.
(12) Pro získání širokého spektra informací poskytovaných veřejnosti je třeba vybrat nejvhodnější informační kanály.
(13) Je potřebné zajistit shromažďování údajů a vypracování vhodných souhrnných zpráv na úrovni celého Společenství, které budou sloužit jako východisko pro budoucí politiku Společenství a pro další informování veřejnosti.
(14) Je třeba, aby Komise pravidelně vyhodnocovala provádění této směrnice.
(15) Technická ustanovení, kterými se řídí metody hodnocení, je třeba doplnit, a podle potřeby přizpůsobit technickému a vědeckému pokroku v oblasti evropských norem.
(16) Opatření nezbytná k provádění této směrnice je třeba přizpůsobit tak, aby byla v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle
1. Cílem této směrnice je na základě stanovených priorit definovat společný přístup k vyvarování se, prevenci nebo omezení škodlivých či obtěžujících účinků hluku ve venkovním prostředí.
Za tímto účelem se postupně provedou tato opatření:
a) určení míry expozice hluku ve venkovním prostředí prostřednictvím hlukového mapování a s využitím metod hodnocení společných pro všechny členské státy;
b) zpřístupnění informací o hluku ve venkovním prostředí a jeho účincích na veřejnost;
c) na základě výsledků hlukového mapování přijetí akčních plánů členskými státy s cílem prevence a snižování hluku ve venkovním prostředí, je-li to nutné a zejména pokud expoziční úrovně mohou mít škodlivé účinky na lidské zdraví, a pokud je to vhodné, s cílem zachovat dobré akustické prostředí.
2. Cílem této směrnice je také poskytnout základ pro přípravu opatření Společenství ke snížení hluku vyzařovaného velkými zdroji, zejména silničními a železničními vozidly a infrastrukturou, letadly, zařízeními určenými k použití ve venkovním prostoru, průmyslovými zařízeními a mobilními strojními zařízeními.
Za tímto účelem předloží Komise nejpozději do 18. července 2006 Evropskému parlamentu a Radě příslušné návrhy právních předpisů.
Tyto návrhy by měly vzít v úvahu výsledky zprávy podle čl. 10 odst.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na hluk ve venkovním prostředí, kterému jsou vystaveni lidé zejména v zastavěných oblastech, ve veřejných parcích nebo v tichých oblastech aglomerací, v tichých oblastech ve volné krajině, v blízkosti škol, nemocnic a jiných citlivých budov nebo oblastí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na hluk, který působí samotná osoba, která je mu vystavená, hluk v domácnostech, sousedský hluk, hluk na pracovištích nebo hluk uvnitř dopravních prostředků nebo hluk způsobený vojenskou činností ve vojenských oblastech.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "hlukem ve venkovním prostředí" rozumí nechtěný nebo škodlivý zvuk ve venkovním prostředí vytvořený lidskou činností, včetně hluku vyzařovaného dopravními prostředky, silniční dopravou, železniční dopravou, leteckou dopravou, a zvuk pocházející z průmyslových činností, jako jsou činnosti definované v příloze I směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění [12];
b) "škodlivými účinky" rozumí negativní účinky na lidské zdraví;
c) "obtěžováním hlukem" rozumí míra, určená průzkumy v terénu, v jaké jsou lidé obtěžováni hlukem ve venkovním prostředí;
d) "hlukovým indikátorem" rozumí fyzikální stupnice pro popis hluku ve venkovním prostředí vztažená ke škodlivému účinku;
e) "hodnocením" rozumí každá metoda použitá pro výpočet, predikci, odhad nebo měření hodnoty hlukového indikátoru nebo škodlivých účinků spojených s hlukem;
f) "Lden"(hlukovým indikátorem pro den-večer-noc) rozumí hlukový indikátor pro celkové obtěžování hlukem, jak je definován v příloze I;
g) "Lday" (hlukovým indikátorem pro den) rozumí hlukový indikátor pro obtěžování hlukem během dne, jak je definován v příloze I;
h) "Levening" (hlukovým indikátorem pro večer) rozumí hlukový indikátor pro obtěžování hlukem během večera, jak je definován v příloze I;
i) "Lnight" (hlukovým indikátorem pro noc) rozumí hlukový indikátor pro rušení spánku, jak je definován v příloze I;
j) "vztahem mezi dávkou a účinkem" rozumí vztah mezi hodnotou hlukového indikátoru a škodlivým účinkem;
k) "aglomerací" rozumí část území, vymezená členským státem, ve které žije více než 100000 obyvatel a která má takovou hustotu obyvatel, že je členským státem považována za městské území;
l) "tichou oblastí v aglomeraci" rozumí oblast vymezená příslušným orgánem, například oblast, která není vystavená hluku z jakéhokoli zdroje tak, že hodnoty hlukového indikátoru Lden nebo hodnoty jiného vhodného hlukového indikátoru jsou vyšší než definovaná hodnota stanovená členským státem;
m) "tichou oblastí ve volné krajině" rozumí oblast vymezená příslušným orgánem, která není rušena hlukem z dopravy, průmyslu nebo rekreačních aktivit;
n) "hlavní silnicí" rozumí regionální, vnitrostátní nebo mezinárodní silnice určená členským státem, po které projede více než tři miliony vozidel za rok;
o) "hlavní železniční tratí" rozumí železniční trať určená členským státem, po které projede více než 30000 vlaků za rok;
p) "hlavním letištěm" rozumí civilní letiště určené členským státem, které má více než 50000 vzletů nebo přistání za rok, s výjimkou pouze cvičných účelů, pro které se používají lehká letadla;
q) "hlukovým mapováním" rozumí prezentace údajů o stávající nebo předpokládané hlukové situaci s použitím hlukového indikátoru, která ukazuje překročení jakékoli příslušné platné mezní hodnoty, počet postižených osob v uvažované oblasti nebo počet obydlí vystavených definovaným hodnotám hlukového indikátoru v uvažované oblasti;
r) "strategickou hlukovou mapou" rozumí mapa určená pro globální posuzování zatížení hlukem z různých zdrojů v dané oblasti nebo pro souhrnné predikce pro takovou oblast;
s) "mezní hodnotou" rozumí hodnota Lden nebo Lnight, a popřípadě Lday a Levening určená členským státem, při jejímž překročení příslušné orgány zvažují nebo zavádějí opatření ke zmírnění hluku; mezní hodnoty se mohou lišit pro různé typy hluku (hluk ze silniční, železniční nebo letecké dopravy, průmyslové činnosti atd.), různá prostředí a různou citlivost obyvatel; mohou být také odlišné pro stávající a pro nové situace (pokud dojde ke změně situace z hlediska zdroje hluku nebo využití daného prostředí);
t) "akčními plány" rozumějí plány navržené k řešení problémů s hlukem a účinků hluku, včetně potřebného snížení hluku;
u) "akustickým plánováním" rozumí řízení postupu při vytváření budoucí akustické situace pomocí plánovaných opatření v rámci územního plánování, inženýrských opatření v oblasti dopravních systémů, plánování dopravy, snižování hluku ochrannými protihlukovými opatřeními a řízením oblasti zdrojů hluku;
v) "veřejností" rozumí jedna nebo více fyzických nebo právnických osob a v souladu s vnitrostátními předpisy nebo praxí jejich sdružení, organizace nebo skupiny;
Článek 4
Provádění a příslušnost
1. Členské státy určí na vhodné úrovni příslušné orgány a organizace, které jsou příslušné k provádění této směrnice, včetně orgánů příslušných k:
a) vypracování a případně i schvalování hlukových map a akčních plánů pro aglomerace, hlavní silnice, hlavní železniční tratě a hlavní letiště;
b) shromažďování hlukových map a akčních plánů.
2. Členské státy poskytnou informace uvedené v odstavci 1 Komisi a veřejnosti nejpozději do 18. července 2005.
Článek 5
Hlukové indikátory a jejich použití
1. Členské státy použijí hlukové indikátory Lden a Lnight z přílohy I pro přípravu a revize strategických hlukových map v souladu s článkem 7.
Do doby, než bude povinné používání společných metod hodnocení pro zjišťování Lden a Lnight, mohou členské státy pro tento účel používat stávající národní hlukové indikátory a s nimi spojené údaje, které je třeba na výše uvedené indikátory převést.
Tyto údaje nesmějí být starší více než tři roky.
2. Pro zvláštní případy, jako jsou uvedené v příloze I bod 3, mohou členské státy používat doplňkové hlukové indikátory.
3. Pro akustické plánování a vymezení hlukových zón mohou členské státy používat indikátory jiné než Lden a Lnight.
4. Členské státy sdělí nejpozději do 18. července 2005 Komisi, spolu s vysvětlivkami o zavedení mezních hodnot, informace o všech příslušných mezních hodnotách pro Lden a Lnight, a případně i pro Lday a Levening platných na jejich území, nebo platnost kterých se na jejich území připravuje, a to v členění pro hluk silniční dopravy, železniční dopravy, letecký hluk v okolí letišť a pro hluk v místech průmyslové činnosti.
Článek 6
Metody hodnocení
1. Hodnoty Lden a Lnight se určují pomocí metod hodnocení definovaných v příloze II.
Společné metody hodnocení pro zjišťování hodnot Lden a Lnight stanoví Komise postupem podle čl. 13 odst.
2 prostřednictvím revize přílohy II. Do doby přijetí těchto metod mohou členské státy používat přizpůsobené metody hodnocení podle s přílohy II a založené na metodách stanovených v jejich právních předpisech.
V takovém případě musí prokázat, že tyto metody poskytují výsledky, které jsou rovnocenné výsledkům získaným metodami uvedenými v bodu 2.2 přílohy II.
3. Škodlivé účinky mohou být hodnoceny pomocí vztahu mezi dávkou a účinkem, který je uveden v příloze III.
Článek 7
Strategické hlukové mapování
1. Členské státy podle potřeb schválených příslušnými orgány zajistí, aby nejpozději do 30. června 2007 byly vypracovány strategické hlukové mapy, které zdokumentují situaci na jejich území v předcházejícím kalendářním roce pro všechny aglomerace s více než 250000 obyvateli a pro všechny hlavní silnice, po kterých projede více než šest miliónů vozidel za rok, hlavní železniční trati, po kterých projede více než 60000 vlaků za rok, a pro hlavní letiště.
Členské státy informují nejpozději do 30. června 2005 a potom každých pět let Komisi o hlavních silnicích, po kterých projede více než šest miliónů vozidel za rok, hlavních železničních tratích, po kterých projede více než 60000 vlaků za rok, o hlavních letištích a o aglomeracích s více než 250000 obyvateli, které se nacházejí na jejich území.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby nejpozději do 30. června 2012 a potom každých pět let byly podle potřeb schválených příslušnými orgány vypracovány strategické hlukové mapy, které budou na jejich území dokumentovat situaci v předcházejícím kalendářním roce pro všechny aglomerace a pro všechny hlavní silnice a hlavní železniční trati.
Nejpozději do 31. prosince 2008 informují členské státy Komisi o všech aglomeracích a o všech hlavních silnicích a hlavních železničních tratích na svém území.
3. Strategické hlukové mapy musí splňovat minimální požadavky z přílohy IV.
4. Sousedící státy spolupracují na strategickém hlukovém mapování v blízkosti hranic.
5. Strategické hlukové mapy hluku podléhají přezkoumání a podle potřeby se revidují nejméně každých pět let ode dne vypracování.
Článek 8
Akční plány
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány nejpozději do 18. července 2008 vypracovaly akční plány určené pro řešení problémů s hlukem a s jeho účinky na svém území, případně včetně nezbytného snižování hluku, a to pro:
a) okolí hlavních silnic, po kterých projede více než šest miliónů vozidel za rok, hlavních železničních tratí, po kterých projede více než 60000 vlaků za rok, a v blízkosti hlavních letišť;
b) aglomerace s více než 250000 obyvateli.
Takové plány mají za cíl také chránit tiché oblasti proti zvyšování hluku.
Opatření v rámci akčních plánů jsou na volném uvážení příslušných orgánů, ale měla by řešit zejména prioritní situace, které je možné zjistit podle překročení některé příslušné mezní hodnoty nebo podle dalších kritérií zvolených členskými státy, a měla by se uplatnit se zejména pro nejdůležitější oblasti, které jsou vymezeny strategickým hlukovým mapováním.
2. Členské státy zajistí, aby nejpozději do 18. července 2013 příslušné orgány vypracovaly akční plány, především pro řešení prioritních situací, které je možné zjistit podle překročení některé příslušné mezní hodnoty nebo podle dalších kritérií zvolených členskými státy, pro aglomerace a pro hlavní silnice i hlavní železniční trati na jejich území.
3. Členské státy uvědomí Komisi o dalších příslušných kritériích podle odstavce 1 a 2.
4. Akční plány musí splňovat minimální požadavky z přílohy V.
5. Akční plány se přezkoumají a podle potřeby revidují, dojde-li k podstatnému vývoji, který významně ovlivňuje stávající hlukovou situaci, nejméně však každých pět let ode dne jejich schválení.
6. Sousedící členské státy spolupracují na akčních plánech pro příhraniční regiony.
7. Členské státy zajistí, aby se návrhy akčních plánů konzultovaly s veřejností, aby veřejnost dostala včas příležitost k efektivní účasti na přípravě a přezkoumání akčních plánů, aby se výsledky takové účasti vzaly v úvahu a veřejnost byla informována o přijatých rozhodnutích.
Pro každou etapu veřejné účasti musí být poskytnut přiměřený a dostatečný časový rámec.
Pokud povinnost zajistit příslušný postup pro účast veřejnosti vyplývá současně z této směrnice a některých jiných právních předpisů Společenství, mohou členské státy stanovit společný postup, aby se vyhnuly duplikacím.
Článek 9
Informování veřejnosti
1. Členské státy zajistí, aby jimi vypracované a podle potřeby upravené strategické hlukové mapy a akční plány byly zpřístupněny a distribuovány veřejnosti v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství, zejména se směrnicí Rady 90/313/EHS ze dne 7. června 1990 o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí [13] a v souladu s přílohami IV a V této směrnice, včetně zpřístupnění prostřednictvím dostupných informačních technologií.
2. Tyto informace musí být jasné, komplexní a přístupné.
Musí být opatřeny souhrnem nejdůležitějších skutečností.
Článek 10
Shromažďování a zveřejňování údajů členskými státy a Komisí
1. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 18. ledna 2004 zprávu obsahující přezkoumání stávajících opatření Společenství, týkajících se zdrojů hluku ve venkovním prostředí.
2. Členské státy zajistí, aby údaje ze strategických hlukových map a souhrnné přehledy akčních plánů, uvedené v příloze VI, byly odeslány Komisi do šesti měsíců ode dne stanoveného pro strategické hlukové mapy v článku 7 a pro akční plány v článku 8.
3. Komise vytvoří databázi informací o strategických hlukových mapách, aby usnadnila vypracování zprávy podle článku 11 a uskutečnění dalších technických a informativních prací.
4. Komise zveřejní každých pět let souhrnnou zprávu o údajích ze strategických hlukových map a akčních plánů.
První zpráva bude předložena do 18. července 2009.
Článek 11
Přezkoumání a zprávy
1. Komise nejpozději do 18. července 2009 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice.
2. Tato zpráva musí zejména posoudit potřebu dalších opatření Společenství ohledně hluku ve venkovním prostředí a podle potřeby navrhnout pováděcí strategie pro hlediska, jako jsou:
a) dlouhodobé a střednědobé cíle pro snížení počtu osob poškozených hlukem ve venkovním prostředí, přičemž se vezmou v úvahu zejména klimatické a kulturní rozdíly;
b) dodatečná opatření ke snížení hluku ve venkovním prostředí působeného specifickými zdroji, zejména zařízeními určenými k použití ve venkovním prostoru, dopravními prostředky a infrastrukturami a určitými kategoriemi průmyslové činnosti; dodatečná opatření budou vycházet z již provedených opatření a z opatření, jejichž přijetí se projednává;
c) ochrana tichých oblastí v otevřené krajině.
3. Zpráva zahrne přezkoumání akustických kvalit životního prostředí ve Společenství na základě údajů uvedených v článku 10 a musí vzít v úvahu dosažený vědecký a technický pokrok a všechny ostatní důležité informace.
Hlavními kritérii pro výběr navrhovaných strategií a opatření jsou snížení škodlivých účinků a poměr nákladů a účinnosti.
4. Po obdržení prvního souboru strategických hlukových map Komise znovu posoudí:
- možnost měření ve výšce 1,5 metru podle přílohy I článku 1 pro oblasti s jednoposchoďovými domy,
- dolní mez různých rozsahů hodnot Lden a Lnight podle přílohy VI pro odhadovaný počet osob vystavených hluku.
5. Zpráva se přezkoumá každých pět let nebo podle potřeby i častěji.
Zpráva musí obsahovat hodnocení provádění této směrnice.
6. Zpráva bude podle potřeby doložena návrhy na její změny.
Článek 12
Přizpůsobení
Postupem podle čl. 13 odst. 2 přizpůsobí Komise bod 3 přílohy I, přílohu II a přílohu III této směrnice technickému a vědeckému pokroku.
Článek 13
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 18 směrnice 2000/14/ES.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. července 2004.
Uvědomí o nich Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici, nebo takový odkaz musí být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisù, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 16
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/50/ES
ze dne 6. června 2002,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 1999/36/ES o přepravitelném tlakovém zařízení
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 1999/36/ES ze dne 29. dubna 1999 o přepravitelném tlakovém zařízení [1], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Komise 2001/2/ES [2] změnila ověřovací postupy stanovené směrnicí 1999/36/ES ohledně kombinací modulů pro posuzování shody nových nádob a nových cisteren.
(2) Tyto moduly mají být přizpůsobeny, aby byla zajištěna jejich lepší vzájemné návaznost.
(3) Příloha IV směrnice 1999/36/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přepravu nebezpečných věcí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze IV, část I, modul D, bod 1, první věta, bod 3.1, druhý pododstavec, třetí odrážka a bod 3.2, první pododstavec, se slova "certifikát ES přezkoušení typu" nahrazují slovy "certifikát ES přezkoušení typu nebo certifikát ES přezkoušení návrhu".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/51/ES
ze dne 19. července 2002
o snížení úrovně emisí znečišťujících látek z dvoukolových a tříkolových motorových vozidel a o změně směrnice 97/24/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 1. května 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pátý akční program Evropského společenství o ochraně životního prostředí, jehož všeobecné zaměření schválila Rada v usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 1. února 1993 [4], stanoví, že je zapotřebí dalšího úsilí k výraznému snížení současné úrovně emisí znečišťujících látek z motorových vozidel.
(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/24/ES ze dne 17. června 1997 o některých konstrukčních částech a vlastnostech dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [5] je jednou ze zvláštních směrnic pro postup schvalování typu zavedený směrnicí Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [6].
(3) Podle článku 5 směrnice 97/24/ES má Komise do 24 měsíců ode dne přijetí uvedené směrnice předložit Evropskému parlamentu a Radě návrh vypracovaný na základě výzkumu a vyhodnocení nákladů a přínosů vyplývajících z použití zpřísněných mezních hodnot, který stanoví další stupeň, ve kterém budou přijata opatření k dalšímu zpřísnění mezních hodnot pro znečišťující látky z dotyčných vozidel.
To se omezuje na motocykly, protože další stupeň zpřísnění mezních hodnot pro mopedy, který se použije od 17. června 2002, je již obsažen ve směrnici 97/24/ES.
(4) Na základě zhodnocení technické proveditelnosti a efektivnosti nákladů byly stanoveny jednotné mezní hodnoty pro novou zkoušku typu I použitelné od roku 2003 pro všechny motocykly a odpovídající snížení uhlovodíků a oxidu uhelnatého o 60 % u motocyklů se čtyřdobými motory a snížení uhlovodíků o 70 % a oxidu uhelnatého o 30 % u motocyklů s dvoudobými motory.
U motocyklů se čtyřdobými motory nebylo pokládáno další snížení emisí oxidů dusíku za proveditelné uvažovanou technologií.
U motocyklů s dvoudobými motory je použití pokročilé technologie přímého vstřiku, která dává největší možnost snížení emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků, nevyhnutelně spojeno s mírným zvýšením mezní hodnoty oxidů dusíku vzhledem k současně platné mezní hodnotě, takže se mezní hodnota vyrovnává s mezní hodnotou pro motocykly se čtyřdobými motory.
Na základě bilance emisí, kterou se potvrzuje okrajový podíl motocyklů v celkovém objemu emisí oxidů dusíku ze silničních dopravních prostředků, lze pokládat uvedené zvýšení za přijatelné.
(5) Z hlediska zvláštních vlastností a použití určitých kategorií motocyklů zvaných "enduro" a "trial" a jejich velmi malého podílu na celku emisí z důvodu malého počtu takových vozidel, který se prodá každým rokem v Evropě, by se pro ně měla udělit dočasná odchylka od mezních hodnot, jež vstoupí v platnost v roce 2003, aby výrobci měli možnost zavést odpovídající technologii.
(6) Kontrola a údržba jsou pokládány za zásadní nástroje k zajištění, aby úrovně emisí z nových vozidel nepřesahovaly úrovně, které jsou přijatelné v provozu.
Z tohoto hlediska a v souladu s opatřeními pro osobní automobily by být měly požadavky zkoušky typu II, a zejména mezní hodnota pro obsah oxidu uhelnatého 4,5 % objemových, nahrazeny požadavkem měřit a zaznamenávat údaje potřebné k technickým prohlídkám vozidel.
(7) Tříkolky a čtyřkolky jsou vybaveny buď zážehovými, nebo vznětovými motory.
Stejně jako u mezních hodnot emisí pro osobní automobily vyžaduje každá kategorie odlišný soubor mezních hodnot.
Z tohoto hlediska je potřebné projednat otázku emisí částic v budoucnu.
(8) Vlastnosti referenčních paliv používaných ke zkouškám emisí by se měly uvést do souladu s požadavky na osobní automobily, aby odrážely změny ve vlastnostech paliv na trhu, ke kterým dochází podle právních předpisů Společenství týkajících se jakosti benzinů a motorových naft.
(9) Členským státům by mělo být povoleno, aby daňovými pobídkami podporovaly uvádění vozidel splňujících požadavky přijaté na úrovni Společenství na trh, a aby podporovaly technologie pokročilé z hlediska ochrany prostředí na základě povinných mezních hodnot emisí.
Takové pobídky by měly splňovat určité podmínky, kterými se zabrání deformacím vnitřního trhu.
Touto směrnicí není dotčeno právo členských států zahrnout emise znečišťujících látek a jiných látek do základu výpočtu daní ze silničního provozu pro dvoukolová a tříkolová vozidla.
(10) V souladu se Smlouvou mohou členské státy mimo jiné vytvářet daňové nebo finanční pobídky pro dodatečné vybavování starších dvoukolových a tříkolových motorových vozidel prostředky, kterými se zajistí splnění mezních hodnot obsažených v této směrnici nebo v dřívější verzi směrnice 97/24/ES.
(11) V rámci procesu schvalování typu by měl být zaveden nový zkušební cyklus, který by dovoloval reprezentativnější vyhodnocení přínosů z hlediska emisí za podmínek zkoušky, jež by byly bližší podmínkám při používání vozidel, a který by bral v úvahu rozdíly ve způsobech jízdy mezi malými a velkými motocykly.
V současné době se provádějí další vývojové práce s cílem podporovat zavedení vědecky podloženého nového zkušebního cyklu.
(12) Je nutné stanovit další stupeň povinných mezních hodnot emisí, který by vstoupil v platnost v roce 2006, a který by obsahoval další podstatná snížení mezních hodnot vzhledem k mezním hodnotám roku 2003.
(13) Aby se zajistilo dodržování mezních hodnot emisí, měly by se zavést zkoušky shody pro dvoukolová a tříkolová motorová vozidla v provozu (kontroly v provozu) od 1. ledna 2006.
Měly by se zavést specifické požadavky na správnou funkci zařízení pro regulaci emisí v průběhu normální životnosti dvoukolových a tříkolových motorových vozidel od 1. ledna 2006 až do ujetí 30000 km.
(14) Mělo by se též zajistit, aby pracovní podmínky dvoukolových a tříkolových motorových vozidel v provozu odpovídaly nastavení pro zkušební cyklus a aby se nepoužívala žádná odpojovací nebo obtoková zařízení.
(15) Podíl dvoukolových a tříkolových motorových vozidel na celkové tvorbě emisí CO2 z dopravních prostředků stále vzrůstá. Je proto nezbytné co nejdříve stanovit emise CO2 nebo spotřebu paliva dvoukolových a tříkolových motorových vozidel a včlenit je do strategie Společenství ke snižování emisí CO2 ze silničních dopravních prostředků.
(16) Z hlediska světového trhu s motocykly a obdobných obtíží s jakostí ovzduší v celosvětovém měřítku je žádoucí usilovat o harmonizovaný zkušební cyklus.
Je známo, že Komise bude nadále usilovat, aby společně se všemi dalšími účastníky činnými na jiných trzích vypracovala takový harmonizovaný cyklus a dokončila jej co nejdříve.
Celosvětový zkušební cyklus pro emise motocyklů vypracovávaný v současné době v Ženevě pracovní skupinou 29 Evropské hospodářské komise Spojených národů je dobrým základem.
Je vhodné zavést takový nový celosvětový zkušební cyklus jako alternativu k postupu schvalování typu pro druhý stupeň v roce 2006.
Jakmile bude nový zkušební cyklus všeobecně uznáván, mohl by se stát u všech dalších stupňů snižování mezních hodnot pravidelným základem pro schvalování typu.
(17) Cíle navrhovaných opatření, totiž snížení úrovně emisí znečišťujících látek z dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodů jejich rozsahu a účinků, jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, a proto může Společenství přijmout opatření podle zásady subsidiarity stanovené v článku 5 Smlouvy.
Podle zásady proporcionality stanoveného v témže článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(18) Směrnice 97/24/ES by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je snížení úrovně emisí znečišťujících látek z dvoukolových a tříkolových motorových vozidel zpřísněním mezních hodnot takových emisí.
Článek 2
1. Od 1. dubna 2003 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší
a) odmítnout udělit ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 92/61/EHS nebo
b) zakázat registraci, prodej nebo uvedení vozidel do provozu,
jestliže opatření proti znečišťování ovzduší vyhovují požadavkům směrnice 97/24/ES.
2. Od 1. dubna 2003 musí členské státy odmítnout udělit ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 92/61/EHS z důvodů týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší pro každý typ vozidla, který nevyhovuje požadavkům směrnice 97/24/ES.
Pro zkoušku typu I se použijí mezní hodnoty stanovené v řádku A tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
3. Od 1. července 2004 musí členské státy
a) pokládat certifikáty shody, kterými jsou provázena podle směrnice 92/61/EHS nová vozidla, za již neplatné a
b) odmítnout registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel, která nejsou provázena certifikátem shody podle směrnice 92/61/EHS,
z důvodů týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší, jestliže tato vozidla nevyhovují požadavkům směrnice 97/24/ES.
Pro zkoušku typu I pro mopedy se použijí mezní hodnoty stanovené v druhém řádku tabulky v bodu 2.2.1.1.3 přílohy I kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
Pro zkoušku typu I pro motocykly a tříkolky se použijí mezní hodnoty stanovené v řádcích A tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
4. Pro dvoukolové motocykly "enduro" a "trial" podle směrnice 92/61/EHS místo dne uvedeného v odstavci 2 platí den 1. ledna 2004 a místo dne uvedeného v odstavci 3 den 1. července 2005.
Motocykly "trial" jsou definovány jako vozidla s těmito vlastnostmi:
a) maximální výška sedadla: 700 mm,
b) minimální světlá výška: 280 mm,
c) maximální objem palivové nádrže: 41 L,
d) minimální celkový převodový poměr při zařazeném nejvyšším převodovém stupni (převodový poměr primárního převodu × převodový poměr převodovky × převodový poměr koncového převodu) je 7,5.
Motocykly "enduro" jsou definovány jako vozidla s těmito vlastnostmi:
a) minimální výška sedadla: 900 mm,
b) minimální světlá výška: 310 mm,
c) minimální celkový převodový poměr při zařazeném nejvyšším převodovém stupni (převodový poměr primárního převodu × převodový poměr převodovky × převodový poměr koncového převodu) je 6,0.
Článek 3
1. Od 1. ledna 2006 členské státy odmítnou udělit ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 92/61/EHS z důvodů týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší pro nové typy vozidel, jestliže nevyhovují požadavkům směrnice 97/24/ES.
Pro zkoušku typu I se použijí mezní hodnoty stanovené v řádcích B tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
2. Od 1. ledna 2007 musí členské státy
a) pokládat certifikáty shody, kterými jsou podle směrnice 92/61/EHS provázena nová vozidla, za již neplatné a
b) odmítnout registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel, která nejsou provázena certifikátem shody podle směrnice 92/61/EHS,
z důvodů týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší, jestliže tato vozidla nevyhovují požadavkům směrnice 97/24/ES.
Pro zkoušku typu I se použijí mezní hodnoty stanovené v řádcích B tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
U typů vozidel, jichž se v Evropské unii prodá ročně nejvýše 5000 kusů, platí místo tohoto dne den 1. ledna 2008.
Článek 4
1. Členské státy smějí uplatňovat daňové pobídky jen pro vozidla splňující požadavky směrnice 97/24/ES.
Tyto pobídky musí splňovat jednu ze dvou následujících podmínek:
a) platí pro všechna nová vozidla uváděná na trh členského státu, která splňují s předstihem povinné mezní hodnoty stanovené v řádku A tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES. Jejich platnost skončí dnem vstupu v platnost povinné mezní hodnoty emisí pro nová vozidla stanovené v čl. 2 odst. 3 této směrnice; nebo
b) platí pro všechna nová vozidla uváděná na trh členského státu, která splňují s předstihem povinné mezní hodnoty stanovené v řádcích B tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
Jejich platnost skončí dnem vstupu v platnost povinné mezní hodnoty emisí pro nová vozidla stanovené v čl. 3 odst.
2. Pro každý typ vozidla uvedený v odstavci 1 musí být daňové pobídky nižší, než jsou přídavné náklady na pořízení technických zařízení a na jejich montáž do vozidel s cílem dodržení shody s hodnotami stanovenými v řádku A nebo B tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES.
3. Komise musí být včas informována o záměrech zavést nebo změnit daňové pobídky uvedené v odstavci 1, aby mohla vyjádřit své připomínky.
Článek 5
Schválení typu musí také potvrzovat správnou činnost zařízení pro regulaci emisí v průběhu normální životnosti dvoukolových a tříkolových motorových vozidel od 1. ledna 2006 pro nové typy vozidel a od 1. ledna 2007 pro všechny typy vozidel až do ujetí 30000 km.
Za tímto účelem Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2002 návrh, který bude definovat "normální životnost" a obsahovat doplňující ustanovení.
Ve své analýze nákladů a přínosů bude Komise věnovat pozornost zvláště důsledkům, které bude mít její návrh pro malé a střední podniky.
Článek 6
1. Od 1. ledna 2006 pro nová dvoukolová a tříkolová motorová vozidla a od 1. ledna 2007 pro všechny typy vozidel budou udělená schválení typu také potvrzovat správnou činnost zařízení pro regulaci emisí v průběhu normální životnosti vozidla za normálních podmínek používání (kontrola shody vozidel v provozu, která jsou správně udržována a používána).
2. Za tímto účelem Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě návrh, který bude definovat "normální životnost" a obsahovat doplňující ustanovení.
Tato ustanovení budou případně obsahovat, mimo jiné,
- kritéria pro provádění kontrol,
- kritéria výběru vozidel ke zkouškám,
- kritéria pro provádění zkoušek,
- pravidla k vyloučení možných chyb,
- kritérium, že pro vlastníka nebo držitele vozidla nevzniknou žádné náklady.
Ve své analýze nákladů a přínosů bude Komise věnovat pozornost zvláště důsledkům, které bude mít její návrh pro malé a střední podniky.
Článek 7
1. Od 1. ledna 2006 již členské státy neudělí ES schválení typu a odmítnou udělit vnitrostátní schválení typu pro dvoukolové a tříkolové motorové vozidlo, pokud nebyly zjištěny jeho emise CO2 a spotřeba paliva podle odpovídajících ustanovení.
2. Od 1. ledna 2007 musí členské státy
- pokládat certifikáty shody, kterými jsou podle směrnice 92/61/EHS provázena nová vozidla se zdvihovým objemem válců přesahujícím 150 cm3, za již neplatné a
- odmítnout registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel, která nejsou provázena certifikátem shody podle směrnice 92/61/EHS,
jestliže jejich emise CO2 a spotřeba paliva nebyly zjištěny podle odpovídajících ustanovení.
Článek 8
1. Komise přezkoumá možnost dalšího zpřísnění norem pro emise u vozidel, na která se vztahuje tato směrnice, a přitom vezme v úvahu
a) výsledky technického vývoje v oblasti technologie omezování emisí a technickou a ekonomickou schůdnost použití a uplatnění těchto výsledků na motocyklech a použití těchto výsledků na různých trzích, na něž jsou tato vozidla uváděna;
b) pokrok ve vývoji reprezentativnějšího zkušebního cyklu pro motocykly, kterým se odstraní nynější omezení dosavadního zkušebního cyklu, jako je start za studena a podmínky jízdy vysokými rychlostmi;
c) možnost harmonizovat zkušební cyklus na celosvětovém základě;
d) korelaci mezních hodnot mezi dosavadním a novým zkušebním cyklem;
e) další práce týkající se emisí částic a otázku emisí částic ze vznětových motorů a ze zážehových motorů;
f) probíhající práce v oblasti trvanlivosti a plnění požadavků vozidly v provozu;
g) budoucí práce týkající se startu za studena, palubních diagnostických systémů (OBD) a emisí způsobených vypařováním;
h) probíhající práce v oblasti náhradních katalyzátorů;
i) hospodářské důsledky pro výrobu v malých sériích a pro malé výrobce.
Kromě toho bude Komise vyvíjet postup měření specifických emisí CO2 z dvoukolových a tříkolových motorových vozidel.
2. Komise předloží do 31. prosince 2002 Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku návrh postupu zkoušky pro měření emisí částic podle výsledků studií stanovených v odst. 1 písm. e), který se má používat u nových schválení typu od 1. ledna 2004.
3. Komise předloží nejpozději do 31. prosince 2002 Evropskému parlamentu a Radě návrh obsahující
a) povinné mezní hodnoty emisí, které se použijí při zkoušce typu I pro tříkolky a čtyřkolky pro druhý povinný stupeň od roku 2006 a povinné mezní hodnoty emisí částic podle výsledků studií stanovených v odst. 1 písm. e);
b) povinnost měřit specifické emise CO2 při schvalování typu podle článku 7. Komise také předloží vhodné návrhy na včlenění dvoukolových a tříkolových motorových vozidel do strategie Společenství ke snížení emisí CO2 z dopravních prostředků (dohoda o snížení průměrných emisí CO2, označování, daňové pobídky);
c) ustanovení o trvanlivosti, která se mají používat od 1. ledna 2006 podle článku 5;
d) požadavky na včlenění zkoušení shody u vozidel v provozu (zkoušky v provozu) do postupu schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel od 1. ledna 2006 podle článku 6;
e) nový soubor mezních hodnot (stupeň III) pro mopedy, včetně emisí částic, podle výsledků studií stanovených v odst. 1 písm. e), použitelných od roku 2006.
Ustanovení o požadavcích na trvanlivost a povinnost měřit specifické emise CO2 při schvalování typu se použijí také pro mopedy.
4. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě návrhy na kontrolu a údržbu, OBD a omezení emisí způsobených vypařováním.
Komise také zajistí, aby se dostávaly na trh jen náhradní díly a díly pro dodatečnou montáž pro výfukové systémy, které splňují požadavky směrnice 97/24/ES a této směrnice.
Udělení schválení typu musí být dostatečně ověřitelné a údaje o udělených schváleních typu musí být rychle, účinně a transparentně zjistitelné a vyhledatelné v Evropském informačním systému.
5. Komise předloží co nejdříve a nejpozději po technickém vyvinutí celosvětového zkušebního cyklu návrh na jeho převzetí a na nový soubor mezních hodnot, včetně emisí částic pro vznětové motory a dvoudobé zážehové motory.
Tyto mezní hodnoty se uvedou do korelace s druhým povinným stupněm platícím od roku 2006 podle této směrnice (řádek B v tabulce v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES), aby byla zajištěna stejná úroveň emisí.
Zkušební cyklus by se měl zavést zároveň s těmito novými mezními hodnotami (vloží se řádek C do tabulky v bodu 2.2.1.1.5 přílohy II kapitoly 5 směrnice 97/24/ES) jako alternativní postup schvalování podle volby výrobce pro druhý povinný stupeň v roce 2006.
Jakmile bude nový celosvětový cyklus zaveden také v ostatních regionech, stane se jediným předepsaným postupem ke schválení typu.
U dalších stupňů snižování emisí z výfuku po roce 2006 se stane nový zkušební cyklus, spolu s mezními hodnotami založenými na tomto cyklu, jediným platným postupem schválení typu.
Článek 9
Kapitola 5 směrnice 97/24/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 11
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2002/53/ES
ze dne 13. června 2002
o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin [2] byla opakovaně a podstatně pozměněna [3].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by tato směrnice měla být kodifikována.
(2) Produkce zemědělského osiva a sadby zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.
(3) Rada proto přijala směrnice o uvádění osiva řepy (2002/54/ES) [4], osiva pícnin (66/401/EHS) [5], osiva obilovin (66/402/EHS) [6], sadby brambor (2002/56/ES) [7] a osiva olejnin a přadných rostlin (2002/57/ES) [8] na trh.
(4) Je třeba sestavit společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin.
Tento katalog je možné sestavit pouze na základě vnitrostátních katalogů.
(5) Všechny členské státy by měly sestavit jeden nebo více vnitrostátních katalogů odrůd povolených pro uznávání a uvádění na trh na jejich území.
(6) Tyto katalogy musí být vypracovány podle jednotných pravidel, aby povolené odrůdy byly odlišné, stálé a dostatečně uniformní a aby vykazovaly uspokojivou krajinnou a užitnou hodnotu.
(7) Pro některá ustanovení týkající se uznávání odrůd na vnitrostátní úrovni je vhodné vzít v úvahu mezinárodně zavedená pravidla.
(8) Ke zkouškám nezbytným k povolení určité odrůdy musí být stanovena řada jednotných kritérií a minimálních požadavků.
(9) Je třeba sjednotit předpisy o době, po kterou zůstává povolení odrůdy v platnosti, o důvodech, pro které lze povolení zrušit, jakož i o metodách udržovacího šlechtění a členské státy by se měly vzájemně informovat o povolení odrůdy a jeho případném zrušení.
(10) Je žádoucí stanovit pravidla o vhodnosti názvů odrůd a o výměně údajů mezi členskými státy.
(11) Je důležité, aby osivo a sadba, na které se vztahuje tato směrnice, mohly být po zveřejnění ve společném katalogu volně uváděny na trh v celém Společenství.
(12) Členské státy by však měly mít právo vyjádřit prostřednictvím zvláštního postupu případné námitky vůči odrůdě.
(13) Komise by měla zveřejňovat odrůdy zapsané do Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin v Úředním věstníku Evropských společenství řady C.
(14) Mělo by být upraveno uznávání rovnocennosti zkoušek a kontrol odrůd prováděných ve třetích zemích.
(15) Pravidla Společenství by se neměla vztahovat na odrůdy, jejichž osivo nebo sadba jsou prokazatelně určeny k vývozu do třetích zemí.
(16) V důsledku vědeckého a technického vývoje je nyní možné vyvíjet odrůdy genetickou modifikací.
Při rozhodování, zda lze povolit geneticky modifikované odrůdy ve smyslu směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [9], musí členské státy zvážit všechna rizika spojená s jejich záměrným uvolňováním do životního prostředí.
Dále je vhodné stanovit podmínky, za kterých lze takové geneticky modifikované odrůdy povolit.
(17) Uvádění nových druhů potravin a nových druhů složek potravin na trh je na úrovni Společenství upraveno nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
258/97 [10]. Při povolování odrůd by tedy členské státy měly přihlížet ke všem zdravotním rizikům spojeným s potravinami.
Dále je vhodné stanovit podmínky, za kterých lze tyto odrůdy povolit.
(18) Vzhledem k vědeckému a technickému rozvoji je vhodné stanovit pravidla, za kterých lze chemicky ošetřené osivo a sadbu uvádět na trh.
(19) Je nezbytné zachovat genetické zdroje rostlin.
Proto je třeba stanovit podmínky, které umožní v rámci právních předpisů o uvádění osiva a sadby na trh zachování odrůd, které jsou ohroženy genetickou erozí, využitím in situ.
(20) Opatření nezbytná k provedení této směrnice je třeba přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].
(21) Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze I části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na zapisování do Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin těch odrůd řepy, pícnin, obilovin, brambor, olejnin a přadných rostlin, jejichž osivo nebo sadbu lze uvádět na trh podle směrnic o uvádění osiva řepy (2002/54/ES), osiva pícnin (66/401/EHS), osiva obilovin (66/402/EHS), sadby brambor (2002/56/ES) a osiva olejnin a přadných rostlin (2002/57/ES) na trh.
2. Společný katalog odrůd bude sestaven na základě katalogů členských států.
3. Tato směrnice se nevztahuje na odrůdy, jejichž osivo nebo sadba jsou prokazatelně určeny k vývozu do třetích zemí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "úředními opatřeními" rozumějí opatření, která provádějí:
a) státní orgány, nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu, nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby,
za předpokladu, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
Článek 3
1. Každý členský stát sestaví jeden nebo více katalogů odrůd úředně povolených pro uznávání a pro uvádění na trh na jeho území.
Každý má právo do katalogu nahlédnout.
2. V případě odrůd (inbredních linií, hybridů), které jsou určeny výhradně jako komponenty pro výsledné odrůdy, se ustanovení odstavce 1 použijí pouze tehdy, musí-li být osivo k nim náležející uváděno na trh pod svým názvem.
23 odst. 2 lze stanovit podmínky, za kterých se odstavec 1 vztahuje i na jiné komponentní odrůdy.
Do té doby mohou členské státy u jiných obilovin než kukuřice uplatňovat toto ustanovení samy na jiné komponentní odrůdy, pokud jde o osivo určené k uznávání na jejich území.
Komponentní odrůdy se uvádějí jako takové.
3. Členské státy mohou stanovit, že zápis určité odrůdy do společného katalogu nebo do katalogu jiného členského státu je rovnocenný zápisu do jejich katalogu. V tomto případě je dotyčný členský stát osvobozen od povinností stanovených v článku 7, čl. 9 odst. 4 a čl. 10 odst. 2 až 5.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby byly povoleny pouze odrůdy, které jsou odlišné, stálé a dostatečně uniformní.
Odrůdy musí vykazovat dostatečnou krajinnou a užitnou hodnotu.
2. Krajinnou a užitnou hodnotu není třeba posuzovat:
a) při povolování odrůd trav, pokud pěstitel prohlásí, že osivo jeho odrůdy není určeno k použití jako pícnina;
b) při povolování odrůd, jejichž osivo je určeno k uvádění na trh v jiném členském státě, který je povolil s ohledem na jejich krajinnou a užitnou hodnotu;
c) při povolování odrůd (inbredních linií, hybridů) využívaných výhradně jako komponenty hybridních odrůd, které vyhovují požadavkům stanoveným v odstavci 1.
3. Pokud to je v souladu se zájmy volného obchodu s osivem uvnitř Společenství, lze postupem podle čl. 23 odst. 2 stanovit, že u odrůd, na které se vztahuje odst. 2 písm. a), se musí prokázat vhodnou zkouškou jejich vhodnost pro účel, ke kterému jsou podle vyjádření předkladatele určeny. V tomto případě se stanoví požadavky na provedení zkoušky.
4. Geneticky modifikované odrůdy ve smyslu čl. 2 odst. 1 a 2 směrnice 90/220/EHS lze povolit pouze tehdy, pokud byla přijata veškerá vhodná opatření, aby se zabránilo nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí.
5. Je-li však osivo určité odrůdy určeno k použití jako potravina nebo složka potravin ve smyslu nařízení (ES) č. 258/97, nesmějí tyto potraviny nebo složky potravin:
- představovat nebezpečí pro spotřebitele,
- uvádět spotřebitele v omyl,
- se natolik lišit od potravin nebo složek potravin, které mají nahrazovat, že by jejich běžná spotřeba způsobila spotřebiteli nedostatky ve výživě.
6. V zájmu uchování genetických zdrojů rostlin podle čl. 20 odst. 2 se členské státy mohou odchýlit od kritérií pro povolování stanovených v první větě odstavce 1, pokud jsou postupem podle čl. 23 odst. 2 stanoveny zvláštní podmínky s ohledem na čl. 20 odst. 3 písm. a) a b).
Článek 5
1. Odrůda je odlišná, bez ohledu na umělý nebo přirozený původ počáteční odchylky, z níž vznikla, pokud se v jednom nebo více významných znacích zřetelně liší od jiných odrůd známých ve Společenství.
Znaky odrůdy musí být možné přesně rozeznat a přesně popsat.
Odrůdou známou ve Společenství se rozumí odrůda, která je v době řádného podání žádosti o povolení hodnocené odrůdy:
- buď uvedena ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin nebo Společném katalogu odrůd druhů zeleniny,
- nebo není uvedena v žádném z těchto katalogů, avšak byla povolena nebo je o její povolení žádáno, v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, a to buď pro uznávání a pro uvádění na trh, anebo pro uznávání pro jiné země,
ledaže by výše uvedené podmínky nebyly nadále plněny ve všech dotyčných členských státech před přijetím rozhodnutím o žádosti o povolení hodnocené odrůdy.
2. Odrůda je stálá, pokud po opakovaném množení nebo, pokud pěstitel stanovil zvláštní rozmnožovací cyklus, na konci každého cyklu nadále odpovídá vymezení svých podstatných odrůdových znaků.
3. Odrůda je dostatečně uniformní, jsou-li si rostliny, které ji tvoří, – bez ohledu na řídké odchylky – podobné nebo z genetického hlediska identické ve všech za tímto účelem stanovených znacích, s přihlédnutím ke zvláštnostem rozmnožování rostlin.
4. Odrůda vykazuje uspokojivou krajinnou nebo užitnou hodnotu, pokud při srovnání s jinými odrůdami zapsanými do katalogu daného členského státu její celkové vlastnosti nabízejí, alespoň pokud jde o produkci v určitém regionu, jednoznačné zlepšení buď pro pěstování, nebo pro využití výpěstků nebo produktů z nich získaných.
Nižší úroveň některých znaků může být vyvážena jinými příznivými znaky.
Článek 6
Členské státy zajistí, aby se na odrůdy pocházející z ostatních členských států vztahovaly tytéž požadavky jako na domácí odrůdy, zejména v povolovacím řízení.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že se povolení odrůd zakládá na výsledku úředních zkoušek, zejména pěstitelských zkoušek, které se týkají dostatečného počtu znaků umožňujících popsat odrůdu.
K určení těchto znaků se použijí přesné a spolehlivé metody.
Pro stanovení odlišnosti by měly pěstitelské zkoušky zahrnovat alespoň dostupné porovnatelné odrůdy, známé ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst.
1. Pro účely článku 9 se zahrnou i další dostupné odrůdy.
2. Postupem podle čl. 23 odst. 2 se s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků stanoví:
a) minimum znaků, na které se zkoušky u různých druhů vztahují;
b) minimální podmínky provedení zkoušek;
c) nezbytné předpisy pro pěstitelské zkoušky, které je třeba provést pro posouzení krajinné nebo užitné hodnoty; tyto předpisy mohou upravit:
- postupy, podle nichž se mohou všechny nebo některé členské státy dohodnout, že v rámci administrativní pomoci do těchto pěstitelských zkoušek zahrnou také odrůdy, pro které byla v některém členském státě podána žádost o povolení, a podmínky pro takové dohody,
- podmínky pro spolupráci orgánů zúčastněných členských států,
- důsledky výsledků těchto pěstitelských zkoušek,
- normy týkající se informování o výsledcích pěstitelských zkoušek z hlediska posouzení krajinné a užitné hodnoty.
3. Vyžaduje-li výzkum hybridů a syntetických odrůd zkoušku genetických komponent, zajistí členské státy, aby výsledky zkoušky genetických komponent a jejich popis byly na žádost pěstitele považovány za důvěrné.
4. a) U geneticky modifikovaných odrůd ve smyslu čl. 4 odst. 4 se provádí posuzování rizika pro životní prostředí podle směrnice 90/220/EHS.
b) Postupy zajišťující, že posuzování rizika pro životní prostředí a jiné související prvky vyhovují požadavkům směrnice 90/220/EHS, budou na návrh Komise zahrnuty do nařízení Rady, které se bude opírat o vhodný právní základ ve Smlouvě.
Do vstupu tohoto nařízení v platnost lze geneticky modifikované odrůdy zapisovat do katalogů členských států pouze tehdy, pokud jejich uvádění na trh bylo povoleno podle směrnice 90/220/EHS.
c) Po vstupu nařízení uvedeného v písmenu b) v platnost se články 11 až 18 směrnice 90/220/EHS již nevztahují na geneticky modifikované odrůdy.
d) Technická a vědecká prováděcí pravidla k posuzování rizika pro životní prostředí se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2.
5. a) Členské státy zajistí, aby odrůda určená pro účely tohoto odstavce byla povolena pouze tehdy, pokud:
- potravina nebo složka potravin již byla povolena podle nařízení (ES) č. 258/97, nebo
- rozhodnutí o povolení podle nařízení (ES) č. 258/97 bylo přijato postupem podle čl. 23 odst. 3.
b) V případě uvedeném v písm. a) druhé odrážce se přihlédne ke kritériím stanoveným v čl. 4 odst. 5 a k zásadám pro hodnocení obsaženým v nařízení (ES) č. 258/97.
c) Technická a vědecká prováděcí pravidla k opatřením stanoveným v písmenu b) budou přijata postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 8
Členské státy stanoví, že žadatel musí při podání žádosti o povolení odrůdy uvést, zda již byla žádost o povolení odrůdy podána v jiném členském státě, o který členský stát se jednalo a zda byla žádost přijata.
Článek 9
1. Členské státy zajistí úřední zveřejnění katalogu odrůd povolených na jejich území a jméno osoby či osob odpovědných za udržovací šlechtění.
Zodpovídá-li za udržovací šlechtění odrůdy více osob, lze od zveřejnění jejich jmen upustit.
Pokud se tak stane, bude v katalogu uveden orgán, který spravuje seznam jmen osob odpovědných za udržovací šlechtění odrůdy.
2. Členské státy při povolování odrůdy pokud možno zajistí, aby tato odrůda nesla ve všech členských státech stejný název.
Je-li známo, že osivo nebo sadba určité odrůdy jsou v jiné zemi uváděny na trh pod jiným názvem, uvede se do katalogu i tento název.
3. S ohledem na dostupné informace členské státy rovněž zajistí, že odrůda, kterou nelze zřetelně odlišit:
- od odrůdy dříve povolené v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, nebo
- od jiné odrůdy, která byla přezkoušena, pokud jde o odlišnost, stálost a uniformitu, podle pravidel této směrnice, bez toho, aby byla odrůdou známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1,
nese název této odrůdy.
Toto ustanovení se nepoužije, pokud by tento název mohl být zavádějící nebo matoucí, pokud jde o odrůdu, nebo pokud podle právní úpravy názvů odrůd v daném členském státě brání jeho používání jiné skutečnosti, anebo pokud práva třetích osob brání volnému užívání tohoto názvu ve spojení s danou odrůdou.
4. Členské státy sestaví pro každou povolenou odrůdu dokumentaci, která obsahuje popis odrůdy a jasný přehled všech skutečností, o něž se povolení opírá.
Popis odrůd se vztahuje na rostliny pocházející bezprostředně z osiva a sadby kategorie "certifikované osivo a sadba".
5. Členské státy zajistí, aby povolené geneticky modifikované odrůdy byly v katalogu odrůd zřetelně označeny jako geneticky modifikované. Dále zajistí, aby každá osoba, která takovou odrůdu uvádí na trh, ji ve svém prodejním katalogu odrůd rovněž zřetelně označila jako geneticky modifikovanou.
6. Pokud jde o vhodnost názvů odrůd, použije se článek 63 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o ochraně odrůd rostlin ve Společenství [12].
Prováděcí pravidla týkající se vhodnosti názvů odrůd mohou být stanovena postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 10
1. Každá žádost nebo stažení žádosti o povolení odrůdy, každý zápis do katalogu odrůd a každá změna tohoto zápisu musí být neprodleně oznámeny ostatním členským státům a Komisi.
2. Členské státy předají ostatním členským státům a Komisi stručný popis vlastností každé nově povolené odrůdy týkajících se jejího využití.
Toto ustanovení se nevztahuje na odrůdy (inbrední linie, hybridy) určené výhradně k použití jako komponenty výsledných odrůd.
Na žádost členské státy rovněž sdělí zvláštní vlastnosti, které umožňují odlišit odrůdu od jiných podobných odrůd.
3. Každý členský stát zpřístupní ostatním členským státům a Komisi dokumentaci podle čl. 9 odst. 4 o povolených odrůdách nebo odrůdách, jejichž povolení pozbylo platnosti. Vzájemné informace o této dokumentaci se považují za důvěrné.
4. Členské státy zajistí, aby byla dokumentace k povolovacímu řízení přístupna k osobnímu a výlučnému použití osobám, které prokáží oprávněný zájem. Toto ustanovení se nepoužije, jedná-li se o údaje důvěrné podle čl. 7 odst. 3.
5. Není-li některá odrůda povolena nebo je-li její povolení zrušeno, zpřístupní se výsledky zkoušek osobám dotčeným tímto rozhodnutím.
Článek 11
1. Členské státy stanoví, že povolené odrůdy jsou udržovány systematickým šlechtěním.
2. Udržovací šlechtění musí být možné kdykoli zkontrolovat podle záznamů vedených osobou nebo osobami odpovědnými za odrůdu.
Záznamy musí zahrnovat také produkci všech generací, které předcházely základnímu osivu nebo sadbě.
3. Od osoby odpovědné za druh mohou být požadovány vzorky.
V případě potřeby lze tyto vzorky odebrat úředně.
4. Je-li udržovací šlechtění prováděno v jiném členském státě, než ve kterém byla odrůda povolena, poskytují si dotyčné státy v oblasti kontroly úřední pomoc.
Článek 12
1. Povolení odrůdy je platné do konce desátého kalendářního roku, který následuje po povolení.
Povolení odrůd vydaná orgány bývalé Německé demokratické republiky před sjednocením Německa pozbývají platnosti nejpozději koncem desátého kalendářního roku ode dne jejich zápisu do katalogu odrůd, který Německo vede v souladu s čl. 3 odst. 1.
2. Platnost povolení odrůdy lze prodloužit vždy o určitou dobu, pokud k tomu opravňuje rozsah jejího dalšího šlechtění nebo je to nutné pro uchování genetických zdrojů rostlin, a pokud jsou nadále plněny požadavky na odlišnost, uniformitu a stálost nebo kritéria stanovená podle čl. 20 odst. 2 a 3. S výjimkou genetických zdrojů rostlin ve smyslu článku 20 se žádosti o prodloužení podávají nejpozději dva roky před pozbytím platnosti povolení.
3. Platnost povolení se dočasně prodlužuje do rozhodnutí o žádosti o prodloužení.
Článek 13
1. Členské státy zajistí, aby byly vyjasněny veškeré pochybnosti vzniklé po povolení odrůdy, které se týkají posouzení její odlišnosti nebo názvu v době povolení.
2. Pokud se po povolení odrůdy ukáže, že podmínka odlišnosti ve smyslu článku 5 nebyla v době povolení splněna, nahradí se povolení jiným rozhodnutím nebo se zruší v souladu s touto směrnicí.
Tímto jiným rozhodnutím přestává být odrůda považována, s účinkem od data svého původního povolení, za odrůdu známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1.
3. Pokud se po povolení odrůdy zjistí, že její název ve smyslu článku 9 nebyl v době povolení přijatelný, musí být název upraven tak, aby byl v souladu s touto směrnicí.
Členské státy mohou povolit dočasné užívání předchozího názvu jako doplňkového názvu.
Podmínky, za kterých může být předchozí název užíván jako doplňkový název, mohou být stanoveny postupem podle čl. 23 odst.
4. Prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2 mohou být stanovena postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, že povolení odrůdy bude zrušeno,
a) pokud se při zkouškách zjistí, že odrůda nadále není odlišná, stálá nebo dostatečně uniformní;
b) pokud osoba nebo osoby odpovědné za odrůdu požádají o zrušení a pokud zůstane zajištěno udržovací šlechtění.
2. Členské státy mohou povolení odrůdy zrušit,
a) pokud nejsou dodržovány právní a správní předpisy přijaté na základě této směrnice;
b) pokud byly v době žádosti o povolení nebo během zkoušek podány chybné nebo zavádějící údaje o skutečnostech, na jejichž základě bylo povolení uděleno.
Článek 15
1. Je-li zrušeno povolení některé odrůdy nebo uplyne doba platnosti jejího povolení, zajistí členské státy, že tato odrůda bude z jejich katalogů vymazána.
2. Členské státy mohou na svém území poskytnout lhůtu pro uznávání a uvádění na trh osiva nebo sadby nejpozději do 30. června třetího roku po uplynutí doby platnosti povolení odrůdy.
V případě odrůd, které byly na základě čl. 16 odst. 1 uvedeny ve společném katalogu odrůd podle článku 17, se vztahuje na uvádění na trh ve všech členských státech lhůta, která uplyne jako poslední z lhůt stanovených jednotlivými členskými státy na základě prvního pododstavce, pokud uvádění osiva a sadby dané odrůdy na trh nepodléhalo omezením na základě odrůdy.
Článek 16
1. Členské státy zajistí, aby od okamžiku zveřejnění podle článku 17 nepodléhalo uvádění na trh osiva odrůd, které byly povoleny podle této směrnice nebo podle zásad této směrnice, žádným omezením na základě odrůdy.
2. Členský stát může být na žádost, o níž se rozhodne postupem podle čl. 23 odst. 2 nebo čl. 23 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikované odrůdy, zmocněn zakázat používání určité odrůdy na celém svém území nebo na jeho části, anebo může stanovit přiměřené podmínky pro pěstování odrůdy a v případě uvedeném v písmenu c) stanovit podmínky pro využití produkce pěstování této odrůdy,
a) pokud se prokáže, že by pěstování této odrůdy mohlo z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů;
5 odst. 4 prokáží, že odrůda v žádné části jeho území nepřináší výsledky odpovídající výsledkům dosaženým u srovnatelné odrůdy povolené na území tohoto členského státu, nebo pokud je všeobecně známo, že tato odrůda není v důsledku své formy nebo třídy zralosti vhodná k pěstování na žádné části jeho území.
Žádost je třeba podat do konce třetího kalendářního roku po vydání povolení;
c) pokud existují pádné důvody, jiné než ty, které již byly nebo mohly být uplatněny v průběhu postupu podle čl. 10 odst. 2, pro domněnku, že odrůda ohrožuje lidské zdraví nebo životní prostředí.
Článek 17
Komise průběžně zveřejňuje na základě sdělení členských států v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C pod názvem "Společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin" seznam všech odrůd, jejichž osivo a sadba nepodléhá podle článku 16 žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy, a rovněž údaje vyžadované podle čl. 9 odst. 1 týkající se osoby či osob zodpovědných za udržovací šlechtění. Zveřejněné oznámení uvede členské státy, které byly zmocněny podle čl. 16 odst. 2 nebo článku 18.
Zveřejněné oznámení obsahuje odrůdy, na které se vztahuje lhůta podle čl. 15 odst.
2 druhého pododstavce. Oznámení uvádí délku této lhůty a případně členské státy, na které se tato lhůta nevztahuje.
Zveřejněné oznámení zřetelně označí odrůdy, které byly geneticky modifikovány.
Článek 18
Pokud se zjistí, že by pěstování některé odrůdy, která byla zapsána do společného katalogu odrůd, mohlo v některém členském státě z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů nebo by mohlo ohrožovat životní prostředí či lidské zdraví, může být tento členský stát na žádost postupem podle čl. 23 odst. 2 nebo podle čl. 23 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikovanou odrůdu, zmocněn zakázat uvádění osiva nebo sadby této odrůdy na trh na celém svém území nebo jeho části. Při bezprostředním nebezpečí rozšíření škodlivých organismů nebo při bezprostředním ohrožení lidského zdraví či životního prostředí může dotyčný členský stát, jakmile podá příslušnou žádost, vydat zákaz do doby, než bude přijato konečné rozhodnutí, jež musí být přijato do tří měsíců postupem podle čl. 23 odst. 2 nebo případně podle čl. 23 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikovanou odrůdu.
Článek 19
Přestane-li být v některém členském státě povolena některá jím původně povolená odrůda, může jeden nebo více jiných členských států tuto odrůdu nadále povolovat, jsou-li na jejich území nadále plněny požadavky pro povolení odrůdy a je-li udržovací šlechtění nadále zajištěno.
Článek 20
1. Postupem podle čl. 23 odst. 2 mohou být stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřené osivo.
2. Aniž je dotčeno nařízení Rady (ES) č. 1467/94 ze dne 20. června 1994 o zachování, popisu, sběru a využití genetických zdrojů v zemědělství [13], budou postupem podle čl. 23 odst. 2 stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin prostřednictvím pěstování a uvádění na trh osiva planých forem a odrůd, které jsou přirozeně adaptovány na místní a oblastní podmínky a jsou ohroženy genetickou erozí.
3. Zvláštní podmínky podle odstavce 2 zahrnují zejména tyto body:
a) tyto plané formy a odrůdy se povolí podle této směrnice.
Při úředním povolování se přihlíží ke zvláštním jakostním znakům a požadavkům.
Zejména se přihlédne k výsledkům neúředních zkoušek a k poznatkům získaným na základě praktických zkušeností při pěstování, množení a využívání, a k podrobnému popisu odrůd a jejich názvům, jak byly sděleny dotyčnému členskému státu, a jsou-li dostačující, poskytne se osvobození od úředních zkoušek.
Po povolení se tato planá forma nebo odrůda zanese do společného katalogu jako "udržovací odrůda";
b) vhodná množstevní omezení.
Článek 21
Postupem podle čl. 23 odst. 2 mohou být stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti uchovávání genetických zdrojů rostlin.
Článek 22
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, zda:
a) úřední zkoušky odrůdy prováděné v určité třetí zemi poskytují stejnou záruku jako zkoušky prováděné v členských státech podle článku 7;
b) kontroly metod udržovacího šlechtění prováděné v určité třetí zemi poskytují stejnou záruku jako kontroly prováděné členskými státy.
2. Odstavec 1 se rovněž vztahuje na jakýkoli nový členský stát ode dne jeho přistoupení do dne, do kterého má uvést v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 23
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví zřízený článkem 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS [14].
2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 199/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 24
S výhradou ustanovení článků 16 a 18 nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin či ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví.
Článek 25
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 26
1. Směrnice 70/457/EHS ve znění směrnic uvedených v příloze I části A se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení stanovených v příloze I části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici a jsou vykládány v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze II.
Článek 27
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 28
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2002/54/ES
ze dne 13. června 2002
o uvádění osiva řepy na trh
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [2] byla opakovaně a podstatně změněna [3].
Z důvodu jasnosti a účelnosti by uvedená směrnice měla být kodifikována.
(2) Produkce cukrové a krmné řepy (dále jen "řepy") zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.
(3) Uspokojivé výsledky při pěstování řepy závisí do značné míry na použití vhodného osiva.
(4) Větší výnosnosti při pěstování řepy ve Společenství bude dosaženo, pokud členské státy budou při výběrů odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla.
Proto směrnice Rady 2002/53/ES [4] stanoví Společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin.
(5) Je žádoucí vytvořit na základě zkušeností se systémy členských států a Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj jednotný systém uznávání pro Společenství.
V souvislosti s konsolidací vnitřního trhu by se systém Společenství měl uplatňovat na produkci určenou k uvedení na trh a na uvádění na trh ve Společenství, aniž by členským státům poskytoval možnost jednostranně se od něj odchýlit způsobem, který by bránil volnému pohybu osiv ve Společenství.
(6) Obecně by mělo být uvádění osiva řepy na trh povoleno pouze tehdy, bylo-li v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo.
Volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie.
Za určitých podmínek by mělo být možné uvést na trh šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu a nezpracované osivo.
(7) Pravidla Společenství by se neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
(8) Ke zlepšení jakosti osiva řepy ve Společenství musí být stanoveny určité podmínky týkající se zejména polyploidicity, jednoklíčkovosti, segmentace, technické čistoty, klíčivosti a vlhkosti.
(9) K zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběr vzorků, uzavírání a označování.
Za tímto účelem musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování zemědělců, a musí odkazovat na uznání v rámci Společenství.
(10) Měla by být stanovena pravidla pro uvádění na trh chemicky ošetřeného osiva a osiva vhodného pro ekologické zemědělství, a pravidla pro zachování genetických zdrojů rostlin, které umožní zachování odrůd ohrožených genetickou erozí využitím in situ.
(11) Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14 Smlouvy, měly by být za určitých podmínek povoleny odchylky.
Členské státy, které využijí odchylek, by si měly při kontrole vzájemně poskytovat správní pomoc.
(12) Členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování jakostních požadavků a předpisů o zachování pravosti.
(13) Uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 30 Smlouvy.
(14) Je nezbytné, aby osivo, které bylo v jiné zemi získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, bylo za určitých podmínek uznáno za osivo rozmnožené v daném členském státě.
(15) Je žádoucí stanovit, že osivo řepy sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejné záruky jako osivo, které bylo úředně uznáno ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství.
(16) V obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování certifikovaným osivem různých kategorií, lze dočasně povolit uvést na trh kategorii osiva, která podléhá méně přísným požadavkům, a odrůdy osiva, které nejsou zahrnuty do společného katalogu odrůd, ani do národního katalogu odrůd.
(17) Za účelem harmonizace technických metod uznávání používaných v členských státech a proto, aby bylo možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měly být v členských státech zavedeny srovnávací zkoušky Společenství pro každoroční následné kontroly osiv kategorie "certifikované osivo".
(18) Je žádoucí uspořádat časově omezené testy, aby se nalezla lepší náhradní řešení pro některé prvky uznávacích postupů přijatých na základě této směrnice.
(19) V souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5] by měla být přijata opatření nutná k provedení této směrnice.
(20) Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze V části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na produkci osiva řepy určeného k uvedení na trh a na jeho uvádění na trh ve Společenství.
Nevztahuje se na osivo řepy, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "uvedením na trh" prodej, držení za účelem prodeje, nabízení k prodeji a každé zcizení, dodání nebo převod osiva ve prospěch třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, k obchodnímu využití.
Za uvedení na trh se nepovažuje takové nakládání s osivem, jehož účelem není obchodní využití odrůdy, například tato jednání:
- dodání osiva úředním zkušebnám a kontrolním subjektům,
- dodání osiva poskytovatelům služeb za účelem zpracování nebo balení, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodanému osivu žádná práva.
Za uvedení na trh se za určitých podmínek nepovažuje dodání osiva poskytovatelům služeb na výrobu určitých zemědělských surovin k průmyslovým účelům nebo na množení osiva k tomuto účelu, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodanému osivu nebo materiálu z něj žádná práva.
Dodavatel osiva předloží uznávajícímu orgánu kopii příslušných částí smlouvy uzavřené s poskytovatelem služeb a tato smlouva musí odkazovat na normy a podmínky, které dodané osivo splňuje.
Prováděcí pravidla k tomuto ustanovení se stanoví postupem podle čl. 28 odst. 2;
b) "řepou" cukrová řepa a krmná řepa druhu Beta vulgaris L.;
c) "základním osivem" osivo,
i) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle přísných zásad šlechtění odrůdy;
ii) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo";
iii) které, s výhradou článku 5, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v příloze I, a
iv) u kterého bylo úřední zkouškou zjištěno splnění výše uvedených požadavků;
d) "certifikovaným osivem" osivo,
i) které pochází bezprostředně ze základního osiva;
ii) které je určeno k produkci řepy;
iii) které, s výhradou čl. 5 písm. b), vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v příloze 1, a
iv) - u kterého bylo úřední zkouškou zjištěno splnění výše uvedených požadavků, nebo
- u kterého bylo v případě podmínek stanovených v příloze I části A úřední zkouškou nebo zkouškou provedenou pod úředním dohledem zjištěno splnění těchto požadavků;
e) "jednoklíčkovým osivem" geneticky jednoklíčkové osivo;
f) "osivem pro přesný výsev" osivo určené pro použití k přesnému výsevu, které v souladu s přílohou I částí B bodem 3 písm. b) podbody bb) a cc) dává jedinou sazečku;
g) "úředními opatřeními" opatření přijatá
i) státními orgány nebo
ii) právnickou osobou zřízenou na základě veřejného nebo soukromého práva, jednající jménem státu nebo
iii) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežnou fyzickou osobou
za předpokladu, že osoby uvedené v bodech ii) a iii) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření;
h) "malými baleními ES" balení, která obsahují tato certifikovaná osiva:
i) jednoklíčkové osivo nebo osivo pro přesný výsev: do celkového počtu 100000 klubíček či semen nebo do celkové čisté hmotnosti 2,5 kg, s výjimkou případných granulovaných pesticidů, granulovacích látek nebo jiných tuhých přídavných látek;
ii) osiva s výjimkou jednoklíčkového osiva a osiva pro přesný výsev: do celkové čisté hmotnosti 10 kg, s výjimkou případných granulovaných pesticidů, granulovacích látek nebo jiných tuhých přídavných látek.
2. Typy odrůd, včetně komponentů, určené k uznání podle této směrnice lze určit a definovat postupem podle čl. 28 odst. 2.
3. Provádění zkoušky pod úředním dohledem podle odst. 1 písm. d) bodu iv) druhé odrážky vyhovuje těmto požadavkům:
a) inspektoři:
i) mají nezbytnou odbornou způsobilost;
ii) nemají na provádění zkoušek osobní zájem;
iii) jsou úředně schváleni orgánem daného členského státu příslušným k uznávání osiva, přičemž toto schválení je podmíněno buď složením přísahy nebo podepsáním písemného prohlášení, v němž se zavazují dodržovat pravidla platná pro úřední zkoušky;
iv) provádějí zkoušky pod úředním dohledem podle pravidel platných pro úřední zkoušky;
b) množitelské porosty, které jsou předmětem inspekce, vzešly z osiva, které bylo podrobeno úřední následné kontrole s uspokojivými výsledky;
c) část množitelských porostů je předmětem inspekce prováděné úředními inspektory.
Tato část činí 10 % u samosprašných porostů a 20 % u cizosprašných porostů, a 5 % nebo 15 % u druhů, pro které členské státy stanoví úřední laboratorní vyšetření odrůdové pravosti a odrůdové čistoty podle morfologických a fyziologických znaků nebo případně biochemickou analýzou;
d) část vzorků partií osiva sklizeného z množitelských porostů je odebrána pro úřední následné kontroly a případně pro laboratorní vyšetření osiva týkající se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty.
Členské státy stanoví sankce, které se ukládají za porušení pravidel uvedených v prvním pododstavci o zkouškách pod úředním dohledem.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Mezi sankce lze zařadit to, že inspektorům při úmyslném nebo nedbalostním porušení pravidel platných pro úřední zkoušky orgán příslušný pro uznávání osiva odebere úřední schválení podle písmena a) bodu iii) prvního pododstavce.
V takovém případě se zruší provedená uznání přezkoušeného osiva, ledaže lze prokázat, že dané osivo skutečně splňuje veškeré požadavky.
4. Další opatření pro provádění zkoušek pod úředním dohledem mohou být přijata postupem podle čl. 28 odst. 2.
Až do přijetí těchto opatření platí podmínky článku 2 rozhodnutí Komise 89/540/EHS [6].
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo řepy, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
2. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud takové metody existují.
Článek 4
Aniž je dotčen čl. 3 odst. 1, členské státy stanoví, že na trh může být uváděno:
- šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu a
- nezpracované osivo uváděné na trh ke zpracování, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 5
Členské státy mohou odchylně od článku 3 povolit,
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze I; za tímto účelem se přijmou veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze I. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce; budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy; tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 22 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
Členské státy, které využijí odchylky podle písmena a) nebo b), si při kontrole vzájemně poskytují správní pomoc.
Článek 6
1. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 1, mohou členské státy povolit producentům usazeným na svém území, aby uváděli na trh:
a) malá množství osiva pro vědecké účely nebo pro účely šlechtění;
b) přiměřená množství osiva pro jiné testovací nebo pokusné účely, pokud osivo náleží k odrůdě, pro kterou byla v daném členském státě podána žádost o zápis do katalogu odrůd.
V případě geneticky modifikovaného materiálu může být povolení uděleno pouze tehdy, pokud byla učiněna veškerá vhodná opatření k tomu, aby se předešlo nepříznivým účinkům na lidské zdraví a na životní prostředí.
Na posuzování rizika pro životní prostředí, které je k tomuto účelu třeba provést, se použije přiměřeně čl. 7 odst.
2. Účely, pro které lze udělit povolení podle odst. 1 písm. b), předpisy o označování balení, množství a podmínky, za kterých mohou členské státy povolení udělovat, se stanoví postupem podle čl. 28 odst. 2.
3. Povolení, která členské státy udělily producentům usazeným na svém území pro účely uvedené v odstavci 1 před 14. prosincem 1998, zůstávají v platnosti do doby, než budou přijaty předpisy uvedené v odstavci 2.
Od uvedeného okamžiku musí být všechna povolení v souladu s předpisy přijatými podle odstavce 2.
Článek 7
Pokud jde o požadavky uvedené v příloze I, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 8
Členské státy stanoví, že popis genetických komponent, pokud se vyžaduje, je na žádost pěstitele považován za důvěrný.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd a při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány z homogenních partií; maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze II.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že základní a certifikované osivo smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 11, 12 nebo 13.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označování.
Článek 11
1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení ES, musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez znehodnocení uzávěru nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle článku 12 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění úřední návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření uvedená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle čl. 28 odst. 2 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci.
2. Členské státy stanoví, že s výjimkou malých balení ES, smějí být balení jednou nebo víckrát znovu uzavřena pouze úředně nebo pod úředním dohledem.
V takovém případě se na návěsce podle článku 12 uvede také údaj o posledním uzavření, datum a orgán, který toto uzavření provedl.
Členské státy stanoví, že malá balení ES musí být uzavřena tak, aby nemohla být otevřena bez znehodnocení uzávěru nebo bez zanechání stop po manipulaci na návěsce nebo balení. Postupem podle čl.
28 odst. 2 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci.
Balení smějí být jednou nebo víckrát znovu otevřena pouze pod úředním dohledem.
Článek 12
Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení ES:
a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou, která splňuje podmínky stanovené v příloze III části A a obsahuje údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá a pro certifikované osivo modrá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Pokud v případech uvedených v čl. 5 písm. a) základní osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze I, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno. Postupem podle čl.
28 odst. 2 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené pro návěsku v příloze III části A oddílu I bodech 3, 5, 6, 11 a 12.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
Článek 13
1. Členské státy stanoví, že malá balení ES:
a) musí být na vnější straně opatřena návěskou dodavatele podle přílohy III části B, tištěným nápisem nebo otiskem razítka v některém z úředních jazyků Společenství; u průhledných obalů může být návěska umístěna uvnitř, pokud je čitelná skrze obal; barva návěsky je pro základní osivo bílá a pro certifikované osivo modrá;
b) musí nést na vnější straně nebo na návěsce dodavatele podle písmene a) úředně přidělené pořadové číslo; pokud se použije úřední nálepka, je barva nálepky pro základní osivo bílá a pro certifikované osivo modrá; způsoby vyznačení pořadového čísla mohou být stanoveny postupem podle čl. 28 odst. 2.
2. Členské státy mohou stanovit, že pro označování malých balení ES balených na jejich území musí být používána úřední nálepka obsahující všechny nebo některé údaje uvedené v příloze III části B; pokud jsou tyto údaje uvedeny na nálepce, není vyžadováno značení podle odst. 1 písm. a).
Článek 14
Členské státy mohou stanovit, že se malá balení ES certifikovaného osiva na žádost uzavírají a označují úředně nebo pod úředním dohledem podle čl. 11 odst. 1 a článku 12.
Článek 15
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby u malých balení byla zajištěna kontrola pravosti osiva, zejména při dělení partií osiva.
K tomuto účelu mohou vyžadovat, aby malá balení rozdělovaná na jejich území byla uzavírána úředně nebo pod úředním dohledem.
Článek 16
1. Postupem podle čl. 28 odst. 2 lze stanovit, že balení základního nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být opatřena návěskou dodavatele (jež může být odlišná od úřední návěsky nebo může mít podobu údajů dodavatele natištěných na obalu) i v jiných případech, než které stanoví tato směrnice. Údaje, které musí návěska obsahovat, budou rovněž stanoveny postupem podle čl. 28 odst. 2.
2. Návěska podle odstavce 1 musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle článku 12.
Článek 17
U osiva geneticky modifikované odrůdy musí být na každé návěsce, úřední nebo jiné, nebo na každém úředním nebo jiném doprovodném dokladu podle této směrnice zřetelně vyznačeno, že se jedná o geneticky modifikovanou odrůdu.
Článek 18
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního nebo certifikovaného osiva musí být uvedeno buď na úřední návěsce nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 19
Aby byla nalezena možnost zlepšení některých ustanovení této směrnice, lze postupem podle čl. 28 odst. 2 rozhodnout, že se za zvláštních podmínek uspořádají na úrovni Společenství časově omezené testy.
V rámci takovýchto testů mohou být členské státy osvobozeny od určitých povinností stanovených v této směrnici.
Rozsah osvobození se stanoví odkazem na požadavky, kterých se osvobození týká.
Trvání jednoho testu nepřekročí sedm let.
Článek 20
Členské státy zajistí, aby uvádění osiva na trh podle závazných nebo nezávazných ustanovení této směrnice podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato nebo jiná směrnice.
Článek 21
Šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu lze uvádět na trh podle článku 4 první odrážky za podmínky, že:
a) je orgán příslušný k uznávání zkontroloval v souladu s předpisy pro uznávání základního osiva;
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje:
- uznávající orgán a členský stát nebo jejich zkratky,
- číslo partie,
- měsíc a rok uzavření, nebo
- měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání,
- druh, uvedený alespoň latinským písmem pod svým botanickým názvem, případně zkráceně a bez jmen autorů, nebo obecným názvem anebo obojím; údaj, zda se jedná o cukrovou nebo krmnou řepu,
- odrůda uvedená alespoň latinským písmem,
- označení "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet předchozích generací osiva kategorie "certifikované osivo".
Návěska je bílá se šikmým fialovým pruhem.
Článek 22
1. Členské státy stanoví, že osivo řepy, které
- pochází bezprostředně ze základního osiva úředně uznaného v jednom nebo více členských státech nebo ve třetí zemi, u níž byla určena rovnocennost podle čl. 23 odst. 1 písm. b), a
- bylo sklizeno v jiném členském státě,
musí být na žádost, a aniž je dotčena směrnice 2002/53/ES, úředně uznáno jako certifikované osivo v každém členském státě, pokud bylo podrobeno přehlídce vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I části A pro danou kategorii, a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze I části B.
Pochází-li v těchto případech osivo přímo z úředně uznaného osiva generací předcházejících základnímu osivu, mohou členské státy povolit také úřední uznávání jako základní osivo, pokud jsou splněny požadavky stanovené pro základní osivo.
2. Osivo řepy, které bylo sklizeno ve Společenství a které je určeno k uznání podle odstavce 1, je:
- zabaleno podle čl. 11 odst. 1 a opatřeno úřední návěskou podle přílohy IV části A a B a
- provázeno úřední doložkou podle přílohy IV části C.
Ustanovení prvního pododstavce týkající se balení a opatřování návěskou se případně nepoužijí, pokud orgány odpovědné za inspekci, orgány, které vypracovaly podklady pro uznání osiva, které dosud nebylo s konečnou platností uznáno, a orgány odpovědné za uznávání jsou totožné, nebo pokud se dohodnou na výjimce.
3. Členské státy rovněž stanoví, že osivo řepy, které
- pochází přímo ze základního osiva úředně uznaného v jednom nebo více členských státech nebo ve třetí zemi, u níž byla určena rovnocennost podle čl. 23 odst. 1 písm. b), a
- bylo sklizeno ve třetí zemi,
musí být na žádost úředně uznáno jako certifikované osivo v každém členském státě, ve kterém bylo vyprodukováno nebo úředně uznáno základní osivo, pokud bylo podrobeno přehlídce vyhovující požadavkům na certifikované osivo stanoveným v rozhodnutí o rovnocennosti přijatém podle čl. 23 odst.
1 písm. a), a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze I části B. Ostatní členské státy mohou rovněž povolit úřední uznávání tohoto osiva.
Článek 23
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, zda:
a) v případě uvedeném v článku 22 inspekce prováděné v některé třetí zemi vyhovují požadavkům stanoveným v příloze I části A;
b) osivo řepy sklizené v některé třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, označování a kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základními osivu nebo certifikovanému osivu, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Odstavec 1 se použije rovněž v případě nového členského státu ode dne jeho přistoupení až do dne, do kterého musí uvést v platnost své právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 24
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním nebo certifikovaným osivem ve Společenství, které nelze odstranit jinak, může být postupem podle čl. 28 odst. 2 rozhodnuto, že členské státy povolí na stanovené období na celém území Společenství uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin nebo v národních katalozích odrůd jednotlivých členských států v množství nezbytném pro překonání zásobovacích obtíží.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy, použije se úřední návěska stanovená pro odpovídající kategorii; v případě osiva odrůd, které nejsou zapsány ve výše uvedených katalozích, je barva úřední návěsky hnědá.
V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být stanovena postupem podle čl. 28 odst. 2.
Článek 25
1. Členské státy zajistí, aby osivo řepy bylo v průběhu uvádění na trh úředně kontrolováno, alespoň namátkově, s ohledem na dodržování požadavků a podmínek stanovených touto směrnicí.
2. Aniž je dotčen volný pohyb osiva ve Společenství, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby jim při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva dovezeného ze třetí země byly uváděny tyto údaje:
a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle čl. 28 odst. 2.
Článek 26
1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu vzorků certifikovaného osiva řepy.
Při následné kontrole lze ověřit, zda byly dodrženy požadavky, kterým toto osivo musí vyhovovat.
Provádění zkoušek a jejich výsledky podléhají dohledu výboru uvedenému v čl. 28 odst.
2. Tyto srovnávací zkoušky slouží k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků.
Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi.
Datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé, stanoví Komise postupem podle čl. 28 odst.
3. Komise přijme postupem podle čl. 28 odst. 2 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo řepy sklizené ve třetích zemích.
Článek 27
Změny obsahu příloh, nezbytné s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, se přijímají postupem podle čl. 28 odst. 2.
Článek 28
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízený podle článku 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS [7].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 29
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou života a zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 30
1. Postupem podle čl. 28 odst. 2 lze stanovit zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v těchto oblastech:
a) podmínky, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřené osivo;
b) podmínky, za kterých lze osivo uvádět na trh s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, včetně směsí osiva z odrůd, které obsahují také odrůdy uvedené v článku 1 směrnice 2002/53/ES, jež jsou spojeny se specifickými přirozenými a polopřirozenými biotypy a jež jsou ohroženy genetickou erozí;
c) podmínky, za kterých lze uvádět na trh osivo vhodné pro ekologické zemědělství.
2. Zvláštní podmínky podle odst. 1 písm. b) zahrnují zejména tyto body:
a) původ osiva těchto druhů je znám a schválen orgány příslušnými v jednotlivých členských státech pro uvádění osiv na trh ve vymezených oblastech;
b) vhodná množstevní omezení.
Článek 31
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 32
Nejpozději 1. února 2004 předloží Komise podrobné vyhodnocení týkající se zjednodušení postupu uznávání zavedeného článkem 1 směrnice 98/96/ES.
Vyhodnocení se soustředí zejména na případné důsledky pro jakost osiva.
Článek 33
1. Směrnice 66/400/EHS ve znění směrnic uvedených v příloze V části A se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení stanovených v příloze V části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici a musí být vykládány v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VI.
Článek 34
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2002/55/ES
ze dne 13. června 2002
o uvádění osiva zeleniny na trh
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1,
po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh2 byla opakovaně a podstatně pozměněna3.
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedená směrnice měla být kodifikována.
(2) Produkce osiva zeleniny zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.
(3) Uspokojivé výsledky při pěstování zeleniny do značné míry závisejí na použití vhodného osiva.
(4) Vyšší výnosnosti při pěstování zeleniny ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla.
(5) Je třeba sestavit společný katalog odrůd druhů zeleniny.
Tento katalog lze sestavit pouze na základě vnitrostátních katalogů.
(6) Všechny členské státy by proto měly sestavit jeden nebo více vnitrostátních katalogů odrůd povolených pro uznávání, kontrolu a uvádění na trh na jejich území.
(7) Tyto katalogy musí být vypracovány podle jednotných pravidel, tak aby povolené odrůdy byly odlišné, stálé a dostatečně uniformní.
(8) Pro některá ustanovení týkající se uznávání odrůd na vnitrostátní úrovni je vhodné vzít v úvahu mezinárodně zavedená pravidla.
(9) Ke zkouškám nezbytným k povolení určité odrůdy musí být stanovena řada jednotných kritérií a minimálních požadavků.
(10) Je třeba sjednotit předpisy o době, po kterou zůstává povolení odrůdy v platnosti, o důvodech, pro které lze povolení zrušit, jakož i o metodách udržovacího šlechtění a členské státy by se měly vzájemně informovat o povolení odrůdy a jeho případném zrušení.
(11) Je žádoucí přijmout pravidla o vhodnosti názvů odrůd a o výměně údajů mezi členskými státy.
(12) Osivo odrůd zapsaných ve společném katalogu odrůd by nemělo v rámci Společenství podléhat žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy.
(13) Členským státům by měly mít právo vznést námitky vůči odrůdě.
(14) Komise by měla zveřejňovat odrůdy zapsané do společného katalogu v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C.
(15) Mělo by být upraveno uznávání rovnocennosti zkoušek a kontrol odrůd prováděných ve třetích zemích.
(16) V důsledku vědeckého a technického vývoje je nyní možné vyvíjet odrůdy genetickou modifikací.
Při rozhodování, zda lze povolit geneticky modifikované odrůdy ve smyslu směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí4, musí členské státy zvážit všechna rizika spojená s jejich záměrným uvolňováním do životního prostředí.
Dále je vhodné stanovit podmínky, za kterých lze takové geneticky modifikované odrůdy povolit.
(17) Uvádění nových druhů potravin a nových druhů složek potravin je na úrovni Společenství upraveno nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
258/975. Při povolování odrůd by tedy členské státy měly přihlížet ke všem zdravotním rizikům spojeným s potravinami.
Dále je vhodné stanovit podmínky, za kterých lze tyto odrůdy povolit.
(18) Vzhledem k vědeckému a technickému vývoji je vhodné stanovit pravidla, za kterých lze chemicky ošetřené osivo a sadbu uvádět na trh.
(19) Obecně by mělo být možné uvádět osivo zeleniny na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo.
Za určitých zvláštních podmínek by mělo být možné uvádět na trh osivo generací předcházejících základnímu osivu a nezpracované osivo.
(20) U některých druhů zeleniny nelze omezit uvádění na trh na certifikované osivo.
Proto by mělo být povoleno uvádět na trh kontrolované standardní osivo, které musí být rovněž odrůdově pravé a odrůdově čisté, ohledně těchto vlastností však podrobené pouze namátkové následné úřední kontrole prováděné přehlídkou.
(21) Ke zlepšení jakosti osiva zeleniny ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se minimální technické čistoty a klíčivosti.
(22) K zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběr vzorků, uzavírání a označování. Je rovněž vhodné upravit předběžné úřední kontroly certifikovaného osiva a povinnosti, které musí plnit osoba odpovědná za uvádění standardního osiva a certifikovaného osiva v malých baleních na trh.
(23) Měla by být stanovena pravidla pro uvádění na trh chemicky ošetřeného osiva a osiva vhodného pro ekologické zemědělství, a pravidla pro zachování genetických zdrojů rostlin, které umožní zachování odrůd ohrožených genetickou erozí využitím in situ.
(24) Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14 Smlouvy, měly by být za určitých podmínek povoleny odchylky.
Členské státy, které využijí odchylek, by si měly při kontrole vzájemně poskytovat správní pomoc.
(25) Členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování jakostních požadavků a předpisů o zachování pravosti.
(26) Osivo, které splňuje tyto podmínky, by mělo při uvádění na trh podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 30 Smlouvy.
(27) Je nezbytné, aby osivo, které bylo v jiné zemi získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, bylo za určitých podmínek uznáno za osivo rozmnožené v daném členském státě.
(28) Je žádoucí stanovit, že osivo zeleniny sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejné záruky jako osivo, které bylo úředně uznáno nebo uvedeno na trh jako standardní osivo ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství.
(29) V obdobích, kdy dochází k potížím v zásobování certifikovaným osivem různých kategorií nebo standardním osivem, lze dočasně povolit uvádět na trh kategorii osiva, která podléhá méně přísným požadavkům, a odrůdy osiva, které nejsou zapsány ve společném katalogu odrůd ani ve vnitrostátním katalogu odrůd.
(30) Za účelem harmonizace technických metod uznávání a kontrol používaných v členských státech a proto, aby bylo možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měly být v členských státech zavedeny srovnávací zkoušky Společenství, které umožní každoroční následnou kontrolu osiva určitých odrůd u kategorie "základní osivo" a osiva kategorií "certifikované osivo" a "standardní osivo".
(31) Pravidla Společenství by se neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
(32) Do oblasti působnosti této směrnice by měly patřit i určité druhy, které mohou být zároveň pícninami, olejninami i zeleninou. Pokud však nejsou některé druhy osiva běžně rozmnožovány nebo uváděny na trh na území členského státu, měla by být dána možnost osvobodit tento členský stát od povinnosti uplatňovat tuto směrnici na dotyčné druhy.
(33) Je žádoucí uspořádat časově omezené testy, aby se nalezla lepší náhradní řešení pro některé prvky uznávacích postupů přijatých na základě této směrnice.
(34) V souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi6 by měla být přijata opatření nutná k provedení této směrnice.
(35) Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze VI části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na produkci osiva zeleniny určeného k uvedení na trh a na jeho uvádění na trh ve Společenství.
Nevztahuje se na osivo zeleniny, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 2
1. 1.Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "uvedením na trh": prodej, držení za účelem prodeje, nabízení k prodeji a každé zcizení, dodání nebo převod osiva ve prospěch třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, k obchodnímu využití.
Za uvedení na trh se nepovažuje takové nakládání s osivem, jehož účelem není obchodní využití odrůdy, například tato jednání:
- dodání osiva úředním zkušebnám a kontrolním orgánům,
- dodání osiva poskytovatelům služeb za účelem zpracování nebo balení, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodanému osivu žádná práva.
Za uvedení na trh se za určitých podmínek nepovažuje dodání osiva poskytovatelům služeb k výrobě určitých zemědělských surovin pro průmyslové účely nebo pro množení osiva k tomuto účelu, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodanému osivu nebo materiálu z něj žádná práva.
Dodavatel osiva předloží uznávajícímu orgánu kopii příslušných částí smlouvy uzavřené s poskytovatelem služeb a tato smlouva musí odkazovat na normy a podmínky, které dodané osivo v současnosti splňuje.
Prováděcí pravidla k tomuto ustanovení se stanoví postupem podle čl. 46 odst. 2; b) "zeleninou"
: rostliny níže uvedených druhů, které jsou určeny k zemědělské nebo zahradnické produkci, s výjimkou okrasných účelů: Allium cepa L. _BAR_ cibule kuchyňská _BAR_ Allium porrum L. _BAR_ pór pravý _BAR_
Cucurbita pepo L. _BAR_ tykev obecná _BAR_
c) "základním osivem" osivo:
i) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásady udržovacího šlechtění odrůdy;
ii) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo";
iii) které, s výhradou článku 22, splňuje požadavky na základní osivo stanovené v přílohách I a II;
iv) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
d) "certifikovaným osivem" osivo:
i) které pochází přímo ze základního osiva nebo, na žádost pěstitele, z osiva generace předcházející základnímu osivu, které může splňovat požadavky na základní osivo stanovené v přílohách I a II a u kterého bylo splnění těchto požadavků ověřeno úřední zkouškou;
ii) které je určeno převážně k produkci zeleniny;
iii) které, s výhradou čl. 22 písm. b), splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v přílohách I a II;
iv) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků a
v) které podléhá namátkové následné úřední kontrole k ověření jeho odrůdové pravosti a odrůdové čistoty;
e) "standardním osivem" osivo:
i) které vykazuje dostatečnou odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
ii) které je určeno převážně k produkci zeleniny;
iii) které splňuje požadavky stanovené v příloze II;
iv) které podléhá namátkové následné úřední kontrole k ověření jeho odrůdové pravosti a odrůdové čistoty;
f) "úředními opatřeními" opatření, která provádějí:
i) státní orgány nebo
ii) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
iii) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby,
za předpokladu, že osoby uvedené v bodech ii) a iii) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření;
g) "malými baleními ES" balení osiva až do maximální čisté váhy:
i) 5 kg u luštěnin;
ii) 500 g u cibule, kerblíku, chřestu, mangoldu, červené řepy, vodnice, vodního melounu, tykve velkoplodé, tykve obecné, mrkve, ředkve, černého kořene, špenátu a kozlíčku polníčku;
iii) 100 g u ostatních druhů zeleniny.
2. Změny prováděné v seznamu druhů uvedených v odst. 1 písm. b) se přijímají postupem podle čl. 46 odst. 2.
3. Typy odrůd, včetně komponentů, lze určit a definovat postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že uznávat, kontrolovat jako standardní osivo a uvádět na trh lze pouze osivo zeleniny, jehož odrůda byla úředně povolena v jednom nebo více členských státech.
2. Každý členský stát sestaví jeden nebo více katalogů odrůd úředně povolených pro uznávání, kontrolu jako standardní osivo a uvádění na trh na jeho území.
Katalogy se dělí podle odrůd:
a) jejichž osivo lze uznat jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo", anebo kontrolovat jako "standardní osivo";
b) jejichž osivo lze kontrolovat pouze jako standardní osivo.
Každý má právo nahlédnout do katalogu.
3. Na základě katalogů členských států bude sestaven v souladu s články 16 a 17 společný katalog odrůd druhů zeleniny.
4. Členské státy mohou stanovit, že zápis odrůdy do společného katalogu nebo do katalogu jiného členského státu je rovnocenný zápisu do jejich katalogu. V tomto případě je dotyčný členský stát osvobozen od povinností stanovených v článku 7, čl. 9 odst. 4 a čl. 10 odst. 2 až 5.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby byly povoleny pouze odrůdy, které jsou odlišné, stálé a dostatečně uniformní.
U čekanky kořenové musí odrůda vykazovat dostatečnou krajinnou nebo užitnou hodnotu.
2. Geneticky modifikované odrůdy ve smyslu čl. 2 odst. 1 a 2 směrnice Rady 90/220/EHS lze povolit pouze tehdy, byla-li učiněna veškerá vhodná opatření, aby se zabránilo nepříznivým účinkům na lidské zdraví a na životní prostředí.
3. Je-li však osivo určité odrůdy určeno k použití jako potravina nebo složka potravin ve smyslu nařízení (ES) č. 258/97, nesmějí tyto potraviny nebo složky potravin:
- představovat nebezpečí pro spotřebitele,
- uvádět spotřebitele v omyl,
- se natolik lišit od potravin nebo složek potravin, které mají nahrazovat, že by jejich běžná spotřeba způsobila spotřebiteli nedostatky ve výživě.
4. V zájmu uchování genetických zdrojů rostlin podle čl. 44 odst. 2 se členské státy mohou odchýlit od kritérií pro povolování stanovených v odst. 1 prvním pododstavci, jsou-li postupem podle čl. 46 odst. 2 stanoveny zvláštní podmínky s ohledem na čl. 44 odst. 3.
Článek 5
1. Odrůda je odlišná, bez ohledu na umělý nebo přirozený původ počáteční odchylky, z níž vznikla, pokud se v jednom nebo více významných znacích zřetelně liší od jiných odrůd známých ve Společenství.
Znaky odrůdy musí být možné přesně rozeznat a přesně popsat.
Odrůdou známou ve Společenství se rozumí odrůda, která je v době řádného podání žádosti o povolení hodnocené odrůdy:
- buď uvedena ve Společném katalogu odrůd druhů zeleniny nebo Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin,
- nebo není uvedena v žádném z těchto katalogů, avšak byla povolena nebo je o její povolení žádáno v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, a to buď pro uznávání a pro uvádění na trh, nebo pro uznávání pro jiné země, anebo pro kontrolu jako standardní osivo,
ledaže by výše uvedené podmínky nebyly nadále plněny ve všech dotyčných členských státech před přijetím rozhodnutí o žádosti o povolení hodnocené odrůdy.
2. Odrůda je stálá, pokud po opakovaném množení nebo, pokud pěstitel stanovil zvláštní rozmnožovací cyklus, na konci každého cyklu nadále odpovídá vymezení svých podstatných odrůdových znaků.
3. Odrůda je dostatečně uniformní, jsou-li si rostliny, které ji tvoří, bez ohledu na řídké odchylky, podobné nebo z genetického hlediska identické ve všech za tímto účelem stanovených znacích, s přihlédnutím ke zvláštnostem rozmnožování rostlin.
Článek 6
Členské státy zajistí, aby se na odrůdy pocházející z ostatních členských států vztahovaly tytéž požadavky jako na domácí odrůdy, zejména v povolovacím řízení.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že se povolení odrůd zakládá na výsledku úředních zkoušek, zejména pěstitelských zkoušek, které se týkají dostatečného počtu znaků umožňujících popsat odrůdu.
K určení těchto znaků se použijí přesné a spolehlivé metody.
Pro stanovení odlišnosti by měly pěstitelské zkoušky zahrnovat alespoň dostupné porovnatelné odrůdy, známé ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst.
1. Pro účely článku 9 se zahrnou i další dostupné porovnatelné odrůdy.
U odrůd, jejichž osivo lze kontrolovat pouze jako standardní osivo, lze přihlédnout k výsledkům neúředních zkoušek a zkušenostem získaným během šlechtění, a to s ohledem na výsledky úředních zkoušek.
Postupem podle čl. 46 odst. 2 však může být stanoveno, že od určitých dat smějí být odrůdy určitých druhů zeleniny povolovány pouze na základě výsledku úředních zkoušek.
2. Postupem podle čl. 46 odst. 2 se s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků stanoví:
a) minimum znaků, na které se zkoušky u různých druhů vztahují;
b) minimální podmínky provedení zkoušek.
3. Vyžaduje-li výzkum hybridů a syntetických odrůd zkoušku genetických komponent, zajistí členské státy, aby výsledky zkoušky genetických komponent a jejich popis byly na žádost pěstitele považovány za důvěrné.
4. a) U geneticky modifikovaných odrůd ve smyslu čl. 4 odst. 4 se provádí posuzování rizika pro životní prostředí podle směrnice 90/220/EHS.
b) Postupy zajišťující, že posuzování rizika pro životní prostředí a jiné související prvky vyhovují požadavkům směrnice 90/220/EHS, budou na návrh Komise zahrnuty do nařízení Rady, které se bude opírat o vhodný právní základ ve Smlouvě.
Do vstupu tohoto nařízení v platnost lze geneticky modifikované odrůdy zapisovat do katalogů členských států pouze tehdy, pokud jejich uvádění na trh bylo povoleno podle směrnice 90/220/EHS.
c) Po vstupu nařízení uvedeného v písmenu b) v platnost se články 11 až 18 směrnice 90/220/EHS již nevztahují na geneticky modifikované odrůdy.
d) Technická a vědecká prováděcí pravidla k posuzování rizika pro životní prostředí se stanoví postupem podle čl. 46 odst. 2.
5. a) Členské státy zajistí, aby odrůda určená pro účely tohoto odstavce byla povolena pouze tehdy, pokud:
- potravina nebo složka potravin již byla povolena podle nařízení (ES) č. 258/97 nebo
- rozhodnutí o povolení podle nařízení (ES) č. 258/97 bylo přijato postupem podle čl. 46 odst. 2.
b) V případě uvedeném v písm. a) druhé odrážce se přihlédne ke kritériím stanoveným v čl. 4 odst. 5 a k zásadám pro hodnocení obsaženým v nařízení (ES) č. 258/97.
c) Technická a vědecká prováděcí pravidla k opatřením stanoveným v písmenu b) se stanoví postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 8
Členské státy stanoví, že žadatel musí při podání žádosti o povolení odrůdy uvést, zda již byla žádost o povolení odrůdy podána v jiném členském státě, o který členský stát se jednalo, a zda byla žádost přijata.
Článek 9
1. Členské státy zajistí úřední zveřejnění katalogu odrůd povolených na jejich území a, požaduje-li se udržovací šlechtění odrůdy, jméno odpovědné osoby nebo osob v jejich zemi.
Zodpovídá-li za udržovací šlechtění odrůdy více osob, lze od zveřejnění jejich jmen upustit.
Pokud se tak stane, bude v katalogu uveden orgán, který spravuje seznam jmen osob odpovědných za udržovací šlechtění odrůdy.
2. Členské státy při povolování odrůdy pokud možno zajistí, aby tato odrůda nesla ve všech členských státech stejný název.
Je-li známo, že osivo nebo sadba určité odrůdy jsou v jiné zemi uváděny na trh pod jiným názvem, uvede se do katalogu i tento název.
U odrůd vyšlechtěných z odrůd, u kterých byla platnost úředního povolení prodloužena podle čl. 12 odst. 3 druhého a třetího pododstavce a které byly povoleny v jednom nebo více členských státech na základě úředních opatření obsažených v uvedeném ustanovení, lze postupem podle čl. 46 odst. 2 stanovit, že všechny členské státy, které odrůdy povolily, zajistí, aby názvy odrůd byly stanoveny týmž postupem a aby byly v souladu s výše uvedenými zásadami.
3. S ohledem na dostupné informace členské státy rovněž zajistí, že odrůda, kterou nelze zřetelně odlišit:
- od odrůdy dříve povolené v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, nebo
- od jiné odrůdy, která byla přezkoušena, pokud jde o odlišnost, stálost a uniformitu, podle pravidel této směrnice, bez toho, aby byla odrůdou známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1,
nese název této odrůdy.
Toto ustanovení se nepoužije, pokud by tento název mohl být zavádějící nebo matoucí, pokud jde o odrůdu, nebo pokud podle právní úpravy názvů odrůd v daném členském státě brání jeho používání jiné skutečnosti, anebo pokud práva třetích osob brání volnému užívání tohoto názvu ve spojení s danou odrůdou.
4. Členské státy sestaví pro každou povolenou odrůdu dokumentaci, která obsahuje popis odrůdy a jasný přehled všech skutečností, o něž se povolení opírá.
Popis odrůd se vztahuje na rostliny pocházející bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo" nebo kategorie "standardní osivo".
5. Členské státy zajistí, aby povolené geneticky modifikované odrůdy byly v katalogu odrůd zřetelně označeny jako geneticky modifikované. Dále zajistí, aby každá osoba, která takovou odrůdu uvádí na trh, ji ve svém prodejním katalogu odrůd rovněž zřetelně označila jako geneticky modifikovanou.
6. Pokud jde o vhodnost názvů odrůd, použije se článek 63 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o ochraně odrůd rostlin ve Společenství7.
Prováděcí pravidla týkající se vhodnosti názvů odrůd mohou být stanovena postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 10
1. Každá žádost nebo stažení žádosti o povolení odrůdy, každý zápis do katalogu odrůd a každá změna tohoto zápisu musí být neprodleně oznámeny ostatním členským státům a Komisi.
2. Členské státy předají ostatním členským státům a Komisi stručný popis vlastností každé nově povolené odrůdy týkajících se jejího využití, které jsou jim známy na základě povolovacího řízení.
Na žádost rovněž sdělí zvláštní vlastnosti, které umožňují odlišit odrůdu od jiných podobných odrůd.
3. Každý členský stát zpřístupní ostatním členským státům a Komisi dokumentaci podle čl. 9 odst. 4 o povolených odrůdách nebo odrůdách, jejichž povolení pozbylo platnosti. Vzájemné informace o této dokumentaci se považují za důvěrné.
4. Členské státy zajistí, aby byla dokumentace k povolovacímu řízení přístupna k osobnímu a výlučnému použití osobám, které prokáží oprávněný zájem. Toto ustanovení se nepoužije, jedná-li se o údaje důvěrné podle čl. 7 odst. 3.
5. Není-li některá odrůda povolena nebo je-li její povolení zrušeno, zpřístupní se výsledky zkoušek osobám dotčeným tímto rozhodnutím.
Článek 11
1. Členské státy stanoví, že povolené odrůdy jsou udržovány systematickým šlechtěním.
2. Udržovací šlechtění musí být možné kdykoli zkontrolovat podle záznamů vedených osobou nebo osobami odpovědnými za odrůdu.
Záznamy musí zahrnovat také produkci všech generací, které předcházely základnímu osivu.
3. Od osoby odpovědné za druh mohou být požadovány vzorky.
V případě potřeby lze tyto vzorky odebrat úředně.
4. Je-li udržovací šlechtění prováděno v jiném členském státě, než ve kterém byla odrůda povolena, poskytují si dotyčné státy v oblasti kontroly úřední pomoc.
Článek 12
1. Povolení odrůdy je platné do konce desátého kalendářního roku, který následuje po povolení.
Povolení odrůd vydaná orgány bývalé Německé demokratické republiky před sjednocením Německa pozbývají platnosti nejpozději koncem desátého kalendářního roku ode dne jejich zápisu do katalogu odrůd, který Německo vede v souladu s čl. 3 odst. 1.
2. Platnost povolení odrůdy lze prodloužit vždy o určitou dobu, pokud k tomu opravňuje rozsah dalšího šlechtění nebo je to nutné pro uchování genetických zdrojů rostlin a pokud jsou nadále plněny požadavky na odlišnost, uniformitu a stálost nebo kritéria stanovená podle čl. 44 odst. 2 a 3. S výjimkou genetických zdrojů rostlin ve smyslu článku 44 se žádosti o prodloužení podávají nejpozději dva roky před pozbytím platnosti povolení. 3. Platnost povolení se dočasně prodlužuje do rozhodnutí o žádosti o prodloužení.
U odrůd, které byly povoleny před 1. červencem 1972 nebo, v případě Dánska, Irska a Spojeného království, před 1. lednem 1973, lze lhůtu uvedenou v odst. 1 prvním pododstavci prodloužit postupem podle čl.
46 odst. 2 nejdéle do 30. června 1990, pokud byla do 1. července 1982 na úrovni Společenství přijata úřední opatření k zabezpečení toho, že jsou splněny podmínky pro jejich nové povolení nebo pro povolení odrůd, které z nich byly vyšlechtěny.
Pro Řecko, Španělsko a Portugalsko lze na žádost těchto členských států u určitých odrůd povolených v těchto členských státech před 1. lednem 1986 postupem podle čl. 46 odst. 2 rovněž prodloužit platnost povolení do 30. června 1990 a dotyčné odrůdy mohou být zahrnuty do úředních opatření uvedených ve druhém pododstavci.
Článek 13
1. Členské státy zajistí, aby byly vyjasněny veškeré pochybnosti vzniklé po povolení odrůdy, které se týkají posouzení její odlišnosti nebo názvu v době povolení.
2. Pokud se po povolení odrůdy ukáže, že podmínka odlišnosti ve smyslu článku 5 nebyla v době povolení splněna, nahradí se povolení jiným rozhodnutím nebo se zruší v souladu s touto směrnicí.
Tímto jiným rozhodnutím přestává být odrůda považována, s účinkem od data svého původního povolení, za odrůdu známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1.
3. Pokud se po povolení odrůdy zjistí, že její název ve smyslu článku 9 nebyl v době povolení přijatelný, musí být název upraven tak, aby byl v souladu s touto směrnicí.
Členské státy mohou povolit dočasné užívání předchozího názvu jako doplňkového názvu.
Podmínky, za kterých může být předchozí název užíván jako doplňkový název, mohou být stanoveny postupem podle čl. 46 odst.
4. Prováděcí pravidla k odstavcům 1, 2 a 3 mohou být stanovena postupem podle čl. 46 odst.2.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, že povolení odrůdy bude zrušeno:
a) pokud se při zkouškách zjistí, že odrůda nadále není odlišná, stálá nebo dostatečně uniformní;
b) pokud osoba nebo osoby odpovědné za odrůdu požádají o zrušení a pokud zůstane zajištěno udržovací šlechtění.
2. Členské státy mohou povolení odrůdy zrušit:
a) pokud nejsou dodržovány právní a správní předpisy přijaté na základě této směrnice;
b) pokud byly v době žádosti o povolení nebo během zkoušek podány chybné nebo zavádějící údaje o skutečnostech, na jejichž základě bylo povolení uděleno.
Článek 15
1. Je-li zrušeno povolení některé odrůdy nebo uplyne-li doba platnosti jejího povolení, zajistí členské státy, že tato odrůda bude z jejich katalogů vymazána.
2. Členské státy mohou na svém území poskytnout lhůtu pro uznávání, kontrolu standardního osiva a uvádění osiva na trh nejpozději do 30. června třetího roku po uplynutí doby platnosti povolení odrůdy.
V případě odrůd, které byly na základě čl. 16 odst. 1 uvedeny ve společném katalogu odrůd podle článku 17, se vztahuje na uvádění na trh ve všech členských státech lhůta, která uplyne jako poslední z lhůt stanovených jednotlivými členskými státy na základě prvního pododstavce, pokud uvádění osiva dané odrůdy na trh nepodléhalo omezením na základě odrůdy.
3. V případě odrůd, jejichž povolení bylo prodlouženo podle čl. 12 odst. 3, mohou členské státy do 30. června 1994 povolit používání názvů užívaných před tímto prodloužením.
Článek 16
1. Členské státy zajistí, aby od okamžiku zveřejnění podle článku 17 nepodléhalo osivo odrůd, které byly povoleny podle této směrnice nebo podle zásad této směrnice, žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy.
2. Členský stát může být na žádost, o níž se rozhodne podle čl. 46 odst. 2 nebo čl. 46 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikované odrůdy, zmocněn zakázat používání určité odrůdy na celém svém území nebo jeho části, anebo může stanovit přiměřené podmínky pro pěstování odrůdy a v případě uvedeném v písmenu b) stanovit podmínky pro využití produkce pěstování této odrůdy:
a) pokud se prokáže, že by pěstování této odrůdy mohlo z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů, nebo
b) pokud existují pádné důvody, jiné než ty, které již byly nebo mohly být uplatněny v průběhu postupu podle čl. 10 odst. 2, pro domněnku, že odrůda ohrožuje lidské zdraví nebo životní prostředí.
Článek 17
Komise průběžně uveřejňuje na základě sdělení členských států v Úředním věstníku Evropských společenství pod názvem "Společný katalog odrůd druhů zeleniny" seznam všech odrůd, jejichž osivo nepodléhá podle článku 16 žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy, a rovněž údaje vyžadované podle čl. 9 odst. 1 týkající se osoby nebo osob zodpovědných za udržovací šlechtění. Zveřejněné oznámení uvede členské státy, které byly zmocněny podle čl. 16 odst. 2 nebo podle článku 18.
Zveřejněné oznámení obsahuje odrůdy, na které se vztahuje lhůta podle čl. 15 odst.
2 druhého pododstavce. Oznámení uvádí délku této lhůty a případně členské státy, na které se tato lhůta nevztahuje.
Zveřejněné oznámení zřetelně označí odrůdy, které byly geneticky modifikovány.
Článek 18
Pokud se zjistí, že by pěstování některé odrůdy, která byla zapsána do společného katalogu odrůd, mohlo v některém členském státě z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů nebo by mohlo ohrožovat životní prostředí či lidské zdraví, může být dotyčný členský stát na žádost postupem podle čl. 46 odst. 2 nebo podle čl. 46 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikovanou odrůdu, zmocněn zakázat uvádění osiva nebo sadby této odrůdy na trh na celém svém území nebo jeho části. Při bezprostředním nebezpečí rozšíření škodlivých organismů nebo při bezprostředním ohrožení lidského zdraví či životního prostředí může dotyčný členský stát, jakmile podá příslušnou žádost, vydat zákaz do doby, než bude přijato konečné rozhodnutí, jež musí být přijato do tří měsíců postupem podle čl. 46 odst. 2 nebo případně podle čl. 46 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikovanou odrůdu.
Článek 19
Přestane-li být v některém členském státě povolena některá jím původně povolená odrůda, může jeden nebo více jiných členských států tuto odrůdu nadále povolovat, jsou-li na jejich území nadále plněny požadavky pro povolení odrůdy.
Jedná-li se o odrůdu, u níž se požaduje udržovací šlechtění, musí být toto šlechtění i nadále zajištěno.
Článek 20
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo čekanky obecné kořenové, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
2. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo jiných druhů zeleniny, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo", anebo se jedná o standardní osivo.
3. Postupem podle čl. 46 odst. 2 však lze stanovit, že od určitého dne lze u některých druhů zeleniny uvádět na trh pouze osivo úředně uznané jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
4. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva byly prováděny v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud takové metody existují.
Článek 21
Aniž je dotčen čl. 20 odst. 1 a 2, stanoví členské státy, že na trh lze uvádět:
- šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu,
- nezpracované osivo, které se uvádí na trh ke zpracování, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 22
Členské státy však mohou odchylně od článku 20 povolit:
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II.
V tomto případě přijmou veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie osiva;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce.
Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy. Tato klíčivost uvede dodavatel na zvláštní návěsce, nesoucí jeho jméno, adresu a referenční číslo partie osiva.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 36 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
Členské státy, které využijí některé z odchylek uvedených v písmenech a) nebo b), si při kontrole poskytují administrativní pomoc.
Článek 23
1. Aniž je dotčen čl. 20 odst. 1 a 2, mohou členské státy:
a) povolit producentům usazeným na jejich území, aby uváděli na trh malá množství osiva pro vědecké účely nebo pro účely šlechtění;
b) povolit pěstitelům a jejich zástupcům usazeným na jejich území, aby po omezenou dobu uváděli osivo náležející k odrůdě, pro kterou byla v daném členském státě podána žádost o zápis do katalogu odrůd a pro kterou byly předloženy specifické technické údaje.
2. Podmínky, za kterých mohou členské státy udělovat povolení podle odst. 1 písm. b), zejména pokud jde o získávání údajů, typ těchto údajů, skladování, název odrůdy a označování balení, budou stanoveny postupem podle čl. 46 odst. 2.
3. Povolení, která členské státy udělily producentům usazeným na svém území pro účely uvedené v odstavci 1 před 14. prosincem 1998 zůstávají v platnosti až do doby, než budou přijaty předpisy uvedené v odstavci 2.
Od uvedeného okamžiku musí být všechna povolení v souladu s předpisy přijatými podle odstavce 2.
Článek 24
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro certifikaci tuzemské produkce dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 25
1. Členské státy stanoví, že v průběhu zkoušek osiva pro uznání a v průběhu následné kontroly musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
Toto ustanovení se vztahuje rovněž na úřední odběr vzorků pro následné kontroly standardního osiva.
2. Při zkouškách osiva pro uznání a při následné kontrole musí být vzorky odebírány z homogenních partií.
Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 26
1. Členské státy stanoví, že základní, certifikované a standardní osivo smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 27 a 28.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy svým producentům povolit, aby uváděli na trh malá balení směsí standardního osiva několika odrůd stejného druhu. Druhy, na které se toto ustanovení vztahuje, pravidla pro maximální velikost malých balení a požadavky na návěsky budou stanoveny postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 27
1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení ES, musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 28 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění úřední návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle čl. 46 odst. 2 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci.
2. Balení mohou být jednou nebo víckrát znovu uzavřena pouze úředně nebo pod úředním dohledem. V tomto případě se na návěsce podle čl. 28 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum posledního opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
3. Členské státy stanoví, že balení standardního osiva a malá balení osiva kategorie "certifikované osivo" musí být uzavřena tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na návěsce podle čl. 28 odst. 3 nebo na balení. S výjimkou malých balení musí být rovněž opatřena plombou nebo rovnocenným uzávěrem, které byly připevněny osobou odpovědnou za připevňování návěsek. Postupem podle čl. 46 odst. 2 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci. V případě malých balení kategorie "certifikované osivo" smějí být balení jednou nebo víckrát znovu uzavřena pouze pod úředním dohledem.
4. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2 pro malá balení základního osiva uzavřená na jejich území. Podmínky pro tyto odchylky mohou být stanoveny postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 28
1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení:
a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze IV oddíle A, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
U průhledných obalů se může návěska nacházet uvnitř, je-li skrze obal čitelná.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá a pro certifikované osivo modrá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Pokud v případech uvedených v článku 22 základní osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno. Postupem podle čl.
46 odst. 2 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené v příloze IV oddíle A písm. a) bodech 4 až 7.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) nálepka nachází uvnitř průhledného obalu anebo pokud se použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení uzavřená na jejich území. Podmínky pro tyto odchylky mohou být stanoveny postupem podle čl. 46 odst. 2.
3. Balení standardního osiva a malá balení kategorie "certifikované osivo" jsou podle přílohy IV oddílu B opatřena buď návěskou dodavatele, nebo tištěným či orazítkovaným nápisem v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je u certifikovaného osivo modrá, u standardního osivo tmavě žlutá.
S výjimkou malých balení standardního osiva musí být údaje předepsané nebo povolené podle tohoto ustanovení zřetelně odděleny od všech ostatních údajů na návěsce nebo obalu, včetně údajů podle článku 30.
Po 30. červnu 1992 lze postupem podle čl. 46 odst. 2 stanovit, zda mají tyto požadavky platit pro malá balení standardního osiva všech nebo některých druhů, nebo zda se předepsané nebo povolené údaje mají od ostatních údajů odlišovat jinak, pokud se rozlišující znak na návěsce nebo obalu výslovně uvede.
4. U odrůd obecně známých k 1. červenci 1970 může být na návěsce poukázáno na udržovací šlechtění odrůdy, které bylo nebo bude oznámeno podle čl. 41 odst. 2. Není přípustné poukazovat na zvláštní vlastnosti v souvislosti s udržovacím šlechtěním.
Tímto datem je:
- 1. leden 1973 pro Dánsko, Irsko a Spojené království,
- 1. březen 1986 pro Španělsko.
Tento odkaz se uvádí za názvem odrůdy, od nějž je jasně oddělen, nejlépe pomlčkou.
Nesmí být výraznější než název odrůdy.
Článek 29
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby u malých balení certifikovaného osiva, zvláště při třídění partií osiva, byla zajištěna kontrola pravosti osiva.
Za tímto účelem mohou stanovit, že malá balení plněná na jejich území musí být uzavírána úředně nebo pod úředním dohledem.
Článek 30
46 odst. 2 lze stanovit, že balení základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií nebo standardního osiva musí být opatřena návěskou dodavatele (jež může být odlišná od úřední návěsky nebo může mít podobu údajů dodavatele natištěných na obalu) i v jiných případech, než které stanoví tato směrnice.
Údaje, které musí návěska dodavatele obsahovat, budou rovněž stanoveny postupem podle čl. 46 odst. 2.
2. U základního a certifikovaného osiva má návěska nebo nátisk uvedený v odstavci 1 takovou podobu, aby jej nebylo možné zaměnit s úřední návěskou podle čl. 28 odst. 1.
Článek 31
U osiva geneticky modifikované odrůdy musí být na každé návěsce, úřední nebo jiné, nebo na každém úředním nebo jiném průvodním dokladu podle této směrnice zřetelně vyznačeno, že se jedná o geneticky modifikovanou odrůdu.
Článek 32
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního, certifikovaného nebo standardního osiva musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele a na balení nebo uvnitř balení.
U malých balení může být tato informace vyznačena přímo na obalu nebo uvnitř obalu.
Článek 33
Aby byla nalezena možnost zlepšení některých ustanovení této směrnice, lze postupem podle čl. 46 odst. 2 rozhodnout, že se za zvláštních podmínek uspořádají na úrovni Společenství časově omezené testy.
V rámci takových testů mohou být členské státy osvobozeny od určitých povinností stanovených v této směrnici.
Rozsah osvobození se stanoví odkazem na požadavky, kterých se osvobození týká.
Trvání jednoho testu nepřekročí sedm let.
Článek 34
1. Členské státy zajistí, aby uvádění osiva na trh podle závazných nebo nezávazných ustanovení této směrnice podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato nebo jiné směrnice.
2. Do přijetí rozhodnutí podle čl. 20 odst. 3 může být kterýkoli členský stát na vlastní žádost postupem podle čl. 46 odst. 2 zmocněn stanovit, že po určitém dni lze u určitých druhů zeleniny uvádět na trh pouze osivo, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
Článek 35
Šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu lze uvádět na trh podle čl. 21 první odrážky za podmínky, že:
a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu s předpisy pro uznávání základního osiva:
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje:
- uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- měsíc a rok uzavření nebo
- měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání,
- druh, uvedený latinským písmem alespoň pod svým botanickým názvem, případně zkráceně a bez jmen autorů,
- odrůda, uvedená alespoň latinským písmem,
- označení "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet generací předcházejících osivu kategorie "certifikované osivo".
Návěska je bílá se šikmým fialovým pruhem.
Článek 36
1. Členské státy stanoví, že osivo zeleniny, které:
- pochází bezprostředně ze základního nebo certifikovaného osiva úředně uznaného v jednom nebo více členských státech nebo ve třetí zemi, u niž byla určena rovnocennost podle čl. 37 odst. 1 písm. d), nebo pochází přímo z křížení základního osiva úředně uznaného v jednom členském státě se základním osivem úředně uznaným v takové třetí zemi, a
- bylo sklizeno v jiném členském státě,
musí být na žádost, a aniž jsou dotčena ostatní ustanovení této směrnice, úředně uznáno jako certifikované osivo v každém členském státě, pokud bylo podrobeno inspekci v terénu vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I pro danou kategorii a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze II.
Pochází-li v těchto případech osivo přímo z úředně uznaného osiva generací předcházejících základnímu osivu, mohou členské státy rovněž povolit úřední uznávání jako základní osivo, pokud jsou splněny požadavky na základní osivo.
2. Osivo zeleniny, které bylo sklizeno ve Společenství a je určeno k uznání podle odstavce 1, je:
- zabaleno podle čl. 27 odst. 1 a opatřeno úřední návěskou podle přílohy V oddílů A a B a
- provázeno úřední doložkou podle přílohy V oddílu C.
Ustanovení první odrážky o balení a označování se případně nepoužijí, jsou-li orgány odpovědné za přehlídku, orgány příslušné k vystavování dokladů pro uznání osiva dosud neuznaného a orgány příslušné k uznávání totožné nebo pokud se tyto orgány dohodnou na výjimce.
3. Členské státy rovněž stanoví, že osivo zeleniny, které:
- pochází přímo ze základního nebo certifikovaného osiva úředně uznaného v jednom nebo více členských státech nebo ve třetí zemi, u níž byla určena rovnocennost podle čl. 37 odst. 1 písm. d), nebo pochází přímo z křížení základního osiva úředně uznaného v jednom členském státě se základním osivem úředně uznaným v takové třetí zemi, a
- bylo sklizeno ve třetí zemi,
musí být na žádost úředně uznáno jako certifikované osivo v každém členském státě, ve kterém bylo produkováno nebo úředně uznáno základní osivo, pokud bylo podrobeno inspekci v terénu vyhovující požadavkům na certifikované osivo stanoveným v rozhodnutí o rovnocennosti přijatém podle čl. 37 odst.
1 písm. a) a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze II. Ostatní členské státy mohou rovněž povolit úřední uznávání tohoto osiva.
Článek 37
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, zda:
a) úřední zkoušky odrůdy prováděné v určité třetí zemi poskytují stejné záruky jako zkoušky prováděné v členských státech podle článku 7;
b) kontroly metod udržovacího šlechtění prováděné v určité třetí zemi poskytují stejné záruky jako kontroly prováděné členskými státy;
c) v případě uvedeném v článku 36 přehlídky prováděné v určité třetí zemi vyhovují požadavkům stanoveným v příloze I;
b) osivo zeleniny sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu, certifikovanému osivu nebo standardnímu osivu, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Odstavec 1 se použije rovněž v případě nového členského státu ode dne jeho přistoupení až do dne, do kterého musí uvést v účinnost své právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 38
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným nebo standardním osivem ve Společenství, které nelze odstranit jinak, může být postupem podle čl. 46 odst. 2 rozhodnuto, že členské státy povolí na stanovené období na celém území Společenství uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zeleniny nebo v katalozích odrůd vedených členskými státy v množství nezbytném pro překonání zásobovacích obtíží.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy, použije se úřední návěska nebo návěska dodavatele stanovená pro odpovídající kategorii; v případě osiva odrůd, které nejsou zapsány ve zmíněných katalozích, je barva návěsky hnědá.
V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být stanovena postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 39
1. Členské státy zajistí, aby osivo zeleniny bylo v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků a podmínek stanovených touto směrnicí.
2. Aniž je dotčen volný pohyb osiva ve Společenství, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby jim při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva dovezeného ze třetí země byly uváděny tyto údaje:
a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 40
Členské státy zajistí, aby bylo osivo kategorií "certifikované osivo" a "standardní osivo" podrobeno namátkové následné úřední kontrole prováděné přehlídkou a jeho odrůdová pravost a odrůdová čistota byly srovnány s kontrolním vzorkem.
Článek 41
1. Členské státy zajistí, aby osoby odpovědné za opatřování standardního osiva určeného k uvedení na trh návěskami:
a) je uvědomily o dni počátku a konce své činnosti;
b) vedly záznamy o všech partiích standardního osiva a měly je k dispozici pro členské státy nejméně tři roky;
c) měly k dispozici pro členské státy po dobu nejméně dvou let kontrolní vzorek z osiva odrůd, pro něž není požadováno udržovací šlechtění;
d) z každé partie určené k uvedení na trh odebraly vzorky a měly je k dispozici pro členské státy nejméně dva roky.
Činnosti uvedené v písmenech b) a d) podléhají namátkovým úředním kontrolám.
Povinnost stanovená v písmenu c) se vztahuje pouze na producenty.
2. Členské státy zajistí, aby osoby, které chtějí podle čl. 28 odst. 4 poukázat na metodu udržovacího šlechtění odrůdy, tento úmysl předem oznámily.
Článek 42
1. Zjistí-li se opakovaně během následné kontroly, že osivo některé odrůdy dostatečně nesplňuje požadavky kladené na odrůdovou pravost nebo odrůdovou čistotu, zajistí členské státy, aby bylo osobě odpovědné za uvedení osiva na trh zcela nebo zčásti, popřípadě na určité období, zakázáno uvádění tohoto osiva na trh.
2. Opatření podle odstavce 1 budou zrušena, jakmile se s dostatečnou jistotou zjistí, že osivo určené k uvedení na trh bude v budoucnu splňovat požadavky kladené na odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu.
Článek 43
1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků základního osiva, s výjimkou osiva hybridních a syntetických odrůd, certifikovaného osiva a standardního osiva zeleniny.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na tohoto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v čl. 46 odst.
2. Srovnávací zkoušky slouží k harmonizaci technických metod uznávání a následné kontroly, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků.
Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi.
Datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé, bude stanoveno postupem podle čl. 46 odst.
3. Opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek se přijímají postupem podle čl. 46 odst. 2. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo zeleniny sklizené ve třetích zemích.
Článek 44
1. Postupem podle čl. 46 odst. 2 lze stanovit zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřené osivo.
2. Postupem podle čl. 46 odst. 2 budou stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů prostřednictvím pěstování a uvádění na trh osiva:
a) planých forem a odrůd, které se tradičně pěstují v určitých místech a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí, aniž je dotčeno nařízení (ES) č. 1467/94 ze dne 20. června 1994 o zachování, popisu, sběru a využití genetických zdrojů v zemědělství8;
b) odrůd, které samy o sobě nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale jsou vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek.
3. Zvláštní podmínky podle odstavce 2 obsahují zejména tyto body:
a) v případě odst. 2 písm. a) se tyto plané formy a odrůdy povolí podle této směrnice.
Zejména se přihlédne k výsledkům neúředních zkoušek a poznatkům, které byly získány na základě praktických zkušeností při pěstování, množení a využívání, a k podrobnému popisu odrůd a jejich názvům, jak byly sděleny danému členskému státu, a jsou-li dostatečné, poskytne se osvobození od úředních zkoušek.
Po povolení se tato planá forma nebo odrůda zanese do společného katalogu odrůd jako "udržovací odrůda";
b) v případě odst. 2 písm. a) a b) vhodná množstevní omezení.
Článek 45
Změny obsahu příloh, nezbytné s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, se přijímají postupem podle čl. 46 odst. 2.
Článek 46
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízený podle článku 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS9.
2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 47
S výhradou ustanovení článku 18 a příloh I a II nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví.
Článek 48
1. Postupem podle čl. 46 odst. 2 lze stanovit zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v těchto oblastech:
a) podmínky, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřené osivo;
b) podmínky, za kterých lze uvádět na trh osivo s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, včetně směsí osiva z odrůd, které obsahují i odrůdy uvedené v článku 1 směrnice 2002/53/ES10, jež jsou spojeny se specifickými přirozenými a polopřirozenými biotopy a jež jsou ohroženy genetickou erozí;
c) podmínky, za kterých lze uvádět na trh osivo vhodné pro ekologické zemědělství.
2. Zvláštní podmínky podle odst. 1 písm. b) zahrnují zejména tyto body:
a) původ osiva těchto druhů je znám a schválen orgány příslušnými v jednotlivých členských státech pro uvádění osiva na trh na vymezených územích;
b) vhodná množstevní omezení.
Článek 49
Členský stát může být na vlastní žádost postupem podle čl. 46 odst. 2 zcela nebo zčásti osvobozen od povinnosti používat tuto směrnici, pokud to není v rozporu s čl. 16 odst. 1 a čl. 34 odst. 1, na druhy, které se na jeho území obvykle nerozmnožují ani neuvádějí na trh.
Článek 50
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 51
1. Směrnice 70/458/EHS ve znění směrnic uvedených v příloze VI části A se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení stanovených v příloze VI části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici a musí být vykládány v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VII.
Článek 52
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2002/56/ES
ze dne 13. června 2002
o uvádění sadby brambor na trh
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 66/403/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh [2] byla opakovaně a podstatně změněna [3].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
(2) Produkce brambor zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.
(3) Uspokojivé výsledky při pěstování brambor závisejí do značné míry na použití vhodné sadby brambor.
(4) Větší výnosnosti při pěstování brambor ve Společenství bude dosaženo, pokud členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla, zejména s ohledem na jejich zdravotní stav.
Proto směrnice Rady 2002/53/ES [4] stanoví Společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin.
(5) Je žádoucí vytvořit na základě zkušeností se systémy členských států a Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj jednotný systém uznávání pro Společenství.
V souvislosti s konsolidací vnitřního trhu by se systém Společenství měl uplatňovat na produkci sadby určenou k uvedení na trh a na uvádění na trh v rámci Společenství, aniž by členským státům poskytoval možnost jednostranně se od něj odchýlit způsobem, který by bránil volnému pohybu sadbových brambor ve Společenství.
(6) Obecně by mělo být uvádění sadby brambor na trh povoleno pouze tehdy, byla-li v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušena a uznána jako základní sadba brambor nebo certifikovaná sadba brambor.
Volba termínů "základní sadba brambor" a "certifikovaná sadba brambor" vychází ze stávající mezinárodní terminologie.
Za určitých podmínek by mělo být možné uvést na trh šlechtitelskou sadbu brambor generací předcházejících základní sadbě brambor a nezpracovanou sadbu brambor.
(7) Členské státy mohou kategorie sadby brambor dále rozdělit na třídy vyhovující odlišným podmínkám.
Je žádoucí zajistit, aby třídy Společenství a jejich podmínky mohly být stanoveny zrychleným postupem.
V tomto ohledu by rozhodnutí o tom, do jaké míry použijí tyto třídy u své vlastní produkce, mělo být ponecháno na členských státech.
(8) S ohledem na nejnovější pokrok v technikách rozmnožování je vhodné stanovit postup Společenství pro tvorbu zvláštních pravidel použitelných pro uvádění sadby brambor, která byla vyprodukována technikami mikrovegetativního rozmnožování, na trh.
(9) Pravidla Společenství by se neměla vztahovat na sadbu brambor, která je prokazatelně určena k vývozu do třetích zemí.
(10) Ke zlepšení nejen genetické a zdravotní hodnoty, ale i vnější jakosti sadby brambor ve Společenství by měly být stanoveny tolerance pro nečistoty, některé vady a některé nákazy sadby brambor.
(11) Pro uvádění sadby brambor na trh na celém území nebo jeho částech mohou být členské státy zmocněny k tomu, aby přijaly přísnější opatření, než stanoví příloha I, proti určitým virovým nákazám, které se v těchto oblastech nevyskytují nebo které jsou považovány za zvlášť škodlivé pro porosty v těchto oblastech.
Ukázalo se, že oblast působnosti tohoto ustanovení by měla být rozšířena i na jiné škodlivé organismy než viry.
(12) K zajištění pravosti sadby brambor musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, uzavírání a označování.
Za tímto účelem musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování uživatele, a musí odkazovat na uznání v rámci Společenství.
(13) Měla by být stanovena pravidla pro uvádění na trh chemicky ošetřené sadby brambor a sadby brambor vhodné pro ekologické zemědělství, a pravidla pro zachování genetických zdrojů rostlin umožňujících zachování odrůd ohrožených genetickou erozí využitím in situ.
(14) Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14 Smlouvy, měly by být za určitých podmínek povoleny odchylky.
Členské státy, které využijí odchylek, by si měly při kontrole vzájemně poskytovat správní pomoc.
(15) Členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění sadby brambor na trh zajištěno dodržování jakostních požadavků a předpisů o zachování pravosti.
(16) Uvádění na trh sadby brambor, která splňuje tyto podmínky, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 30 Smlouvy, s výjimkou případů, kdy pravidla Společenství stanoví tolerance pro nákazy, škodlivé organismy nebo jejich vektory.
(17) Je žádoucí stanovit, že sadba brambor sklizená ve třetích zemích může být uváděna na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejné záruky jako sadba brambor, která byla úředně uznána ve Společenství a která je v souladu s pravidly Společenství.
(18) V obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování certifikovanou sadbou brambor různých kategorií, lze dočasně povolit uvést na trh sadbu brambor z kategorie, která podléhá méně přísným požadavkům, a odrůdy sadby brambor, které nejsou zahrnuty do společného katalogu odrůd, ani do národního katalogu odrůd.
(19) V členských státech by měly být zavedeny srovnávací zkoušky Společenství pro každoroční následné kontroly certifikované sadby brambor různých kategorií, aby bylo zajištěno, že sadba brambor uznaná v členských státech splňuje stanovené podmínky, a aby bylo v budoucnu možné porovnávat tuto sadbu a sadbu pocházející ze třetích zemí.
Členské státy by měly být zmocněny zakázat uvádění všech nebo některých odrůd sadby brambor pocházejících z jiných členských států na trh, pokud srovnávací zkoušky v průběhu několika let neposkytovaly uspokojivé výsledky.
(20) Je žádoucí uspořádat časově omezené testy, aby se nalezla lepší náhradní řešení pro některé prvky uznávacích systémů přijatých na základě této směrnice.
(21) V souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5] by měla být přijata opatření nutná k provedení této směrnice.
(22) Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze IV části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na produkci sadby brambor určené k uvedení na trh a na její uvádění na trh v rámci Společenství.
Nevztahuje se na sadbu brambor, která je prokazatelně určena k vývozu do třetích zemí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "uvedením na trh" prodej, držení za účelem prodeje, nabízení k prodeji a každé zcizení, dodání nebo převod sadby brambor ve prospěch třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, k obchodnímu využití.
Za uvedení na trh se nepovažuje takové nakládání se sadbou brambor, jehož účelem není obchodní využití odrůdy, například tato jednání:
- dodání sadby brambor úředním zkušebnám a kontrolním subjektům,
- dodání sadby brambor poskytovatelům služeb za účelem zpracování anebo balení, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodané sadbě brambor žádná práva.
Za uvedení na trh se za určitých podmínek nepovažuje dodání sadby brambor poskytovatelům služeb na výrobu určitých zemědělských surovin k průmyslovým účelům nebo na množení sadby k tomuto účelu, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodané sadbě nebo materiálu z ní žádná práva.
Dodavatel sadby předloží uznávajícímu orgánu kopii příslušných částí smlouvy uzavřené s poskytovatelem služeb a tato smlouva musí odkazovat na normy a podmínky, které dodaná sadba splňuje.
Prováděcí pravidla k tomuto ustanovení se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2;
b) "základní sadbou" bramborové hlízy,
i) které byly vypěstovány podle zásad udržovacího šlechtění odrůd s ohledem na odrůdu a zdravotní stav;
ii) které jsou určeny převážně pro produkci certifikované sadby;
iii) které vyhovují minimálním požadavkům na základní sadbu stanoveným v přílohách I a II a
iv) u kterých bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených minimálních požadavků;
c) "certifikovanou sadbou brambor" rozumějí bramborové hlízy,
i) které pocházejí bezprostředně ze základní nebo certifikované sadby nebo ze sadby generace předcházející základní sadbě, u které bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní sadbu;
ii) které jsou určeny převážně pro produkci jiných brambor než sadby;
iii) které vyhovují minimálním požadavkům na certifikovanou sadbu stanoveným v přílohách I a II a
iv) u kterých bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených minimálních požadavků;
d) "úředními opatřeními" opatření přijatá
i) státními orgány nebo
ii) právnickou osobou zřízenou na základě veřejného nebo soukromého práva, jednající jménem státu nebo
iii) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežnou fyzickou osobou
za předpokladu, že osoby uvedené v bodech ii) a iii) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze sadbu brambor, která byla úředně uznána jako "základní sadba brambor" nebo "certifikovaná sadba brambor" a která vyhovuje minimálním požadavkům stanoveným v přílohách I a II.
Členské státy stanoví, že sadba brambor, která při uvádění na trh nevyhovuje minimálním požadavkům stanoveným v příloze II, může být vyřazena.
Sadba, která nebyla vyřazena, je pak podrobena nové úřední zkoušce.
2. Členské státy mohou rozdělit kategorie sadby brambor podle článku 2 dále na třídy vyhovující odlišným požadavkům.
3. Pro sadbu brambor, která byla úředně uznána, mohou být postupem podle čl. 25 odst. 2 určeny:
- třídy Společenství,
- podmínky použitelné pro tyto třídy,
- názvy použitelné pro tyto třídy.
Členské státy mohou určit, do jaké míry budou tyto třídy Společenství uplatňovat při uznávání vlastní produkce.
4. Pro sadbu brambor, která byla získána mikrovegetativním rozmnožováním a která nevyhovuje požadavkům této směrnice týkajícím se velikosti, mohou být postupem podle čl. 25 odst. 2 stanoveny:
- odchylky od zvláštních ustanovení této směrnice,
- požadavky na tuto sadbu brambor,
- názvy použitelné pro tuto sadbu brambor.
Článek 4
Aniž by byl dotčen čl. 3 odst. 1, členské státy stanoví, že na trh lze uvádět šlechtitelskou sadbu generací předcházejících základní sadbě brambor.
Článek 5
Pokud jde o minimální požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Aniž by byl dotčen čl. 3 odst. 1, mohou členské státy povolit producentům usazeným na jejich území, aby uváděli na trh:
a) malá množství sadby brambor pro vědecké účely nebo pro účely šlechtění;
b) přiměřená množství sadby brambor pro jiné testovací nebo pokusné účely, pokud sadba náleží k odrůdě, pro kterou byla v daném členském státě podána žádost o zápis do katalogu odrůd.
V případě geneticky modifikovaného materiálu může být povolení uděleno pouze tehdy, byla-li učiněna veškerá vhodná opatření, aby se zabránilo nepříznivým účinkům na lidské zdraví a na životní prostředí.
Na posuzování rizika pro životní prostředí, které je k tomuto účelu třeba provést, se použije přiměřeně čl. 7 odst.
2. Účely, pro které lze udělit povolení podle odst. 1 písm. b), předpisy o označování balení, množství a podmínky, za kterých mohou členské státy povolení udělovat, budou stanoveny postupem podle čl. 25 odst. 2.
3. Povolení, která členské státy udělily producentům usazeným na svém území pro účely uvedené v odstavci 1 před 14. prosincem 1998, zůstávají v platnosti až do doby, než budou přijaty předpisy uvedené v odstavci 2.
Od uvedeného okamžiku musí být všechna povolení v souladu s předpisy přijatými podle odstavce 2.
Článek 7
Členské státy stanoví, že při zkouškách hlíz za účelem uznání musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
Článek 8
1. Členské státy mohou stanovit, že sadba brambor produkovaná na jejich území musí být z rostlinolékařských důvodů během produkce oddělena od ostatních brambor.
2. Požadavky stanovené v odstavci 1 mohou zahrnovat opatření, aby:
- produkce sadby brambor byla oddělena od produkce ostatních brambor,
- sadba brambor byla při třídění, skladování, přepravě a ošetřování oddělena od ostatních brambor.
Článek 9
Členské státy stanoví, že sadba brambor nesmí být uvedena na trh, pokud byla ošetřena prostředky tlumícími klíčení.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze sadbu brambor, která má takovou minimální velikost, že nepropadne čtvercovým sítem 25 x 25 mm.
V případě hlíz, které jsou příliš velké, aby propadly čtvercovým sítem 35 x 35 mm, jsou horní a dolní rozměrové limity vyjádřeny v násobcích pěti.
Největší rozdíl ve velikosti hlíz v jedné partii je takový, že rozdíl mezi rozměry obou použitých čtvercových sít nepřesahuje 25 mm.
Všechny tyto normy pro třídění podle velikosti mohou být změněny postupem podle čl. 25 odst.
2. Partie obsahuje nejvýše 3 % hmotnosti hlíz, které nedosahují minimální uvedené velikosti, a nejvýše 3 % hmotnosti hlíz, které přesahují uvedenou maximální velikost.
3. Členské státy mohou pro sadbu brambor domácí produkce podstatně omezit rozdíl mezi nejmenší a největší velikostí hlíz v jedné partii.
Článek 11
1. Členské státy stanoví, že základní a certifikovaná sadba může být uváděna na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených baleních nebo nádobách, které musí být uzavřeny, opatřeny uzávěrem a označeny podle článků 12 a 13.
Balení musí být nová a nádoby musí být čisté.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1, týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 12
1. Členské státy stanoví, že balení základní a certifikované sadby brambor a nádoby s ní musí být uzavřeny úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohly být otevřeny bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 13 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění úřední návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle čl. 25 odst. 2 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci.
2. Balení nebo nádoby, které byly úředně uzavřeny, smějí být jednou nebo víckrát znovu uzavřeny pouze úředně nebo pod úředním dohledem. V takovém případě se na návěsce podle čl. 13 odst. 1 uvede údaj o posledním uzavření, datum a orgán, který toto uzavření provedl.
3. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení uzavřená na jejich území. Podmínky pro tyto odchylky mohou být stanoveny postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 13
1. Členské státy stanoví, že balení základní a certifikované sadby brambor a nádoby s ní:
a) musí být na vnější straně opatřeny nepoužitou úřední návěskou, která splňuje podmínky stanovené v příloze III a obsahuje údaje uvedené v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní sadbu brambor bílá a pro certifikovanou sadbu brambor modrá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Použití úředních nálepek je povoleno. Postupem podle čl.
25 odst. 2 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené pro návěsku v příloze III části A bodech 3, 4 a 6.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení uzavřená na jejich území. Podmínky pro tyto odchylky mohou být stanoveny postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 14
Postupem podle čl. 25 odst.2 lze stanovit, že balení základní nebo certifikované sadby brambor nebo nádoby s ní musí být opatřeny návěskou dodavatele (jež může být odlišná od úřední návěsky nebo může mít podobu údajů dodavatele natištěných na balení nebo nádobě) i v jiných případech, než které stanoví tato směrnice.
Údaje, které musí návěska obsahovat, budou rovněž stanoveny postupem podle čl. 25 odst.
Článek 15
U sadby geneticky modifikované odrůdy musí být na každé návěsce, úřední nebo jiné, nebo na každém úředním nebo jiném průvodním dokladu podle této směrnice zřetelně vyznačeno, že se jedná o geneticky modifikovanou odrůdu.
Článek 16
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základní nebo certifikované sadby brambor musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení či na nádobě.
Článek 17
1. Členské státy zajistí, aby uvádění sadby brambor na trh podle závazných nebo nezávazných ustanovení této směrnice podléhalo pouze těm omezením na základě jejích vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato nebo jiná směrnice.
2. Postupem podle čl. 25 odst. 2 povolí Komise v souvislosti s uváděním sadby brambor na trh na celém území nebo na části území jednoho nebo více členských států, aby byla přijata přísnější opatření, než stanoví přílohy I a II, proti škodlivým organismům, které se v těchto oblastech nevyskytují, nebo které jsou považovány za zvláště škodlivé pro porosty v těchto oblastech. Při mimořádném nebezpečí zavlečení nebo rozšíření těchto škodlivých organismů může dotyčný členský stát přijmout tato opatření od podání žádosti až do konečného stanoviska Komise k této žádosti.
Článek 18
Šlechtitelskou sadbu generací předcházejících základní sadbě brambor lze uvádět na trh podle článku 4 za podmínky, že:
a) byla produkována v souladu s pravidly udržovacího šlechtění odrůdy, pokud jde o odrůdu a zdravotní stav;
b) je určena především k produkci základní sadby brambor;
c) splňuje minimální požadavky, které budou pro sadbu předcházející základní sadbě stanoveny postupem podle čl. 25 odst. 2;
d) bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje minimální požadavky uvedené v písmeni c);
e) se nachází v baleních nebo nádobách v souladu s touto směrnicí a
f) balení nebo nádoby jsou opatřeny úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje:
- uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- identifikační číslo producenta nebo číslo partie,
- měsíc a rok uzavření,
- druh uvedený alespoň latinským písmem pod svým botanickým názvem, případně zkráceně a bez jmen autorů, nebo obecným názvem anebo obojím,
- odrůda uvedená alespoň latinským písmem,
- údaj "sadba předcházející základní sadbě".
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem.
Článek 19
Aby byla nalezena možnost zlepšení některých ustanovení této směrnice, vyjma ustanovení týkajících se zdravotního stavu, lze postupem podle čl. 25 odst. 2 rozhodnout, že se za zvláštních podmínek uspořádají na úrovni Společenství časově omezené testy.
V rámci takovýchto testů mohou být členské státy osvobozeny od určitých povinností stanovených v této směrnici.
Rozsah osvobození se stanoví odkazem na ustanovení, kterých se osvobození týká.
Trvání jednoho testu nepřekročí sedm let.
Článek 20
1. Postupem podle čl. 25 odst. 2 může Komise uvádění sadby brambor sklizené v určité oblasti Společenství na trh zcela nebo zčásti zakázat, pokud se potomstvo úředně odebraných vzorků základní nebo certifikované sadby sklizené v této oblasti a pěstované na jednom nebo několika zkušebních polích Společenství v průběhu tří po sobě následujících let podstatně odchýlilo od minimálních požadavků stanovených v příloze I bodě 1 písm. c), bodě 2 písm. c) a bodech 3 a 4. V průběhu srovnávacích zkoušek může být rovněž kontrolováno splnění ostatních minimálních požadavků stanovených v příloze I.
2. Komise zruší opatření přijatá podle odstavce 1, jakmile je s dostatečnou jistotou prokázáno, že základní a certifikovaná sadba brambor sklizená v dotyčné oblasti Společenství bude v budoucnu vyhovovat minimálním požadavkům uvedeným v odstavci 1.
3. Postupem podle čl. 25 odst. 2 budou přijaty předpisy nezbytné pro provádění srovnávacích zkoušek. Do srovnávacích zkoušek může být zahrnuta sadba brambor sklizená ve třetích zemích.
Článek 21
1. Rada určí na návrh Komise kvalifikovanou většinou, zda sadba brambor sklizená v třetí zemi, která poskytuje stejné záruky vlastností a opatření přijatých k jejímu zkoušení, zajištění pravosti, jejího označování a její kontroly, je rovnocenná základní nebo certifikované sadbě, která byla sklizena ve Společenství a která odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokut tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1975.
3. Členské státy jsou zmocněny prodloužit do 31. března 2002 dobu platnosti rozhodnutí přijatých podle odstavce 2, přičemž tato rozhodnutí lze uplatňovat pouze v souladu s povinnostmi členských států, které pro ně vyplývají ze společné právní úpravy v rostlinolékařské oblasti zavedené směrnicí Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [6].
Lhůtu stanovenou v prvním pododstavci lze pro třetí země prodloužit postupem podle čl. 25 odst. 2, pokud dostupné údaje neumožňují určení podle odstavce 1.
4. Odstavce 1 a 2 se použijí rovněž v případě nového členského státu ode dne jeho přistoupení až do dne, do kterého musí uvést v platnost své právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 22
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základní nebo certifikovanou sadbou brambor ve Společenství, které nelze odstranit jinak, může být postupem podle čl. 25 odst. 2 rozhodnuto, že členské státy povolí na stanovené období na celém území Společenství uvádění na trh sadby brambor kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo sadby odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin nebo v národních katalozích odrůd jednotlivých členských států v množství nezbytném pro překonání zásobovacích obtíží.
2. Pokud jde o kategorii sadby určité odrůdy, použije se úřední návěska stanovená pro odpovídající kategorii; v případě sadby odrůd, které nejsou zapsány ve výše uvedených katalozích, je barva úřední návěsky hnědá.
V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o sadbu kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být stanovena postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 23
1. Členské státy zajistí, aby sadba brambor byla v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolována s ohledem na dodržování požadavků a podmínek stanovených touto směrnicí.
2. Aniž je dotčen volný pohyb sadby brambor ve Společenství, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby jim při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg sadby brambor dovezené ze třetí země byly uváděny tyto údaje:
a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství sadby brambor.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 24
Změny obsahu příloh, nezbytné s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, se přijímají postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 25
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízený podle článku 1 rozhodnutí rady 66/399/EHS [7].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 26
S výhradou tolerancí pro výskyt nákaz, škodlivých organismů nebo jejich vektorů uvedených v příloze I a II nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou života a zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 27
1. Postupem podle čl. 25 odst. 2 lze stanovit zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v těchto oblastech:
a) podmínky, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřenou sadbu;
b) podmínky, za kterých lze sadbu uvádět na trh s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, které jsou spojeny se specifickými přirozenými a polopřirozenými biotypy a které jsou ohroženy genetickou erozí;
c) podmínky, za kterých lze uvádět na trh sadbu vhodnou pro ekologické zemědělství.
2. Zvláštní podmínky podle odst. 1 písm. b) zahrnují zejména tyto body:
a) původ sadby těchto druhů je znám a schválen orgány příslušnými v jednotlivých členských státech pro uvádění sadby na trh ve vymezených oblastech;
b) vhodná množstevní omezení.
Článek 28
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 29
Směrnice 66/403/EHS, ve znění aktů uvedených v příloze IV části A, se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení stanovených v příloze IV části B.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici a musí být vykládány v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze V.
Článek 30
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2002/57/ES
ze dne 13. června 2002
o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [2] byla opakovaně a podstatně pozměněna [3].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedená směrnice měla být kodifikována.
(2) Produkce olejnin a přadných rostlin zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.
(3) Uspokojivé výsledky při pěstování olejnin a přadných rostlin závisejí do značné míry na použití vhodného osiva.
(4) Vyšší výnosnosti při pěstování olejnin a přadných rostlin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla.
Proto směrnice Rady 2002/53/ES [4] stanoví Společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin.
(5) Je žádoucí vytvořit na základě zkušeností se systémy členských států a Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj jednotný systém uznávání pro Společenství.
V souvislosti s konsolidací vnitřního trhu by se systém Společenství měl uplatňovat na produkci určenou k uvedení na trh a na uvádění na trh ve Společenství, aniž by členským státům poskytoval možnost jednostranně se od něj odchýlit způsobem, který by bránil volnému pohybu osiv ve Společenství.
(6) Obecně by mělo být uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh povoleno pouze tehdy, bylo-li v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo, a u některých druhů úředně přezkoušeno a povoleno jako obchodní osivo.
Volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie.
Za určitých podmínek by mělo být možné uvést na trh šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu nebo nezpracované osivo.
(7) Pravidla Společenství by se neměla vtahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
(8) Aby se zlepšila nejen genetická hodnota osiva olejnin a přadných rostlin ve Společenství, ale také jejich vnější jakost, musí být stanoveny určité podmínky týkající se technické čistoty a klíčivosti.
(9) K zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběr vzorků, uzavírání a označování. Za tímto účelem musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování zemědělců, a musí odkazovat na uznání certifikovaného osiva různých kategorií v rámci Společenství.
(10) Měla by být stanovena pravidla pro uvádění na trh chemicky ošetřeného osiva a osiva vhodného pro ekologické zemědělství, a pravidla pro zachování genetických zdrojů rostlin, které umožní zachování odrůd ohrožených genetickou erozí využitím in situ.
(11) Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14 Smlouvy, měly by být za určitých podmínek povoleny odchylky.
Členské státy, které využijí odchylek, by si měly při kontrole vzájemně poskytovat správní pomoc.
(12) Členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování jakostních požadavků a předpisů o zachování pravosti.
(13) Uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 30 Smlouvy.
(14) Je nezbytné, aby osivo, které bylo v jiné zemi získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, bylo za určitých podmínek uznáno za osivo rozmnožené v daném členském státě.
(15) Je žádoucí stanovit, že osivo olejnin a přadných rostlin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejné záruky jako osivo, které bylo úředně uznáno nebo úředně povoleno jako obchodní osivo ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství.
(16) V obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování certifikovaným osivem olejnin a přadných rostlin různých kategorií nebo obchodním osivem, lze dočasně povolit uvést na trh kategorii osiva, která podléhá méně přísným požadavkům, a odrůdy osiva, které nejsou zahrnuty do společného katalogu odrůd ani do národního katalogu odrůd.
(17) Za účelem harmonizace technických metod uznávání používaných v členských státech a proto, aby bylo možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měly být v členských státech zavedeny srovnávací zkoušky Společenství pro každoroční následné kontroly osiv různých kategorií certifikovaného osiva.
(18) Je žádoucí uspořádat časově omezené testy, aby se nalezla lepší náhradní řešení pro některá ustanovení této směrnice.
(19) Nejsou-li na území členského státu některé druhy osiva běžně rozmnožovány nebo uváděny na trh, měla by být dána možnost osvobodit tento členský stát od povinnosti uplatňovat tuto směrnici na dotyčné druhy.
(20) V souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5] by měla být přijata opatření nutná k provedení této směrnice.
(21) Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic stanovených v příloze VI části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na produkci určenou k uvedení na trh a na uvádění na trh ve Společenství osiva olejnin a přadných rostlin, které jsou určeny k zemědělské produkci, s výjimkou okrasných účelů.
Nevztahuje se na osivo olejnin a přadných rostlin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "uvedením na trh": prodej, držení za účelem prodeje, nabízení k prodeji a každé zcizení, dodání nebo převod osiva ve prospěch třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, k obchodnímu využití.
Za uvedení na trh se nepovažuje takové nakládání s osivem, jehož účelem není obchodní využití odrůdy, například tato jednání:
- dodání osiva úředním zkušebnám a kontrolním subjektům,
- dodání osiva poskytovatelům služeb za účelem zpracování nebo balení, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodanému osivu žádná práva.
Za uvedení na trh se za určitých podmínek nepovažuje dodání osiva poskytovatelům služeb na výrobu určitých zemědělských surovin k průmyslovým účelům nebo na množení osiva k tomuto účelu, pokud poskytovatel služeb nenabývá k dodanému osivu nebo materiálu z něj žádná práva.
Dodavatel osiva předloží uznávajícímu orgánu kopii příslušných částí smlouvy uzavřené s poskytovatelem služeb a tato smlouva musí odkazovat na normy a podmínky, které dodané osivo splňuje.
Prováděcí pravidla k tomuto ustanovení se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2;
b) "olejninami a přadnými rostlinami" : rostliny těchto rodů a druhů:
Sinapis albaL. _BAR_ hořčice bílá; _BAR_
c) "základním osivem" (s výjimkou hybridů slunečnice): osivo,
i) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle přesných zásad šlechtění odrůdy,
ii) které je určeno k produkci osiva buď kategorie "certifikované osivo" nebo kategorií "certifikované osivo první generace" nebo "certifikované osivo druhé generace" nebo případně "certifikované osivo třetí generace",
iii) které, s výhradou článku 5, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
iv) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
d) "základním osivem" (hybridy slunečnice): 1. "základním osivem inbredních linií": osivo,
i) které, s výhradou článku 5, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
ii) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
2. "základním osivem jednoduchých hybridů": osivo,
i) které je určeno k produkci trojitých nebo dvojitých hybridů,
ii) které, s výhradou článku 5, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
iii) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
e) "certifikovaným osivem" (řepice (řepák), hořčice sarpetská, řepka olejka, hořčice černá, dvoudomé konopí seté, světlice barvířská, kmín kořenný, slunečnice roční, mák setý, hořčice bílá): osivo,
i) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo, na žádost šlechtitele, z osiva generace předcházející základnímu osivu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II,
ii) které je určeno k jiným účelům než k produkci osiva olejnin a přadných rostlin,
iii) které, s výhradou čl. 5 písm. b), vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II a
iv) - u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků nebo
- u kterého bylo v případě požadavků stanovených v příloze I úřední zkouškou nebo zkouškou provedenou pod úředním dohledem zjištěno splnění těchto požadavků;
f) "certifikovaným osivem první generace" (podzemnice olejná, jednodomé konopí seté, len setý přadný, len setý olejný, sója, bavlník): osivo,
i) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo, na žádost šlechtitele, z osiva generace předcházející základnímu osivu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II,
ii) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo druhé generace", případně "certifikované osivo třetí generace" nebo k jiným účelům než k produkci osiva olejnin a přadných rostlin,
iii) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II a
iv) - u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků nebo
- u kterého bylo v případě požadavků stanovených v příloze I úřední zkouškou nebo zkouškou provedenou pod úředním dohledem zjištěno splnění těchto požadavků;
g) "certifikovaným osivem druhé generace" (podzemnice olejná, len setý přadný, len setý olejný, sója, bavlník): osivo,
i) které pochází bezprostředně ze základního osiva, z certifikovaného osiva první generace nebo, na žádost šlechtitele, z osiva generace předcházející základnímu osivu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II,
ii) které je určeno k jiným účelům než k produkci osiva olejnin a přadných rostlin nebo k produkci osiva kategorie "certifikované osivo třetí generace",
iii) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II a
iv) - u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků nebo
- u kterého bylo v případě požadavků stanovených v příloze I úřední zkouškou nebo zkouškou provedenou pod úředním dohledem zjištěno splnění těchto požadavků;
h) "certifikovaným osivem druhé generace" (jednodomé konopí seté): osivo,
i) které pochází bezprostředně z certifikovaného osiva první generace, které bylo založeno a úředně kontrolováno se zřetelem na produkci certifikovaného osiva druhé generace,
ii) které je určeno k produkci konopí sklízeného v době květu,
iii) které splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v přílohách I a II a
iv) - u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků nebo
- u kterého bylo v případě požadavků stanovených v příloze I úřední zkouškou nebo zkouškou provedenou pod úředním dohledem zjištěno splnění těchto požadavků;
i) "certifikovaným osivem třetí generace" (len setý přadný, len setý olejný): osivo,
i) které pochází bezprostředně ze základního osiva, z certifikovaného osiva první nebo druhé generace nebo, na žádost šlechtitele, z osiva generace předcházející základnímu osivu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II,
ii) které je určeno k jiným účelům než k produkci osiva olejnin a přadných rostlin,
iii) které splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v přílohách I a II a
iv) - u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků nebo
- u kterého bylo v případě požadavků stanovených v příloze I úřední zkouškou nebo zkouškou provedenou pod úředním dohledem zjištěno splnění těchto požadavků;
j) "obchodním osivem": osivo,
i) které je druhově pravé,
ii) které, s výhradou čl. 5 písm. b), vyhovuje požadavkům na obchodní osivo stanoveným v příloze II a
iii) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
k) "úředními opatřeními": opatření, která provádějí
i) státní orgány nebo
ii) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
iii) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby,
za podmínky, že osoby uvedené v bodech ii) a iii) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
2. Změny prováděné v seznamu druhů uvedeném v odst. 1 písm. b) se přijímají postupem podle čl. 25 odst. 2.
3. Typy odrůd, včetně komponentů, určené k uznání podle této směrnice, lze určit a definovat postupem podle čl. 25 odst. 2.
4. Členské státy mohou:
a) u osiva lnu zahrnout do kategorie základního osiva více generací a rozdělit tuto kategorii podle generací;
b) stanovit, že úřední zkoušky kontrolující vyhovění požadavku uvedeného v příloze II části I bodě 4 pro Brassica napus nebyly při uznávání osiva prováděny u všech partií, pokud neexistují pochybnosti, zda byl tento požadavek splněn.
5. Provádění zkoušky pod úředním dohledem podle odst. 1 písm. e) bodu iv) druhé odrážky, písm. f) bodu iv) druhé odrážky, písm. g) bodu iv) druhé odrážky, písm. h) bodu iv) druhé odrážky a písm. i) bodu iv) druhé odrážky vyhovuje těmto požadavkům:
a) inspektoři:
i) mají nezbytnou odbornou způsobilost,
ii) nemají na provádění zkoušek osobní zájem,
iii) jsou úředně schváleni orgánem daného členského státu příslušným k uznávání osiva, přičemž toto schválení je podmíněno buď složením přísahy nebo podepsáním písemného prohlášení, v němž se zavazují dodržovat pravidla platná pro úřední zkoušky,
iv) provádějí zkoušky pod úředním dohledem podle pravidel platných pro úřední zkoušky;
b) množitelské porosty, které jsou předmětem inspekce, vzešly z osiva, které bylo podrobeno následné úřední kontrole s uspokojivými výsledky;
c) část množitelských porostů je předmětem inspekce prováděné úředními inspektory.
Tato část činí 10 % u samosprašných porostů a 20 % u cizosprašných porostů, a 5 % nebo 15 % u druhů, pro které členské státy stanoví úřední laboratorní vyšetření odrůdové pravosti a odrůdové čistoty podle morfologických a fyziologických znaků nebo případně biochemickou analýzou;
d) část vzorků partií osiva sklizeného z množitelských porostů je odebrána pro úřední následné kontroly a popřípadě pro laboratorní vyšetření osiva týkající se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty.
Členské státy stanoví sankce, které se ukládají za porušení pravidel o zkouškách pod úředním dohledem uvedených v prvním pododstavci.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Mezi sankce lze zařadit to, že inspektorům při úmyslném nebo nedbalostním porušení pravidel platných pro úřední zkoušky orgán příslušný pro uznávání osiva odebere úřední schválení podle písm. a) bodu iii) prvního pododstavce.
V takovém případě se zruší provedená uznání přezkoušeného osiva, ledaže lze prokázat, že dané osivo skutečně splňuje veškeré požadavky.
6. Další opatření pro provádění zkoušek pod úředním dohledem mohou být přijata postupem podle čl. 25 odst. 2.
Až do přijetí těchto opatření platí podmínky článku 2 rozhodnutí Komise 89/540/EHS [6].
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo
Brassica napus L. (partim)
Brassica rapa L. var. silvestris (Lam.)
Briggs
Cannabis sativa L.
Carthamus tinctorius L.
Carum carvi L.
Gossypium spp.
Helianthus annuus L.
Linum usitatissimum L. (partim) – len přadný,
které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
2. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo olejnin a přadných rostlin jiných druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo", anebo se jedná o obchodní osivo.
3. Postupem podle čl. 25 odst. 2 lze stanovit, že po uplynutí určených lhůt lze uvádět na trh pouze to osivo olejnin a přadných rostlin jiných druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
4. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud takové metody existují.
Článek 4
Aniž je dotčen čl. 3 odst. 1 a 2, stanoví členské státy, že na trh lze uvádět:
- šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu, a
- nezpracované osivo, které se uvádí na trh ke zpracování, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 5
Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit,
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; k tomuto účelu budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo", jakékoli "certifikované osivo" nebo "obchodní osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce.
Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy. Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 18 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
Členské státy, které využijí některé z odchylek uvedených v písmenech a) a b), si při kontrole poskytují vzájemnou správní pomoc.
Článek 6
1. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 1 a 2, mohou členské státy povolit producentům usazeným na jejich území, aby uváděli na trh:
a) malá množství osiva pro vědecké účely nebo pro účely šlechtění;
b) přiměřená množství osiva pro jiné testovací nebo pokusné účely, pokud osivo náleží k odrůdě, pro kterou byla v dotyčném členském státě podána žádost o zápis do katalogu odrůd.
V případě geneticky modifikovaného materiálu lze toto povolení udělit pouze tehdy, byla-li učiněna veškerá vhodná opatření, aby se předešlo nepříznivým účinkům na lidské zdraví a na životní prostředí.
Na posuzování rizika pro životní prostředí, které je k tomuto účelu třeba provést, se použije přiměřeně čl. 7 odst.
2. Účely, pro které lze udělit povolení podle odst. 1 písm. b), předpisy o označování balení, množství a podmínky, za kterých mohou členské státy udělit toto povolení, se stanoví postupem podle čl. 25 odst. 2.
3. Povolení, která členské státy udělily producentům usazeným na jejich území pro účely uvedené v odstavci 1 před 14. prosincem 1998 zůstávají v platnosti do doby, než budou přijaty předpisy uvedené v odstavci 2.
Od uvedeného okamžiku musí být všechna povolení v souladu s předpisy přijatými podle odstavce 2.
Článek 7
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce a pro zkoušení tuzemského obchodního osiva dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 8
Členské státy stanoví, že případně potřebný popis genealogických složek je na žádost šlechtitele považován za důvěrný.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd a při zkouškách osiva pro uznání a obchodního osiva musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání a obchodního osiva musí být vzorky odebírány z homogenních partií; maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že základní osivo, certifikované osivo všech kategorií a obchodní osivo smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených obalech, které jsou opatřeny uzávěrem a označeny podle článků 11 a 12.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se obalu, uzávěru a označení.
Článek 11
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií a obchodního osiva musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 12 odst.1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění úřední návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle čl. 25 odst. 2 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci.
2. Balení mohou být jednou nebo víckrát znovu uzavřena pouze úředně nebo pod úředním dohledem. V tomto případě se na návěsce podle čl. 12 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum posledního opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
3. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení uzavřená na jejich území. Podmínky pro tyto odchylky lze stanovit postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 12
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií a obchodního osiva:
a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze IV, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo první generace po základním osivu modrá, pro certifikované osivo dalších generací po základním osivu červená a pro obchodní osivo hnědá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Nevyhovuje-li v případech uvedených v čl. 5 písm. a) základní osivo požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno. Postupem podle čl.
25 odst. 2 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky, obsahující alespoň údaje stanovené pro návěsku v příloze IV části A bodě a) podbodech 4, 5 a 6 a pro obchodní osivo v bodě b) podbodech 2, 5 a 6.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení uzavřená na jejich území. Podmínky pro tyto odchylky lze stanovit postupem podle čl. 25 odst. 2.
3. Není dotčeno právo členských států stanovit, že osivo olejnin a přadných rostlin, které je prokazatelně určeno pro jiné účely než zemědělskou produkci, smí být uváděno na trh pouze tehdy, je-li tato skutečnost uvedena na návěsce.
Článek 13
25 odst. 2 lze stanovit, že členské státy mohou požadovat, aby balení základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií nebo obchodního osiva byla opatřena návěskou dodavatele (jež může být odlišná od úřední návěsky nebo může mít podobu údajů dodavatele natištěných na obalu) i v jiných případech, než které stanoví tato směrnice.
Údaje, které musí návěska dodavatele obsahovat, budou rovněž stanoveny postupem podle čl. 25 odst.
Článek 14
U osiva geneticky modifikované odrůdy musí být na každé návěsce, úřední nebo jiné, nebo na každém úředním či jiném průvodním dokladu podle této směrnice zřetelně vyznačeno, že se jedná o geneticky modifikovanou odrůdu.
Článek 15
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií nebo obchodního osiva musí být uvedeno buď na úřední návěsce nebo na návěsce dodavatele a na obalu nebo uvnitř obalu.
Článek 16
Aby byla nalezena možnost zlepšení některých ustanovení této směrnice, lze postupem podle čl. 25 odst. 2 rozhodnout, že se za zvláštních podmínek uspořádají na úrovni Společenství časově omezené testy.
V rámci takových testů mohou být členské státy osvobozeny od určitých povinností stanovených v této směrnici.
Rozsah osvobození se stanoví odkazem na požadavky, kterých se osvobození týká.
Trvání jednoho testu nepřekročí sedm let.
Článek 17
Členské státy zajistí, aby uvádění osiva na trh podle závazných nebo nezávazných ustanovení této směrnice podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato nebo jiná směrnice.
Článek 18
Šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu lze uvádět na trh podle čl. 4 první odrážky za podmínky, že:
a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu s předpisy pro uznávání základního osiva,
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí, a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou obsahující alespoň tyto údaje:
- orgán příslušný k uznávání a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- měsíc a rok uzavření, nebo
- měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání,
- druh uvedený latinským písmem alespoň pod svým botanickým názvem, případně zkráceně a bez jmen autorů,
- odrůda uvedená alespoň latinským písmem,
- označení "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet generací předcházejících osivu kategorie "certifikované osivo" nebo "certifikované osivo první generace".
Návěska je bílá se šikmým fialovým pruhem.
Článek 19
1. Členské státy stanoví, že osivo olejnin a přadných rostlin, které
- pochází bezprostředně ze základního osiva nebo certifikovaného osiva první generace úředně uznaného v jednom nebo více členských státech nebo ve třetí zemi, u níž byla určena rovnocennost podle čl. 20 písm. b), nebo pochází přímo z křížení základního osiva úředně uznaného v jednom členském státě se základním osivem úředně uznaným v takové třetí zemi, a
- bylo sklizeno v jiném členském státě,
musí být na žádost, a aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 2002/53/ES, úředně uznáno jako certifikované osivo v každém členském státě, pokud bylo podrobeno inspekci v terénu vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I pro danou kategorii a pokud bylo úředními zkouškami zjištěno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze II.
Pochází-li v těchto případech osivo přímo z úředně uznaného osiva generací předcházejících základnímu osivu, mohou členské státy rovněž povolit úřední uznávání jako základní osivo, pokud jsou splněny požadavky na základní osivo.
2. Osivo olejnin a přadných rostlin, které bylo sklizeno ve Společenství a je určeno k uznání podle odstavce 1, je:
- zabaleno podle čl. 11 odst. 1 a opatřeno úřední návěskou podle přílohy V oddílu A a B a
- provázeno úřední doložkou podle přílohy V oddílu C.
Ustanovení prvního pododstavce o balení a označování se případně nepoužijí, jsou-li orgány odpovědné za přehlídku, orgány příslušné k vystavování dokladů pro uznání osiva dosud neuznaného a orgány příslušné k uznávání totožné nebo pokud se tyto orgány dohodnou na výjimce.
3. Členské státy rovněž stanoví, že osivo olejnin a přadných rostlin, které
- pochází přímo ze základního osiva nebo certifikovaného osiva první generace úředně uznaného v jednom nebo více členských státech nebo ve třetí zemi, u níž byla určena rovnocennost podle čl. 20 písm. b), nebo pochází přímo z křížení základního osiva úředně uznaného v jednom členském státě se základním osivem úředně uznaným v takové třetí zemi, a
- bylo sklizeno v jiném členském státě,
musí být na žádost úředně uznáno jako certifikované osivo v každém členském státě, ve kterém bylo produkováno nebo úředně uznáno základní osivo, pokud bylo podrobeno inspekci v terénu vyhovující požadavkům stanoveným v rozhodnutí o rovnocennosti podle čl. 20 písm. a) a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze II.
Ostatní členské státy mohou rovněž povolit úřední uznávání tohoto osiva.
Článek 20
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, zda:
a) v případě uvedeném v článku 18 přehlídky prováděné v určité třetí zemi vyhovují požadavkům stanoveným v příloze I,
b) osivo olejnin a přadných rostlin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu, certifikovanému osivu, certifikovanému osivu první, druhé nebo třetí generace, nebo obchodnímu osivu, které bylo sklizeno ve Společenství, a které odpovídá této směrnici.
2. Odstavec 1 se použije rovněž v případě nového členského státu ode dne jeho přistoupení až do dne, do kterého musí uvést v účinnost své právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 21
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním nebo certifikovaným osivem ve Společenství, které nelze odstranit jinak, může být postupem podle čl. 25 odst. 2 rozhodnuto, že členské státy povolí na stanovené období na celém území Společenství uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zeleniny nebo v katalozích odrůd vedených členskými státy v množství nezbytném pro překonání zásobovacích obtíží.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy, použije se úřední návěska pro odpovídající kategorii; v případě osiva odrůd, které nejsou zapsány ve výše uvedených katalozích, se použije úřední návěska pro obchodní osivo.
Na návěsce musí být vždy uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být stanovena postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 22
1. Členské státy zajistí, aby osivo olejnin a přadných rostlin bylo v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úřední kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků a podmínek stanovených touto směrnicí.
2. Aniž je dotčen volný pohyb osiva ve Společenství, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby jim při uvádění na trh množství přesahujících 2 kilogramy osiva dovezeného ze třetí země byly uváděny tyto údaje:
a) druh,
b) odrůda,
c) kategorie,
d) země produkce a orgán úřední kontroly,
e) země odeslání,
f) dovozce,
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 23
1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků základního osiva, s výjimkou osiva hybridních a syntetických odrůd, a certifikovaného osiva všech kategorií olejnin a přadných rostlin.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na toto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v čl. 25 odst.
2. Srovnávací zkoušky slouží k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků.
Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi.
Datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé, bude stanoveno postupem podle čl. 25 odst.
3. Opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek se přijímají postupem podle čl. 25 odst. 2. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo olejnin a přadných rostlin sklizené ve třetích zemích.
Článek 24
Změny obsahu příloh, nezbytné s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, se přijímají postupem podle čl. 25 odst. 2.
Článek 25
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízený podle článku 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS [7].
2. V případě odkazu na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 26
S výhradou tolerancí pro výskyt chorob, škodlivých organismů nebo jejich vektorů uvedených v příloze II nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 27
1. Postupem podle čl. 25 odst. 2 lze stanovit zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v těchto oblastech:
a) podmínky, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřené osivo,
b) podmínky, za kterých lze uvádět na trh osivo s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, včetně směsí osiva druhů, které obsahují i druhy uvedené v článku 1 směrnice 2002/53/ES, jež jsou spojeny se specifickými přirozenými a polopřirozenými biotopy a jež jsou ohroženy genetickou erozí,
c) podmínky, za kterých lze uvádět na trh osivo vhodné pro ekologické zemědělství.
2. Zvláštní podmínky uvedené v odst. 1 písm. b) zahrnují zejména tyto body:
a) původ osiva těchto druhů je znám a schválen orgány příslušnými v jednotlivých členských státech pro uvádění osiva na trh na vymezených územích,
b) vhodná množstevní omezení.
Článek 28
S výjimkou odstavce 17 může být členský stát na vlastní žádost postupem podle čl. 25 odst. 2 zcela nebo částečně osvobozen od povinnosti uplatňovat tuto směrnici:
a) na tyto druhy:
- světlice barvířská; b) na jiné druhy, které se na jeho území obvykle nerozmnožují nebo neuvádějí na trh.
Článek 29
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 30
Nejpozději do 1. února 2004 předloží Komise podrobné vyhodnocení týkající se zjednodušení postupů uznávání, zavedených článkem 5 směrnice 98/96/ES.
Toto vyhodnocení se zaměří zejména na případné důsledky pro jakost osiva.
Článek 31
1. Směrnice 69/208/EHS, ve znění směrnic uvedených v příloze VI části A, se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených v příloze VI části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici a musí být vykládány v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VII.
Článek 32
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES
ze dne 12. července 2002
o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k tomu, že:
(1) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [4] vyžaduje, aby členské státy zajistily práva a svobody fyzických osob v souvisloti se zpracováním osobních údajů, a zejména jejich právo na soukromí, aby bylo možno zajistit volný pohyb osobních údajů ve Společenství;
(2) tato směrnice usiluje o respektování základních práv a zachovává zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie.
Tato směrnice zejména usiluje o to, aby byla plně dodržována práva stanovená v článcích 7 a 8 uvedené listiny;
(3) důvěrný charakter sdělení je zaručen v souladu s mezinárodními nástroji vztahujícími se k lidským právům, zejména s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, a s ústavami členských států;
(4) směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [5] převedla zásady stanovené ve Směrnici 95/46/ES do zvláštních pravidel pro odvětví telekomunikací.
Směrnici 97/66/ES je nutno přizpůsobit vývoji trhů a technologií v oblasti služeb elektronických komunikací, aby uživatelům veřejně dostupných služeb elektronických komunikací zajistila stejnou úroveň ochrany osobních údajů a soukromí bez ohledu na použité technologie.
Uvedená směrnice bude tedy zrušena a nahrazena touto směrnicí;
(5) v současné době se do veřejných komunikačních sítí ve Společenství zavádějí nové vyspělé digitální technologie, jež s sebou přinášejí zvláštní požadavky na ochranu osobních údajů a soukromí uživatelů.
Rozvoj informační společnosti je charakterizován zaváděním nových služeb elektronických komunikací.
Přístup k digitálním mobilním sítím se stal dosažitelným a finančně dostupným pro širokou veřejnost.
Tyto digitální sítě mají značné kapacity a možnosti pro zpracování osobních údajů.
Úspěšný přeshraniční rozvoj těchto služeb částečně závisí na důvěře uživatelů, že jejich soukromí nebude vystaveno riziku;
(6) internet převrací tradiční struktury trhu tím, že poskytuje společnou, obecnou infrastrukturu pro široký okruh služeb elektronických komunikací.
Veřejně dostupné služby elektronických komunikací prostřednictvím internetu otevírají uživatelům nové možnosti, ale zároveň vytvářejí i nová rizika pro jejich osobní údaje a soukromí;
(7) v případě sítí veřejných komunikací je nutno přijmout zvláštní právní, regulační a technická ustanovení na ochranu základních práv a svobod fyzických osob a ochranu oprávněných zájmů právnických osob, zejména s ohledem na zvyšující se kapacitu automatického uchovávání a zpracování údajů týkajících se účastníků a uživatelů.
(8) právní, regulační a technická opatření na ochranu osobních údajů, soukromí a oprávněných zájmů právnických osob v odvětví elektronických komunikací, která byla přijata členskými státy, je nutno harmonizovat, aby se tak zabránilo překážkám na vnitřním trhu elektronických komunikací v souladu s článkem 14 Smlouvy.
Harmonizace by se měla omezit na požadavky, které jsou nezbytné, aby nebylo bráněno podpoře a rozvoji nových služeb a sítí elektronických komunikací mezi členskými státy;
(9) členské státy, dotčení poskytovatelé a uživatelé, jakož i příslušné orgány Společenství, by měli spolupracovat při zavádění a rozvoji odpovídajících technologií, pokud je to nezbytné pro uplatňování ochranných opatření stanovených touto směrnicí, a měli by především mít na zřeteli minimalizaci zpracování osobních údajů a používání anonymních nebo pseudoanonymních údajů tam, kde je to možné;
(10) v odvětví elektronických komunikací se směrnice 95/46/ES vztahuje zejména na všechny záležitosti týkající se ochrany základních práv a svobod, které nejsou zvláštním způsobem upraveny touto směrnicí, včetně povinností správce a práv jednotlivců.
Směrnice 95/46/ES se použije pro neveřejné komunikační služby;
(11) tato směrnice, obdobně jako směrnice 95/46/ES, se netýká ochrany základních práv a svobod ve vztahu k činnostem, které se neřídí právem Společenství. Proto tato směrnice nemění stávající rovnováhu mezi právem jednotlivce na soukromí a možností, aby členské státy přijaly opatření uvedená v čl.
15 odst. 1 této směrnice, která jsou nezbytná pro ochranu veřejné bezpečnosti, obrany, bezpečnosti státu (včetně hospodářské prosperity státu, pokud jsou tyto činnosti spojeny s otázkami bezpečnosti státu) a pro prosazování trestního práva.
Tato směrnice se tedy nedotýká možnosti členských států provádět zákonné zachycování elektronických sdělení nebo přijímat jiná opatření, je-li to nezbytné pro některý z těchto účelů a je-li to v souladu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, jak je vykládána v rozhodnutích Evropského soudu pro lidská práva.
Tato opatření musí být vhodná, plně přiměřená vzhledem k zamýšlenému účelu a nezbytná v demokratické společnosti a musí být předmětem odpovídajících záruk v souladu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod;
(12) účastníky veřejně dostupné služby elektronických komunikací mohou být fyzické nebo právnické osoby.
Tato směrnice doplňuje směrnici 95/46/ES a jejím cílem je chránit základní práva fyzických osob, zejména jejich právo na soukromí, jakož i oprávněné zájmy právnických osob.
Tato směrnice nezakládá povinnost členských států rozšířit uplatňování směrnice 95/46/ES na ochranu oprávněných zájmů právnických osob, která je zajištěna použitelnými právními předpisy Společenství a vnitrostátními právními předpisy;
(13) smluvní vztah mezi účastníkem a poskytovatelem služby může mít za následek pravidelnou nebo jednorázovou platbu za službu poskytnutou nebo službu, která má být poskytnuta.
Předplacené karty se rovněž považují za smlouvu;
(14) lokalizační údaje se mohou týkat zeměpisné šířky, délky a nadmořské výšky koncového zařízení účastníka, směru pohybu, úrovně přesnosti lokalizačních informací, identifikace síťové buňky, ve které je koncové zařízení umístěno v určitém časovém bodu, a časového úseku, ve kterém byla lokalizační informace zaznamenána;
(15) sdělení může zahrnovat jakékoli informace o názvech, číslech nebo adresách, které poskytuje odesílatel sdělení nebo uživatel spojení za účelem přenosu sdělení.
Provozní údaje mohou zahrnovat jakýkoli převod těchto informací sítí, po které se sdělení přenáší, za účelem provedení přenosu.
Provozní údaje se mohou mimo jiné skládat z údajů vztahujících se ke směrování, délce trvání, času nebo objemu sdělení, použitému protokolu, umístění koncového zařízení odesílatele či příjemce, síti, ze které sdělení pochází či na které končí, a počátku, konci či délce trvání spojení.
Mohou se také skládat z formátu, ve kterém je sdělení sítí přenášeno;
(16) informace, které jsou součástí rozhlasového vysílání provozovaného prostřednictvím veřejné komunikační sítě, jsou určeny potenciálně neomezenému okruhu posluchačů a ve smyslu této směrnice se nepovažují za sdělení.
Pokud však lze jednotlivého účastníka či uživatele, který takové informace dostává, identifikovat, např. pomocí služeb video na vyžádání, považují se přenášené informace za sdělení ve smyslu této směrnice;
(17) pro účely této směrnice by měl mít souhlas uživatele nebo účastníka, bez ohledu na to, zda účastník je fyzická či právnická osoba, stejný význam jako souhlas subjektu údajů definovaný a dále upřesněný ve směrnici 95/46/ES.
Souhlas může být udělen jakýmkoli vhodným způsobem, který umožňuje vyjádřit svobodně poskytnutý, zvláštní a informovaný projev vůle uživatele, včetně označení zaškrtnutím políčka při návštěvě webové stránky na internetu;
(18) služby s přidanou hodnotou mohou zahrnovat např. rady ohledně nejlevnějších tarifů, dopravní navigace, dopravní informace, předpovědi počasí a turistické informace;
(19) uplatňování určitých požadavků spojených s uvedením nebo zamezením identifikace volající a spojené účastnické linky a automatickým přesměrováním hovoru na účastnické linky, které jsou napojeny na analogové ústředny, nesmí být povinné v určitých případech, kdy by se takové uplatňování ukázalo jako technicky neproveditelné nebo by vyžadovalo neúměrnou finanční zátěž.
Je důležité, aby zúčastněné strany byly o takových případech informovány a členské státy je proto oznámí Komisi;
(20) poskytovatelé služeb by měli přijmout odpovídající opatření, aby zajistili bezpečnost svých služeb, v případě nutnosti i společně s provozovatelem sítě, a informovali účastníky o jakémkoli zvláštním riziku narušení bezpečnosti sítě.
Taková rizika se mohou objevit zejména u služeb elektronických komunikací v otevřené síti, jako je např. internet nebo analogové mobilní telefonní služby.
Pro účastníky a uživatele takových služeb je zvláště důležité, aby je jejich poskytovatel služeb plně informoval o stávajících bezpečnostních rizicích, kde náprava je mimo možnosti poskytovatele služeb.
Poskytovatelé služeb, kteří nabízejí veřejně dostupné služby elektronických komunikací prostřednictvím internetu, by měli své uživatele a účastníky informovat o opatřeních, která mohou přijmout, aby zajistili bezpečnost jejich sdělení, např. použitím zvláštního druhu softwaru nebo šifrovací techniky.
Požadavek informovat účastníky o zvláštním bezpečnostním riziku nezbavuje poskytovatele služeb povinnosti přijmout na své vlastní náklady přiměřená a okamžitá opatření k odstranění jakéhokoli nového nepředvídaného bezpečnostního rizika a obnovit běžnou bezpečnostní úroveň služby.
Informace o bezpečnostním riziku by měly být účastníkovi poskytovány zdarma, s výjimkou nominálních nákladů, které by mohl účastník nést při přijímání nebo shromažďování informací, např. při stahování elektronické pošty.
Bezpečnost se hodnotí s ohledem na článek 17 směrnice 95/46/ES;
(21) měla by být přijata opatření pro zamezení neoprávněného přístupu ke sdělením, aby byla chráněna důvěrnost sdělení, včetně obsahu a údajů vztahujících se k takovým sdělením, přenášených prostřednictvím veřejných komunikačních sítí a veřejně dostupných služeb elektronických komunikací.
Vnitrostátní právní předpisy některých členských států pouze zakazují úmyslný neoprávněný přístup ke sdělením;
(22) zákaz uchovávat sdělení a s nimi spojené provozní údaje jinými osobami než samotnými uživateli nebo bez jejich souhlasu neznamená zákaz jakéhokoli automatického, zprostředkovaného a přechodného uchovávání takových informací, pokud k němu dochází výlučně z důvodu provedení přenosu v síti elektronických komunikací a za předpokladu, že informace nejsou uchovávány po dobu delší než nezbytně nutnou pro účely přenosu a řízení provozu, a že po dobu tohoto uchovávání zůstane zajištěna důvěrnost.
Je-li to nezbytné pro zefektivnění dalšího přenosu jakýchkoli veřejně dostupných informací jiným příjemcům služby na základě jejich žádosti, neměla by tato směrnice bránit dalšímu uchovávání takových informací za předpokladu, že tyto informace budou kdykoli bez omezení dostupné veřejnosti a že jakékoli údaje o jednotlivých účastnících či uživatelích, kteří tyto informace požadují, budou vymazány;
(23) důvěrný charakter sdělení by měl být také zajištěn v rámci zákonných obchodních praktik.
Sdělení lze nahrávat za účelem prokazování obchodních transakcí, je-li to nezbytné a z právního hlediska přípustné.
Pro takové zpracovávání se použije směrnice 95/46/ES.
Účastnické strany sdělení by měly být předem informovány o nahrávání, jeho účelu a době, po kterou je uchováváno.
Nahrané sdělení by mělo být vymazáno co možná nejdříve, nejpozději však na konci období, během něhož by taková transakce mohla být právně napadnutelná;
(24) koncové zařízení uživatelů sítí elektronických komunikací a jakékoli informace uchovávané na takovém zařízení tvoří součást soukromí uživatelů, které vyžaduje ochranu v souladu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod.
Tzv. špionážní software ("spyware"), webové štěnice ("web bugs"), skryté identifikátory a jiné podobné nástroje mohou pronikat do koncového zařízení uživatele bez jeho vědomí s cílem získat přístup k informacím, uchovávat skryté informace nebo sledovat činnost uživatele a mohou vážně narušit soukromí těchto uživatelů.
Použití takových nástrojů by mělo být povoleno pouze k oprávněným účelům s vědomím uživatelů, kterých se dotýká;
(25) takové nástroje, jako např. tzv. "cookies", mohou však být oprávněným a užitečným nástrojem např. při zkoumání účinnosti designu a reklamy na webové stránce a při ověřování totožnosti uživatelů zúčastněných na on-line transakcích.
Pokud jsou takové nástroje, jako například "cookies", určeny pro oprávněný účel, jako je usnadnit poskytování služeb informační společnosti, jejich použití je povoleno pod podmínkou, že uživatelé jsou jasně a přesně informováni v souladu s ustanovením směrnice 95/46/ES o účelu "cookies" či podobných nástrojů a je zajištěno, aby uživatelům byly známy informace, které se ukládají do koncového zařízení, jež používají.
Uživatelé musí mít možnost odmítnout, aby "cookies" nebo podobné nástroje byly ukládány do jejich koncových zařízení.
Toto je obzvláště důležité v případě, kdy uživatelé odlišní od původního uživatele mají přístup ke koncovému zařízení, a tudíž i k veškerým údajům uchovávaným v takovém zařízení, které obsahují i citlivé informace o soukromí.
Informace a právo odmítnout musí být poskytnuty jednorázově pro použití různých nástrojů, které mohou být instalovány do koncového zařízení uživatele v průběhu téhož připojení, jakož i pro další použití těchto nástrojů v průběhu následných připojení.
Metody podávání informací, nabízení práva odmítnout nebo vyžadování souhlasu je nutno provádět způsobem co možná nejvíce vstřícným vůči uživateli.
I přesto lze přístup k obsahu určitých webových stránek podmínit plně informovaným přijetím "cookie" nebo podobného nástroje, je-li tento nástroj používán k oprávněným účelům;
(26) údaje o účastnících, které jsou zpracovávány v rámci sítí elektronických komunikací pro navázání spojení a přenos informací, obsahují informace o soukromém životě fyzických osob a dotýkají se práva na ochranu jejich korespondence nebo se dotýkají oprávněných zájmů právnických osob.
Takové údaje je možno uchovávat pouze v rozsahu, který je nezbytný pro poskytování služby pro účely účtování a platby za propojení, a to po omezenou dobu.
Jakékoli další zpracování takových údajů, které by poskytovatel veřejně dostupných služeb elektronických komunikací chtěl provádět pro potřeby marketingu služeb elektronických komunikací nebo pro poskytování služeb s přidanou hodnotou, je přípustné pouze za předpokladu, že účastník s tímto souhlasil na základě přesných a úplných informací o druhu následného zamýšleného zpracování, které obdržel od poskytovatele veřejně dostupných služeb elektronických komunikací, spolu s informací o právu účastníka nedat takový souhlas nebo svůj souhlas k takovému zpracování vzít zpět.
Provozní údaje používané pro marketing komunikačních služeb nebo pro poskytování služeb s přidanou hodnotou by měly být po poskytnutí služby vymazány nebo anonymizovány.
Poskytovatelé služeb by měli účastníky vždy informovat o druhu zpracovávaných údajů, účelech a délce trvání takového zpracování
(27) přesný okamžik ukončení přenosu sdělení, po kterém by mělo následovat vymazání provozních údajů, s výjimkou údajů pro účely účtování, může záviset na druhu elektronické komunikační služby, která je poskytována.
Například, v případě hlasového telefonického spojení bude přenos ukončen, jakmile kterýkoli z uživatelů ukončí spojení.
V případě elektronické pošty je přenos ukončen, jakmile si adresát vyzvedne zprávu, zpravidla ze serveru svého poskytovatele služeb;
(28) povinnost vymazat provozní údaje nebo takové údaje anonymizovat, jakmile již nejsou potřebné pro přenos sdělení, není v rozporu s takovými postupy na internetu, jako je ukládání IP adres do vyrovnávací paměti v systému doménových jmen nebo ukládání do vyrovnávací paměti IP adresy, která je přiřazena adrese fyzické nebo při použití přihlašovacích údajů uživatele získaných za účelem kontroly oprávnění přístupu do sítí nebo k službám;
(29) poskytovatel služeb může zpracovávat provozní údaje o účastnících a uživatelích, pokud je to nutné v jednotlivých případech, aby zjistil technická selhání nebo chyby při přenosu sdělení.
Poskytovatel může také zpracovávat provozní údaje nezbytné pro účely účtování, potřebuje-li zjistit a zabránit podvodu spočívajícím v neuhrazeném používání služby elektronických komunikací;
(30) systémy pro zajišťování sítí a služeb elektronických komunikací musí být navrženy tak, aby omezily na nutné minimum množství nezbytných osobních údajů.
Jakékoli činnosti spojené s poskytováním služeb elektronických komunikací, které jdou nad rámec přenosu sdělení a potřeb účtování, musí být založeny na souhrnných provozních údajích, které nelze přiřadit k jednotlivým účastníkům či uživatelům.
Není-li možno takové činnosti provádět na základě souhrnných údajů, je třeba je považovat za služby s přidanou hodnotou, pro které je nezbytný souhlas účastníka;
(31) zda souhlas ke zpracování osobních údajů s ohledem na poskytování určité služby s přidanou hodnotou bude udělen uživatelem nebo účastníkem, závisí na údajích, které se mají zpracovávat, na druhu služby, která má být poskytnuta, a na tom, zda bude technicky, procedurálně a smluvně možné odlišit jednotlivce využívajícího službu elektronických komunikací od právnické či fyzické osoby, která je účastníkem této služby
(32) pokud poskytovatel služby elektronických komunikací nebo služby s přidanou hodnotou zadává zpracování osobních údajů nezbytných pro poskytování dané služby dalšímu subjektu, musí zadání i následné zpracování údajů plně vyhovovat požadavkům kladeným na správce a na zpracovatele osobních údajů, jak jsou stanoveny ve směrnici 95/46/ES.
Pokud poskytování služby s přidanou hodnotou vyžaduje, aby poskytovatel služby elektronických komunikací předával provozní údaje nebo lokalizační údaje poskytovateli služby s přidanou hodnotou, účastníci nebo uživatelé, jejichž údajů se toto týká, musí být plně informováni rovněž o tomto předávání ještě předtím, než udělí souhlas ke zpracování údajů;
(33) zavedení podrobného rozpisu účtů zlepšilo možnosti účastníka ověřovat správnost poplatků účtovaných poskytovatelem služby, ale zároveň může ohrozit soukromí uživatelů veřejně dostupných služeb elektronických komunikací.
V zájmu ochrany soukromí uživatele by tudíž členské státy měly podporovat rozvoj zvláštních funkcí u služeb elektronických komunikací, jako jsou alternativní platební prostředky, které umožňují anonymní nebo přísně soukromý přístup k veřejně dostupným službám elektronických komunikací, např. telefonní karty a zařízení pro platbu kreditní kartou.
Ze stejného důvodu mohou členské státy operátory vyzvat, aby nabízeli svým účastníkům jiný druh podrobného rozpisu účtů, ve kterém by určitý počet míst volaného telefonního čísla byl vymazán;
(34) s ohledem na identifikaci volající linky je nezbytně nutné chránit právo volajícího odepřít uvedení identifikace linky, ze které se volání uskutečňuje, a právo volaného odmítnout volání z neidentifikovaných linek.
Ve zvláštních případech je oprávněné neřídit se zásadou eliminovat uvedení identifikace volající linky.
Někteří účastníci, zejména linky pomoci a obdobné subjekty, mají zájem na zaručení anonymity volajících.
S ohledem na identifikaci spojené linky je nezbytně nutné chránit právo a oprávněný zájem volaného odepřít uvedení identifikace linky, se kterou je volající ve skutečnosti spojen, zejména v případě přesměrovaných volání.
Poskytovatelé veřejně dostupných služeb elektronických komunikací musí své účastníky informovat o existenci identifikace volající a spojené linky v síti a o všech službách, které nabízejí na základě identifikace volající a spojené linky, jakož i o možnostech uchování soukromí, které jsou k dispozici.
Tak bude účastníkům umožněno, aby si se znalostí věci zvolili ty možnosti uchování soukromí, které chtějí použít.
Není nezbytně nutné, aby možnosti uchování soukromí, které jsou nabízeny pro každou jednotlivou linku, byly dostupné jako automatické služby sítě, ale aby je bylo možné získat na základě prosté žádosti vůči poskytovateli veřejně dostupných služeb elektronických komunikací;
(35) v digitálních mobilních sítích se lokalizační údaje, které určují zeměpisnou polohu koncového zařízení uživatele mobilní sítě, zpracovávají, aby bylo možno uskutečnit přenos sdělení.
Tyto údaje se považují za provozní údaje podle článku 6 této směrnice.
Kromě toho mohou být však digitální mobilní sítě schopné zpracovat lokalizační údaje, které jsou mnohem přesnější než údaje nezbytné pro přenos sdělení, a které se používají pro poskytování služeb s přidanou hodnotou, jako např. služby poskytující individualizované dopravní informace a navigaci pro řidiče.
Zpracování takových údajů pro potřeby služeb s přidanou hodnotou je povoleno pouze za předpokladu, že účastníci k tomu dali souhlas.
Dokonce v případech, kdy účastníci dali svůj souhlas, musí mít zdarma k dispozici jednoduché prostředky, které jim umožní dočasně odmítnout zpracování lokalizačních údajů;
(36) členské státy mohou omezit práva uživatelů a účastníků na soukromí s ohledem na identifikaci volající linky, je-li to nezbytné pro vysledování obtěžujících volání, a s ohledem na identifikaci volající linky a lokalizační údaje, je-li to nezbytné k tomu, aby záchranné služby mohly plnit své úkoly co možná nejefektivněji.
Pro tyto účely mohou členské státy přijmout zvláštní předpisy, které dají poskytovatelům služeb elektronických komunikací právo umožnit přístup k identifikaci volající linky a lokalizačním údajům bez předchozího souhlasu dotčených uživatelů či účastníků;
(37) účastníkům musí být poskytnuta ochranná opatření proti obtěžování, které může být způsobeno automatickým přesměrováním volání jinými osobami.
Kromě toho musí mít v takových případech účastníci možnost zamezit přesměrování volání do jejich koncového zařízení podáním prosté žádosti vůči poskytovateli veřejně dostupné služby elektronických komunikací;
(38) seznamy účastníků služeb elektronických komunikací jsou značně rozšířeny a jsou veřejné.
Právo na soukromí fyzických osob a oprávněné zájmy právnických osob vyžadují, aby účastníci mohli určit, zda jejich osobní údaje budou v seznamu zveřejněny a pokud ano, které to budou.
Poskytovatelé veřejných seznamů musí informovat účastníky, kteří mají být v takových seznamech uvedeni, o účelech seznamu a o jakémkoli zvláštním použití elektronických verzí veřejných účastnických seznamů, zejména prostřednictvím vyhledávacích funkcí zabudovaných v softwaru, jako např. funkce zpětného vyhledávání, která umožňuje uživateli seznamu zjistit jméno a adresu účastníka pouze na základě jeho telefonního čísla;
(39) subjekt shromažďující údaje, které mají být v seznamu uvedeny, má povinnost informovat účastníky o účelu/účelech veřejných seznamů, v nichž mají být uvedeny jejich osobní údaje.
Pokud lze údaje předávat jedné nebo většímu počtu třetích stran, měl by být účastník informován o této možnosti a o příjemci nebo kategoriích možných příjemců.
Jakékoli předání by mělo splňovat podmínku, že údaje nemohou být použity k jiným účelům než těm, pro které byly shromážděny.
Pokud strana shromažďující údaje od účastníků nebo jakákoli třetí strana, které byly údaje předány, chce údaje použít pro další účely, musí buď původní strana shromažďující údaje nebo třetí strana, které byly údaje předány, získat od účastníka obnovený souhlas;
(40) účastníkům musí být poskytnuta ochranná opatření proti zásahům do jejich soukromí způsobeným nevyžádanými sděleními pro účely přímého marketingu, zejména prostřednictvím automatických volacích zařízení, telefaxů a elektronické pošty, včetně SMS zpráv.
Posílání těchto forem nevyžádaných obchodních sdělení může být na jednu stranu poměrně jednoduché a levné, ale na druhou stranu může způsobit příjemci zátěž a/nebo náklady.
Navíc jejich objem může také v některých případech působit problémy sítím elektronických komunikací a koncovým zařízením.
V případě takových forem nevyžádaných obchodních sdělení pro účely přímého marketingu je odůvodněné vyžadovat, aby byl získán výslovný souhlas příjemce předem, ještě před zasláním takových sdělení.
Jednotný trh vyžaduje harmonizovaný přístup, aby byla zajištěna jednoduchá pravidla pro podniky i uživatele platná v celém Společenství;
(41) v rámci existujících zákaznických vztahů je rozumné povolit použití kontaktních údajů elektronického styku pro nabízení obdobných výrobků nebo služeb, ale pouze stejnou společností, která získala kontaktní údaje elektronického styku v souladu se směrnicí 95/46/ES.
Při získání kontaktních údajů elektronického styku musí být zákazníci jasně a jednoznačně informováni o jejich dalším použití pro přímý marketing a musí jim být dána možnost takové použití odmítnout.
Tuto možnost je třeba nabízet opakovaně s každou další zprávou přímého marketingu, a to zdarma, s výjimkou nákladů spojených s přenosem tohoto odmítnutí;
(42) další formy přímého marketingu, které jsou pro odesílatele nákladnější a neznamenají finanční náklady pro účastníky a uživatele, jako například telefonické hovory mezi osobami, mohou opravňovat udržování systému, který dává účastníkům nebo uživatelům možnost oznámit, že si nepřejí takové hovory přijímat.
Aby však nedošlo ke snížení existující úrovně ochrany soukromí, členské státy musí mít právo potvrdit platnost vnitrostátních systémů, které povolují takové hovory určené pouze pro ty účastníky a uživatele, kteří k nim dali souhlas předem;
(43) v zájmu usnadnění účinného prosazování pravidel Společenství, které se týkají nevyžádaných zpráv pro účely přímého marketingu, je nezbytné zakázat používání falešných totožností, falešných zpátečních adres nebo čísel při zasílání nevyžádaných zpráv pro účely přímého marketingu;
(44) určité systémy elektronické pošty umožňují účastníkům prohlédnout si řádek odesílatele a předmětu zprávy elektronické pošty, a zprávu vymazat, aniž by museli stáhnout zbývající obsah elektronické pošty či jakýchkoli příloh, čímž se sníží náklady, které by mohly vzniknout při stahování nevyžádané elektronické pošty či příloh.
Tato opatření mohou být nadále užitečná v určitých případech jako doplňující nástroj k obecným povinnostem stanoveným touto směrnicí
(45) touto směrnicí nejsou dotčena opatření, která členské státy přijmou na ochranu oprávněných zájmů právnických osob s ohledem na nevyžádaná sdělení pro účely přímého marketingu.
Pokud členské státy vytvoří rejstřík rozhodnutí neúčastnit se takové komunikace ("opt-out register") pro právnické osoby, většinou podnikající uživatele, bude plně použitelný článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (směrnice o elektronickém obchodu) [6];
(46) funkce pro poskytování služeb elektronických komunikací mohou být součástí sítě nebo jakékoli části koncového zařízení uživatele, včetně softwaru.
Ochrana osobních údajů a soukromí uživatele veřejně dostupných služeb elektronických komunikací musí být nezávislá na konfiguraci různých komponentů, které jsou nezbytné pro poskytování služby, a na rozdělování nezbytných funkcí mezi těmito komponenty.
Směrnice 95/46/ES pokrývá veškeré formy zpracování osobních údajů bez ohledu na použitou technologii.
Existence zvláštních pravidel pro služby elektronických komunikací vedle obecných pravidel pro další komponenty, které jsou nezbytné pro poskytování takových služeb, nutně nemusí napomoci ochraně osobních údajů a soukromí technologicky neutrálním způsobem.
Může být tedy nezbytné přijmout opatření vyžadující, aby výrobci určitých druhů zařízení používaných pro služby elektronických komunikací sestavovali své výrobky takovým způsobem, že do nich zabudují zabezpečovací zařízení, která zajistí ochranu osobních údajů a soukromí uživatelů a účastníků.
Přijetí takových opatření v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a o vzájemném uznávání jejich shody [7] zajistí, že zavádění technických vlastností elektronických komunikačních zařízení, včetně softwaru na ochranu údajů, bude harmonizováno tak, aby bylo slučitelné s vytvářením vnitřního trhu;
(47) nejsou-li dodržována práva uživatelů a účastníků, musí vnitrostátní právní předpisy poskytnout opravné prostředky.
Každé osobě, ať již podléhá soukromému či veřejnému právu, která nebude dodržovat vnitrostátní opatření přijatá podle této směrnice, musí být uloženy sankce;
(48) při uplatňování této směrnice je užitečné čerpat ze zkušeností Pracovní skupiny pro fyzických ochranu osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů složené ze zástupců orgánů dozoru členských států, která byla zřízena článkem 29 směrnice 95/46/ES;
(49) k usnadnění dosažení souladu s touto směrnicí je třeba přijmout určitá zvláštní opatření pro zpracování dat, které již probíhá, k datu, kdy vnitrostátní právní předpisy provádějící tuto směrnici nabydou účinnosti,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti a cíl
1. Touto směrnicí se harmonizují předpisy členských států, požadované pro zajištění rovnocenné úrovně ochrany základních práv a svobod, zejména práva na soukromí, se zřetelem na zpracování osobních údajů v odvětví elektronických komunikací, a pro zajištění volného pohybu těchto údajů a elektronických komunikačních zařízení a služeb ve Společenství.
2. Ustanovení této směrnice upřesňují a doplňují směrnici 95/46/ES pro účely uvedené v odstavci 1.
Navíc poskytují ochranu oprávněných zájmů účastníků, kteří jsou právnickými osobami.
3. Tato směrnice se nevztahuje na činnosti, které nespadají do oblasti působnosti Smlouvy o založení Evropského společenství, jako činnosti uvedené v hlavě V a VI Smlouvy o založení Evropské unie, a v žádném případě na činnosti týkající se veřejné bezpečnosti, obrany, bezpečnosti státu (včetně hospodářské prosperity státu, pokud jsou tyto činnosti spojeny s otázkami bezpečnosti státu) a na činnosti státu v oblasti trestního práva.
Článek 2
Definice
Není-li stanoveno jinak, použijí se definice uvedené ve směrnici 95/46/ES a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [8].
Použijí se rovněž tyto definice:
(a) "uživatelem" se rozumí jakákoli fyzická osoba používající veřejně dostupnou službu elektronické komunikace pro soukromé či obchodní účely, přičemž není nezbytně nutné, aby byla účastníkem této služby;
(b) "provozními údaji" se rozumějí jakékoli údaje zpracovávané pro účely přenosu sdělení sítí elektronických komunikací nebo pro jeho účtování;
(c) "lokalizačními údaji" se rozumějí jakékoli údaje zpracovávané v síti elektronických komunikací, které určují zeměpisnou polohu koncového zařízení uživatele veřejně dostupné služby elektronických komunikací;
(d) "sdělením" se rozumí jakákoli informace, která se vyměňuje nebo přenáší mezi určitým počtem zúčastněných stran prostřednictvím veřejně dostupné služby elektronických komunikací; toto nezahrnuje informace přenášené jako součást vysílání pro veřejnost prostřednictvím sítě elektronických komunikací s výjimkou případů, kdy lze informace přiřadit k identifikovatelnému účastníku nebo uživateli, který tyto informace přijímá;
(e) "voláním" se rozumí spojení uskutečněné prostřednictvím veřejně přístupné telefonní služby, které umožňuje obousměrnou komunikaci v reálném čase;
(f) "souhlas" uživatele či účastníka odpovídá souhlasu subjektu údajů podle směrnice 95/46/ES;
(g) "službou s přidanou hodnotou" se rozumí jakákoli služba vyžadující zpracování provozních údajů nebo lokalizačních údajů odlišných od provozních, pokud jdou nad rámec toho, co je nezbytné pro přenos sdělení nebo jeho účtování;
(h) "elektronickou poštou" se rozumí jakákoli textová, hlasová, zvuková či obrazová zpráva posílaná prostřednictvím veřejné komunikační sítě, kterou lze uchovávat v síti nebo v koncovém zařízení příjemce, dokud si ji příjemce nevyzvedne.
Článek 3
Dotčené služby
1. Tato směrnice se vztahuje na zpracování osobních údajů ve spojení s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací ve veřejných komunikačních sítích ve Společenství.
2. Články 8, 10 a 11 se vztahují na účastnické linky připojené k digitálním ústřednám a v případě, že je to technicky možné a nevyžaduje to neúměrné ekonomické zatížení, se vztahují na účastnické linky připojené k analogovým ústřednám.
3. Členské státy uvědomí Komisi o případech, ve kterých by splnění požadavků podle článků 8, 10 a 11 bylo technicky nemožné nebo by vyžadovalo neúměrné ekonomické zatížení.
Článek 4
Bezpečnost
1. Poskytovatel veřejně dostupných služeb elektronických komunikací musí přijmout vhodná technická a organizační opatření, aby zajistil bezpečnost svých služeb, v případě nutnosti i v součinnosti s provozovatelem veřejné komunikační sítě, s ohledem na bezpečnost sítě.
Se zřetelem na technickou a nákladovou stránku jejich provádění je třeba, aby tato opatření zajišťovala úroveň bezpečnosti odpovídající stávajícímu riziku.
2. Existuje-li zvláštní riziko, že bude narušena bezpečnost sítě, musí poskytovatel veřejně dostupných služeb elektronických komunikací informovat účastníky o takovém riziku a pokud toto riziko přesahuje rozsah opatření, která má přijmout poskytovatel služeb, musí účastníky informovat o veškerých možných opatřeních k nápravě, včetně stanovení pravděpodobných souvisejících nákladů.
Článek 5
Důvěrný charakter sdělení
1. Členské státy zajistí prostřednictvím vnitrostátních právních předpisů důvěrný charakter sdělení přenášených pomocí veřejné komunikační sítě a veřejně dostupných služeb elektronických komunikací a s nimi souvisejících provozních údajů.
Zejména zakáží příposlech, odposlech, uchovávání nebo jiné druhy zachycování či sledování sdělení a s nimi souvisejících provozních údajů osobami jinými než uživateli bez souhlasu dotčených uživatelů, pokud k takovému jednání nejsou zákonem oprávněny v souladu s čl. 15 odst.
1. Tento odstavec nebrání technickému uchovávání, které je nezbytné pro přenos sdělení, aniž by tím byla dotčena zásada důvěrnosti.
2. Odstavec 1 se nedotýká v souladu se zákonem povoleného zaznamenávání sdělení a s ním souvisejících provozních údajů, je-li prováděno v rámci zákonných obchodních praktik za účelem prokazování obchodních transakcí nebo jakéhokoli jiného sdělení v rámci podnikatelských činností.
3. Členské státy zajistí, aby užívání sítí elektronických komunikací k uchovávání informací nebo získávání přístupu k informacím uchovávaným v koncovém zařízení účastníka nebo uživatele bylo povoleno pouze za podmínky, že dotčený účastník či uživatel byl jasně a úplně informován v souladu se směrnicí 95/46/ES, mimo jiné o účelech zpracování, a že je mu správcem údajů nabídnuto právo odmítnout takové zpracování.
To nebrání technickému ukládání nebo takovému přístupu, jehož jediným účelem je provedení nebo usnadnění přenosu sdělení prostřednictvím sítí elektronických komunikací nebo, je-li to nezbytně nutné pro poskytování služeb informační společnosti, které si účastník nebo uživatel výslovně vyžádal.
Článek 6
Provozní údaje
1. Provozní údaje vztahující se k účastníkům a uživatelům zpracovávané a uchovávané provozovatelem veřejné komunikační sítě nebo poskytovatelem veřejně dostupné služby elektronických komunikací, musí být vymazány nebo anonymizovány, jakmile již nejsou potřebné pro přenos sdělení, aniž by tímto byly dotčeny odstavce 2, 3 a 5 tohoto článku a čl. 15 odst. 1.
2. Je možno zpracovávat provozní údaje nezbytné pro účely účtování a stanovení plateb za propojení.
Takovéto zpracování je přípustné pouze do konce období, v němž lze právně napadnout účet či uplatňovat nárok na platbu.
3. Pro potřeby marketingu služeb elektronických komunikací nebo pro poskytování služeb s přidanou hodnotou může poskytovatel veřejně dostupných služeb elektronických komunikací zpracovávat údaje uvedené v odstavci 1 pouze v nezbytném rozsahu a po dobu pro tyto služby nebo marketing nezbytnou, pokud k tomu dal svůj souhlas účastník nebo uživatel, jehož se údaje týkají.
Účastníci či uživatelé musí mít možnost kdykoliv svůj souhlas se zpracováním provozních údajů vzít zpět.
4. Poskytovatel služby musí informovat účastníka nebo uživatele o tom, jaké druhy provozních údajů a po jakou dobu budou zpracovávány pro účely uvedené v odstavci 2; při zpracování prováděném pro účely uvedené v odstavci 3 musí být tato informace poskytnuta ještě před získáním souhlasu.
5. Zpracování provozních údajů podle odstavců 1, 2, 3 a 4 musí být omezeno na osoby, které jednají z pověření provozovatelů veřejných komunikačních sítí a poskytovatelů veřejně dostupných služeb elektronických komunikací, a které se zabývají účtováním nebo řízením provozu, požadavky zákazníků, odhalováním podvodů, marketingem služeb elektronických komunikací nebo poskytováním služeb s přidanou hodnotou, a musí být omezeno na rozsah, který je nezbytný pro účely těchto činností.
6. Odstavce 1, 2, 3 a 5 se použijí, aniž by tím byla dotčena možnost informovat příslušné subjekty o provozních údajích v souladu s použitelnými právními předpisy s cílem řešit spory týkající se zejména propojení či účtování.
Článek 7
Podrobný rozpis účtů
1. Účastníci mají právo obdržet účet bez podrobného rozpisu položek.
2. Členské státy použijí vnitrostátní předpisy, aby uvedly do souladu právo účastníků, kteří dostávají podrobný rozpis účtů, s právem na soukromí volajících uživatelů a volaných účastníků, např. zajištěním toho, že těmto uživatelům a účastníkům budou k dispozici dostatečné alternativní komunikační nebo platební metody podporující soukromí.
Článek 8
Uvedení a omezení identifikace volající a spojené linky
1. Je-li nabízeno uvedení identifikace volající linky, poskytovatel služby musí nabídnout volajícímu uživateli možnost potlačit identifikaci volající linky pro každé volání jednotlivě, a to jednoduchým způsobem a zdarma.
Volající účastník musí mít tuto možnost pro každou linku.
2. Je-li nabízeno uvedení identifikace volající linky, poskytovatel služby musí nabídnout volanému účastníkovi možnost potlačit identifikaci volající linky u příchozích volání, a to jednoduchým způsobem a pro odůvodněné použití této funkce rovněž zdarma.
3. Je-li nabízeno uvedení identifikace volající linky a je-li identifikace volající linky provedena ještě před spojením volání, musí poskytovatel služby nabídnout volanému účastníkovi možnost odmítnout příchozí volání, u kterých volající uživatel nebo účastník potlačil uvedení identifikace volající linky, a to jednoduchým způsobem.
4. Je-li nabízeno uvedení identifikace spojené linky, poskytovatel služby musí nabídnout volanému účastníkovi možnost potlačit uvedení identifikace spojené linky volajícímu uživateli, a to jednoduchým způsobem a zdarma.
5. Odstavec 1 se použije rovněž v případě volání směřujících ze Společenství do třetích zemí.
Odstavce 2, 3 a 4 se použijí rovněž v případě příchozích volání ze třetích zemí.
6. Členské státy zajistí, že pokud bude nabízeno uvedení identifikace volající a/nebo spojené linky, budou poskytovatelé veřejně dostupných služeb elektronických komunikací o tomto informovat veřejnost, jakož i o možnostech uvedených v odstavcích 1, 2, 3, a 4.
Článek 9
Lokalizační údaje odlišné od provozních údajů
1. Mohou-li být zpracovávány lokalizační údaje odlišné od provozních údajů, které se vztahují k uživatelům nebo účastníkům veřejných komunikačních sítí nebo veřejně dostupných služeb elektronických komunikací, je možné tyto údaje zpracovávat pouze poté, co byly anonymizovány údaje, anebo se souhlasem uživatelů nebo účastníků v nezbytném rozsahu a po nezbytnou dobu pro poskytování služeb s přidanou hodnotou.
Poskytovatel služeb musí informovat uživatele nebo účastníky před obdržením jejich souhlasu o druhu lokalizačních údajů odlišných od provozních údajů, které budou zpracovávány, o účelu a délce doby zpracování a o tom, zda budou údaje předány třetí osobě za účelem poskytování služeb s přidanou hodnotou.
Uživatelé nebo účastníci musí mít možnost kdykoliv vzít zpět svůj souhlas se zpracováním lokalizačních údajů odlišných od provozních údajů.
2. Pokud byl získán souhlas uživatelů či účastníků se zpracováním lokalizačních údajů odlišných od provozních údajů, musí mít i nadále možnost jednoduchým způsobem a zdarma dočasně odmítnout zpracování těchto údajů pro každé připojení k síti nebo pro každý přenos sdělení.
3. V souladu s odstavci 1 a 2 musí být zpracování lokalizačních údajů odlišných od provozních údajů omezeno na osoby, které jednají z pověření provozovatele veřejných komunikačních sítí nebo poskytovatele veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo třetích osob, které poskytují služby s přidanou hodnotou, a musí být omezeno na to, co je nezbytné pro poskytování služeb s přidanou hodnotou.
Článek 10
Výjimky
Členské státy zajistí, aby existovaly průhledné postupy určující způsob, který provozovatele veřejné komunikační sítě a/nebo poskytovatele veřejně dostupné služby elektronických komunikací opravňuje nedbat na:
(a) potlačení identifikace volající linky, a to dočasně a na základě žádosti účastníka, který požaduje vysledovat zlovolné či obtěžující volání. V souladu s vnitrostátními právními předpisy budou v tomto případě údaje obsahující identifikaci volajícího účastníka uchovány a dány k dispozici provozovatelem veřejné komunikační sítě a/nebo poskytovatelem veřejně dostupné služby elektronických komunikací;
(b) potlačení identifikace volající linky a dočasné zamítnutí či neexistenci souhlasu účastníka nebo uživatele se zpracováním lokalizačních údajů, a sice pro jednotlivá volání v případě organizací zabývajících se zpracováním tísňových volání a členským státem za takové uznaných, včetně donucovacích orgánů, lékařských služeb první pomoci a hasičské záchranné služby, a to za účelem odpovídání na tato volání.
Článek 11
Automatické přesměrování volání
Členské státy zajistí, aby měl každý účastník možnost jednoduchým způsobem a zdarma pozastavit automatické přesměrování volání třetí osobou do koncového zařízení účastníka.
Článek 12
Účastnické seznamy
1. Členské státy zajistí, aby účastníci byli informováni zdarma a před zařazením do seznamu o účelu/účelech tištěného nebo elektronického účastnického seznamu, který bude k dispozici veřejnosti nebo dosažitelný prostřednictvím informačních služeb o účastnických číslech, a ve kterém mohou být uvedeny jejich osobní údaje, a o dalších možnostech využití založených na vyhledávacích funkcích zabudovaných v elektronických verzích seznamu.
2. Členské státy zajistí, aby účastníci měli možnost určit, zda jejich osobní údaje budou uvedeny ve veřejném seznamu a pokud ano, tak které, v rozsahu, ve kterém jsou tyto údaje významné pro účely seznamu stanovené poskytovatelem seznamu, a možnost ověřit, opravit či odstranit tyto údaje.
Neuvedení ve veřejném účastnickém seznamu, ověření, oprava či odstranění osobních údajů ze seznamu musí být prováděno zdarma.
3. Členské státy mohou vyžadovat, aby byli účastníci požádáni o dodatečný souhlas, bude-li účel veřejného účastnického seznamu jiný, než je vyhledávání podrobností pro kontaktování osoby na základě jejího jména a případně nutnosti i minimálního množství dalších identifikátorů.
4. Odstavce 1 a 2 se použijí na účastníky, kteří jsou fyzickými osobami.
V rámci práva Společenství a použitelných vnitrostátních právních předpisů členské státy také zajistí, že budou dostatečně chráněny oprávněné zájmy účastníků, kteří nejsou fyzickými osobami, pokud jde o jejich uvedení ve veřejných účastnických seznamech.
Článek 13
Nevyžádaná sdělení
1. Automatické volací systémy bez zásahu člověka (automatické volací přístroje), faximilní přístroje (faxy) nebo elektronickou poštu je možno použít pro účely přímého marketingu pouze v případě účastníků, kteří k tomu dali předchozí souhlas.
2. Bez ohledu na odstavec 1, pokud fyzická nebo právnická osoba získává od svých zákazníků podrobnosti jejich elektronického kontaktu pro elektronickou poštu v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby a v souladu se směrnicí 95/46/ES, může tato fyzická či právnická osoba využít tyto podrobnosti elektronického kontaktu pro účely přímého marketingu svých vlastních obdobných výrobků nebo služeb pouze za předpokladu, že je zákazníkům jasně a zřetelně poskytnuta možnost zdarma a jednoduchým způsobem nesouhlasit s takovým využitím podrobností jejich elektronického kontaktu v době, kdy se shromažďují, a při zasílání každého jednotlivého sdělení, pokud zákazník původně toto využití neodmítl.
3. Členské státy musí přijmout vhodná opatření zajišťující, že nevyžádaná sdělení, zdarma, pro účely přímého marketingu, v případech jiných než uvedených v odstavcích 1 a 2, nebudou povolena buď bez souhlasu dotčených účastníků, nebo ve vztahu k účastníkům, kteří si nepřejí taková sdělení dostávat, přičemž výběr z uvedených možností bude stanoven vnitrostátními právními předpisy.
4. V každém případě je nutno zakázat praxi posílat elektronickou poštu pro účely přímého marketingu, pokud tato skrývá nebo utajuje totožnost odesílatele, jehož jménem se sdělení přenáší, anebo ji posílat bez platné adresy, na kterou by příjemce mohl odeslat žádost o ukončení zasílání takových sdělení.
5. Odstavce 1 a 3 se použijí na účastníky, kteří jsou fyzickými osobami.
V rámci práva Společenství a použitelných vnitrostátních právních předpisů členské státy také zajistí, že budou dostatečně chráněny oprávněné zájmy účastníků, kteří nejsou fyzickými osobami, pokud jde o nevyžádaná sdělení.
Článek 14
Technické znaky a normalizace
1. Při provádění ustanovení této směrnice členské státy zajistí s výhradou odstavců 2 a 3, že na koncové zařízení nebo jiné elektronické komunikační zařízení nebudou kladeny žádné povinné požadavky na zvláštní technické znaky, které by bránily uvádění zařízení na trh a volnému oběhu tohoto zařízení v členských státech a mezi nimi.
2. Budou-li ustanovení této směrnice prováděna výlučně s požadavkem na zvláštní technické znaky v sítích elektronických komunikací, členské státy uvědomí Komisi v souladu s postupem uvedeným ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti [9].
3. V případě potřeby lze přijmout opatření, aby bylo zajištěno, že koncové zařízení je sestrojeno tak, že odpovídá právu uživatelů na ochranu a kontrolu využití jejich osobních údajů v souladu se směrnicí 1999/5/ES a rozhodnutím Rady 87/95/EHS ze dne 22. prosince 1986 o normalizaci v oblasti informačních technologií a telekomunikací [10].
Článek 15
Použití některých ustanovení směrnice 95/46/ES
1. Členské státy mohou přijmout legislativní opatření, kterými omezí rozsah práv a povinností uvedených v článku 5, článku 6, čl. 8 odst. 1, 2, 3 a 4 a článku 9 této směrnice, pokud toto omezení představuje v demokratické společnosti nezbytné, přiměřené a úměrné opatření pro zajištění národní bezpečnosti (tj. bezpečnosti státu), obrany, veřejné bezpečnosti a pro prevenci, vyšetřování, odhalování a stíhání trestných činů nebo neoprávněného použití elektronického komunikačního systému, jak je uvedeno v čl. 13 odst. 1 směrnice 95/64/ES. Členské státy mohou mimo jiné přijmout právní opatření umožňující zadržení údajů na omezenou dobu na základě důvodů uvedených v tomto odstavci. Veškerá opatření uvedená v tomto odstavci musí být v souladu s obecnými zásadami práva Společenství, včetně zásad uvedených v čl. 6 odst. 1 a 2 Smlouvy o založení Evropské unie.
2. Ustanovení směrnice 95/46/ES, kapitoly III o soudním přezkumu, odpovědnosti a sankcích, se použijí s ohledem na vnitrostátní právní předpisy přijaté v souladu s touto směrnicí a s ohledem na práva jednotlivců vyplývající z této směrnice.
3. Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, plní rovněž úkoly stanovené článkem 30 uvedené směrnice týkající se záležitostí upravených touto směrnicí, zejména ochrany základních práv a svobod a oprávněných zájmů v odvětví elektronických komunikací.
Článek 16
Přechodná ustanovení
1. Článek 12 se nepoužije na vydávání účastnických seznamů, které byly vydány nebo uvedeny na trh v tištěné formě nebo v off-line elektronické formě ještě před tím, než vnitrostátní předpisy přijaté na základě této směrnice nabudou účinnosti.
2. Jsou-li osobní údaje účastníků pevných nebo mobilních veřejných hlasových telefonních služeb součástí veřejného účastnického seznamu v souladu s ustanoveními směrnice 95/46/ES a článkem 11 směrnice 97/66/ES ještě před tím, než vnitrostátní předpisy přijaté podle této směrnice vstoupí v platnost, mohou osobní údaje těchto účastníků zůstat uvedeny v tomto veřejném účastnickém seznamu v jeho tištěné nebo elektronické verzi, včetně verzí se zpětnou vyhledávací funkcí, pokud účastníci nestanoví jinak poté, co získali úplné informace o účelech a možnostech volby v souladu s článkem 12 této směrnice.
Článek 17
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. října 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice a jejich veškeré následné úpravy.
Článek 18
Přezkum
17 odst. 1 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice a jejím dopadu na hospodářské subjekty a spotřebitele, zejména s ohledem na ustanovení o nevyžádaných sděleních, přičemž vezme v úvahu mezinárodní prostředí.
Pro tento účel může Komise vyžadovat od členských států informace, které musí být poskytnuty bez zbytečného odkladu.
V případě potřeby navrhne Komise úpravy této směrnice, přičemž vezme v úvahu výsledky uvedené zprávy, případné změny v tomto odvětví a další návrhy, které bude považovat za nezbytné pro zvýšení účinnosti této směrnice.
Článek 19
Zrušovací ustanovení
Směrnice 97/66/ES se zrušuje s účinkem ode dne uvedeného v čl. 17 odst. 1.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 20
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 21
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES
ze dne 27. června 2002,
kterou se stanoví kontrolní a informační systém Společenství pro provoz plavidel a kterou se zrušuje směrnice Rady 93/75/EHS
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 80 odst. 2 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve svém sdělení ze dne 24. února 1993 o společné politice námořní bezpečnosti Komise uvedla, že jedním z cílů na úrovni Společenství bylo zavedení povinného informačního systému, který by členským státům umožnil rychlý přístup ke všem důležitým informacím vztahujícím se k pohybům lodí přepravujících nebezpečné nebo znečišťující látky a k přesné povaze jejich nákladu.
(2) Směrnice Rady 93/75/EHS ze dne 13. září 1993 o minimálních požadavcích na plavidla směřující do přístavů Společenství nebo opouštějící přístavy Společenství a přepravující nebezpečné nebo znečišťující věci [5] zavedla systém, pomocí něhož příslušné orgány získávaly informace ohledně lodí směřujících do přístavů Společenství nebo opouštějící přístavy Společenství a přepravující nebezpečné nebo znečišťující věci a ohledně mimořádných událostí na moři.
Směrnice vyžaduje, aby Komise pro Společenství poskytla nové návrhy na zavedení úplnějšího systému podávání hlášení, které by případně zahrnovaly lodě plující podél pobřeží členských států.
(3) Podle usnesení Rady ze dne 8. června 1993 o společné politice námořní bezpečnosti [6] patří přijetí úplnějšího informačního systému k hlavním cílům iniciativy Společenství.
(4) Zřízení kontrolního a informačního systému pro lodní dopravu ve Společenství má na moři pomáhat předcházet nehodám a znečištění a minimalizovat jejich důsledky na námořní a pobřežní prostředí, hospodářství a zdraví místního obyvatelstva.
Výkonnost námořní dopravy, a zejména organizace pobytu lodí v přístavech rovněž závisí na tom, aby lodě informovaly o svém příjezdu v dostatečném předstihu.
(5) V souladu s odpovídajícími pravidly přijatými Mezinárodní námořní organizací (IMO) bylo podél evropského pobřeží zřízeno více povinných systémů podávání zpráv.
Má být zajištěno, aby v rámci těchto systémů lodě plnily povinné požadavky na hlášení.
(6) Rovněž byly zavedeny služby pro provoz plavidel a systémy pro směrování lodí, což hraje významnou úlohu v předcházení nehodám a znečištění v určitých oblastech námořní dopravy, které vykazují silný provoz námořní dopravy nebo které jsou pro námořní dopravu nebezpečné.
Je nezbytné, aby lodě využívaly služeb lodní dopravě a aby dodržovaly pravidla pro systémy vedení lodí schválená IMO.
(7) U lodního vybavení k automatickému zjišťování totožnosti lodí (systém AIS), umožňujícího dokonalejší sledování lodí, a u systémů záznamu cestovních údajů (systém VDR nebo "černé skříňky") usnadňujících vyšetřování po nehodách došlo k významnému technickému pokroku.
Vzhledem k důležitosti formulování politiky k zabránění námořním nehodám má být toto vybavení povinné na lodích podnikajících vnitrostátní nebo mezinárodní cesty a zastavujících v přístavech Společenství.
Údaje poskytnuté systémem VDR mohou být využívány jak po nehodě k vyšetřování jejích příčin, tak preventivně k nezbytnému poučení se o těchto situacích.
Členské státy mají podporovat využívání těchto údajů pro oba účely.
(8) Členské státy mají zajistit, aby kromě vhodného technického vybavení měly pobřežní stanice příslušných orgánů k dispozici dostatečný počet řádně vycvičených pracovníků.
(9) Přesné poznatky o nebezpečných nebo znečišťujících věcech přepravovaných na lodích a další související bezpečnostní informace, jako jsou informace vztahujících se k navigačním událostem, jsou zásadní pro přípravu a účinnost zásahů v případě znečištění nebo rizika znečištění moří.
Lodě opouštějící přístavy členských států nebo směřující do přístavů členských států musí tyto informace nahlásit příslušným orgánům nebo přístavním orgánům těchto států.
(10) S ohledem na usnadnění a urychlení přenosu a využívání někdy obsáhlého množství informací o nákladu mají být příslušným orgánům nebo dotčeným přístavním orgánům tyto informace zasílány pokud možno elektronicky.
Ze stejných důvodů se mají elektronicky uskutečňovat výměny informací mezi příslušnými orgány členských států.
(11) Jestliže dotčené společnosti zavedou podle požadavků členských států vnitřní postupy zajišťující, aby informace požadované touto směrnicí byly neprodleně zasílány příslušným orgánům, musí být umožněno, aby pravidelné linky mezi dvěma nebo více členskými státy nepodléhaly požadavku podávání hlášení za každou cestu.
(12) Některé lodě představují vzhledem ke svému chování nebo stavu možné ohrožení bezpečnosti námořní dopravy nebo životního prostředí.
Členské státy mají klást zvláštní pozornost sledování těchto lodí, přijímat příslušná opatření k zabránění jakémukoliv zhoršení nebezpečí, které tyto lodě představují, a zasílat jakékoliv jim dostupné významné informace ostatním dotčeným členským státům.
Tato přiměřená opatření mohou být opatřeními zajišťovanými v rámci státní přístavní inspekce.
(13) Členské státy se potřebují chránit před ohrožením námořní bezpečnosti, bezpečnosti osob a námořního a pobřežního prostředí, které vzniká mimořádnými událostmi, nehodami nebo určitými dalšími situacemi na moři a přítomností znečišťujících ropných skvrn nebo předmětů unášených mořem.
Za tímto účelem mají velitelé lodí plujících uvnitř pátracích a záchranných oblastí nebo výlučných hospodářských nebo jim rovnocenných oblastí členských států podávat pobřežním orgánům hlášení o výskytu uvedených věcí a rovněž dodávat veškeré věcné informace.
S ohledem na zvláštní situaci členských států jim má být umožněno, aby si samy zvolily, které z výše uvedených zeměpisných oblastí mají být zahrnuty do povinnosti podávat hlášení.
(14) V případě mimořádné události nebo nehody na moři je úplná a vyčerpávající spolupráce všech účastníků přepravy zásadním příspěvkem k účinnosti zásahů příslušných orgánů.
(15) Jestliže se příslušný orgán určený členským státem domnívá, že na základě předpovědí počasí na moři vydané kvalifikovanou službou meteorologických informací představují mimořádně špatné podmínky počasí nebo podmínky na moři vážné hrozbu pro bezpečnost lidského života nebo znečištění, má o této situaci informovat velitele lodi, která zamýšlí vplout do přístavu nebo jej opustit, a má přijmout jakákoliv jiná vhodná opatření.
Aniž je dotčena povinnost pomáhat lodím ocitnuvším se na moři v nouzi, mohou tato opatření zahrnovat zákaz vplout do přístavu nebo jej opustit, dokud nenastane obvyklý stav.
V případě možného ohrožení bezpečnosti nebo vzniku znečištění a s ohledem na zvláštní situaci v dotčeném přístavu může příslušný orgán doporučit lodím neopouštět přístav.
Jestliže se velitel lodi rozhodne opustit přístav, činí tak v každém případě na svou odpovědnost a měl by uvést důvody pro své rozhodnutí.
(16) Jestliže není v případě nehody na moři k dispozici žádné útočiště, může dojít k vážným následkům.
Proto mají členské státy vypracovat plán, na jejichž základě může být lodím v nouzi, pokud to situace vyžaduje, poskytnuto v jejich přístavech nebo v jakékoliv chráněné oblasti útočiště za co nejlepších podmínek.
Kde to je nezbytné a uskutečnitelné, mají tyto plány obsahovat poskytnutí dostatečných prostředků a zařízení za účelem pomoci, záchrany a zásahu při znečištění.
Přístavy přijímající lodě v nouzi mají mít možnost počítat s rychlou náhradou veškerých nákladů a škod s tím spojených.
Komise má proto prozkoumat možnosti zavést dostatečný systém náhrady pro přístavy ve Společenství, které přijímají lodě v nouzi, a rovněž možnost požadovat, aby loď přijíždějící do přístavu Společenství byla dostatečně pojištěna.
(17) Je třeba stanovit rámec spolupráce mezi členskými státy a Komisí v zájmu podpory zavedení systému pro sledování námořní dopravy a pro informování o námořní dopravě, včetně odpovídajících komunikačních vazeb zřizovaných mezi příslušnými orgány a přístavy členských států.
Kromě toho je třeba, aby systém pro identifikaci a sledování lodí byl doplněn v těch oblastech Společenství, kde je nedostatečný.
Navíc by měla být v přímořských regionech Společenství zřízena informační řídící střediska umožňující výměnu nebo sdílení užitečných údajů vztahujících se k sledování dopravy a k provádění této směrnice.
Členské státy a Komise se mají v zájmu dosažení těchto cílů rovněž snažit spolupracovat s třetími zeměmi.
(18) Účinnost této směrnice značně závisí na tom, jak přísně budou členské státy prosazovat její provádění.
Za tímto účelem musí členské státy provádět pravidelné prohlídky nebo jakoukoliv jinou činnost požadovanou k zajištění, že komunikační vazby zřízené v zájmu splnění požadavků této směrnice uspokojivě fungují.
Rovněž má být zaveden systém sankcí zajišťující, že požadavky na podávání hlášení týkající se přepravy vybavení, stanovené touto směrnicí, jsou dotčenými osobami plněny.
(19) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(20) Tímto postupem mohou být některá ustanovení této směrnice změněna tak, aby brala v úvahu vývoj Společenství, mezinárodní akty a zkušenosti získané při provádění této směrnice, pokud tyto změny nerozšiřují oblast působnosti této směrnice.
Užitečným nástrojem Komise pro vyhodnocování zkušeností získaných při provádění směrnice je podávání dostatečných zpráv členskými státy.
(21) Ustanovení směrnice 93/75/ES jsou touto směrnicí významně posilována, rozšiřována a pozměňována.
Směrnice 93/75/ES by proto měla být zrušena.
(22) Protože cílů navrhovaného opatření, totiž posílení bezpečnosti a účinnosti námořní dopravy, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodů jeho rozsahu a účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je zřídit ve Společenství systém pro sledování lodní dopravy a pro informace o lodní dopravě s ohledem na podporu bezpečnosti a účinnosti námořní dopravy, zlepšování reakce orgánů na mimořádné události, nehody nebo potenciálně nebezpečné situace na moři, včetně pátracích a záchranných činností, a přispět tak k lepšímu předcházení a zjišťování znečišťování loděmi.
Členské státy sledují a přijímají veškerá nezbytná a vhodná opatření k zajištění, aby velitelé, provozovatelé nebo agenti lodí, stejně jako rejdaři či vlastnící nebezpečných nebo znečišťujících věcí přepravovaných těmito loděmi, plnila požadavky této směrnice.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na lodě o hrubé prostornosti alespoň 300 tun, pokud není stanoveno jinak.
2. Tato směrnice se nevztahuje na
a) válečné lodi, pomocná válečná plavidla a ostatní lodi vlastněné nebo provozované členským státem a užívané pro neobchodní veřejné služby,
b) rybářské lodi, tradiční lodi a rekreační plavidla o délce méně než 45 metrů,
c) zásobníky pohonných hmot na méně než 5000 tun, lodní zásoby a vybavení k použití na lodích.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "odpovídajícím mezinárodním aktem" tyto akty:
- úmluva MARPOL, tj. Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí z roku 1973 a protokol k ní připojený z roku 1978,
- úmluva SOLAS, tj. Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři, spolu s protokoly a změnami této úmluvy,
- Mezinárodní úmluva o vyměřování lodí z roku 1969,
- Mezinárodní úmluva vztahující se zásahům na volném moři při nehodách způsobujících znečištění ropou z roku 1969 a protokol k ní z roku 1973 vztahující se k zásahům v případech znečištění moře látkami jinými než ropou,
- úmluva SAR, tj. Mezinárodní úmluva o námořním pátrání a záchraně z roku 1979,
- předpis ISM, tj. Mezinárodní předpis pro bezpečné řízení lodí a pro zabránění znečištění,
- předpis IMDG, tj. Mezinárodní předpis o námořní přepravě nebezpečného zboží,
- předpis IBC, tj. Mezinárodní předpis IMO pro stavbu a vybavení lodí hromadně přepravujících nebezpečné chemikálie,
- předpis IGC, tj. Mezinárodní předpis IMO pro stavbu a vybavení lodí hromadně přepravujících zkapalněné plyny,
- předpis BC, tj. předpis IMO pro bezpečné zacházení s pevnými hromadnými náklady,
- předpis INF, tj. předpis IMO o bezpečné námořní přepravě ozářeného jaderného paliva, plutonia a vysoce aktivního radioaktivního odpadu v obalech,
- rezoluce IMO A.851(20), tj. rezoluce 851(20) Mezinárodní námořní organizace nazvaná "Obecné zásady pro systém hlášení lodí a požadavků na hlášení lodí včetně řídících zásad pro hlášení mimořádných událostí týkajících se nebezpečných věcí, škodlivých látek nebo látek znečišťujících moře";
b) "provozovatelem" vlastník nebo správce lodi;
c) "agentem" každá osoba pověřená nebo oprávněná k dodávání informací v zastoupení provozovatele lodi;
d) "přepravcem" každá osoba, kterou nebo jejímž jménem nebo v jejímž zastoupení byla s dopravcem uzavřena smlouva o přepravě po moři;
e) "společností" společnost ve smyslu pravidla 1 odstavce 2 kapitoly IX úmluvy Solas;
f) "lodí" každé námořní plavidlo nebo člun;
g) "nebezpečnou věcí" - věci uvedené v předpisu IMDG,
- nebezpečné kapalné látky uvedené v kapitole 17 předpisu IBC,
- zkapalněné plyny uvedené v kapitole 19 předpisu IGC,
- pevné látky zmíněné v dodatku B předpisu BC.
Rovněž sem patří věci, pro jejichž přepravu byly stanoveny vhodné podmínky v souladu s odstavcem 1.1.6 předpisu IGC;
h) "znečišťujícími věcmi" - ropné látky ve smyslu přílohy I k úmluvě MARPOL,
- škodlivé kapalné látky ve smyslu přílohy II k úmluvě MARPOL,
- škodlivé látky ve smyslu přílohy III k úmluvě MARPOL;
i) "nákladní přepravní jednotkou" silniční nákladní vozidlo, železniční nákladní vůz nákladní kontejner, silniční cisternové vozidlo, železniční vůz nebo přenosná nádrž;
j) "adresou" jméno a komunikační spojení, kterými lze v případě potřeby navázat spojení s provozovatelem, agentem, přístavním orgánem, příslušným orgánem nebo jakoukoliv jinou oprávněnou osobou nebo orgánem majícím k dispozici podrobné informace týkající se lodního nákladu;
k) "příslušnými orgány" orgány a organizace určené členskými státy k přijímání a předávání informací hlášených v souladu s touto směrnicí;
l) "přístavním orgánem" příslušný orgán nebo úřadovna určené členskými státy pro každý přístav k přijímání nebo předávání informací hlášených v souladu s touto směrnicí;
m) "útočištěm" přístav, část přístavu nebo jiné chráněné přístaviště nebo kotviště nebo jakákoliv jiná chráněná oblast stanovená členským státem pro přijímání lodí v nesnázi;
n) "pobřežní stanicí" kterékoliv z těchto zařízení určených členskými státy v souladu s touto směrnicí: služba lodní dopravě; pobřežní zařízení odpovídající za povinný systém podávání hlášení schválený IMO; nebo orgány odpovídající za koordinování pátracích a záchranných zásahů nebo za likvidování znečištění moře;
o) "služba lodní dopravě (VTS)" služba určená k zlepšení bezpečnosti a účinnosti lodní dopravy a k ochraně životního prostředí, která má možnost být ve spojení s dopravním provozem a reagovat na dopravní situace vznikající v oblasti služby lodní dopravě;
p) "systémem směrování lodí" každý systém jedné nebo více tras nebo opatření k směrování, jehož cílem je snížení nebezpečí nehod; zahrnuje oblasti oddělování dopravního provozu, dvousměrné trasy, doporučené dráhy, oblasti, kterým je třeba se vyhnout, zóny pobřežní dopravy, objízdné trasy, oblasti, kde se doporučuje obezřetnost, a trasy vedoucí hlubokou vodou;
q) "tradičními loděmi" všechny druhy historických lodí a jejich napodobeniny, včetně lodí určených k podpoře a propagaci tradičních dovedností a námořnictví, které dohromady slouží jako živoucí kulturní památka provozovaná podle tradičních zásad námořnictví a technických zručností;
r) "nehodou" nehoda ve smyslu předpisu IMO pro vyšetřování námořních nehod a mimořádných událostí.
HLAVA I
HLÁŠENÍ A SLEDOVÁNÍ LODÍ
Článek 4
Hlášení před vplutím do přístavů členských států
1. Provozovatel, agent nebo velitel lodi, která směřuje do přístavu členského státu, nahlásí přístavnímu orgánu informaci podle přílohy I bodu 1:
a) nejméně čtyřiadvacet hodin předem, nebo
b) nejpozději v době, kdy loď opouští předchozí přístav, pokud doba plavby trvá méně než čtyřiadvacet hodin, nebo
c) jestliže přístav, kde se má loď zastavit, není známý nebo je změněn v průběhu plavby, potom jakmile je tato informace dostupná.
2. Lodě připlouvající z přístavu mimo Společenství a směřující do přístavu v členském státě a přepravující nebezpečné nebo znečišťující věci musí splnit ohlašovací povinnosti podle článku 13.
Článek 5
Sledování lodí vplouvajících do oblasti povinného systému hlášení lodí
1. Daný členský stát provádí sledování a přijímá veškerá nezbytná a vhodná opatření k zajištění, aby všechny lodě vplouvající do oblasti povinného systému hlášení lodí přijatého IMO podle pravidla 11 kapitoly V úmluvy SOLAS a provozované jedním státem nebo více státy, z nichž alespoň jeden je členským státem, v souladu s odpovídajícími řídícími zásadami a kritérii IMO tento systém používaly při hlášení požadovaných informací bez dotčení dodatečných informací požadovaných členským státem v souladu s rezolucí IMO A.851(20).
2. Jestliže členský stát předává IMO k přijetí nový povinný systém hlášení lodí nebo návrh na změnu dosavadního systému hlášení, zahrne do svého návrhu alespoň informace uvedené v příloze I odst. 4.
Článek 6
Užívání automatického identifikačního systému
1. Každá loď zastavující v přístavu členského státu musí být v souladu s jízdním řádem stanoveným v příloze II bodě I vybavena systémem AIS, který vyhovuje výkonnostním normám IMO.
2. Lodě vybavené systémem AIS tento sytém trvale udržují v provozu, pokud mezinárodní dohody, pravidla nebo normy nestanoví ochranu údajů o plavbě.
Článek 7
Užívání systémů směrování lodí
1. Členské státy provádějí sledování a přijímají veškerá nezbytná a vhodná opatření k zajištění, aby všechny lodě vplouvající do oblasti povinného systému směrování přijatého IMO podle pravidla 10 kapitoly V úmluvy SOLAS a provozované jedním státem nebo více státy, z nichž alespoň jeden je členským státem, tento systém používaly v souladu s odpovídajícími řídícími zásadami a kritérii vypracovanými IMO.
2. Jestliže členské státy na vlastní odpovědnost uplatňují systém směrování lodí, který nebyl přijat IMO, respektují v nejvyšší možné míře řídící zásady a kritéria IMO a zveřejnit veškeré informace nezbytné k bezpečnému a účinnému užívání systému směrování lodí.
Článek 8
Sledování, jak lodě dodržují pravidla služby lodní dopravě
Členské státy provádějí sledování a přijímají veškerá nezbytná a vhodná opatření k zajištění, aby
a) se lodě vjíždějící do oblasti uplatňování služeb lodní dopravě provozovaných jedním nebo více státy, z nichž alespoň jeden je členským státem, uvnitř jejich teritoriálního moře a založené řídících zásad IMO, účastnily těchto služeb lodní dopravy dodržovaly jejich pravidla;
b) lodě plující pod vlajkou členského státu nebo lodě směřující do přístavu členského státu a vplouvající do oblasti uplatňování těchto služeb lodní dopravě mimo teritoriální moře členského státu a založené na řídících zásadách IMO, dodržovaly pravidla těchto služeb lodní dopravě;
c) lodě plující pod vlajkou třetího státu nesměřující do přístavu v členském státě a vplouvající do oblasti služeb lodní dopravě mimo teritoriální moře členského státu, dodržovaly pravidla těchto služeb lodní dopravě, nakolik to je možné.
Členské státy mají dotčenému státu vlajky ohlásit každé zjevné porušení těchto pravidel v této oblasti služeb lodní dopravě.
Článek 9
Infrastruktura pro systémy hlášení lodí, systémy směrování lodí a služby lodní dopravě
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná a vhodná opatření, aby se postupně a ve lhůtách slučitelných s časovým plánem stanoveným v příloze II bodě I vybavily vhodným pobřežním vybavením a zařízením pro získávání a využívání informací AIS, přičemž berou ohled na nezbytný dosah pro předávání hlášení.
2. Proces budování veškerého pobřežního vybavení a zařízení nezbytného pro provádění této směrnice bude ukončen koncem roku 2007.
Členské státy zajistí, aby vhodná zařízení pro předávání informací do systémů členských států a výměna informací mezi těmito systémy byla uvedena do provozu nejpozději jeden rok poté.
3. Členské státy zajistí, aby pobřežní stanice pověřené kontrolou dodržování pravidel služeb lodní dopravě a systému směrování lodí měly k dispozici dostatečný a řádně kvalifikovaný personál a vhodné prostředky pro komunikaci a pro sledování lodí a aby působily v souladu s odpovídajícími řídícími zásadami IMO.
Článek 10
Systémy záznamu cestovních údajů
1. Členské státy provádějí sledování a přijímají veškerá nezbytná a vhodná opatření k zajištění, aby lodě zastavující v přístavu členského státu byly v souladu s pravidly stanovenými v příloze II bodě II vybaveny záznamníkem cestovních údajů (VDR). Veškeré výjimky udělené lodím typu ro-ro nebo vysokorychlostním osobním plavidlům podle čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 1999/35/ES ze dne 29. dubna 1999 o systému povinných prohlídek pro bezpečné provozování liniové dopravy loděmi typu ro-ro a vysokorychlostními osobními plavidly [8] končí dnem 5. srpna 2002.
2. Údaje shromážděné ze systémů VDR jsou zpřístupněny dotčeným členským státům v případě vyšetřování nehody, ke které dojde ve výsostných vodách členského státu.
Členské státy zajistí, aby tyto údaje byly ve vyšetřování využity a řádně analyzovány.
Členské státy zajistí, aby nálezy vyšetřování byly po uzavření vyšetřování co nejdříve zveřejněny.
Článek 11
Vyšetřování nehod
Aniž je dotčen článek 12 směrnice 1999/35/ES, dodržují členské státy ustanovení předpisu IMO pro vyšetřování námořních nehod a mimořádné události, jestliže vedou vyšetřování jakékoliv námořní nehody nebo mimořádných událostí týkajících se lodě uvedené v této směrnici.
Členské státy vzájemně spolupracují při vyšetřování námořních nehod a mimořádných událostí týkajících se lodí plujících pod jejích vlajkou.
HLAVA II
HLÁŠENÍ O NEBEZPEČNÝCH NEBO ZNEČIŠŤUJÍCÍCH VĚCECH NA LODI (HAZMAT)
Článek 12
Povinnosti přepravce
V přístavu členského státu nesměji být žádné nebezpečné nebo znečišťující věci nabízeny k přepravě nebo vzaty na loď bez ohledu na jejich rozměr, jestliže veliteli lodě nebo provozovateli lodě nebylo dodáno prohlášení obsahující informace uvedené v příloze I bodě 2.
Je povinností přepravce dodat veliteli lodě nebo provozovateli lodě toto prohlášení a zajistit, aby náklad nabízený k přepravě byl skutečně ten, který je deklarován v souladu s prvním pododstavcem.
Článek 13
Hlášení o nebezpečných nebo znečišťujících věcech přepravovaných na lodi
1. Provozovatel, agent nebo velitel lodi, bez ohledu na její rozměr, přepravující nebezpečné nebo znečišťující věci a opouštějící přístav členského státu nahlásí příslušnému orgánu určenému tímto členským státem nejpozději v okamžiku odplutí informace uvedené v příloze I bodě 3.
2. Provozovatel, agent nebo velitel lodi, bez ohledu na její rozměr, přepravující nebezpečné nebo znečišťující věci a připlouvající z přístavu umístěného mimo Společenství a směřující do přístavu členského státu nebo kotviště v teritoriálních vodách členského státu nahlásí informace uvedené v příloze I odst. 3 příslušnému orgánu členského státu, ve kterém je umístěn prvý přístav nebo kotviště určení, přičemž tyto informace podá nejpozději po odplutí z přístavu nakládky nebo jakmile je přístav určení nebo kotviště známo, jestliže tyto informace nejsou k dispozici v okamžiku odplutí.
3. Členské státy mohou zavést postup, který provozovateli, agentu nebo veliteli lodi zmíněným v odstavcích 1 a 2 povoluje nahlásit informace uvedené v příloze I odst. 3 přístavnímu orgánu přístavu odjezdu nebo případně určení ležícímu ve Společenství.
Zavedený postup musí zajistit, aby kdykoliv to bude třeba, měl příslušný orgán přístup k informacím uvedeným v příloze Ibodě 3.
Za tímto účelem uchovává dotčený přístavní orgán informace uvedené v příloze I bodě 3 tak dlouho, aby byly využitelné v případě události nebo nehody na moři.
Přístavní orgán přijme nezbytná opatření k tomu, aby po dobu 24 hodin denně byly tyto informace příslušnému orgánu na jeho požádání poskytnuty v elektronické formě.
4. Provozovatel, agent nebo velitel lodi musí informace o nákladu uvedené v příloze I bodě 3 sdělit přístavnímu orgánu nebo příslušnému orgánu.
Informace musí být předány elektronickou formou, kdykoliv to je možné.
Elektronická výměna zpráv musí užívat syntax a postupy stanovené v příloze III.
Článek 14
Elektronická výměna dat mezi členskými státy
Členské státy navzájem spolupracují v zájmu zajistit propojení a vzýjemnou operační součinnost vnitrostátních systémů používaných ke zpracování informací uvedených v příloze I.
Komunikační systémy zřízené v souladu s prvním pododstavcem musí vykazovat tyto vlastnosti:
a) výměna dat musí být elektronická a musí umožnit získávání a zpracovávání zpráv nahlášených v souladu s článkem 13;
b) systém musí umožnit přenos informací po dobu 24 hodin denně;
c) každý členský stát musí být schopen na požádání zaslat bez prodlení příslušnému orgánu jiného členského státu informaci o lodi a nebezpečných nebo znečišťujících věcech na lodi.
Článek 15
Výjimky
1. Členské státy mohou osvobodit linkovou dopravu mezi přístavy umístěnými na jejich území od povinnosti stanovené v článku 13, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a) společnost provozující linkovou dopravu zmíněnou výše udržuje a aktualizuje seznam dotčených lodí a zasílá jej příslušným dotčeným orgánům;
b) pro každou vykonanou plavbu jsou informace uvedené v příloze I odst. 3 na požádání uchovávány k dispozici příslušnému orgánu. Společnost musí zřídit vnitřní systém zajišťující, že na požádání, 24 hodin denně, bez prodlení a v souladu s čl. 13 odst. 4 mohou být tyto informace zasílány příslušnému orgánu elektronicky.
2. Jestliže je linková doprava provozována mezi dvěma nebo více státy, z nichž alespoň jeden je členským státem, může kterýkoliv ze zúčastněných členských států požádat jiný členský stát o udělení výjimky pro tuto dopravu.
Při udělování výjimky dotčené dopravě v souladu s podmínkami stanovenými v odstavci 1 všechny zúčastněné členské státy včetně dotčených pobřežních států vzájemně spolupracují.
3. Členské státy pravidelně ověřují, zda jsou podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2 plněny.
Jestliže alespoň jedna z těchto podmínek není nadále plněna, členské státy okamžitě dotčené společnosti odejmou výjimku.
4. Členské státy předají Komisi seznam společností a lodí, kterým byla udělena výjimka podle tohoto článku, a každou aktualizaci tohoto seznamu.
HLAVA III
SLEDOVÁNÍ NEBEZPEČNÝCH LODÍ A ZÁSAHY V PŘÍPADĚ MIMOŘÁDNÝCH UDÁLOSTÍ NEBO NEHOD NA MOŘI
Článek 16
Předávání informací týkajících se určitých lodí
1. Lodě vyhovující kritériím uvedeným níže jsou považovány za lodě představující potenciální nebezpečí lodní dopravě nebo ohrožení námořní bezpečnosti, bezpečnosti osob nebo životního prostředí:
a) lodě, které v průběhu své plavby
- se zúčastnily mimořádné události nebo nehody na moři podle článku 17 nebo
- nedodržely požadavky uložené touto směrnicí na ohlašování a podávání zpráv nebo
- nedodržely platná pravidla systému směrování lodí a služeb lodní dopravě spadajících do odpovědnosti členského státu;
b) lodě, kterým se prokáže nebo u kterých je podezření, že úmyslně vypustily ropné látky nebo jinak porušily úmluvu MARPOL ve výsostných vodách členského státu;
c) lodě, kterým byl odepřen přístup do přístavu členských států nebo o kterých bylo podána zpráva nebo hlášení členským státem v souladu s bodem 1 přílohy I směrnice Rady 95/21/ES ze dne 19. června 1995 o státní přístavní inspekci [9].
2. Pobřežní stanice mající příslušné informace o lodích uvedených v odstavci 1 sdělí tyto informace dotčeným pobřežním stanicím umístěným podél plánované trasy lodě v ostatních členských státech.
3. Členské státy zajistí, aby informace jim sdělené podle odstavce 2 byly předány příslušným přístavním orgánům nebo kterýmkoliv jiným orgánům určeným členským státem.
V mezích jejich dostupné personální kapacity provádějí členské státy veškeré vhodné inspekce nebo ověřování ve svých přístavech buď z vlastního podnětu, nebo na požádání jiného členského státu, a to bez dotčení jakýchkoliv povinností státní přístavní inspekce.
O výsledcích opatření, která přijaly, informují dotčené členské státy.
Článek 17
Hlášení o mimořádných událostech a nehodách na moři
1. Aniž je dotčeno mezinárodní právo a s ohledem na zabránění nebo zmírnění jakýchkoliv významných ohrožení námořní bezpečnosti, bezpečnosti osob nebo životního prostředí, členské státy sledují a přijímají vhodná opatření k zajištění, aby velitel lodě plující uvnitř jejich pátrací, regionální nebo výlučné ekonomické oblasti nebo jí rovnocenné oblasti okamžitě ohlásil pobřežní stanici příslušné pro tuto zeměpisnou oblast:
a) jakoukoliv mimořádnou událost nebo nehodu postihující bezpečnost lodi, jako je srážka, najetí na mělčinu, selhání nebo havárie, zaplavení nebo posunutí nákladu, jakékoliv vady v trupu lodi nebo selhání konstrukce;
b) jakoukoliv mimořádnou událost nebo nehodu ohrožující bezpečnost plavby, jako jsou selhání s možným postižením lodní ovladatelnosti nebo způsobilosti k plavbě nebo jakékoliv vady postihující hnací systém nebo kormidelní zařízení, systém výroby elektřiny, navigační zařízení nebo komunikační zařízení;
c) jakoukoliv situaci, která může vést k znečištění vod nebo pobřeží členského státu, jako je vypuštění nebo nebezpečí vypuštění znečišťujících zplodin do moře;
d) jakoukoliv skvrnu znečišťujících látek a kontejnery nebo obaly plovoucí v moři.
2. Hlášení zaslané podle odstavce 1 zahrnuje alespoň totožnost lodě, její polohu, přístav odplutí, přístav určení, adresu, na které lze získat informace o nebezpečných nebo znečišťujících věcech přepravovaných na lodi, počet osob na lodi, podrobnosti o mimořádné události a jakékoliv související informace uvedené v rezoluci IMO A.851(20).
Článek 18
Opatření v případě mimořádně špatného počasí
1. Jestliže příslušné orgány určené členskými státy dojdou k názoru, že v případě mimořádně špatného počasí nebo špatných podmínek na moři vzniká vážná hrozba znečištění jejich námořních nebo pobřežních oblastí nebo námořních nebo pobřežních oblastí jiných států nebo vážné ohrožení bezpečnosti lidského života:
a) pokud je to možné, musí plně informovat velitele lodi, která se nachází v oblasti dotčeného přístavu a zamýšlí vplout do přístavu nebo jej opustit, o stavu na moři a povětrnostních podmínkách, a kdykoliv je to vhodné a možné, o nebezpečí, které tím pro jeho loď, náklad, posádku a cestující může vzniknout;
b) aniž je dotčena povinnost pomoci lodím v nesnázi a v souladu s článkem 20 mohou přijmout veškerá jiná vhodná opatření, která mohou v postižených oblastech zahrnovat doporučení nebo zákaz týkající se buď konkrétní lodě, nebo lodí obecně, vplout do přístavu nebo jej opustit, dokud není zjištěno, že nadále nehrozí nebezpečí lidskému životu nebo životnímu prostředí;
c) přijmou vhodná opatření v co největší míře omezující nebo pokud je to nezbytné, zakazující zásobování lodí v jejich teritoriálních vodách.
Velitel lodi informuje společnost o vhodných opatřeních nebo doporučeních uvedených v odstavci 1. Tato opatření nicméně nepředjímají rozhodnutí velitele uskutečněná na základě jeho odborného úsudku odpovídajícího úmluvě SOLAS.
Jestliže rozhodnutí velitele lodi není v souladu s opatřeními uvedenými v odstavci 1, musí o důvodech svého rozhodnutí informovat příslušné orgány.
3. Vhodná opatření nebo doporučení uvedená v odstavci 1 jsou založena na stavu moře a povětrnostní předpovědi poskytnuté kvalifikovanou meteorologickou informační službou uznávanou členským státem.
Článek 19
Opatření vztahující se k mimořádným událostem nebo nehodám na moři
1. V případě mimořádných událostí nebo nehod na moři uvedených v článku 17 přijmou členské státy vhodná opatření v souladu s mezinárodním právem, jestliže je nezbytné zajistit bezpečnost lodní dopravy a osob a ochránit mořské a pobřežní prostředí.
Příloha IV uvádí nevyčerpávající seznam opatření, která mohou členské státy přijmout v souladu s tímto článkem.
2. Provozovatel, velitel lodi a vlastník nebezpečných nebo znečisťujících věcí přepravovaných na lodi musí v souladu s vnitrostátním a mezinárodním právem plně spolupracovat s příslušnými vnitrostátními orgány na jejich požádání a s ohledem na minimalizaci následků mimořádných událostní nebo nehod na moři.
3. Velitel lodi, na kterou se vztahuje předpis ISM, informuje v souladu s tímto předpisem společnost o každé mimořádné události nebo nehodě uvedené v čl. 17 odst. 1, která na moři vznikne. Jakmile je o této situaci informována, musí navázat styk s příslušnou pobřežní stanicí a dát se jí podle potřeby k dispozici.
Článek 20
Útočiště
Členské státy po konzultaci s dotčenými osobami a s přihlédnutím k odpovídajícím řídícím zásadám IMO vypracují plány zajišťující, aby lodím v nesnázích bylo poskytnuto dočasné útočiště v jejich výsostných vodách.
Tyto plány obsahují nezbytná opatření a postupy beroucí v úvahu provozní a ekologická omezení s cílem zajistit, aby se lodě v nesnázích mohly okamžitě uchýlit do útočiště s výhradou povolení příslušným orgánem.
Jestliže to členský stát považuje za nezbytné a proveditelné, musí plány obsahovat opatření pro zajištění dostatečných prostředků a zařízení pro pomoc, záchranu a zásah při znečištění.
Plány pro přijetí lodí v nesnázích jsou zpřístupňovány na požádání.
Členské státy do 5. února 2004 informují Komisi o opatřeních přijatých na základě prvního pododstavce.
Článek 21
Informování dotčených osob
1. Příslušná pobřežní stanice dotčeného členského státu v případě potřeby oznámí ve všech dotčených oblastech prostřednictvím vysílání každou mimořádnou událost nebo nehodu nahlášenou podle čl. 17 odst. 1 a informaci o každé lodi, která představuje ohrožení námořní bezpečnosti, bezpečnosti osob nebo životního prostředí.
2. Příslušné orgány, které mají k dispozici informace nahlášené v souladu s články 13 a 17, přijmou vhodná opatření, aby tyto informace byly z bezpečnostních důvodů kdykoliv poskytnuty na požádání příslušným orgánem jiného členského státu.
3. Každý členský stát, jehož příslušné orgány byly informovány v souladu s touto směrnicí nebo jiným způsobem o skutečnostech týkajících se vzniku nebezpečí pro jiný členský stát a nebezpečí, kterému jsou vystaveny určité mořské a pobřežní oblasti, přijme vhodná opatření, aby co nejdříve o tom informoval každý dotčený členský stát a konzultoval jej ohledně zamýšlených akcí.
Členské státy případně vzájemně spolupracují v zájmu sdílení opatření pro společnou akci.
Každý členský stát učiní opatření nezbytná k plnému využití hlášení, která jim jsou lodě povinny předávat na základě článku 17.
HLAVA IV
DOPROVODNÁ OPATŘENÍ
Článek 22
Určení příslušných orgánů a zveřejnění jejich seznamu
1. Každý členský stát určí příslušné orgány, přístavní orgány a pobřežní stanice, kterým mají být podávána hlášení požadovaná touto směrnicí.
2. Každý členský stát zajistí, aby odvětví námořní dopravy byly poskytovány zejména prostřednictvím námořních publikací vhodné a pravidelně aktualizované informace o orgánech a stanicích určených v souladu s odstavcem 1 a případně i své místní působnosti a postupech stanovených pro hlášení informací požadovaných touto směrnicí.
3. Členské státy sdělí Komisi seznam orgánů a stanic, které určí v souladu s odstavcem 1, a každou aktualizaci tohoto seznamu.
Článek 23
Spolupráce mezi členskými státy a Komisí
Členské státy a Komise spolupracují při dosahování těchto cílů:
a) optimální využívání informací nahlášených v souladu s touto směrnicí, zejména při budování telematických spojení mezi pobřežními stanicemi a přístavními orgány s ohledem na výměnu údajů vztahujících se k pohybu lodí, jejich odhadované době příjezdu do přístavu a jejich nákladu;
b) vybudování a zvýšení účinnosti telematických spojení mezi pobřežními stanicemi členských států s ohledem na získávání jasnějšího obrazu o provozu, zlepšení sledování lodí v tranzitu, harmonizování a co největší zjednodušení hlášení požadovaných od plujících lodí;
c) rozšíření oblasti pokrytí nebo zdokonalení systémů Společenství pro sledování lodní dopravy a informování o ní s ohledem na zlepšení identifikování a sledování lodí.
Za tímto účelem členské státy a Komise vzájemně spolupracují na případném zavedení povinných systémů hlášení, povinných služeb lodní dopravě a vhodných systémů směrování lodí s ohledem na jejich předání IMO ke schválení;
d) případné sestavení společných plánů k přijímání lodí v nesnázích.
Článek 24
Důvěrnost informací
V souladu se svými vnitrostátními právními předpisy členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění důvěrnosti informací sdělených jim v souladu s touto směrnicí.
Článek 25
Kontrola provádění této směrnice a sankce
1. Členské státy provádějí pravidelné inspekce a veškeré jiné akce vyžadované ke kontrole provozu pobřežních telematických systémů, zřízených za účelem splnění požadavků této směrnice, a zejména jejich kapacity nezbytné k zajištění požadavků neprodleného přijímání nebo vysílání po dobu 24 hodin denně informací nahlášených v souladu s články 13 a 15.
2. Pro případy porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí stanoví členské státy systém sankcí a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
3. Členské státy bez prodlení informují stát vlajky nebo každý jiný dotčený stát o opatřeních, která přijmou v souladu s články 16 a 19 a odstavcem 2 tohoto článku vůči lodím plujícím pod jinou vlajkou než jejich vlastní.
4. Jestliže při příležitosti mimořádné události nebo nehody na moři zmíněné v článku 19 členský stát zjistí, že společnost nebyla schopna zřídit a udržovat spojení s lodí nebo s dotčenou pobřežní stanicí, informuje o tom stát, který vydal osvědčení o shodě s předpisem ISM a související osvědčení o řízení bezpečnosti nebo jehož jménem byl vydán.
Jestliže závažnost selhání prokazuje výskyt zásadního narušení řádného provozu systému bezpečného řízení společnosti usazené v některém členském státě, přijme členský stát, který lodi vydal osvědčení o shodě nebo osvědčení o řízení bezpečnosti, okamžitě nezbytná opatření vůči dotčené společnosti s cílem odejmout osvědčení o shodě a související osvědčení o řízení bezpečnosti.
Článek 26
Vyhodnocení
1. Do 5. února 2007 podají členské státy Komisi zprávu o pokroku v provádění této směrnice, a zejména článků 9, 10, 18, 20, 22, 23 a 25. Do 31. prosince 2009 podají členské státy Komisi zprávu o plném provedení této směrnice.
2. Na základě zpráv podle odstavce 1 podá Komise do šesti měsíců zprávu Evropskému parlamentu a Radě o provádění této směrnice.
Ve své zprávě Komise určí, zda a v jaké míře ustanovení této směrnice provedená členskými státy pomáhají zvyšování bezpečnosti a účinnosti námořní dopravy a zabraňování znečišťování loděmi.
3. Komise prozkoumá potřebu a proveditelnost opatření na úrovni Společenství zaměřených na usnadnění vymáhání nebo náhrady nákladů a poškození způsobených přijetím lodí v nesnázích a rovněž náležitné požadavky na pojištění nebo na jiné finanční zabezpečení.
Komise podá Evropskému parlamentu a Radě do 5. února 2007 zprávu o výsledcích.
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 27
Postup provádění změn
1. Definice v článku 3, odkazy na akty Společenství a IMO a přílohy mohou být měněny postupem podle čl. 28 odst. 2 s cílem uvést je do souladu s právem Společenství nebo mezinárodním právem přijatým, změněným nebo uvedeným v platnost, pokud tyto změny nerozšiřují oblast působnosti této směrnice.
2. Kromě toho mohou být přílohy I, III a IV měněny postupem podle čl. 28 odst. 2 na základě zkušeností získaných při uplatňování této směrnice, pokud tyto změny nerozšiřují její oblast působnosti.
Článek 28
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 29
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. února 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 30
Směrnice Rady 93/75/EHS se zrušuje s účinkem ode dne 5. února 2004.
Článek 31
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 32
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2002/60/ES
ze dne 27. června 2002,
kterou se stanoví zvláštní ustanovení pro tlumení afrického moru prasat a kterou se mění směrnice 92/119/EHS, pokud jde o těšínskou chorobu prasat a africký mor prasat
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/119/EHS ze dne 17. prosince 1992, kterou se zavádějí obecná opatření Společenství pro tlumení některých chorob zvířat a zvláštní opatření týkající se vezikulární choroby prasat [1], a zejména na článek 15 a čl. 24 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Obecná opatření stanovená ve směrnici 92/119/EHS jsou zaměřena na zabránění dalšímu rozšiřování některých chorob zvířat, která mají zásadní hospodářský význam, a zejména na kontrolu přemísťování zvířat, jež mohou rozšiřovat infekci.
(2) Mezinárodní úřad pro nákazy zvířat je technickým referenčním orgánem pro zdraví zvířat uznaným Světovou obchodní organizací.
Stanovil seznam nákaz zvířat zásadního hospodářského významu (seznam A).
(3) Je nutné, aby se směrnice 92/119/EHS použila pro všechny nákazy na seznamu A s výjimkou nákaz, pro které již byl na úrovni Společenství vypracován zvláštní předpis.
(4) Na seznamu A již není zahrnuta těšínská choroba prasat.
Proto je třeba vyškrtnout tuto chorobu ze seznamu v příloze I směrnice 92/119/EHS.
(5) Africký mor prasat je chorobou zásadního hospodářského významu zařazenou na seznamu A, která se vyskytuje v některých omezených oblastech Společenství.
Proto je třeba zavést opatření Společenství pro tlumení této choroby.
(6) Africký mot prasat je třeba zařadit na seznam v příloze I směrnice 92/119/EHS a podle článku 15 uvedené směrnice stanovit zvláštní opatření pro jeho tlumení.
(7) Je třeba přijmout opatření pro kontrolu přemísťování prasat a výrobků z vepřového masa z oblastí, které podléhají omezením v důsledku zjištění ohniska afrického moru prasat.
Taková opatření by měla být podobná opatřením stanoveným na úrovni Společenství pro tlumení jiných chorob prasat, jako je vezikulární choroba prasat a klasický mor prasat.
(8) Jako vzor pro stanovení zvláštních opatření pro tlumení afrického moru prasat je třeba použít zejména směrnici Rady 2001/89/ES ze dne 23. října 2001 o opatřeních Společenství pro tlumení klasického moru prasat [2].
Je v ní však třeba provést nezbytné změny, zejména z důvodu rozdílů mezi těmito dvěma chorobami, současného nedostatku očkovacích látek, a zejména inkubační doby afrického moru prasat a možnosti přenosu této choroby vektory.
(9) Opatření nezbytná k provádění této směrnice je třeba přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Tato směrnice stanoví minimální opatření Společenství pro tlumení afrického moru prasat.
Vyjímá těšínskou chorobu prasat ze skupiny chorob, na které se vztahují obecná opatření pro tlumení stanovená směrnicí 92/119/EHS.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "prasetem" rozumí jakékoli zvíře z čeledi prasatovitých (Suidae), včetně volně žijících prasat;
b) "volně žijícím prasetem" rozumí prase, které není drženo ani chováno v hospodářství;
c) "hospodářstvím" rozumí jakýkoli zemědělský či jiný objekt na území členského státu, v němž jsou trvale či dočasně chována či držena prasata.
Tato definice nezahrnuje jatka, dopravní prostředky a ohrazené prostory, v nichž jsou držena volně žijící prasata, která zde mohou být lovena; tyto ohrazené prostory musí mít takovou velikost a členění, které vylučují platnost opatření stanovených v čl. 5 odst.
d) "diagnostickou příručkou" rozumí diagnostická příručka, na kterou odkazuje čl. 18 odst. 3;
e) "prasetem podezřelým z infekce africkým morem prasat" rozumí jakékoli prase nebo jatečně upravené tělo prasete nebo mrtvé tělo prasete s takovými klinickými příznaky nebo postmortálními lézemi či reakcemi při laboratorních testech provedených v souladu s diagnostickou příručkou, jež naznačují možný výskyt afrického moru prasat;
f) "případem afrického moru prasat" nebo "prasetem nakaženým africkým morem prasat" rozumí jakékoli prase nebo jatečně upravené tělo prasete nebo mrtvé tělo, u něhož:
- byly klinické příznaky nebo postmortální typické léze afrického moru prasat úředně potvrzeny nebo
- byl výskyt této choroby úředně potvrzen na základě laboratorního vyšetření provedeného v souladu s diagnostickou příručkou;
g) "ohniskem afrického moru prasat" rozumí hospodářství, v němž byl zjištěn jeden či více případů afrického moru prasat;
h) "primárním ohniskem" rozumí ohnisko ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení chorob zvířat ve Společenství [4];
i) "infikovanou oblastí" rozumí oblast v členském státě, v níž po potvrzení jednoho či více případů afrického moru prasat u volně žijících prasat platí eradikační opatření podle článku 15 nebo 16;
j) "primárním případem afrického moru prasat u volně žijících prasat" rozumí jakýkoli případ afrického moru prasat zjištěný u volně žijících prasat žijících v oblasti, kde nejsou v platnosti žádná opatření podle článku 15 nebo 16;
k) "kontaktním hospodářstvím" rozumí hospodářství, kam africký mor prasat mohl být zavlečen, ať v důsledku umístění daného hospodářství, pohybu osob, prasat nebo vozidel, či jakýmkoli jiným způsobem;
l) "vlastníkem" rozumí kterákoli osoba či osoby, fyzické či právnické, které vlastní prasata nebo jsou pověřeny jejich chovem, bez ohledu na to, zda tak činí za finanční odměnu či nikoli;
m) "příslušným orgánem" rozumí příslušný orgán ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice Rady 90/425/EHS [5];
n) "úředním veterinárním lékařem" rozumí veterinární lékař jmenovaný příslušným orgánem členského státu;
o) "zpracováním" rozumí jeden ze způsobů ošetření vysoce rizikového materiálu podle článku 3 směrnice 90/667/EHS [6], který se provádí tak, aby se zamezilo riziku šíření afrického moru prasat;
p) "utracením" rozumí usmrcení prasat ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice 93/119/EHS [7];
q) "porážkou" rozumí porážka prasat ve smyslu čl. 2 odst. 7 směrnice 93/119/EHS;
r) "vektorem" rozumí klíště druhu Ornithodorus erraticus.
Článek 3
Hlášení afrického moru prasat
1. Členské státy zajistí, aby výskyt nebo podezření na výskyt afrického moru prasat podléhaly okamžité ohlašovací povinnosti příslušnému orgánu.
2. Aniž jsou dotčena stávající ustanovení Společenství o oznamování ohnisek chorob zvířat, členský stát, na jehož území byl africký mor prasat potvrzen, je povinen:
a) oznámit chorobu a poskytnout Komisi a dalším členským státům v souladu s přílohou I informace ohledně:
- ohnisek afrického moru prasat potvrzených v hospodářstvích,
- případů afrického moru prasat potvrzených na jatkách nebo v dopravních prostředcích,
- primárních případů afrického moru prasat potvrzených u volně žijících prasat,
- výsledků epizootologického šetření provedeného v souladu s článkem 8;
b) poskytnout Komisi a ostatním členským státům informace o dalších potvrzených případech u volně žijících prasat v oblasti infikované africkým morem prasat v souladu s čl. 16 odst. 3 písm. a) a čl. 16 odst. 4.
Článek 4
Opatření v případě podezření na výskyt afrického moru prasat v hospodářství
1. V případě, že se v hospodářství nachází jedno či více prasat podezřelých z infekce virem afrického moru prasat, zajistí členské státy, aby příslušný orgán neprodleně zahájil úřední postup šetření, který potvrdí či vyloučí výskyt uvedené choroby v souladu s postupy popsanými v diagnostické příručce.
Při návštěvě úředního veterinárního lékaře v daném hospodářství se rovněž provede kontrola registru a identifikačních značek prasat, na něž odkazují články 4 a 5 směrnice Rady 92/102/EHS ze dne 27. listopadu 1992 o identifikaci a evidování zvířat [8].
2. Dojde-li příslušný orgán k závěru, že podezření na výskyt afrického moru prasat v hospodářství nelze vyloučit, okamžitě nařídí nad uvedeným hospodářstvím úřední dozor, a zejména nařídí:
a) sečtení všech prasat různých kategorií v daném hospodářství, sestavení seznamu počtu kusů již nemocných, uhynulých či podezřelých z nakažení v každé kategorii; tento seznam musí být průběžně aktualizován, aby obsahoval počet narozených a uhynulých prasat v průběhu období podezření; údaje v tomto seznamu musí být na požádání předloženy a při každé návštěvě je lze kontrolovat;
b) aby všechna prasata v hospodářství byla držena ve svých místech ustájení nebo v jiných prostorách, kde je lze udržet v izolaci;
c) že žádná prasata nesmí do hospodářství vstupovat ani je opouštět.
Příslušný orgán může v případě nutnosti rozšířit zákaz opouštění hospodářství i na jiné druhy zvířat a požadovat použití příslušných opatření k odstranění hlodavců či hmyzu;
d) že bez povolení příslušného orgánu se nesmějí z hospodářství odvážet jatečně upravená těla prasat;
e) že bez povolení příslušného orgánu se nesmí z hospodářství odvážet maso, výrobky z vepřového masa, sperma, vajíčka a embrya prasat, krmivo pro zvířata, nástroje, materiály a odpady, u nichž je pravděpodobnost přenosu afrického moru prasat; z hospodářství nesmí být odváženo maso, výrobky z vepřového masa, sperma, vajíčka a embrya pro účely obchodování uvnitř Společenství;
f) že pohyb osob vstupujících do hospodářství nebo je opouštějících podléhá písemnému povolení příslušného orgánu;
g) že pohyb vozidel do hospodářství přijíždějících či z něj odjíždějících podléhá písemnému povolení příslušného orgánu;
h) používání vhodných dezinfekčních prostředků při vstupu do budov a odchodu z budov, kde jsou ustájena prasata, a stejně tak v celém hospodářství; kterákoli osoba vstupující do hospodářství s chovem prasat či z něj odcházející se musí podrobit přiměřeným hygienickým opatřením nutným pro snížení rizika šíření viru afrického moru prasat.
Dále nařídí provedení důkladné dezinfekce veškerých dopravních prostředků před opuštěním hospodářství;
i) provedení epizootologického šetření v souladu s článkem 8.
3. Pokud to epizootologická situace vyžaduje, může příslušný orgán přikročit k těmto opatřením:
a) může v hospodářství, na něž odkazuje odstavec 2 tohoto článku, použít opatření stanovená v čl.
5 odst. 1; příslušný orgán však může, pokud usoudí, že to podmínky dovolují, omezit použití těchto opatření pouze na prasata podezřelá z infekce či infikovaná virem afrického moru prasat a tu část hospodářství, v níž byla držena, pod podmínkou, že jsou tato prasata ustájena, chována a krmena zcela odděleně od ostatních prasat v hospodářství.
V každém případě musí být u utracených prasat odebráno dostatečné množství vzorků, aby bylo možno výskyt viru afrického moru prasat v souladu s diagnostickou příručkou potvrdit nebo vyloučit;
b) kolem hospodářství, na něž odkazuje odstavec 2, může vymezit dočasné ochranné pásmo; na hospodářství s chovem prasat v uvedeném pásmu se použijí některá nebo veškerá opatření uvedená v odstavcích 1 a 2.
4. Přijatá opatření stanovená v odstavci 2 se nezrušují, dokud není podezření na africký mor prasat úředně vyloučeno.
Článek 5
Opatření v případě potvrzení výskytu afrického moru prasat v hospodářství
1. V případě úředního potvrzení výskytu afrického moru prasat v určitém hospodářství zajistí členské státy, aby příslušný orgán kromě opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 nařídil toto:
a) všechna prasata v hospodářství musí být neprodleně utracena pod úředním dozorem, a to způsobem vylučujícím riziko šíření viru afrického moru prasat během přepravy či utracení;
b) v souladu s diagnostickou příručkou je třeba u utracených prasat odebrat dostatečný počet vzorků, aby bylo možno zjistit, jakým způsobem byl virus afrického moru prasat do hospodářství zavlečen, a dobu, po kterou mohl v hospodářství přetrvávat před oznámením choroby;
c) kadávery uhynulých nebo utracených prasat musí být zpracovány pod úředním dozorem;
d) maso prasat poražených v období mezi pravděpodobným zavlečením choroby do hospodářství a zavedením úředních opatření je s využitím veškerých možností vysledováno a zpracováno pod úředním dozorem;
e) sperma, vajíčka a embrya prasat odebraná z hospodářství v období mezi pravděpodobným zavlečením choroby do hospodářství a zavedením úředních opatření jsou vysledována a zničena pod úředním dozorem takovým způsobem, aby se zamezilo riziku šíření viru afrického moru prasat;
f) veškeré látky a odpady, které by mohly být kontaminovány, jako je krmivo, musí být zpracovány; veškeré materiály pro jedno použití, jež by mohly být kontaminovány, zejména pak látky používané při porážení, je třeba zlikvidovat; tyto činnosti je třeba provádět v souladu s pokyny úředního veterinárního lékaře;
g) po likvidaci prasat se budovy sloužící k jejich ustájení, vozidla sloužící k jejich přepravě nebo k přepravě jejich jatečně upravených těl a vybavení, stelivo, hnůj a kejda, u nichž existuje pravděpodobnost kontaminace, čistí, v případě nutnosti odhmyzují a dezinfikují a ošetří v souladu s článkem 12;
h) v případě primárního ohniska choroby se izolát viru afrického moru prasat podrobí laboratornímu postupu stanovenému v diagnostické příručce, aby se stanovil jeho genetický typ;
i) v souladu s článkem 8 se provede epizootologické šetření zvířat.
2. V případech, kdy bylo ohnisko potvrzeno v laboratoři, zoologické zahradě, rezervaci zvěře nebo na ohrazeném území, na němž jsou prasata držena pro výzkumné účely či účely související s uchováním druhu nebo uchováním vzácných plemen, může dotyčný členský stát rozhodnout o odchylce od odst. 1 písm. a) a e) za předpokladu, že to neohrozí základní zájmy Společenství.
Takové rozhodnutí neprodleně oznámí Komisi.
Komise ve všech případech neprodleně přezkoumá situaci s dotyčným členským státem a při nejbližší možné příležitosti ve Stálém veterinárním výboru.
V případě nutnosti se přijímají opatření k prevenci šíření choroby postupem podle čl. 24 odst.
Článek 6
Opatření v případě potvrzení výskytu afrického moru prasat v hospodářstvích sestávajících z různých produkčních jednotek
1. V případě potvrzení výskytu afrického moru prasat v hospodářstvích sestávajících z dvou nebo více samostatných produkčních jednotek a z toho důvodu, aby mohl být dokončen výkrm prasat, může se příslušný orgán rozhodnout, že učiní odchylku od čl. 5 odst. 1 písm. a), pokud jde o zdravé produkční jednotky prasat v infikovaném hospodářství, za předpokladu, že úřední veterinární lékař potvrdil, že prostorové uspořádání a velikost těchto produkčních jednotek, vzdálenost mezi nimi a činnosti v nich prováděné jsou takové povahy, že tyto produkční jednotky umožňují důsledné oddělení prostorů pro ustájení, ošetřování a krmení, a virus se tudíž nemůže šířit z jedné produkční jednotky do druhé.
2. Pokud je využito odchylky uvedené v odstavci 1, stanoví členské státy prováděcí pravidla jejího používání z hlediska možného poskytnutí veterinárních záruk.
3. Členské státy, které této odchylky využijí, o této skutečnosti neprodleně uvědomí Komisi.
Komise ve všech případech neprodleně přezkoumá situaci s dotyčným členským státem a při nejbližší možné příležitosti ve Stálém veterinárním výboru.
V případě nutnosti se opatření k prevenci šíření choroby přijímají postupem podle čl. 24 odst.
Článek 7
Opatření v kontaktních hospodářstvích
1. Hospodářství se považují za kontaktní hospodářství, pokud úřední veterinární lékař shledá či na základě epizootologického šetření zvířat, provedeného v souladu s článkem 8 usoudí, že u nich existuje možnost zavlečení afrického moru prasat buď z jiných hospodářství do hospodářství podle článku 4 nebo 5, nebo z hospodářství podle článku 4 nebo 5 do jiných hospodářství.
V takových hospodářstvích se použije článek 4, dokud není přítomnost afrického moru prasat úředně vyloučena.
2. Příslušný orgán použije opatření stanovená v čl. 5 odst. 1 v kontaktních hospodářstvích uvedených v odstavci 1 tohoto článku, bude-li to epizootologická situace vyžadovat.
V souladu s diagnostickou příručkou se od utracených prasat odebere dostatečný počet vzorků, aby bylo možno potvrdit či vyloučit výskyt viru afrického moru prasat v těchto hospodářstvích.
Článek 8
Epizootologické šetření
Členské státy zajistí, aby při podezření na africký mor nebo při vypuknutí afrického moru prasat bylo epizootologické šetření prováděno na základě dotazníků připravených v rámci pohotovostních plánů uvedených v článku 21.
Uvedené šetření se zaměří přinejmenším na:
a) čas, po který mohl být v hospodářství přítomen virus afrického moru prasat předtím, než byla choroba ohlášena či vzniklo podezření z choroby;
b) možný původ afrického moru prasat v hospodářství a identifikace dalších hospodářství, ve kterých mohla být prasata nakažena či kontaminována ze stejného zdroje;
c) pohyb osob, vozidel, prasat, jatečně upravených těl, spermatu, masa či jakéhokoli materiálu, jímž se může virus přenášet mezi dotyčnými hospodářstvími;
d) možnost, že rozšiřování choroby způsobují vektory nebo volně žijící prasata.
Pokud výsledky šetření naznačí, že se africký mor prasat mohl šířit z hospodářství či do hospodářství umístěných v jiných členských státech, jsou o tom Komise a dotyčné členské státy neprodleně informovány.
Článek 9
Vymezení ochranného pásma a pásma dozoru
1. Ihned po úředním potvrzení výskytu afrického moru prasat u prasat v určitém hospodářství vymezí příslušný orgán ochranné pásmo v okruhu alespoň 3 kilometrů kolem ohniska, které bude zahrnuto také v pásmu dozoru v okruhu minimálně 10 kilometrů.
V příslušných pásmech se použijí opatření uvedená v článcích 10 a 11.
2. Při vymezení pásem musí příslušný orgán vzít v úvahu:
a) výsledky epizootologického šetření, provedeného v souladu s článkem 8;
b) zeměpisnou situaci, a zejména přírodní či umělé hranice;
c) polohu a blízkost hospodářství;
d) obvyklé struktury pro přemísťování prasat a obchodování s nimi a dostupnost jatek a zařízení pro zpracování jatečně upravených těl;
e) dostupnost vybavení a pracovníků schopných kontrolovat veškerá převážení prasat v rámci pásem, zejména musí-li být prasata určená k utracení přemístěna z hospodářství původu.
3. Pokud do pásma spadají části území několika členských států, spolupracují při vymezení pásma příslušné orgány dotyčných členských států.
4. Příslušný orgán provede veškerá nutná opatření, včetně rozmístění výrazného značení, výstražných upozornění a zapojení médií, jako jsou tisk a televize, k zajištění úplné informovanosti všech osob uvnitř ochranného pásma a pásma dozoru o omezujících opatřeních, jež vstoupila v platnost v souladu s články 10 a 11, a provede takové kroky, které považuje za vhodné pro zajištění dostatečného uplatnění dotyčných opatření.
Článek 10
Opatření ve vymezeném ochranném pásmu
1. Členské státy zajistí v ochranném pásmu používání těchto opatření:
a) co nejdříve se provede soupis všech hospodářství; po vymezení ochranného pásma tato hospodářství nejpozději do sedmi dnů navštíví úřední veterinární lékař, který provede klinické vyšetření prasat, kontrolu registru a identifikačních značek prasat, na něž odkazují články 4 a 5 směrnice 92/102/EHS;
b) přemísťování a přeprava prasat po veřejných i soukromých silnicích, s výjimkou nutných případů přepravy po užitkových komunikacích uvnitř hospodářství, jsou zakázány, pokud je příslušný orgán nepovolí pro umožnění přemístění podle písmene f).
Tento zákaz nemusí být použit pro převážení prasat po silnici či železnici, pokud proběhne bez vykládání a zastávek. Kromě toho může být v souvislosti s postupem uvedeným v čl.
24 odst. 2 udělena odchylka pro porážku prasat pocházejících z území vně ochranného pásma během jejich přemístění na okamžitou porážku na jatka umístěná v uvedeném pásmu;
c) nákladní vozy, další vozidla a vybavení sloužící k přepravě prasat či jiných zvířat a materiálu, který by mohl být kontaminován (např. jatečně upravená těla, krmivo, hnůj, kejda atd.), se vyčistí, dezinfikují, v případě nutnosti odhmyzují a podrobí ošetření v nejkratší možné době po kontaminaci, a to v souladu s článkem 12.
Žádné nákladní či jiné vozidlo, jež bylo pro přepravu prasat použito, nesmí opustit pásmo, aniž bylo předtím vyčištěno a dezinfikováno, a poté je zkontroloval a odjezd povolil příslušný orgán;
d) žádné jiné domácí zvíře nesmí do hospodářství vstoupit nebo je opustit bez povolení příslušného orgánu;
e) všechna uhynulá či nemocná prasata v hospodářství musí být neprodleně nahlášena příslušnému orgánu, který provede patřičná šetření v souladu s postupy stanovenými v diagnostické příručce;
f) prasata nesmějí být přemístěna z hospodářství, kde jsou chována, po dobu minimálně 40 dnů od ukončení předběžného čistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce infikovaných hospodářství.
Po 40 dnech, s výhradou podmínek stanovených v odstavci 3, může příslušný orgán povolit přemístění prasat z dotyčného hospodářství k přímému převozu na:
- jatka určená příslušným orgánem, pokud možno uvnitř ochranného pásma či pásma dozoru, za účelem okamžité porážky,
- zpracovatelský závod nebo vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a jejich kadávery zpracovány pod úředním dozorem, nebo
- za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru;
g) sperma, vajíčka a embrya prasat nesmějí opustit hospodářství umístěná uvnitř ochranného pásma;
h) kterákoli osoba vstupující do hospodářství s chovem prasat nebo je opouštějící je povinna dodržovat příslušná hygienická opatření nutná ke snížení rizika šíření viru afrického moru prasat.
2. Pokud jsou zákazy stanovené v odstavci 1 dodržovány po dobu delší 40 dnů z důvodu výskytu dalších ohnisek choroby a v důsledku toho vznikají při chovu prasat problémy týkající se dobrých životních podmínek zvířat nebo jiné problémy, může příslušný orgán při dodržení podmínek stanovených v odstavci 3 na opodstatněnou žádost vlastníka povolit přemístění prasat z hospodářství v rámci ochranného pásma přímo:
a) na jatka určená příslušným orgánem, nejlépe uvnitř ochranného pásma nebo pásma dozoru, za účelem okamžité porážky;
b) do zpracovatelského závodu nebo na vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a jejich kadávery zpracovány pod úředním dozorem;
c) za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru.
3. V případě odkazu na tento odstavec může příslušný orgán povolit přemístění prasat z uvedeného hospodářství při splnění těchto podmínek:
a) úřední veterinární lékař provedl v hospodářství klinické vyšetření prasat, především těch, která mají být přemístěna, včetně změření tělesné teploty postupem podle diagnostické příručky a kontroly registru a identifikačních značek prasat uvedených v článcích 4 a 5 směrnice 92/102/EHS;
b) kontroly a vyšetření podle písmene a) neprokázaly výskyt afrického moru prasat a prokázaly soulad s ustanoveními směrnice 92/102/EHS;
c) prasata jsou převážena ve vozidlech zaplombovaných příslušným orgánem;
d) vozidlo a vybavení, jež byly při přemístění prasat použity, jsou po jeho ukončení neprodleně vyčištěny a dezinfikovány v souladu s článkem 12;
e) mají-li být prasata poražena či utracena, je nutno od nich odebrat dostatečný počet vzorků v souladu s diagnostickou příručkou, aby bylo možno potvrdit či vyloučit výskyt viru afrického moru prasat v těchto hospodářstvích;
f) mají-li být prasata převezena na jatka:
- orgán příslušný pro jatka je informován o tomto záměru a uvědomí o jejich příjezdu orgán příslušný pro odeslání,
- po příjezdu na jatka jsou tato prasata držena a poražena odděleně od ostatních prasat,
- při prohlídce před porážkou a po porážce na určených jatkách sleduje příslušný orgán všechny příznaky výskytu viru afrického moru prasat,
- čerstvé maso dotyčných prasat je buď zpracováno, nebo označeno zvláštní značkou uvedenou v článku 5a směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [9] a zpracováno odděleně v souladu s pravidly stanovenými v čl. 4 odst.
1 písm. a) bodě i) směrnice Rady 80/215/EHS ze dne 22. ledna 1980 o veterinárních otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [10].
Uvedené zpracování se musí provést v zařízení určeném příslušným orgánem. Maso musí být zasláno do dotyčného zařízení pod podmínkou, že je zásilka před odjezdem zaplombována a zůstane zaplombována po celou dobu přepravy.
4. Opatření v ochranném pásmu se používají alespoň do doby, než:
a) se provede vyčistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce v infikovaných hospodářstvích;
b) se prasata ve všech hospodářstvích klinicky a laboratorně vyšetří v souladu s diagnostickou příručkou, aby byl odhalen případný výskyt viru afrického moru prasat.
Vyšetření podle písmene b) se neprovádí před uplynutím 45 dnů po dokončení předběžného čistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce v infikovaných hospodářstvích.
5. Odchylně od odst. 1 písm. f) a odstavců 2 a 4 se však stanovená lhůta 40 a 45 dní může zkrátit na 30 dní, pokud členský stát v souladu s diagnostickou příručkou uplatní program intenzivního odběru vzorků a testování, který umožní vyloučit výskyt afrického moru prasat v dotyčném hospodářství.
Článek 11
Opatření ve vymezeném pásmu dozoru
1. Členské státy zajistí uplatnění následujících opatření v oblasti dozoru:
a) provedení soupisu všech hospodářství s chovem prasat;
b) přemísťování a přeprava prasat po veřejných i soukromých silnicích, vyjma nutných případů přepravy po užitkových komunikacích uvnitř hospodářství, jsou zakázány, pokud je nepovolí příslušný orgán.
Tento zákaz nemusí být použit pro přemísťování prasat po silnici či železnici, pokud proběhne bez vykládání a zastávek, a pro porážku prasat pocházejících z území vně ochranného pásma během přemístění na okamžitou porážku na jatka, která se nacházejí v uvedeném pásmu;
c) nákladní vozy, další vozidla a vybavení sloužící k přepravě prasat či jiných zvířat a materiálu, který by mohl být kontaminován (např. jatečně upravená těla, krmivo, hnůj, kejda atd.), se vyčistí, dezinfikují, v případě nutnosti se provede dezinsekce a ošetří se v nejkratší možné době po kontaminaci, a to v souladu s článkem 12.
Žádné nákladní či jiné vozidlo, jež bylo pro přepravu prasat použito, nesmí opustit pásmo, aniž bylo předtím vyčištěno a dezinfikováno;
d) žádné jiné domácí zvíře nesmí do hospodářství vstoupit nebo je opustit během prvních sedmi dnů po vymezení pásma bez povolení příslušného orgánu;
e) všechna uhynulá či nemocná prasata v hospodářství musí být neprodleně nahlášena příslušnému orgánu, který provede patřičná šetření v souladu s postupy stanovenými v diagnostické příručce;
f) prasata nesmějí být přemístěna z hospodářství, kde jsou chována, po dobu minimálně 30 dnů po ukončení předběžného čistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce infikovaných hospodářství. Při dodržení podmínek stanovených v čl.
10 odst. 3 může příslušný orgán po 30 dnech povolit přemístění prasat z dotyčného hospodářství k přímému převozu:
- na jatka určená příslušným orgánem, nejlépe uvnitř ochranného pásma či pásma dozoru, za účelem okamžité porážky,
- do zpracovatelského závodu nebo na vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a jejich kadávery zpracovány pod úředním dozorem, nebo
- za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu či v pásmu dozoru.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru.
Pokud však mají být prasata převezena na jatka na žádost členského státu doplněnou příslušným odůvodněním a postupem podle čl. 24 odst. 2, je možno udělit odchylku od ustanovení uvedených v čl. 10 odst. 3 písm. e) a f) čtvrté odrážce, zejména s ohledem na označení masa těchto prasat, jeho další použití a na místo určení ošetřených produktů;
g) sperma, vajíčka a embrya prasat neopustí hospodářství uvnitř pásma dozoru;
h) každá osoba vstupující do hospodářství s chovem prasat nebo je opouštějící je povinna dodržovat příslušná hygienická opatření nutná pro snížení rizika šíření viru afrického moru prasat.
2. Pokud jsou zákazy stanovené v odstavci 1 dodržovány po dobu delší než 40 dnů z důvodu výskytu dalších ohnisek choroby a v důsledku toho vznikají při chovu prasat problémy týkající se dobrých životních podmínek zvířat nebo jiné problémy, může příslušný orgán při dodržení podmínek stanovených v čl. 10 odst. 3 na opodstatněnou žádost vlastníka povolit přemístění prasat z hospodářství v rámci pásma dozoru přímo:
a) na jatka určená příslušným orgánem, nejlépe uvnitř ochranného pásma nebo pásma dozoru, za účelem okamžité porážky;
b) do zpracovatelského závodu nebo na vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a kadávery zpracovány pod úředním dozorem, nebo
c) za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu či pásmu dozoru.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru.
3. Opatření v pásmu dozoru se používají alespoň do doby, než:
a) se provede vyčistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce v infikovaných hospodářstvích;
b) se prasata ve všech hospodářstvích klinicky a laboratorně vyšetří v souladu s diagnostickou příručkou tak, aby byl odhalen případný výskyt viru afrického moru prasat.
Vyšetření uvedené v písmenu b) se neprovádí před uplynutím 40 dnů po dokončení předběžného čistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce v infikovaných hospodářstvích.
4. Odchylně od odst. 1 písm. f) a odstavců 2 a 3 se však 30 denní lhůty stanovené v odst. 1 písm. f) a 40 denní lhůty stanovené v odstavcích 2 a 3 mohou zkrátit na 21, 30 a 20 dní v uvedeném pořadí, pokud členský stát v souladu s diagnostickou příručkou uplatní program intenzivního odběru vzorků a testování, který umožní vyloučit výskyt afrického moru prasat v dotyčném hospodářství.
Článek 12
Očista, dezinfekce a ošetření insekticidy
Členské státy zajistí, aby:
a) používané dezinfekční prostředky a insekticidy a jejich koncentrace byly úředně schváleny příslušným orgánem;
b) čisticí, dezinfekční a v případě nutnosti dezinsekční postupy byly prováděny pod úředním dozorem v souladu:
- s pokyny úředního veterinárního lékaře a
- se zásadami a postupy stanovenými v příloze II.
Článek 13
Znovuobsazení hospodářství prasaty po vypuknutí choroby
1. V hospodářství uvedeném v článku 5 přichází nový zástav v úvahu nejdříve za 40 dnů po dokončení procesu očisty, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce v dotyčném hospodářství v souladu s článkem 12.
2. Při novém zástavu prasat se bere v úvahu typ chovu v dotyčném hospodářství, přičemž je nutno se řídit se jedním z postupů stanovených v odstavcích 3 a 4.
3. V případě hospodářství, ve kterých výskyt choroby nesouvisel s vektory, se použijí tyto postupy:
a) u hospodářství s chovem prasat ve venkovním prostředí se nový zástav prasat zahájí ověřovacími prasaty, u kterých při vyšetření nebyla prokázána přítomnost protilátek proti viru afrického moru prasat nebo která pocházejí z hospodářství, jež nepodléhají v souvislosti s africkým morem prasat žádným omezením.
Ověřovací prasata se v souladu s požadavky příslušného orgánu rozmístí v celém prostoru infikovaného hospodářství a po 45 dnech pobytu se od nich v souladu s diagnostickou příručkou odebírají vzorky k vyšetření na přítomnost protilátek.
Z hospodářství nesmějí být žádná prasata přemístěna předtím, než jsou k dispozici negativní výsledky sérologického vyšetření; pokud se u žádného z těchto prasat nevyvinuly protilátky proti viru afrického moru prasat, je možno přikročit k plnému znovuobsazení;
b) u všech ostatních forem chovu se nový zástav v chovu prasat provádí buď v souladu s opatřeními stanovenými v písmenu a), nebo se provádí úplné znovuobsazení, a to za předpokladu, že:
- všechna prasata se naskladní do 20 dnů a pocházejí z hospodářství nepodléhajících žádným omezením v souvislosti s africkým morem prasat,
- prasata ve znovuobsazeném stádě se podrobí sérologickému vyšetření v souladu s diagnostickou příručkou.
Odběr vzorků pro toto vyšetření proběhne nejdříve za 45 dnů po přísunu posledních prasat,
- žádné prase nesmí opustit hospodářství předtím, než budou k dispozici negativní výsledky sérologického vyšetření.
4. V hospodářstvích, ve kterých výskyt choroby souvisel s vektory, se znovuobsazení neprovede po dobu nejméně šesti let, pokud:
a) pod úředním dozorem nebyly úspěšně provedeny zvláštní operace na odstranění vektoru z objektů a míst, kde musí být prasata držena nebo kde mohou přijít s vektorem do styku, nebo
b) nebylo možné prokázat, že přetrvávání vektoru již nepředstavuje významné riziko přenosu afrického moru prasat.
Potom se použijí opatření stanovená v odst. 3 písm. a).
Kromě těchto opatření však po úplném znovuobsazení nemůže dotyčné hospodářství opustit žádné prase, dokud v souladu s diagnostickou příručkou nebudou na vzorcích odebraných prasatům v hospodářství nejdříve 60 dní po úplném znovuobsazení provedena s negativními výsledky další sérologická vyšetření na africký mor prasat.
5. Pokud výskyt choroby nesouvisel s vektory a uplynulo-li více než šest měsíců od ukončení čisticích a dezinfekčních postupů v hospodářství, příslušný orgán může s ohledem na epizootologickou situaci povolit odchylku od odstavce 3.
6. Nový zástav jiných domácích druhů než prasat v hospodářstvích popsaných v článku 5 podléhá povolení příslušného orgánu, který přihlíží k riziku rozšíření choroby nebo přetrvání vektorů, které takový nový zástav představuje.
Článek 14
Opatření v případě podezření na výskyt a potvrzení výskytu afrického moru prasat na jatkách či v dopravních prostředcích
1. V případě podezření na výskyt afrického moru prasat na jatkách či v dopravních prostředcích členské státy zajistí, aby příslušný orgán neprodleně uvedl do chodu úřední prostředky šetření k potvrzení či vyloučení výskytu dotyčné choroby postupy podle diagnostické příručky.
2. V případě zjištění afrického moru prasat na jatkách či v dopravních prostředcích příslušný orgán zajistí, aby:
a) všechna vnímavá zvířata na jatkách či v dopravních prostředcích byla neprodleně utracena;
b) kadávery, vnitřnosti a živočišný odpad, které by mohly být infikovány a kontaminovány, byly pod úředním dozorem zpracovány;
c) vyčistění, dezinfekce a v případě nutnosti dezinsekce budov a vybavení včetně vozidel byla provedena pod dozorem úředního veterinárního lékaře v souladu s článkem 12;
d) epizootologické šetření bylo provedeno přiměřeně podle ustanovení článku 8;
e) izolace viru afrického moru prasat proběhla podle laboratorního postupu stanoveného v diagnostické příručce s cílem identifikovat genetický typ viru;
f) se opatření uvedená v článku 7 uplatnila v hospodářství, z něhož pocházejí nakažená prasata či kadávery, a v ostatních kontaktních hospodářstvích. Opatření stanovená v čl. 5 odst. 1 se použijí v hospodářství původu nakažených prasat či kadáverů, ledaže epizootologické šetření uvádí něco jiného;
g) na porážku či k přepravě nebyla žádná další zvířata přivedena po dobu minimálně 24 hodin po ukončení čisticích, dezinfekčních a v případě nutnosti dezinsekčních postupů provedených v souladu s článkem 12.
Článek 15
Opatření v případě podezření na výskyt a potvrzení výskytu afrického moru prasat u volně žijících prasat
1. Neprodleně poté, co příslušný orgán členského státu získá informace, že u volně žijících prasat je podezření na výskyt choroby, provede veškerá příslušná opatření vedoucí k potvrzení či vyloučení výskytu choroby, informuje majitele prasat a myslivce a provede vyšetření všech volně žijících prasat, jež byla zastřelena či nalezena mrtvá, včetně laboratorních testů.
2. Ihned po potvrzení primárního případu afrického moru prasat u volně žijících prasat přistoupí příslušný orgán členského státu za účelem omezení šíření choroby neprodleně k těmto krokům:
a) zřídí odbornou skupinu, v níž budou zastoupeni veterinární lékaři, myslivci, biologové se zaměřením na volně žijící zvěř a epizootologové.
Tato odborná skupina je nápomocna příslušnému orgánu při těchto činnostech:
- zkoumání epizootologické situace a vymezení infikovaného pásma v souladu s čl. 16 odst. 3 písm. b),
- stanovení vhodných opatření, jež mají být uplatněna v infikované oblasti jako dodatek k opatřením podle písmen b) a c); tato opatření mohou zahrnovat pozastavení lovu a zákaz krmení volně žijících prasat,
- vypracování eradikačního plánu, který se v souladu s článkem 16 předloží Komisi,
- provedení kontrol k ověření účinnosti opatření přijatých k eradikaci afrického moru prasat v infikované oblasti;
b) neprodleně zavede úřední dozor v hospodářstvích s chovem prasat v určené infikované oblasti, a zejména nařídí tato opatření:
- provede se úřední soupis všech kategorií prasat ve všech hospodářstvích; majitel uvedený soupis průběžně aktualizuje. Informace obsažené v soupisu se předloží na požádání a při každé prohlídce je lze kontrolovat.
V případě hospodářství s venkovním chovem prasat však může být první soupis proveden na základě odhadu,
- všechna prasata v hospodářství jsou držena ve svých místech ustájení nebo na jiném místě, kde mohou být oddělena od volně žijících prasat. Volně žijící prasata nesmějí mít přístup k žádnému materiálu, který se následně může dostat do styku s prasaty v hospodářství,
- do hospodářství nevstoupí ani je neopustí žádná prasata, pokud to po zvážení epizootologické situace nepovolí příslušný orgán,
- u vchodů a východů budov pro ustájení prasat i u vchodů a východů celého hospodářství se použijí vhodné dezinfekční a v případě nutnosti dezinsekční prostředky,
- všechny osoby, které přijdou do styku s volně žijícími prasaty, se podrobí příslušným hygienickým opatřením pro snížení rizika šíření viru afrického moru prasat,
- u všech uhynulých či nemocných prasat v hospodářství s příznaky afrického moru prasat se provede vyšetření na výskyt afrického moru prasat,
- žádná z částí kteréhokoli volně žijícího prasete, ať bylo zastřeleno, nebo nalezeno uhynulé, a stejně tak jakýkoli materiál či vybavení, jež by mohly být kontaminovány virem afrického moru prasat, nesmějí být přemístěny do hospodářství s chovem prasat,
- prasata, jejich sperma, embrya či vajíčka nesmějí být přemístěna z infikované oblasti za účelem obchodu uvnitř Společenství;
c) nařídí, aby všechna volně žijící prasata zastřelená či nalezená jako uhynulá ve vymezené infikované oblasti byla prohlédnuta úředním veterinárním lékařem a vyšetřena na africký mor prasat v souladu s diagnostickou příručkou. Kadávery všech zvířat s pozitivním výsledkem testu se zpracují pod úředním dozorem.
V případě negativních výsledků vyšetření na africký mor prasat uplatní členské státy opatření stanovená v čl.
11 odst. 2 směrnice Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh [11].
Části zvířat, jež nejsou určeny k lidské spotřebě, se zpracují pod úředním dozorem;
d) zajistí, aby byl izolát viru afrického moru prasat vyšetřen podle laboratorního postupu stanoveného v diagnostické příručce k identifikaci genetického typu viru.
3. Pokud se případ afrického moru prasat u volně žijících prasat vyskytl v oblasti členského státu v blízkosti území jiného členského státu, dotyčné členské státy spolupracují při zavádění opatření pro tlumení choroby.
Článek 16
Plány eradikace afrického moru prasat v populaci volně žijících prasat
1. Aniž jsou dotčena opatření stanovená v článku 15, předloží členské státy Komisi do 90 dnů od potvrzení primárního případu afrického moru prasat u volně žijících prasat písemný plán opatření přijatých k eradikaci této choroby v oblasti vymezené jako infikovaná a opatření uplatňovaných v hospodářstvích v dotyčné oblasti.
Komise plán přezkoumá a rozhodne, zda umožňuje dosažení žádaných cílů.
Plán se schvaluje, v případě nutnosti pozměněný, postupem podle čl. 24 odst.
Plán lze následně pozměňovat či doplňovat tak, aby zohlednil vývoj dotyčné situace.
Pokud se tyto dodatky týkají změny vymezení infikované oblasti, členské státy zajistí, aby Komise a další členské státy byly neprodleně informovány o těchto dodatcích.
Pokud se dodatky týkají jiných ustanovení plánu, členské státy předloží pozměněný plán Komisi k přezkoumání a možnému schválení postupem podle čl. 24 odst. 2.
2. Po schválení opatření stanovených v plánu uvedeném v odstavci 1 nahradí dotyčná opatření počáteční opatření stanovená v článku 15, a sice k datu stanovenému při schválení.
3. Plán uvedený v odstavci 1 obsahuje tyto informace:
a) výsledky epizootologických šetření a kontrol prováděných v souladu s článkem 15 a zeměpisným výskytem choroby;
b) infikovanou oblast vymezenou na území dotyčného členského státu.
Při vymezování infikované oblasti příslušný orgán bere ohled na:
- výsledky provedeného epizootologického šetření a zeměpisný výskyt choroby,
- populaci volně žijících prasat v oblasti,
- existenci zásadních přírodních či umělých překážek pohybu volně žijících prasat;
c) jak je organizována těsná spolupráce mezi biology, myslivci, mysliveckými organizacemi, organizacemi na ochranu přírody a veterinárními orgány (zdraví zvířat a veřejné zdraví);
d) provádění informační kampaně působící na myslivce, aby si v plném rozsahu uvědomili, jaká opatření musí přijmout v rámci plánu eradikace;
e) zvláštní úsilí, jež si vyžádá určení rozsahu infekce v populaci volně žijících prasat, zahrnující vyšetření volně žijících prasat zastřelených myslivci nebo prasat, která byla nalezena uhynulá, a laboratorní vyšetření a epizootologické šetření podle věkových kategorií;
f) požadavky, jež musí myslivci dodržovat, aby se zamezilo veškerému šíření choroby;
g) metoda odstranění nalezených uhynulých či zastřelených volně žijících prasat, jejímž základem je:
- zpracování pod úředním dozorem nebo
- prohlídka úředním veterinárním lékařem a laboratorní zkoušky stanovené v diagnostické příručce.
Kadávery všech nalezených zvířat s pozitivním výsledkem šetření se zpracují pod úředním dozorem.
V případech negativního výsledku testu na africký mor prasat členské státy zavedou opatření stanovená v čl. 11 odst.
2 směrnice Rady 92/45/EHS. Části, které nejsou určeny k lidské spotřebě, se zpracují pod úředním dozorem;
h) epizootologické šetření, prováděné u každého zastřeleného či uhynulého volně žijícího prasete.
Součástí šetření je vyplnění dotazníku, který udává tyto informace:
- zeměpisnou oblast, v níž bylo uhynulé nebo zastřelené zvíře nalezeno,
- datum nalezení zastřeleného či uhynulého zvířete,
- osobu, jež zvíře zastřelila či nalezla uhynulé,
- věk a pohlaví prasete,
- u zastřeleného kusu: příznaky zjištěné před zastřelením,
- při nálezu uhynulého prasete: stav kadáveru,
- laboratorní nálezy;
i) programy dozoru a preventivní opatření použitelná v hospodářstvích uvnitř vymezené infikované oblasti, a je-li nutno i v jejím okolí, včetně přepravy a přemísťování zvířat uvnitř, do a z dotyčné oblasti; tato opatření musí zahrnovat přinejmenším zákaz přemísťování prasat, jejich spermatu, embryí a vajíček z infikované oblasti za účelem obchodu uvnitř Společenství a mohou zahrnovat dočasný zákaz produkce prasat a zakládání nových hospodářství;
j) další kritéria, která se mají použít pro zrušení přijatých opatření;
k) orgán pověřený koordinací a dozorem nad útvary příslušnými pro provádění plánu;
l) vytvoření systému, který skupině jmenovaných odborníků umožní v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. a) pravidelně posuzovat výsledky plánu eradikace;
m) opatření ke sledování choroby, jež se uplatňují po uplynutí období alespoň 12 měsíců od posledního potvrzeného případu afrického moru prasat u volně žijících prasat ve vymezené infikované oblasti; tato opatření ke sledování zůstanou v platnosti po dobu minimálně dalších 12 měsíců a zahrnují přinejmenším opatření již zavedená v souladu s písmeny e), g) a h).
4. Komisi a dalším členským státům se ve výboru uvedeném v článku 23 každých 6 měsíců předává zpráva o epizootologické situaci ve vymezené oblasti a o výsledcích dotyčného eradikačního plánu.
Podrobnější pravidla ohledně informací, jež musí členské státy v této věci poskytovat, lze přijmout postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 17
Opatření bránící rozšiřování viru afrického moru prasat vektory
1. Je-li přítomnost vektorů v hospodářstvích s potvrzeným výskytem afrického moru prasat možná nebo je-li podezření na přítomnost vektorů, příslušný orgán zajistí:
a) aby se fyzickou inspekcí zkontrolovala přítomnost vektorů v infikovaných budovách a jejich okolí, a je-li to nutné, aby se v souladu s přílohou III odchytily jejich vzorky;
b) potvrdí-li se přítomnost vektorů:
- provedení příslušných laboratorních zkoušek za účelem potvrzení nebo vyvrácení výskytu viru afrického moru prasat u vektorů,
- zavedení dalších odpovídajících opatření pro sledování, kontrolu a tlumení v hospodářství a jeho okolí;
c) potvrdí-li se přítomnost vektorů, ale dezinsekce vektorů by byla neproveditelná, aby se v hospodářství po dobu nejméně šesti let nechovala prasata a je-li to nutné ani jiná domácí zvířata.
2. Informace o provádění odstavce 1 poskytuje příslušný členský stát Komisi a ostatním členským státům v rámci Stálého veterinárního výboru.
3. Další opatření pro sledování a tlumení vektorů a prevenci afrického moru prasat lze přijmout postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 18
Diagnostické postupy a požadavky biologické bezpečnosti
1. Členské státy zajistí, aby:
a) se diagnostické postupy, odběr vzorků a laboratorní zkoušky k odhalení výskytu afrického moru prasat prováděly v souladu s diagnostickou příručkou;
b) národní laboratoř byla odpovědná za koordinaci norem a diagnostických metod v každém členském státě v souladu s přílohou IV.
2. Národní laboratoře uvedené v příloze IV spolupracují s referenční laboratoří Společenství, jak stanoví příloha V. Aniž jsou dotčena ustanovení rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [12], a zejména jeho článku 28, použijí se pravomoci a povinnosti této laboratoře, jak jsou popsány v dotyčné příloze.
3. K zajištění jednotných postupů v diagnostice afrického moru prasat a příslušné odlišnosti v diagnostice klasického moru prasat se do šesti měsíců ode dne, kdy tato směrnice vstoupí v platnost, a postupem podle čl. 23 odst. 2 schválí diagnostická příručka pro africký mor prasat, která stanoví minimálně tyto podmínky:
a) minimální normy kvality, které musí dodržovat laboratoře diagnostikující africký mor prasat, a také normy pro přepravu vzorků;
b) kritéria a postupy, které je nutno dodržovat při provádění klinických šetření či vyšetření po porážce k potvrzení či vyloučení výskytu afrického moru prasat;
c) kritéria a postupy, které je nutné dodržovat při odběru vzorků u živých prasat nebo jejich kadáverů za účelem potvrzení či vyloučení afrického moru prasat laboratorními vyšetřeními, včetně metod odběru vzorků pro sérologická či virologická vyšetřování prováděná v rámci používání opatření stanovených touto směrnicí;
d) laboratorní testy, které je nutné používat pro diagnostiku afrického moru prasat, včetně vyhodnocovacích kritérií výsledků laboratorních testů;
e) laboratorní postupy genetické typizace izolátů viru afrického moru prasat.
4. K zaručení přiměřených podmínek biologické bezpečnosti pro ochranu zdraví zvířat musí manipulace s virem afrického moru prasat, jeho genomem a antigeny a očkovacími látkami pro výzkum, diagnózu nebo výrobu či používání těchto látek probíhat výhradně na místech, v zařízeních či laboratořích schválených příslušným orgánem.
Seznam schválených míst, zařízení či laboratoří má být Komisi předán nejpozději do 1. ledna 2004 a poté průběžně aktualizován.
5. Přílohy IV a V a diagnostickou příručku lze doplňovat či pozměňovat postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 19
Použití, výroba a prodej očkovacích látek proti africkému moru prasat
Členské státy zajistí:
a) zákaz používání očkovacích látek proti africkému moru prasat;
b) aby úkony manipulace, výroba, skladování, dodávky, distribuce a prodej očkovacích látek proti africkému moru prasat na území Společenství probíhaly pod úředním dozorem.
Komise však předkládá Radě zprávu zohledňující vývoj vědeckého a technického výzkumu při výrobě uvedené očkovací látky, provázenou v případě nutnosti příslušnými návrhy, aby se tato směrnice mohla aktualizovat.
Článek 20
Kontroly Společenství
Odborníci Komise mohou provádět kontroly na místě ve spolupráci s příslušnými orgány členských států, pokud to je nezbytné k zajištění jednotného používání této směrnice.
Členský stát, na jehož území se mají kontroly provádět, zajistí odborníkům veškerou pomoc nezbytnou k provedení jejich povinností.
Komise příslušný orgán informuje o výsledcích provedených kontrol.
Prováděcí ustanovení tohoto článku, zejména pak ta, která určují postupy spolupráce s vnitrostátními orgány, se přijímají postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 21
Pohotovostní plány
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán, který přesně stanoví vnitrostátní opatření, jež se zavádějí v případě vypuknutí afrického moru prasat, s přihlédnutím k místním skutečnostem, jakými jsou zejména hustota populace prasat, která pravděpodobně ovlivní rozšíření afrického moru prasat.
Tento plán umožní přístup k zařízení, vybavení, pracovníkům a všem dalším příslušným materiálům nutným k rychlé a účinné eradikaci ohniska.
2. Při vypracování pohotovostního plánu se použijí kritéria a požadavky stanovené v příloze VI.
Postupem podle čl. 23 odst. 2 mohou být tato kritéria a požadavky pozměněny či doplněny s ohledem na specifický charakter afrického moru prasat a pokrok dosažený ve vývoji opatření pro tlumení choroby.
3. Komise tyto plány přezkoumá za účelem zjištění, zda umožňují dosažení žádoucího cíle, a navrhne dotyčnému členskému státu veškeré nutné změny, zejména se zřetelem na zajištění jejich souladu s plány ostatních členských států.
Plány se po případném pozměnění schvalují postupem podle čl. 23 odst. 2.
Plány mohou být následně pozměněny či doplněny postupem podle čl. 23 odst. 2 tak, aby byl zohledněn vývoj situace. V každém případě vždy jednou za pět let každý členský stát provede aktualizaci plánu a předloží jej Komisi ke schválení postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 22
Střediska tlumení nákazy a odborné skupiny
1. Členské státy zajistí, aby v případě vzniku ohnisek afrického moru prasat bylo neprodleně zřízeno národní, plně funkční středisko tlumení nákazy.
2. Národní středisko tlumení nákazy řídí a sleduje postupy místních středisek tlumení nákazy uvedených v odstavci 3.
Zodpovídá mimo jiné za tyto kroky:
a) určení nezbytných opatření pro tlumení;
b) zajištění pohotového a účinného zavedení výše uvedených opatření místními středisky tlumení nákazy;
c) rozmístění pracovníků a dalších zdrojů do místních středisek tlumení nákazy;
d) poskytování informací Komisi, ostatním členským státům, národním veterinárním organizacím, národním orgánům a zemědělským a obchodním orgánům;
e) zajištění spolupráce s diagnostickými laboratořemi;
f) zajištění spolupráce s tiskem a médii;
g) zajištění spolupráce s policejními orgány k zajištění zvláštních provedení cílených justičních opatření.
3. Členské státy zajistí, aby v případě vzniku ohnisek afrického moru prasat byla neprodleně zřízena místní, plně funkční střediska tlumení nákazy.
4. Některé funkce národního střediska tlumení nákazy však mohou být delegovány na místnímu středisko tlumení nákazy, působícímu na správní úrovni, jak stanoví čl. 2 odst. 2 písm. p) směrnice 64/432/EHS [13], nebo na jiné úrovni pod podmínkou, že to nebude v rozporu s cíli národního střediska tlumení nákazy.
5. Členské státy vytvoří stálou operativní skupinu odborníků za účelem udržování úrovně odborných znalostí potřebných k poskytnutí pomoci příslušnému orgánu při zajišťování připravenosti na zvládání choroby.
V případě vypuknutí choroby odborná skupina pomáhá příslušnému orgánu minimálně v těchto úkonech:
a) epizootologické šetření;
b) odběr vzorků, vyšetření a interpretace výsledků laboratorních vyšetření;
c) zavedení opatření pro tlumení.
6. Členské státy zajistí, aby národní a místní střediska tlumení nákazy a skupina odborníků měly k dispozici pracovníky, zařízení a vybavení včetně komunikačních systémů dle potřeby a jasnou a účinnou strukturu řízení k zajištění rychlého provádění opatření pro tlumení choroby uvedených v této směrnici.
Podrobnosti o pracovnících, zařízení, vybavení a struktuře řízení národních a místních středisek tlumení nákazy a skupinách odborníků se stanoví v pohotovostních plánech uvedených v článku 21.
7. Další kritéria a požadavky ohledně funkce a povinností národních a místních středisek tlumení nákazy a odborných skupin lze stanovit postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 23
Běžný regulativní postup
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Má-li být zahájen postup podle tohoto odstavce, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 24
Urychlený regulativní postup
1. Komisi je nápomocen Výbor.
2. Máli být zahájen postup podle tohoto odstavce, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je 15 dní.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 25
Změna přílohy I směrnice 92/119/EHS
V příloze I směrnice 92/119/EHS se slova "těšínská choroba prasat" nahrazují slovy "africký mor prasat".
Článek 26
Prováděcí opatření
1. Přílohy I až VI této směrnice se mění postupem podle čl. 23 odst. 2.
2. Případné prováděcí předpisy k této směrnici se přijmou postupem podle čl. 23 odst. 2, nebo vyžaduje-li to epizootologická, postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 27
Přechodná ustanovení
Až do provedení této směrnice lze postupem podle čl. 23 odst. 2 přijímat další přechodná ustanovení pro tlumení afrického moru prasat.
Článek 28
Provedení do vnitrostátního práva
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. července 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 29
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 30
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/61/ES
ze dne 19. července 2002,
kterou se podevatenácté mění směrnice Rady 76/769/EHS o omezeních při uvádění některých nebezpečných látek a přípravků na trh a jejich používání (azobarviva)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vytváření vnitřního trhu by mělo postupně zvyšovat kvalitu života, ochranu zdraví a bezpečnost spotřebitelů.
Opatření této směrnice zajistí vysokou úroveň ochrany zdraví a spotřebitelů.
(2) Výrobky z textilu a kůže, které obsahují některá azobarviva, mají schopnost uvolňovat některé arylaminy, které mohou představovat riziko rakoviny.
(3) Omezení používání textilních a kožených výrobků barvených azobarvivy, která již byla přijata nebo jsou plánována některými členskými státy, se týkají vytvoření a fungování vnitřního trhu.
Je proto nezbytné sblížit právní předpisy členských států v této oblasti, a v důsledku toho změnit přílohu I směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění některých nebezpečných látek a přípravků na trh a jejich používání [4].
(4) Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí potvrdil, po konzultaci s Komisí, že riziko rakoviny představované textilními a koženými výrobky barvenými azobarvivy je důvodem k obavám.
(5) S ohledem na ochranu lidského zdraví je nezbytné zakázat používání nebezpečných azobarviv a uvádění některých výrobků barvených takovými barvivy na trh.
(6) Pro textilní výrobky vyrobené z recyklovaných vláken je nutno použít maximální koncentraci 70 ppm pro aminy uvedené v bodu 43 dodatku ke směrnici 76/769/EHS.
To by mělo platit pro přechodné období do 1. ledna 2005, pokud se aminy uvolňují z reziduí předchozího barvení těchto vláken.
To umožní recyklaci textilních výrobků, která je obecně prospěšná životnímu prostředí.
(7) Pro použití této směrnice jsou nezbytné harmonizované metody zkoušení.
Komise v souladu s článkem 2a směrnice 76/769/EHS takové metody stanoví.
Metody zkoušení je nutno vypracovat především na evropské úrovni, popřípadě Evropským výborem pro normalizaci (CEN).
(8) Metody zkoušení je nutno přezkoumat na základě nových vědeckých poznatků, včetně metod zkoušení pro analýzu 4-aminoazobenzenu.
(9) Ustanovení o některých azobarvivech je nutno přezkoumat na základě nových vědeckých poznatků, zejména s ohledem na nutnost zařazení dalších látek neuvedených v této směrnici a rovněž jiných aromatických aminů.
Zvláštní pozornost je nezbytné věnovat možným rizikům pro děti.
(10) Tato směrnice platí, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství, které stanovují minimální požadavky na ochranu zaměstnanců při práci uvedené ve směrnici Rady 89/391/EHS [5] a v samostatných směrnicích, které z ní vycházejí, zejména směrnice Rady 90/394/EHS [6] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/24/ES [7],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/769/EHS se mění způsobem stanoveným v příloze této směrnice.
Článek 2
Metody zkoušení pro použití bodu 43 přílohy I směrnice 76/769/EHS přijme Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 2a uvedené směrnice.
Článek 3
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11. září 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 11. září 2003.
2. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem jejího vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/62/ES
ze dne 9. července 2002,
kterou se podeváté přizpůsobuje technickému pokroku příloha I směrnice Rady 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění některých nebezpečných látek a přípravků na trh a jejich používání (organické sloučeniny cínu)
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění některých nebezpečných látek a přípravků na trh a jejich používání [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/91/ES [2], a zejména na článek 2a uvedené směrnice, vložený směrnicí Rady 89/678/EHS [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Komise 1999/51/ES [4], kterou se popáté přizpůsobuje technickému pokroku příloha I směrnice 76/769/EHS, zakazuje používání organických sloučenin cínu v protihnilobných aplikacích na trupy lodí o délce menší než 25 m a na plavidla o jakékoli délce používaná převážně na vnitrozemských vodních cestách.
V této směrnici se požaduje přezkoumání ustanovení, která se vztahují k organickým sloučeninám cínu používaným v protihnilobných přípravcích, s plným zohledněním vývoje v Mezinárodní námořní organizaci (IMO), a zejména požadavku jejího Výboru pro ochranu mořského prostředí na celosvětový zákaz používání organických sloučenin cínu, které jsou obsaženy jako biocidy v protihnilobných přípravcích na lodích, s platností od 1. ledna 2003.
(2) Z vědeckých studií vyplývá, že některé protihnilobné systémy používané na lodích představují podstatné riziko pro vodní prostředí.
Mezinárodní úmluva IMO o kontrole škodlivých protihnilobných přípravků přijatá na diplomatické konferenci IMO v říjnu 2001 obsahuje zákaz od 1. ledna 2003 používání nebo opakovaného používání organických sloučenin cínu, které jsou obsaženy jako biocidy v protihnilobných přípravcích na lodích.
(3) Zákaz používání nebo opakovaného používání organických sloučenin cínu přímo ovlivňuje fungování vnitřního trhu s organickými sloučeninami cínu, a je proto nezbytné sblížit právní předpisy členských států v této oblasti, a v důsledku toho změnit přílohu I směrnice 76/769/EHS, a zejména směrnici 1999/51/ES.
(4) Nařízení Evropského parlamentu a Rady stanoví opatření vztahující se na plavidla ošetřená organickými sloučeninami cínu.
(5) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/25/ES [5] upravuje rekreační plavidla a na tato plavidla se budou vztahovat stejná omezení jako na jiné lodi.
(6) Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy Společenství, které stanoví minimální požadavky na ochranu zaměstnanců uvedené ve směrnici Rady 89/391/EHS [6] a v samostatných směrnicích, které z ní vycházejí, zejména směrnice Rady 90/394/EHS [7] naposledy pozměněné směrnicí 1999/38/ES [8], a směrnice Rady 98/24/ES [9] o bezpečnosti a ochraně zdraví zaměstnanců před riziky spojenými s chemickými činiteli používanými při práci.
(7) Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy Společenství týkající se používání organických sloučenin cínu v plastech určených pro styk s potravinami, obsažených ve směrnici Komise 90/128/EHS ze dne 23. února 1990 o materiálech a předmětech z plastů určených pro styk s potravinami [10], naposledy pozměněné směrnicí 2002/17/ES [11].
(8) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/769/EHS se přizpůsobuje technickému pokroku způsobem stanoveným v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. října 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 2003.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/64/ES
ze dne 15. července 2002,
kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinných látek cinidon-ethyl, cyhalofopbutyl, famoxadon, florasulam, metalaxyl-M a pikolinafen
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/48/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS obdrželo dne 28. dubna 1997 Spojené království od společnosti BASF žádost o zařazení účinné látky cinidon-ethyl do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Rozhodnutím Komise 98/398/ES [3] bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná" v tom smyslu, že v zásadě splňuje požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II a III směrnice 91/414/EHS.
(2) Itálie obdržela dne 30. dubna 1997 od společnosti Dow AgroSciences žádost podle čl. 6 odst.
2 směrnice 91/414/EHS týkající se cyhalofopbutylu. Rozhodnutím Komise 98/242/ES [4] bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná".
(3) Francie obdržela dne 20. října 1996 od společnosti DuPont de Nemours žádost podle čl. 6 odst.
2 směrnice 91/414/EHS týkající se famoxadonu. Rozhodnutím Komise 97/591/ES [5] bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná".
(4) Belgie obdržela dne 2. února 1998 od společnosti Dow AgroSciences žádost podle čl. 6 odst.
2 směrnice 91/414/EHS týkající se florasulamu. Rozhodnutím Komise 98/676/ES [6] bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná".
(5) Belgie obdržela dne 9. února 1996 od společnosti Novartis Crop Protection AG (nyní Syngenta) žádost podle čl. 6 odst.
2 směrnice 91/414/EHS týkající se metalaxylu-M. Rozhodnutím 97/591/ES bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná".
(6) Německo obdrželo dne 10. května 1999 od společnosti BASF-AG žádost podle čl. 6 odst.
2 směrnice 91/414/EHS týkající se pikolinafenu.Rozhodnutím Komise 1999/555/ES [7] bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná".
(7) Účinky těchto účinných látek na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice 91/414/EHS pro použití navrhovaná žadateli. Členské státy jmenované zpravodajem předložily Komisi návrhy hodnotících zpráv o těchto látkách dne 2. listopadu 1998 (cinidon-ethyl), 30. listopadu 1998 (cyhalofopbutyl), 5. srpna 1998 (famoxadon), 19. listopadu 1999 (florasulam), 27. července 1999 (metalaxyl-M) a 21. prosince 2000 (pikolinafen).
(8) Návrhy hodnotících zpráv byly přezkoumány členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
Tato přezkoumání byla dokončena dne 19. dubna 2002 formou zpráv Komise o přezkoumání cinidon-ethylu, cyhalofopbutylu, famoxadonu, florasulamu, metalaxylu-M a pikolinafenu.
(9) Z přezkoumání cinidon-ethylu, metalaxylu-M a pikolinafenu nevyplynuly žádné nedořešené otázky, které by vyžadovaly konzultaci s Vědeckým výborem pro rostliny.
(10) Pokud jde o cyhalofopbutyl, Vědecký výbor pro rostliny byl požádán, aby se vyjádřil k možným účinkům na vodní organismy a na necílové členovce a k expozici obsluhy.
Ve svém stanovisku [8] výbor uvedl, že letecká aplikace této účinné látky může představovat nepřijatelné riziko pro vodní organismy v zaplavených rýžových polích a v přilehlých odvodňovacích kanálech, pokud jsou mělké.
Pozemní aplikace na zaplavená rýžová pole mohou představovat nepřijatelné riziko pro vodní organismy v rýžových polích.
Výbor dospěl k názoru, že poškození včel při tomto použití není pravděpodobné, zdůraznil však, že přetrvává nejistota, pokud jde o jiné necílové členovce, která měla být rozptýlena podrobnější zkouškou.
Tyto informace byly později poskytnuty a vyhodnoceny.
Výbor dále dospěl k názoru, že expozice obsluhy cyhalofopbutylu byla dostatečně prozkoumána.
(11) Pokud jde o famoxadon, byl výbor požádán, aby se vyjádřil k účinkům na dafnie a žížaly, zejména ve vztahu k produktům rozkladu účinné látky, a k závažnosti účinků na lidský zrak, které byly pozorovány v průběhu 12měsíční studie na psech, a k jejich možným důsledkům pro posuzování rizik pro obsluhu.
Ve svém stanovisku [9] výbor uvedl, že riziko famoxadonu a jeho metabolitů pro dafnie bylo dostatečně prozkoumáno.
Výbor dále poznamenal, že metabolity IN-KZ007 a IN-JS940 pravděpodobně nepředstavují žádné riziko akutních účinků pro žížaly, nebyl však schopen zhodnotit pravděpodobná rizika chronických účinků výchozí látky nebo metabolitů na žížaly při předpokladu více než šesti aplikací za sezónu.
Nakonec dospěl výbor k závěru, že do doby, než bude lépe pochopen mechanismus působení, je třeba považovat účinky famoxadonu na oči u psů za závažné pro člověka.
Připomínky vědeckého výboru byly zohledněny při vypracování této směrnice a příslušné zprávy o přezkoumání.
(12) Pokud jde o florasulam, výbor byl požádán, aby se vyjádřil k závažnosti dvou produktů rozkladu účinné látky (ASTCA a DFP-ASTCA) a k postupu navrženému pro stanovení akutní referenční dávky.
Ve svém stanovisku [10] dospěl výbor k závěru, že z výsledků modelování nevyplývá riziko kontaminace podzemních vod, která by překračovala toxikologicky významnou prahovou hodnotu pro výchozí účinnou látku nebo produkty jejího rozkladu.
Ukazuje se, že účinná látka ani hlavní metabolit nepředstavují nepřijatelné riziko pro necílové vodní organismy.
Údaje, ze kterých by vyplývalo, že produkty rozkladu ASTCA a DFP-ASTCA nejsou toxické pro půdní a vodní organismy, nebyly výboru k dispozici, a musely by být v každém případě posouzeny.
Tyto informace byly oznamovatelem následně předloženy a zhodnoceny členským státem zpravodajem.
Výbor dospěl k názoru, že není důvod pro stanovení akutní referenční dávky.
(13) Z různých zkoumání, která byla provedena, vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) a v čl. 5 odst. 3 směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávách Komise o přezkoumání. Je proto vhodné zařadit tyto účinné látky do přílohy I a zajistit tak, že ve všech členských státech budou povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky udělována podle ustanovení uvedené směrnice.
(14) Zpráva Komise o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici 91/414/EHS.
Je proto vhodné stanovit, aby konečné znění zpráv o přezkoumání, s výjimkou důvěrných informací, bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(15) Po zařazení daných látek musí být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta k provedení ustanovení směrnice 91/414/EHS u přípravků na ochranu rostlin obsahujících cinidon-ethyl, cyhalofopbutyl, famoxadon, florasulam, metalaxyl-M nebo pikolinafen, a zejména k tomu, aby přezkoumaly existující dočasná povolení a nejpozději do konce této lhůty nahradily tato povolení konečnými povoleními nebo je podle ustanovení směrnice 91/414/EHS změnily nebo zrušily.
(16) Směrnice 91/414/EHS by tedy měla být změněna.
(17) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy trvale zpřístupní zprávy o přezkoumání cinidon-ethylu, cyhalofopbutylu, famoxadonu, florasulamu, metalaxylu-M a pikolinafenu, s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS, všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
Členské státy nejpozději do 31. března 2003 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. dubna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
1. Členské státy přezkoumají povolení udělené pro každý přípravek na ochranu rostlin obsahující cinidon-ethyl, cyhalofopbutyl, famoxadon, florasulam, metalaxyl-M nebo pikolinafen, aby zajistily dodržení podmínek stanovených v příloze I směrnice 91/414/EHS.
Je-li to nezbytné, změní nebo zruší povolení v souladu se směrnicí 91/414/EHS do 31. března 2003.
2. Členské státy na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III směrnice 91/414/EHS znovu zhodnotí každý povolený přípravek na ochranu rostlin obsahující cinidon-ethyl, cyhalofopbutyl, famoxadon, florasulam, metalaxyl-M nebo pikolinafen, ať již jako jedinou účinnou látku nebo jako jednu z více účinných látek zařazených do přílohy I uvedené směrnice do 1. října 2002, v souladu s jednotnými zásadami uvedenými v příloze VI směrnice 91/414/EHS.
Na základě tohoto hodnocení určí, zda přípravek splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst.
1 písm. b), c), d) a e) směrnice 91/414/EHS. Je-li to nezbytné, změní nebo zruší povolení pro každý takový přípravek na ochranu rostlin nejpozději do 31. března 2004.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. října 2002.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES
ze dne 23. září 2002
o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a články 55 a 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souvislosti s dosahováním cílů jednotného trhu je důležité přijmout opatření určená k postupné konsolidaci tohoto trhu a tato opatření musí dále přispívat k dosahování vysoké úrovně ochrany spotřebitele v souladu s články 95 a 153 Smlouvy.
(2) Jak pro spotřebitele, tak i pro poskytovatele finančních služeb představuje uvádění finančních služeb na trh na dálku jeden z hlavních hmatatelných výsledků dotvoření vnitřního trhu.
(3) V rámci vnitřního trhu je v zájmu spotřebitelů mít bez diskriminace přístup k nejširšímu možnému rozsahu finančních služeb dostupných ve Společenství, aby si mohli vybrat ty, které nejlépe vyhovují jejich potřebám.
Aby byla chráněna svoboda volby, která je základním právem spotřebitele, je nutná vysoká míra ochrany spotřebitele, aby se zvýšila důvěra spotřebitele v prodej na dálku.
(4) Pro řádné fungování vnitřního trhu je nezbytné, aby mohli spotřebitelé projednávat a uzavírat smlouvy s poskytovateli usazenými v jiných členských státech bez ohledu na to, zda je poskytovatel rovněž usazen v členském státě, v němž má místo pobytu spotřebitel.
(5) Vzhledem ke své nehmotné povaze se finanční služby zvláště hodí pro prodej na dálku a vytvoření právního rámce, jímž by se řídilo uvádění finančních služeb na trh na dálku, by zvýšilo důvěru spotřebitele v používání nových technologií pro uvádění finančních služeb na trh na dálku, například elektronického obchodu.
(6) Tato směrnice by měla být uplatňována v souladu se Smlouvou a sekundárními právními předpisy, včetně směrnice 2000/31/ES [4] o elektronickém obchodu, která se vztahuje výhradně na transakce v oblasti své působnosti.
(7) Tato směrnice usiluje o dosažení výše stanovených cílů, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství nebo vnitrostátní právní předpisy, kterými se řídí volný pohyb služeb, nebo popřípadě kontrolní systémy a/nebo schvalovací systémy či systémy dohledu členského státu, jsou-li slučitelné s právními předpisy Společenství.
(8) Kromě toho touto směrnicí, a zejména jejími ustanoveními týkajícími se informací o smluvních doložkách o rozhodném právu smlouvy a/nebo o soudní příslušnosti, není dotčena použitelnost nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech [5] ani Římské úmluvy z roku 1980 o rozhodném právu u smluvních závazků na uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku.
(9) Dosažení cílů akčního plánu finančních služeb vyžaduje ještě vyšší úroveň ochrany spotřebitele v některých oblastech.
To předpokládá větší konvergenci, zejména u neharmonizovaných fondů kolektivního investování, u pravidel chování pro investiční služby a u spotřebitelských úvěrů.
Až do dosažení výše uvedené konvergence by měla být zachována vysoká úroveň ochrany spotřebitele.
(10) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku [6] stanoví hlavní pravidla pro smlouvy o zboží nebo službách uzavřené na dálku mezi dodavatelem nebo poskytovatelem a spotřebitelem.
Tato směrnice se však nevztahuje na finanční služby.
(11) Komise v souvislosti s analýzou, kterou provedla za účelem zjištění potřeby specifických opatření v oblasti finančních služeb, vyzvala všechny zúčastněné strany, aby jí předaly připomínky, zejména v souvislosti s vypracováním Zelené knihy z názvem "Finanční služby — plnit očekávání spotřebitelů".
Konzultace v této souvislosti ukázaly, že existuje potřeba posílit ochranu spotřebitele v této oblasti.
Komise se tudíž rozhodla předložit zvláštní návrh v oblasti uvádění finančních služeb na trh na dálku.
(12) Přijetí divergentních nebo rozdílných pravidel ochrany spotřebitele ze strany členských států ve věci uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku by mohlo mít negativní dopad na fungování vnitřního trhu a hospodářskou soutěž mezi podniky na trhu.
Je tudíž nezbytné zavést v této oblasti společná pravidla na úrovni Společenství, čímž nesmí být dotčena obecná ochrana spotřebitele v členských státech.
(13) Touto směrnicí by měla být zaručena vysoká úroveň ochrany spotřebitele za účelem zajištění volného pohybu finančních služeb.
Členské státy by v oblastech harmonizovaných touto směrnicí neměly smět přijímat jiná ustanovení, než která stanoví tato směrnice, ledaže je v této směrnici výslovně uvedeno jinak.
(14) Tato směrnice se vztahuje na veškeré finanční služby, jež mohou být poskytovány na dálku.
Některé finanční služby se však řídí zvláštními právními předpisy Společenství, které se na tyto finanční služby nadále vztahují.
Měly by nicméně být stanoveny zásady pro uvádění takových služeb na trh na dálku.
(15) Sjednávání a uzavírání smluv na dálku vyžadují používání prostředků dálkové komunikace, které se používají v rámci systému prodeje na dálku nebo poskytování služeb, jež nevyžaduje současnou přítomnost poskytovatele a spotřebitele.
Nepřetržitý vývoj těchto komunikačních prostředků vyžaduje definování zásad dokonce i pro prostředky, které ještě nejsou všeobecně používány.
Smlouvy uzavřené na dálku jsou tedy všechny smlouvy, u nichž se nabídka, vyjednávání i vlastní uzavření uskutečňují na dálku.
(16) Jediná smlouva zahrnující postupné operace nebo samostatné operace stejné povahy rozložené v čase může v různých členských státech právně upravena rozdílným způsobem, je však důležité, aby se tato směrnice uplatňovala ve všech členských státech stejným způsobem.
Za tímto účelem je třeba mít za to, že se tato směrnice vztahuje na první z postupných operací nebo samostatných operací stejné povahy rozložených v čase, které mohou být považovány za celek, bez ohledu na to, zda se na tuto operaci nebo sérii operací vztahuje jediná smlouva nebo několik smluv, jež na sebe v čase navazují.
(17) Za příklad "první dohody o službě" může být považováno otevření bankovního účtu, získání kreditní karty nebo uzavření smlouvy na správu portfolia a za příklad "operací" může být považováno uložení finančních prostředků na bankovní účet nebo vyzvednutí finančních prostředků z bankovního účtu, platba kreditní kartou nebo transakce prováděné v rámci smlouvy o správě portfolia.
Doplnění nových prvků do první dohody o službě, jako je možnost používat elektronický platební nástroj ve spojení se stávajícím bankovním účtem, nepředstavuje "operaci", ale doplňkovou smlouvu, na níž se vztahuje tato směrnice.
Předplacení nových jednotek stejného fondu kolektivního investování se považuje za jednu ze "operací stejné povahy, jež na sebe v čase navazují".
(18) Tato směrnice tím, že zahrnuje do své působnosti systém poskytování služeb organizovaný poskytovatelem finančních služeb, usiluje o vyloučení ze své oblasti působnosti služeb poskytovaných zcela příležitostně a mimo obchodní strukturu specializovanou na uzavírání smluv na dálku.
(19) Poskytovatelem je osoba poskytující služby na dálku.
Tato směrnice by se však měla rovněž použít tehdy, pokud jedna z etap uvádění na trh probíhá za účasti prostředníka.
S přihlédnutím k povaze a stupni tohoto zapojení by se související ustanovení této směrnice měla též vztahovat na tohoto prostředníka, nezávisle na jeho právním postavení.
(20) Trvanlivá média zahrnují zejména diskety, CD-ROM a DVD a pevný disk počítače spotřebitele, na němž je uložena elektronická pošta, ale nezahrnují internetové stránky, pokud nesplňují kritéria obsažená v definici trvanlivého média.
(21) Použití prostředků dálkové komunikace by nemělo vést k bezdůvodnému omezení informací poskytovaných klientovi.
V zájmu transparentnosti stanoví tato směrnice požadavky potřebné k zajištění přijatelné úrovně informací pro spotřebitele, a to jak před uzavřením smlouvy, tak i po něm.
Spotřebitel by měl před uzavřením smlouvy obdržet potřebné předběžné informace, aby mohl řádně zhodnotit nabízenou finanční službu, a tudíž rozhodnout se informovaně.
Poskytovatel by měl výslovně specifikovat, jak dlouho jeho eventuální nabídka zůstává nezměněna.
(22) Informace vyjmenované v této směrnici zahrnují informace všeobecné povahy týkající se všech druhů finančních služeb.
Ostatní informační požadavky ohledně dané finanční služby, jako je pojistná ochrana podle pojistné smlouvy, nejsou v této směrnici stanoveny.
Tento druh informací by měl být případně poskytován v souladu s odpovídajícími právními předpisy Společenství nebo s vnitrostátními právními předpisy přijatými v souladu s právem Společenství.
(23) Pro zajištění optimální ochrany spotřebitele je důležité, aby byl spotřebitel dostatečně informován o ustanoveních této směrnice a případných kodexů chování existujících v této oblasti a o tom, že má právo na odstoupení.
(24) Pokud se právo na odstoupení od smlouvy neuplatní kvůli tomu, že spotřebitel výslovně požadoval splnění určité smlouvy, měl by poskytovatel o této skutečnosti spotřebitele informovat.
(25) Spotřebitelé by měli být chráněni před nevyžádanými službami.
Spotřebitelé by měli být osvobozeni od veškerých závazků v případě nevyžádaných služeb, a neexistence odpovědi se přitom nesmí vykládat jako projev souhlasu z jejich strany.
Tímto pravidlem by však nemělo být dotčeno konkludentní prodloužení smlouvy právoplatně uzavřené mezi stranami, pokud je právní předpisy členských států dovolují.
(26) Členské státy by měly přijmout vhodná opatření k účinné ochraně spotřebitelů, kteří si nepřejí být kontaktováni prostřednictvím některých komunikačních prostředků nebo v některých okamžicích.
Touto směrnicí by neměly být dotčeny konkrétní možnosti ochrany dostupné spotřebitelům podle právních předpisů Společenství o ochraně osobních údajů a soukromí.
(27) Za účelem ochrany spotřebitelů je třeba v členských státech stanovit vhodné a účinné postupy pro vyřizování stížností a opravných prostředků za účelem řešení případných sporů mezi poskytovateli a spotřebiteli, případně s použitím stávajících postupů.
(28) Členské státy by měly povzbuzovat veřejné nebo soukromé subjekty zřízené za účelem mimosoudního řešení sporů, aby spolupracovaly při řešení přeshraničních sporů.
Taková spolupráce by mohla zejména znamenat, že se spotřebitelům umožní předkládat mimosoudním orgánům ve svém domovském členském státě stížnosti na poskytovatele usazené v jiných členských státech.
Zvýšenou pomoc spotřebitelům při využívání přeshraničních služeb nabízí vytvoření sítě FIN-NET.
(29) Tato směrnice nebrání rozšíření členskými státy, v souladu s právními předpisy Společenství, ochrany poskytované touto směrnicí na neziskové organizace a osoby využívající finanční služby s cílem stát se podnikateli.
(30) Tato směrnice by rovněž měla zahrnovat případy, kdy vnitrostátní právní předpisy upravují závazné smluvní prohlášení spotřebitele.
(31) Ustanoveními této směrnice o volbě jazyka poskytovatelem by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy o volbě jazyka přijaté v souladu s právními předpisy Společenství.
(32) Společenství a členské státy přijaly závazky v rámci Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS) ohledně možnosti pro spotřebitele nakupovat bankovní a investiční služby v zahraničí.
GATS opravňuje členské státy přijímat opatření z důvodu obezřetnosti, včetně opatření k ochraně investorů, vkladatelů, pojistníků a osob, jimž je poskytovatel finančních služeb povinen k finanční službě.
Taková opatření by neměla ukládat omezení překračující rámec toho, co je nutné k ochraně spotřebitelů.
(33) Za účelem přijetí této směrnice by měla být upravena oblast působnosti směrnice 97/7/ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/27/ES ze dne 19. května 1998 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů [7] a oblast působnosti lhůty pro odstoupení od smlouvy stanovené ve směrnici Rady 90/619/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb [8].
(34) Protože cílů této směrnice, totiž stanovení společných pravidel pro uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku, nemůže být v dostatečné míře dosaženo členskými státy a může jich být tudíž lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Předmětem této směrnice je harmonizace právních a správních předpisů členských států pro uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku.
2. V případě smluv o finančních službách obsahujících první dohodu o službě, za níž následují postupné operace nebo série samostatných operací stejné povahy, jež na sebe v čase navazují, se tato směrnice vztahuje jen na první dohodu.
Neexistuje-li žádná první dohoda o službě, ale mezi stejnými smluvními stranami jsou prováděny postupné operace nebo samostatné operace stejné povahy, jež na sebe v čase navazují, použijí se články 3 a 4 jenom na první operaci.
Pokud však po dobu delší než jeden rok nebyla provedena žádná operace stejné povahy, další operace se považuje za první v nové sérii operací, a v důsledku toho se použijí články 3 a 4.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "smlouvou uzavřenou na dálku" rozumí jakákoli smlouva o finančních službách uzavřená mezi poskytovatelem a spotřebitelem v rámci systému odbytu na dálku nebo poskytování služeb na dálku provozovaného poskytovatelem, který pro účely této smlouvy používá výhradně jeden nebo více prostředků dálkové komunikace až do okamžiku, v němž je smlouva uzavřena, a včetně tohoto okamžiku;
b) "finanční službou" rozumí jakákoli služba bankovní, úvěrové, pojistné, osobní důchodové, investiční nebo platební povahy;
c) "poskytovatelem" rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba, veřejnoprávní nebo soukromá, která je v rámci své obchodní nebo profesní činnosti smluvním poskytovatelem služeb na základě smluv uzavřených na dálku;
d) "spotřebitelem" rozumí jakákoli fyzická osoba, která ve smlouvách uzavřených na dálku jedná pro účely ležící mimo její obchodní, podnikatelské nebo profesní zaměření;
e) "prostředky dálkové komunikace" rozumějí veškeré prostředky, které mohou být použity pro uvádění služby mezi těmito partnery na trh na dálku bez současné fyzické přítomnosti poskytovatele a spotřebitele;
f) "trvanlivým médiem" rozumí každý nástroj, který umožňuje spotřebiteli ukládat informace určené jemu osobně, a to způsobem vhodným pro jejich budoucí využití, po dobu přiměřenou pro jejich účel a který umožňuje reprodukci uložených informací v nezměněném stavu;
g) "provozovatelem nebo dodavatelem prostředků dálkové komunikace" rozumí jakákoli veřejnoprávní nebo soukromá fyzická nebo právnická osoba, jejíž obchodní, podnikatelské nebo profesní zaměření zahrnuje zpřístupňování jednoho nebo více prostředků dálkové komunikace poskytovatelům.
Článek 3
Informace poskytované spotřebiteli před uzavřením smlouvy na dálku
1. Než je spotřebitel zavázán jakoukoli smlouvou uzavřenou na dálku nebo nabídkou, jsou mu s náležitým předstihem poskytnuty tyto informace ohledně:
1. poskytovatele
a) totožnost a hlavní činnost poskytovatele, geografická adresa, na níž je poskytovatel usazen, a každá jiná geografická adresa pro vztahy spotřebitele s poskytovatelem;
b) totožnost zástupce poskytovatele usazeného v domovském členském státě spotřebitele a geografická adresa pro vztahy spotřebitele se zástupcem, jestliže takový zástupce existuje;
c) pokud má spotřebitel obchodní vztahy s jiným podnikatelem, než je poskytovatel, totožnost tohoto podnikatele, postavení, v němž vystupuje vůči spotřebiteli, a geografická adresa pro vztah spotřebitele s tímto podnikatelem;
d) je-li poskytovatel zapsán v obchodním nebo podobném veřejném rejstříku, obchodní rejstřík, v němž je poskytovatel zapsán, a jeho registrační číslo nebo rovnocenný prostředek identifikace v tomto rejstříku;
e) podléhá-li činnost poskytovatele povolovacímu režimu, údaje o příslušném orgánu dohledu;
2. finanční služby
a) popis hlavních znaků finanční služby;
b) celková cena, kterou má spotřebitel zaplatit poskytovateli za finanční službu, včetně veškerých souvisejících provizí, poplatků a nákladů a veškerých daní placených prostřednictvím poskytovatele nebo, není-li možné uvést přesnou cenu, základna pro výpočet ceny umožňující uživateli cenu ověřit;
c) případné upozornění na to, že finanční služba je spojena s nástroji zahrnujícími zvláštní rizika spojená s jejích specifickými vlastnostmi nebo operacemi, které mají být provedeny, nebo jejichž cena závisí na kolísání finančních trhů ležících mimo veškerou kontrolu poskytovatele, a že výkony v minulosti nejsou ukazateli budoucích výkonů;
d) upozornění na možnost, že mohou existovat další daně a/nebo náklady, které nejsou placeny prostřednictvím poskytovatele nebo jím fakturovány;
e) případná omezení doby, po kterou jsou poskytnuté informace zůstávají platné;
f) způsoby plateb a plnění;
g) veškeré zvláštní dodatečné náklady pro spotřebitele související s používáním prostředků dálkové komunikace, jsou-li fakturovány;
3. smlouvy uzavřené na dálku
a) existence nebo neexistence práva na odstoupení od smlouvy podle článku 6 a existuje-li právo na odstoupení, doba jeho trvání a podmínky pro jeho uplatnění, včetně informace o částce, jejíž zaplacení může být na spotřebiteli požadováno na základě čl. 7 odst. 1, jakož i důsledky neuplatnění tohoto práva;
b) minimální doba trvání smlouvy uzavřené na dálku v případě trvalého nebo opakujícího se poskytování finančních služeb;
c) informace o veškerých právech, která strany mohou mít na předčasné nebo jednostranné ukončení na základě podmínek smlouvy uzavřené na dálku, včetně případných smluvních pokut, které v takových případech smlouva ukládá;
d) praktické pokyny pro uplatňování práva na odstoupení, obsahující mimo jiné adresu, na níž má být zasláno oznámení o odstoupení;
e) členský stát nebo státy, jejichž právní přepisy bere poskytovatel za základ pro vytvoření vztahů se spotřebitelem před uzavřením smlouvy na dálku;
f) jakákoli smluvní doložka o rozhodném právu smlouvy uzavřené na dálku a/nebo o příslušném soudu;
g) v jakém jazyce nebo jazycích jsou dodány smluvní podmínky a předběžné informace uvedené v tomto článku a dále, v jakém jazyce nebo jazycích se poskytovatel se souhlasem spotřebitele zavazuje komunikovat po dobu trvání této smlouvy uzavřené na dálku;
4. opravných prostředků
a) zda existuje či neexistuje mimosoudní mechanismus vyřizování stížností a opravných prostředků pro spotřebitele, který je stranou smlouvy uzavřené na dálku, a případné podmínky pro přístup k němu;
b) existence záručních fondů nebo jiných odškodňovacích mechanismů, na něž se nevztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů [9] ani směrnice Evropského parlamentu a směrnice Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů [10].
2. Informace uvedené v odstavci 1, jejichž obchodní účel musí být jednoznačně rozpoznatelný, se poskytují jasným a srozumitelným způsobem vhodným pro použité prostředky dálkové komunikace, s náležitým ohledem zejména na zásadu dobré víry v obchodních transakcích a zásadu ochrany osob, které se podle právních předpisů členských států považují za nezpůsobilé k právním úkonům, například nezletilých.
3. V případě hlasové telefonní komunikace
a) na začátku jakékoli konverzace se spotřebitelem se jednoznačně objasní totožnost poskytovatele a obchodní účel hovoru zahájeného poskytovatelem;
b) s výhradou výslovného souhlasu spotřebitele se smějí podávat pouze tyto informace:
- totožnost osoby, která je v kontaktu se spotřebitelem, a její spojitost s poskytovatelem,
- popis hlavních znaků finanční služby,
- celková cena, kterou má spotřebitel zaplatit poskytovateli za finanční službu, včetně veškerých daní placených prostřednictvím poskytovatele nebo, není-li možné uvést přesnou cenu, základna pro výpočet ceny umožňující uživateli cenu ověřit,
- upozornění na možnost, že mohou existovat další daně a/nebo náklady, které nejsou placeny prostřednictvím poskytovatele nebo jím fakturovány,
- existence nebo neexistence práva na odstoupení od smlouvy podle článku 6 a, existuje-li právo na odstoupení, doba jeho trvání a podmínky pro jeho uplatnění, včetně informace o částce, jejíž zaplacení může být na spotřebiteli požadováno na základě čl. 7 odst. 1.
Poskytovatel informuje spotřebitele, že jsou na vyžádání k dispozici další informace a jakou povahu tyto informace mají.
Jestliže poskytovatel plní své povinnosti podle článku 5, poskytuje v každém případě úplné informace.
4. Informace o smluvních závazcích sdělované spotřebiteli během předsmluvní etapy musí být v souladu se smluvními závazky, které by vyplývaly z práva, jež se považuje za rozhodné právo smlouvy uzavřené na dálku, pokud bude později uzavřena.
Článek 4
Další požadavky na informace
1. Obsahují-li právní předpisy Společenství o finančních službách požadavky na předběžné informace jdoucí nad rámec toho, co je uvedeno v čl. 3 odst. 1, tyto požadavky se nadále použijí.
2. Až do další harmonizace si mohou členské státy ponechat nebo zavést přísnější předpisy ve věci předběžných informací, jsou-li v souladu s právem Společenství.
3. Členské státy sdělí Společenství vnitrostátní právní předpisy týkající se požadavků na předběžné informace podle odstavců 1 a 2 tohoto článku, pokud jdou nad rámec toho, co je uvedeno v čl. 3 odst. 1. Komise přihlíží ke sděleným vnitrostátním předpisům při vypracovávání zprávy podle čl. 20 odst. 2.
4. Za účelem vytvoření vysoké úrovně transparentnosti pomocí všech vhodných prostředků zajistí Komise, aby také spotřebitelé a poskytovatelé měli k dispozici vnitrostátní předpisy, které jí byly sděleny.
Článek 5
Sdělování smluvních podmínek a předběžných informací
1. Poskytovatel v předstihu sdělí spotřebiteli veškeré smluvní podmínky a informace uvedené v čl. 3 odst. 1 a článku 4 na papíře nebo jiném trvanlivém médiu, které je dostupné a přístupné spotřebiteli, než je spotřebitel zavázán nějakou smlouvou uzavřenou na dálku nebo nabídkou.
2. Poskytovatel plní povinnost podle odstavce 1 okamžitě po uzavření smlouvy, jestliže byla smlouva uzavřena na žádost spotřebitele s použitím prostředků dálkové komunikace, které neumožňují poskytnutí smluvních podmínek a informací v souladu s odstavcem 1.
3. Kdykoli během smluvního vztahu je spotřebitel na svou žádost oprávněn obdržet smluvní podmínky na papíře.
Kromě toho je spotřebitel oprávněn měnit používané prostředky dálkové komunikace, ledaže je to neslučitelné s uzavřenou smlouvou nebo s povahou poskytované finanční služby.
Článek 6
Právo na odstoupení od smlouvy
1. Členské státy zajistí, aby měl spotřebitel lhůtu 14 kalendářních dnů na odstoupení od smlouvy bez smluvní pokuty a bez uvedení důvodu.
Toto období se však prodlužuje na 30 kalendářních dnů u smluv uzavřených na dálku souvisejících s životním pojištěním, na něž se vztahuje směrnice 90/619/EHS, a u operací týkajících se osobních penzí.
Lhůta pro odstoupení od smlouvy začíná běžet
- buď dnem uzavření smlouvy na dálku, vyjma uvedeného životního pojištění, kdy lhůta začíná okamžikem, v němž je spotřebitel informován, že byla uzavřena smlouva na dálku,
- nebo dnem, k němuž spotřebitel obdrží smluvní podmínky a informace v souladu s čl. 5 odst. 1 nebo 2, je-li tento den pozdější než den uvedený v první odrážce.
Členské státy mohou kromě práva na odstoupení stanovit, že účinnost smluv uzavřených na dálku týkajících se investičních služeb se pozastavuje na stejnou dobu, jaká je stanovena v tomto článku.
2. Právo na odstoupení se nevztahuje na
a) finanční služby, jejichž cena závisí na kolísání finančního trhu ležícího mimo kontrolu poskytovatele, k němuž může dojít během lhůty pro odstoupení, jako jsou služby související s
- devizami,
- nástroji peněžního trhu,
- převoditelnými cennými papíry,
- podíly v podnicích kolektivního investování,
- termínovanými finančními smlouvami (futures), včetně rovnocenných nástrojů pro úhradu v hotovosti,
- dopřednými úrokovými termínovými smlouvami (FRA),
- úrokovými a devizovými swapy nebo swapy na bázi akcií nebo akciového indexu (equity swaps),
- opcemi ke koupi nebo prodeji jakýchkoli nástrojů uvedených v tomto bodě včetně rovnocenných nástrojů pro úhradu v hotovosti.
Tato skupina zahrnuje zejména devizové a úrokové opce;
b) cestovní pojištění a pojištění zavazadel nebo podobná krátkodobá pojištění o době trvání kratší než jeden měsíc;
c) smlouvy, jež obě strany zcela splnily na výslovnou žádost spotřebitele předtím, než spotřebitel uplatnil právo na odstoupení.
3. Členské státy mohou stanovit, že se právo na odstoupení nevztahuje na
a) jakýkoli úvěr zamýšlený především za účelem získání nebo ponechání si práva vlastnictví k pozemku nebo ke stávající nebo projektované stavbě nebo za účelem opravy nebo zhodnocení stavby, nebo
b) jakýkoli úvěr zajištěný hypotékou nebo nemovitým majetkem nebo právem souvisejícím s nemovitým majetkem, nebo
c) prohlášení učiněná spotřebiteli za součinnosti úřední osoby, pokud úřední osoba potvrdí, že byla dodržena práva spotřebitele podle čl. 5 odst. 1.
Tímto odstavcem není dotčeno právo na čas na rozmyšlenou ve prospěch spotřebitelů, kteří v době přijetí této směrnice mají bydliště v těch členských státech, kde toto právo existuje.
4. Členské státy, které využívají možnosti stanovené v odstavci 3, o tom uvědomí Komisi.
5. Komise dává informace sdělené členskými státy k dispozici Evropskému parlamentu a Radě a zajistí, aby byly k dispozici též spotřebitelům a poskytovatelům, kteří o ně požádají.
6. Jestliže spotřebitel uplatňuje právo na odstoupení, oznámí to před uplynutím lhůty podle praktických pokynů poskytnutých mu podle čl. 3 odst. 1 bodu 3) písm. d) pomocí prostředků, které mohou být ověřeny podle vnitrostátních právních přepisů. Lhůta se považuje za dodrženou, jestliže je toto oznámení, pokud je učiněno na papíře nebo na jiném trvanlivém médiu, jež je k dispozici příjemci a k němuž má příjemce přístup, odesláno před uplynutím lhůty.
7. Tento článek se nevztahuje na úvěrové dohody, u nichž došlo k odstoupení podle podmínek čl. 6 odst. 4 směrnice 97/7/ES nebo článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/47/ES ze dne 26. října 1994 o ochraně nabyvatelů ve vztahu k některým aspektům smluv o nabytí práva k dočasnému užívání nemovitostí [11].
Jestliže je ke smlouvě uzavřené na dálku na danou finanční službu připojena další smlouva uzavřená na dálku na služby poskytované poskytovatelem nebo třetí osobou na základě dohody mezi třetí osobou a poskytovatelem, tato doplňková smlouva uzavřená na dálku se ruší bez jakékoli smluvní pokuty, pokud spotřebitel uplatní právo na odstoupení podle čl. 6 odst. 1.
8. Tímto článkem nejsou dotčeny právní a správní předpisy členských států o vypovězení, ukončení nebo neúčinnosti smlouvy uzavřené na dálku ani právo spotřebitele splnit smluvní závazky před dobou stanovenou ve smlouvě uzavřené na dálku.
Tyto předpisy se uplatňují nezávisle na podmínkách pro zrušení smlouvy uzavřené na dálku a jeho právních účinků.
Článek 7
Platba za služby poskytnuté před odstoupením
6 odst. 1, může být na něm požadováno, aby neprodleně zaplatil jen za službu skutečně poskytnutou poskytovatelem podle smlouvy uzavřené na dálku.
Plnění smlouvy může začít až poté, co spotřebitel vysloví souhlas.
Splatná částka nesmí:
- překročit částku, která je úměrná významu již poskytnuté služby v porovnání s celkovým rozsahem služeb stanoveným ve smlouvě uzavřené na dálku,
- být v žádném případě taková, aby mohla být vykládána jako smluvní pokuta.
2. Členské státy mohou stanovit, že při odstoupení od pojistné smlouvy není spotřebitel povinen zaplatit žádnou částku.
3. Poskytovatel nesmí od spotřebitele požadovat platbu podle odstavce 1, pokud neprokáže, že spotřebitel byl řádně informován o dlužné částce v souladu s čl. 3 odst. 1 bodem 3) písm. a). Tuto částku nemůže v žádném případě požadovat, pokud zahájil plnění smlouvy před uplynutím lhůty pro odstoupení stanovené v čl. 6 odst. 1 bez předchozí žádosti spotřebitele.
4. Poskytovatel neprodleně a nejpozději do 30 kalendářních dnů vrátí spotřebiteli všechny částky, které od něho přijal podle smlouvy uzavřené na dálku, vyjma částku uvedenou v odstavci 1.
Tato lhůta začíná běžet dnem, kdy poskytovatel obdrží oznámení o odstoupení.
5. Spotřebitel neprodleně a nejpozději do 30 kalendářních dnů vrátí poskytovateli všechny částky a/nebo věci přijaté od poskytovatele.
Tato lhůta začíná běžet dnem, kdy spotřebitel odešle oznámení o odstoupení.
Článek 8
Platba kartou
Členské státy zajistí, aby existovala vhodná opatření umožňující spotřebiteli
- požadovat zrušení platby, pokud došlo k podvodnému použití jeho platební karty v souvislosti se smlouvami uzavřenými na dálku,
- aby v případě takového podvodného použití mu byla platba znovu připsána k dobru nebo vrácena.
Článek 9
Nevyžádané služby
Aniž jsou dotčeny právní předpisy členských států o konkludentním prodloužení smluv uzavřených na dálku, pokud je dovolují, přijmou členské státy nezbytná opatření k
- zákazu poskytování finančních služeb spotřebiteli bez předchozí žádosti z jeho strany, zahrnuje-li tato dodávka požadavek na okamžitou nebo odloženou platbu,
- zproštění spotřebitele jakýchkoli závazků v případě nevyžádaných poskytnutí, přičemž neexistence odpovědi se nesmí vykládat jako souhlas.
Článek 10
Nevyžádaná sdělení
1. Předchozí souhlas spotřebitele se vyžaduje, používá-li poskytovatel tyto techniky dálkové komunikace:
a) automatizované volací systémy fungující bez zásahu člověka (volací automaty);
b) faxy.
2. Členské státy zajistí, aby jiné prostředky dálkové komunikace, než které jsou uvedeny v odstavci 1, jestliže umožňují individuální obchodní sdělení,
a) nebyly přípustné, ledaže byl získán souhlas dotyčného spotřebitele, nebo
b) směly být použity jedině tehdy, pokud spotřebitel proti tomu výslovně neprotestoval.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 nesmí způsobovat náklady pro spotřebitele.
Článek 11
Sankce
Členské státy stanoví vhodné sankce pro případ, že poskytovatel porušuje vnitrostátní právní předpisy přijaté podle této směrnice.
K tomuto účelu mohou zejména stanovit, že spotřebitel smí kdykoli vypovědět smlouvu, a to bezplatně a bez smluvní pokuty.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 12
Kogentnost ustanovení této směrnice
1. Spotřebitel se nemůže vzdát práv, která mu jsou přiznána touto směrnicí.
2. Členské státy přijmou opatření potřebná k zajištění toho, aby spotřebitel nebyl zbaven ochrany poskytované touto směrnicí tím, že by za rozhodné právo smlouvy bylo vybráno právo třetí země, pokud má smlouva úzký vztah k území jednoho nebo více členských států.
Článek 13
Soudní a správní opravné prostředky
1. Členské státy zajistí, aby existovaly přiměřené a účinné prostředky pro zajištění dodržování této směrnice v zájmu spotřebitelů.
2. Prostředky uvedené v odstavci 1 zahrnují předpisy umožňující, aby jeden nebo více níže uvedených subjektů určených podle vnitrostátních právních předpisů se mohl obrátit podle odpovídajícího vnitrostátního práva na soud nebo příslušné správní orgány pro zajištění uplatnění vnitrostátních právních předpisů přijatých podle této směrnice:
a) veřejné orgány nebo jejich zástupci;
b) spotřebitelské organizace, v jejichž legitimním zájmu je chránit spotřebitele;
c) profesní organizace, v jejichž legitimním zájmu je konat.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby provozovatelé a poskytovatelé prostředků dálkové komunikace ukončili praxi prohlášenou za neslučitelnou s touto směrnicí soudním rozhodnutím, správním rozhodnutím nebo rozhodnutím vydaným dozorčím orgánem, které jim bylo oznámeno, jsou-li to tito provozovatelé nebo poskytovatelé schopni udělat.
Článek 14
Mimosoudní opravné prostředky
1. Členské státy podporují zřízení nebo další rozvoj přiměřených a účinných mimosoudních postupů k vyřizování stížností a opravných prostředků pro vyřizování spotřebitelských sporů souvisejících s finančními službami poskytovanými na dálku.
2. Členské státy zejména povzbuzují orgány příslušné pro mimosoudní řešení sporů, aby spolupracovaly při řešení přeshraničních sporů ohledně finančních služeb poskytovaných na dálku.
Článek 15
Důkazní břemeno
Aniž je dotčen čl. 7 odst. 3, mohou členské státy stanovit, že důkazní břemeno ohledně splnění povinností poskytovatele informovat spotřebitele a souhlasu spotřebitele s uzavřením smlouvy a popřípadě s jejím splněním leží na poskytovateli.
Jakákoli podmínka smlouvy, která stanoví, že důkazní břemeno poskytovatele, pokud jde o veškeré povinnosti nebo jejich část, připadající mu podle této směrnice, by mělo ležet na spotřebiteli, je nepřiměřenou podmínkou ve smyslu směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách [12].
Článek 16
Přechodná opatření
Členské státy mohou ukládat vnitrostátní pravidla, která jsou v souladu s touto směrnicí, poskytovatelům usazeným v členském státě, který dosud neprovedl tuto směrnici a jehož právo neukládá povinnosti odpovídající povinnostem, které jsou stanoveny v této směrnici.
Článek 17
Směrnice 90/619/EHS
V čl. 15 odst. 1 směrnice 90/619/EHS se první pododstavec nahrazuje tímto: "1. Každý členský stát stanoví, že pojistník, jenž uzavírá individuální smlouvu životního pojištění, má k dispozici lhůtu 30 kalendářních dnů od okamžiku, kdy byl informován, že smlouva byla uzavřena, v níž může od smlouvy odstoupit."
Článek 18
Směrnice 97/7/ES
Směrnice 97/7/ES se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 1 se první odrážka nahrazuje tímto: "— vztahující se k jakékoli finanční službě, na níž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES [13],"
2. Příloha II se zrušuje.
Článek 19
Směrnice 98/27/ES
V příloze směrnice 98/27/ES se doplňuje nový bod, který zní: "11. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES [14]."
Článek 20
Přezkum
1. Po provedení této směrnice Komise přezkoumá fungování vnitřního trhu finančních služeb, pokud jde o uvádění těchto služeb na trh na dálku.
Měla by se přitom snažit analyzovat a podrobně popsat obtíže, jimž čelí nebo by mohli čelit jak spotřebitelé, tak poskytovatelé a jež vznikají zejména v důsledku rozdílů mezi vnitrostátními právními předpisy o informacích a právu na odstoupení.
2. Nejpozději do 9. dubna 2006 informuje Komise Evropský parlament a Radu o obtížích, jimž čelí jak spotřebitelé, tak poskytovatelé, kteří se snaží kupovat a prodávat finanční služby, a případně předloží návrhy na změnu a/nebo další harmonizaci ustanovení o informacích a právu na odstoupení v právních předpisech Společenství o finančních službách a/nebo službách stanovených v článku 3.
Článek 21
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 9. října 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, současně se srovnávací tabulkou mezi ustanoveními této směrnice a přijatými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 22
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 23
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/66/ES
ze dne 16. července 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině, v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/82/ES [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/42/ES [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [5], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/42/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [6], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/42/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) U obilovin a produktů rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, musí maximální limity reziduí odrážet minimální použitá množství pesticidů potřebná pro dosažení účinné ochrany rostlin, aplikovaná takovým způsobem, aby bylo množství reziduí co nejmenší a toxikologicky přijatelné, zejména s ohledem na ochranu životního prostředí a ochranu spotřebitelů z hlediska odhadu jejich přijatelného denního příjmu.
U potravin živočišného původu musí maximální limity reziduí odrážet spotřebu obilovin a produktů rostlinného původu ošetřených pesticidy u zvířat, přičemž se zohlední případné přímé důsledky použití veterinárních léčiv.
Maximální limity reziduí (MLR) stanovené na úrovni Společenství představují nejvyšší množství, které se může v komoditách vyskytovat, pokud producenti dodrželi zásady správné zemědělské praxe.
(2) Maximální limity reziduí pesticidů by měly být neustále přezkoumávány a s ohledem na nové informace a údaje mohou být změněny.
Maximální limity reziduí by měly být stanoveny na úrovni meze stanovitelnosti, pokud nejsou povolena žádná použití.
(3) Rozhodnutími Komise nebyly zařazeny do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [7], naposledy pozměněné směrnicí Komise 2002/48/ES [8], účinné látky lindan (rozhodnutí Komise 2000/801/ES) [9], kvintozen (rozhodnutí Komise 2000/816/ES) [10], permethrin (rozhodnutí Komise 2000/817/ES) [11], zineb (rozhodnutí Komise 2001/245/ES) [12] a parathion (rozhodnutí Komise 2001/520/ES) [13].
V těchto rozhodnutích se stanoví, že používání přípravků na ochranu rostlin obsahující tyto účinné látky již nesmí být ve Společenství povoleno.
Je tedy nezbytné doplnit všechna rezidua pesticidů, která jsou důsledkem použití těchto přípravků na ochranu rostlin, do příloh směrnic 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, aby byl umožněn řádný dozor a kontrola nad zákazem jejich použití a aby byla zabezpečena ochrana spotřebitele.
Protože však není možné při běžné kontrole rozlišovat mezi zinebem a ostatními dithiokarbamáty, není možné stanovit maximální limit reziduí pro zineb.
Aby byla naplněna oprávněná očekávání, že bude možné využít existující zásoby pesticidů, jsou v rozhodnutích Komise o nezařazení účinných látek stanovena přechodná období, a je vhodné, aby maximální limity reziduí vycházející ze zásady, že použití dotyčné látky není ve Společenství povoleno, nebyly použitelné do konce přechodného období stanoveného pro dotyčnou účinnou látku.
(4) Maximální limity reziduí látek lindan a parathion byly již pro některé komodity stanoveny v příloze II směrnice 76/895/EHS (ve znění směrnice Komise 82/528/EHS) [14], avšak tato směrnice umožňuje, aby si členské státy stanovily vyšší maximální limity reziduí.
Za účelem stanovení harmonizovaných maximálních limitů reziduí pesticidů na úrovni Společenství pro lindan a parathion v ovoci a zelenině a na jejich povrchu je však nezbytné zařadit tyto maximální limity do směrnice 90/642/EHS.
Kromě toho by měly být změněny, aby bylo zohledněno odnětí povolení na úrovni Společenství.
(5) Maximální limity reziduí ve Společenství a limity doporučené Codexem Alimentarius jsou stanoveny a hodnoceny na základě podobných postupů.
Pro lindan, kvintozen, permethrin a parathion stanoví Codex omezený počet maximálních limitů reziduí. Tyto limity byly zohledněny při stanovení maximálních limitů reziduí uvedených v této směrnici.
K maximálním limitům reziduí v Codexu, jejichž zrušení bude doporučeno v blízké budoucnosti, nebylo přihlédnuto.
Maximální limity reziduí pro lindan 0,1 mg/kg (vejce) a 0,7 mg/kg (drůbeží maso) stanovené v Codexu jsou maximálními limity reziduí jiného původu (MLRJ).
Tyto limity se nestanovují na úrovni, která by odpovídala současnému používání přípravků na ochranu rostlin, ale vycházejí ze skutečnosti, že použití této látky v minulosti zanechalo rezidua, která lze považovat za kontaminující.
Maximální limity reziduí vycházející z Codexu byly zhodnoceny s ohledem na rizika pro spotřebitele, a z hlediska toxikologických parametrů vyplývajících ze studií, jež měla Komise k dispozici, nebylo zjištěno žádné riziko.
ADI pro lindan je 0,001 mg/kg tělesné hmotnosti na den (JMPR 1997), stanovení akutní referenční dávky se nepovažuje za nutné.
ADI pro parathion je 0,00 mg/kg tělesné hmotnosti na den (JMPR 1995) a akutní referenční dávka je 0,01 mg/kg tělesné hmotnosti na den (JMPR 1995).
ADI pro permethrin je 0,05 mg/kg tělesné hmotnosti na den (JMPR 1999), stanovení akutní referenční dávky se nepovažuje za nutné.
ADI pro kvintozen je 0,01 mg/kg tělesné hmotnosti na den (JMPR 1995), stanovení akutní referenční dávky se nepovažuje za nutné.
(6) Společenství oznámilo návrh směrnice Komise Světové obchodní organizaci a obdržené připomínky byly zohledněny při přípravě konečného znění směrnice.
Maximální limity reziduí pro určité kombinace pesticidu a plodiny platné ve třetích zemích by mohla Komise zkoumat na základě předložení přijatelných údajů [15].
(7) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 76/895/EHS se zrušují položky týkající se lindanu a parathionu.
Článek 2
Do tabulky v části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují rezidua těchto pesticidů: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_ Lindan _BAR_ 0,01 obiloviny _BAR_
Článek 3
Do tabulky v části A přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují položky pro rezidua těchto pesticidů: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_
Parathion _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_
Článek 4
V tabulce v příloze II směrnice 90/642/EHS se doplňují nebo mění položky pro rezidua pesticidů stanovené v příloze této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 30. listopadu 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Budou tyto předpisy používat od 1. prosince 2002 pro lindan, kvintozen a permethrin a od 1. května 2003 pro parathion.
3. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/67/ES
ze dne 18. července 2002
o označování potravin obsahujících chinin a potravin obsahujících kofein
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [1], ve znění směrnice Komise 2001/101/ES [2], a zejména na čl. 4 odst. 2 a 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Chinin a kofein se používají při výrobě nebo přípravě některých potravin, buď jako látka určená k aromatizaci, nebo v případě kofeinu jako složka.
Je nepravděpodobné, že by umírněná spotřeba těchto látek představovala pro většinu spotřebitelů nějaké zdravotní riziko.
(2) Podle závěrů Vědeckého výboru pro potraviny nejsou z toxikologického hlediska námitky proti dalšímu používání chininu v určitém maximálním množství v hořkých nápojích.
Konzumace chininu však může být u některých osob kontraindikována ze zdravotních důvodů nebo z důvodů přecitlivělosti na tuto látku.
(3) Pokud jde o kofein, Vědecký výbor pro potraviny ve svém stanovisku ze dne 21. ledna 1999 o kofeinu a jiných látkách používaných jako složky tzv. "energetických nápojů" dospěl k závěru, že u dospělé populace, kromě těhotných žen, není podíl "energetických nápojů" na celkové konzumaci kofeinu důvodem k obavám, přičemž se předpokládá, že "energetické nápoje" nahrazují ostatní zdroje kofeinu.
U dětí však může nárůst denního příjmu kofeinu na určitou úroveň denní spotřeby vyvolat dočasné změny chování, např. zvýšené rozrušení, podrážděnost, nervozitu nebo úzkost.
Kromě toho je výbor toho názoru, že během těhotenství je vhodné příjem kofeinu omezit.
(4) Z těchto konstatování vyplývá nutnost, aby označení obsahovalo jasnou informaci pro spotřebitele o případné přítomnosti chininu nebo kofeinu v potravině a v případě kofeinu upozornění a údaj o obsahu této látky, pokud překračuje hodnotu stanovenou pro nápoje bez přirozeného obsahu kofeinu.
(5) Směrnice 2000/13/ES nestanoví, že v seznamu složek musí být povinně uvedeno přesné označení látek určených k aromatizaci.
Chinin nebo kofein použité jako látky určené k aromatizaci nemusí být tedy jmenovitě uvedeny na seznamu složek.
Kromě toho ani v případě, že kofein jako takový je uveden na seznamu složek, není stanovena povinnost upozorňovat na případný vysoký obsah této látky.
(6) Některé členské státy stanovily ve vnitrostátních právních předpisech povinnost uvádět přítomnost chininu nebo kofeinu na etiketě potravin, které tyto látky obsahují, jakož i v některých případech upozornit na obsah kofeinu.
Existence a používání odlišných vnitrostátních právních předpisů způsobuje technické problémy při obchodu s dotyčnými potravinami v rámci Společenství.
(7) Pro zajištění informovanosti všech spotřebitelů v celém Společenství a pro usnadnění volného pohybu dotyčných výrobků je tedy nezbytné, aby byla zavedena harmonizovaná ustanovení použitelná pro potraviny obsahující chinin a potraviny obsahující kofein.
Tato ustanovení musí stanovit, že kromě údajů uvedených ve směrnici 2000/13/ES musí být na etiketě uváděny další povinné údaje.
(8) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Odchylně od čl. 6 odst. 6 druhého pododstavce třetí odrážky směrnice 2000/13/ES musí být chinin nebo kofein, pokud jsou používány jako látky určené k aromatizaci při výrobě nebo přípravě potraviny, uvedeny pod svým zvláštním označením na seznamu složek podle čl. 3 odst. 1 bodu 2 směrnice 2000/13/ES, a to bezprostředně za slovem "aromatizováno".
Článek 2
1. Pokud nápoj, který je určen ke spotřebě bez úpravy nebo po obnovení koncentrovaného nebo sušeného výrobku, obsahuje kofein z jakéhokoli zdroje v množství vyšším než 150 mg/l, musí být na etiketě ve stejném zorném poli jako název, pod nímž je nápoj prodáván, uvedeno upozornění: "S vysokým obsahem kofeinu".
Za tímto upozorněním musí být v závorkách a v souladu s podmínkami uvedenými v čl. 13 odst. 2 směrnice 2000/13/ES uveden obsah kofeinu vyjádřený v mg/100 ml.
2. Odstavec 1 se nepoužije pro nápoje na bázi kávy, čaje nebo kávového nebo čajového extraktu, pokud názvy, pod kterými jsou tyto výrobky prodávány, obsahují slova "káva" nebo "čaj".
Článek 3
1. Členské státy povolí obchod s výrobky, které jsou v souladu s touto směrnicí, od 1. července 2003.
2. Členské státy zakáží obchod s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí, od 1. července 2004.
Obchod s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí a které byly označeny před 1. červencem 2004, je však povolen do vyčerpání zásob.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2002/68/ES
ze dne 19. července 2002,
kterou se mění směrnice 2002/57/ES o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sdružené odrůdy olejnin a přadných rostlin by měly být zahrnuty do rozsahu působnosti směrnice 2002/57/ES [3].
Kromě toho je nutné stanovit požadavky na sdružené odrůdy, včetně barvy úřední návěsky na baleních uznaného osiva sdružených odrůd.
(2) Dále by měla být do některých definic směrnice 2002/57/ES zahrnuta kromě osiva slunečnic také osiva jiných hybridních odrůd olejnin a přadných rostlin s ohledem na jejich rostoucí význam ve Společenství.
(3) Směrnice 2002/57/ES by proto měla být změněna.
(4) V důsledku rostoucího významu tohoto osiva ve Společenství přijala Komise rozhodnutí 95/232/ES [4], aby stanovila požadavky na osivo hybridů a sdružených odrůd řepky olejky a řepice (řepáku).
Platnost tohoto rozhodnutí skončila dnem 30. června 2002.
Proto je vhodné zachovat podmínky Společenství pro uvádění těchto osiv na trh do doby, než budou použitelné nové předpisy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2002/57/ES se mění takto:
1. V článku 2 se vkládá nový odstavec, který zní: "3. Změny odst. 1 písm. c) a d), týkající se zahrnutí hybridů olejnin a přadných rostlin, s výjimkou slunečnice, do rozsahu působnosti této směrnice, se přijímají postupem podle čl. 25 odst. 2."
2. V čl. 12 odst. 1 písm. a) se za druhou větu vkládá nová věta, která zní: "U certifikovaného osiva sdružených odrůd je návěska modrá s šikmým zeleným pruhem."
3. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 19a
1. Členské státy umožní uvádět na trh osivo olejnin a přadných rostlin ve formě sdružených odrůd.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí:
a) "sdruženou odrůdou" směs certifikovaného osiva určitého hybridu závislého na opylovači, úředně uznaného podle směrnice 2002/53/ES, s certifikovaným osivem jednoho nebo několika určitých, rovněž uznaných opylovačů, jež byly mechanicky smíchány v určitém poměru, který byl společně stanoven osobami odpovědnými za udržovací šlechtění těchto komponentů a sdělen uznávajícímu orgánu;
b) "hybridem závislým na opylovači" pylově sterilní komponent "sdružené odrůdy" (mateřský komponent);
c) "opylovačem" komponent "sdružené odrůdy", který poskytuje pyl pro sdruženou odrůdu (otcovský komponent).
3. Pro osivo mateřských a otcovských komponentů se používají mořidla různých barev."
Článek 2
V čl. 5 odst. 5 rozhodnutí 95/232/ES se datum "30. června 2002" nahrazuje datem "30. června 2003".
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/69/ES
ze dne 30. července 2002,
kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu dioxinů a stanovení PCB s dioxinovým efektem v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzy pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na články 1 a 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 466/2001 [2], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 563/2002 [3] ve znění nařízení Rady (ES) č. 2375/2001 [4] se stanoví maximální limity dioxinů a furanů v určitých potravinách.
(2) Ve směrnici Rady 89/397/EHS ze dne 14. června 1989 o úředním dozoru nad potravinami [5] se stanoví obecné zásady pro provádění kontrol potravin.
Směrnicí Rady 93/99/EHS ze dne 29. října 1993 o doplňujících opatřeních týkajících se úředního dozoru nad potravinami [6] se zavádí systém norem jakosti pro laboratoře pověřené členskými státy úřední kontrolou potravin.
(3) Směrnicí 85/591/EHS byla stanovena obecná kritéria pro metody odběru vzorků a metody analýzy.
V některých případech je však nezbytné stanovit podrobnější kritéria nebo požadavky, které by měly metody analýzy splňovat, aby bylo zajištěno, že laboratoře budou používat metody analýzy se srovnatelnými pracovními charakteristikami.
(4) Ustanovení o odběru vzorků a metodách analýzy byla vypracována na základě současných znalostí a mohou být přizpůsobena pokroku ve vědeckých a technických znalostech.
(5) Ustanovení této směrnice se týkají pouze odběru vzorků a analýzy dioxinů a PCB s dioxinovým efektem pro účely provádění nařízení (ES) č. 466/2001 a nemají vliv na rozsah a četnost odběru vzorků, jak jsou uvedeny v přílohách III a IV směrnice Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech a o zrušení směrnic 85/358/EHS a 86/469/EHS a rozhodnutí 89/187/EHS a 91/664/EHS [7].
Netýkají se cílových kritérií pro odběr vzorků, jak jsou stanovena v rozhodnutí Komise 98/179/ES ze dne 23. února 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k úřednímu odběru vzorků pro zjišťování některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech [8].
(6) V zájmu získání komplexních a spolehlivých údajů o přítomnosti PCB s dioxinovým efektem v potravinách je třeba usilovat o aktivní přístup.
Měly by tedy být stanoveny požadavky na metody analýzy pro stanovení PCB s dioxinovým efektem v potravinách.
(7) Pro vyhledání vzorků s významným množstvím dioxinů by mohla být použita screeningová metoda s ověřenou, obecně uznanou validací a s vysokou kapacitou.
Množství dioxinů v těchto vzorcích musí být stanoven potvrzující metodou.
Je tedy vhodné stanovit přísné požadavky na potvrzující metody a minimální požadavky na screeningovou metodu.
(8) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby odběr vzorků pro úřední kontrolu množství dioxinů a furanů a stanovení množství PCB s dioxinovým efektem v potravinách byly prováděny v souladu s metodami popsanými v příloze I.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby příprava vzorků a metody analýzy používané pro úřední kontrolu množství dioxinů a furanů a pro stanovení množství PCB s dioxinovým efektem v potravinách splňovaly kritéria popsaná v příloze II.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/70/ES
ze dne 26. července 2002,
kterou se stanoví požadavky pro určení obsahu dioxinů a dioxinům podobných PCB v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 1999/29/ES ze dne 22. dubna 1999 o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat [2], naposledy pozměněná směrnicí 2001/102/ES [3], stanoví maximální obsah dioxinů a furanů v některých krmných surovinách a krmivech.
(2) Je nezbytné stanovit požadavky, jimž by měly vyhovovat analytické metody, aby bylo v laboratořích zajištěno používání analytických metod s porovnatelnou účinností.
(3) Předpisy pro odběr vzorků a analytické metody byly stanoveny na základě současných znalostí a mohou být přizpůsobeny tak, aby braly v úvahu pokrok ve vědecko-technických znalostech.
(4) Ustanovení této směrnice se týkají výhradně analýzy dioxinů a dioxinům podobných PCB za účelem provádění směrnice 2001/102/ES, kterou se mění směrnice 1999/29/ES o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat.
(5) Měl by být uplatněn aktivní přístup za účelem získání vyčerpávajících a spolehlivých údajů o přítomnosti dioxinům podobných PCB v krmných surovinách a krmivech.
Měly by proto být stanoveny požadavky na analytické metody používané pro určování dioxinům podobných PCB v krmných surovinách a krmivech.
(6) Mohla by být použita ověřená, široce uznávaná, všeobecně platná a vysoce účinná screeningová analytická metoda pro výběr vzorků s významným obsahem dioxinů.
Obsah dioxinů v těchto vzorcích je třeba určit konfirmační analytickou metodou.
Je proto vhodné stanovit požadavky na konfirmační analytické metody a na screeningovou metodu.
(7) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby odběr vzorků pro úřední kontrolu obsahu dioxinů a furanů a pro určování obsahu dioxinům podobných PCB v krmivech se prováděl v souladu s metodami popsanými v příloze I.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby příprava vzorků a analytické metody používané pro úřední kontrolu obsahu dioxinů a furanů a pro určování obsahu dioxinům podobných PCB v krmivech vyhovovaly kritériím popsaným v příloze II.
Článek 3
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/71/ES
ze dne 19. srpna 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů (formothionu, dimethoátu a oxydemetonmethylu) v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/66/ES [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/66/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [4], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/66/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [5], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/66/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) U obilovin a produktů rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, odrážejí maximální limity reziduí minimální použitá množství pesticidů potřebná pro dosažení účinné ochrany rostlin, aplikovaná takovým způsobem, aby bylo množství reziduí co nejmenší a toxikologicky přijatelné, zejména s ohledem na ochranu životního prostředí a ochranu spotřebitele z hlediska odhadu jejich přijatelného denního příjmu.
U potravin živočišného původu odrážejí maximální limity reziduí spotřebu obilovin a produktů rostlinného původu ošetřených pesticidy u zvířat, přičemž se zohlední případné přímé důsledky použití veterinárních léčiv.
Maximální limity reziduí (MLR) stanovené na úrovni Společenství představují nejvyšší množství, které se může v komoditách vyskytovat, pokud byly dodrženy zásady správné zemědělské praxe.
(2) Maximální limity reziduí pesticidů by měly být neustále přezkoumávány a s ohledem na nové informace a údaje mohou být změněny.
Maximální limity reziduí jsou stanoveny na úrovni meze stanovitelnosti, pokud povolená použití přípravků na ochranu rostlin nevedou k detekovatelným množstvím reziduí pesticidů v potravinách nebo na jejich povrchu, nebo pokud nejsou povolena žádná použití, nebo pokud nebyly pro použití, která byla povolena členskými státy, předloženy nezbytné údaje, anebo pokud použití přípravků na ochranu rostlin ve třetích zemích vedoucí k přítomnosti reziduí pesticidů v potravinách nebo na potravinách, které mohou být uváděny do oběhu na trhu ve Společenství, nebyla podložena nezbytnými údaji.
(3) Některé členské státy informovaly Komisi o svém přání přezkoumat v souladu s článkem 8 směrnice 90/642/EHS vnitrostátní maximální limity dimethoátu a oxydemetonmethylu kvůli obavám z expozice spotřebitelů.
Komisi byly předloženy návrhy na přezkoumání maximálních limitů reziduí stanovených na úrovni Společenství.
Komise dospěla k závěru, že by měly být některé maximální limity reziduí změněny s ohledem na možná rizika pro spotřebitele.
Je důležité, aby členské státy přijaly další opatření v rámci řízení rizik, a zajistily tak dostatečnou ochranu spotřebitele.
Členské státy jsou povinny přezkoumat existující povolení pro dimethoát a oxydemetonmethyl v souladu s článkem 4 směrnice 91/414/EHS [6], naposledy pozměněné směrnicí Komise 2002/64/ES [7], aby povolená použití nevedla k překročení maximálních limitů reziduí.
(4) Celoživotní dietární expozice spotřebitelů pesticidům uvedeným v této směrnici byla znovu posouzena a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými ve Společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [8].
Bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení přijatelných denních příjmů.
ADI pro oxydemetonmethyl je 0,0003 mg/kg tělesné hmotnosti (JMPR 1989), akutní referenční dávka je 0,005 mg/kg tělesné hmotnosti; ADI pro dimethoát je 0,002 mg/kg tělesné hmotnosti (JMPR 1996) a akutní referenční dávka je 0,03 mg/kg tělesné hmotnosti.
(5) Případná akutní expozice spotřebitelů pesticidům prostřednictvím jednotlivých potravin, které mohou obsahovat rezidua těchto pesticidů, byla posouzena a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropské unii, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací.
Byl učiněn závěr, že rezidua pesticidů v množství nepřevyšujícím maximální limity reziduí navržené v této směrnici nevyvolávají akutní toxické účinky.
(6) O použití formothionu neexistují v celosvětovém měřítku žádné zprávy.
Vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici dostatečné údaje o reziduích a toxicitě, je vhodné stanovit maximální limity reziduí pro formothion u všech produktů na úrovni meze stanovitelnosti.
(7) Prostřednictvím Světové obchodní organizace byly vedeny konzultace s obchodními partnery Společenství ohledně limitů pro formothion, dimethoát a oxydemeton-methyl stanovených v této směrnici a jejich připomínky k těmto limitům byly zohledněny.
(8) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, a zejména jeho rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů zemědělských produktů ošetřených pesticidy.
(9) Přílohy směrnic 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS a 92/642/EHS by tedy měly být změněny.
(10) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 76/895/EHS se zrušují položky pro "dimethoát", "omethoát", "formothion", "oxydemeton-methyl", "demeton-S-methyl" a "demeton-S-methylsulfon".
Článek 2
Do tabulky v části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují tyto řádky: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity v mg/kg _BAR_
Článek 3
Do tabulky v části B přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují tyto řádky: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_
Článek 4
Maximální limity reziduí uvedené v příloze této směrnice se doplňují do přílohy II směrnice 90/642/EHS nebo se jimi nahrazují limity uvedené pro příslušné pesticidy.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. ledna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/72/ES
ze dne 6. srpna 2002
o materiálech a předmětech z plastů určených pro styk s potravinami
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/109/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Komise 90/128/EHS ze dne 23. února 1990 o materiálech a předmětech z plastů určených pro styk s potravinami [2], naposledy pozměněná směrnicí 2002/17/ES [3], byla často a podstatně měněna; z důvodu jasnosti a přehlednosti by proto měla být kodifikována.
(2) Článek 2 směrnice 89/109/EHS stanoví, že materiály a předměty ve svém konečném stavu nesmějí uvolňovat své složky do potravin v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví nebo způsobit nepřijatelnou změnu ve složení potravin.
(3) Vhodným nástrojem pro dosažení tohoto cíle je zvláštní směrnice ve smyslu článku 3 směrnice 89/109/EHS, jejíž obecná ustanovení jsou rovněž použitelná pro tento případ.
(4) Oblast působnosti této směrnice se musí shodovat s oblastí působnosti směrnice Rady 82/711/EHS [4].
(5) Jelikož pravidla stanovená v této směrnici se nevztahují na ionomerní pryskyřice, upraví tyto materiály a předměty další zvláštní směrnice.
(6) Silikony by měly být považovány za elastomery spíše než za plasty a tedy být vyňaty z definice plastů.
(7) Vytvoření seznamu povolených látek s celkovými migračními limity a v případě potřeby stanovení jiných specifických omezení bude dostatečné k dosažení cíle stanoveného v článku 2 směrnice 89/109/EHS.
(8) Vedle monomerů a jiných výchozích látek plně posouzených a povolených na úrovni Společenství existují také monomery a výchozí látky posouzené a povolené alespoň v jednom členském státě, které lze používat do jejich posouzení Vědeckým výborem pro potraviny a do rozhodnutí o jejich zařazení do seznamu Společenství; tato směrnice tedy bude později rozšířena o dočasně vyloučené látky a oblasti.
(9) Stávající seznam přísad není úplný, neboť neobsahuje všechny látky, které jsou v současné době povoleny v jednom nebo ve více členských státech; tyto látky tedy mohou nadále podléhat vnitrostátním právním předpisům až do přijetí rozhodnutí o jejich zařazení do seznamu Společenství.
(10) Tato směrnice stanoví specifikace pouze pro některé látky.
Ostatní látky, pro které může být nutné stanovení specifikací, tedy nadále podléhají vnitrostátním právním předpisům až do přijetí rozhodnutí na úrovni Společenství.
(11) U určitých přísad dosud nelze použít omezení stanovená v této směrnici ve všech situacích, a to až do shromáždění a vyhodnocení všech údajů nezbytných pro lepší odhad expozice spotřebitele v některých specifických situacích; tyto přísady proto budou uvedeny v jiném seznamu než v seznamu látek plně regulovaných na úrovni Společenství.
(12) Směrnice 82/711/EHS stanoví základní pravidla pro zjišťování migrace složek materiálů a předmětů z plastů a směrnice Rady 85/572/EHS [5] obsahuje seznam simulantů používaných při zkouškách migrace.
(13) Stanovení množství látky v konečném materiálu nebo předmětu je jednodušší než stanovení velikosti její specifické migrace.
Za určitých podmínek by tedy mělo být povoleno ověřovat dodržování předpisů stanovením množství látky spíše než stanovením velikosti specifické migrace.
(14) U určitých typů plastů umožňují dostupné obecně uznávané difúzní modely založené na experimentálních údajích odhadnout velikost migrace látky za určitých podmínek, a vyhnout se tak složitému, nákladnému a časově náročnému zkoušení.
(15) Celkový migrační limit je mírou inertnosti materiálu, chrání složení potravin před nepřijatelnými změnami; jeho stanovením se navíc snižuje potřeba velkého počtu specifických migračních limitů nebo jiných omezení, čímž je umožněna účinná kontrola.
(16) Směrnice Rady 78/142/EHS [6] stanoví limity pro množství vinylchloridu přítomného v materiálech a předmětech z plastů vyrobených z této látky a pro množství vinylchloridu uvolněného těmito materiály a předměty a směrnice Komise 80/766/EHS [7] a 81/432/EHS [8] stanoví analytické metody Společenství pro kontrolu těchto limitů.
(17) S ohledem na možnou odpovědnost je nezbytné písemné prohlášení podle čl. 6 odst. 5 směrnice 89/109/EHS, kdykoliv se odborně použijí materiály a předměty z plastů, které nejsou svou povahou jednoznačně určeny pro použití s potravinami.
(18) Směrnice Komise 80/590/EHS [9] stanoví symbol, kterým může být opatřen jakýkoliv materiál a předmět určený pro styk s potravinami.
(19) V souladu se zásadou proporcionality je pro dosažení základního cíle, jímž je zajištění volného pohybu materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami, nezbytné a vhodné stanovit pravidla pro definování plastů a povolených látek.
Tato směrnice se omezuje na to, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů, v souladu s čl. 5 třetím pododstavcem Smlouvy.
(20) V souladu s článkem 3 směrnice 89/109/EHS byl k ustanovením, která mohou mít vliv na veřejné zdraví, konzultován Vědecký výbor pro potraviny.
(21) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
(22) Tato směrnice se nedotýká lhůt stanovených v příloze VII části B, ve kterých mají členské státy dosáhnout souladu se směrnicí 90/128/EHS, ve znění pozdějších předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 3 směrnice 89/109/EHS.
2. Tato směrnice se vztahuje na materiály a předměty z plastů a na jejich části
a) sestávající výlučně z plastů, nebo
b) složené ze dvou nebo více vrstev materiálů, jež všechny sestávají výlučně z plastů a jsou vzájemně spojeny lepidly nebo jiným způsobem,
které jsou v konečném stavu určeny pro styk s potravinami nebo jsou ve styku s potravinami a jsou k tomuto účelu určeny.
3. Pro účely této směrnice se "plasty" rozumějí organické makromolekulární sloučeniny získané polymerací, polykondenzací, polyadicí nebo jinými podobnými procesy z molekul s nižší molekulovou hmotností nebo chemickou přeměnou přírodních makromolekul.
K těmto makromolekulárním sloučeninám mohou být přidány jiné látky nebo materiály.
Za "plasty" se však nepovažují:
a) lakovaný nebo nelakovaný celofán, který spadá do působnosti směrnice 93/10/EHS [10];
b) elastomery a přírodní a syntetický kaučuk;
c) papír a lepenka, modifikované nebo nemodifikované přídavkem plastů;
d) povrchové povlaky získané:
- z parafinových vosků, včetně syntetických parafinových vosků, nebo mikrokrystalických vosků,
- ze směsí vosků uvedených v první odrážce nebo z jejich směsí s plasty;
e) ionomerní pryskyřice;
f) silikony.
4. Pokud Komise nerozhodne v budoucnu jinak, nevztahuje se tato směrnice na materiály a předměty složené ze dvou nebo více vrstev, z nichž alespoň jedna nesestává výlučně z plastů, a to ani tehdy, sestává-li vrstva určená pro styk s potravinami výlučně z plastů.
Článek 2
Materiály a předměty z plastů nesmějí uvolňovat do potravin své složky v množstvích přesahujících 10 miligramů na decimetr čtvereční povrchu materiálu nebo předmětu (mg/dm2) (celkový migrační limit).
Tento limit však může být 60 miligramů složek uvolněných na kilogram potraviny (mg/kg) v těchto případech:
a) předměty, které lze naplnit, o objemu nejméně 500 mililitrů (ml) a nejvýše 10 litrů (l);
b) předměty, které lze naplnit a u nichž nelze odhadnout velikost povrchu ve styku s potravinami;
c) víka, těsnicí kroužky, zátky a podobné uzávěry.
Článek 3
1. Pro výrobu materiálů a předmětů z plastů lze použít pouze monomery a výchozí látky uvedené v příloze II oddílech A a B a za podmínek tam stanovených.
2. Odchylně od odstavce 1 lze do jejich posouzení Vědeckým výborem pro potraviny nadále používat monomery a jiné výchozí látky uvedené v příloze II oddíle B až do 31. prosince 2004.
3. Seznam v příloze II oddíle A může být změněn:
- buď doplněním látek uvedených v příloze II oddíle B v souladu s kritérii uvedenými v příloze II směrnice 89/109/EHS, nebo
- zařazením "nových látek", tj. látek, které nejsou uvedeny ani v oddíle A, ani v oddíle B přílohy II, v souladu s článkem 3 směrnice 89/109/EHS.
4. Členské státy povolí jakoukoliv novou látku pro použití na svém území pouze postupem podle článku 4 směrnice 89/109/EHS.
5. Seznamy v příloze II oddílech A a B dosud nezahrnují monomery a jiné výchozí látky použité pouze pro výrobu:
- povrchových nátěrů z pryskyřic nebo polymerů v kapalné, práškové nebo dispergované formě, jako jsou laky a nátěry,
- epoxidových pryskyřic,
- lepidel a povlaků zlepšujících přilnavost,
- tiskařských barev.
Článek 4
Neúplný seznam přísad, které lze použít pro výrobu materiálů a předmětů z plastů, je spolu s omezeními nebo specifikacemi jejich použití uveden v příloze III oddílech A a B.
Pro látky uvedené v příloze III oddíle B se specifické migrační limity použijí od 1. ledna 2004, je-li ověření souladu provedeno se simulantem D nebo se zkušebním médiem náhradních zkoušek, jak je stanoveno ve směrnicích 82/711/EHS a 85/572/EHS.
Článek 5
Pouze produkty získané bakteriální fermentací uvedené v příloze IV lze použít ve styku s potravinami.
Článek 6
1. Obecné specifikace týkající se materiálů a předmětů z plastů jsou stanoveny v příloze V části A. Další specifikace týkající se některých látek uvedených v přílohách II, III a IV jsou stanoveny v příloze V části B.
2. Význam čísel v závorkách uvedených ve sloupci "Omezení nebo specifikace" je vysvětlen v příloze VI.
Článek 7
Specifické migrační limity stanovené v příloze II jsou uvedeny v mg/kg.
Nicméně v těchto případech jsou tyto limity uvedeny v mg/dm2:
a) předměty, které lze naplnit, o objemu méně než 500 ml nebo více než 10 l;
b) desky, fólie nebo jiné materiály, které nelze naplnit nebo u nichž nelze odhadnout poměr mezi velikostí povrchu materiálu a množstvím potraviny, která je s ním ve styku.
V těchto případech se limity stanovené v příloze II a vyjádřené v mg/kg vydělí za účelem vyjádření v mg/dm2 konvenčním přepočítávacím faktorem 6.
Článek 8
1. Ověření dodržení migračních limitů se provádí podle pravidel stanovených ve směrnicích 82/711/EHS a 85/572/EHS a podle dalších předpisů uvedených v příloze I.
2. Ověření dodržení migračních limitů podle odstavce 1 není povinné, pokud lze prokázat, že dodržením celkového migračního limitu stanoveného v článku 2 nedojde k překročení specifických migračních limitů.
3. Ověření dodržení specifických migračních limitů podle odstavce 1 není povinné, pokud lze prokázat, že i za předpokladu kompletní migrace zbytkové látky v materiálu nebo předmětu nemůže dojít k překročení specifických migračních limitů.
4. Ověření dodržení specifických migračních limitů podle odstavce 1 lze provést stanovením množství látky v konečném materiálu nebo předmětu za předpokladu, že poměr mezi množstvím a velikostí specifické migrace látky byl stanoven vhodnými experimenty nebo za použití obecně uznávaných a vědecky podložených difúzních modelů.
K prokázání nedodržení limitů u materiálu nebo předmětu je povinné experimentální potvrzení odhadnuté velikosti migrace.
Článek 9
1. Materiály a předměty z plastů určené pro styk s potravinami jsou na všech obchodních stupních, kromě maloobchodu, opatřeny písemným prohlášením podle čl. 6 odst. 5 směrnice 89/109/EHS.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na materiály a předměty z plastů, které jsou svou povahou jednoznačně určeny pro styk s potravinami.
Článek 10
1. Zrušuje se směrnice 90/128/EHS ve znění směrnic uvedených v příloze VII části A, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států, pokud jde o lhůty pro provedení a používání stanovené v příloze VII části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VIII.
Článek 11
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES
ze dne 23. září 2002,
kterou se mění směrnice Rady 76/207/EHS o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 141 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 19. dubna 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s článkem 6 Smlouvy o Evropské unii je Evropská unie založena na zásadách svobody, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod a právního státu, zásadách, které jsou společné členským státům, a ctí základní lidská práva zaručená Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a ta, jež vyplývají z ústavních tradic společných členským státům, jako obecné právní zásady Společenství.
(2) Právo všech osob na rovnost před zákonem a ochrana před diskriminací představují všeobecné právo uznané Všeobecnou deklarací lidských práv, Úmluvou OSN o odstranění všech forem diskriminace žen, pakty OSN o občanských a politických právech a o hospodářských, sociálních a kulturních právech a Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, jejichž signatáři jsou všechny členské státy.
(3) Tato směrnice ctí základní práva a dodržuje zásady uznávané zejména Chartou základních práv Evropské unie.
(4) Rovnost mezi muži a ženami je základní zásadou na základě článku 2 a čl. 3 odst.
2 Smlouvy o ES a judikatury Soudního dvora. Tato ustanovení Smlouvy prohlašují rovnost mezi muži a ženami za "poslání" a "cíl" Společenství a ukládají mu pozitivní povinnost "podporovat" ji při všech jeho činnostech.
(5) Článek 141 Smlouvy, a zejména jeho odstavec 3, pojednává konkrétně o rovných příležitostech a rovném zacházení pro muže a ženy ve věcech zaměstnanosti a práce.
(6) Směrnice Rady 76/207/EHS [4] nedefinuje pojmy přímá a nepřímá diskriminace.
Na základě článku 13 Smlouvy Rada přijala směrnici 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ [5], a směrnici 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání [6], které definují přímou a nepřímou diskriminaci.
V důsledku toho je vhodné připojit definice, které jsou v souladu s těmito směrnicemi, pokud jde o pohlaví.
(7) Touto směrnicí není dotčena svoboda sdružování, zejména právo každé osoby zakládat odbory a vstupovat do odborů k ochraně svých zájmů. Opatření ve smyslu čl.
141 odst. 4 Smlouvy mohou zahrnovat členství v organizacích nebo odborech nebo výkon činností v organizacích nebo odborech, jejichž hlavním cílem je podpora praktického uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy.
(8) Obtěžování spojené s pohlavím osoby a sexuální obtěžování odporují zásadě rovného zacházení pro muže a ženy; je proto vhodné definovat takové pojmy a zakázat takové formy diskriminace.
K tomuto účelu musí být zdůrazněno, že se tyto formy diskriminace nevyskytují pouze na pracovišti, ale také v souvislosti s přístupem k zaměstnání a odbornému vzdělávání a během zaměstnání a výkonu povolání.
(9) V této souvislosti by zaměstnavatelé a osoby odpovědné za odborné vzdělávání měli být podporováni k přijímání opatření pro boj proti všem formám diskriminace na základě pohlaví a k přijímání preventivních opatření proti obtěžování a sexuálnímu obtěžování na pracovišti v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi.
(10) Posouzení skutečností, které vedou ke zjištění, že došlo k přímé nebo nepřímé diskriminaci, náleží vnitrostátním soudním nebo jiným příslušným orgánům v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
V těchto vnitrostátních právních předpisech může být zejména stanoveno, že nepřímá diskriminace může být založena jakýmikoliv prostředky, včetně na základě statistických údajů.
Podle judikatury Soudního dvora [7] zahrnuje diskriminace použití různých pravidel na srovnatelné situace nebo použití stejného pravidla na různé situace.
(11) Profesní činnosti, které mohou členské státy vyloučit z oblasti působnosti směrnice 76/207/EHS, by měly být omezeny na ty, které vyžadují zaměstnání osoby jednoho pohlaví z důvodu povahy dotyčných profesních činností, za předpokladu, že sledovaný cíl je legitimní a v souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena judikaturou Soudního dvora [8].
(12) Ve stálé judikatuře Soudní dvůr uznal, že je legitimní s ohledem na zásadu rovného zacházení chránit ženu z důvodů jejího tělesného stavu během a po těhotenství.
Navíc důsledně rozhodoval, že jakékoli nepříznivé zacházení spojené s těhotenstvím nebo mateřstvím představuje přímou diskriminaci na základě pohlaví.
Tato směrnice se proto nedotýká směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice 89/391/EHS) [9], která usiluje o zajištění ochrany fyzického a duševního stavu žen, které jsou těhotné, žen, které nedávno porodily, nebo žen, které kojí. Odůvodnění uvedené směrnice upřesňuje, že ochrana bezpečnosti a zdraví těhotných zaměstnankyň, zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň by neměla vyústit v nepříznivé zacházení s nimi na trhu práce, ani působit proti směrnicím o rovném zacházení pro muže a ženy.
Soudní dvůr uznal zásadu ochrany práv žen, zejména pokud jde o jejich právo na návrat na stejné nebo rovnocenné pracovní místo s pracovními podmínkami, které nejsou méně příznivé, a na prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na který by měly nárok během své nepřítomnosti.
(13) V usnesení Rady a ministrů zaměstnanosti a sociální politiky zasedajících v Radě dne 29. června 2000 o vyrovnané účasti žen a mužů na rodinném a pracovním životě [10] byly členské státy povzbuzeny ke zvážení možnosti, aby jejich právní řády přiznaly pracujícím mužům individuální a nepřenositelné právo na rodičovskou dovolenou při zachování práv týkajících se jejich zaměstnání.
V této souvislosti je důležité zdůraznit, že je na členských státech, aby se rozhodly, zda toto právo přiznají, a aby určily podmínky jiné než propuštění nebo návrat do práce, které jsou mimo oblast působnosti této směrnice.
(14) Členské státy mohou na základě čl. 141 odst. 4 Smlouvy zachovat nebo zavést opatření poskytující zvláštní výhody pro usnadnění profesní činnosti méně zastoupeného pohlaví nebo pro předcházení či vyrovnávání nevýhod v profesní kariéře. S ohledem na současnou situaci a s přihlédnutím k prohlášení č. 28 připojenému k Amsterodamské smlouvě by členské státy měly především usilovat o zlepšení postavení žen v pracovním životě.
(15) Zákazem diskriminace by nemělo být dotčeno zachování nebo zavedení opatření určených k předcházení nebo vyrovnání nevýhod u skupin osob jednoho pohlaví.
Taková opatření povolují existenci organizací osob stejného pohlaví, pokud je jejich hlavním cílem podpora zvláštních potřeb těchto osob a podpora rovnosti mezi muži a ženami.
(16) Zásada stejné odměny za práci pro muže a ženy je již pevně zakotvena v článku 141 Smlouvy a ve směrnici Rady 75/117/ES ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se provedení zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy [11] a je potvrzována stálou judikaturou Soudního dvora; tato zásada představuje podstatnou a nezbytnou součást acquis communautaire v oblasti diskriminace na základě pohlaví.
(17) Soudní dvůr rozhodl, že s ohledem na zásadní povahu práva na účinnou soudní ochranu mohou zaměstnanci požívat takové ochrany i po skončení pracovního poměru [12].
Zaměstnanec bránící osobu chráněnou touto směrnicí nebo svědčící v její prospěch by měl mít právo na stejnou ochranu.
(18) Soudní dvůr rozhodl, že ze zásady rovného zacházení, má-li být účinná, vyplývá, že kdykoliv je porušena, musí náhrada poskytovaná diskriminovanému zaměstnanci odpovídat utrpěné škodě.
Navíc upřesnil, že stanovení horní hranice předem může zabránit účinné náhradě a že není dovoleno vyloučit poskytování úroků při nahrazování utrpěné škody [13].
(19) V souladu s judikaturou Soudního dvora jsou vnitrostátní předpisy týkající se lhůt pro podávání žalob přípustné za předpokladu, že nejsou méně příznivé než lhůty pro podobné žaloby týkající se porušení vnitrostátních právních předpisů a že v praxi neznemožňují výkon práv udělených právem Společenství.
(20) Osoby, které jsou předmětem diskriminace na základě pohlaví, mají mít k dispozici přiměřené prostředky právní ochrany.
Pro zajištění účinnější úrovně ochrany musí být sdružení, organizace nebo jiné právnické osoby také zmocněny účastnit se za podmínek stanovených členskými státy řízení jménem nebo na podporu kterékoli oběti diskriminace, aniž jsou dotčeny vnitrostátní procesní právní předpisy o zastupování nebo obhajoby před soudy.
(21) Členské státy by měly podporovat dialog mezi sociálními partnery a v rámci vnitrostátní praxe také s nevládními organizacemi za účelem řešení jednotlivých forem diskriminace na základě pohlaví, které se vyskytují na pracovišti, a boje proti nim.
(22) Členské státy musí stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce pro případy porušování povinností vyplývajících ze směrnice 76/207/EHS.
(23) V souladu se zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Smlouvy o ES nemůže být cílů navrhované činnosti uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je k dosažení uvedeného cíle nezbytné.
(24) Směrnice 76/207/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/207/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se vkládá nový odstavec, který zní: "1a. Členské státy berou aktivně v úvahu cíl rovnosti mezi muži a ženami při vypracovávání a provádění právních a správních předpisů, politik a činností v oblastech uvedených v odstavci 1."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Zásadou rovného zacházení ve smyslu následujících ustanovení se rozumí vyloučení jakékoli diskriminace na základě pohlaví buď přímo, nebo nepřímo s ohledem zejména na manželský nebo rodinný stav.
2. Pro účely této směrnice se
- "přímou diskriminací" rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě z důvodu jejího pohlaví, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci,
- "nepřímou diskriminací" rozumí, pokud by v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti byly znevýhodněny osoby jednoho pohlaví v porovnání s osobami druhého pohlaví, ledaže takové ustanovení, kritérium nebo praxe jsou objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné,
- "obtěžováním" rozumí, pokud dojde k nežádoucímu chování souvisejícímu s pohlavím osoby, které má za účel nebo za následek narušení důstojnosti osoby a vytvoření zastrašující, nepřátelské, ponižující, pokořující nebo urážlivé atmosféry,
- "sexuálním obtěžováním" rozumí, pokud dojde k jakékoli formě nežádoucího chování sexuální povahy, vyjádřeného verbální, neverbální nebo fyzickou formou, které má za účel nebo za následek narušení důstojnosti osoby a vytvoření zastrašující, nepřátelské, ponižující, pokořující nebo urážlivé atmosféry.
3. Obtěžování a sexuální obtěžování ve smyslu této směrnice jsou považována za diskriminaci na základě pohlaví, a proto jsou zakázána.
Odmítnutí takového chování dotyčnou osobou nebo podvolení se mu není možno použít jako základ pro rozhodnutí dotýkající se uvedené osoby.
4. Jakékoli chování směřující k navádění k diskriminaci osob na základě pohlaví se považuje za diskriminaci ve smyslu této směrnice.
5. Členské státy v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi povzbuzují zaměstnavatele nebo osoby odpovědné za přístup k odbornému vzdělávání k přijetí opatření pro zabránění všem formám diskriminace na základě pohlaví, zejména obtěžování a sexuálnímu obtěžování na pracovišti.
6. Členské státy mohou stanovit, pokud jde o přístup k zaměstnání včetně vzdělávání k němu vedoucímu, že rozdíl v zacházení na základě vlastností souvisejících s pohlavím nepředstavuje diskriminaci, pokud z povahy této profesní činnosti nebo z podmínek jejího výkonu vyplývá, že tyto vlastnosti představují podstatný a určující profesní požadavek, je-li cíl legitimní a požadavek přiměřený.
7. Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se ochrany žen, zejména pokud jde o těhotenství a mateřství.
Žena na mateřské dovolené má po skončení mateřské dovolené nárok vrátit se na stejné nebo rovnocenné pracovní místo za podmínek, které nejsou méně příznivé, a na prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na který by měla nárok během své nepřítomnosti.
Jakékoli méně příznivé zacházení se ženou spojené s těhotenstvím nebo mateřskou dovolenou ve smyslu směrnice 92/85/EHS představuje diskriminaci ve smyslu této směrnice.
Touto směrnicí nejsou dotčeny směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS [14] a směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice 89/391/EHS) [15]. Není jí rovněž dotčeno právo členských států uznávat odlišná práva na otcovskou dovolenou nebo dovolenou v případě osvojení.
Členské státy, které uznávají taková práva, přijmou nezbytná opatření na ochranu pracujících mužů a žen proti propuštění v důsledku výkonu těchto práv a zajistí, aby po skončení takové dovolené měli nárok na návrat na svá pracovní místa nebo rovnocenná pracovní místa za podmínek, které pro ně nejsou méně příznivé, a na prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na který by měli nárok během své nepřítomnosti.
8. Členské státy mohou zachovat nebo přijmout opatření ve smyslu čl. 141 odst. 4 Smlouvy za účelem zajištění úplné rovnosti mezi muži a ženami."
3. Článek 3 se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Uplatňování zásady rovného zacházení znamená vyloučení jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na základě pohlaví ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejnoprávních subjektů, pokud jde o
a) podmínky přístupu k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo k povolání, včetně kritérií výběru a podmínek náboru bez ohledu na obor činnosti, a na všech stupních hierarchie pracovních funkcí včetně postupu v zaměstnání;
b) přístup ke všem typům a úrovním poradenství pro volbu povolání, odborného vzdělávání, dalšího odborného vzdělávání a rekvalifikace včetně pracovní praxe;
c) podmínky zaměstnání a pracovní podmínky včetně podmínek propouštění, jakož i odměňování podle směrnice 75/117/EHS;
d) členství a činnost v organizaci zaměstnanců nebo zaměstnavatelů nebo v jakékoli organizaci, jejíž členové vykonávají určité povolání, včetně výhod poskytovaných těmito organizacemi.
2. K tomuto účelu přijmou členské státy nezbytná opatření k zajištění toho, aby
a) byly zrušeny všechny právní a správní předpisy, které odporují zásadě rovného zacházení;
b) byla nebo mohla být prohlášena za neplatná od samého počátku nebo aby byla změněna všechna ustanovení individuálních pracovních smluv, kolektivních smluv, vnitřních řádů podniků a statutů svobodných povolání a organizací zaměstnanců a zaměstnavatelů, která odporují zásadě rovného zacházení."
4. Články 4 a 5 se zrušují.
5. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Členské státy zajišťují, aby soudní nebo správní řízení, včetně, považují-li to za vhodné, dohodovacích řízení, směřující k dodržování povinností podle této směrnice byla dostupná všem osobám, které se cítí poškozeny nedodržováním zásady rovného zacházení, i když vztahy, ve kterých mělo dojít k diskriminaci, již skončily.
2. Členské státy zavedou do svého právního řádu nezbytná opatření, aby způsoby, které stanoví, zajistily skutečnou a účinnou náhradu nebo vyrovnání škody, kterou utrpěla osoba poškozená v důsledku diskriminace odporující článku 3 způsobem, který je odrazující a přiměřený utrpěné škodě; taková náhrada nebo vyrovnání nesmějí být omezeny stanovením horní hranice předem, s výjimkou případů, kdy zaměstnavatel může prokázat, že jediná škoda utrpěná žadatelem v důsledku diskriminace ve smyslu této směrnice je odmítnutí vzít v úvahu jeho žádost o zaměstnání.
3. Členské státy zajistí, aby sdružení, organizace nebo jiné právnické osoby, které mají v souladu s kritérii stanovenými jejich vnitrostátními právními předpisy oprávněný zájem na zajištění dodržování této směrnice, mohly jménem nebo na podporu žalobce s jeho souhlasem zahájit jakékoli soudní nebo správní řízení určené pro vymáhání plnění povinností podle této směrnice.
4. Odstavci 1 a 3 nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy o lhůtách pro podávání žalob v případě zásady rovnosti zacházení."
6. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Členské státy určí jeden nebo více subjektů pověřených podporou, rozborem, sledováním a prosazováním rovného zacházení se všemi osobami bez diskriminace na základě pohlaví a přijmou nezbytná opatření.
Tyto subjekty mohou být součástí orgánů pověřených ochranou lidských práv nebo ochranou práv osob na vnitrostátní úrovni.
2. Členské státy zajistí, aby pravomoci těchto subjektů zahrnovaly:
a) aniž je dotčeno právo obětí a sdružení, organizací nebo jiných právnických osob uvedených v čl. 6 odst. 3, poskytování nezávislé pomoci obětem diskriminace při podávání stížností na diskriminaci;
b) provádění nezávislých studií týkajících se diskriminace;
c) zveřejňování nezávislých zpráv a vydávání doporučení k jakékoli otázce související s touto diskriminací.
Článek 8b
1. Členské státy v souladu se svými vnitrostátními tradicemi a zvyklostmi přijmou vhodná opatření na podporu dialogu mezi sociálními partnery, aby bylo podporováno rovné zacházení, včetně pomocí sledování praxe na pracovištích, kolektivních smluv, pracovních řádů a výzkumu nebo výměny zkušeností a osvědčené praxe.
2. Je-li to v souladu s vnitrostátními tradicemi a zvyklostmi, povzbuzují členské státy sociální partnery, aniž je dotčena jejich samostatnost, aby podporovali rovnost mezi muži a ženami a aby na vhodné úrovni uzavírali dohody, které stanoví pravidla proti diskriminaci v oblastech uvedených v článku 1 spadajících do oblasti působnosti kolektivního vyjednávání.
Tyto dohody dodržují minimální požadavky stanovené v této směrnici a ve vnitrostátních prováděcích předpisech.
3. Členské státy v souladu s právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo vnitrostátními zvyklostmi organizovaně a systematicky povzbuzují zaměstnavatele k podpoře rovného zacházení pro muže a ženy na pracovišti.
4. Za tímto účelem by měli být zaměstnavatelé povzbuzováni k pravidelnému poskytování přiměřených informací o rovném zacházení pro muže a ženy v podniku zaměstnancům nebo jejich zástupcům.
Tyto informace mohou zahrnovat statistiky o procentu žen a mužů na různých úrovních v podniku a možná opatření pro zlepšení situace ve spolupráci se zástupci zaměstnanců.
Článek 8c
Členské státy podporují dialog s příslušnými nevládními organizacemi, které mají v souladu s vnitrostátními předpisy a zvyklostmi oprávněný zájem přispívat k boji proti diskriminaci na základě pohlaví za účelem podpory zásady rovného zacházení.
Článek 8d
Členské státy stanoví systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice a přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování.
Tyto sankce, které mohou zahrnovat náhradu škody poškozenému, musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi nejpozději do 5. října 2005 a co nejdříve veškeré následné změny, které se jich budou týkat.
Článek 8e
1. Členské státy mohou přijmout nebo zachovat předpisy, které jsou příznivější pro ochranu zásady rovného zacházení než ustanovení této směrnice.
2. Provádění této směrnice nesmí být v žádném případě důvodem pro snížení úrovně ochrany proti diskriminaci, kterou členské státy již poskytují v oblastech upravených touto směrnicí."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. října 2005 nebo zajistí, aby nejpozději do uvedeného dne sociální partneři zavedli nezbytná ustanovení dohodou.
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, která jim umožní kdykoli zaručit výsledky požadované touto směrnicí.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do tří let od vstupu této směrnice v platnost veškeré informace nezbytné k tomu, aby vypracovala zprávu pro Evropský parlament a Radu o uplatňování této směrnice.
3. Aniž je dotčen odstavec 2, sdělí členské státy Komisi každé čtyři roky znění právních a správních předpisů o opatřeních přijatých podle čl. 141 odst. 4 Smlouvy, jakož i zprávy o těchto opatřeních a jejich provádění. Na základě těchto informací Komise přijme a zveřejní každé čtyři roky zprávu zahrnující srovnávací hodnocení opatření s ohledem na prohlášení č. 28 připojené k závěrečnému aktu Amsterodamské smlouvy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES
ze dne 23. září 2002,
kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků přijatá dne 9. prosince 1989 stanoví v bodě 7, že dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropském společenství a zlepšení musí být tam, kde je to nezbytné, spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti, jako jsou postupy pro hromadné propouštění a postupy v případě úpadku.
(2) Cílem směrnice Rady 80/987/EHS [4] je poskytnout minimální stupeň ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti jejich zaměstnavatele.
Za tím účelem ukládá směrnice členským státům povinnost, aby zřídily instituce zajišťující úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.
(3) Změny právních předpisů týkajících se platební neschopnosti v členských státech a rozvoj vnitřního trhu vyžadují úpravu některých ustanovení uvedené směrnice.
(4) Právní jistota a průhlednost vyžadují vyjasnění oblasti působnosti a některých definic směrnice 80/987/EHS.
Zejména je třeba ve směrnici upřesnit možnost členských států vyloučit určité pohledávky, a v důsledku toho zrušit přílohu směrnice.
(5) Za účelem zajištění přiměřené ochrany dotyčných zaměstnanců je třeba přizpůsobit definici stavu platební neschopnosti novým tendencím v právních předpisech v této oblasti v členských státech a zahrnout pod tento pojem též jiná úpadková řízení než likvidaci.
V této souvislosti by měly mít členské státy možnost stanovit, aby se za účelem určení platební povinnosti záruční instituce, pokud platební neschopnost vyústí v několik úpadkových řízení, tato situace považovala za jediné úpadkové řízení.
(6) Je třeba zajistit, aby z oblasti působnosti této směrnice nebyli vyloučeni zaměstnanci uvedení ve směrnici 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS [5], ve směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS [6] a ve směrnici Rady 91/383/EHS ze dne 25. června 1991, kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru [7].
(7) Za účelem zajištění právní jistoty zaměstnanců v případě platební neschopnosti podniků, které provozují činnost ve více členských státech, a posílení práv zaměstnanců v souladu s judikaturou Soudního dvora je třeba zavést ustanovení, která výslovně určí, která instituce je v takových případech příslušná pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, a stanoví jako cíl spolupráce mezi příslušnými správními orgány členských států brzkou úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.
Dále je nezbytné zajistit řádné uplatňování předpisů v této oblasti stanovením spolupráce mezi příslušnými správními orgány členských států.
(8) Členské státy mohou stanovit meze odpovědnosti záručních institucí, které však musí být slučitelné se sociálním cílem této směrnice a mohou vzít v úvahu rozdílné výše pohledávek.
(9) Pro usnadnění identifikace úpadkových řízení, zejména těch, která přesahují hranice jednoho státu, je třeba stanovit, aby členské státy oznámily Komisi a ostatním členským státům druhy úpadkových řízení, která vedou k zásahu záruční instituce.
(10) Je proto třeba změnit směrnici 80/987/EHS.
(11) Jelikož cílů navrhované akce, totiž změny některých ustanovení směrnice 80/987/EHS tak, aby vzaly v úvahu změny v činnostech podniků ve Společenství, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijímat opatření v souladu se zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality vymezenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.
(12) Komise by měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování této směrnice, zejména pokud jde o nové formy zaměstnávání objevující se v členských státech,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 80/987/EHS se mění takto:
1. Název směrnice se nahrazuje tímto: "Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele"
. 2. Oddíl I se nahrazuje tímto:
"ODDÍL I Oblast působnosti a definice
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky zaměstnanců vyplývající z pracovních smluv nebo pracovních poměrů vůči zaměstnavatelům, kteří se nacházejí v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1.
2. Členské státy mohou výjimečně vyloučit z oblasti působnosti této směrnice pohledávky některých zaměstnanců z důvodu existence jiné formy záruky, je-li zjištěno, že poskytuje dotyčným osobám ochranu, která je rovnocenná ochraně vyplývající z této směrnice.
3. Členské státy mohou, pokud je tak již v jejich vnitrostátním právu stanoveno, i nadále vyloučit z oblasti působnosti této směrnice
a) zaměstnance v domácnosti zaměstnané fyzickou osobou;
b) rybáře odměňované formou podílu na výnosu.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice je zaměstnavatel považován za platebně neschopného, pokud bylo na základě platební neschopnosti zaměstnavatele požádáno o zahájení kolektivního řízení podle příslušných právních a správních předpisů členského státu, jehož součástí je částečné nebo úplné zabavení aktiv zaměstnavatele a jmenování likvidátora nebo osoby s podobnou funkcí, pokud orgán, který je příslušný na základě zmíněných právních a správních předpisů:
a) buď rozhodl o zahájení řízení;
b) nebo konstatoval konečné zavření podniku nebo provozovny zaměstnavatele a nedostatek volných aktiv opravňujících k zahájení řízení.
2. Tato směrnice se nedotýká vnitrostátního práva, pokud jde o definice výrazů "zaměstnanec", "zaměstnavatel", "odměna", "nabytá práva" a "nabývaná práva".
Členské státy však nesmějí z oblasti působnosti této směrnice vyloučit:
a) zaměstnance na částečný pracovní úvazek ve smyslu směrnice 97/81/ES;
b) zaměstnance s pracovní smlouvou na dobu určitou ve smyslu směrnice 1999/70/ES;
c) zaměstnance v dočasném pracovním poměru ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 91/383/EHS.
3. Členské státy nesmějí stanovit minimální dobu trvání pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, aby pracovníci mohli uplatnit své nároky podle této směrnice.
4. Tato směrnice nebrání členským státům v rozšíření ochrany zaměstnanců i na jiné situace platební neschopnosti, například na situace, kdy skutečně došlo k trvalému zastavení výplat, zjištěné v rámci jiných řízení, než jsou řízení zmíněná v odstavci 1, která jsou stanovena ve vnitrostátním právu.
Taková řízení však nezakládají záruční povinnost pro instituce ostatních členských států v případech uvedených v oddílu IIIa."
3. Články 3 a 4 se nahrazují tímto: "Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby záruční instituce zajišťovaly, s výhradou článku 4, úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, které vyplývají z pracovních smluv nebo z pracovních poměrů, včetně, pokud tak stanoví vnitrostátní právo, odstupného při skončení pracovního poměru.
Záruční instituce přebírá nesplacené mzdové pohledávky za období přede dnem nebo případně po dni určeném členskými státy.
Článek 4
1. Členské státy mohou omezit povinnost záručních institucí uvedených v článku 3 uhradit pohledávky.
2. Pokud členské státy využijí možnosti podle odstavce 1, stanoví lhůtu, během níž musí záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky.
Tato lhůta nesmí být kratší než období pokrývající odměnu za tři poslední měsíce pracovního poměru před nebo po dni uvedeném v článku 3.
Členské státy mohou zahrnout toto tříměsíční minimální období do referenčního období v délce nejméně šesti měsíců.
Členské státy, které stanoví referenční období v délce nejméně 18 měsíců, mohou omezit lhůtu, během níž musí záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky, na osm týdnů.
V tom případě se pro výpočet minimálního období použijí období nejpříznivější pro zaměstnance.
3. Členské státy mohou dále stanovit horní mez pro úhrady prováděné záruční institucí.
Tato horní mez však nesmí být nižší než úroveň, která je sociálně slučitelná s sociálním cílem této směrnice.
Pokud členské státy využijí této možnosti, uvědomí Komisi o metodách stanovení horní meze."
4. Vkládá se nový oddíl, který zní:
"ODDÍL IIIa Ustanovení o nadnárodních situacích
Článek 8a
1. Ocitne-li se podnik provozující činnosti na územích nejméně dvou členských států v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1, je institucí příslušnou pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců instituce toho členského státu, na jehož území zaměstnanci pracují nebo obvykle pracují.
2. Rozsah práv zaměstnanců určí právní předpisy, kterými se řídí příslušná záruční instituce.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění, aby se v případech uvedených v odstavci 1 při určování stavu platební neschopnosti zaměstnavatele ve smyslu této směrnice přihlíželo k rozhodnutím přijatým v rámci úpadkového řízení podle čl. 2 odst. 1, o jehož zahájení bylo požádáno v jiném členském státě.
Článek 8b
1. Pro účely provádění článku 8a členské státy stanoví vzájemnou výměnu důležitých informací mezi příslušnými správními orgány nebo záručními institucemi uvedenými v článku 3, která umožní zejména předávání informací záruční instituci příslušné pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.
2. Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům kontaktní údaje o svých příslušných správních orgánech nebo záručních institucích.
Komise zpřístupní tato sdělení veřejnosti."
5. V článku 9 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Provádění této směrnice za žádných okolností nesmí sloužit k odůvodnění jakéhokoli zhoršení stavu, který již existuje v každém členském státě, a obecné úrovně ochrany zaměstnanců v oblasti, na kterou se tato směrnice vztahuje."
6. V článku 10 se doplňuje nové písmeno, které zní: "c) odmítnout nebo omezit povinnost uhradit pohledávky podle článku 3 nebo záruční povinnost podle článku 7 v případě, že zaměstnanec byl sám nebo společně se svými blízkými příbuznými vlastníkem podstatné části podniku nebo provozovny zaměstnavatele a měl značný vliv na činnosti tohoto podniku nebo provozovny."
7. Vkládá se nový článek 10a, který zní: "Článek 10a
Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům druhy vnitrostátních úpadkových řízení, která spadají do oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich změny.
Komise zveřejní tato oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství."
8. Příloha se zrušuje.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 8. října 2005.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci na každý stav platební neschopnosti zaměstnavatele, který vznikne po dni vstupu těchto předpisů v platnost.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Nejpozději do 8. října 2010 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování této směrnice v členských státech.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/75/ES
ze dne 2. září 2002,
kterou se mění směrnice Rady 96/98/ES o námořním zařízení
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 96/98/ES ze dne 20. prosince 1996 o námořním zařízení [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/53/ES [2], a zejména na prvou a druhou odrážku článku 17 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) pro účely směrnice 96/98/ES jsou použitelné mezinárodní smlouvy, včetně Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři (dále jen "úmluva SOLAS") z roku 1974, a zkušební normy, které spolu s jejich změnami platí ke dni 1. ledna 2001;
(2) změny úmluvy SOLAS a ostatních mezinárodních smluv a nových zkušebních norem vstoupily v platnost po 1. lednu 2001 nebo vstoupí v platnost v brzké době;
(3) nová pravidla týkající se zařízení, která mají být umístěna na lodích byla stanovena uvedenými právními nástroji;
(4) v souladu s tím by proto směrnice 96/98/ES měla být změněna,
(5) opatření stanovená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru zřízeném podle článku 12 směrnice Rady 93/75/EHS [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 96/98/ES se mění takto:
1. článek 2 se mění takto:
v písmenech c), d) a n) se slova "k 1. lednu 2001" nahrazují slovy "k 1. červenci 2002";
2. příloha A se nahrazuje zněním přílohy této směrnice.
Článek 2
Zařízení uvedené v příloze A.1 jako "nová položka" pod záhlavím "označení položky", které bylo vyrobeno před datem zmíněným v čl. 3 odst. 1 v souladu s postupy pro schvalování typu, které byly platné na území uvedeného členského státu již před dnem přijetí této směrnice, stejně jako zařízení uvedené v příloze A.1 oddílech 4 a 5, nesoucí značku a vyrobené před dnem zmíněným v čl. 3 odst. 1, může být během dvou let po dni uvedeném v čl. 3 odst. 1 uvedeno na trh a umístěno na loď Společenství, jejíž osvědčení byla vydána členským státem nebo v jeho zastoupení v souladu s mezinárodními smlouvami.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do šesti měsíců po vstupu této směrnice v platnost.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2002/76/ES
ze dne 6. září 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů (metsulfuron-methylu) v obilovinách a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/71/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/71/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [4], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/64/ES [5], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí Komise 2000/49/ES [6] byla do přílohy I směrnice 91/414/EHS zařazena účinná látka metsulfuron-methyl pro použití jako herbicid, aniž však byly upřesněny zvláštní podmínky, které mohou mít vliv na plodiny ošetřené přípravky na ochranu rostlin obsahujícími tuto účinnou látku.
(2) Dotyčná účinná látka byla zařazena do přílohy I směrnice 91/414/EHS na základě posouzení předložených informací týkajících se navrhovaného použití. Některé členské státy předložily v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS informace o tomto použití. Předložené informace byly posouzeny a jsou dostatečné pro stanovení určitých maximálních limitů reziduí (MLR).
(3) Pokud neexistují žádné maximální limity reziduí na úrovni Společenství ani dočasné maximální limity, stanoví členské státy podle čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS předtím, než budou moci vydat povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto účinnou látku, dočasné vnitrostátní maximální limity reziduí.
(4) Technické a vědecké hodnocení dotyčné účinné látky pro účely jejího zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno formou hodnotící zprávy Komise.
Zpráva byla dokončena dne 16. června 2000. V této zprávě byl přijatelný denní příjem (ADI) látky metsulfuron-methyl stanoven na 0,22 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených dotyčnou účinnou látkou byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy Společenství.
Byly rovněž zohledněny pokyny Světové zdravotnické organizace [7] a stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [8] k použité metodice.
Bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení tohoto přijatelného denního příjmu.
V průběhu hodnocení a diskuse, které předcházely zařazení látky metsulfuron-methyl do přílohy I směrnice 91/414/EHS, nebyly zaznamenány žádné akutní toxické účinky vyžadující stanovení akutní referenční dávky.
(5) K zajištění náležité ochrany spotřebitele proti expozici reziduím v produktech nebo na produktech, pro něž nebylo uděleno žádné povolení, je rozumné stanovit dočasné maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti pro všechny produkty spadající do působnosti směrnic 86/362/EHS a 90/642/EHS.
(6) Stanovení takových dočasných maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství nebrání tomu, aby členské státy stanovily dočasné maximální limity reziduí pro metsulfuron-methyl podle čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS a její přílohy VI. Doba čtyř let se považuje za dostatečnou pro povolení většiny dalších použití dotyčné účinné látky.
Po uplynutí této doby by se dočasné maximální limity reziduí měly stát konečnými.
(7) Přílohy směrnic 86/362/EHS a 90/642/EHS by tedy měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(8) Komise oznámila návrh směrnice Světové obchodní organizaci a obdržené připomínky byly zohledněny při přípravě konečného znění směrnice.
Na základě předložení přijatelných údajů Komise prozkoumá možnost stanovení přípustné odchylky od maximálních limitů reziduí u určitých kombinací pesticidu a plodiny pro dovoz.
(9) Tato směrnice je v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II části A směrnice 86/362/EHS se doplňují tyto maximální limity reziduí: "Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity v mg/kg _BAR_ metsulfuron-methyl _BAR_ 0,05 obiloviny _BAR_
Článek 2
Maximální limity reziduí uvedené pro metsulfuron-methyl v příloze této směrnice se doplňují do přílohy II směrnice 90/642/EHS.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. ledna 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/77/ES
ze dne 16. září 2002
o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 86 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb [1], naposledy pozměněná směrnicí Komise 1999/64/ES [2], byla několikrát podstatným způsobem měněna.
Protože se budou muset provést další změny, je třeba ji v zájmu srozumitelnosti přepracovat.
(2) Článek 86 Smlouvy pověřuje Komisi úkolem zajistit, aby v případě veřejných podniků a podniků majících zvláštní nebo výlučná práva, členské státy dodržovaly své povinnosti podle práva Společenství. Podle čl.
86 odst. 3 může Komise specifikovat a vysvětlit povinnosti vyplývající z uvedeného článku a v uvedeném rámci stanovit podmínky, které jsou nutné k tomu, aby Komise mohla účinně vykonávat úkoly dohledu, které jí podle uvedeného odstavce byly uloženy.
(3) Směrnice 90/388/EHS požadovala po členských státech, aby zrušily zvláštní a výlučná práva nejdříve na poskytování telekomunikačních služeb jiných než hlasové telefonie, družicových služeb a mobilních radiokomunikací, a pak postupně vytvářely úplnou hospodářskou soutěž na telekomunikačním trhu.
(4) Podle článku 95 Smlouvy bylo Evropským parlamentem a Radou v této oblasti přijato několik dalších směrnic zaměřených zejména na vytvoření vnitřního trhu telekomunikačních služeb prostřednictvím zavádění otevřeného přístupu k síti a poskytování univerzální služby v otevřeném a konkurenčním tržním prostředí.
Tyto směrnice by měly být zrušeny s účinkem ode dne 25. července 2003, kdy se začne používat nový předpisový rámec pro sítě a služby elektronických komunikací.
(5) Nový předpisový rámec pro elektronické komunikace se skládá z jedné obecné směrnice, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [3], a čtyř zvláštních směrnic: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [4], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) [5], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) [6] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) [7].
(6) Vzhledem k vývojovým trendům, které poznamenaly liberalizační proces a postupné otevírání telekomunikačních trhů v Evropě od roku 1990, je třeba upravit některé definice používané ve směrnici 90/388/EHS a jejích pozměňujících aktech, aby odrážely poslední technologický vývoj v oblasti telekomunikací, nebo je třeba je nahradit, aby braly v úvahu jev konvergence, který ovlivňoval informační technologie, média a odvětví telekomunikací v posledních letech.
Znění některých ustanovení je třeba pokud možno vyjasnit, aby se usnadnilo jejich uplatňování, přitom je popřípadě nutno vzít v úvahu relevantní směrnice přijaté podle článku 95 Smlouvy a zkušenosti získané při provádění směrnice 90/388/EHS ve znění pozdějších předpisů.
(7) Tato směrnice odkazuje na "služby elektronických komunikací" a "sítě elektronických komunikací" namísto předtím používaných pojmů "telekomunikační služby" a "telekomunikační sítě".
Tyto nové pojmy jsou nezbytné k tomu, aby všechny služby a/nebo sítě elektronických komunikací, které se používají pro přenos signálů po okruzích, rádiovými, optickými nebo jinými elektromagnetickými prostředky (tzn. pevné a bezdrátové sítě, sítě kabelové televize, družicové sítě), mohly být začleněny do jedné společné definice, a tak se vzal v úvahu jev konvergence.
Proto se přenos a vysílání rozhlasových a televizních programů má považovat za službu elektronických komunikací a sítě používané pro tento přenos a vysílání se mají rovněž považovat za sítě elektronických komunikací.
Dále je třeba vyjasnit, že nová definice sítí elektronických komunikací se také vztahuje na optické sítě, které umožňují třetím stranám přenášet signály za použití jejich vlastních spojovacích a směrovacích zařízení.
(8) V této souvislosti je třeba ozřejmit, že členské státy musejí odstranit (pokud tak již neučinily) výlučná a zvláštní práva na využívání všech sítí elektronických komunikací, ne jenom práva na využívání sítí pro poskytování služeb elektronických komunikací, a měly by zajistit, aby podniky byly oprávněny poskytovat tyto služby, aniž by byla dotčena ustanovení směrnic 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES.
Z definice sítí elektronických komunikací vyplývá, že členským státům není povoleno omezovat právo provozovatele zřizovat, rozšiřovat a/nebo zajišťovat kabelovou síť z důvodu, že takovouto síť lze také používat pro přenos rozhlasových a televizních programů. Konkrétně to znamená, že zvláštní nebo výlučná práva, která se rovnají omezení využívání sítí elektronických komunikací pro přenos a šíření televizních signálů, odporují článku 86 odst.
1 ve spojení se článkem 43 (právo usazování) a/nebo čl. 82 písm. b) Smlouvy o ES v tom smyslu, že ve svém důsledku umožňují podniku s dominantním postavením omezit "výrobu, odbyt nebo technický vývoj na úkor spotřebitelů".
Tím však nejsou dotčena zvláštní pravidla přijatá členskými státy v souladu s právem Společenství, a zejména se směrnicí Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [8], ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997 [9], kterými se řídí šíření audiovizuálních programů určených široké veřejnosti.
(9) Podle zásady přiměřenosti by členské státy již dále neměly podřizovat poskytování služeb elektronických komunikací a zřizování a zajišťování sítí elektronických komunikací jednorázovému licenčnímu režimu, ale měly by udělovat generální oprávnění.
To vyžaduje i směrnice 2002/20/ES, podle níž by služby nebo sítě elektronických komunikací měly být provozovány nebo zajišťovány na základě generálního oprávnění a nikoli na základě licence.
Poškozená strana má mít právo napadnout rozhodnutí, které ji brání v provozování služeb nebo zajišťování sítí elektronických komunikací, u nezávislého subjektu a v poslední instanci před soudem nebo smírčím orgánem. Základní zásadou práva Společenství je to, že osoba má právo na účinnou soudní ochranu vždy, kdykoliv opatření státu poruší právo, které mu ustanovení směrnice přiznává.
(10) Orgány veřejné moci mohou mít dominantní vliv na chování veřejných podniků buď na základě podnikových stanov, nebo způsobu, jakým je rozděleno portfolio akcií.
Proto tam, kde členské státy řídí vertikálně integrované provozovatele sítě, kteří provozují sítě zřízené podle zvláštních nebo výlučných práv, mají tyto členské státy zajistit, aby v zájmu zabránění možnému porušení pravidel hospodářské soutěže obsažených ve Smlouvě tito provozovatelé mající dominantní postavení na relevantním trhu neprováděli diskriminaci ve prospěch svých vlastních činností.
Členské státy musí tedy učinit všechna opatření nezbytná k zabránění jakékoli diskriminaci mezi těmito vertikálně integrovanými provozovateli a jejich konkurenty.
(11) Tato směrnice má také objasnit zásadu vyplývající ze směrnice Komise 96/2/ES ze dne 16. ledna 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS s ohledem na mobilní a osobní komunikaci [10], tím že stanoví, že by členské státy neměly udělovat výlučná nebo zvláštní práva na užívání rádiových kmitočtů a že práva na užívání těchto kmitočtů by měla být udělována podle objektivních, nediskriminačních a průhledných postupů.
Tím nemají být dotčena zvláštní kritéria a postupy přijaté členskými státy pro udělování těchto práv poskytovatelům služeb obsahu rozhlasového nebo televizního vysílání za účelem dosažení cílů obecného zájmu v souladu s právem Společenství.
(12) Každý vnitrostátní mechanismus zavedený podle směrnice 2002/22/ES a určený k rozdělení čistých nákladů na povinnosti univerzální služby musí být založen na objektivních, průhledných a nediskriminačních kritériích a musí být v souladu se zásadami přiměřenosti a co nejmenšího narušení trhu.
Co nejmenším narušením trhu se rozumí, že by se měly příspěvky uhrazovat způsobem, který co nejvíce minimalizuje dopad finanční zátěže na koncové uživatele, například co nejširším rozložením příspěvků.
(13) Pokud jsou práva a povinnosti vyplývající z mezinárodních smluv zakládajících mezinárodní organizace pro družicovou komunikaci neslučitelné s pravidly hospodářské soutěže obsaženými ve Smlouvě, měly by členské státy v souladu s článkem 307 Smlouvy o ES použít všech vhodných prostředků k odstranění takových neslučitelností.
Tato směrnice by tuto povinnost měla objasnit, protože článek 3 směrnice Komise 94/46/ES [11] pouze požadoval po členských státech, aby "Komisi sdělily" informace, které mají o takových neslučitelnostech.
Článek 7 této směrnice má vysvětlit povinnost členských států odstranit jakákoli omezení, která by ještě mohla trvat v důsledku těchto mezinárodních smluv.
(14) I podle této směrnice má zůstat zachován závazek uložený členským státům směrnicí Komise 1999/64/ES, a sice zajistit, aby provozovatelé sítí elektronických komunikací a poskytovatelé veřejně přístupných telefonních služeb s dominantním postavením na trhu provozovali své veřejné sítě elektronických komunikací a sítě kabelové televize jako samostatné právní subjekty.
(15) Touto směrnicí nemají být dotčeny povinnosti členských států ohledně lhůt, které jsou stanoveny v příloze I, část B, během nichž mají členské státy vyhovět předchozím směrnicím.
(16) Členské státy mají poskytnout Komisi všechny informace nezbytné k prokázání toho, že stávající vnitrostátní prováděcí právní předpisy odrážejí objasnění stanovená v této směrnici v porovnání se směrnicemi 90/388/ES, 94/46/ES, 95/51/ES [12], 96/2/ES, 96/19/ES [13] a 1999/64/ES.
(17) S ohledem na výše uvedené by směrnice 90/388/ES měla být zrušena,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice
Pro účely této směrnice se:
1. "sítí elektronických komunikací" rozumějí přenosové systémy, a popřípadě i spojovací nebo směrovací zařízení a jiné prostředky, které umožňují přenos signálů po okruzích, rádiovými, optickými nebo jinými elektromagnetickými prostředky, včetně družicových sítí, pevných (okruhově a paketově komutovaných, včetně Internetu) a mobilních pozemních sítí, sítí pro rozvod elektrické energie v rozsahu, v jakém jsou používány pro přenos signálů, sítí pro rozhlasové a televizní vysílání a sítí kabelové televize, bez ohledu na typ přenášené informace;
2. "veřejnou komunikační sítí" rozumí síť elektronických komunikací, která slouží zcela nebo převážně k poskytování veřejně přístupných služeb elektronických komunikací;
3. "službou elektronických komunikací" rozumí služba obvykle poskytované za úplatu, která spočívá zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací, včetně telekomunikačních služeb a přenosových služeb v sítích používaných pro rozhlasové vysílání, s výjimkou služeb poskytujících obsah nebo vykonávajících redakční dohled nad obsahem přenášeným prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací; pojem nezahrnuje služby informační společnosti, jak jsou definovány v článku 1 směrnice 98/34/ES, které nespočívají zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací;
4. "veřejně přístupnými službami elektronických komunikací" rozumějí služby elektronických komunikací přístupné veřejnosti;
5. "výlučnými právy" rozumějí práva, která členský stát uděluje jednomu podniku prostřednictvím některého právního nebo správního nástroje, jímž je mu vyhrazeno právo na poskytování službu elektronických komunikací nebo provádění činnosti v odvětví elektronických komunikací v dané zeměpisné oblasti;
6. "zvláštními právy" rozumějí práva, která členský stát uděluje omezenému počtu podniků prostřednictvím některého právního nebo správního nástroje, kterým v dané zeměpisné oblasti:
a) určuje nebo omezuje na dva či více počet podniků oprávněných poskytovat služby elektronických komunikací nebo provádět činnost v odvětví elektronických komunikací, aniž by dodržoval objektivní, přiměřená a nediskriminační kritéria, nebo
b) uděluje podnikům, na základě jiných než uvedených kritérií, výhody zajištěné právními nebo správními předpisy, které podstatně ovlivňují schopnost jiných podniků poskytovat stejnou službu elektronických komunikací nebo provádět stejnou činnost v odvětví elektronických komunikací v téže zeměpisné oblasti za v zásadě stejných podmínek;
7. "sítí družicových pozemských stanic" rozumí sestava dvou nebo více pozemských stanic, které spolupracují prostřednictvím družice;
8. "sítěmi kabelové televize" rozumí jakákoli převážně drátově propojená infrastruktura vytvořená hlavně pro dodávání a šíření rozhlasového nebo televizního vysílání pro veřejnost.
Článek 2
Výlučná a zvláštní práva na sítě a služby elektronických komunikací
1. Členské státy neudělují nebo neudržují v platnosti výlučná nebo zvláštní práva na zřizování a/nebo zajišťování sítí elektronických komunikací nebo na poskytování veřejně přístupných služeb elektronických komunikací.
2. Členské státy učiní všechna opatření nezbytná k zajištění toho, aby byl každý podnik oprávněn poskytovat služby elektronických komunikací nebo zřizovat, rozšiřovat nebo zajišťovat sítě elektronických komunikací.
3. Členské státy zajistí, aby nebyla ukládána nebo udržována žádná omezení v oblasti poskytování služeb elektronických komunikací prostřednictvím sítí elektronických komunikací zřízených poskytovateli služeb elektronických komunikací, za použití infrastruktur zajišťovaných třetími stranami, nebo prostřednictvím sdílení sítí, jiných zařízení nebo míst, aniž jsou dotčena ustanovení směrnic 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES.
4. Členské státy zajistí, aby generální oprávnění udělené podniku k poskytování služeb elektronických komunikací nebo ke zřizování a/nebo zajišťování sítí elektronických komunikací, jakož i s tím spojené podmínky, byly založeny na objektivních, nediskriminačních, přiměřených a průhledných kritériích.
5. U každého rozhodnutí učiněného z důvodů stanovených v čl. 3 odst. 1 směrnice 2002/20/ES a zabraňujícího podniku poskytovat služby nebo zajišťovat sítě elektronických komunikací je třeba uvést důvody.
Každá poškozená strana má mít možnost napadnout takovéto rozhodnutí u nezávislého subjektu a v poslední instanci před soudem nebo smírčím orgánem.
Článek 3
Vertikálně integrované veřejné podniky
Kromě požadavků stanovených v čl. 2 odst. 2 a aniž je dotčen článek 14 směrnice 2002/21/ES, členské státy zajistí, aby vertikálně integrované veřejné podniky, které zajišťují sítě elektronických komunikací a které mají na trhu dominantní postavení, neprováděly diskriminaci ve prospěch svých vlastních činností.
Článek 4
Práva na užívání kmitočtů
Aniž jsou dotčena zvláštní kritéria a postupy přijaté členskými státy pro udělování práv na užívání rádiových kmitočtů poskytovatelům služeb obsahu rozhlasového nebo televizního vysílání za účelem dosažení cílů obecného zájmu v souladu s právem Společenství:
1. členské státy neudělí výlučná nebo zvláštní práva na užívání rádiových kmitočtů pro poskytování služeb elektronických komunikací;
2. příděl rádiových kmitočtů pro služby elektronických komunikací je založen na objektivních, průhledných, nediskriminačních a přiměřených kritériích.
Článek 5
Informační služby o účastnických číslech
Členské státy zajistí, aby všechna výlučná a/nebo zvláštní práva ohledně vytváření a poskytování informačních služeb o účastnických číslech, včetně zveřejnění účastnických seznamů a poskytování informačních služeb o účastnických číslech, byla na jejich území zrušena.
Článek 6
Povinnosti univerzální služby
1. Každý vnitrostátní mechanismus zavedený podle směrnice 2002/22/ES a určený k rozdělení čistých nákladů na povinnosti univerzální služby musí být založen na objektivních, průhledných a nediskriminačních kritériích a musí být v souladu se zásadami přiměřenosti a co nejmenšího narušení trhu.
Zejména pokud jsou povinnosti univerzální služby ukládány zcela nebo zčásti veřejným podnikům poskytujícím služby elektronických komunikací, je to třeba vzít v úvahu při výpočtu jakýchkoli příspěvků na čisté náklady na povinnosti univerzální služby.
2. Členské státy informují Komisi o každém mechanismu zavedeném podle odstavce 1.
Článek 7
Družice
1. Členské státy zajistí, aby byly zrušeny veškeré právní zákazy nebo omezení týkající se nabídky kapacity kosmického segmentu kterémukoli oprávněnému provozovateli sítě družicových pozemských stanic, a povolí na svém území jakémukoli poskytovateli kosmického segmentu ověřovat, zda síť družicových pozemských stanic pro použití ve spojení s kosmickým segmentem tohoto poskytovatele je v souladu se zveřejněnými podmínkami pro přístup k jeho kapacitě kosmického segmentu.
2. Členské státy, které jsou smluvní stranou mezinárodních smluv zakládajících mezinárodní organizace pro družicovou komunikaci, použijí, pokud jsou uvedené smlouvy neslučitelné s pravidly hospodářské soutěže obsaženými ve Smlouvě o ES, všech vhodných prostředků k odstranění takových neslučitelností.
Článek 8
Sítě kabelové televize
1. Každý členský stát zajistí, aby žádný podnik zajišťující veřejné sítě elektronických komunikací neprovozoval svou síť kabelové televize v rámci téhož právního subjektu, který využívá pro zajišťování svých ostatních veřejných sítí elektronických komunikací, jestliže takovýto podnik:
a) je řízen uvedeným členským státem nebo požívá zvláštních práv a
b) má dominantní postavení na podstatné části společného trhu při zajišťování veřejných sítí elektronických komunikací a při poskytování veřejně přístupných telefonních služeb a
c) provozuje síť kabelové televize, která byla zřízena podle zvláštních nebo výlučných práv v téže zeměpisné oblasti.
2. Pojem "veřejně přístupné telefonní služby" se považuje za synonymum pojmu "veřejné telefonní služby" uvedeného v článku 1 směrnice 1999/64/ES.
3. Členské státy, které se domnívají, že se při poskytování infrastruktury a služeb účastnického vedení na jejich území uplatňuje hospodářská soutěž v dostatečné míře, o tom uvědomí Komisi.
Za tímto účelem dodají podrobný popis struktury trhu.
Sdělené informace se na požádání zpřístupní kterékoli zainteresované straně, přičemž je třeba brát ohled na oprávněný zájem podniků, pokud jde o ochranu jejich obchodního tajemství.
4. Po vyslechnutí připomínek zainteresovaných stran Komise v přiměřené lhůtě rozhodne, zda je možné v dotyčném členském státě zrušit povinnost právní samostatnosti subjektů.
5. Komise přezkoumá uplatňování tohoto článku nejpozději do 31. prosince 2004.
Článek 9
Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 24. července 2003 takové informace, které Komisi umožní potvrdit, že ustanovení této směrnice byla dodržena.
Článek 10
Zrušení
Směrnice 90/338/ES naposledy pozměněná směrnicemi uvedenými v příloze I, část A se zrušuje s účinkem ode dne 25. července 2003, přitom nejsou dotčeny povinnosti členských států ohledně lhůt pro provedení, které jsou stanoveny v příloze I, části B.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 11
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/78/ES
ze dne 1. října 2002,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/320/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/116/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 98/12/ES [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 71/320/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu ES schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS.
Ustanovení směrnice 70/156/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vozidel se proto vztahují i na směrnici 71/320/EHS.
(2) Nepokládá se za nutné, aby se požadavky na schvalování typu náhradních částí s brzdovým obložením uplatňovaly na části s brzdovým obložením, které byly použity při schvalování typu brzdového systému, pokud mohou být tyto části identifikovány podle požadavků této směrnice.
(3) Je nutné vyjasnit uplatňování směrnice 71/320/EHS na náhradní části s brzdovým obložením z hlediska jejich označení a balení vzhledem k tomu, že je nutné činit rozdíly mezi náhradními částmi s brzdovým obložením, které jsou identické s originálními částmi dodávanými pro daná vozidla, a částmi, které identické nejsou.
(4) Směrnici 71/320/EHS je proto třeba změnit.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, IX a XV směrnice 71/320/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Od 1. ledna 2003 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových systémů vozidel zakázat prodej nebo uvedení do provozu náhradních brzdových obložení do provozu, pokud tato obložení splňují požadavky směrnice 71/320/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Od 1. června 2003 mohou členské státy z důvodů týkajících se brzdových systémů vozidel zakázat prodej nebo uvedení do provozu náhradních brzdových obložení, pokud tato obložení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS ve znění této směrnice.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, povolí členské státy prodej nebo uvedení do provozu pro náhradní brzdová obložení určená k montáži do typů vozidel, pro která bylo uděleno schválení typu před vstupem směrnice 71/320/EHS ve znění směrnice 98/12/ES v platnost, a za podmínky, že tato náhradní brzdová obložení jsou v souladu s předchozím zněním směrnice 71/320/EHS ve znění směrnice 98/12/ES, které bylo použitelné ke dni uvedení těchto vozidel do provozu.
V žádném případě však tato brzdová obložení nesmějí obsahovat azbest.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/79/ES
ze dne 2. října 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/71/ES [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/76/ES [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [5], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/71/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [6], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/76/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Přílohy směrnic 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS jsou tvořeny seznamy reziduí pesticidů a jejich maximálních limitů.
(2) Při přezkoumávání dostupných údajů bylo konstatováno, že existuje dostatečné množství informací pro stanovení maximálních limitů pro určitá rezidua pesticidů, jmenovitě pro abamektin, azocyklotin, bioresmethrin, bifenthrin, bitertanol, bromopropylát, klofentezin, cyromazin, cyhexatin, fenpropimorf, flucytrinát, hexakonazol, metakrifos, myklobutanil, penkonazol, prochloraz, profenofos, resmethrin, tridemorf, triadimefon a triadimenol.
(3) Rezidua pesticidů se mohou vyskytovat v potravinách živočišného původu v důsledku zemědělské praxe.
Je nezbytné zohlednit příslušné údaje vyplývající jak z použití povolených pesticidů, tak i z cílených kontrolních pokusů a zkrmovacích studií.
(4) Dostupné informace byly přezkoumány.
U řady kombinací pesticidu a zemědělského produktu jsou údaje dostatečné pro výpočet maximálního limitu reziduí, který lze považovat za bezpečný pro lidské zdraví.
Je-li tento limit vyšší než mez stanovitelnosti, je vhodné stanovit limit ve výši vypočtené hodnoty.
U některých kombinací nejsou dostupné informace dostatečné a je vhodné stanovit maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
U jiných kombinací jsou informace dostatečné, prokazují však, že stanovení maximálních limitů reziduí nad mezí stanovitelnosti může vést k nepřijatelné akutní nebo chronické expozici spotřebitelů těmto reziduím.
V takových případech je vhodné stanovit maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
(5) Celoživotní akutní expozice spotřebitelů pesticidům z potravin, které mohou rezidua těchto pesticidů obsahovat, byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropském společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [7]. Pro abamektin byly maximální limity reziduí stanoveny v souladu s nařízením Rady (EHS) č.
2377/90 [8] naposledy pozměněným nařízením Komise (ES) č. 1752/2002 [9] na základě použití veterinárních léčivých přípravků obsahujících tutéž látku při ošetřování zvířat určených k produkci potravin (nařízení Komise (ES) č.
3425/93 [10]). Tato použití včetně zhodnocení přijatelného denního příjmu stanoveného Výborem pro veterinární léčivé přípravky, na nichž byly maximální limity reziduí založeny, byla zohledněna.
Byl učiněn závěr, že maximální limity reziduí navržené v této směrnici nevedou k překročení přijatelných denních příjmů ani k akutním toxickým účinkům.
(6) K zajištění náležité ochrany spotřebitele proti expozici reziduím v produktech nebo na produktech, pro něž nebylo uděleno žádné povolení, je rozumné stanovit dočasné maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti pro všechny tyto produkty spadající do působnosti směrnic 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS.
(7) Přílohy směrnic 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS by tedy měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(8) Prostřednictvím Světové obchodní organizace byly vedeny konzultace s obchodními partnery Společenství ohledně limitů navržených v této směrnici a jejich připomínky k těmto limitům byly zohledněny.
(9) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, a zejména jeho rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů plodin ošetřených přípravky na ochranu rostlin [11].
(10) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 76/895/EHS se zrušuje položka týkající se "bromopropylátu".
Článek 2
V příloze II části A směrnice 86/362/EHS se doplňují maximální limity reziduí pesticidů pro abamektin, azocyklotin a cyhexatin, bifenthrin, bitertanol, bromopropylát, klofentezin, cyromazin, fenpropimorf, flucytrinát, hexakonazol, metakrifos, myklobutanil, penkonazol, prochloraz, profenofos, resmethrin a bioresmethrin, tridemorf, triadimefon a triadimenol uvedené v příloze I této směrnice.
Článek 3
Příloha II směrnice 86/363/EHS se mění takto:
a) v části A se doplňují maximální limity reziduí pesticidů pro abamektin, bifenthrin, bitertanol, bromopropylát, cyromazin, flucytrinát, metakrifos, penkonazol, prochloraz, profenofos, resmethrin a bioresmethrin, tridemorf, triadimefon a triadimenol uvedené v příloze II této směrnice;
b) v části B se doplňují maximální limity reziduí pesticidů pro azocyklotin a cyhexatin, fenpropimorf, klofentezin a myklobutanil uvedené v příloze III této směrnice.
Článek 4
Příloha II směrnice 90/642/EHS se mění takto:
a) doplňují se maximální limity reziduí pesticidů pro abamektin, azocyklotin a cyhexatin, bifenthrin, bitertanol, bromopropylát, klofentezin, cyromazin, fenpropimorf, flucytrinát, hexakonazol, metakrifos, myklobutanil, penkonazol, prochloraz, profenofos, resmethrin a bioresmethrin, tridemorf, triadimefon a triadimenol uvedené v příloze IV této směrnice;
b) maximální limit reziduí pesticidu ethion v čaji se nahrazuje hodnotou 3 mg/kg.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl.
4 písm. b) této směrnice do 31. prosince 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. ledna 2003.
2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 1, 2 a 3 a s čl.
4 písm. a) do 31. května 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. srpna 2003.
3. Opatření přijatá členskými státy podle odstavců 1 a 2 musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/80/ES
ze dne 3. října 2002,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/220/EHS o opatřeních proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/116/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/100/ES Evropského parlamentu a Rady [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/220/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS.
(2) Směrnice 70/220/EHS zavedla postup pro kontrolu shodnosti vozidel v provozu.
Mělo by se stanovit, jaké druhy údajů by měl výrobce shromažďovat a předkládat jako podklad, podle kterého by měl schvalovací orgán posoudit, zda vozidla splňují požadavky směrnice 70/220/EHS po stanovenou dobu životnosti.
Zároveň by se měla doplnit definice vozidla, jehož emise jsou považovány za velmi odchylné, v případě, že se zkouší reprezentativní vzorek vozidel určitého typu a statistická analýza potvrzuje emisní vlastnosti uvedeného typu.
(3) Měla by se zavést technická opatření pro schvalování typu náhradních katalyzátorů jako samostatných technických celků, aby se zajistily emisní vlastnosti těchto zařízení a popřípadě také jejich kompatibilita s palubním diagnostickým systémem (OBD) vozidla, pro které jsou určena.
Měla by se zavést opatření, která by v členských státech podpořila povinnost označovat jak náhradní katalyzátory, tak katalyzátory původní výbavy určené k výměně a obaly uvedených katalyzátorů.
Kromě toho by se mělo požadovat, aby se zavedla povinnost doplňkových průvodních informací k náhradním katalyzátorům, které byly vyrobeny a uvedeny do prodeje ve Společenství před přijetím této směrnice.
(4) Směrnice 70/220/EHS zavedla ustanovení pro systémy OBD.
Aby se zajistilo, že vývoj náhradních dílů, které jsou kritické pro správnou funkci systémů OBD, nebude omezován tím, že nebudou dostupné související informace týkající se OBD, měla by se výrobcům vozidel uložit povinnost, aby takové informace zpřístupnili schvalovacímu orgánu.
(5) Technické požadavky týkající se strategií indikace chybné funkce se vyjasňují tak, že za chybnou funkci se pokládá, jsou-li překročeny prahové hodnoty stanovené pro OBD nebo jestliže systém OBD není schopen plnit základní požadavky této směrnice na monitorování.
(6) Je nutné zavést také určité změny pro zpracovávání údajů z OBD tak, aby se vyhodnocovaly nezávisle pro pohon vozidla benzinem nebo plynem.
(7) Protože zbývá krátká doba do dne 1. ledna 2003, odkdy by měly být nové typy vozidel vybaveny systémem OBD, je nutné umožnit schválení typu vozidel na plyn, která mají omezený počet menších nedostatků, jež se mohou projevit v době schvalování typu nebo před tímto schvalováním.
Orgán, který uděluje schválení typu, může také rozšířit certifikát schválení typu pro vozidla, jejichž typ byl již schválen, i pokud byly následně zjištěny nedostatky v systému OBD na vozidlech v provozu.
Taková rozšíření se nesmějí udělit, jestliže došlo k úplnému výpadku schopnosti monitorovat.
Měla by se stanovit lhůta, v které musí být na vozidlech, jež budou vyrobena v budoucnu, odstraněny nedostatky povolené orgánem udělujícím schválení typu.
(8) Směrnice 70/220/EHS by se měla přizpůsobit technickému pokroku, a zejména novým definicím dalších normalizovaných diagnostických chybových kódů, novým diagnostickým chybovým kódům specifickým pro výrobce a novým hexadecimálním kódům, a rovněž normám ISO 15031-6 a SAE J2012, které byly aktualizovány.
(9) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS [5], ve znění směrnice Komise 2000/71/ES [6], požaduje, aby benziny a motorové nafty prodávané ve Společenství obsahovaly od 1. ledna 2005 nejvýše 50 mg/kg (dílů/milion) síry.
Referenční paliva používaná ke zkouškám schvalování typu vozidel podle mezních hodnot emisí platných od roku 2005 by měla být znovu definována, aby popřípadě obsahem síry, aromatických uhlovodíků a kyslíku lépe odpovídala benzinům a motorovým naftám, které budou na trhu od roku 2005 a budou používány ve vozidlech se zdokonalenými systémy k omezení emisí nebo s technikou přímého vstřiku benzinu do motoru.
(10) Směrnice 70/220/EHS by se proto měla změnit.
(11) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Článek 1 směrnice 70/220/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice se:
a) "vozidlem" rozumí každé vozidlo podle definice v části A přílohy II směrnice 70/156/EHS;
b) "vozidlem na LPG nebo NG" rozumí vozidlo vybavené určitým zařízením pro používání LPG nebo NG v jeho systému pohonu.
Takové vozidlo na LPG nebo NG může být konstruováno a vyrobeno jako jednopalivové nebo dvoupalivové vozidlo;
c) "jednopalivovým vozidlem" rozumí vozidlo, které je konstruováno primárně pro trvalý provoz na LPG nebo NG, avšak může mít také benzinový systém jen pro nouzové účely nebo pro startování, a jehož benzinová nádrž pojme nejvýše 15 litrů benzinu;
d) "dvoupalivovým vozidlem" rozumí vozidlo poháněné po určitou dobu benzinem a po určitou dobu LPG nebo NG"
. 2. Přílohy I, II, III, IX, IXa, X, XI a XIII se mění v souladu s přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. července 2003 nesmějí členské státy, pokud nový typ vozidla nesplňuje požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice,
a) odmítnout udělit ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 70/156/EHS, nebo
b) odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu nebo
c) zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu vozidla podle článku 7 směrnice 70/156/EHS.
2. Od 1. července 2003 nesmějí členské státy již udělit, pokud nový typ vozidla nesplňuje požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice,
a) ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 70/156/EHS nebo
b) vnitrostátní schválení typu.
Členské státy však mohou nadále udělovat schválení typu uvedená v prvním pododstavci, pokud se použije čl. 8 odst. 2 směrnice 70/156/EHS.
3. Členské státy, pokud tato vozidla nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice,
a) považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a
b) odmítnou registrovat, prodávat, nebo uvést do provozu nová vozidla, která nejsou doprovázena platným prohlášením o shodě podle směrnice 70/156/EHS, pokud se nepoužije čl. 8 odst. 2 směrnice 70/156/EHS.
4. Odstavec 3 se použije od 1. ledna 2006 na
a) vozidla kategorie M, s výjimkou vozidel, jejichž maximální hmotnost překračuje 2500 kg a
b) vozidla kategorie N1 třídy I.
Odstavec 3 se použije od 1. ledna 2007 na:
a) vozidla kategorie N1 tříd II a III podle definice v tabulce v bodu 5.3.1.4 přílohy I směrnice 70/220/EHS a
b) vozidla kategorie M, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2500 kg.
Článek 3
1. Pro nové náhradní katalyzátory určené k montáži na vozidla, jejichž typ byl schválen podle směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice, nesmějí členské státy od 1. července 2003
a) odmítnout udělit ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 70/156/EHS nebo
b) zakázat jejich prodej a montáž na vozidlo.
2. Od 1. července 2003 nesmějí již členské státy udělit ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 směrnice 70/156/EHS pro nový náhradní katalyzátor, jestliže jeho typ není schválen podle směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
3. Členské státy pro vozidla v provozu nadále povolují prodej a montáž nových náhradních katalyzátorů, pro které bylo uděleno schválení typu jako pro samostatný technický celek před vstupem této směrnice v platnost.
Článek 4
Do 1. července 2005 zajistí výrobci doplňkové informace buď přímo do míst prodeje, nebo všem distributorům o všech nových náhradních katalyzátorech, které byly uvedeny do prodeje v Evropské unii přede dnem vstupu této směrnice v platnost a které jiným způsobem nesplňují požadavky stanovené ve směrnici 98/77/ES [7].
Doplňkové informace uvedené v prvním odstavci musí splňovat požadavky stanovené v bodě 7 přílohy XIII této směrnice.
Článek 5
Ode dne vstupu této směrnice v platnost se bod 7 přílohy I směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice, týkající se shodnosti vozidel, která jsou v provozu, vztahuje na všechna vozidla, jejichž typ byl schválen podle požadavků směrnice 70/220/EHS ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/69/ES [8] nebo následujících pozměňujících směrnic.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. května 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. června 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/81/ES
ze dne 10. října 2002,
kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky flumioxazinu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/64/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS obdržela Francie dne 2. května 1994 od společnosti Sumitomo SA žádost o zařazení účinné látky flumioxazinu do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Rozhodnutím Komise 97/631/ES [3] ze dne 12. září 1997 bylo potvrzeno, že dokumentace je "úplná", tzn. že ji lze považovat za v zásadě vyhovující požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a III směrnice 91/414/EHS.
(2) Účinky této účinné látky na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice 91/414/EHS pro použití navržená žadatelem. Jmenovaný členský stát zpravodaj předložil dne 20. ledna 1998 Komisi návrh hodnotící zprávy ohledně této látky.
(3) Návrh hodnotící zprávy byl přezkoumán členskými státy a Komisí v rámci Vědeckého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
Přezkoumání bylo dokončeno dne 28. června 2002 formou zprávy Komise o přezkoumání flumioxazinu.
(4) Dokumentace a informace z přezkoumání byly předloženy Vědeckému výboru pro rostliny.
Výbor byl požádán, aby předložil připomínky k protokolům o zkouškách použitých v rámci studií vyššího stupně s cílem posoudit účinky účinné látky na vodní rostliny a žížaly a k vývojovým účinkům pozorovaným v rámci studií na zvířatech.
Ve svém stanovisku [4] výbor uvedl, že dostupné studie vyššího stupně na vodních rostlinách jsou pro úplné posouzení vztahů mezi expozicí a účinky nedostatečné.
Studie na žížalách a studie týkající se vývojové toxicity se považují za dostatečné a vhodné jako podklady pro posouzení rizika.
Připomínky vědeckého výboru byly zohledněny při vypracovávání této směrnice a příslušné zprávy o přezkoumání.
Na základě dostupné standardní studie bylo revidováno posouzení rizika pro vodní rostliny.
(5) Z různých zkoumání, která byla provedena, vyplynulo, že lze očekávat, že přípravky na ochranu rostlin obsahující flumioxazin obecně vyhoví požadavkům stanoveným v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) a v čl. 5 odst. 3 směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit flumioxazin do přílohy I a zajistit tak, aby ve všech členských státech mohla být povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto látku udělována v souladu s ustanoveními uvedené směrnice.
(6) Zpráva Komise o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatňovaly příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici 91/414/EHS.
Je proto vhodné stanovit, aby konečné znění zprávy o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(7) Po zařazení by mělo být členským státům poskytnuto přiměřené období, ve kterém provedou ustanovení směrnice 91/414/EHS, pokud jde o přípravky na ochranu rostlin obsahující flumioxazin, a zejména přezkoumají stávající dočasná povolení a nejpozději do konce tohoto období nahradí tato povolení konečnými povoleními nebo je v souladu s ustanoveními směrnice 91/414/EHS změní či odejmou.
(8) Je tudíž vhodné odpovídajícím způsobem změnit směrnici 91/414/EHS.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění způsobem uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání flumioxazinu (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS) k nahlédnutí všem zúčastněným stranám nebo jim ji poskytnou na zvláštní žádost.
Článek 3
Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. července 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
1. Členské státy přezkoumají povolení každého přípravku na ochranu rostlin obsahujícího flumioxazin, aby zajistily dodržení podmínek vztahujících se na tuto účinnou látku, které jsou stanoveny v příloze I směrnice 91/414/EHS.
V případě potřeby změní nebo odejmou povolení v souladu se směrnicí 91/414/EHS do 30. června 2003.
2. Členské státy v souladu s jednotnými zásadami stanovenými v příloze VI směrnice 91/414/EHS nově zhodnotí každý přípravek na ochranu rostlin obsahující flumioxazin, ať už jako jedinou účinnou látku, nebo jako jednu z více účinných látek, které byly všechny do 1. ledna 2003 zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS, a to na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III uvedené směrnice.
Na základě tohoto hodnocení určí, zda přípravek splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst.
1 písm. b), c), d) a e) směrnice 91/414/EHS. V případě potřeby změní nebo odejmou povolení každého takového přípravku na ochranu rostlin nejpozději do 30. června 2004.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2003.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/82/ES
ze dne 15. října 2002,
kterou se mění směrnice 96/77/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu potravinářských přídatných látek jiných než barviva a náhradní sladidla
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 písm. a) uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/2/ES ze dne 20. února 1995 o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla [3], naposledy pozměněná směrnicí 2001/15/ES [4], uvádí seznam látek jiných než barviva a náhradní sladidla, které mohou být použity jako potravinářské přídatné látky.
(2) Směrnice Komise 96/77/ES [5], naposledy pozměněná směrnicí 2001/30/ES [6], stanoví kritéria pro čistotu potravinářských přídatných látek jiných než barviva a náhradní sladidla uvedených ve směrnici 95/2/ES.
(3) Je nezbytné přizpůsobit technickému pokroku stávající kritéria pro čistotu stanovená ve směrnici 96/77/ES a stanovit nová kritéria pro čistotu látek, pro něž dosud chyběla.
(4) Je nezbytné vzít v úvahu specifikace a analytické techniky pro přídatné látky stanovené v Codex Alimentarius stanovené společným výborem odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA).
(5) Směrnice 96/77/ES by proto měla být tedy změněna.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 96/77/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. srpna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES
ze dne 5. listopadu 2002
o životním pojištění
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a článek 55 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) První směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [4], směrnice Rady 90/619/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 79/267/EHS [5] a směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) [6] byly několikrát podstatně pozměněny.
Protože musí být provedeny další změny, je třeba z důvodu srozumitelnosti tyto směrnice vydat znovu v jediném textu.
(2) Aby se usnadnil přístup k činnosti životního pojištění a jejímu výkonu, je třeba odstranit některé rozdíly, které existují mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se dozoru. K dosažení tohoto cíle při zajištění odpovídající ochrany pro pojištěné osoby a osoby oprávněné k pojistnému plnění ve všech členských státech, je třeba koordinovat ustanovení o finančních zárukách vyžadovaných od životních pojišťoven.
(3) Je třeba dotvořit vnitřní trh v přímém životním pojištění ohledně práva usazování a volného pohybu služeb v členských státech, aby životní pojišťovny se sídlem ve Společenství mohly snadněji krýt závazky uvnitř Společenství a aby se pojistníci mohli obracet nejen na pojistitele usazené v jejich vlastní zemi, ale také na pojistitele se sídlem ve Společenství a usazené v jiných členských státech.
(4) Podle Smlouvy o založení ES je zakázána jakákoli diskriminace ve volném pohybu služeb založená na skutečnosti, že pojišťovna není usazena v členském státě, v němž jsou služby poskytovány.
Uvedený zákaz se uplatňuje na služby poskytované jakoukoli provozovnou ve Společenství, ať to je sídlo pojišťovny nebo její agentura nebo pobočka.
(5) Tato směrnice proto představuje důležitý krok ve sbližování vnitrostátních trhů do integrovaného trhu a toto stadium musí být doplněno jinými nástroji Společenství s cílem umožnit, aby se všichni pojistníci mohli obracet na jakéhokoli pojistitele se sídlem ve Společenství, který zde vykonává činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, a měli přitom zajištěnu přiměřenou ochranu.
(6) Tato směrnice tvoří část souboru právních předpisů Společenství v oblasti životního pojištění, který také zahrnuje směrnici Rady 91/674/EHS ze dne 19. prosince 1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven [7].
(7) Přijatý přístup spočívá v provedení takové harmonizace, která je podstatná, nutná a dostatečná k dosažení vzájemného uznání povolení a systémů obezřetnostního dozoru, jež umožní vydávat jediné povolení platné pro celé Společenství a uplatňovat zásadu dozoru domovským členským státem.
(8) Výsledkem je to, že přístup k pojištění a jeho výkon podléhají vydání jediného úředního povolení příslušnými orgány členského státu, ve kterém má pojišťovna sídlo.
Toto povolení umožňuje pojišťovně vykonávat činnost v rámci celého Společenství v rámci práva usazování i volného pohybu služeb.
Členský stát, ve kterém se nachází pobočka nebo ve kterém jsou poskytovány služby, nesmí vyžadovat na pojišťovně, která v něm hodlá vykonávat pojišťovací činnost a která již má povolení ze svého domovského členského státu, aby si opatřila nové povolení.
(9) Příslušné orgány nesmějí vydat povolení pojišťovně nebo prodloužit její povolení, pokud by jim v řádném výkonu jejich dozorčích funkcí mohlo bránit úzké propojení mezi pojišťovnou a jinými fyzickými nebo právnickými osobami.
Pojišťovny, které již mají povolení, musí splňovat také požadavky příslušných orgánů také v uvedeném ohledu.
(10) Definice "úzkého propojení" v této směrnici stanoví minimální kritéria, což nebrání členským státům uplatňovat je i na jiné situace, než které jsou situace předpokládané v definici.
(11) Samotná skutečnost získání značné části kapitálu ve společnosti nepředstavuje účast ve smyslu "úzkého propojení", pokud byl uvedený podíl získán jako dočasná investice, která neumožňuje vykonávat vliv na strukturu nebo finanční politiku pojišťovny.
(12) Zásady vzájemného uznávání a dozoru domovského členského státu vyžadují, aby příslušné orgány členských států nevydávaly povolení nebo tato povolení odnímaly, pokud faktory jako obsah obchodních plánů nebo geografické rozdělení skutečně vykonávaných činností jasně naznačují, že si pojišťovna zvolila právní systém jednoho členského státu, aby se vyhnula přísnějším normám v jiném členském státě, na jehož území provozuje nebo má v úmyslu provozovat větší část svých činností.
Pojišťovna musí získat povolení v členském státě, ve kterém má sídlo.
Kromě toho musí členské státy vyžadovat, aby se správní ústředí pojišťovny vždy nacházelo v jejím domovském členském státě a aby tam pojišťovna skutečně provozovala činnost.
(13) Z praktických důvodů je při definování poskytování služeb vhodné brát v úvahu jak provozovnu pojišťovny, tak místo, kde má být kryt závazek.
Je proto také třeba definovat závazek.
Je také vhodné rozlišovat mezi činností vykonávanou na základě práva usazování a činností vykonávanou na základě volného pohybu služeb.
(14) Je nutné provádět klasifikaci podle pojistných odvětví, aby se určily zejména činnosti podléhající povinnému povolení.
(15) Určité vzájemné pojišťovny, které na základě svého právního stavu splňují bezpečnostní požadavky a další specifické finanční záruky, by měly být vyňaty z oblasti působnosti této směrnice.
Určité subjekty, jejichž činnost se týká pouze velmi omezené oblasti a je omezena jejich stanovami, z ní mají být také vyňaty.
(16) ivotní pojištění podléhá v každém členském státě úřednímu povolení a dozoru, avšak podmínky pro vydání nebo odnětí tohoto povolení musí být definovány.
Je třeba učinit opatření ohledně práva podat opravný prostředek k soudu, pokud je povolení odmítnuto nebo odňato.
(17) Je vhodné vyjasnit pravomoci a prostředky dozoru příslušných orgánů.
Je také třeba stanovit specifické požadavky ohledně přístupu k činnosti a výkonu činnosti podle volného pohybu služeb a dozoru nad touto činností.
(18) Příslušné orgány domovského členského státu by měly zodpovídat za sledování finančního zdraví pojišťoven, včetně jejich solventnosti, zřízení odpovídajících technických rezerv a jejich krytí odpovídajícími aktivy.
(19) Je vhodné zajistit možnost výměny informací mezi příslušnými orgány a orgány nebo místy, které ze své funkce pomáhají posilovat stabilitu finančního systému.
Aby se zajistila důvěrná povaha předávaných informací, musí zůstat seznam oprávněných osob přísně omezen.
(20) Určité chování, jako například podvody nebo delikty zasvěcených osob, může ohrozit stabilitu finančních systémů, včetně jejich integrity, i když se týká jiných podniků, než jsou pojišťovny.
(21) Je třeba stanovit, za kterých podmínek je povolena uvedená výměna informací.
(22) Pokud je stanoveno, že informace mohou být sděleny pouze s výslovným souhlasem příslušných orgánů, mohou tyto orgány případně vyslovit svůj souhlas pouze po splnění přísných podmínek.
(23) Členské státy mohou uzavírat dohody o výměně informací s třetími zeměmi, pokud sdělené informace podléhají přiměřeným zárukám profesního tajemství.
(24) Pro posílení finančního dozoru nad pojišťovnami a ochrany klientů pojišťoven je třeba stanovit, že auditor musí mít povinnost neprodleně ohlásit příslušným orgánům, kdykoli se v případech stanovených v této směrnici při výkonu svých úkolů dozví některé skutečnosti, které mohou mít závažný vliv na finanční situaci nebo provozní a účetní činnost pojišťovny.
(25) Vzhledem ke stanovenému cíli je vhodné, aby členské státy zajistily, že se tato povinnost uplatňuje za všech okolností, když jsou takovéto skutečnosti odhaleny auditorem při plnění jeho úkolů v podniku majícím úzké propojení s pojišťovnou.
(26) Povinnost auditorů případně sdělovat příslušným orgánům určité skutečnosti a rozhodnutí týkající se pojišťovny, které odhalí při plnění svých úkolů v podniku, který není pojišťovnou, sama o sobě nemění povahu jejich úkolů v uvedeném podniku ani způsob, kterým musí v uvedeném podniku plnit uvedené úkoly.
(27) Výkonem správy skupinových penzijních fondů nesmějí být za žádných okolností dotčeny pravomoci svěřené příslušným orgánům ohledně subjektů držících aktiva, kterých se uvedená správa týká.
(28) Některá ustanovení této směrnice definují minimální normy.
Domovský členský stát může stanovit přísnější pravidla pro pojišťovny, kterým vydaly povolení jeho vlastních příslušné orgány.
(29) Příslušné orgány členských států musí mít k dispozici takové prostředky dozoru, které jsou nezbytné k zajištění řádného výkonu činnosti pojišťoven v rámci celého Společenství na základě práva usazování nebo volného pohybu služeb.
Zejména musí být schopny zavést vhodná ochranná opatření nebo ukládat sankce zaměřené na zabránění protiprávnímu jednání a porušování předpisů v oblasti dozoru nad pojišťovnami.
(30) Ustanovení o převodu kmenů pojistných smluv by měla zahrnovat ustanovení, která se specificky týkají převodu kmene pojistných smluv uzavřených prostřednictvím volného pohybu služeb jiné pojišťovně.
(31) Ustanovení o převodu kmenů pojistných smluv by měla být v souladu s právním režimem jediného povolení stanoveným v této směrnici.
3 nemohou obdržet povolení k souběžnému provozování činností životního a neživotního pojištění. Členské státy mohou povolit pojišťovnám, které v relevantní dny uvedené v čl.
18 odst. 3 prováděly tyto činnosti souběžně, aby v tom pokračovaly, pokud bude každá z těchto činností odděleně spravována tak, aby byly ochráněny příslušné zájmy pojištěných osob v životním pojištění a neživotním pojištění a minimální finanční závazky týkající se jedné z této činností nebyly neseny druhou činností.
Členské státy by měly dostat možnost, požádat stávající pojišťovny usazené na jejich území, které poskytují souběžně životní a neživotní pojištění, aby s touto praxí skončily.
Specializované pojišťovny by také měly navíc podléhat zvláštnímu dozoru, pokud pojišťovna provozující neživotní pojištění patří ke stejné finanční skupině jako pojišťovna provozující životní pojištění.
(33) Nic v této směrnici nebrání kompozitní pojišťovně, aby se rozdělila na dvě pojišťovny, jednu působící v oblasti životního pojištění a druhou v oblasti neživotního pojištění.
Aby se toto rozdělení mohlo uskutečnit za co nejlepších podmínek, je třeba členským státům v souladu s právní předpisy Společenství o hospodářské soutěži povolit, aby přijaly opatření pro vhodné daňové úpravy, zejména s ohledem na zisky, se kterými toto rozdělení může být spojeno.
(34) Členské státy, které si to přejí provést, mají mít možnost vydat stejné pojišťovně povolení pro odvětví uvedená v příloze I a pro pojišťovací činnost spadající pod odvětví 1 a 2 v příloze směrnice Rady ze dne 24. července 1973, kterou se mění směrnice 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [8].
Tato možnost však může podléhat některým podmínkám ohledně souladu s předpisy pro účetnictví a pravidly o likvidaci pojišťovny.
(35) Z hlediska ochrany pojištěných osob je nutné, aby každá pojišťovna vytvořila dostatečné technické rezervy.
Výpočet těchto rezerv je z větší části založen na pojistně matematických zásadách.
Tyto zásady je třeba koordinovat, aby se usnadnilo vzájemné uznávání obezřetnostních pravidel platných v různých členských státech.
(36) V zájmu obezřetnosti je vhodné stanovit minimální koordinaci pravidel omezujících úrokové míry používané při výpočtu těchto technických rezerv.
Protože stávající metody jsou všechny stejně správné, obezřetné a rovnocenné, je pro účely uvedeného omezení vhodné ponechat na členských státech, aby si svobodně vybraly metodu, která má být použita.
(37) Pravidla upravující výpočet technických rezerv a pravidla upravující rozložení, lokalizaci a vhodnost aktiv používaných na krytí technických rezerv musí být koordinována, aby se usnadnilo vzájemné uznávání předpisů členských států.
Koordinace musí brát v úvahu liberalizaci pohybu kapitálu stanovenou v článku 56 Smlouvy a pokrok učiněný Společenstvím směrem k hospodářské a měnové unii.
(38) Domovský členský stát však nesmí na pojišťovnách požadovat, aby investovaly aktiva kryjící jejich technické rezervy do určitých kategorií aktiv, protože tento požadavek by nebyl v souladu s liberalizací pohybu kapitálu stanovenou v článku 56 Smlouvy.
(39) Kromě technických rezerv, včetně matematických rezerv, postačujících ke krytí smluvních závazků pojišťoven musí mít pojišťovny dodatečnou rezervu, známou jako míra solventnosti představovanou volnými aktivy, a po souhlasu příslušného orgánu dalšími implicitními aktivy, která mají působit jako nárazník proti nepříznivém obchodním výkyvům.
Tento požadavek je důležitým prvkem obezřetnostního dohledu pro ochranu pojištěných osob a pojistníků.
Aby se zajistilo, že požadavky stanovené pro tyto účely jsou určovány podle objektivních kritérií, na jejichž základě jsou pojišťovny stejné velikosti kladeny v hospodářské soutěži do stejného postavení, je vhodné stanovit, že se tato míra má vztahovat ke všem závazkům pojišťovny a k povaze a důležitosti rizik představovaných různými činnostmi spadajícími do oblasti působnosti této směrnice.
Tato míra se má proto lišit podle toho, zda se jedná o investiční riziko, riziko smrti nebo pouze o riziko správy.
Míra solventnosti by proto měla být určena buď matematickými rezervami a rizikovými pojistnými částkami pojišťovny, nebo obdrženým pojistným nebo příspěvky, nebo pouze rezervami, nebo aktivy tontin.
(40) Směrnice 92/96/EHS stanovila prozatímní definici regulovaného trhu do přijetí směrnice o investičních službách v oblasti cenných papírů, která bude harmonizovat uvedené pojetí na úrovní Společenství.
Směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [9] stanoví definici regulovaného trhu, ačkoliv z její oblasti působnosti vyjímá činnosti životního pojištění.
Pojem regulovaného trhu je vhodné uplatnit také na činnosti životního pojištění.
(41) Seznam položek, ze kterých může být sestavena míra solventnosti požadovaná touto směrnicí, bere v úvahu nové finanční nástroje a možnosti poskytované jiným finančním institucím k vytvoření jejich vlastních fondů.
S ohledem na rozvoj trhu v oblasti zajistného krytí nakupovaného prvotními pojistiteli je třeba, aby příslušné orgány měly za určitých okolností pravomoc snížit úlevu u požadavku na míru solventnosti.
Aby se zlepšila kvalita míry solventnosti, je třeba omezit možnost zahrnutí budoucích zisků do disponibilní míry solventnosti a stanovit pro to podmínky, v každém případě však má tato možnost skončit po roce 2009.
(42) Je nutné vyžadovat garanční fond, jehož výše a složení jsou takové, aby poskytovaly jistotu, že pojišťovny při svém založení vlastní odpovídající zdroje a že při následné pojišťovací činnosti míra solventnosti v žádném případě nepoklesne pod minimum bezpečnosti.
Celý tento garanční fond nebo jeho specifikovaná část se musí skládat z přesně stanovených položek aktiv.
(43) Aby se v budoucnosti zabránilo velkým a prudkým nárůstům výše minimálního garančního fondu, je třeba vytvořit mechanismus pro jeho nárůst podle evropského indexu spotřebitelských cen.
Tato směrnice má stanovit minimální normy pro požadavky míry solventnosti a domovské členské státy mají mít možnost stanovit přísnější pravidla pro pojišťovny, kterým vydaly povolení jejich vlastní příslušné orgány.
(44) Platné předpisy členských států v oblasti smluvního práva uplatňované na činnosti uvedené v této směrnici se liší.
Harmonizace právních předpisů v oblasti pojistných smluv není předběžnou podmínkou pro dosažení vnitřního trhu v pojištění.
Proto možnost daná členským státům ukládat použití jejich vlastních právních předpisů na pojistné smlouvy pokrývající závazky na jejich vlastních územích může zajistit dostatečné záruky pro pojistníky.
V některých případech může být stanovena možnost zvolit si za právo rozhodné pro smlouvu jiné právo než právo státu závazku, avšak v souladu s pravidly, která berou v úvahu specifické okolnosti.
(45) Pro smlouvy životního pojištění by měl pojistník dostat příležitost odstoupit od smlouvy během období 14 až 30 dní.
(46) V rámci vnitřního trhu je v zájmu pojistníků mít přístup k co nejširšímu rozsahu pojistných produktů dostupných ve Společenství, aby si mohli vybrat ten, který nejlépe odpovídá jejich potřebám.
Členský stát závazku musí zajistit, aby nic na jeho území nebránilo v uvádění všech nabízených pojistných produktů na trh ve Společenství, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy chránícími obecný zájem platnými v členském státě závazku a v rozsahu, ve kterém obecný zájem není chráněn právními předpisy domovského členského státu, za předpokladu, že tyto právní předpisy jsou uplatňovány nediskriminačně na všechny pojišťovny působící v uvedeném členském státě a jsou objektivně nutné a přiměřené ke sledovanému cíli.
(47) Členské státy by měly být schopny zajistit, aby v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb byly pojistné produkty a smluvní dokumenty používané ke krytí závazků na jejich územích v souladu s platnými specifickými právními předpisy chránícími obecný zájem.
Systémy dozoru, které mají být použity, musí splňovat požadavky vnitřního trhu, jejich použití však nesmí představovat předběžnou podmínku pro výkon pojišťovací činnosti.
Z tohoto hlediska se systémy předběžného schvalování podmínek pojistek předem nezdají být odůvodněné.
Je proto nutné stanovit jiné systémy lépe vyhovující požadavkům vnitřního trhu, které umožní každému členskému státu zajistit pojistníkům základní ochranu.
(48) Je nutné upravit spolupráci mezi příslušnými orgány členských států a mezi těmito orgány a Komisí.
(49) Je třeba stanovit systém sankcí ukládaných v případě, kdy v členském státě, ve kterém přebírá závazek, pojišťovna nevyhoví předpisům chránícím obecný zájem, které se na ni vztahují.
(50) Je třeba stanovit opatření pro případy, kdy se finanční situace pojišťovny stane takovou, že je pro ni obtížné splnit její smluvní závazky.
Za zvláštních situací, kdy jsou ohrožena práva pojištěných osob, je třeba, aby příslušné orgány měly pravomoc zasáhnout dostatečně včas, při výkonu těchto pravomocí však musí v souladu se zásadami řádného úředního postupu a náležitého postupu pojišťovny informovat o důvodech vedoucích k tomuto zásahu.
Po dobu, po kterou tato situace přetrvává, by příslušné orgány neměly osvědčovat, že pojišťovna má dostatečnou míru solventnosti.
(51) Pro účely zavedení zásad pojistné matematiky v souladu s touto směrnicí může domovský členský stát vyžadovat pravidelné oznamování technických podkladů používaných pro výpočet sazeb pojistného a technických rezerv; oznamování technických podkladů nezahrnuje oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek a obchodní sazby pojišťoven.
(52) Na vnitřním pojistném trhu bude mít spotřebitel širší a rozmanitější výběr smluv.
Pokud má mít zákazník z této rozmanitosti a ze zvýšené hospodářské soutěže plný užitek, musí obdržet všechny nutné informace umožňující mu zvolit si smlouvu nejlépe odpovídající jeho potřebám.
Tento požadavek na poskytnutí informací je důležitý, protože trvání závazku může být velmi dlouhé.
Minimální opatření musí být proto koordinována, aby zákazník obdržel jasné a přesné informace o základních vlastnostech mu navrhovaných produktů a údaje o orgánech, na které mohou být směrovány veškeré stížnosti pojistníků, pojištěných osob nebo osob oprávněných ze smluv.
(53) Reklama pojistných produktů je základním prostředkem umožňujícím efektivní provozování pojišťovací činnosti ve Společenství.
Je nutné ponechat pojišťovnám možnost použití všech prostředků reklamy běžných v členském státě pobočky nebo poskytování služeb.
Členské státy však mohou vyžadovat soulad se svými předpisy týkajícími se formy a obsahu reklamy, ať už jsou stanoveny podle právních předpisů Společenství o reklamě anebo přijaty členskými státy z důvodů obecného zájmu.
(54) V rámci vnitřního trhu nemůže žádný členský stát nadále zakazovat současné provozování pojišťovací činnosti na svém území v rámci práva usazování a volného pohybu služeb.
(55) V některých členských státech nepodléhají pojišťovací transakce žádné formě nepřímého zdanění, ve většině členských států se však uplatňují zvláštní daně a jiné formy poplatků.
Struktury a sazby těchto daní a poplatků se značně liší mezi členskými státy, ve kterých jsou uplatňovány.
Je vhodné odstranit stávající rozdíly vedoucí k narušení hospodářské soutěže v pojišťovnictví mezi členskými státy.
Až do další harmonizace může tuto otázku vyřešit použití daňových systémů a dalších forem poplatků členskými státy, ve kterých došlo k převzetí závazků, a členské státy zabezpečí, že budou přijata opatření k zajištění toho, aby byly tyto daně a poplatky vybírány.
(56) Je důležité zavést v rámci Společenství koordinaci v oblasti likvidace pojišťoven.
Je proto od nynějška nutné stanovit, aby v případě likvidace pojišťovny systém ochrany, který je k dispozici v každém členském státě, zajistil rovnost zacházení se všemi věřiteli pojišťovny bez ohledu na jejich státní příslušnost a způsob vzniku závazku.
(57) Koordinovaná pravidla provozování přímého pojištění ve Společenství se v zásadě mají uplatňovat na všechny pojišťovny působící na trhu, a tudíž i na agentury i pobočky, pokud je sídlo pojišťovny mimo Společenství.
Ohledně způsobů dozoru obsahuje tato směrnice pro tyto agentury nebo pobočky zvláštní ustanovení vzhledem ke skutečnosti, že aktiva pojišťoven, kterým patří, se nacházejí mimo Společenství.
(58) Je vhodné upravit uzavírání vzájemnostních dohod s jednou nebo více třetími zeměmi aby bylo možné zmírnit tyto zvláštní podmínky, při současném zachování zásady, že se uvedeným agenturám a pobočkám nedostane příznivějšího zacházení než pojišťovnám ze Společenství.
(59) Je třeba stanovit pružný postup umožňující hodnotit vzájemnost se třetími zeměmi na úrovni celého Společenství.
Cílem tohoto postupu není uzavřít finanční trhy Společenství, ale spíše, protože Společenství má v úmyslu ponechat své trhy otevřené pro zbytek světa, zlepšit liberalizaci globálních světových trhů v jiných třetích zemích.
Za tímto účelem směrnice stanoví postupy pro jednání se třetími zeměmi.
Jako poslední možnost má být umožněno přijmout opatření zahrnující pozastavení nových žádostí o povolení nebo omezení nových povolení pomocí regulativního postupu stanoveného v článku 5 rozhodnutí Rady 1999/468/ES [10].
(60) Tato směrnice má obsahovat ustanovení o prokazování dobré pověsti a doložení skutečnosti, že nedošlo k úpadku.
(61) Aby se vyjasnil právní režim uplatňovaný na činnosti životního pojištění, na něž se vztahuje tato směrnice, je třeba změnit některá ustanovení směrnic 79/267/EHS, 90/619/EHS a 92/96/EHS.
Pro uvedený účel je třeba změnit některá ustanovení týkající se stanovení míry solventnosti a práv získaných pobočkami pojišťoven zřízenými před 1. červencem 1994.
Je třeba také definovat obsah obchodního plánu poboček pojišťoven ze třetích zemí, které mají být usazeny ve Společenství.
(62) Čas od času může být nutné provádět technické úpravy k podrobným pravidlům stanoveným v této směrnici, aby byl zohledněn budoucí rozvoj pojišťovnictví.
Komise provede tyto úpravy, pokud budou nutné, po konzultaci s Výborem pro pojišťovnictví zřízeným směrnicí Rady 91/675/EHS [11].
Tato opatření, jež musí být opatření obecného významu ve smyslu článku 2 rozhodnutí Rady 1999/468/ES, mají být přijata regulativním postupem stanoveným v článku 5 uvedeného rozhodnutí.
(63) Podle článku 15 Smlouvy je třeba vzít v úvahu úsilí, jež budou muset vynaložit některá hospodářství, která se liší stupněm vývoje.
Proto je třeba přijmout přechodná opatření pro postupné uplatňování této směrnice v některých členských státech.
(64) Směrnice 79/267/EHS a 90/619/EHS stanovily zvláštní výjimky u některých pojišťoven existujících v době přijetí těchto směrnic.
Tyto pojišťovny mezitím změnily svou strukturu.
Proto již dále nepotřebují žádné zvláštní výjimky.
(65) Touto směrnicí by měly zůstat nedotčeny povinnosti členských států ohledně lhůt pro provedení a pro použitelnost směrnic uvedených v příloze V části B,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
OBSAH
HLAVA I Definice a oblast působnosti …
Článek 1 Definice …
Článek 33 Obecný zájem …
DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI Článek 1
1. Pro účely této směrnice se: a) "pojišťovnou" rozumí podnik, který obdržel úřední povolení podle článku 4;
b) "pobočkou" rozumí agentura nebo pobočka pojišťovny.
S jakoukoli trvalou přítomností podniku na území členského státu se nakládá stejným způsobem jako s agenturou nebo pobočkou, i když tato přítomnost nemá formu pobočky nebo agentury, ale má podobu pouze kanceláře řízené vlastními zaměstnanci pojišťovny nebo osobou, která je nezávislá, ale má trvalé pověření jednat za pojišťovnu, jaké by měla agentura;
c) "provozovnou" se rozumí sídlo, agentura nebo pobočka pojišťovny;
d) "závazkem" se rozumí závazek představovaný jedním z druhů pojištění nebo operací uvedených v článku 2;
e) "domovským členským státem" se rozumí členský stát, ve kterém se nachází sídlo pojišťovny kryjící závazek;
f) "členským státem pobočky" se rozumí členský stát, ve kterém se nachází pobočka kryjící závazek;
g) "členským státem závazku" se rozumí členský stát, ve kterém má pojistník obvyklé bydliště, nebo je-li pojistník právnickou osobou, členský stát, kde se nachází provozovna této právnické osoby, ke které se smlouva vztahuje;
h) "členským státem poskytování služeb" se rozumí členský stát závazku, pokud je závazek kryt pojišťovnou nebo pobočkou nacházející se v jiném členském státě;
i) "kontrolou" se rozumí vztah mezi mateřskou společností a dceřinou společností, jak je vymezen v článku 1 směrnice Rady 83/349/EHS [12], nebo podobný vztah mezi jakoukoli fyzickou a právnickou osobou a podnikem;
j) "kvalifikovaným podílem" se rozumí přímá nebo nepřímá držba podílu v podniku, který představuje 10 či více procent základního kapitálu nebo hlasovacích práv nebo který dává možnost vykonávat značný vliv na řízení podniku, ve kterém je podíl držen.
Pro účely použití této definice v souvislosti s články 8 a 14 a jiných výší podílů uvedených v článku 15 se berou v úvahu hlasovací práva uvedená v článku 92 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/34/ES ze dne 28. května 2001 o přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů a o informacích, které k nim mají být zveřejněny [13];
k) "mateřskou společností" se rozumí mateřská společnost, jak je vymezena v článcích 1 a 2 směrnice 84/349/EHS;
l) "dceřinou společností" se rozumí dceřiná společnost, jak je vymezena v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS; každá dceřiná společnost jiné dceřiné společnosti se také považuje za dceřinou společnost podniku, který je vrcholnou mateřskou společností těchto podniků;
m) "regulovaným trhem" se rozumí:
- v případě trhu nacházejícího se v členském státě regulovaný trh, jak je definován v čl. 1 odst. 13 směrnice Rady 93/22/EHS, a
- v případě trhu nacházejícího se ve třetí zemi finanční trh uznávaný domovským členským státem pojišťovny splňující srovnatelné požadavky.
Jakékoli finanční nástroje používané na uvedeném trhu musí mít kvalitu srovnatelnou s kvalitou nástrojů používaných na regulovaném trhu nebo na trzích daného členského státu;
n) "příslušnými orgány" se rozumí vnitrostátní orgány mající na základě právních předpisů pravomoc vykonávat dozor nad pojišťovnami;
o) "odpovídajícími aktivy" se rozumí pokrytí pojišťovacích závazků, jejichž splatnost může být požadována v určité měně, aktivy vyjádřenými nebo realizovatelnými ve stejné měně;
p) "umístěním aktiv" se rozumí přítomnost aktiv, movitých či nemovitých, v členském státě, nechápe se však jako požadavek, že movitá aktiva musí být uložena nebo že nemovitá aktiva podléhají omezujícím opatřením, jako je například registrace hypoték; u aktiv představovaných nároky vůči dlužníkům se předpokládá, že se nacházejí v členském státě, kde jsou realizovatelná;
q) "rizikovým kapitálem" se rozumí částka splatná v případě smrti po odečtení matematické rezervy hlavního rizika;
r) "úzkým propojením" se rozumí situace, ve které jsou dvě nebo více fyzické nebo právnické osoby propojeny:
i) účastí, která znamená držba, přímá nebo prostřednictvím ovládání, 20 či více procent hlasovacích práv nebo základním kapitálu pojišťovny nebo
ii) kontrolou, kterou se rozumí vztah mezi mateřskou společností a dceřinou společností ve všech případech uvedených v čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice 83/349/EHS nebo obdobný vztah mezi jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobou a podnikem; jakákoli dceřiná společnost jiné dceřiné společnosti se také považuje za dceřinou společnost mateřské společnosti, která stojí v čele všech těchto podniků.
Situace, ve kterých jsou dvě nebo více fyzické nebo právnické osoby trvale spojeny s touž osobou vztahem kontroly, se také považují za úzké propojení mezi těmito osobami.
2. Kdekoli tato směrnice odkazuje na euro, použije se na národní měnu od 31. prosince každého roku přepočítací kurs posledního dne předchozího měsíce října, pro který jsou k dispozici hodnoty přepočítacího kursu na euro ve všech relevantních měnách Společenství.
Článek 2
Oblast působnosti
Tato směrnice se týká přístupu k samostatné výdělečné činnosti v přímém pojištění a jejímu výkonu pojišťovnami, které jsou usazeny v členském státě nebo si přejí být v tomto státě usazeny, pokud jde o
1) poskytování těchto druhů pojištění, pokud vyplývají ze smlouvy:
a) životní pojištění, což je pojistné odvětví, které zahrnuje zejména pojištění pouze pro případ dožití se stanoveného věku, pojištění pouze pro případ smrti, pojištění pro případ dožití se stanoveného věku nebo pro případ dřívější smrti, životní pojištění s výplatou zaplaceného pojistného, pojištění manželství, pojištění prostředků na výživu dětí;
b) pojištění důchodu;
c) doplňkové pojištění provozované životními pojišťovnami, což je zejména pojištění pro případ úrazu včetně pracovní neschopnosti, pojištění smrti následkem úrazu a pojištění invalidity následkem úrazu nebo nemoci, kde tyto různé druhy pojištění jsou sjednávány doplňkově k životnímu pojištění;
d) typ pojištění existující v Irsku a Spojeném království známé jako trvalé zdravotní pojištění (permanent health insurance), které nelze zrušit;
2) následující operace, pokud jsou na smluvním základě a pokud podléhají dozoru správních orgánů odpovědných za dozor nad soukromým pojištěním:
a) tontiny, u kterých je založen spolek přispěvatelů s cílem společné kapitalizace příspěvků a následného rozdělení takto akumulovaných aktiv mezi přeživší osoby nebo mezi oprávněné osoby po zemřelých;
b) operace umořování kapitálu založené na pojistně matematických výpočtech, u kterých se za předem dohodnuté jednorázové nebo pravidelně se opakující platby stanoví závazky určitých výplat po určitou dobu;
c) správa skupinových penzijních fondů, např. činnosti spočívající pro dotyčný podnik ve správě investic, a zejména aktiv tvořících rezervy subjektů, které provádějí platbu v případě smrti nebo dožití se stanoveného věku nebo v případě přerušení nebo omezení činnosti;
d) operace uvedené v písmenu c), pokud jsou doprovázeny pojištěním kryjícím buď zachování kapitálu, nebo minimální úrokový výnos;
e) operace prováděné pojišťovnami, které jsou uvedeny v kapitole 1 hlavy 4 knihy IV francouzského "code des assurances" (pojišťovacího řádu);
3) operace závisející na délce lidského života, které jsou předepsány nebo stanoveny v právních předpisech o sociálním pojištění, jsou-li vykonávány nebo spravovány pojišťovnami na jejich vlastní riziko v souladu s právními předpisy členského státu.
Článek 3
Vyňaté činnosti a orgány
Tato směrnice se netýká:
1) s výhradou použití čl. 2 odst. 1 písm. c) odvětví určených v příloze ke směrnici 73/239/EHS;
2) operací vzájemných pojišťoven, u nichž se plnění liší podle dostupných zdrojů a které požadují na každém ze svých členů stejný příspěvek;
3) operací prováděných jinými subjekty, než jsou podniky uvedené v článku 2, jejichž účelem je poskytovat plnění zaměstnaným a samostatně výdělečným osobám patřícím do jednoho podniku nebo skupiny podniků nebo do jednoho oboru nebo skupiny oborů v případě smrti nebo dožití se stanoveného věku nebo v případě přerušení nebo omezení činnosti, ať již jsou nebo nejsou závazky vyplývající z těchto operací vždy plně kryty matematickými rezervami;
4) s výhradou použití čl. 2 odst. 3 pojištění tvořícího část zákonného systému sociálního zabezpečení;
5) subjektů, které se zavazují poskytovat plnění výhradně v případě smrti, kde částka těchto plnění nepřevyšuje průměrné pohřební náklady za jednu smrt nebo kde je plnění poskytováno v naturáliích;
6) vzájemných pojišťoven, kde
- stanovy stanoví možnost určení dalších příspěvků nebo snížení jejich plnění nebo vyžadování pomoci od jiných osob, které se zavázaly ji poskytnout, a
- roční příjem z příspěvků za činnosti v oblasti působnosti této směrnice nepřevyšuje 5 milionů eur ve třech po sobě následujících letech.
Je-li tato částka ve třech po sobě následujících létech překročena, použije se tato směrnice od čtvrtého roku.
Tento odstavec však nebrání vzájemné pojišťovně v tom, aby požádala o povolení podle této směrnice nebo aby si toto povolení ponechala;
7) spolku "Versorgungverband deutscher Wirtschaftsorganisationen" v Německu, pokud nedojde ke změně jeho stanov ohledně rozsahu jeho činností;
8) penzijních činností penzijních pojišťoven stanovených v zákonu o penzijním pojištění zaměstnanců (TEL) a souvisejících finských právních předpisech, pokud
a) penzijní pojišťovny, které již podle finských právních předpisů mají povinnost mít pro své penzijní činnosti oddělené účetnictví a systémy správy, ode dne přístupu vytvoří ještě samostatné právní subjekty pro výkon těchto činností;
b) finské orgány nediskriminačním způsobem umožní všem státním příslušníkům a společnostem z členských států vykonávat podle finských právních předpisů činnosti určené v článku 2 vztahující se k této výjimce, ať to je prostřednictvím
- kontroly nebo účasti ve stávající pojišťovně nebo skupině;
- vytvářením nových pojišťoven nebo skupin, včetně penzijních pojišťoven, nebo účastí v nich;
c) finské orgány předloží do tří měsíců od dne přístoupení Komisi ke schválení zprávu uvádějící, jaká opatření byla podniknuta pro oddělení činností TEL od běžných pojišťovacích činností provozovaných finskými pojišťovnami, aby bylo vyhověno všem požadavkům této směrnice.
HLAVA II
PŘÍSTUP K ČINNOSTI ŽIVOTNÍHO POJIŠTĚNÍ
Článek 4
Zásada povolení
Přístup k činnostem, na které se vztahuje tato směrnice, podléhá předchozímu vydání úředního povolení.
O toto povolení musí orgány domovského členského státu žádat
a) každá pojišťovna, která zřizuje sídlo na území uvedeného státu;
b) každá pojišťovna, která poté, co již získala povolení požadované v prvním pododstavci, rozšiřuje činnost na celé odvětví nebo na jiná odvětví.
Článek 5
Rozsah povolení
1. Povolení je platné pro celé Společenství.
Umožňuje zde pojišťovně provozovat činnost buď v rámci práva usazování, nebo volného pohybu služeb.
2. Povolení se vydává na každé pojistné odvětví uvedené v příloze I. Týká se celého odvětví, ledaže si žadatel přeje krýt pouze některá rizika zařazená do tohoto odvětví.
Příslušné orgány mohou omezit povolení požadované pro jedno z odvětví na činnosti uvedené v obchodním plánu uvedeném v článku 7.
Každý členský stát může vydat povolení pro dvě nebo více odvětví, pokud jeho vnitrostátní právní předpisy povolují v těchto odvětvích vykonávat činnost současně.
Článek 6
Podmínky pro obdržení povolení
1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna, která žádá o povolení, aby:
a) přijala některou z těchto forem:
- v případě Belgického království: "société anonyme/naamloze vennootschap", "société en commandite par actions/commanditaire vennootschap opaandelen", "association d'assurance mutuelle/onderlinge verzekeringsvereniging", "société coopérative/coöperatieve vennootschap",
- v případě Dánského království: "aktieselskaber", "gensidige selskaber", "pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed (tværgående pensionskasser)",
- v případě Spolkové republiky Německo: "Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit", "öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen",
- v případě Francouzské republiky: "société anonyme", "société d'assurance mutuelle", "institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale", "institution de prévoyance régie par le code rural" a "mutuelles régies par le code de la mutualité",
- v případě Irska: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts" a "societies registered under the Friendly Societies Acts,"
- v případě Italské republiky: "società per azioni", "società cooperativa", "mutua di assicurazione",
- v případě Lucemburského velkovévodství: "société anonyme", "société en commandite par actions", "association d'assurances mutuelles", "société coopérative",
- v případě Nizozemského království: "naamloze vennootschap", "onderlinge waarborgmaatschappij",
- v případě Spojeného království: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societies registered or incorporated under the Friendly Societies Acts", "the association of underwriters known as Lloyd's",
- v případě Řecké republiky: "ανώνυμή εταιριά",
- v případě Španělského království:"sociedad anónima", "sociedad mutua", "sociedad cooperativa",
- v případě Portugalské republiky:"sociedade anónima", "mútua de seguros",
- v případě Rakouské republiky:"Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit",
- v případě Finské republiky: "keskinäinen vakuutusyhtiö/ömsesidigt försäkringsbolag", "vakuutusosakeyhtiö/försäkringsaktiebolag", "vakuutusyhdistys/försäkringsförening",
- v případě Švédského království: "försäkringsaktiebolag", "ömsesidiga försäkringsbolag", "understödsföreningar".
Pojišťovna také může přijmout právní formu evropské obchodní společnosti, jakmile tato bude vytvořena.
Kromě toho mohou členské státy případně založit pojišťovny v jakékoli veřejnoprávní formě za podmínky, že tyto pojišťovny budou mít za cíl provádět pojišťovací operace za stejných podmínek, za kterých vykonávají činnost soukromoprávní pojišťovny;
b) omezila svůj předmět činnosti na činnosti stanovené v této směrnici a operace z nich přímo vyplývající, s vyloučením všech jiných obchodních činností;
c) předložila obchodní plán podle článku 7;
d) měla minimální garanční fond stanovený v čl. 29 odst. 2;
e) byla skutečně řízena osobami s dobrou pověstí a požadovanou odbornou kvalifikací nebo zkušenostmi.
2. Jestliže mezi pojišťovnou a jinými právnickými nebo fyzickými osobami existuje úzké propojení, vydají příslušné orgány povolení pouze tehdy, pokud tato propojení nebrání řádnému výkonu dozorčích funkcí.
Příslušné orgány také odmítnou vydat povolení, pokud právní a správní předpisy třetí země vztahující se na jednu nebo více fyzických nebo právnických osob, se kterými má pojišťovna úzké propojení, nebo potíže související s jejich uplatňováním brání řádnému výkonu dozorčích funkcí.
Příslušné orgány požadují na pojišťovnách, aby jim neustále poskytovaly informace, které potřebují ke sledování toho, zda jsou trvale dodržovány podmínky uvedené v tomto odstavci.
3. Členské státy ukládají pojišťovnám, aby se jejich ústředí nacházelo ve stejném členské státě jako jejich sídlo.
4. Pojišťovna žádající o povolení k rozšíření činnosti na jiná odvětví nebo o rozšíření povolení, které se vztahuje jen na některá rizika zařazená jednoho odvětví, musí předložit obchodní plán podle článku 7.
Dále musí doložit, že disponuje mírou solventnosti stanovenou v článku 28 a má garanční fond uvedený v čl. 29 odst. 1 a 2.
5. Členské státy nepřijmou předpisy vyžadující předchozí schválení nebo pravidelné oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, technických podkladů používaných zejména pro výpočet sazeb pojistného a technických rezerv nebo formulářů a jiných tiskopisů, které hodlá pojišťovna používat při svých jednáních s pojistníky.
Bez ohledu na první pododstavec může domovský členský stát pro výhradní účel ověřování souladu s vnitrostátními předpisy o zásadách pojistné matematiky vyžadovat pravidelné sdělování technických podkladů používaných zejména pro výpočet sazeb pojistného a technických rezerv, aniž by uvedený požadavek představoval předběžnou podmínku pro to, aby pojišťovna směla vykonávat činnost.
Nic v této směrnici nebrání členským státům, aby ponechaly v platnosti nebo přijímaly právní a správní předpisy požadující schválení zakládací smlouvy a stanov a předávání jakýchkoli dalších dokumentů nutných pro běžný výkon dozoru.
Nejpozději do dne 1. července 1999 podá Komise Radě zprávu o uplatňování tohoto odstavce.
6. Předpisy uvedené v odstavcích 1 až 5 nesmějí požadovat, aby byla jakákoli žádost o povolení posuzována na základě hospodářských potřeb trhu.
Článek 7
Obchodní plán
Obchodní plán uvedený v čl. 6 odst. 1 písm. c) a odst. 4 musí obsahovat údaje nebo podklady týkající se
a) povahy závazků, které pojišťovna hodlá krýt;
b) základních zásad zajištění;
c) položek, z nichž sestává minimální garanční fond;
d) předpokládaných nákladů na zřízení provozního systému a organizaci obchodní sítě a finančních zdrojů, které mají tyto náklady pokrýt;
kromě toho na první tři účetní období:
e) plánu uvádějícího podrobné odhady příjmů a výdajů týkajících se přímého pojištění, zajišťovacích akceptací a cesí;
f) předpokládané rozvahy;
g) předpokládaných finančních zdrojů zamýšlených pro krytí smluvních závazků a míry solventnosti.
Článek 8
Akcionáři a společníci s kvalifikovanými podíly
Příslušné orgány domovského členského státu nesmějí pojišťovně vydat povolení k přístupu k pojišťovací činnosti, dokud jim není sdělena totožnost jejích akcionářů nebo společníků, ať přímých nebo nepřímých, ať fyzických nebo právnických osob, které mají v uvedené pojišťovně kvalifikované podíly, a výše těchto podílů.
Příslušné orgány odmítnou vydat povolení, pokud vzhledem k potřebě zajistit zdravé a obezřetné řízení pojišťovny nejsou spokojeny se způsobilostí akcionářů nebo společníků.
Článek 9
Odmítnutí vydat povolení
Každé rozhodnutí o odmítnutí vydat povolení musí být doprovázeno přesným odůvodněním a oznámeno dané pojišťovně.
Každý členský stát učiní opatření pro zajištění práva obrátit se na soud proti rozhodnutí o odmítnutí.
To musí být umožněno i v případech, kdy příslušné orgány nevyřídí žádost o povolení do šesti měsíců ode dne obdržení.
HLAVA III
PODMÍNKY PRO POJIŠŤOVACÍ ČINNOST
KAPITOLA 1
Zásady a metody finančního dozoru
Článek 10
Příslušné orgány a předmět dozoru
1. Finanční dozor nad pojišťovnou, včetně dozoru nad činností, kterou pojišťovna vykonává buď prostřednictvím poboček, nebo v rámci volného pohybu služeb, náleží do výhradní pravomoci domovského členského státu.
Pokud mají příslušné orgány členského státy závazku důvod domnívat se, že činnosti pojišťovny mohou ovlivnit její finanční zdraví, informují o tom příslušné orgány domovského členského státu pojišťovny.
Orgány domovského členského státu pojišťovny rozhodnou, zda pojišťovna dodržuje obezřetnostní zásady stanovené v této směrnici.
2. Uvedený finanční dozor zahrnuje zejména ověřování veškeré činnosti pojišťovny, její míry solventnosti, tvorbu technických rezerv včetně matematických rezerv a aktiv, která je kryjí, v souladu s předpisy nebo obvyklou praxí v domovském členském státě podle předpisů přijatých na úrovni Společenství.
3. Příslušné orgány domovského členského státu vyžadují od každé pojišťovny, aby měla řádné administrativní a účetní postupy a odpovídající vnitřní kontrolní mechanismy.
Článek 11
Dozor nad pobočkami usazenými v jiném členském státě
Členský stát pobočky stanoví, že pokud pojišťovna, jíž bylo vydáno povolení v jiném členském státě, provozuje činnost prostřednictvím pobočky, mohou příslušné orgány domovského členského státu, poté co nejprve informují příslušné orgány členského státu pobočky, samy nebo prostřednictvím osob, které pro uvedený účel jmenují, na místě ověřovat informace nutné k zajištění finančního dozoru nad pojišťovnou.
Orgány členského státu pobočky se mohou uvedeného ověřování účastnit.
Článek 12
Zákaz povinného postoupení části pojištění
Členské státy nesmějí na pojišťovnách požadovat, aby postoupily část svého pojištění z činností uvedených v článku 2 subjektu nebo subjektům určeným vnitrostátními právními předpisy.
Článek 13
Informace týkající se účetnictví, dozoru a statistiky: pravomoci dozoru
1. Každý členský stát ukládá každé pojišťovně, jejíž sídlo se nachází na jeho území, aby předkládala výroční zprávu uvádějící všechny typy činností, její finanční situaci a solventnost.
2. Členské státy ukládají pojišťovnám se sídlem na jejich území, aby pravidelně předkládaly výkazy spolu se statickými dokumenty, které jsou nutné pro účely dozoru.
Příslušné orgány si navzájem poskytují veškeré dokumenty a informace užitečné pro účely dozoru.
3. Každý členský stát přijme všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby příslušné orgány měly pravomoci a prostředky nutné pro dozor nad činností pojišťoven se sídlem na jejich územích, včetně činností vykonávaných mimo tato území, v souladu se směrnicemi Rady upravujícími uvedené činnosti a k účelům sledování toho, jak jsou tyto směrnice uplatňovány.
Tyto pravomoci a prostředky musí příslušným orgánům zejména umožňovat:
a) činit podrobná šetření týkající se situace pojišťovny a veškeré její činnosti, mimo jiné
- shromažďováním informací nebo vyžadováním předložení dokumentů o její pojišťovací činnosti,
- prováděním vyšetřování na místě v prostorách pojišťovny;
b) přijímat veškerá opatření týkající se pojišťovny, jejích odpovědných ředitelů nebo osob, které ji řídí, vhodná a nutná k zajištění toho, aby činnost pojišťovny trvale odpovídala právním a správním předpisům, které musí pojišťovna splňovat v každém členském státě, a zejména obchodního plánu v rozsahu, v němž zůstává povinný, a k zabránění nebo nápravě veškerých závad, které by mohly ohrožovat zájmy pojištěných osob;
c) zajistit, aby byla uvedená opatření prováděna, případně i jejich vymáháním soudní cestou;
Členské státy mohou také stanovit, že příslušné orgány mohou získávat veškeré informace, které mají o smlouvách zprostředkovatelé.
Článek 14
Převod kmene pojistných smluv
1. Za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy vydá každý členský stát povolení pojišťovnám se sídlem na jeho území k převodu celého nebo části jejich kmene pojistných smluv uzavřených v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb na přejímající podnik usazený ve Společenství, pokud příslušné orgány domovského členského státu přejímajícího podniku potvrdí, že po započtení převodu má přejímající podnik nutnou míru solventnosti.
2. Pokud pobočka hodlá převést celý kmen nebo část kmene pojistných smluv uzavřených v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, je třeba konzultovat členský stát pobočky.
3. Za okolností zmiňovaných v odstavcích 1 a 2 orgány domovského členského státu převádějící pojišťovny povolí převod po obdržení souhlasu od příslušných orgánů členských států závazku.
4. Příslušné orgány členských států, které byly konzultovány, poskytnou stanovisko nebo souhlas příslušným orgánům členského státu převádějící pojišťovny do tří měsíců od obdržení žádosti: nedodání odpovědi konzultovanými orgány v uvedené lhůtě se považuje za vyslovení příznivého stanoviska nebo mlčky vyjádřeného souhlasu.
5. Převod povolený v souladu s tímto článkem se zveřejňuje způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v členském státě závazku.
Tyto převody jsou bez dalšího účinné vůči pojistníkům, pojištěným osobám a všem ostatním osobám majícím práva nebo povinnosti vzniklé z převedených smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států poskytnout pojistníkům možnost smlouvy v určité lhůtě po převodu zrušit.
Článek 15
Kvalifikované podíly
1. Členské státy stanoví, že všechny fyzické a právnické osoby, které hodlají získat přímo nebo nepřímo kvalifikovaný podíl v pojišťovně, musí nejprve informovat příslušné orgány domovského členského státu a uvést přitom velikost zamýšleného podílu.
Takováto osoba musí také informovat příslušné orgány domovského členského státu, když hodlá zvýšit svůj kvalifikovaný podíl tak, že by její podíl na hlasovacích právech nebo základním kapitálu dosáhl nebo překročil 20 %, 33 % nebo 50 % nebo tak, že se pojišťovna stane dceřinou společností této osoby.
Příslušné orgány domovského členského státu mají nejvýše tři měsíce ode dne oznámení stanoveného v prvním pododstavci na vyjádření nesouhlasu s tímto záměrem, pokud vzhledem k potřebě zajistit zdravé a obezřetné řízení pojišťovny nejsou spokojeny se způsobilostí osoby uvedené v prvním pododstavci.
Pokud s daným záměrem nevyjádří nesouhlas, mohou stanovit maximální lhůtu pro jeho uskutečnění.
2. Členské státy požadují od všech fyzických a právnických osob, které se chtějí přímo nebo nepřímo vzdát kvalifikovaného podílu v pojišťovně, aby o tom nejprve informovaly příslušné orgány domovského členského státu a uvedly přitom výši zamýšleného podílu.
Takováto osoba musí také informovat příslušné orgány domovského členského státu, když chce snížit svůj kvalifikovaný podíl tak, že by podíl jejích hlasovacích práv nebo základním kapitálu poklesl pod 20 %, 33 % nebo 50 % a nebo tak, že by pojišťovna přestala být její dceřinou společností.
3. Pojišťovny musí, jakmile se o tom dovědí, informovat příslušné orgány svých domovských členských států o všech nabytích nebo prodejích podílů na svém kapitálu, které způsobí, že podíly překročí jednu z hranic uvedených v odstavcích 1 a 2 nebo pod ni poklesnou.
Alespoň jednou ročně také příslušné orgány domovského členského státu informují o jménech akcionářů a společníků držících kvalifikovaný podíl a o výši těchto podílů, jak vyplývá zejména z údajů registrovaných na výročních valných hromadách akcionářů a společníků nebo z informací získaných na základě povinností pro společnosti kotované na burze cenných papírů.
4. Členské státy požadují, aby v případech, kdy by vliv, který mají osoby uvedené v odstavci 1, mohl způsobit újmu obezřetnému a zdravému řízení pojišťovny, příslušné orgány členského státy přijaly vhodná opatření k ukončení uvedené situace.
Tato opatření mohou například spočívat v soudních zákazech, sankcích proti ředitelům nebo pozastavení výkonu hlasovacích práv spojených s akciemi vlastněnými danými akcionáři nebo společníky.
Podobná opatření se uplatňují na fyzické i právnické osoby, které nesplní povinnost předem poskytnout informace stanovené v odstavci 1.
Pokud je podíl získán přes nesouhlas příslušných orgánů, přijmou členské státy bez ohledu na jakékoli další přijaté sankce opatření, kterými se buď pozastaví výkon odpovídajících hlasovacích práv nebo zajistí, že odevzdané hlasy jsou neplatné, nebo zajistí možnost jejich zrušení.
Článek 16
Profesní tajemství
1. Členské státy zajistí, aby všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro příslušné orgány, jakož i auditoři nebo experti jednající jménem příslušných orgánů byli povinni zachovávat profesní tajemství.
Znamená to, že žádné důvěrné informace, které uvedené osoby mohou získat při plnění svých povinností, nesmějí být prozrazeny žádné osobě ani orgánu, kromě informací v celkové nebo souhrnné formě, kde není možno identifikovat jednotlivé pojišťovny, a kromě případů, na které se vztahuje trestní právo.
Avšak v případech, kdy je na pojišťovnu vyhlášen úpadek nebo u ní byla nařízena nucená likvidace, mohou být v občanskoprávním nebo obchodním řízení sdělovány důvěrné informace, které se netýkají třetích osob zapojených do pokusů pojišťovnu zachránit.
2. Odstavec 1 nebrání příslušným orgánům různých členských států vyměňovat si informace v souladu se směrnicemi vztahujícími se na pojišťovny.
Tyto informace podléhají profesnímu tajemství stanovenému v odstavci 1.
3. Členské státy mohou uzavírat dohody o spolupráci umožňující výměnu informací s příslušnými orgány třetích zemí nebo s úřady nebo orgány třetích zemí definovanými v odstavcích 5 a 6 pouze tehdy, pokud sdělované informace podléhají zárukám profesního tajemství odpovídajícím alespoň zárukám uvedeným v tomto článku.
Tato výměna informací musí být určena pro výkon dozoru uvedenými úřady nebo orgány.
Pokud informace pocházejí z jiného členského státu, nesmějí být zveřejněny bez výslovného souhlasu příslušných orgánů, které je poskytly, a případně pouze pro účely, pro které tyto orgány daly svůj souhlas.
4. Příslušné orgány, které dostávají důvěrné informace podle odstavců 1 nebo 2, je mohou používat jen při plnění svých povinností pro
- kontrolu, zda jsou plněny podmínky pro přístup k pojišťovací činnosti, a pro usnadnění sledování výkonu této činnosti, zvláště s ohledem na sledování technických rezerv, míry solventnosti, správních a účetních postupů a vnitřních kontrolních mechanismů,
- ukládání sankcí,
- opravný prostředek ve správním řízení proti rozhodnutím příslušných orgánů nebo
- soudní řízení zahájené podle článku 67 nebo podle zvláštních podmínek stanovených v této směrnici a jiných směrnicích přijatých v oblasti pojišťovnictví.
5. Odstavce 1 a 4 nebrání výměně informací v členském státě, pokud ve stejném členském státě existují dva nebo více příslušné orgány, nebo mezi členskými státy, příslušnými orgány a
- orgány příslušnými pro úřední dohled nad úvěrovými institucemi a jinými finančními organizacemi a orgány pověřenými dohledem nad finančními trhy,
- orgány, jež se zabývají likvidací a úpadkem pojišťoven a jiným podobným řízením, a
- osobami příslušnými pro provádění zákonem stanovených auditů účtů pojišťoven a jiných finančních institucí,
při plnění jejich funkcí dozoru a sdělování orgánům, které řídí (nucené) likvidační řízení nebo spravují garanční fondy, informací nutných k výkonu jejich úkolů.
Informace obdržené těmito orgány, úřady a osobami podléhají profesnímu tajemství stanovenému v odstavci 1.
6. Bez ohledu na odstavce 1 až 4 mohou členské státy povolit výměny informací mezi příslušnými orgány a
- orgány zodpovědnými za dozor nad subjekty, jež se zabývají likvidací a úpadkem pojišťoven a jiným podobným řízením nebo
- orgány zodpovědnými za dozor nad osobami pověřenými prováděním zákonem stanovených auditů účtů pojišťoven, úvěrových institucí, investičních firem a ostatních finančních institucí nebo
- nezávislými znalci pojišťoven provádějícími zákonný dozor nad uvedenými pojišťovnami a orgány příslušnými pro dozor nad těmito pojistnými znalci.
Členské státy, které si přejí využít možnosti stanovené v prvním pododstavci, vyžadují, aby byly splněny alespoň tyto podmínky:
- informace jsou určeny k výkonu kontroly nebo dozoru podle prvního pododstavce,
- informace obdržené v této souvislosti podléhají profesnímu tajemství stanovenému v odstavci 1,
- pokud informace pocházejí z jiného členského státu, nesmějí být sdělovány bez výslovného souhlasu příslušných orgánů, které je poskytly, a případně, výhradně pro účely, pro které uvedené orgány udělily svůj souhlas.
Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům jména orgánů, osob a subjektů, které smějí obdržet informace podle tohoto odstavce.
7. Bez ohledu na odstavce 1 až 4 mohou členské státy s cílem posílení stability finančního systému, včetně jeho integrity, povolit výměnu informací mezi příslušnými orgány a orgány nebo subjekty podle zákona příslušnými pro odhalování a vyšetřování porušování práva společností.
Členské státy, které si přejí využít možnosti stanovené v prvním pododstavci, vyžadují, aby byly splněny alespoň tyto podmínky:
- informace jsou určeny k výkonu úkolu podle prvního pododstavce,
- informace obdržené v této souvislosti podléhají profesnímu tajemství stanovenému v odstavci 1,
- pokud informace pocházejí z jiného členského státu, nesmějí být sdělovány bez výslovného souhlasu příslušných orgánů, které je poskytly, a případně, výhradně pro účely, pro které uvedené orgány udělily svůj souhlas.
Pokud členský stát, orgány nebo subjekty uvedené v prvním pododstavci provádějí svůj úkol odhalování nebo vyšetřování s pomocí osob jmenovaných pro tento účel kvůli zvláštní způsobilosti těchto osob, avšak které nejsou zaměstnány ve veřejné správě, lze možnost výměny informací stanovená v prvním pododstavci rozšířit na tyto osoby za podmínek stanovených v druhém pododstavci.
Pro účely uplatňování třetí odrážky druhého pododstavce sdělí orgány nebo subjekty uvedené v prvním pododstavci příslušným orgánům, které poskytly informace, jména a přesné pověření osob, kterým mají být informace předány.
Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům jména orgánů nebo subjektů, které smějí obdržet informace podle tohoto odstavce.
Do dne 31. března 2000 Komise vypracuje zprávu o uplatňování tohoto odstavce.
8. Členské státy mohou povolit příslušným orgánům, aby předávaly
- centrálním bankám nebo jiným subjektům s funkcí podobnou měnovým orgánům,
- případně jiným státním orgánům odpovědným za dohled nad platebními systémy
informace potřebné pro výkon jejich úkolů a mohou těmto orgánům nebo subjektům povolit sdělovat příslušným orgánům informace, které potřebují pro účely odstavce 4.
Informace obdržené v této souvislosti podléhají profesnímu tajemství stanovenému v tomto článku.
9. Dále bez ohledu na odstavce 1 a 4 mohou také členské státy na základě právních předpisů povolit sdělování určitých informací jiným orgánům své ústřední správy, které odpovídají za právní předpisy týkající se dozoru nad úvěrovými institucemi, finančními institucemi, investičními službami a pojišťovnami a inspektorům působícím jménem uvedených orgánů.
Tyto informace je však možné sdělit pouze tehdy, pokud je to nutné z důvodu obezřetného dohledu.
Členské státy však zajistí, aby informace obdržené podle odstavců 2 a 5 a informace obdržené prostřednictvím ověřování na místě, které je uvedeno v odstavci 11, nebyly nikdy sdělovány v případech uvedených v tomto odstavci bez výslovného souhlasu příslušných orgánů, které informace poskytly, nebo příslušných orgánů členského státu, ve kterém se ověřování na místě provádělo.
Článek 17
Povinnosti auditorů
1. Členské státy přinejmenším stanoví, aby
a) každá osoba, které bylo vydáno povolení ve smyslu směrnice Rady 84/253/EHS [14], provádějící v pojišťovně úkol popsaný v článku 51 směrnice Rady 78/660/EHS [15], článku 37 směrnice 83/349/EHS nebo v článku 31 směrnice Rady 85/611/EHS [16] nebo jiný zákonem stanovený úkol měla povinnost příslušným orgánům okamžitě oznámit jakoukoli skutečnost nebo rozhodnutí týkající se uvedené pojišťovny, které zjistila při výkonu tohoto úkolu a které by mohly
- představovat závažné porušení právních a správních předpisů stanovících podmínky pro povolení nebo které konkrétně upravují provozování činností pojišťovnami, nebo
- ovlivnit pokračování činnosti pojišťovny nebo
- vést k tomu, že bude odmítnuto ověření účtů nebo k nim budou vyjádřeny výhrady;
b) tato osoba měla také povinnost oznámit jakékoli skutečnosti a rozhodnutí, které zjistí při výkonu úkolu popsaného v písmenu a) v pojišťovně mající úzké propojení vyplývající z řídícího vztahu s pojišťovnou, v níž uvedená osoba plní výše uvedený úkol.
2. Sdělení skutečností nebo rozhodnutí uvedených v odstavci 1 příslušným orgánům v dobré víře osobami oprávněnými ve smyslu směrnice 84/253/EHS nepředstavuje porušení žádného omezení sdělování informací uloženého smluvně nebo jakýmikoli právními nebo správními předpisy a nezakládá pro tyto osoby žádnou odpovědnost.
Článek 18
Současný výkon činností životního a neživotního pojištění
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 3 a 7, nesmí být žádné pojišťovně vydáno současně povolení podle této směrnice a podle směrnice 73/239/EHS.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy stanovit, že
- pojišťovnám, kterým bylo vydáno povolení podle této směrnice, může být také vydáno povolení v souladu se článkem 6 směrnice 73/239/EHS pro rizika uvedená v odvětvích 1 a 2 v příloze uvedené směrnice,
- pojišťovnám, kterým bylo vydáno povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS výhradně pro rizika uvedená v odvětvích 1 a 2 v příloze této směrnice, může být vydáno povolení podle této směrnice.
3. S výhradou odstavce 6 pojišťovny uvedené v odstavci 2 a pojišťovny, které
- dne 1. ledna 1981 pro pojišťovny s povolením v Řecku,
- dne 1. ledna 1986 pro pojišťovny s povolením ve Španělsku a Portugalsku,
- dne 1. ledna 1995 pro pojišťovny s povolením v Rakousku, Finsku a Švédsku a
- dne 15. března 1979 pro všechny ostatní pojišťovny
provozovaly souběžně jak činnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, tak i činnosti v oblasti působnosti směrnice 73/239/EHS, mohou pokračovat v souběžném provozování těchto činností, pokud je každá z těchto činností spravována odděleně v souladu se článkem 19 této směrnice.
4. Členské státy mohou stanovit, že pojišťovny uvedené v odstavci 2 musí dodržovat účetní pravidla pro pojišťovny, kterým bylo vydáno povolení podle této směrnice, pro veškeré jejich činnosti.
Až do koordinace v tomto směru mohou členské státy také stanovit, že s ohledem na předpisy pro likvidaci se na činnosti týkající se rizik uvedených v odvětvích 1 a 2 přílohy směrnice 73/239/EHS provozované pojišťovnami uvedenými v odstavci 2 budou vztahovat pravidla pro činnosti životního pojištění.
5. Pokud má pojišťovna provozující činnosti uvedené v příloze směrnice 73/239/EHS finanční, obchodní nebo administrativní propojení s pojišťovnou provozující činnosti spadající do oblasti působnosti této směrnice, zajistí příslušné orgány členských států, na jejichž území se nacházejí sídla uvedených pojišťoven, aby účetnictví daných pojišťoven nebylo zkresleno dohodami mezi těmito pojišťovnami nebo jakýmkoli ujednáním, které by mohlo ovlivnit rozvrhování výdajů a příjmů.
6. Každý členský stát může uložit pojišťovnám, jejichž sídlo se nachází na jeho území, aby ve lhůtě určené dotyčným členským státem ukončily souběžné provozování činností, které provozovaly ke dnům uvedeným v odstavci 3.
7. Tento článek bude přezkoumán na základě zprávy Komise Radě s ohledem na budoucí harmonizaci předpisů pro likvidaci, v každém případě však před 31. prosincem 1999.
Článek 19
Oddělená správa životního a neživotního pojištění
1. Oddělená správa podle čl. 18 odst. 3 musí být organizována tak, aby činnosti v oblasti působnosti této směrnice byly odděleny od činností v oblasti působnosti směrnice 73/239/EHS, aby
- příslušné zájmy pojistníků v životním a neživotním pojištění nebyly dotčeny, a zejména aby ze zisků životního pojištění měli prospěch pojistníci v životním pojištění, jako by pojišťovna provozovala pouze životní pojištění,
- minimální finanční závazky, zejména míra solventnosti, připadající na jednu nebo druhou z těchto dvou činností, jmenovitě činnosti podle této směrnice a činnosti podle směrnice 73/239/EHS, nebyly neseny druhou činností.
Pokud však jsou minimální finanční závazky splněny za podmínek stanovených ve druhé odrážce prvního pododstavce a pokud je o tom příslušný orgán informován, pojišťovna může použít ty výslovně uvedené položky míry solventnosti, které jsou stále k dispozici, pro jednu nebo druhou činnost.
Příslušné orgány analyzují výsledky obou činností, aby zajistily, že je dodržován tento odstavec.
2. a) Účetnictví je třeba vést tak, aby byly patrné zdroje pro každou z obou uvedených činností — životního a neživotního pojištění.
Za tímto účelem je třeba celkové příjmy (zejména pojistné, platby zajistitelů, příjmy z investování) a výdaje (zejména pojistná plnění, doplnění technických rezerv, zajistné, provozní náklady na pojišťovací činnost) rozvrhnout podle původu.
Položky společné oběma činnostem se účtují v souladu s metodami rozvrhování, které musí být schváleny příslušným orgánem.
b) Pojišťovny musí na základě svého účetnictví připravit finanční výkaz jasně určující položky každé míry solventnosti v souladu se čl. 27 této směrnice a čl. 16 odst. 1 směrnice 73/239/EHS.
3. Pokud není jedna z měr solventnosti dostačující, použijí příslušné orgány na činnost s nedostatečnou mírou solventnosti opatření stanovená v odpovídající směrnici bez ohledu na to, jaké jsou výsledky ve druhé činnosti.
Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce druhé odrážky mohou tato opatření zahrnovat povolení převodu z jedné činnosti do druhé.
KAPITOLA 2
Pravidla pro technické rezervy a jejich krytí
Článek 20
Tvorba technických rezerv
1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna vytvořila dostatečné technické rezervy, včetně matematických rezerv, na veškerou svou činnost.
Výše těchto technických rezerv se určuje podle těchto zásad:
A. i) Výše technických rezerv životního pojištění musí být vypočtena dostatečně obezřetnou prospektivní matematickou metodou s přihlédnutím ke všem budoucím závazkům vyplývajícím z pojistných smluv pro každou stávající smlouvu, včetně
- všech zaručených pojistných plnění, včetně zaručených hodnot odbytného,
- bonusů, na které již mají pojistníci kolektivně nebo individuálně nárok, jakkoli jsou uvedené bonusy popsány — svěřené, prohlášené nebo přidělené,
- všech možností, které má pojištěná osoba k dispozici podle podmínek pojistné smlouvy,
- provozních výdajů, včetně provizí,
se započtením k dobru budoucího splatného pojistného.
ii) Použití retrospektivní metody je dovoleno, pokud je možno prokázat, že výsledné technické rezervy nejsou nižší, než je vyžadováno při dostatečně obezřetném prospektivním výpočtu nebo když nelze prospektivní metodu pro daný typ smlouvy použít.
iii) Obezřetný výpočet není "nejlepším odhadem", ale zahrnuje vhodnou rezervu pro nepříznivou odchylku relevantních faktorů.
iv) Metoda výpočtu technických rezerv musí být nejen sama o sobě obezřetná, ale musí být obezřetná ve vztahu k metodě ocenění aktiv kryjících tyto rezervy.
v) Technické rezervy se počítají odděleně pro každou smlouvu.
Použití aproximačních nebo zobecňovacích hodnot je povoleno, pokud je pravděpodobné, že dávají přibližně stejné výsledky jako oddělené výpočty.
Zásada odděleného výpočtu v žádném případě nebrání vytvoření dodatečných rezerv pro obecná rizika, která nejsou individualizována.
vi) Pokud je výše odbytného ze smlouvy zaručena, musí být výše matematických rezerv pro smlouvu neustále alespoň taková, jako je odbytné zaručené v dané době.
B. Použitou úrokovou míru je třeba zvolit obezřetně.
Musí být určena podle předpisů příslušného orgánu v domovském členském státu při použití těchto zásad:
a) pro všechny smlouvy příslušné orgány domovského členského státu pojišťovny stanoví jednu nebo více maximálních úrokových měr, zejména v souladu s těmito pravidly:
i) pokud smlouvy obsahují záruku úrokové míry, stanoví příslušný orgán v domovském členském státě jednu maximální úrokovou míru.
Může se lišit podle měny použité ve smlouvě, pokud to není více než 60 % úrokové míry obligací vydaných státem, v jehož měně je smlouva vyjádřena.
Pokud se členský stát podle druhé věty prvního pododstavce rozhodne stanovit maximální úrokovou míru pro smlouvy vyjádřené v měně jiného členského státu, konzultuje nejprve příslušný orgán členského státu, v jehož měně je smlouva vyjádřena;
ii) jestliže však aktiva pojišťovny nejsou oceňována pořizovací cenou, může členský stát stanovit, že je možno použít jednu nebo více maximálních úrokových měr s přihlédnutím k výnosu odpovídajících v té době držených aktiv po odečtení obezřetnostního rozpětí, a zejména u smluv s periodickým pojistným s přihlédnutím k očekávanému výnosu z budoucích aktiv.
Obezřetné rozpětí a maximální úrokovou míru nebo úrokové míry použité pro očekávaný výnos z budoucích aktiv stanoví příslušný orgán domovského členského státu;
b) stanovení maximální úrokové míry neznamená, že pojišťovna musí takto vysokou míru použít:
c) domovský členský stát se může rozhodnout neuplatňovat písmeno a) na tyto kategorie smluv:
- smlouvy vázané na investiční podíly,
- smlouvy s jednorázově zaplaceným pojistným na období maximálně osmi let,
- smlouvy bez účasti na zisku a smlouvy důchodového pojištění bez nároku na odbytné.
V případech uvedených ve druhé a třetí odrážce prvního pododstavce je třeba při výběru obezřetné úrokové míry brát v úvahu měnu, ve které je smlouva vyjádřena, odpovídající aktuálně držená aktiva, a pokud jsou aktiva pojišťovny oceňována v jejich běžné hodnotě, očekávaný výnos z budoucích aktiv.
Za žádných okolností nesmí být použita úroková míra vyšší než výnos z aktiv vypočtených podle účetních pravidel v domovském členském státě po odečtení vhodného snížení;
d) členský stát na pojišťovně požaduje, aby ve svém účetnictví vyčlenila rezervu na splnění závazků úrokové míry vůči pojištěným osobám, je-li současný nebo předpokládaný výnos z aktiv pojišťovny nedostatečný pro krytí těchto závazků;
e) Komisi a příslušným orgánům členských států, které to vyžadují, se oznamují maximální úrokové míry stanovené podle písmene a).
C. Použité statistické prvky oceňování a částka vyčleněná na výdaje se musí být vybrány obezřetně s ohledem na stát závazku, typ pojistky a očekávané administrativní náklady a provize.
D. V případě smluv s účastí na zisku může metoda výpočtu technických rezerv brát v úvahu buď implicitně, nebo explicitně budoucí bonusy všeho druhu způsobem, který je v souladu s dalšími předpoklady o budoucím vývoji a se současnou metodou rozdělování bonusů.
E. Částka určená pro budoucí výdaje může být stanovena implicitně, např. za použití budoucího pojistného očištěného od nákladů na jeho správu.
Celková částka, implicitní nebo explicitní, však nesmí být nižší, než by byl obezřetný odhad budoucích výdajů.
F. Metoda výpočtu technických rezerv nesmí podléhat nepravidelnému vývoji z roku na rok vyplývajícímu ze svévolných změn metod nebo základů pro výpočet a musí být taková, aby vhodným způsobem zajišťovala rozdělení zisků během trvání každé pojistky.
2. Pojišťovny zpřístupní veřejnosti podklady a metody používané pro výpočet technických rezerv, včetně rezerv na bonusy.
3. Domovský členský stát vyžaduje od každé pojišťovny, aby kryla technické rezervy v rozsahu celé své činnosti odpovídajícími aktivy v souladu se článkem 26.
Pro pojištění sjednaná ve Společenství musí být tato aktiva umístěna uvnitř Společenství.
Členské státy nepožadují po pojišťovnách, aby umístily svá aktiva v určitém členském státě.
Domovský členský stát však může zmírnit pravidla pro umisťování aktiv.
4. Pokud domovský členský stát povolí, aby určité technické rezervy byly pokryty pohledávkami vůči zajišťovnám, stanoví takto povolené procento.
V tom případě nesmí požadovat umístění aktiv představujících tyto pohledávky.
Článek 21
Pojistné za novou činnost
Pojistné za nově sjednávané pojištění musí být dostatečné a založené na rozumných pojistně matematických předpokladech, aby umožnilo pojišťovnám splnit všechny závazky, a zejména vytvořit odpovídající technické rezervy.
Pro tento účel se mohou brát v úvahu všechny stránky finanční situace pojišťovny, bez zdrojů, které nejsou pojistným a nepocházejí z něho a které jsou systematické a trvalé tak, že mohou z dlouhodobého hlediska ohrozit solventnost pojišťovny.
Článek 22
Aktiva kryjící technické rezervy
Aktiva kryjící technické rezervy berou v úvahu typ činnosti vykonávané pojišťovnou tak, aby byla zajištěna bezpečnost, výnosnost a obchodovatelnost jeho investic a aby pojišťovna zajistila vhodnou diverzifikaci a rozložení těchto investic.
Článek 23
Kategorie povolených aktiv
1. Domovské členské státy nesmějí pojišťovnám povolit, aby kryly své technické rezervy jinými aktivy, než jsou tyto kategorie aktiv:
A. Investice
a) dluhové cenné papíry a jiné nástroje peněžního a kapitálového trhu;
b) úvěry;
c) akcie a jiné účasti s proměnlivým výnosem;
d) podílové listy v subjektech kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) a jiných investičních fondech;
e) pozemky, budovy a věcná práva k nemovitému majetku.
B. Pohledávky
f) pohledávky za zajistiteli včetně podílů zajistitelů na technických rezervách;
g) vklady a pohledávky u převádějících pojišťoven;
h) pohledávky vůči pojistníkům a zprostředkovatelům vyplývající přímého pojištění a zajištění;
i) zálohy na pojistky;
j) vratky daní;
k) pohledávky vůči garančním fondům.
C. Jiná aktiva
l) hmotný investiční majetek kromě pozemků a budov, oceněný na základě obezřetného odpisování;
m) hotovost v bankách a v pokladně, vklady u úvěrových institucí a jiných subjektů, které mají povolení přijímat vklady;
n) časově rozlišené pořizovací náklady;
o) narostlé úroky a nájemné a jiné narostlé příjmy a zálohové platby;
p) práva návratu, dědičná práva stavby, požívací práva, práva na budoucí užívání.
2. V případě sdružení pojistitelů známého jako "Llloyd's" tyto kategorie aktiv také zahrnují záruky a akreditivy vydané úvěrovými institucemi ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES [17] nebo pojišťovnami spolu s ověřitelnými částkami vyplývajícími ze životních pojistek, pokud představují prostředky patřící členům.
3. Začlenění jakýchkoli aktiv nebo kategorie aktiv uvedených v odstavci 1 neznamená, že všechna tato aktiva mají být bez dalšího povolena pro krytí technických rezerv.
Domovský členský stát stanoví podrobnější pravidla stanovící podmínky pro použití přijatelných aktiv: v tomto směru může vyžadovat věcné zástavy nebo záruky, zejména v případě pohledávek za zajistiteli.
Domovský členský stát při určování a uplatňování pravidel, které stanoví, zejména zajistí, aby byly zachovávány tyto zásady:
i) aktiva kryjící technické rezervy jsou oceňována očištěná od dluhů vyplývajících z jejich pořízení;
ii) všechna aktiva se musí oceňovat obezřetně, s přihlédnutím k riziku, že některé částky mohou být nerealizovatelné.
Jako krytí technických rezerv může být přijat hmotný investiční majetek kromě pozemků a budov, jen pokud je oceněn na základě obezřetného odpisování;
iii) úvěry podnikům, státním nebo mezinárodním organizacím, místním nebo regionálním orgánům nebo fyzickým osobám mohou být přijaty jako krytí technických rezerv jen tehdy, pokud existují postačující záruky ohledně jejich bezpečnosti, ať jsou tyto záruky založeny na postavení vypůjčovatele, hypotékách, bankovních zárukách nebo zárukách poskytnutých pojišťovnami nebo jiných formách zabezpečení;
iv) deriváty, jako jsou opce, termínové obchody a swapy v souvislosti s aktivy kryjícími technické rezervy, mohou být použity, pokud přispívají ke snižování investičních rizik nebo usnadňují efektivní správu portfolia.
Musí být obezřetně oceněny a mohou být brány v úvahu při oceňování podkladových aktiv;
v) převoditelné cenné papíry, se kterými se neobchoduje na regulovaném trhu, mohou být přijímány jako krytí technických rezerv jen tehdy, pokud mohou být realizovány v krátké době nebo když jsou to podíly v úvěrových institucích a pojišťovnách v rámci limitů povolených článkem 6 a v investičních podnicích usazených v členském státě;
vi) pohledávky za třetími osobami nebo nároky vůči nim mohou být přijímány jako krytí technických rezerv pouze po odečtení všech částek dlužených téže třetí osobě;
vii) hodnota jakýchkoli pohledávek nebo nároků přijímaných jako krytí technických rezerv musí být vypočtena na obezřetném základě s náležitým zřetelem na riziko, že některé částky mohou být nerealizovatelné.
Zejména pohledávky vůči pojistníkům a zprostředkovatelům vyplývající z pojišťovacích a zajišťovacích operací mohou být přijímány jen tehdy, pouze pokud jsou nezaplacené po dobu kratší než tři měsíce;
viii) pokud držená aktiva představují investici do dceřiné společnosti, která spravuje všechny investice pojišťovny nebo jejich část jejím jménem, bere domovský členský stát při uplatňování pravidel a zásad stanovených v tomto článku v úvahu podkladová aktiva držená dceřinou společností; domovský členský stát může s aktivy jiných dceřiných společností zacházet stejně;
ix) časově rozlišené pořizovací náklady se mohou jako krytí technických rezerv přijímat pouze tehdy, pokud je to v souladu s výpočtem matematických rezerv.
4. Bez ohledu na odstavce 1, 2 a 3 může domovský členský stát za výjimečných okolností a na žádost pojišťovny dočasně a po řádně zdůvodněném rozhodnutí přijmout jako krytí technických rezerv jiné kategorie aktiv, s výhradou článku 22.
Článek 24
Pravidla pro diverzifikaci investic
1. Pokud se týká aktiv kryjících technické rezervy, požaduje domovský členský stát po každé pojišťovně, aby investovala ne více než
a) 10 % svých celkových hrubých technických rezerv do jednoho pozemku nebo budovy nebo několika pozemků nebo budov, které jsou navzájem dostatečně blízko, aby se daly považovat za jednu investici;
b) 5 % svých celkových hrubých technických rezerv do akcií a ostatních obchodovatelných cenných papírů obdobných akciím, dluhových cenných papírů a do jiných nástrojů peněžního a kapitálového trhu od téhož podniku nebo do úvěrů poskytnutých stejnému vypůjčovateli, které se posuzují jako jeden celek, úvěrů kromě úvěrů poskytnutých státním, regionálním nebo místním orgánům nebo mezinárodním organizacím, jejichž členem je jeden nebo více členských států.
Tento limit může být zvýšen na 10 %, pokud pojišťovna neinvestuje více než 40 % svých hrubých technických rezerv do úvěrů nebo cenných papírů emitentů a vypůjčovatelů, u nichž investovala více než 5 % svých aktiv;
c) 5 % svých celkových hrubých technických rezerv do nezajištěných úvěrů, včetně 1 % pro každý jednotlivý nezajištěný úvěr kromě úvěrů poskytnutých úvěrovým institucím, pojišťovnám, pokud to povoluje článek 6, a investičním podnikům usazeným v členském státě. Tyto limity se mohou zvýšit na 8 % a 2 % v uvedeném pořadí rozhodnutím učiněným v jednotlivých případech příslušným orgánem domovského členského státu;
d) 3 % svých celkových hrubých technických rezerv do hotovosti v pokladně;
e) 10 % svých celkových technických rezerv do akcií, jiných cenných papírů obdobných akciím a do dluhových cenných papírů neobchodovaných na regulovaném trhu.
2. Neexistence limitu v odstavci 1 u investice do určité kategorie neznamená, že aktiva v této kategorii mají být přijímána jako krytí pro technické rezervy bez omezení.
Domovský členský stát určí podrobnější pravidla stanovící podmínky pro použití přijatelných aktiv.
Při určování a uplatňování těchto pravidel zejména zajistí, aby byly dodržovány tyto zásady:
i) aktiva kryjící technické rezervy musí být dostatečně diverzifikovaná a rozložená tak, aby bylo zajištěno, že neexistuje nadměrná závislost na určité kategorii aktiv, investičním trhu nebo jednotlivé investici;
ii) investice do určitých typů aktiv, které vykazují vysokou úroveň rizika, ať už vzhledem k povaze aktiv nebo kvalitě emitenta, musí být omezeny na obezřetnou úroveň;
iii) omezení konkrétních kategorií aktiv musí při výpočtu technických rezerv brát v úvahu ošetření zajištění;
iv) pokud držená aktiva představují investice do dceřiné společnosti, která spravuje všechny investice pojišťovny nebo jejich část jménem pojišťovny, bere domovský členský stát musí při uplatňování pravidel a zásad stanovených v tomto článku v úvahu podkladová aktiva držená dceřinou společností; domovský členský stát může s aktivy jiných dceřiných společností zacházet stejně;
v) procentní podíl aktiv kryjících technické rezervy, která jsou zahrnuta do nelikvidních investic, musí být udržován na obezřetné úrovni;
vi) pokud držená aktiva zahrnují úvěry nebo dluhové cenné papíry vydané určitými uvěrovými institucemi, může domovský členský stát při uplatňování pravidel a zásad obsažených v tomto článku brát v úvahu podkladová aktiva držená těmito úvěrovými institucemi.
Takto se může postupovat pouze tehdy, pokud má úvěrová instituce sídlo v členském státě, je uvedeným členským státem nebo místními orgány státu plně vlastněna a její činnost podle zakládací listiny a stanov spočívá v poskytování a zaručování úvěrů státním nebo místním orgánům prostřednictvím zprostředkovatelů nebo poskytování úvěrů subjektům úzce spojeným se státními nebo místními orgány.
3. V rámci podrobné úpravy podmínek použití přijatelných aktiv členský stát více omezí:
- úvěry nekryté bankovní zárukou, zárukou vydanou pojišťovnou, hypotékou nebo jakoukoli jinou formou cenného papíru ve srovnání s úvěry, které jsou takovou zárukou kryty;
- podniky kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (dále jen "SKIPCP"), které nejsou koordinovány ve smyslu směrnice Rady 85/611/EHS a jiné investiční fondy ve srovnání se SKIPCP koordinovanými ve smyslu uvedené směrnice;
- cenné papíry neobchodované na regulovaném trhu ve srovnání s těmi, které tam obchodované jsou;
- dluhové cenné papíry a jiné nástroje peněžního a kapitálového trhu nevydané státními, místními nebo regionálními orgány nebo podniky patřícími do zóny A definované ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES nebo emitenty, kterými jsou mezinárodní organizace, mezi jejichž členy nepatří ani jeden členský stát Společenství, ve srovnání se stejnými finančními nástroji, které jsou takovými institucemi vydány.
Členské státy mohou zvýšit limit stanovený v odst. 1 písm. b) na 40 % v případě dluhových cenných papírů, které jsou vydány úvěrovou institucí se sídlem v členském státě a podle zákona podléhající zvláštnímu úřednímu dozoru určenému k ochraně držitelů těchto dluhových cenných papírů.
Částky odvozené od vydání těchto dluhových cenných papírů musí být zejména investovány v souladu s právními předpisy do aktiv, která jsou během celé doby platnosti těchto dluhových cenných papírů schopna krýt nároky spojené s dluhovými cennými papíry a která by se v případě úpadku emitenta použila přednostně na proplacení jistiny a narostlého úroku.
5. Členské státy nesmějí od pojišťoven požadovat, aby investovaly do určitých kategorií aktiv.
6. Bez ohledu na odstavec 1, může domovský členský stát za výjimečných okolností a na žádost pojišťovny dočasně a na základě řádně odůvodněného rozhodnutí povolit výjimky z pravidel stanovených v odst. 1 písm. a) až e), s výhradou článku 22.
Článek 25
Smlouvy spojené s SKIPCP nebo akciovým indexem
1. Pokud je pojistné stanovené ve smlouvě přímo spojeno s hodnotou podílových listů v SKIPCP nebo s hodnotou aktiv obsažených ve vnitřním fondu vlastněném pojišťovnu, obvykle rozděleném do podílů, musí být technické rezervy vztahující se k tomuto pojistnému ohledně těchto plnění co nejvíce zastoupeny těmito podíly nebo v případě, kdy podíly nejsou stanoveny, těmito aktivy.
2. Pokud je pojistné plnění stanovené ve smlouvě přímo spojeno s indexem akcií nebo nějakou jinou referenční hodnotou, než jsou hodnoty uvedené v odstavci 1, musí být technické rezervy vztahující se k tomuto pojistnému co nejvíce zastoupeny buď podíly, které mají představovat referenční hodnotu, nebo nejsou-li podíly stanoveny, zabezpečenými a obchodovatelnými aktivy, která co nejvíce odpovídají těm, na kterých je založena daná referenční hodnota.
3. Články 22 a 24 se nepoužijí na aktiva držená k vyrovnání závazků přímo spojených s pojistným plněním uvedeným v odstavcích 1 a 2.
Odkazy na technické rezervy v článku 24 se týkají technických rezerv vyjma těch, které se vztahují k těmto závazkům.
4. Pokud pojistné uvedené v odstavcích 1 a 2 zahrnuje záruku určitého výnosu z investic nebo nějaké jiné zaručené plnění, řídí se odpovídající dodatečné technické rezervy články 22, 23 a 24.
Článek 26
Pravidla týkající se odpovídajících aktiv
1. Pro účely čl. 20 odst. 3 a článku 54 musí členské státy, pokud se týká pravidel pro odpovídající aktiva, splňovat přílohu II.
2. Tento článek se nepoužije na závazky uvedené v článku 25.
KAPITOLA 3
Pravidla pro míru solventnosti a garanční fond
Článek 27
Disponibilní míra solventnosti
1. Každý členský stát požaduje po každé pojišťovně, jejíž sídlo se nachází na jeho území, aby měla stále disponibilní dostatečnou míru solventnosti pro veškerou svou činnost rovnající se alespoň požadavkům v této směrnici.
2. Disponibilní míra solventnosti se skládá z aktiv pojišťovny očištěných o všechny předvídatelné závazky po odečtení položek nehmotného majetku; zahrnuje zejména:
a) splacený základní kapitál, nebo jedná-li se o vzájemnou pojišťovnu, splacený skutečný počáteční kapitál plus účty členů, které splňují tato kritéria:
i) ve stanovách musí být stanoveno, že platby členům lze provádět z těchto účtů jen tehdy, nezpůsobí-li to pokles disponibilní míry solventnosti pod požadovanou úroveň, nebo, po zrušení podniku, když byly vyrovnány všechny ostatní dluhy pojišťovny,
ii) ve stanovách musí být stanoveno, že co se týče plateb uvedených v bodě i) prováděných z důvodů jiných, než je individuální ukončení členství, musí být alespoň jeden měsíc předem informovány příslušné orgány, které mohou během této doby platbu zakázat,
iii) odpovídající ustanovení stanov smějí být změněna pouze po prohlášení příslušných orgánů, že nemají ke změně žádné námitky, aniž jsou dotčena kritéria uvedená v bodech i) a ii);
b) rezervy (zákonné rezervní fondy a dobrovolné rezervy) nevztahující se k přijatým závazkům;
c) zisk nebo ztráta po odečtení splatných dividend;
d) v rozsahu povoleném vnitrostátními právními předpisy rezervy zisku obsažené v rozvaze, pokud mohou být použity ke krytí případně vzniklých ztrát, které nebyly určeny pro rozdělení pojištěným osobám.
Disponibilní míra solventnosti se snižuje o částku vlastních akcií přímo držených pojišťovnou.
3. Disponibilní míra solventnosti se může také skládat z
a) kumulativního prioritního akciového kapitálu a podřízeného dluhového kapitálu až do výše 50 % disponibilní míry solventnosti nebo požadované míry solventnosti, podle toho, co je nižší, z něhož nejvýše 25 % může připadat na podřízený dluhový kapitál se stanovenou dobou splatnosti nebo na kumulativní prioritní akciový kapitál se stanovenou dobou splatnosti, pokud existují závazné dohody, podle kterých se v případě úpadku nebo likvidace pojišťovny podřízený dluhový kapitál nebo prioritní akciový kapitál řadí za nároky všech ostatních věřitelů a nemají být zaplaceny, dokud nejsou vyrovnány všechny ostatní dosud nevyrovnané dluhy.
Podřízený dluhový kapitál musí také splňovat tyto podmínky:
i) v úvahu lze brát pouze skutečně zaplacené prostředky,
ii) u přijatých úvěrů se stanovenou dobou splatnosti musí být původní doba splatnosti alespoň pět let.
Nejpozději jeden rok před dnem splatnosti musí pojišťovna předložit příslušným orgánům ke schválení plán ukazující, jak bude udržena disponibilní míra solventnosti nebo jak bude uvedena na požadovanou úroveň ke dni splatnosti, pokud se rozsah, v jakém je úvěr zařazen jako součást disponibilní míry solventnosti, postupně nesnižuje během nejméně posledních pěti let přede dnem splatnosti.
Příslušné orgány mohou povolit předčasné splacení těchto úvěrů, pokud o to emitující pojišťovna požádá a její disponibilní míra solventnosti nepoklesne pod požadovanou úroveň,
iii) u přijatých úvěrů bez stanovené doby splatnosti musí být dodržena pětiletá výpovědní lhůta, ledaže tyto dluhy nadále nejsou považovány za součást disponibilní míry solventnosti nebo pokud je pro dřívější splatnost výslovně požadován předchozí souhlas příslušných orgánů.
V druhém případě musí pojišťovna informovat příslušné orgány nejméně šest měsíců před navrhovaným datem splacení, přičemž musí uvést disponibilní a požadovanou míru solventnosti před a po splacení.
Příslušné orgány povolí splacení pouze tehdy, neklesne-li disponibilní míra solventnosti pojišťovny pod požadovanou úroveň,
iv) smlouva o úvěru nesmí obsahovat doložky, podle kterých se za určitých okolností, vyjma likvidaci pojišťovny, úvěr stane splatným před dohodnutými dny splatnosti,
v) smlouvu o úvěru lze změnit pouze tehdy, prohlásí-li příslušné orgány, že nemají proti změně námitky;
b) cenné papíry bez stanoveného data splatnosti a ostatní nástroje, včetně kumulativních prioritních akcií jiných, než které jsou uvedeny v písmenu a), až do výše 50 % disponibilní míry solventnosti nebo požadované míry solventnosti, podle toho, co je nižší, pro celkový součet těchto cenných papírů a podřízeného dluhového kapitálu uvedeného v písmenu a) za předpokladu, že jsou splněna tyto podmínky:
i) nesmějí být splaceny na podnět držitele nebo bez předchozího souhlasu příslušného orgánu,
ii) emisní smlouva musí pojišťovně umožňovat odložit platbu úroků z úvěru,
iii) pohledávky věřitele z úvěru vůči pojišťovně se musí v plném rozsahu řadit až za pohledávky všech nepodřízených věřitelů,
iv) doklady, jimiž se řídí emise cenných papírů, musí obsahovat ustanovení o schopnosti absorbovat ztráty z dluhů a nezaplacených úroků, přičemž pojišťovně musí být umožněno pokračovat v činnosti,
v) v úvahu lze brát pouze skutečně zaplacené částky.
4. Na žádost pojišťovny doprovázenou podklady podanou příslušnému orgánu domovského členského státu a se souhlasem tohoto příslušného orgánu může disponibilní míra solventnosti zahrnovat také:
a) do dne 31. prosince 2009 částku rovnající se 50 % budoucích zisků pojišťovny, ale nepřevyšující 25 % disponibilní míry solventnosti nebo požadované míry solventnosti, podle toho, co je nižší. Částka budoucích zisků se získá vynásobením předpokládaného ročního zisku koeficientem představujícím průměrnou zbývající dobu trvání pojistných smluv.
Použitý koeficient nesmí převýšit šest.
Předpokládaný roční zisk nesmí překročit aritmetický průměr zisků vytvořených během posledních pěti účetních období v činnostech uvedených v čl. 2 odst.
Příslušné orgány mohou souhlasit se zahrnutím této částky pro disponibilní míru solventnosti, pouze
i) pokud je příslušným orgánům předložena zpráva pojistného matematika potvrzující pravděpodobnost těchto zisků v budoucnosti a
ii) pokud dosud tato část budoucích zisků ze skrytých čistých rezerv zmíněných v písmenu c) nebyla vzata v úvahu;
b) pokud se nepoužívá metoda zillmerizace, nebo pokud se používá a je nižší než akviziční přirážka obsažená v pojistném, rozdíl mezi nezillmerizovanou nebo částečně zillmerizovanou matematickou rezervou a matematickou rezervou zillmerizovanou podílem rovnajícím se akviziční přirážce obsažené v pojistném.
Tato hodnota však nesmí převýšit 3,5 % součtu rozdílů mezi pojistnými částkami životních pojištění a matematickými rezervami pro všechna pojištění, pro které je metoda zillmerizace možná. Rozdíl se sníží o částku všech neodepsaných pořizovacích nákladů zahrnutých do aktiv;
c) veškeré skryté čisté rezervy vzniklé z ocenění aktiv, nemají-li tyto skryté čisté rezervy výjimečnou povahu;
d) jednu polovinu nesplaceného základního kapitálu nebo počátečního kapitálu, jakmile splacená část dosáhne 25 % tohoto základního kapitálu nebo počátečního kapitálu, až do 50 % disponibilní míry solventnosti nebo požadované míry solventnosti, podle toho, co je nižší.
5. Změny odstavců 2, 3 a 4 ke zohlednění vývoje, který odůvodňuje technickou úpravu položek přicházejících v úvahu pro disponibilní míru solventnosti, se přijímají postupem podle čl. 65 odst. 2.
Článek 28
Požadovaná míra solventnosti
1. S výhradou článku 29 se požadovaná míra solventnosti určuje v souladu s odstavci 2 až 7 podle provozovaných odvětví životního pojištění.
2. Pro druhy pojištění uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. a) a b) jiné než pojištění spojená s investičními fondy a pro operace uvedené v čl. 2 odst. 3 se požadovaná míra solventnosti rovná součtu těchto dvou výsledků:
a) první výsledek:
4 % z matematických rezerv vztahujících se k přímému pojištění a k zajišťovacím akceptacím včetně zajistných cesí se vynásobí poměrem celkových matematických rezerv očištěných od zajistných cesí k hrubým celkovým matematickým rezervám za poslední účetní období. Uvedený poměr nesmí být v žádném případě nižší než 85 %;
b) druhý výsledek:
u pojistek, u nichž riziková pojistná částka není záporné číslo, se 0,3 % této pojistné částky vynásobí poměrem celkové rizikové pojistné částky sjednané pojišťovnou za poslední účetní období, kterou si pojišťovna ponechala k tíži, po odečtení zajistných cesí a retrocesí k celkové rizikové pojistné částce včetně zajištění. Uvedený poměr nesmí být v žádném případě nižší než 50 %.
Pro krátkodobé pojištění pro případ smrti s dobou trvání pojištění nejvýše tři roky činí tato část 0,1 %. Pro toto pojištění s dobou trvání delší než tři roky, ale kratší než pět let, činí uvedená část 0,15 %.
3. Pro doplňkové pojištění uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. c) se požadovaná míra solventnosti rovná požadované míře solventnosti pro pojišťovny stanovené v článku 16a směrnice 73/239/EHS, s vyloučením článku 17 uvedené směrnice.
4. Pro trvalé zdravotní pojištění nepodléhající zrušení uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. d) se požadovaná míra solventnosti rovná součtu
a) 4 % matematických rezerv vypočtených v souladu s odst. 2 písm. a) tohoto článku a
b) požadované míry solventnosti pro pojišťovny stanovené v článku 16a směrnice 73/239/EHS, s vyloučením článku 17 uvedené směrnice. Avšak podmínka obsažená v čl.
16a odst. 6 písm. b) uvedené směrnice, že se vytvoří rezerva pro zvyšující se věk, se může nahradit požadavkem, že činnost má být prováděna jako skupinové pojištění.
5. Pro operace umořování kapitálu uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. b) se požadovaná míra solventnosti rovná 4 % matematických rezerv vypočtených v souladu s odst. 2 písm. a) tohoto článku.
6. Pro tontiny uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. a) se požadovaná míra solventnosti rovná 1 % jejich aktiv.
7. Pro pojištění podle čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) spojené s investičními fondy a pro operace uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. c), d) a e) se požadovaná míra solventnosti rovná součtu těchto položek:
a) nakolik pojišťovna nese investiční riziko, podílu ve výši 4 % technických rezerv vypočtených v souladu s odst. 2 písm. a) tohoto článku;
b) nakolik pojišťovna nenese žádné investiční riziko, ale příděl zdrojů na správní náklady je pevně stanoven na dobu delší než pět let, podílu 1 % technických rezerv vypočtených v souladu s odst. 2 písm. a) tohoto článku;
c) nakolik pojišťovna nenese žádné investiční riziko a příděl zdrojů na správní náklady není pevně stanoven na dobu delší než pět let, částky odpovídající 25 % čistých správních výdajů v posledním účetním období týkajících se této činnosti;
d) nakolik pojišťovna kryje riziko smrti, podílu 0,3 % rizikové pojistné částky vypočtené v souladu s odst. 2 písm. b) tohoto článku.
Článek 29
Garanční fond
1. Jedna třetina požadované míry solventnosti, jak je vymezena v článku 28, tvoří garanční fond. Tento fond se skládá z položek uvedených v čl. 27 odst. 2, 3 a po souhlasu příslušného orgánu domovského členského státu z položek uvedených v čl. 27 odst. 4 písm. c).
2. Garanční fond nesmí být nižší než 3 miliony eur.
Každý členský stát může stanovit snížení minimálního garančního fondu o jednu čtvrtinu v případě vzájemných pojišťoven a podobných spolků pracujících na podkladě vzájemnosti a tontin.
Článek 30
Přezkum výše garančního fondu
1. Částka v eurech stanovená v čl. 29 odst. 2 se každoročně přezkoumává počínaje dnem 20. září 2003, aby se vzaly v úvahu změny v evropském indexu spotřebitelských cen zahrnujícím všechny členské státy, který zveřejňuje Eurostat.
Částka se automaticky upravuje zvýšením základní částky v eurech o procentní změnu uvedeného indexu během období mezi dnem 20. března 2002 a dnem přezkumu a zaokrouhluje se směrem nahoru na násobek 100000 eur.
Pokud je změna od poslední úpravy menší než 5 %, žádná úprava se neprovede.
2. Komise každoročně informuje Evropský parlament a Radu o přezkumu a upravené částce uvedené v odstavci 1.
Článek 31
Aktiva nepoužívaná ke krytí technických rezerv
1. Členské státy nestanoví žádná pravidla pro výběr aktiv, která nemají být používána jako krytí technických rezerv uvedených v čl. 20.
2. S výhradou čl. 20 odst. 3, čl. 37 odst. 1, 2, 3 a 5 a čl. 39 odst. 1 druhého pododstavce neomezí členské státy volné nakládání s uvedenými hmotnými či nehmotnými aktivy tvořícími součást aktiv pojišťoven, kterým bylo vydáno povolení.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání opatřením, která jsou členské státy při ochraně zájmů pojištěných osob v životním pojištění oprávněny učinit jako vlastníci nebo společníci v dané pojišťovně.
KAPITOLA 4
Smluvní právo a podmínky pojištění
Článek 32
Rozhodné právo smlouvy
1. Rozhodným právem pro smlouvy o činnostech uvedených v této směrnici je právo členského státu závazku.
Avšak pokud to právo tohoto státu umožňuje, mohou si strany zvolit právo jiné země.
2. Pokud je pojistník fyzickou osobou a má obvyklé bydliště v jiném členském státě, než jehož je státním příslušníkem, mohou si strany zvolit právo členského státu, jehož je státním příslušníkem.
3. Pokud se stát skládá z několika územních jednotek, z nichž každá má vlastní právní předpisy pro smluvní závazky, považuje se každá jednotka za zemi pro účely určení rozhodného práva podle této směrnice.
Členský stát, ve kterém mají různé územní jednotky vlastní právní předpisy pro smluvní závazky, není povinen uplatňovat ustanovení této směrnice na kolize, které vznikají mezi právy těchto jednotek.
4. Tímto článkem není dotčeno uplatňování legis fori v situaci, kdy je kogentní, bez ohledu na právo jinak rozhodné pro smlouvu.
Pokud to stanoví právo členského státu, mohou se kogentní pravidla práva členského státu závazku uplatňovat, jestliže a pokud jsou podle práva uvedeného členského státu uvedená pravidla použitelná bez ohledu na rozhodné právo smlouvy.
5. S výhradou odstavců 1 až 4 uplatňují členské státy na pojistné smlouvy uvedené v této směrnici pro smluvní závazky obecná pravidla mezinárodního práva soukromého.
Článek 33
Obecný zájem
Členský stát závazku nesmí bránit pojistníkovi v uzavření smlouvy s pojišťovnou, které bylo vydáno povolení za podmínek článku 4, pokud to není v rozporu s právními předpisy chránícími obecný zájem platnými v členském státu závazku.
Článek 34
Pravidla pro pojistné podmínky a sazby pojistného
Členské státy nepřijmou předpisy vyžadující předchozí schválení pravidelného oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, technických podkladů používaných zejména pro výpočet sazeb pojistného a technických rezerv a formulářů a jiných tiskopisů, které hodlá pojišťovna využívat při jednáních s pojistníky.
Bez ohledu na první pododstavec může členský stát pro výhradní účel ověření souladu s vnitrostátními předpisy o zásadách pojistné matematiky vyžadovat pravidelné sdělování technických podkladů používaných zejména pro výpočet sazeb pojistného a technických rezerv, aniž by uvedený požadavek představoval předběžnou podmínku pro to, aby pojišťovna mohla vykonávat činnost.
Nejpozději do dne 1. července 1999 Komise předloží Radě zprávu o uplatňování těchto ustanovení.
Článek 35
Lhůta pro zrušení
1. Každý členský stát stanoví, že pojistník, který uzavře individuální smlouvu životního pojištění, má lhůtu mezi 14 a 30 dny ode dne, kdy byl o uzavření smlouvy informován, během které může smlouvu zrušit.
Oznámení o zrušení smlouvy pojistníkem jej zprošťuje do budoucna veškerých závazků vyplývajících ze smlouvy.
Další právní účinky a podmínky zrušení smlouvy upravuje rozhodné právo smlouvy podle článku 32, zejména pokud se týká způsobu informování pojistníka o tom, že smlouva byla uzavřena.
2. Členské státy nemusí uplatňovat odstavec 1 na smlouvy trvající šest měsíců nebo méně nebo pokud v důsledku postavení pojistníka nebo okolností, za kterých je smlouva uzavřena, pojistník tuto zvláštní ochranu nepotřebuje.
Členské státy ve svých právních předpisech určí, kdy se odstavec 1 nepoužívá.
Článek 36
Informace pro pojistníky
1. Před uzavřením pojistné smlouvy musí být pojistníkovi sděleny alespoň informace uvedené v příloze III bodě A.
2. Pojistník musí být po celou dobu trvání smlouvy informován o všech změnách týkajících se informací uvedených v příloze III bodě B.
3. Členský stát závazku může na pojišťovnách požadovat, aby poskytly další informace k informacím uvedeným v příloze III, pouze pokud to je nutné pro správné pochopení základních prvků závazku pojistníkem.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku a příloze III přijme členský stát závazku.
KAPITOLA 5
Pojišťovny v obtížích nebo protiprávním postavení
Článek 37
Pojišťovny v obtížích
1. Pokud pojišťovna nevyhoví článku 20, může jí příslušný orgán jejího domovského členského státu zakázat volné nakládání s aktivy poté, co svůj záměr sdělí příslušným orgánům členského státu závazku.
2. Pro účely obnovy finanční situace pojišťovny, jejíž míra solventnosti poklesla pod minimum požadované podle článku 28, požaduje příslušný orgán domovského členského státu, aby mu byl ke schválení předložen ozdravný plán finanční situace.
Za výjimečných okolností, pokud se příslušný orgán domnívá, že se finanční situace pojišťovny bude dále zhoršovat, může také omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny.
Informuje orgány ostatních členských států, na jejichž území pojišťovna vykonává činnost, o veškerých podniknutých opatřeních, a ty na jeho žádost přijmou stejná opatření.
3. Pokud míra solventnosti poklesne pod garanční fond definovaný v článku 29, požaduje příslušný orgán domovského členského státu, aby pojišťovna předložila ke schválení plán krátkodobého financování.
Příslušný orgán také může omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny.
Informuje o tom vhodným způsobem příslušné orgány ostatních členských států, na jejichž území pojišťovna vykonává činnost, a ty na jeho žádost přijmou stejná opatření.
4. Příslušné orgány mohou dále přijmout veškerá opatření nutná k ochraně zájmů pojištěných osob v případech stanovených v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Každý členský stát přijme opatření nutná k tomu, aby mohl v případech stanovených v odstavcích 1, 2 a 3 v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy zakázat volné nakládání s aktivy umístěnými na svém území na žádost domovského členského státu pojišťovny, který označí aktiva, jichž se mají tato opatření týkat.
Článek 38
Ozdravný finanční plán
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoc vyžadovat ozdravný finanční plán od těch pojišťoven, u kterých jsou podle názoru příslušných orgánů ohrožena práva pojištěných osob.
Ozdravný finanční plán musí obsahovat alespoň údaje nebo doklady za poslední tři účetní období s ohledem na
a) odhady předpokládaných správních nákladů, zejména běžných režijních nákladů a provizí;
b) plán uvádějící podrobné odhady předpokládaných příjmů a výdajů s ohledem na přímé pojištění, převzaté zajištění a postoupené zajištění;
c) předpokládanou rozvahu;
d) odhad předpokládaných finančních zdrojů určených ke krytí přijatých závazků a požadované míry solventnosti;
e) celkovou politiku zajištění.
2. Jsou-li ohrožena práva pojištěných osob kvůli zhoršující se finanční situaci pojišťovny, členské státy zajistí, aby měly příslušné orgány pravomoc vyžadovat od pojišťoven vyšší požadovanou míru solventnosti, aby bylo zajištěno, že pojišťovna bude schopna požadavky na solventnost v blízké budoucnosti plnit.
Úroveň této vyšší požadované míry solventnosti bude založena na ozdravném finančním plánu uvedeném v odstavci 1.
3. Členské státy zajistí, aby měly příslušné orgány pravomoc snížit hodnotu všech položek přicházejících v úvahu pro disponibilní míru solventnosti, zejména pokud došlo k podstatné změně tržní hodnoty těchto položek od skončení posledního účetního období.
4. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoc snížit úlevu u snižování míry solventnosti s ohledem na zajištění určené podle článku 28, pokud
a) se od posledního účetního období podstatně změní obsah nebo kvalita zajistných smluv;
b) neexistuje nebo existuje pouze nepodstatný přenos rizika podle zajistných smluv.
5. Pokud příslušné orgány požadovaly ozdravný finanční plán pojišťovny v souladu s odstavcem 1, zdrží se vydávání osvědčení podle čl. 14 odst. 1, čl. 40 odst. 3 druhého pododstavce a čl. 42 odst. 1 písm a), pokud mají za to, že jsou ohrožena práva pojištěných osob ve smyslu odstavce 1.
Článek 39
Odnětí povolení
1. Povolení vydané pojišťovně příslušným orgánem jejího domovského členského státu může být uvedeným orgánem odňato, pokud tato pojišťovna
a) nezačne využívat povolení ve lhůtě 12 měsíců, výslovně se jej vzdá nebo přestane vykonávat pojišťovací činnost na déle než šest měsíců, ledaže dotyčný členský stát stanoví, že v těchto případech povolení propadá;
b) nadále nesplňuje podmínky pro vydání povolení;
c) nebyla schopná v povolené lhůtě učinit opatření uvedená v ozdravném plánu finanční situace nebo plán krátkodobého financování uvedeném v článku 37;
d) závažným způsobem poruší povinnosti podle předpisů, jež se na ni vztahují.
V případě odnětí nebo propadnutí povolení to příslušný orgán domovského členského státu oznámí příslušným orgánům ostatních členských států, a ty učiní vhodná opatření, aby zabránily pojišťovně v zahájení nových operací na svých územích, ať již v rámci práva usazování, nebo volného pohybu služeb. Příslušný orgán domovského členského státu v součinnosti s uvedenými orgány učiní všechna nutná opatření k ochraně zájmů pojištěných osob, a omezí zejména volné nakládání s aktivy pojišťovny v souladu se čl. 37 odst. 1, odst. 2 druhým pododstavcem a odst. 3 druhým pododstavcem.
2. Jakékoli rozhodnutí o odejmutí povolení musí být podrobně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně.
HLAVA IV
USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE PRÁVA USAZOVÁNÍ A VOLNÉHO POHYBU SLUŽEB
Článek 40
Podmínky pro zřízení pobočky
1. Pojišťovna, která hodlá zřídit pobočku na území jiného členského státu, to oznámí příslušným orgánům domovského členského státu.
2. Členské státy od každé pojišťovny, která hodlá zřídit pobočku na území jiného členského státu, vyžadují aby oznámení podle odstavce 1 obsahovalo tyto informace:
a) členský stát, na jehož území hodlá pobočku zřídit;
b) obchodní plán stanovící mimo jiné typ zamýšlených činností a organizační strukturu pobočky;
c) adresu v členském státě pobočky, od které mohou být přijímány dokumenty a na kterou mohou být dokumenty doručovány, přičemž uvedenou adresou se rozumí ta, na kterou se zasílají veškerá sdělení oprávněnému zástupci;
d) jméno oprávněného zástupce pobočky, který musí mít dostatečné pravomoci zavazovat pojišťovnu ve vztahu ke třetím osobám a zastupovat ji ve vztazích s orgány a soudy členského státu pobočky.
Ohledně sdružení pojistitelů Lloyd's se při případných soudních sporech v členském státě pobočky vyplývajících z převzatých závazků nesmí s pojištěnými osobami zacházet méně příznivě, než kdyby byl soudní spor veden proti pojišťovnám obvyklého typu.
Oprávněný zástupce proto musí mít dostatečné pravomoci pro řízení proti němu vedené a musí ze své funkce být schopen zavazovat pojistitele Lloyd's.
3. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nemají žádné důvody pochybovat o přiměřenosti administrativní struktury nebo o finanční situaci pojišťovny nebo o dobré pověsti a profesní kvalifikaci nebo zkušenostech odpovědných ředitelů nebo oprávněného zástupce s přihlédnutím k předpokládané činnosti, sdělí do tří měsíců od obdržení všech informací uvedených v odstavci 2 tyto informace příslušným orgánům členského státu pobočky a uvědomí o tom dotyčnou pojišťovnu.
Příslušné orgány domovského členského státu také osvědčí, že pojišťovna má minimální míru solventnosti vypočtenou v souladu se články 28 a 29.
Pokud příslušné orgány domovského členského státu odmítnou sdělit informace uvedené v odstavci 2 příslušným orgánům členského státu pobočky, sdělí důvody odmítnutí dotyčné pojišťovně do tří měsíců od obdržení všech dotyčných informací.
Na toto odmítnutí nebo opomenutí konat se musí vztahovat právo podat opravný prostředek k soudu v domovském členském státě.
4. Před zahájením činnosti pobočkou pojišťovny informují příslušné orgány členského státu pobočky do dvou měsíců od obdržení informací uvedených v odstavci 3 případně příslušný orgán domovského členského státu o podmínkách, za kterých musí být z důvodu obecného zájmu v uvedeném členském státě pobočky tato činnost vykonávána.
5. Po obdržení sdělení od příslušných orgánů členského státu pobočky, nebo pokud od nich není obdrženo žádné sdělení do uplynutí lhůty stanovené v odstavci 4, může být pobočka zřízena a může zahájit činnost.
6. V případě změny jakýchkoli informací sdělených podle odst. 2 písm. b), c) nebo d) oznámí pojišťovna změnu písemně příslušným orgánům domovského členského státu a členského státu pobočky nejpozději jeden měsíc před provedením změny, aby příslušné orgány domovského členského státu a členského státu pobočky mohly splnit své úkoly podle odstavců 3 a 4.
Článek 41
Volný pohyb služeb: předem učiněné oznámení domovskému členskému státu
Každá pojišťovna, která zamýšlí poprvé provozovat činnost v jednom nebo více členských státech v rámci volného pohybu služeb, o tom nejprve informuje příslušné orgány domovského členského státu a uvede povahu závazků, které hodlá krýt.
Článek 42
Volný pohyb služeb: oznámení domovským členským státem
1. Do jednoho měsíce od oznámení stanoveného v článku 41 sdělí příslušné orgány domovského členského státu členskému státu nebo členským státům, na jejichž uzemí pojišťovna zamýšlí vykonávat činnost v rámci volného pohybu služeb, tyto údaje:
a) osvědčení potvrzující, že pojišťovna má minimální míru solventnosti vypočtenou v souladu se články 28 a 29;
b) pojistná odvětví, která je pojišťovna oprávněna provozovat;
c) povahu závazků, které pojišťovna hodlá krýt v členském státě poskytování služeb.
Současně o tom uvědomí dotyčnou pojišťovnu.
2. Pokud příslušné orgány členského státu nesdělí údaje uvedené v odstavci 1 ve stanovené lhůtě, musí pojišťovně sdělit důvody svého odmítnutí ve stejné lhůtě.
Proti tomuto odmítnutí musí být možné podat opravný prostředek k soudům v domovském členském státě.
3. Pojišťovna může zahájit činnost k osvědčenému datu, ke kterému byla uvědoměna o sdělení podle odst. prvního pododstavce.
Článek 43
Volný pohyb služeb: změny v povaze závazků
Každá změna, kterou pojišťovna zamýšlí provést v informacích uvedených v článku 41, podléhá postupu stanovenému v článcích 41 a 42.
Článek 44
Jazyk
Příslušné orgány členského státu pobočky nebo členského státu poskytování služeb mohou požadovat, aby informace, které jsou dle této směrnice oprávněny vyžadovat o činnosti pojišťoven působících na území uvedeného státu, jim byly dodány v úředním jazyce nebo úředních jazycích uvedeného státu.
Článek 45
Pravidla pro pojistné podmínky a sazby pojistného
Členský stát pobočky nebo poskytování služeb nesmí přijmout předpisy vyžadující předchozí schválení nebo pravidelné oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, technických podkladů používaných zejména pro výpočet sazeb pojistného, formulářů a dalších tiskopisů, které pojišťovna hodlá používat při svých jednáních s pojistníky.
Pro účely ověření souladu s vnitrostátními předpisy týkajícími se pojistných smluv může členský stát po pojišťovně, která zamýšlí vykonávat činnost na jeho území v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, vyžadovat pouze nepravidelné oznamování uvedených pojistných podmínek a ostatních tiskopisů, aniž by uvedený požadavek představoval předběžnou podmínku pro výkon její činnosti.
Článek 46
Pojišťovny nevyhovující právním předpisům
1. Každá pojišťovna vykonávající činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb musí předkládat příslušným orgánům členského státu pobočky nebo členskému státu poskytování služeb všechny dokumenty od ní požadované pro účely tohoto článku, pokud tuto povinnost mají i pojišťovny se sídlem v těchto členských státech.
2. Pokud příslušné orgány některého členského státu dojdou k závěru, že pojišťovna s pobočkou na jeho území nebo tam provozující činnost v rámci volného pohybu služeb nevyhovuje právním předpisům platným v uvedeném státě, vyzvou ji, aby situaci napravila.
3. Pokud daná pojišťovna neprovede nutná opatření, informují o tom příslušné orgány dotyčného členského státu příslušné orgány domovského členského státu.
Orgány domovského členského státu co nejdříve přijmou veškerá vhodná opatření k zajištění toho, aby dotyčná pojišťovna situaci napravila.
Povahu těchto opatření sdělí příslušným orgánům dotyčného členského státu.
4. Pokud, přes opatření učiněná domovským členským státem nebo proto, že se ukáže, že uvedená opatření v tomto státě nejsou dostatečná nebo účinná a pojišťovna i nadále porušuje platné právní předpisy v dotyčném členském státě, může tento členský stát, po informování příslušných orgánů domovského členského státu, přijmout vhodná opatření k zabránění dalšího porušování předpisů nebo k jeho postihování, včetně, v nezbytném rozsahu, zabránění dalšímu uzavírání nových pojistných smluv touto pojišťovnou na svém území.
Členské státy zajistí, aby na jejich území bylo možné pojišťovnám doručovat právní dokumenty nutné pro takováto opatření.
5. Odstavci 2, 3 a 4 nejsou dotčeny pravomoci dotyčných členských států přijmout v naléhavých případech vhodná opatření k zabránění nebo postihování porušování právních předpisů na jejich území.
To zahrnuje možnost zabránit pojišťovnám v uzavírání nových pojistných smluv na jejich území.
6. Odstavci 2, 3 a 4 není dotčena pravomoc členských států postihovat porušení předpisů na jejich územích.
7. Jestliže pojišťovna, která se dopustí porušení právních předpisů, má provozovnu nebo vlastní majetek v dotyčném členském státě, mohou příslušné orgány tohoto členského státu v souladu s vnitrostátními právními předpisy uplatnit správní sankce předepsané pro uvedené porušení právních předpisů pomocí výkonu rozhodnutí proti uvedené provozovně nebo majetku.
8. Každé opatření přijaté podle odstavců 3 až 7 zahrnující sankce nebo omezení provozování pojišťovací činnosti musí být řádně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně.
9. Každé dva roky předloží Komise Výboru pro pojišťovnictví zprávu shrnující počet a typy případů, ve kterých byla v členských státech odmítnuta povolení podle článků 40 nebo 42 nebo opatření přijatá podle odstavce 4 tohoto článku.
Členské státy spolupracují s Komisí tím, že ji poskytnou informace nezbytné pro uvedenou zprávu.
Článek 47
Reklama
Tato směrnice nebrání pojišťovnám se sídlem v jiných členských státech, aby propagovaly své služby prostřednictvím všech dostupných komunikačních prostředků v členském státě pobočky nebo členském státě poskytování služeb, při respektování pravidel pro formu a obsah této reklamy, přijatých z důvodu obecného zájmu.
Článek 48
Likvidace
Při likvidaci pojišťovny musí být závazky ze smluv uzavřených v rámci práva usazování nebo v rámci volného pohybu služeb splněny stejným způsobem jako závazky vyplývající z ostatních pojistných smluv uvedené pojišťovny bez rozlišování státní příslušnosti pojištěných osob a osob oprávněných k pojistnému plnění.
Článek 49
Statistické informace o přeshraničních činnostech
Každá pojišťovna informuje příslušný orgán svého domovského členského státu, a to zvlášť pro operace v rámci práva usazování a operace v rámci volného pohybu služeb, o výši pojistného včetně zajištění podle členského státu a podle každého z odvětví I až IX definovaných v příloze I.
Příslušný orgán domovského členského státu v přiměřené době a v souhrnné formě předá tyto informace příslušným orgánům každého z dotčených členských států, který o to požádá.
Článek 50
Zdanění pojistného
1. Aniž je dotčena další harmonizace, podléhá každá pojistná smlouva výhradně nepřímým daním a daním obdobným poplatkům z pojistného v členském státě závazku, a v případě Španělska také zákonem stanoveným příplatkům ve prospěch konsorcia "Consorcio de Compesación de Seguros" za výkon jeho funkcí vztahujících se k náhradě ztrát z mimořádných událostí, ke kterým dochází v tomto členské státě.
2. Rozhodným právem smlouvy podle článku 32 zůstává nedotčen použitelný daňový režim.
3. Až do budoucí harmonizace uplatňuje každý členský stát na pojišťovny kryjící závazky nacházející se na jeho vlastním území své vnitrostátní předpisy pro opatření, která mají zajistit výběr nepřímých daní a parafiskálních poplatků splatných podle odstavce 1.
HLAVA V
PRAVIDLA PRO AGENTURY NEBO POBOČKY USAZENÉ VE SPOLEČENSTVÍ A PATŘÍCÍ POJIŠŤOVNÁM SE SÍDLEM MIMO SPOLEČENSTVÍ
Článek 51
Zásady a podmínky pro vydání povolení
1. Každý členský stát zajistí, aby přístup pojišťoven se sídlem mimo Společenství k činnostem uvedeným v článku 2 podléhal úřednímu povolení.
2. Členský stát může vydat povolení, jestliže pojišťovna splňuje alespoň tyto podmínky:
a) je oprávněna podle vnitrostátních předpisů, jimž se řídí, vykonávat pojistné činnosti uvedené v článku 2;
b) zřídí agenturu nebo pobočku na území daného členského státu;
c) se zaváže zřídit v místě vedení agentury nebo pobočky účty specifické pro činnost, kterou tam vykonává, a vést tam veškeré záznamy ohledně vykonávané činnosti;
d) jmenuje odpovědného zástupce, který musí být schválen příslušnými orgány;
e) v členském státě, kde vykonává činnost, vlastní aktiva, jejichž hodnota se rovná alespoň polovině minimální částky předepsané v čl. 29 odst. 2 prvním pododstavci pro garanční fond a uloží jednu čtvrtinu minimální částky jako jistotu;
f) zaváže se udržovat míru solventnosti v souladu s článkem 55;
g) předloží obchodní plán v souladu s odstavcem 3.
3. Obchodní plán agentury nebo pobočky uvedený v odst. 2 písm. g) obsahuje údaje nebo doklady o
a) povaze závazků, které pojišťovna hodlá krýt;
b) hlavních zásadách zajištění;
c) stavu míry solventnosti pojišťovny a garančním fondu uvedeném v článku 55;
d) předpokládaných nákladech na vytvoření provozního systému a organizaci obchodní sítě a finančních zdrojích zamýšlených k pokrytí uvedených nákladů;
a kromě toho pro první tři účetní období:
e) plánu uvádějícího podrobné odhady příjmů a výdajů týkajících se přímého pojištění, zajišťovacích akceptací a cesí;
f) předpokládané rozvaze;
g) předpokládaných finančních zdrojích zamýšlených ke krytí smluvních závazků a míry solventnosti.
4. Členský stát může vyžadovat pravidelné oznamování technických podkladů používaných pro výpočty sazeb pojistného a technických rezerv, aniž by tento požadavek představoval předběžnou podmínku pro výkon činnosti pojišťovnou.
Článek 52
Pravidla pro pobočky pojišťoven ze třetích zemí
1. a) S výhradou písmena b) nesmějí agentury a pobočky uvedené v této hlavě souběžně vykonávat v členském státě činnosti uvedené v příloze směrnice 73/239/EHS a činnosti v oblasti působnosti této směrnice.
b) S výhradou písmena c) mohou členské státy stanovit, že agentury a pobočky uvedené v této hlavě, které v odpovídající den uvedený v čl. 18 odst. 3 vykonávaly obě činnosti v členském státě souběžně, v tom smějí pokračovat, pokud je každá činnost spravována odděleně v souladu s článkem 19.
c) Každý členský stát, který podle čl. 18 odst. 6 po pojišťovnách usazených na jeho území požaduje, aby přestaly se souběžným výkonem činností, které vykonával v odpovídající den uvedený v čl. 18 odst. 3, musí tuto podmínku uložit také agenturám a pobočkám uvedeným v této hlavě, které jsou usazeny na jeho území a souběžně tam vykonávají obě činnosti.
d) Členské státy mohou stanovit, že agentury a pobočky uvedené v této hlavě, jejichž sídlo vykonává souběžně obě činnosti a které ke dnům uvedeným v čl. 18 odst.
3 vykonávaly na území členského státu výhradně činnost v oblasti působnosti této směrnice, tam mohou pokračovat ve výkonu své činnosti. Jestliže si pojišťovna přeje vykonávat činnost uvedenou ve směrnici 73/239/EHS na tomto území, může činnost spadající pod tuto směrnici vykonávat pouze prostřednictvím dceřiné společnosti.
2. Články 13 a 17 se použijí obdobně na agentury a pobočky uvedené v této hlavě.
Pro účely článku 37 je příslušný orgán, který dohlíží na celkovou solventnost agentur a poboček, postaven na roveň příslušnému orgánu členského státu sídla.
3. V případě odnětí povolení orgánem uvedeným v čl. 56 odst. 2 to tento orgán oznámí příslušným orgánům ostatních členských států, ve kterých pojišťovna působí, a ty přijmou odpovídající opatření. Pokud důvodem pro odnětí povolení je nedostatečnost míry solventnosti vypočtené v souladu se čl. 56 odst. 1 písm. a), příslušné orgány ostatních dotčených členských států také odejmou jimi vydané povolení.
Článek 53
Převod kmene pojistných smluv
1. Za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy povolí každý členský stát agenturám a pobočkám usazeným na jeho území, na které se vztahuje tato hlava, převést celý kmen pojistných smluv nebo jeho část přejímajícímu podniku usazenému ve stejném členském státě, pokud příslušné orgány tohoto členského státu nebo případně příslušné orgány členského státu uvedeného v článku 56 potvrdí, že po provedeném převodu bude mít přejímající podnik nezbytnou míru solventnosti.
2. Za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy povolí každý členský stát agenturám a pobočkám usazeným na jeho území, na které se vztahuje tato hlava, převést celý kmen pojistných smluv nebo jeho část pojišťovně se sídlem v jiném členském státě, pokud příslušné orgány tohoto členského státu potvrdí, že po provedeném převodu bude mít přejímající podnik nezbytnou míru solventnosti.
3. Jestliže za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy některý členský stát povolí agenturám a pobočkám usazeným na jeho území, na které se vztahuje tato hlava, převést celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na agenturu nebo pobočku, na kterou se vztahuje tato hlava, usazenou na území jiného členské státu, zajistí, aby příslušné orgány členského státu přejímajícího podniku nebo případně členského státu uvedeného v článku 56 potvrdily, že po provedeném převodu má přejímající podnik nezbytnou míru solventnosti a že právní předpisy členského státu přejímajícího podniku povolují uvedený převod a že tento stát s převodem souhlasil.
4. Za okolností uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 povolí členský stát, ve kterém se nachází převádějící agentura nebo pobočka, převod po obdržení souhlasu příslušných orgánů členského státu závazku, pokud je členský stát závazku jiný než členský stát, ve kterém se nachází převádějící agentura nebo pobočka.
5. Příslušné orgány členských států, se kterými byly prováděny konzultace, vydají stanovisko nebo souhlas příslušným orgánům domovského členského státu převádějící pojišťovny do tří měsíců od obdržení žádosti: pokud orgány, se kterými byly prováděny konzultace, neodpovědí v uvedené lhůtě, považuje se to za příznivé stanovisko nebo mlčenlivý souhlas.
6. Převod povolený v souladu s tímto článkem se v členském státě závazku zveřejní tak, jak je to stanoveno vnitrostátními právními předpisy.
Tyto převody jsou bez dalšího účinné i vůči pojistníkům, pojištěným osobám a jakýmkoli dalším osobám majícím práva nebo povinnosti vyplývající z převedených smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států dát pojistníkům možnost zrušit smlouvy ve stanovené lhůtě po převodu.
Článek 54
Technické rezervy
Členské státy požadují po pojišťovnách, aby si vytvořily rezervy uvedené v článku 20 v přiměřené výši ke krytí závazků převzatých na svých územích.
Členské státy dbají na to, aby agentura nebo pobočka kryla tyto rezervy aktivy, která odpovídají těmto rezervám, a odpovídajícími aktivy v souladu s přílohou II.
Právní předpisy členských států se uplatňují na výpočet těchto rezerv, určení kategorií investic a oceňování aktiv a případně na stanovení limitů, ve kterých tato aktiva mohou být pro krytí těchto rezerv použita.
Dotyčný členský stát vyžaduje, aby aktiva kryjící tyto rezervy byla umístěna na jeho území. Použije se však čl.
20 odst. 4.
Článek 55
Míra solventnosti a garanční fond
1. Každý členský stát požaduje po agenturách nebo pobočkách vytvořených na jeho území míru solventnosti skládající se z položek uvedených v článku 27.
Minimální míra solventnosti se vypočte podle článku 28. Při výpočtu této míry je však třeba vzít v úvahu pouze operace prováděné dotyčnou agenturou nebo pobočkou.
2. Jedna třetina minimální míry solventnosti představuje garanční fond.
Výše tohoto fondu však nesmí být menší než polovina minima požadovaného podle čl. 29 odst. 2 prvního pododstavce. Do tohoto garančního fondu se započítává jistota složená při zahájení činnosti v souladu se čl. 51 odst. 2 písm. e).
Garanční fond a minimální výše tohoto fondu se vytvoří v souladu se článkem 29.
3. Aktiva představující minimální míru solventnosti musí být umístěna v členském státě, kde je provozována činnost, až do výše garančního fondu a jejich přebytek se musí nacházet ve Společenství.
Článek 56
Výhody pro pojišťovny s povolením ve více než jednom členském státě
1. Pojišťovna, která požádala o povolení ve více než jednom členském státě nebo je obdržela, může žádat o tyto výhody, které mohou být poskytnuty pouze společně:
a) míra solventnosti uvedená v článku 55 se vypočítává ve vztahu k veškeré činnosti vykonávané ve Společenství; v tom případě je třeba pro účely tohoto výpočtu brát v úvahu pouze činnosti provozované všemi agenturami nebo pobočkami usazenými ve Společenství;
b) jistota požadovaná podle čl. 51 odst. 2 písm e) se složí pouze v jednom z těchto členských států;
c) aktiva odpovídající garančnímu fondu musí být umístěna ve kterémkoli z členských států, ve kterých pojišťovna vykonává své činnosti.
2. ádost o poskytnutí výhod stanovených v odstavci 1 se podává příslušným orgánům dotyčných členských států.
V žádosti musí být uveden orgán členského státu, který v budoucnu bude dohlížet na solventnost u veškeré činnosti agentur nebo poboček usazených ve Společenství.
Výběr tohoto orgánu učiněný pojišťovnou musí být zdůvodněn..
Jistota se složí v tomto členském státě.
3. Výhody stanovené v odstavci 1 mohou být poskytnuty, pouze pokud s nimi souhlasí příslušné orgány všech členských států, ve kterých byla žádost podána.
Výhody nabudou účinku dnem, kdy vybraný příslušný orgán uvědomí ostatní příslušné orgány, že bude vykonávat dozor nad stavem solventnosti u veškeré činnosti agentur nebo poboček usazených ve Společenství.
Vybraný příslušný orgán obdrží od ostatních členských států informace nutné pro dozor nad celkovou solventností agentur nebo poboček usazených na jejich území.
4. Na žádost jednoho nebo více dotyčných členských států budou výhody poskytnuté podle tohoto článku odejmuty současně všemi dotyčnými členskými státy.
Článek 57
Dohody se třetími zeměmi
Společenství může v dohodách uzavřených podle Smlouvy s jednou nebo více třetími zeměmi souhlasit s uplatňováním ustanovení odlišných od ustanovení této hlavy pro účely zajištění přiměřené ochrany pro pojištěné osoby v členských státech za podmínek vzájemnosti.
HLAVA VI
PRAVIDLA PRO DCEŘINÉ SPOLEČNOSTI MATEŘSKÝCH SPOLEČNOSTÍ ŘÍDÍCÍCH SE PRÁVEM TŘETÍ ZEMĚ A PRO NABÝVÁNÍ PODÍLŮ TĚMITO MATEŘSKÝMI SPOLEČNOSTMI
Článek 58
Informace od členských států Komisi
Příslušné orgány členských států informují Komisi
a) o každém povolení přímé nebo nepřímé dceřiné společnosti jedné nebo více mateřských společností řídícími se právem třetí země.
Komise o tom informuje výbor uvedený v čl. 65 odst.
b) kdykoli taková mateřská společnost získá podíl v pojišťovně ve Společenství, který tuto pojišťovnu změní na její dceřinou společnost.
Komise o tom informuje výbor uvedený v čl. 65 odst.
Jestliže je vydáno povolení přímé nebo nepřímé dceřiné společnosti jedné nebo více mateřských společností řídícími se právem třetích zemí, objasní se struktura skupiny v oznámení, které příslušné orgány zašlou Komisi.
Článek 59
Zacházení třetích zemí s pojišťovnami ze Společenství
1. Členské státy informují Komisi o obecných obtížích, se kterými se setkají jejich pojišťovny při usazování nebo výkonu svých činností ve třetí zemi.
2. Komise pravidelně vypracovává zprávu o zacházení s pojišťovnami ze Společenství ve třetích zemích ve smyslu podmínek uvedených v odstavcích 3 a 4 při usazování a výkonu pojišťovacích činností a získávání podílů v pojišťovnách ze třetích zemí.
Komise předkládá tyto zprávy spolu s případnými vhodnými návrhy Radě.
3. Kdykoliv Komise buď na základě zpráv uvedených v odstavci 2, nebo na základě jiných informací zjistí, že třetí země neposkytuje pojišťovnám ze Společenství účinný přístup na trh srovnatelný s přístupem poskytovaným Společenstvím pojišťovnám z této třetí země, může předložit Radě návrhy na vhodné zmocnění pro vyjednávání s cílem získat srovnatelné konkurenční příležitosti pro pojišťovny ze Společenství.
Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou.
4. Kdykoliv Komise buď na základě zpráv uvedených v odstavci 2, nebo na základě jiných informací zjistí, že se pojišťovnám ze Společenství nedostává ve třetí zemi zacházení poskytujícího stejné příležitosti v soutěži, jaké mají domácí pojišťovny, a že nejsou plněny podmínky účinného přístupu na trh, může zahájit jednání, aby situaci napravila.
Za okolností popsaných v prvním pododstavci může být také kdykoliv rozhodnuto, že kromě zahájení jednání musí příslušné orgány členských států postupem podle čl. 65 odst. 2 omezit nebo pozastavit svá rozhodnutí o
- žádostech o povolení podaných v okamžiku rozhodnutí nebo budoucích žádostí o povolení a
- získání podílů přímými nebo nepřímými mateřskými společnostmi řídícími se právem dotyčných třetích zemí.
Trvání uvedených opatření nesmí překročit tři měsíce.
Před koncem uvedené tříměsíční lhůty a podle výsledků jednání může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou rozhodnout, zda mají být přijatá opatření nadále uplatňována.
Tato omezení nebo pozastavení se nesmí vztahovat na vytváření dceřiných společností pojišťovnami nebo jejich dceřinými společnostmi, kterým bylo vydáno řádné povolení ve Společenství, nebo na nabývání podílů v pojišťovnách Společenství těmito pojišťovnami nebo dceřinými společnostmi.
5. Kdykoli Komise zjistí, že došlo k jedné ze situací popsaných v odstavcích 3 a 4, členské státy ji na požádání informují o
a) všech žádostech o povolení podaných přímou nebo nepřímou dceřinou společností, jejichž jedna nebo více mateřských společností se řídí právem dané třetí země;
b) veškerých plánech této společnosti na nabytí takového podílu v pojišťovně Společenství, že by se tato pojišťovna stala dceřinou společností první společnosti.
Tato povinnost poskytovat informace pomine, jakmile je dosaženo dohody se třetí zemí zmíněnou v odstavci 3 nebo 4 nebo když se opatření uvedená v odst. 4 druhém a třetím pododstavci přestanou uplatňovat.
6. Opatření přijatá podle tohoto článku musí být v souladu s povinnostmi Společenství podle jakýchkoli mezinárodních dohod, dvoustranných i mnohostranných, upravujících přístup pojišťoven k činnosti a jejímu výkonu.
HLAVA VII
PŘECHODNÁ A RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 60
Odchylky a zrušení omezujících opatření
1. Pojišťovny vytvořené ve Spojeném království prostřednictvím "Royal Charter" nebo "private Act" nebo "special public Act" smějí vykonávat svou činnost v právní formě, ve které byly zřízeny dne 15. března 1979, po neomezenou dobu.
Spojené království sestaví seznam těchto pojišťoven a zašle jej ostatním členským státům a Komisi.
2. Společnosti registrované ve Spojeném království na základě "Friendly Societies Acts" smějí pokračovat v činnostech životního pojištění a spořitelních činnostech, které v souladu se svým účelem vykonávaly dne 15. března 1979.
Článek 61
Prokazování dobré pověsti
1. Požaduje-li členský stát od svých státních příslušníků důkaz o dobré pověsti a důkaz, že neprodělali úpadek, nebo pouze jeden z těchto důkazů, přijme jako dostatečný důkaz od státních příslušníků ostatních členských států výpis ze soudního rejstříku nebo popřípadně rovnocenný doklad vydaný příslušným soudním nebo správním orgánem členského státu původu nebo předchozího pobytu, který dokládá, že tyto požadavky jsou splněny.
2. Nevydává-li členský stát původu nebo posledního pobytu doklad uvedený v odstavci 1, může být nahrazen místopřísežným prohlášením nebo slavnostním prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem země původu nebo předchozího pobytu; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo slavnostním prohlášení.
Prohlášení o neprodělání úpadku lze učinit rovněž před příslušným profesním nebo stavovským sdružením daného státu..
3. Doklady vydané v souladu s odstavci 1 a 2 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
4. Členské státy označí orgány a subjekty příslušné vydávat doklady uvedené v odstavcích 1 a 2 a neprodleně o tom informují ostatní členské státy a Komisi.
Každý členský stát také sdělí ostatním členským státům a Komisi orgány nebo subjekty, kterým musí být předkládány doklady uvedené v tomto článku na podporu žádosti o povolení výkonu činností uvedených v článku 2 na území tohoto členského státu.
HLAVA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 62
Spolupráce mezi členskými státy a Komisí
Komise a příslušné orgány členských států úzce spolupracují s cílem umožnit dozor nad jednotlivými druhy pojištění a operacemi uvedenými v této směrnici v rámci Společenství.
Každý členský stát informuje Komisi o jakýchkoli větších obtížích, vzniklých při uplatňování této směrnice, mimo jiné jakýchkoli obtížích v případě, že členský stát zjistí neobvyklý převod činností uvedených v této směrnici, který způsobuje újmu pojišťovnám usazeným na jeho území a přináší výhody agenturám a pobočkám nacházejícím se bezprostředně za jeho hranicemi.
Komise a příslušné orgány dotyčných členských států prozkoumají tyto obtíže co nejdříve, aby nalezly vhodné řešení.
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 63
Zprávy o vývoji trhu v rámci volného pohybu služeb
Komise podává Evropskému parlamentu a Radě pravidelně zprávy o vývoji pojistného trhu a operacích prováděných v rámci volného pohybu služeb, a první zprávu podá dne 20. listopadu 1995.
Článek 64
Technické úpravy
Následující technické úpravy, které mají být provedeny v této směrnici, se přijímají postupem podle čl. 65 odst. 2:
- rozšíření právních forem uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. a),
- změny seznamu obsaženého v příloze 1 nebo úpravy terminologie použité v tomto seznamu, aby byl vzat v úvahu vývoj pojistných trhů,
- vyjasnění položek tvořících míru solventnosti uvedených v článku 27, aby bylo vzato v úvahu vytvoření nových finančních nástrojů,
- změna minimálního garančního fondu stanoveného v čl. 29 odst. 2, aby byl vzat v úvahu hospodářský a finanční rozvoj,
- změny seznamu aktiv přijatelných pro krytí technických rezerv stanovených v článku 23 a pravidel o rozložení investic stanovených v článku 24, aby bylo vzato v úvahu vytváření nových finančních nástrojů,
- změny v uvolnění pravidel týkajících se odpovídajících aktiv stanovených v příloze II, aby byl vzat v úvahu vývoj nových nástrojů na krytí kurzového rizika nebo pokrok dosažený v hospodářské a měnové unii;,
- vyjasnění definic, aby se zajistilo jednotné uplatňování této směrnice ve Společenství,
- nezbytné technické úpravy pravidel pro stanovení maximálních hranic úrokových měr podle článku 20, zejména proto, aby se vzal v úvahu pokrok dosažený v hospodářské a měnové unii.
Článek 65
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro pojišťovnictví, zřízený směrnicí Rady 91/675/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi, s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 66
Práva získaná stávajícími pobočkami a pojišťovnami
1. Na pobočky, které zahájily činnost v souladu s předpisy platnými v členském státě pobočky přede dnem 1. červencem 1994, se pohlíží tak, jako by prošly postupem stanoveným v čl. 40 odst. 1 až 5.
Od uvedeného dne se na ně vztahují články 13, 20, 37, 39 a 46.
2. Články 41 a 42 nejsou dotčena práva nabytá pojišťovnami vykonávajícími činnost v rámci volného pohybu služeb před 1. červencem 1994.
Článek 67
Právo obrátit se na soud
Členské státy zajistí, aby rozhodnutí učiněná ohledně pojišťoven na základě právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí podléhala právu na podání opravného prostředku k soudu.
Článek 68
Přezkum částek vyjádřených v eurech
1. Komise předloží Radě do dne 15. března 1985 zprávu zabývající se vlivy finančních požadavků uložených touto směrnicí na situaci na pojistných trzích členských států.
2. Rada na základě návrhu Komise každé dva roky přezkoumá a případně reviduje částky vyjádřené v této směrnici v eurech s přihlédnutím k vývoji hospodářské a měnové situace Společenství.
Článek 69
Provádění nových ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se čl. 1 odst. 1 písm. m), čl. 18 odst. 3, čl. 51 odst. 2 písm. g), odstavci 3 a 4, čl. 60 odst. 2 a čl. 66 odst. 1 nejpozději do dne 19. června 2004. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se čl.
16 odst. 3 nejpozději do dne 17. listopadu 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Do tohoto dne členské státy uplatňují ustanovení uvedená v příloze IV bodu 1.
3. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se čl. 3 odst. 6 a články 27, 28, 29, 30 a 38 nejpozději do dne 20. září 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy stanoví, že ustanovení uvedená v prvním pododstavci se poprvé použijí na vedení účtů v účetním období počínajícím dnem 1. ledna 2004 nebo během uvedeného kalendářního roku.
Do tohoto dne členské státy uplatňují ustanovení uvedená v příloze IV bodech 2 a 3.
4. Když členské státy přijmou opatření uvedená v odstavcích 1, 2 a 3, uvedená opatření musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
5. Nejpozději do dne 1. ledna 2007 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování čl. 3 odst. 6 a článků 27, 28, 29, 30 a 38 a případně o potřebě jejich další harmonizace. Zpráva bude uvádět, jak členské státy využily možností podle uvedených článků, a zejména, zda pravomoci poskytnuté vnitrostátním orgánům dozoru vedly k větším rozdílům v dozoru na jednotném trhu.
Článek 70
Informace Komisi
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 71
Přechodné období pro čl. 3 odst. 6 a články 27, 28, 29, 30 a 38
1. Členské státy mohou povolit pojišťovnám, které dne 20. března 2002 poskytovaly na jejich území pojištění v jednom nebo více odvětvích uvedených v příloze I, pětileté přechodné období začínající v uvedený stejný den, aby vyhověly požadavkům stanoveným v čl. 3 odst. 6 a článcích 27, 28, 29, 30 a 38.
2. Členské státy mohou povolit pojišťovnám uvedeným v odstavci 1, které si po uplynutí pětiletého období nevytvoří požadovanou míru solventnosti, další období nepřevyšující dva roky, aby tak mohly učinit, pokud v souladu se článkem 37 uvedená pojišťovna předložila příslušným orgánům ke schválení opatření, která k tomuto účelu hodlá učinit.
Článek 72
Směrnice, které se zrušují, a jejich vztah k této směrnici
1. Zrušují se směrnice uvedené v příloze V, část A, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států ohledně lhůt pro provedení a použitelnost směrnic uvedených v příloze V, část B.
2. Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VI.
Článek 73
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 74
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/84/ES
ze dne 5. listopadu 2002,
kterou se mění směrnice o námořní bezpečnosti a zabránění znečištění z lodí
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice platné v oblasti námořní bezpečnosti odkazují na výbor zřízený směrnicí Rady 93/75/EHS ze dne 13. září 1993 o minimálních požadavcích na plavidla směřující do přístavů Společenství nebo opouštějící přístavy Společenství a přepravující nebezpečné nebo znečišťující věci [5] a v některých případech na výbor zřízený ad hoc příslušnou směrnicí.
Tyto výbory se řídily pravidly stanovenými v rozhodnutí Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(2) Rozhodnutí 87/373/EHS bylo nahrazeno rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
Opatření nutná k provedení směrnic platných v oblasti námořní bezpečnosti mají být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES.
(3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [8], soustřeďuje úkoly výborů zřízených podle příslušných právních předpisů Společenství o námořní bezpečnosti, zabránění znečištění z lodí a ochraně životních a pracovních podmínek na lodích.
(4) Směrnice Rady 93/75/EHS, 94/57/ES [9], 95/21/ES [10], 96/98/ES [11], 97/70/ES [12], 98/18/ES [13], 98/41/ES [14], 1999/35/ES [15], a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES [16], 2001/25/ES [17] a 2001/96/ES [18] v oblasti námořní bezpečnosti by proto měly být změněny, aby COSS nahradil stávající výbory.
(5) Uvedené směrnice mají být rovněž změněny, aby se na ně vztahovaly postupy pro změny stanovené nařízením (ES) č. 2099/2002 a související ustanovení uvedeného nařízení určená k usnadnění jejich přizpůsobování, aby zohledňovaly změny mezinárodních právních nástrojů zmiňovaných v právních předpisech Společenství v oblasti námořní bezpečnosti,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je zlepšit provádění právních předpisů Společenství o námořní bezpečnosti, zabránění znečištění z lodí a ochraně životních a pracovních podmínek na lodích
a) odkazem na COSS;
b) urychlením, aktualizací a usnadněním změn těchto právních předpisů s ohledem na vývoj mezinárodních právních nástrojů použitelných v oblasti námořní bezpečnosti, zabránění znečištění z lodí a ochrany životních a pracovních podmínek na lodích, v souladu s nařízením (ES) č. 2099/2002.
Článek 2
Změna směrnice 93/75/EHS
Směrnice 93/75/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 se písmena e), f), g), h) a i) nahrazují tímto:
"e) "úmluvou MARPOL 73/78". rozumí Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí z roku 1973, pozměněná protokolem 1978 k této úmluvě, v platném znění;
f) "předpisem IMDG". rozumí Mezinárodní předpis o námořní přepravě nebezpečných věcí v platném znění;
g) "předpisem IBC". rozumí Mezinárodní předpis IMO pro stavbu a vybavení lodí pro hromadnou přepravu nebezpečných chemikálií v platném znění;
h) "předpisem IGC". rozumí Mezinárodní předpis IMO pro stavbu a vybavení lodí pro hromadnou přepravu zkapalněných plynů v platném znění;
i) "předpisem INF". rozumí předpis IMO o bezpečné námořní přepravě ozářeného jaderného paliva, plutonia a vysoce aktivního radioaktivního odpadu v obalech v platném znění;".
2. V článku 11 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [19]."
3. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení (ES) č. 2099/2002.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [20] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 3
Změna směrnice 94/57/ES
Směrnice 94/57/ES se mění takto:
1. V čl. 2 písm. d) se slova "k 19. prosinci 2001" nahrazují čárkou a slovy "v platném znění".
2. V článku 7 se bod 1 nahrazuje tímto:
"1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [21]."
3. V čl. 8 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v čl. 2 odst. d) a v článku 6 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002."
Článek 4
Změna směrnice 95/21/ES
Směrnice 95/21/ES se mění takto:
1. Článek 2 se mění takto:
a) v bodě 1 se slova "ve znění platném k 19. prosinci 2001" nahrazují slovy "v platném znění";
b) v bodě 2 se slova "ve znění platném k 19. prosinci 2001" nahrazují slovy "v platném znění".
2. V článku 18 se bod 1 nahrazuje tímto:
"1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [22]."
3. Článek 19 se mění takto:
a) písmeno c) se nahrazuje tímto:
"c) aktualizovat seznam mezinárodních smluv, které jsou významné pro účely této směrnice, uvedený v čl. 2 odst. 1.";
b) doplňuje se nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002."
Článek 5
Změna směrnice 96/98/ES
Směrnice 96/98/ES se mění takto:
1. V článku 2 se v písmenech c), d) a n) slova "ve znění platném k 1. lednu 2001" nahrazují slovy "v platném znění".
2. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Tato směrnice může být změněna postupem podle čl. 18 odst. 2 s cílem
- uplatnit pro účely této směrnice navazující změny mezinárodních právních nástrojů,
- aktualizovat přílohu A jak zavedením nových zařízení, tak převedením zařízení z přílohy A.2 do přílohy A.1 a naopak,
- doplnit možnost použít moduly B + C a modul H pro zařízení uvedení v příloze A.1 a změnit sloupce pro moduly posuzování shody,
- zahrnout jiné normalizační organizace do definice "zkušebních norem" uvedené v článku 2.
Smlouvy a zkušební normy uvedené v čl. 2 písm. c), d) a n) je třeba chápat tak, aby nebyla dotčena jakákoliv opatření přijatá na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [23]."
3. Článek 18 se nahrazuje tímto:
"Článek 18
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [24] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 6
Změna směrnice 97/70/ES
Směrnice 97/70/ES se mění takto:
1. V článku 8 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v čl. 2 odst. 4 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [25]."
2. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení (ES) č. 2099/2002.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [26] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 7
Změna směrnice 98/18/ES
Směrnice 98/18/ES se mění takto:
1. V článku 2 se písmena a), b), c), d) a f) nahrazují tímto:
"a) "mezinárodními úmluvami". Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (úmluva SOLAS, 1974) a Mezinárodní úmluva o nákladové značce z roku 1996 s jejich protokoly a změnami a dodatky v platném znění;
b) "předpisem o stabilitě v neporušeném stavu". "Předpis o stabilitě v neporušeném stavu pro všechny typy lodí uváděné v dokumentech IMO"., obsažený v rezoluci IMO A.749 (18) ze dne 4. listopadu 1993 v platném znění;
c) "předpisem HSC". "Mezinárodní předpis pro bezpečnost vysokorychlostních plavidel"., obsažený v rezoluci Výboru pro námořní bezpečnost IMO MSC 36 (63) ze dne 20. května 1994 v platném znění;
d) "GMDSS". Globální systém pro předcházení nebezpečí a bezpečnost na moři stanovený v kapitole IV úmluvy SOLAS z roku 1974 v platném znění;
(…)
f) "vysokorychlostním osobním plavidlem". vysokorychlostní plavidlo vymezené v pravidle 1 kapitoly X úmluvy SOLAS v platném znění, které přepravuje více než 12 cestujících; osobní lodě tříd B, C nebo D provozující vnitrostátní plavbu v námořních oblastech se nepovažují za vysokorychlostní osobní plavidla, pokud je
- jejich výtlak odpovídající hlavní vodorysce menší než 500 m3 a
- jejich maximální rychlost vymezená v bodě 1.4.30 předpisu HSC nižší než 20 uzlů;".
2. V čl. 6 odst. 1 písm. b) a c), v čl. 6 odst. 2 písm. a) bodu i) a v čl. 6 odst. 3 písm. a) se slova "ve znění platném ke dni přijetí této směrnice" nahrazují slovy "v platném znění".
3. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
Úpravy
Postupem podle čl. 9 odst. 2
a) i) definice v čl.
2 písm. a), b), c) d) a t) a
ii) ustanovení týkající se postupu a směrnic pro prohlídky uvedené v článku 10,
iii) ustanovení o úmluvě SOLAS a Mezinárodním předpisu pro bezpečnost vysokorychlostních plavidel, včetně jejich následných změn uvedených v článcích 4.3, 6.4, 10.3 a 11.3 a
iv) zvláštních odkazů na "mezinárodní smlouvy" a rezoluce IMO obsažených v čl. 2 písm. f), k) a o), čl. 3 odst. 2 písm. a), čl. 6 odst. 1 písm. b) a c), čl. 6 odst. 2 písm. b) a článku 11.3.
mohou být upraveny s cílem vzít v úvahu vývoj na mezinárodní úrovni a zejména v IMO;
b) Přílohy mohou být změněny, aby
i) pro účely této směrnice zahrnuly změny provedené v mezinárodních smlouvách;
ii) s ohledem na zkušenosti zdokonalily technické požadavky.
Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [27]."
4. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení (ES) č. 2099/2002.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [28] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 8
Změna směrnice 98/41/ES
Směrnice 98/41/ES se mění takto:
1. V čl. 2 třetí odrážce se slova "ve znění platném ke dni přijetí této směrnice" nahrazují slovy "v platném znění".
2. V článku 12 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních předpisů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [29]."
3. Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení (ES) č. 2099/2002.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí Komisi [30] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 9
Změna směrnice 1999/35/ES
Směrnice 1999/35/ES se mění takto:
1. V článku 2 se písmena b), d), e) a o) nahrazují tímto:
"b) "vysokorychlostním osobním plavidlem". vysokorychlostní plavidlo vymezené v pravidle 1 kapitoly X úmluvy SOLAS v platném znění, které přepravuje více než 12 cestujících;
(…)
d) "úmluvou SOLAS 1974". Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři, spolu s jejími protokoly a změnami v platném znění;
e) "předpisem HSC". Mezinárodní předpis pro bezpečnost vysokorychlostních plavidel, obsažený v rezoluci Výboru pro námořní bezpečnost IMO (MSC) 36 (63) ze dne 20. května 1994, v platném znění;
(…)
o) "společností". společnost provozující jednu nebo více lodí typu ro-ro, ke kterým byl doklad o shodě vydán v souladu s čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 3051/95 ze dne 8. prosince 1995 o řízení bezpečnosti osobních lodí typu ro-ro nebo společnost provozující vysokorychlostní osobní plavidla, ke kterým byl vydán doklad o shodě v souladu s pravidlem IX/4 úmluvy SOLAS 1974 v platném znění;".
2. Článek 16 se nahrazuje tímto:
"Článek 16
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [31].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [32] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
3. V článku 17 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002".
4. Příloha I se mění takto:
v bodě 7 se slova "v rezoluci Výboru pro námořní bezpečnost (MSC) … (70)" nahrazují slovy "v rezoluci shromáždění IMO A.893 (21)".
Článek 10
Změna směrnice 2000/59/ES
Směrnice 2000/59/ES se mění takto:
1. V čl. 2 písm. b) se slova "ve znění platném ke dni přijetí této směrnice" se nahrazují slovy "v platném znění".
2. V článku 14 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [33]."
3. V článku 15 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení (ES) č. 2099/2002."
Článek 11
Změna směrnice 2001/25/ES
Směrnice 2001/25/ES se mění takto:
1. V článku 1 se body 16, 17, 18, 21, 22, 23 a 24 nahrazují tímto:
"16. "chemickou tankovou lodí". loď konstruovaná nebo přizpůsobená a užívaná pro hromadnou přepravu jakéhokoli kapalného výrobku uvedeného v kapitole 17 Mezinárodního předpisu o hromadné přepravě chemikálií v platném znění;
17. "tankovou lodí na zkapalněný plyn". loď konstruovaná nebo přizpůsobená a užívaná pro hromadnou přepravu jakéhokoli zkapalněného plynu nebo jiného produktu uvedeného v kapitole 19 Mezinárodního předpisu o přepravcích plynu v platném znění;
18. "radiotelekomunikačním řádem". revidované radiokomunikační předpisy přijaté Světovou správní konferencí rádiových komunikací pro mobilní služby v platném znění;
(…)
21. "úmluvou STCW".
Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků, která se vztahuje na dotyčné otázky s přihlédnutím k přechodným ustanovením článku VII a pravidla I/15 úmluvy a případně včetně použitelných ustanovení předpisu STCW v platném znění;
22. "radiotelekomunikačními službami". služby zahrnující zejména strážní službu, technickou údržbu a opravy prováděné v souladu s radiotelekomunikačním řádem, Mezinárodní úmluvou o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974, (úmluva SOLAS), a podle uvážení každého členského státu v souladu s příslušnými doporučeními Mezinárodní námořní organizace (IMO) v jejich platném znění;
23. "osobní lodí typu ro-ro". osobní loď s nákladovými prostorami typu ro-ro nebo zvláštními nákladovými prostorami podle definice v úmluvě SOLAS v platném znění;
24. "předpisem STCW". předpis (STCW) o výcviku námořníků, vydávání průkazu způsobilosti a strážní službě námořníků, přijatý usnesením č. 2 konference smluvních stran STCW v roce 1995 v platném znění;".
2. V článku 22 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 2 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [*] Úř. věst. L 324, 29.11.2002, s. 1.."
3. V článku 23 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002."
Článek 12
Změna směrnice 2001/96/ES
Směrnice 2001/96/ES se mění takto:
1. V čl. 3 bodě 2 se slova "ve znění platném k 4. prosinci 2001" nahrazují slovy "v platném znění".
2. V článku 14 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [35]."
3. V článku 15 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v článku 3 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení (ES) č. 2099/2002."
Článek 13
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. listopadu 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 14
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 15
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/85/ES
ze dne 5. listopadu 2002,
kterou se mění směrnice Rady 92/6/EHS o montáži a použití omezovačů rychlosti u určitých kategorií motorových vozidel ve Společenství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bezpečnost dopravy a otázky životního prostředí spojené s dopravou jsou podstatné při zajištění udržitelné mobility.
(2) Používání omezovačů rychlosti u nejtěžších kategorií motorových vozidel má příznivý účinek na zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích.
Také přispívá k ochraně životního prostředí.
(3) Směrnice Rady 92/6/EHS [4] stanoví, aby v závislosti na technických možnostech a zkušenostech v členských státech mohly být požadavky na montáž a používání omezovačů následně rozšířeny na lehké nákladní automobily.
(4) Rozšíření oblasti působnosti směrnice 92/6/EHS na vozidla o hmotnosti větší než 3,5 tuny konstruovaná pro přepravu zboží nebo cestujících bylo jedním z opatření obhajovaných Radou v usnesení ze dne 26. června 2000 o zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích [5], v souladu se sdělením Komise ze dne 20. března 2000 o prioritách bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích v Evropské unii.
(5) Oblast působnosti směrnice 92/6/EHS by měla být rozšířena na motorová vozidla kategorie M2, na vozidla kategorie M3 s maximální hmotností větší než 5 tun, ale nepřekračující 10 tun, a na vozidla kategorie N2.
(6) Protože cílů navrženého postupu, zejména zavedení změn v opatřeních Společenství k montáži a používání omezovačů rychlosti u některých kategorií těžkých vozidel, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu jejich rozsahu či účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je uvedeno v článku 5 Smlouvy.
Podle zásady proporcionality v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.
(7) Směrnice 92/6/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 92/6/EHS se mění takto:
1. Články 1 až 5 se nahrazují tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice se "motorovým vozidlem" rozumí každé motorem poháněné vozidlo patřící do kategorie M2, M3, N2 nebo N3 určené k provozu na silnici, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Kategoriemi M2, M3, N2 a N3 se rozumějí kategorie podle definice v příloze II směrnice 70/156/EHS [6].
Článek 2
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby motorová vozidla kategorie M2 a M3 podle článku 1 směla být používána v silničním provozu, pouze pokud mají namontovány omezovače rychlosti nastavené na maximální rychlost 100 km/h.
Vozidla kategorie M3 registrovaná před 1. lednem 2005 s maximální hmotností vyšší než 10 tun smějí být nadále vybavena zařízeními, u nichž je maximální rychlost nastavena na 100 km/h.
Článek 3
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby motorová vozidla kategorie N2 a N3 směla být používána v silničním provozu, pouze pokud jsou vybavena omezovačem rychlosti nastaveným tak, aby jejich rychlost nemohla překročit 90 km/h.
2. Členské státy jsou oprávněny požadovat nastavení maximální rychlosti na omezovači rychlosti u vozidel registrovaných na jejich území a používaných výhradně k dopravě nebezpečných na méně než 90 km/h.
Článek 4
1. Pro motorová vozidla kategorie M3 s maximální hmotností větší než 10 tun a pro motorová vozidla kategorie N3 se použijí články 2 a 3:
a) u vozidel registrovaných po 1. lednu 1994 od 1. ledna 1994;
b) u vozidel registrovaných v období od 1. ledna 1988 do 1. ledna 1994:
i) od 1. ledna 1995 pro vozidla používaná pro vnitrostátní a mezinárodní dopravu;
ii) od 1. ledna 1996 pro vozidla užívaná výhradně pro vnitrostátní dopravu.
2. Pro vozidla kategorie M2, vozidla kategorie M3 s maximální hmotností větší než 5 tun, ale nepřekračující 10 tun a pro vozidla kategorie N2 se články 2 a 3 použijí nejpozději
a) u vozidel registrovaných od 1. ledna 2005;
b) u vozidel vyhovujících mezním hodnotám stanoveným směrnicí 88/77/EHS [7] a registrovaných v období od 1. října 2001 do 1. ledna 2005:
i) od 1. ledna 2006 pro vozidla používaná pro vnitrostátní a mezinárodní dopravu;
ii) od 1. ledna 2007 pro vozidla používaná pouze pro vnitrostátní dopravu.
3. Po dobu nejvýše tří let od 1. ledna 2005 může kterýkoliv členský stát vyjmout z působnosti článků 2 a 3 vozidla kategorie M2 a vozidla kategorie N2 s maximální hmotností větší než 3,5 tuny, ale nepřekračující 7,5 tuny, registrovaná ve vnitrostátním registru, která nejezdí po území jiného členského státu.
Článek 5
1. Omezovače rychlosti uvedené v článcích 2 a 3 musí vyhovovat technickým požadavkům uvedeným v příloze směrnice 92/24/EHS [8].
Všechna vozidla, jichž se týká tato směrnice, registrovaná před 1. lednem 2005 mohou být nadále vybavena omezovači rychlosti splňujícími technické požadavky stanovené příslušnými vnitrostátními správními orgány.
2. Omezovače rychlosti musí být montovány dílnami nebo subjekty schválenými členskými státy."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 6a
Jako součást programu činnosti v oblasti bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích pro období 2002 až 2010 vyhodnocuje Komise bezpečnost provozu na pozemních komunikacích a působení omezovačů rychlosti použitých ve vozidlech kategorie M2 a ve vozidlech kategorie N2 s maximální hmotností 7,5 tuny nebo menší a nastavených na rychlosti uvedené v této směrnici.
V případě potřeby předloží Komise vhodné návrhy."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2005.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/86/ES
ze dne 6. listopadu 2002,
kterou se mění směrnice 2001/101/ES, pokud jde o datum, od něhož se zakazuje obchod s výrobky, které nejsou v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [1], ve znění směrnice Komise 2001/101/ES [2], a zejména na první odrážku čl. 6 odst. 6 druhý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení směrnice 2001/101/ES, která se týkají označování výrobků obsahujících maso, jsou použitelná až ode dne, který následuje po konečném termínu provedení uvedené směrnice členskými státy.
(2) Po přijetí definice termínu "maso" pro účely označování musí dotčené hospodářské subjekty provést podstatné změny v označování těchto výrobků, zejména pokud jde o seznam složek, popřípadě rovněž o obsah masa.
(3) Vzhledem k velkému počtu takových výrobků na trhu a k množství malých a středních podniků, jichž se to týká, je žádoucí stanovit dostatečně dlouhé přechodné období umožňující uvést označování těchto výrobků do souladu se směrnicí 2001/101/ES.
(4) Je třeba rovněž poskytnout hospodářským subjektům možnost prodat na trhu výrobky, které byly označeny před uplynutím přechodného období a které nejsou označeny v souladu s výše uvedenými ustanoveními.
(5) Směrnici 2001/101/ES je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 2 směrnice 2001/101/ES se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Členské státy povolí obchod s výrobky, které jsou v souladu se směrnicí 2000/13/ES od 1. ledna 2003.
2. Členské státy zakáží s účinkem od 1. července 2003 obchod s výrobky, které nejsou v souladu se směrnicí 2000/13/ES.
Obchod s výrobky, které nejsou v souladu s uvedenou směrnicí a které byly označeny před 1. červencem 2003, je však povolen do vyčerpání zásob."
Článek 2
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES
ze dne 16. prosince 2002
o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu a o změně směrnice Rady 73/239/EHS, 79/267/EHS, 92/49/EHS, 92/96/EHS, 93/6/EHS a 93/22/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES a 2000/12/ES
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Stávající právní předpisy Společenství stanoví komplexní soubor pravidel pro samostatný obezřetnostní dohled nad jednotlivými úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky a nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky, které jsou součástí bankovní nebo investiční skupiny či pojišťovací skupiny, tj. skupin se stejnorodou finanční činností.
(2) Nejnovější vývoj na finančních trzích vedl k vytváření finančních skupin, které poskytují služby a produkty v různých sektorech finančních trhů, nazývaných finanční konglomeráty.
Dosud neexistovala žádná forma obezřetnostního dohledu nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky, jež jsou součástí takového konglomerátu, vykonávaného v rozsahu celé skupiny, zejména pokud jde o solventnost a koncentraci rizik na úrovni konglomerátu, transakce uvnitř skupiny, vnitřní postupy řízení rizik na úrovni konglomerátu, a spolehlivý a odborný způsob řízení.
Některé z těchto konglomerátů patří k největším finančním skupinám, jež jsou aktivní na finančních trzích a poskytují služby v celosvětovém měřítku.
Pokud by takové konglomeráty, a zejména úvěrové instituce, pojišťovny a investiční podniky, které jsou součástí takového konglomerátu, musely čelit finančním obtížím, mohly by vážně destabilizovat finanční systém a dotknout se jednotlivých vkladatelů, pojistníků a investorů.
(3) Akční plán finančních služeb Komise určuje řada akcí nutných k dosažení jednotného trhu ve finančních službách a oznamuje vývoj doplňkových předpisů obezřetnostního dohledu pro finanční konglomeráty, jež mají řešit mezery v současných sektorových právních předpisech a doplňková rizika obezřetnostního dohledu, aby byl zajištěn dostatečný dozor nad finančními skupinami s mezisektorovými finančními aktivitami.
Tohoto náročného cíle lze dosáhnout pouze postupně.
Jednou z těchto fází je zřízení doplňkového dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu.
(4) Jiná mezinárodní grémia rovněž rozpoznala potřebu vývoje doplňkového dozoru pro finanční konglomeráty.
(5) Aby byl doplňkový dozor nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu účinný, měl by se vztahovat na všechny konglomeráty, jejichž mezisektorové finanční aktivity jsou významné, což znamená, že je u nich dosaženo určitých prahových hodnot, bez ohledu na to, jak jsou strukturovány.
Doplňkový dozor by měl zahrnovat všechny finanční aktivity určené sektorovými finančními právními předpisy a do jeho působnosti by měly být začleněny všechny podniky vykonávající takové činnosti jako hlavní,včetně společností spravujících aktiva.
(6) Při rozhodnutích o vynětí určitého podniku z působnosti doplňkového dozoru by se mělo mimo jiné přihlížet k tomu, zda tento podnik spadá či nespadá pod dozor nad celou skupinou podle sektorových předpisů.
(7) Příslušné orgány by měly být schopny zhodnotit na úrovni celé skupiny finanční situaci úvěrových institucí, pojišťoven a investičních podniků, které jsou součástí finančního konglomerátu, zejména pokud jde o solventnost (včetně vyloučení vícenásobného použití vlastního kapitálu), koncentrace rizik a transakcí uvnitř skupiny.
(8) Finanční konglomeráty jsou často řízeny na základě obchodní struktury, která plně neodpovídá právním strukturám konglomerátu.
Aby byl tento trend brán v úvahu, měly by být požadavky na řízení dále rozšířeny, zejména pokud jde o řízení smíšené finančních holdingových společností.
(9) Pro všechny finanční konglomeráty podléhající doplňkovému dozoru by měl být jeden z dotyčných příslušných orgánů určen jako koordinátor.
(10) Úkoly koordinátora by měly zůstat nedotčeny úkoly a příslušnost příslušných orgánů, jak je stanoví sektorové předpisy.
(11) Dotyčné příslušné orgány, a zejména koordinátor, by měly mít prostředky k tomu, aby od podniků v rámci finančního konglomerátu nebo od jiných příslušných orgánů získaly informace nutné k výkonu jejich doplňkového dozoru.
(12) Existuje naléhavá potřeba zvýšené spolupráce mezi orgány pověřenými dozorem nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky, včetně uplatňování zvláštních dohod o spolupráci mezi orgány pověřenými dozorem nad podniky, které patří ke stejnému finančnímu konglomerátu.
(13) Úvěrové instituce, pojišťovny a investiční podniky, které mají sídlo ve Společenství, mohou být součástí finančního konglomerátu se sídlem mimo Společenství.
Tyto regulované podniky by měly rovněž podléhat rovnocennému a vhodnému doplňkovému dozoru, který bude dosahovat cílů a výsledků podobných cílům a výsledkům, jež sledují ustanovení této směrnice.
Proto má velký význam průhlednost pravidel a výměna informací s orgány třetích zemí ohledně všech významných okolností.
(14) Existenci rovnocenných a vhodných opatření doplňkového dozoru lze předpokládat pouze v případě, pokud se orgány dozoru třetí země dohodnou na spolupráci s dotyčnými příslušnými orgány ohledně prostředků a cílů výkonu doplňkového dozoru nad regulovanými podniky finančního konglomerátu.
(15) Tato směrnice nepožaduje, aby příslušné orgány sdělovaly Výboru pro finanční konglomeráty informace, které podléhají utajení podle této směrnice nebo jiných sektorových směrnic.
(16) Protože cíle zamýšlené akce, totiž stanovení pravidel doplňkového dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu jeho rozsahu a účinků, jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v tomto článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
Protože tato směrnice definuje minimální normy, mohou členské státy stanovit přísnější pravidla.
(17) Tato směrnice ctí základní práva a zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie.
(18) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(19) Technické pokyny a prováděcí pravidla k pravidlům stanoveným v této směrnici budou pravděpodobně muset dle potřeby brát v úvahu nový vývoj na finančních trzích.
Komise by měla být proto oprávněna přijímat prováděcí pravidla za předpokladu, že tato prováděcí pravidla nebudou měnit základní prvky této směrnice.
(20) Stávající sektorové předpisy pro úvěrové instituce, pojišťovny a investiční podniky by měly být doplněny na minimální úroveň, zejména aby se předešlo dozorové arbitráži mezi sektorovými předpisy a předpisy pro finanční konglomeráty.
Proto by měla být odpovídajícím způsobem pozměněna první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [6], první směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k podnikatelské činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [7], směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého jiného než životního pojištění a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) [8], směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění (třetí směrnice o životním pojištění) [9], směrnice Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí [10] a směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [11] i směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES ze dne 27. října 1998 o doplňkovém dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině [12] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu [13].
Další žádoucí harmonizace však lze dosáhnout pouze postupně a taková harmonizace musí být podložena důkladnou analýzou.
(21) Pro vyhodnocení potřeby a pro přípravu další budoucí harmonizace zacházení se společnostmi spravujícími aktiva s ohledem na sektorová pravidla by Komise měla podat zprávu o postupech členských států v této oblasti,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
CÍL A DEFINICE
Článek 1
Cíl
Tato směrnice stanoví pravidla pro doplňkový dozor nad regulovanými podniky, které získaly povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS, článku 6 směrnice 79/267/EHS, čl. 3 odst.
1 směrnice 93/22/EHS nebo článku 4 směrnice 2000/12/ES a které jsou součástí finančního konglomerátu. Směrnice rovněž mění odpovídající sektorové předpisy, které se vztahují na podniky regulované výše uvedenými směrnicemi.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "úvěrovou institucí" úvěrová instituce ve smyslu čl.
1 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2000/12/ES;
2. "pojišťovnou" pojišťovna ve smyslu článku 6 směrnice 73/239/EHS, článku 6 směrnice 79/267/EHS nebo čl. 1 písm. b) směrnice 98/78/ES;
3. "investičním podnikem" investiční podnik ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/22/EHS, včetně podniků uvedených v čl. 2 odst. 4 směrnice 93/6/EHS;
4. "regulovaným podnikem" úvěrová instituce, pojišťovna nebo investiční podnik;
5. "společností spravující aktiva" správcovská společnost ve smyslu čl. 1a odst. 2 směrnice Rady 85/611/EHS ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů u subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) [14] i podnik, jehož sídlo se nachází mimo Společenství a který by vyžadoval povolení podle čl. 5 odst. 1 uvedené směrnice, kdyby měl sídlo ve Společenství;
6. "zajišťovnou" zajišťovna ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 98/78/ES;
7. "sektorovými předpisy" právní předpisy Společenství týkající se obezřetnostního dohledu nad regulovanými podniky, stanovenými zejména ve směrnicích 73/239/EHS, 79/267/EHS, 98/78/ES, 93/6/EHS, 93/22/EHS a 2000/12/ES;
8. "finančním sektorem" sektor složený z jednoho nebo více těchto podniků:
a) úvěrová instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných bankovních služeb ve smyslu čl. 1 odst. 5 a odst. 23 směrnice 2000/12/ES (bankovní sektor);
b) pojišťovna, zajišťovna nebo holdingová pojišťovna ve smyslu čl. 1 písm. i) směrnice 98/78/ES (pojišťovací sektor);
c) investiční podnik nebo finanční instituce ve smyslu čl. 2 odst. 7 směrnice 93/6/EHS (sektor investičních služeb);
d) smíšená finanční holdingová společnost;
9. "mateřským podnikem" mateřský podnik ve smyslu článku 1 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách [15] a jakýkoli podnik, který podle názoru příslušných orgánů fakticky vykonává dominantní vliv nad jiným podnikem;
10. "dceřiným podnikem" dceřiný podnik ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, nad nímž podle názoru příslušných orgánů fakticky vykonává dominantní vliv mateřský podnik; všechny dceřiné podniky dceřiných podniků se rovněž považují za dceřiné podniky mateřského podniku;
11. "účastí" účast ve smyslu první věty článku 17 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností [16] nebo přímé či nepřímé držení nejméně 20 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu podniku;
12. "skupinou" skupina podniků, která se skládá z mateřského podniku, jeho dceřiných podniků a podniků, ve kterých drží mateřský podnik nebo jeho dceřiné podniky účast, a podniků vzájemně propojených ve smyslu čl. 12 odst.
13. "úzkým propojením" stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny
a) "účastí", čímž se rozumí držení, přímé nebo kontrolou, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu podniku, nebo
b) "kontrolou", čímž se rozumí vztah mezi mateřským a dceřiným podnikem ve všech případech uvedených v čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice 83/349/EHS nebo obdobný vztah mezi jakoukoli fyzickou či právnickou osobou a podnikem; dceřiný podnik jiného dceřiného podniku se rovněž považuje za dceřiný podnik mateřského podniku, který stojí v čele těchto podniků.
Stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob trvale vázány k jedné a téže osobě vztahem kontroly, se rovněž považuje za úzké propojení mezi těmito osobami;
14. "finančním konglomerátem" skupina, která s výhradou článku 3 splňuje tyto podmínky:
a) regulovaný podnik ve smyslu článku 1 je v čele skupiny nebo nejméně jeden z dceřiných podniků ve skupině je regulovaným podnikem ve smyslu článku 1;
b) pokud je regulovaný podnik ve smyslu článku 1 v čele skupiny, je to buď mateřský podnik podniku ve finančním sektoru, podnik, který má účast v podniku ve finančním sektoru, nebo podnik propojený s podnikem ve finančním sektoru vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
c) pokud v čele skupiny nestojí žádný regulovaný podnik ve smyslu článku 1, probíhá činnost skupiny hlavně ve finančním sektoru ve smyslu čl. 3 odst. 1;
d) nejméně jeden podnik ve skupině je činný v pojišťovacím sektoru a nejméně jeden v bankovním sektoru nebo sektoru investičních služeb;
e) konsolidované nebo agregované činnosti podniků ve skupině v pojišťovacím sektoru a konsolidované nebo agregované činnosti podniků v bankovním sektoru nebo sektoru investičních služeb jsou významné ve smyslu čl. 3 odst. 2 nebo 3.
Každá podskupina skupiny ve smyslu bodu 12, která splňuje kritéria tohoto bodu, se považuje za finanční konglomerát;
15. "smíšenou finanční holdingovou společností" mateřský podnik jiný než regulovaný podnik, který společně se svými dceřinými podniky, z nichž nejméně jeden je regulovaným podnikem se sídlem ve Společenství, a jinými podniky tvoří finanční konglomerát;
16. "příslušnými orgány" vnitrostátní orgány členských států, které jsou zákonem či správním předpisem oprávněny k dohledu nad úvěrovými institucemi nebo investičními podniky nebo dozoru nad pojišťovnami, ať nad jednotlivými podniky nebo nad celou skupinou;
17. "dotyčnými příslušnými orgány":
a) příslušné orgány členských států pověřené sektorovým dozorem v rámci celé skupiny nad kterýmkoli z regulovaných podniků ve finančním konglomerátu;
b) koordinátor určený v souladu s článkem 10, pokud se liší od orgánů uvedených v písmenu a);
c) případně jiné dotyčné orgány příslušné podle názoru orgánů uvedených v písmenech a) a b); tento názor zvláště přihlíží k tržnímu podílu regulovaných podniků konglomerátu v jiných členských státech, zejména pokud přesáhne 5 %, a k významu v rámci konglomerátu u jakéhokoli regulovaného podniku usazeného v jiném členském státě;
18. "transakcemi uvnitř skupiny" všechny transakce, kterými regulované podniky v rámci finančního konglomerátu závisí přímo či nepřímo na jiných podnicích ve stejné skupině nebo na jakékoli fyzické či právnické osobě spojené s podniky v této skupině úzkým propojením, pokud jde o splnění závazku smluvního či mimosmluvního, ať už za úplatu či nikoli;
19. "koncentrací rizik" veškerá rizika potenciální ztráty, která nesou podniky v rámci finančního konglomerátu, která jsou dostatečně velká k tomu, aby ohrozila solventnost regulovaných podniků ve finančním konglomerátu nebo jejich finanční situaci obecně; důvodem těchto rizik může být riziko výpadku protistrany neboli úvěrové riziko, investiční riziko, pojišťovací riziko, tržní riziko, jiná rizika nebo kombinace či vzájemné působení těchto rizik.
Článek 3
Prahové hodnoty pro určení finančního konglomerátu
1. Pro určení toho, zda činnosti skupiny probíhají hlavně ve finančním sektoru ve smyslu čl. 2 bodu 14) písm. c), by měl ukazatel poměru bilanční sumy regulovaných a neregulovaných podniků finančního sektoru ve skupině k bilanční sumě skupiny jako celku přesáhnout 40 %.
2. Pro účely určení toho, zda činnosti v různých finančních sektorech jsou významné ve smyslu čl. 2 bodu 14) písm. e), by měl pro každý finanční sektor průměr poměru bilanční sumy tohoto finančního sektoru k bilanční sumě podniků finančního sektoru ve skupině a poměr požadované míry solventnosti ve stejném finančním sektoru k celkové požadované solventnosti podniků finančního sektoru ve skupině přesáhnout 10 %.
Pro účely této směrnice je nejmenším finančním sektorem ve finančním konglomerátu sektor s nejnižším průměrem a nejvýznamnější finanční sektor ve finančním konglomerátu je sektor s nejvyšším průměrem.
Pro účely výpočtu průměru a pro měření nejmenších a nejvýznamnějších finančních sektorů se sektor bankovnictví a sektor investičních služeb posuzují společně.
Mezisektorové činnosti se rovněž považují za významné ve smyslu čl. 2 bodu 14) písm. e), pokud bilanční suma nejmenšího finančního sektoru ve skupině přesáhne 6 miliard eur.
Pokud skupina nedosáhne prahové hodnoty uvedené v odstavci 2, mohou dotyčné příslušné orgány společně rozhodnout o tom, že nebudou skupinu považovat za finanční konglomerát nebo že nebudou uplatňovat články 7, 8 nebo 9, pokud se domnívají, že zařazení skupiny do působnosti této směrnice nebo uplatnění těchto ustanovení není nezbytné nebo by bylo nevhodné či zavádějící vzhledem k cíli doplňkového dozoru, například s přihlédnutím k tomu, že:
a) relativní velikost jeho nejmenšího finančního sektoru nepřesahuje 5 %, měřeno buď průměrem uvedeným v odstavci 2, nebo bilanční sumou či požadovanou solventností tohoto finančního sektoru, nebo
b) podíl na trhu v kterémkoli členském státě nepřesahuje 5 %, měřeno bilanční sumou v sektorech bankovnictví či investičních služeb a hrubým předepsaným pojistným v pojišťovacím sektoru.
Rozhodnutí přijatá v souladu s tímto odstavcem se oznamují ostatním dotyčným příslušným orgánům.
4. Pro účely odstavců 1, 2 a 3 mohou dotyčné příslušné orgány vzájemnou dohodou:
a) vyloučit podnik při výpočtu poměrů v případech uvedených v čl. 6 odst. 5;
b) přihlédnout k dosažení prahových hodnot stanovených v odstavcích 1 a 2 ve třech po sobě jdoucích letech, aby se předešlo náhlým změnám režimu, a nepřihlížet k tomuto dosažení v případech, kdy dojde ke značným změnám ve struktuře skupiny.
V případě, že byl určen finanční konglomerát podle odstavců 1, 2 a 3, přijímají se rozhodnutí uvedená v prvním pododstavci tohoto odstavce na základě návrhu, který podá koordinátor tohoto finančního konglomerátu.
5. Pro účely odstavců 1 a 2 mohou dotyčné příslušné orgány ve výjimečných případech a po vzájemné dohodě nahradit kritérium odvozené od bilanční sumy jedním nebo oběma následujícími parametry nebo přidat jeden nebo oba tyto parametry, pokud se domnívají, že tyto parametry mají zvláštní význam pro účely doplňkového dozoru podle této směrnice: struktura příjmů, mimobilanční činnosti.
6. Pro účely odstavců 1 a 2, pokud poměrné ukazatele uvedené v těchto odstavcích klesnou pod 40 % nebo 10 % pro konglomeráty, které jíž podléhají doplňkovému dozoru, použijí se pro následující tři roky nižší ukazatele ve výši 35 % nebo 8 %, aby se předešlo náhlé změně režimu.
Podobně pro účely odstavce 3, pokud bilanční suma nejmenšího finančního sektoru ve skupině klesne pod 6 miliard eur pro konglomeráty, které již podléhají doplňkovému dozoru, použije se pro následující tři roky nižší limit 5 miliard eur, aby se předešlo náhlé změně režimu.
Během období uvedeného v tomto odstavci může koordinátor se souhlasem ostatních dotyčných příslušných orgánů rozhodnout, že nižší ukazatele nebo nižší částka uvedené v tomto odstavci přestanou být použitelné.
7. Výpočty uváděné v tomto článku týkající se rozvahy se provádějí na základě souhrnné bilanční sumy podniků skupiny podle jejich ročních účetních závěrek.
Pro účely tohoto výpočtu se podniky, ve kterých je držena účast, berou v úvahu ohledně částky jejich bilanční sumy odpovídající souhrnnému poměrnému podílu, který drží skupina.
Pokud je však k dispozici konsolidovaná účetní závěrka, použije se namísto souhrnu závěrek.
Požadovaná solventnost uvedená v odstavcích 2 a 3 se vypočítá v souladu s příslušnými sektorovými předpisy.
Článek 4
Zjištění finančního konglomerátu
1. Příslušné orgány, které povolily regulované podniky, na základě článků 2, 3 a 5 určují skupinu, která spadá do působnosti této směrnice.
Pro tento účel:
- příslušné orgány, které povolily regulované podniky ve skupině, případně úzce spolupracují,
- pokud se příslušný orgán domnívá, že regulovaný podnik povolený tímto příslušným orgánem je členem skupiny, jež může být finančním konglomerátem, který dosud nebyl určen podle této směrnice, sdělí tento názor ostatním dotyčným příslušným orgánům.
2. Koordinátor určený v souladu s článkem 10 informuje mateřský podnik v čele skupiny, nebo pokud mateřský podnik neexistuje, informuje regulovaný podnik s nejvyšší bilanční sumou v nejvýznamnějším finančním sektoru ve skupině o tom, že skupina byla určena za finanční konglomerát, a o určení koordinátora.
Koordinátor rovněž informuje příslušné orgány, které povolily regulované podniky ve skupině, a příslušné orgány členského státu, ve kterém má sídlo smíšená finanční holdingová společnost, jakož i Komisi.
KAPITOLA II
DOPLŇKOVÝ DOZOR
ODDÍL 1
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 5
Oblast působnosti doplňkového dozoru nad regulovanými podniky uvedenými v článku 1
1. Aniž jsou dotčena ustanovení o dozoru obsažená v sektorových předpisech, zajistí členské státy doplňkový dozor nad regulovanými podniky uvedenými v článku 1 v rozsahu a způsobem stanoveným v této směrnici.
2. Následující regulované podniky podléhají doplňkovému dozoru na úrovni finančního konglomerátu v souladu s články 6 až 17:
a) každý regulovaný podnik, který stojí v čele finančního konglomerátu;
b) každý regulovaný podnik, jehož mateřským podnikem je smíšená finanční holdingová společnost, která má sídlo ve Společenství;
c) každý regulovaný podnik spjatý s jiným podnikem finančního sektoru vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS.
Pokud je finanční konglomerát podskupinou jiného finančního konglomerátu, který splňuje požadavky prvního pododstavce, mohou členské státy uplatňovat články 6 až 17 na regulované podniky pouze ve druhém konglomerátu a jakýkoli odkaz v této směrnici na skupinu a finanční konglomerát bude vykládán tak, že se vztahuje ke druhému konglomerátu.
3. Každý regulovaný podnik, který nepodléhá doplňkovému dozoru v souladu s odstavcem 2 a jehož mateřským podnikem je regulovaný podnik nebo smíšená finanční holdingová společnost se sídlem mimo Společenství, podléhá doplňkovému dozoru na úrovni finančního konglomerátu v rozsahu a způsobem stanoveným v článku 18.
4. Drží-li osoby účasti nebo kapitálové vazby v jednom nebo více regulovaných podnicích nebo vykonávají značný vliv na takové podniky, aniž by měly účast nebo kapitálové vazby, kromě případů uvedených v odstavcích 2 a 3, určí dotyčné příslušné orgány po vzájemné dohodě a v souladu s vnitrostátními právními předpisy, zda a v jakém rozsahu má být vykonáván doplňkový dozor nad regulovanými podniky, jako kdyby tvořily finanční konglomerát.
Aby byl takový doplňkový dozor uplatněn, musí být alespoň jeden z podniků regulovaným podnikem podle článku 1 a musí být splněny podmínky stanovené v čl. 2 bodě 14) písm. d) a e).
Dotyčné příslušné orgány přijímají rozhodnutí s přihlédnutím k cílům doplňkového dozoru stanoveným touto směrnicí.
Pro účely prvního pododstavce na "družstevní skupiny" musí příslušné orgány vzít v úvahu veřejný finanční závazek těchto skupin vzhledem k jiným finančním podnikům.
5. Aniž je dotčen článek 13, výkon doplňkového dozoru na úrovni finančního konglomerátu nijak neznamená, že příslušné orgány musí vykonávat individuální dozor ve vztahu ke smíšeným finančním holdingovým společnostem, regulovaným podnikům ze třetích zemí ve finančním konglomerátu nebo neregulovaným podnikům ve finančním konglomerátu.
ODDÍL 2
FINANČNÍ SITUACE
Článek 6
Kapitálová přiměřenost
1. Aniž jsou dotčeny sektorové předpisy, vykonává se doplňkový dozor nad kapitálovou přiměřeností regulovaných podniků ve finančním konglomerátu v souladu s pravidly stanovenými v čl. 9 odst. 2 až 5, v oddílu 3 této kapitoly a v příloze I.
2. Členské státy požadují, aby regulované podniky ve finančním konglomerátu zajistily, aby byl na úrovni finančního konglomerátu k dispozici vlastní kapitál, který je vždy nejméně roven požadované míře kapitálové přiměřenosti vypočtené v souladu s přílohou I.
Členské státy rovněž požadují, aby regulované podniky měly na úrovni finančního konglomerátu vhodné postupy pro kapitálovou přiměřenost.
Požadavky uvedené v prvním a druhém pododstavci podléhají obecnému obezřetnostnímu dohledu koordinátora v souladu s oddílem 3.
Koordinátor zajišťuje, aby byl výpočet uvedený v prvním pododstavci prováděn nejméně jednou ročně, buď ze strany regulovaných podniků, nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Výsledky výpočtu a údaje, na kterých je založen, předkládá koordinátorovi regulovaný podnik ve smyslu článku 1, který stojí v čele finančního konglomerátu, nebo pokud v čele finančního konglomerátu nestojí regulovaný podnik ve smyslu článku 1, smíšená finanční holdingová společnost nebo regulovaný podnik ve finančním konglomerátu, který určí koordinátor po konzultaci s ostatními dotyčnými příslušnými orgány a s finančním konglomerátem.
3. Pro účely výpočtu požadavku kapitálové přiměřenosti uvedeného v odst. 2 prvním pododstavci se do oblasti působnosti doplňkového dozoru zahrnují tyto podniky způsobem a v rozsahu, který stanoví příloha I:
a) úvěrová instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných bankovních služeb ve smyslu čl. 1 odst. 5 a odst. 23 směrnice 2000/12/ES;
b) pojišťovna, zajišťovna nebo holdingová pojišťovna ve smyslu čl. 1 písm. i) směrnice 98/78/ES;
c) investiční podnik nebo finanční instituce ve smyslu čl. 2 odst. 7 směrnice 93/6/EHS;
d) smíšená finanční holdingová společnost.
4. Při výpočtu doplňkového požadavku kapitálové přiměřenosti u finančního konglomerátu pomocí metody 1 (účetní konsolidace) uvedené v příloze I, se vlastní kapitál a požadavky solventnosti podniků ve skupině vypočítají na základě odpovídajících sektorových předpisů pro formu a rozsah konsolidace, stanovených zejména v článku 54 směrnice 2000/12/ES a příloze I oddíle 1 části B směrnice 98/78/ES.
Při použití metod 2 (odpočet a agregace) nebo 3 (účetní hodnota/odpočet požadavku) uvedených v příloze I bere výpočet v úvahu poměrný podíl, který drží mateřský podnik nebo podnik, který drží účast v jiném podnik skupiny.
"Poměrným podílem" se rozumí poměr upsaného základního kapitálu, který tento podnik přímo nebo nepřímo drží.
5. Koordinátor může rozhodnout, že konkrétní podnik nezahrne při výpočtu doplňkových požadavků kapitálové přiměřenosti, v těchto případech:
a) pokud se podnik nachází ve třetí zemi, kde existují právní překážky pro předávání nutných údajů, aniž jsou dotčeny sektorové předpisy ukládající příslušným orgánům povinnost odmítnout udělit povolení v případě, že je bráněno přiměřenému výkonu jejich dozorových funkcí;
b) pokud má podnik zanedbatelný význam ve vztahu k cílům doplňkového dozoru nad regulovanými podniky ve finančním konglomerátu;
c) pokud by zařazení podniku bylo nevhodné nebo zavádějící ve vztahu k cílům doplňkového dozoru.
Pokud však má být podle prvního pododstavce písm. b) vyřazeno více podniků, musí být přesto zařazeny, pokud v souhrnu mají nezanedbatelný význam.
V případě uvedeném v prvním pododstavci písm. c) konzultuje koordinátor, s výjimkou naléhavých případů, před přijetím rozhodnutí ostatní dotyčné příslušné orgány.
Jestliže koordinátor nezahrne regulovaný podnik do působnosti podle jednoho z případů uvedených v prvním pododstavci písm. b) a c), mohou příslušné orgány členského státu, ve kterém se podnik nachází, požádat podnik, který stojí v čele finančního konglomerátu, o informace, které mohou napomoci při jejich dozoru nad regulovaným podnikem.
Článek 7
Koncentrace rizik
1. Aniž jsou dotčeny sektorové předpisy, vykonává se doplňkový dozor nad koncentrací rizik regulovaných podniků ve finančním konglomerátu v souladu s pravidly stanovenými v čl. 9 odst. 2 až 4, v oddílu 3 této kapitoly a příloze II.
2. Členské státy požadují, aby regulované podniky nebo smíšené finanční holdingové společnosti pravidelně a nejméně jednou ročně hlásily koordinátorovi jakoukoli významnou koncentraci rizik na úrovni finančního konglomerátu, v souladu s pravidly stanovenými v tomto článku a v příloze II.
Nezbytné údaje předkládá koordinátorovi regulovaný podnik ve smyslu článku 1, který stojí v čele finančního konglomerátu, nebo pokud v čele finančního konglomerátu nestojí regulovaný podnik ve smyslu článku 1, smíšená finanční holdingová společnost nebo regulovaný podnik ve finančním konglomerátu, který určí koordinátor po konzultaci s ostatními dotyčnými příslušnými orgány a s finančním konglomerátem.
Tyto koncentrace rizik podléhají obecnému obezřetnostnímu dohledu v souladu s oddílem 3.
3. Až do další koordinace právních předpisů Společenství mohou členské státy stanovit kvantitativní limity jakékoli koncentrace rizik na úrovni finančního konglomerátu nebo povolit svým příslušným orgánům, aby stanovily kvantitativní limity, nebo přijmout jiná dohlížecí opatření, která by umožňovala dosáhnout cílů doplňkového dozoru.
4. Pokud v čele finančního konglomerátu stojí smíšená finanční holdingová společnost, použijí se případné sektorové předpisy pro koncentraci rizik nejvýznamnějšího finančního sektoru ve finančním konglomerátu pro tento sektor jako celek, včetně smíšené finanční holdingové společnosti.
Článek 8
Transakce uvnitř skupiny
1. Aniž jsou dotčeny sektorové předpisy, vykonává se doplňkový dozor nad transakcemi uvnitř skupiny u regulovaných podniků ve finančním konglomerátu v souladu s pravidly stanovenými v čl. 9 odst. 2 až 4, v oddílu 3 této kapitoly a příloze II.
2. Členské státy požadují, aby regulované podniky nebo smíšené finanční holdingové společnosti pravidelně a nejméně jednou ročně hlásily koordinátorovi veškeré významné transakce uvnitř skupiny u regulovaných podniků ve finančním konglomerátu, v souladu s pravidly stanovenými v tomto článku a v příloze II.
Dokud nebudou stanoveny prahové hodnoty zmíněné v poslední větě prvního odstavce přílohy II, pokládá se transakce uvnitř skupiny za významnou, pokud její výše přesáhne nejméně 5 % celkové částky požadavků kapitálové přiměřenosti na úrovni finančního konglomerátu.
Nezbytné údaje předkládá koordinátorovi regulovaný podnik ve smyslu článku 1, který stojí v čele finančního konglomerátu, nebo pokud v čele finančního konglomerátu nestojí regulovaný podnik ve smyslu článku 1, smíšená finanční holdingová společnost nebo regulovaný podnik ve finančním konglomerátu, který určí koordinátor po konzultaci s ostatními dotyčnými příslušnými orgány a s finančním konglomerátem.
Tyto transakce uvnitř skupiny podléhají obecnému obezřetnostnímu dohledu koordinátora.
3. Až do další koordinace právních předpisů Společenství mohou členské státy stanovit kvantitativní limity a kvalitativní požadavky pro transakce uvnitř skupiny u regulovaných podniků ve finančním konglomerátu nebo povolit svým příslušným orgánům, aby stanovily kvantitativní limity a kvalitativní požadavky, nebo přijmout jiná dohlížecí opatření, která by umožňovala dosáhnout cílů doplňkového dozoru.
4. Pokud v čele finančního konglomerátu stojí smíšená finanční holdingová společnost, použijí se sektorové předpisy pro transakce uvnitř skupiny u nejvýznamnějšího finančního sektoru ve finančním konglomerátu pro tento sektor jako celek, včetně smíšené finanční holdingové společnosti.
Článek 9
Mechanismy vnitřní kontroly a postupy řízení rizik
1. Členské státy požadují, aby regulované podniky měly na úrovni finančního konglomerátu přiměřené postupy řízení rizik a mechanismy vnitřní kontroly, včetně řádných správních a účetních postupů.
2. Postupy řízení rizik zahrnují:
a) řádnou správu a řízení se schvalováním a pravidelnými přezkumy strategií a politik příslušnými řídicími orgány na úrovni finančního konglomerátu pro všechna rizika, která podstupují;
b) vhodné politiky kapitálové přiměřenosti, aby bylo možné předvídat dopad jejich obchodní strategie na profil rizik a kapitálové požadavky určené v souladu s článkem 6 a přílohou I;
c) vhodné postupy, které zajistí, že jejich systémy sledování rizik jsou přiměřeně integrovány do jejich organizace a že budou přijata všechna opatření, která zajistí, že systémy zavedené ve všech podnicích zahrnutých do působnosti doplňkového dozoru jsou konzistentní, aby bylo možné na úrovni finančního konglomerátu rizika měřit, sledovat a zvládat.
3. Mechanismy vnitřní kontroly zahrnují
a) vhodné mechanismy ohledně kapitálové přiměřenosti, které umožňují určovat a měřit všechna podstatná podstupovaná rizika a vhodně určovat úroveň vlastního kapitálu k těmto rizikům;
b) řádné výkaznické a účetní postupy, které budou určovat, měřit, sledovat a kontrolovat transakce uvnitř skupiny a koncentraci rizik.
4. Členské státy zajistí, aby všech podnicích zahrnutých do doplňkového dozoru podle článku 5 existovaly vhodné mechanismy vnitřní kontroly pro zpracování všech údajů a informací, které by mohly mít význam pro účely doplňkového dozoru.
5. Postupy a mechanismy uvedené v odstavcích 1 až 4 podléhají obecnému obezřetnostnímu dohledu koordinátora.
ODDÍL 3
OPATŘENÍ K USNADNĚNÍ DOPLŇKOVÉHO DOZORU
Článek 10
Příslušný orgán pověřen výkonem doplňkového dozoru (koordinátor)
1. Pro zajištění řádného doplňkového dozoru nad regulovanými podniky ve finančním konglomerátu je určen jediný koordinátor příslušný pro koordinaci a výkon doplňkového dozoru z řad příslušných orgánů dotčených členských států, včetně orgánů členského státu, ve kterém má sídlo smíšená finanční holdingová společnost.
2. Určení se zakládá na těchto kritériích:
a) stojí-li v čele finančního konglomerátu stojí regulovaný podnik, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán, který povolil tento regulovaný podnik podle odpovídajících sektorových předpisů;
b) stojí-li v čele finančního konglomerátu nestojí regulovaný podnik, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán určený v souladu s těmito zásadami:
i) v případě, že mateřským podnikem regulovaného podniku je smíšená finanční holdingová společnost, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán, který povolil tento regulovaný podnik podle odpovídajících sektorových předpisů;
ii) v případě, že více než jeden regulovaný podnik se sídlem ve Společenství má za svůj mateřský podnik stejnou smíšenou finanční holdingovou společnost a jeden z těchto podniků byl povolen ve členském státě, ve kterém má sídlo smíšená finanční holdingová společnost, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán tohoto členského státu, který povolil tento regulovaný podnik.
V případě, že více než jeden regulovaný podnik činný v různých finančních sektorech byl povolen ve členském státě, ve kterém má sídlo smíšená finanční holdingová společnost, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán regulovaného podniku činného v nejvýznamnějším finančním sektoru.
V případě, že čele finančního konglomerátu stojí více než jedna smíšená finanční holdingová společnost se sídlem v různých členských státech a v každém z těchto států existuje regulovaný podnik, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán regulovaného podniku s nejvyšší bilanční sumou, pokud jsou tyto podniky ve stejném finančním sektoru, nebo příslušný orgán regulovaného podniku v nejvýznamnějším finančním sektoru;
iii) v případě, že více než jeden regulovaný podnik se sídlem ve Společenství má za svůj mateřský podnik stejnou smíšenou finanční holdingovou společnost a žádný z těchto podniků nebyl povolen ve členském státě, ve kterém má sídlo smíšená finanční holdingová společnost, vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán, který povolil regulovaný podnik s nejvyšší bilanční sumou v nejvýznamnějším finančním sektoru;
iv) v případě, že finanční konglomerát je skupina bez mateřského podniku v čele, nebo v jakémkoli jiném případě vykonává úlohu koordinátora příslušný orgán, který povolil regulovaný podnik s nejvyšší bilanční sumou v nejvýznamnějším finančním sektoru.
3. V konkrétních případech se mohou dotyčné příslušné orgány po vzájemné dohodě odchýlit od kritérií uvedených v odstavci 2, pokud by jejich uplatnění bylo nevhodné vzhledem ke struktuře konglomerátu a poměrnému významu jeho činností v různých zemích, a určit za koordinátora jiný příslušný orgán.
V těchto případech před rozhodnutím příslušné orgány konglomerátu umožní, aby vyjádřil stanovisko k tomuto rozhodnutí.
Článek 11
Úkoly koordinátora
1. Úkoly, které má koordinátor vykonávat ohledně doplňkového dozoru, zahrnují:
a) koordinaci shromažďování a šíření užitečných nebo zásadních informací při běžných a mimořádných situacích, včetně šíření informací důležitých pro výkon obecného obezřetnostního dohledu příslušného orgánu podle sektorových předpisů;
b) obecný obezřetnostní dohled a hodnocení finanční situace finančního konglomerátu;
c) hodnocení shody s pravidly pro kapitálovou přiměřenost, koncentraci rizik a transakce uvnitř skupiny, jak jsou stanoveny v článcích 6, 7 a 8;
d) hodnocení struktury finančního konglomerátu, organizace a systému vnitřní kontroly, jak jsou stanoveny v článku 9;
e) plánování a koordinaci dozorových činností při běžných a mimořádných situacích ve spolupráci s dotyčnými příslušnými orgány;
f) jiné úkoly, opatření a rozhodnutí, které koordinátorovi ukládá tato směrnice nebo které jsou patří do rámce uplatňování této směrnice.
V zájmu usnadnění doplňkového dozoru a jeho vybudování na širokém právním základě zavedou koordinátor a jiné dotyčné příslušné orgány a v případě potřeby ostatní dotyčné příslušné orgány vzájemné koordinační dohody. Koordinační dohody mohou koordinátorovi svěřovat další úkoly a mohou upřesňovat postupy dotyčné příslušné orgány při rozhodování podle článků 3 a 4, čl. 5 odst. 4, článku 6, čl. 12 odst. 2 a článků 16 a 18 a pro spolupráci s ostatními příslušnými orgány.
2. Pokud koordinátor potřebuje informace, které již byly poskytnuty jinému příslušnému orgánu v souladu se sektorovými předpisy, měl by kontaktovat tento orgán, kdykoli to bude možné, aby předešel dvojímu hlášení podávaných různým orgánům zúčastněným na dozoru.
3. Aniž je dotčena možnost přenesení konkrétních dozorových pravomocí a odpovědností, jak stanoví právní předpisy Společenství, nejsou přítomností koordinátora pověřeného zvláštními úkoly týkajícími se doplňkového dozoru nad regulovanými podniky ve finančním konglomerátu dotčeny úkoly a odpovědnosti příslušných orgánů podle sektorových předpisů.
Článek 12
Spolupráce a výměna informací mezi příslušnými orgány
1. Příslušné orgány pověřené dozorem nad regulovanými podniky ve finančním konglomerátu a příslušný orgán určený koordinátorem pro tento finanční konglomerát vzájemně úzce spolupracují.
Aniž jsou dotčeny jejich odpovědnosti definované sektorovými předpisy, poskytují si tyto orgány, bez ohledu na to, zda jsou usazeny ve stejném členském státě či nikoli, vzájemně veškeré informace užitečné nebo zásadní pro výkon dozorových úkolů druhého orgánu podle sektorových předpisů a této směrnice.
K tomuto účelu příslušné orgány a koordinátor na požádání sdělují veškeré užitečné informace a z vlastního podnětu sdělují veškeré nezbytné informace.
Tato spolupráce zajišťuje alespoň shromažďování a výměnu informací o
a) určení skupinové struktury všech velkých podniků náležejících k finančnímu konglomerátu a příslušných orgánů regulovaných podniků ve skupině;
b) strategiích finančního konglomerátu;
c) finanční situaci finančního konglomerátu, zejména ohledně kapitálové přiměřenosti, transakcí uvnitř skupiny, koncentrace rizik a rentability;
d) hlavních akcionářích a ředitelích finančního konglomerátu;
e) systémech organizace, řízení rizik a vnitřní kontroly na úrovni finančního konglomerátu;
f) postupech pro shromažďování informací od podniků ve finančním konglomerátu a ověřování těchto informací;
g) nepříznivém vývoji v regulovaných podnicích či jiných podnicích finančního konglomerátu, který by se mohl vážně dotknout regulovaných podniků;
h) zásadních sankcích a výjimečných opatřeních přijatých příslušnými orgány v souladu se sektorovými předpisy nebo touto směrnicí.
Příslušné orgány si mohou rovněž vyměňovat informace, které mohou být nutné pro plnění jejich úkolů, o regulovaných podnicích ve finančním konglomerátu v souladu se sektorovými předpisy s těmito orgány: centrální banky, Evropský systém centrálních bank a Evropská centrální banka.
2. Aniž jsou dotčeny jejich úkoly definované sektorovými předpisy, konzultují se příslušné orgány před rozhodnutím o následujících otázkách v případech, kdy jsou tato rozhodnutí významná pro dozorové úkoly ostatních příslušných orgánů:
a) změny ve struktuře akcionářů, organizační nebo řídicí struktuře regulovaných podniků ve finančním konglomerátu, které vyžadují souhlas nebo povolení příslušných orgánů;
b) zásadní sankce a výjimečná opatření přijatá příslušnými orgány.
Příslušný orgán může rozhodnout, že nebude konzultovat ostatní příslušné orgány v naléhavém případě nebo v případě, kdy by taková konzultace mohla ohrozit účinnost rozhodnutí.
V takovém případě příslušný orgán bez prodlení informuje ostatní příslušné orgány.
3. Koordinátor může vyzvat příslušné orgány členského státu, ve kterém má sídlo mateřský podnik, jež samy nevykonávají doplňkový dozor podle článku 10, aby požádaly mateřský podnik o jakékoli informace užitečné pro výkon jeho koordinace, jak je stanoveno v článku 11, a aby předaly tyto informace koordinátorovi.
V případě, že informace uvedené v čl. 14 odst. 2 byly již některému příslušnému orgánu poskytnuty v souladu se sektorovými předpisy, mohou příslušné orgány pověřené výkonem doplňkového dozoru požádat zmíněný orgán, aby jim tyto informace předal.
4. Členské státy povolují výměnu informaci mezi svými příslušnými orgány a mezi svými příslušnými orgány a ostatními orgány, jak je uvedeno v odstavcích 1, 2 a 3.
Shromažďování nebo držení informací o podniku ve finančním konglomerátu, který není regulovaným podnikem, nijak neznamená, že příslušné orgány musí vykonávat dozor ve vztahu k takovým podnikům samotným.
Informace získané v rámci doplňkového dozoru, a zejména každá výměna informací mezi příslušnými orgány a mezi příslušnými orgány a ostatními orgány, která je stanovena touto směrnicí, podléhají ustanovením sektorových předpisů o profesním tajemství a sdělování důvěrných informací.
Článek 13
Osoby odpovědné za řízení smíšené finanční holdingové společnosti
Členské státy požadují, aby osoby, které skutečně řídí podnikání smíšené finanční holdingové společnosti, měly dostatečně dobrou pověst a měly dostatečné zkušenosti pro výkon těchto funkcí.
Článek 14
Přístup k informacím
1. Členské státy zajistí, aby na jejich území neexistovaly žádné právní překážky, které by bránily fyzickým a právnickým osobám zahrnutým do doplňkového dozoru, bez ohledu na to, zda se jedná o regulované podniky či nikoli, vyměňovat si mezi sebou informace, které mohou být významné pro účely doplňkového dozoru.
2. Členské státy zajistí, aby při přímém či nepřímém styku s podniky ve finančním konglomerátu, ať se jedná o regulovaný podnik či nikoli, měly jejich příslušné orgány pověřené výkonem doplňkového dozoru přístup ke všem informacím, které mohou být významné pro účely doplňkového dozoru.
Článek 15
Ověřování
V případě, že při uplatňování této směrnice si příslušné orgány v určitých případech chtějí ověřit informace o podniku, regulovaném či nikoli, který je součástí finančního konglomerátu a má sídlo v jiném členském státě, požádají příslušné orgány tohoto jiného členského státu, aby ověření nechaly provést.
Orgány, které obdrží takovou žádost, ji vyřídí v rámci svých pravomocí tak, že buď provedou ověření samy, nebo umožní auditorovi nebo znalci, aby je provedl, nebo umožní orgánu, který žádost podal, aby ověření provedl sám.
Příslušný orgán, který podal žádost, se může podle své úvahy ověřování zúčastnit, pokud je neprovádí sám.
Článek 16
Vynucovací opatření
Pokud regulované podniky ve finančním konglomerátu nesplňují požadavky uvedené v článcích 6 až 9 nebo v případě, že požadavky jsou splněny, ale může být přesto ohrožena solventnost, nebo v případě, kdy transakce uvnitř skupiny nebo koncentrace rizik představují hrozbu pro finanční situaci regulovaných podniků, musí být co nejdříve přijata nezbytná opatření k nápravě situace:
- koordinátorem ve vztahu ke smíšené finanční holdingové společnosti,
- příslušnými orgány ve vztahu k regulovaným podnikům; proto koordinátor informuje tyto příslušné orgány o svých zjištěních.
Aniž je dotčen čl. 17 odst. 2, mohou členské státy určit, jaká opatření mohou jejich příslušné orgány přijmout ohledně smíšených finančních holdingových společností.
Dotyčné příslušné orgány včetně koordinátora ve vhodných případech koordinují své dozorové úkony.
Článek 17
Doplňkové pravomoci příslušných orgánů
1. Až do další harmonizace mezi sektorovými předpisy členské státy pověří své příslušné orgány přijímáním veškerých dozorových opatření, která jsou považována za nutná k tomu, aby se předešlo porušení sektorových předpisů regulovanými podniky ve finančním konglomerátu, nebo aby se toto porušení napravilo.
2. Aniž jsou dotčeny jejich trestněprávní předpisy, zajišťují členské státy, aby sankce nebo opatření určená k ukončení zjištěného porušení předpisů nebo odstranění příčin takového porušení bylo možné uložit smíšeným finančním holdingovým společnostem nebo osobám, které je skutečně řídí, které poruší právní nebo správní předpisy přijaté k provedení této směrnice.
V určitých případech mohou taková opatření vyžadovat zásah soudů.
Příslušné orgány úzce spolupracují, aby zajistily, že tyto sankce nebo opatření přinesou žádoucí výsledky.
ODDÍL 4
TŘETÍ ZEMĚ
Článek 18
Mateřské podniky se sídlem mimo Společenství
1. Aniž jsou dotčeny sektorové předpisy, ověřují příslušné orgány v případě uvedeném v čl. 5 odst. 3, zda regulované podniky, jejichž mateřský podnik má sídlo mimo Společenství, podléhají dozoru ze strany příslušného orgánu třetí země, který je rovnocenný dozoru stanovenému touto směrnicí pro doplňkový dozor nad regulovanými podniky uvedenými v čl. 5 odst. 2. Ověření provádí příslušný orgán, který by byl koordinátorem, kdyby se měla použít kritéria stanovená v čl. 10 odst. 2, na žádost mateřského podniku nebo kteréhokoli z regulovaných podniků povolených ve Společenství nebo z vlastního podnětu. Tento příslušný orgán konzultuje ostatní dotyčné příslušné orgány a přihlíží ke všem použitelným pokynům, které vypracuje Výbor pro finanční konglomeráty v souladu s čl. 21 odst. 5. Pro tento účel konzultuje příslušný orgán výbor před přijetím rozhodnutí.
2. Pokud neexistuje rovnocenný dozor ve smyslu odstavce 1, uplatňují členské státy na regulované podniky obdobně předpisy o doplňkovém dozoru nad regulovanými podniky uvedenými v čl. 5 odst. 2. Příslušné orgány mohou rovněž uplatnit jednu z metod stanovených v odstavci 3.
3. Členské státy umožňují svým příslušným orgánům, aby uplatňovaly jiné metody, které zajistí patřičný doplňkový dozor nad regulovanými podniky ve finančním konglomerátu.
Tyto metody musí schválit koordinátor po konzultaci s ostatními dotyčnými příslušnými orgány.
Příslušné orgány mohou zejména požadovat zřízení smíšené finanční holdingové společnosti se sídlem ve Společenství a uplatňovat tuto směrnici na regulované podniky ve finančním konglomerátu, v jehož čele stojí tato holdingová společnost.
Metody musí dosahovat cílů doplňkového dozoru, jak jsou vymezeny v této směrnici, a musí být oznámeny ostatním dotyčným příslušným orgánům a Komisi.
Článek 19
Spolupráce s příslušnými orgány třetích zemí
1. Ustanovení čl. 25 odst. 1 a 2 směrnice 2000/12/ES a článek 10a směrnice 98/78/ES se použijí obdobně pro sjednání dohod s jednou nebo více třetími zeměmi o způsobech výkonu doplňkového dozoru nad regulovanými podniky ve finančním konglomerátu.
2. Komise, Poradní výbor pro bankovnictví, Výbor pro pojišťovnictví a Výbor pro finanční konglomeráty posoudí výsledek jednání uvedených v odstavci 1 a výslednou situaci.
KAPITOLA III
PRAVOMOCI SVĚŘENÉ KOMISI A POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORECH
Článek 20
Pravomoci svěřené Komisi
1. Komise přijímá postupem podle čl. 21 odst. 2 technické úpravy, které je třeba učinit v této směrnici v těchto oblastech:
a) přesnější formulování definic uvedených v článku 2 tak, aby byl při uplatňování této směrnice brán zřetel na vývoj finančních trhů;
b) přesnější formulování definic uvedených v článku 2, které bude zajišťovat jednotné uplatňování této směrnice ve Společenství;
c) sladění terminologie a úprava definic ve směrnici v souladu s následnými akty Společenství o regulovaných podnicích a jiných souvisejících otázkách;
d) přesnější definice metod výpočtu uvedených v příloze I, která bude přihlížet k vývoji finančních trhů a technikám obezřetnostního dohledu;
e) koordinace ustanovení přijatých podle článků 7 a 8 a přílohy II v zájmu podpory jednotného provádění ve Společenství.
2. Komise informuje veřejnost o jakémkoli návrhu předloženém v souladu s tímto článkem a bude konzultovat zúčastněné strany předtím, nežli předloží návrh opatření Výboru pro finanční konglomeráty uvedenému v článku 21.
Článek 21
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro finanční konglomeráty (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
4. Aniž jsou dotčena již přijatá prováděcí pravidla, pozastaví se po uplynutí lhůty čtyř let po vstupu této směrnice v platnost uplatňování ustanovení směrnice, která vyžadují přijetí technických pravidel a rozhodnutí postupem podle odstavce 2.
Na návrh Komise mohou Evropský parlament a Rada obnovit dotčená ustanovení postupem podle článku 251 Smlouvy, a proto je přezkoumá před uplynutím uvedené lhůty.
5. Výbor může poskytovat obecné pokyny ohledně toho, zda je pravděpodobné, že ujednání o doplňkovém dozoru příslušných orgánů ve třetích zemích dosahují cílů doplňkového dozoru, jak jsou vymezeny v této směrnici, ve vztahu k regulovaným podnikům ve finančním konglomerátu, v jehož čele stojí podnik se sídlem mimo Společenství.
Výbor tyto pokyny průběžně přezkoumává a přihlíží ke všem změnám doplňkového dozoru prováděného takovými příslušnými orgány.
6. Členské státy průběžně informují Výbor o zásadách, které uplatňují při dozoru nad transakcemi uvnitř skupiny a koncentrací rizik.
KAPITOLA IV
ZMĚNY STÁVAJÍCÍCH SMĚRNIC
Článek 22
Změny směrnice 73/239/EHS
Směrnice 73/239/EHS se mění takto:
1. Vkládá se nový článek 12a, který zní:
"Článek 12a
1. Příslušné orgány jiného dotyčného členského státu jsou konzultovány před udělením povolení pojišťovně, která je
a) dceřiným podnikem pojišťovny povolené v jiném členském státě, nebo
b) dceřiným podnikem mateřského podniku pojišťovny povolené v jiném členském státě, nebo
c) kontrolována stejnou osobou, fyzickou či právnickou, která kontroluje pojišťovnu povolenou v jiném členském státě.
2. Příslušné orgány jiného dotyčného členského státu pověřené dozorem nad úvěrovými institucemi nebo investičními podniky jsou konzultovány před udělením povolení pojišťovně, která je
a) dceřiným podnikem úvěrové instituce nebo investičního podniku povoleného ve Společenství, nebo
b) dceřiným podnikem mateřského podniku úvěrové instituce nebo investičního podniku povoleného Společenství, nebo
c) kontrolována stejnou osobou, fyzickou či právnickou, která kontroluje úvěrovou instituci nebo investiční podnik povoleného ve Společenství.
3. Dotyčné příslušné orgány uvedené v odstavcích 1 a 2 vzájemně konzultují zejména při hodnocení vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů zúčastněných na řízení jiného podniku ze stejné skupiny.
Vzájemně se informují o všech údajích týkajících se vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů majících význam pro ostatní příslušné orgány zúčastněné při vydávání povolení i při průběžné kontrole dodržování provozních podmínek."
2. V čl. 16 odst. 2 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Disponibilní míra solventnosti se snižuje také o tyto položky:
a) účasti, které má pojišťovna v
- pojišťovnách ve smyslu článku 6 této směrnice, článku 6 první směrnice 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [17] nebo článku 1b směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES [18],
- zajišťovnách ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 98/78/ES,
- holdingových pojišťovnách smyslu čl. 1 písm. i) směrnice 98/78/ES,
- úvěrových institucích a finančních institucích ve smyslu čl. 1 odst. 1 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES [19],
- investičních podnicích a finančních institucích ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/22/EHS [20] a čl. 2 odst. 4 a 7 směrnice 93/6/EHS [21];
b) každou z následujících položek, které pojišťovna drží ve vztahu k podnikům vymezeným v písmenu a), ve kterých má účast:
- nástroje uvedené v odstavci 3,
- nástroje uvedené v čl. 18 odst. 3 směrnice 79/267/EHS,
- podřízené pohledávky a nástroje uvedené v článku 35 a čl. 36 odst. 3 směrnice 2000/12/ES.
Je-li účast v jiné úvěrové instituci, investičním podniku, finanční instituci, pojišťovně nebo zajišťovně nebo holdingové pojišťovně držena dočasně za účelem operace finanční pomoci, které má reorganizovat a zachránit tento podnik, mohou se příslušné orgány odchýlit od ustanovení o odpočtu uvedených ve čtvrtém pododstavci písm. a) a b).
Jako alternativu odpočtu položek uvedených ve čtvrtém pododstavci písm. a) a b), které pojišťovna drží v úvěrových institucích, investičních podnicích a finančních institucích, mohou členské státy povolit svým pojišťovnám, aby obdobně použily metody 1, 2 nebo 3 uvedené v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu [22].
Metoda 1 (účetní konsolidace) se použije, pouze pokud si je příslušný orgán jist úrovní integrovaného řízení a vnitřní kontroly u podniků, které by byly zahrnuty dokonsolidace.
Zvolená metoda je uplatňována dlouhodobě a konzistentně.
Členské státy mohou stanovit, že pro výpočet míry solventnosti podle této směrnice nemusí pojišťovny podléhající doplňkovému dozoru podle směrnice 98/78/ES nebo doplňkovému dozoru podle směrnice 2002/87/ES odpočítávat položky uvedené ve čtvrtém pododstavci písm. a) a b), které jsou drženy v úvěrových institucích, investičních podnicích, finančních institucích, pojišťovnách nebo zajišťovnách nebo holdingových pojišťovnách, které jsou zahrnuty do doplňkového dozoru.
Pro účely odpočtu účastí uvedených v tomto odstavci se účastí rozumí účast ve smyslu čl. 1 písm. f) směrnice 98/78/ES."
Článek 23
Změny směrnice 79/267/EHS
Směrnice 79/267/ES se mění takto:
1. Vkládá se nový článek 12a, který zní:
"Článek 12a
1. Příslušné orgány jiného dotyčného členského státu jsou konzultovány před udělením povolení životní pojišťovně, která je
a) dceřiným podnikem pojišťovny povolené v jiném členském státě, nebo
b) dceřiným podnikem mateřského podniku pojišťovny povolené v jiném členském státě, nebo
c) kontrolována stejnou osobou, fyzickou či právnickou, která kontroluje pojišťovnu, povolené v jiném členském státě.
2. Příslušné orgány jiného dotyčného členského státu pověřené dozorem nad úvěrovými institucemi nebo investičními podniky jsou konzultovány před udělením povolení životní pojišťovně, která je
a) dceřiným podnikem úvěrové instituce nebo investičního podniku povoleného ve Společenství, nebo
b) dceřiným podnikem mateřského podniku úvěrové instituce nebo investičního podniku povoleného ve Společenství, nebo
c) kontrolována stejnou osobou, fyzickou či právnickou, která kontroluje úvěrovou instituci nebo investiční podnik povolený ve Společenství.
3. Dotyčné příslušné orgány uvedené v odstavcích 1 a 2 vzájemně konzultují zejména při hodnocení vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů zúčastněných na řízení jiného podniku ze stejné skupiny.
Vzájemně se informují o všech údajích týkajících se vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů majících význam pro ostatní příslušné orgány zúčastněné při vydávání povolení i při průběžné kontrole dodržování provozních podmínek."
2. V čl. 18 odst. 2 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Disponibilní míra solventnosti se snižuje také o tyto položky:
a) účasti, které má životní pojišťovna v
- pojišťovnách ve smyslu článku 6 této směrnice, článku 6 směrnice 73/239/EHS [23] nebo čl. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES [24],
- zajišťovnách ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 98/78/ES,
- holdingových pojišťovnách smyslu čl. 1 písm. i) směrnice 98/78/ES,
- úvěrových institucích a finančních institucích ve smyslu čl. 1 odst. 1 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES [25],
- investičních podnicích a finančních institucích ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/22/EHS [26] a čl. 2 odst. 4 a 7 směrnice 93/6/EHS [27];
b) každá z následujících položek, které životní pojišťovna drží ve vztahu k podnikům vymezeným v písmenu a), ve kterých má účast:
- nástroje uvedené v odstavci 3,
- nástroje uvedené v čl. 16 odst. 3 směrnice 73/239/EHS,
- podřízené pohledávky a nástroje uvedené v článku 35 a čl. 36 odst. 3 směrnice 2000/12/ES.
Je-li účast v jiné úvěrové instituci, investičním podniku, finanční instituci, pojišťovně nebo zajišťovně nebo holdingové pojišťovně držena dočasně za účelem operace finanční pomoci, které má reorganizovat a zachránit tento podnik, mohou se příslušné orgány odchýlit od ustanovení o odpočtu uvedených ve třetím pododstavci písm. a) a b).
Jako alternativu odpočtu položek uvedených ve třetím pododstavci písm. a) a b), které pojišťovna drží v úvěrových institucích, investičních podnicích a finančních institucích, mohou členské státy povolit svým pojišťovnám, aby obdobně použily metody 1, 2 nebo 3 uvedené v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu [28].
Metoda 1 (účetní konsolidace) se použije, pouze pokud si je příslušný orgán jist úrovní integrovaného řízení a vnitřní kontroly u podniků, které by byly zahrnuty do konsolidace.
Zvolená metoda je uplatňována dlouhodobě a konzistentně.
Členské státy mohou stanovit, že pro výpočet míry solventnosti podle této směrnice nemusí pojišťovny podléhající doplňkovému dozoru v souladu se směrnicí 98/78/ES nebo doplňkovému dozoru v souladu se směrnicí 2002/87/ES odpočítávat položky uvedené ve třetím pododstavci písm. a) a b), které jsou drženy v úvěrových institucích, investičních podnicích, finančních institucích, pojišťovnách nebo zajišťovnách nebo holdingových pojišťovnách, které jsou zahrnuty do doplňkového dozoru.
Pro účely odpočtu účastí uvedených v tomto odstavci se účastí rozumí účast ve smyslu čl. 1 písm. f) směrnice 98/78/ES."
Článek 24
Změny směrnice 92/49/EHS
Směrnice 92/49/EHS se mění takto:
1. V článku 15 se vkládá nový odstavec 1a, který zní:
"1a. Pokud je nabyvatelem podílů uvedených v odstavci 1 pojišťovna, úvěrová instituce nebo investiční podnik povolený v jiném členském státě nebo mateřský podnik takového podniku nebo fyzická či právnická osoba kontrolující takový podnik, a pokud by se v důsledku tohoto nabytí podnik, ve kterém nabyvatel navrhuje získání podílu, stal dceřiným podnikem nabyvatele nebo by přešel pod jeho kontrolu, musí vyhodnocení tohoto nabytí předcházet konzultace podle článku 12a směrnice 73/239/EHS."
2. V článku 16 se odstavec 5c nahrazuje tímto:
"5c. Tento článek nebrání příslušnému orgánu, aby předal
- centrálním bankám a jiným orgánům s podobnou funkcí v jejich postavení měnových orgánů,
- případně jiným státním orgánům pověřeným dohledem nad platebními systémy,
informace určené k plnění jejich úkolů, ani takovým úřadům či orgánům nebrání sdělit příslušným orgánům takové informace, jaké mohou potřebovat pro účely odstavce 4.
Informace získané v této souvislosti podléhají podmínkám profesního tajemství uloženým v tomto článku."
Článek 25
Změny směrnice 92/96/EHS
Směrnice 92/96/EHS se mění takto:
1. V článku 14 se vkládá nový odstavec 1a, který zní:
"1a. Pokud je nabyvatelem podílů uvedených v odstavci 1 pojišťovna, úvěrová instituce nebo investiční podnik povolený v jiném členském státě nebo mateřský podnik takového podniku nebo fyzická či právnická osoba kontrolující takový podnik, a pokud by se v důsledku tohoto nabytí podnik, ve kterém nabyvatel navrhuje získání podílu, stal dceřiným podnikem nebo by podléhal kontrole nabyvatele, musí vyhodnocení tohoto nabytí předcházet konzultace podle článku 12a směrnice 79/267/EHS."
2. V článku 15 se odstavec 5c nahrazuje tímto:
"5c. Tento článek nebrání příslušnému orgánu, aby předal
- centrálním bankám a jiným orgánům s podobnou funkcí v jejich postavení měnových orgánů,
- případně jiným státním orgánům pověřeným dohledem nad platebními systémy,
informace určené k plnění jejich úkolů, ani takovým úřadům či orgánům nebrání sdělit příslušným orgánům takové informace, jaké mohou potřebovat pro účely odstavce 4.
Informace získané v této souvislosti podléhají podmínkám profesního tajemství uloženým v tomto článku."
Článek 26
Změny směrnice 93/6/EHS
V čl. 7 odst. 3 směrnice 93/6/EHS se první a druhá odrážka nahrazují tímto:
"— "finanční holdingová společnost" je finanční instituce, jejíž dceřiné podniky jsou buď výlučně nebo hlavně investiční podniky nebo jiné finanční instituce, z nichž alespoň jedna je investiční podnik, a která není smíšenou finanční holdingovou společností ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu [29],
— "holdingová společnost se smíšenou činností" je mateřský podnik, který není finanční holdingovou společností nebo investičním podnikem nebo smíšenou finanční holdingovou společností ve smyslu směrnice 2002/87/ES a jehož dceřiné podniky zahrnují alespoň jeden investiční podnik,"
Článek 27
Změny směrnice 93/22/EHS
Směrnice 93/22/EHS se mění takto:
1. V článku 6 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Příslušný orgán zúčastněného členského státu pověřený dohledem nad úvěrovými institucemi nebo dozorem nad pojišťovnami je konzultován před udělením povolení investičnímu podniku, který je
a) dceřiným podnikem úvěrové instituce nebo pojišťovny povolené ve Společenství, nebo
b) dceřiným podnikem mateřského podniku úvěrové instituce nebo pojišťovny povolené ve Společenství, nebo
c) kontrolován toutéž fyzickou či právnickou osobou, která kontroluje úvěrovou instituci nebo pojišťovnu povolenou ve Společenství.
Dotyčné příslušné orgány uvedené v prvním a druhém pododstavci vzájemně konzultují zejména při hodnocení vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů zúčastněných na řízení jiného podniku ze stejné skupiny.
Vzájemně se informují o všech údajích týkajících se vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů majících význam pro ostatní příslušné orgány zúčastněné při vydávání povolení i při průběžné kontrole dodržování provozních podmínek."
2. V článku 9 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Pokud je nabyvatelem podílu uvedeným v odstavci 1 investiční podnik, úvěrová instituce nebo pojišťovna povolená v jiném členském státě nebo mateřský podnik investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovna povolená v jiném členském státě nebo fyzická či právnická osoba kontrolující investiční podnik, úvěrovou instituci nebo pojišťovnu povolenou v jiném členském státě, a pokud by se v důsledku tohoto nabytí podnik, ve kterém nabyvatel navrhuje získání podílu, stal dceřiným podnikem nabyvatele nebo by přešel pod jeho kontrolu, musí vyhodnocení tohoto nabytí předcházet konzultace podle článku 6."
Článek 28
Změny směrnice 98/78/ES
Směrnice 98/78/ES se mění takto:
1. V článku 1 se písmena g), h), i) a j) nahrazují tímto:
"g) "podnikem držícím účast" podnik, který je buď mateřským podnikem, nebo jiným podnikem, který drží účast, nebo podnik spojený s jiným podnikem vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
h) "přidruženým podnikem" buď dceřiný podnik, nebo jiný podnik, ve kterém je držena účast, nebo podnik spojený s jiným podnikem vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
i) "holdingovou pojišťovnou" mateřský podnik, jehož hlavní činností je získávat a držet účasti v dceřiných podnicích, přičemž těmito dceřinými podniky jsou výlučně nebo především pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetích zemí, a alespoň jeden z těchto dceřiných podniků je pojišťovnou, a který není smíšenou finanční holdingovou společností ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu [30];
j) "holdingovou pojišťovnou se smíšenou činností" mateřský podnik jiný než pojišťovna, pojišťovna ze třetí země, zajišťovna nebo holdingová pojišťovna nebo smíšená finanční holdingová společnost ve smyslu směrnice 2002/87/ES, jehož alespoň jeden dceřiný podnik je pojišťovnou."
2. V čl. 6 odst. 3 se doplňuje nová věta, která zní:
"Příslušný orgán, který podal žádost, se může podle své úvahy ověřování zúčastnit, pokud je neprovádí sám."
3. V čl. 8 odst. 2 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Členské státy požadují, aby pojišťovny měly přiměřené postupy pro řízení rizik a mechanismy vnitřní kontroly, včetně řádných výkaznických a účetních postupů, aby vhodným způsobem zjišťovaly, oceňovaly, sledovaly a kontrolovaly transakce uvedené v odstavci 1.
Členské státy také požadují, aby pojišťovny poskytovaly příslušným orgánům alespoň jednou ročně zprávy o významných transakcích.
Tyto postupy a mechanismy podléhají dozoru příslušných orgánů."
4. Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 10a
Spolupráce s příslušnými orgány třetích zemí
1. Komise může Radě předložit návrh, buď na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu, na sjednání dohod s jednou nebo více třetími zeměmi o způsobu výkonu doplňkového dozoru nad
a) pojišťovnami, které drží účast na podnicích ve smyslu článku 2 se sídlem ve třetí zemi, a
b) pojišťovnami ze třetí země, které drží účast na podnicích ve smyslu článku 2 se sídlem ve Společenství.
2. Dohody uvedené v odstavci 1 by měly zejména zajistit,
a) aby příslušné orgány členských států byly schopny získat informace nutné pro doplňkový dozor nad pojišťovnami se sídlem ve Společenství a které mají dceřiné podniky nebo drží účasti v podnicích mimo Společenství, a
b) aby příslušné orgány třetích zemí byly schopny získat informace nutné pro doplňkový dozor nad pojišťovnami se sídlem na jejich území a které mají dceřiné podniky nebo drží účasti v podnicích usazených v jednom nebo více členských státech.
3. Komise a Výbor pro pojišťovnictví posoudí výsledek jednání uvedených v odstavci 1 a výslednou situaci.
Článek 10b
Osoby řídící holdingové pojišťovny
Členské státy požadují, aby osoby, které skutečně řídípodnikání holdingové pojišťovny, měly dostatečně dobrou pověst a měly dostatečné zkušenosti pro výkon těchto funkcí."
5. V příloze I oddíle 1 části B se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud neexistuje žádné kapitálové propojení mezi některými z podniků v pojišťovací skupině, určí příslušný orgán poměrný podíl, který bude brán v úvahu."
6. V příloze I oddíle 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"2.4a Přidružené úvěrové instituce, investiční podniky a finanční instituce
Při výpočtu upravené solventnosti pojišťovny, která je podnikem držícím účast v úvěrové instituci, investičním podniku nebo finanční instituci, se použijí obdobně pravidla stanovená v čl. 16 odst. 1 směrnice 73/239/EHS a v článku 18 směrnice 79/267/EHS o odpočtu takových účastí i ustanovení o možnosti členských států za určitých podmínek povolit alternativní metody a povolit neodečítávání takových účastí."
Článek 29
Změny směrnice 2000/12/ES
Směrnice 2000/12/ES se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) bod 9) se nahrazuje tímto:
"9. "účastí" pro účely dohledu na konsolidovaném základě a pro účely bodů 15 a 16 čl.
34 odst. 2 se rozumí účast ve smyslu první věty článku 17 směrnice 78/660/EHS nebo přímé nebo nepřímé držení nejméně 20 % hlasovacích práv v podniku nebo základního kapitálu podniku;"
b) body 21 a 22 se nahrazují tímto:
"21. "finanční holdingovou společností" se rozumí finanční instituce, jejíž dceřiné podniky jsou buď výlučně, nebo převážně úvěrovými institucemi nebo finančními institucemi, přičemž alespoň jeden z dceřiných podniků je úvěrovou institucí, a která není smíšenou finanční holdingovou společností ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu [31];
22. "smíšenou holdingovou společností" se rozumí mateřský podnik, který není finanční holdingovou společností ani úvěrovou institucí ani smíšenou finanční holdingovou společností ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES, mezi jehož dceřinými podniky je alespoň jedna úvěrová instituce."
2. V článku 12 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Příslušný orgán zúčastněného členského státu pověřený dozorem nad pojišťovnami nebo investičními podniky je konzultován před vydáním povolení úvěrové instituci, která je
a) dceřiným podnikem pojišťovny nebo investičního podniku povoleného ve Společenství, nebo
b) dceřiným podnikem mateřského pojišťovny nebo investičního podniku povoleného ve Společenství, nebo
c) kontrolována toutéž fyzickou či právnickou osobou, která kontroluje pojišťovnu nebo investiční podnik povolený ve Společenství.
Dotyčné příslušné orgány uvedené v prvním a druhém pododstavci vzájemně konzultují zejména při hodnocení vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností osob, které se podílejí na řízení jiného podniku ze stejné skupiny.
Vzájemně se informují o všech údajích týkajících se vhodnosti akcionářů a pověsti a zkušeností ředitelů majících význam pro ostatní příslušné orgány zúčastněné při vydávání povolení i při průběžném kontrole dodržování provozních podmínek."
3. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Je-li nabyvatelem účasti uvedené v odstavci 1 úvěrová instituce, pojišťovna nebo investiční podnik povolený v jiném členském státě, mateřský podnik úvěrové instituce, pojišťovny nebo investičního podniku povoleného v jiném členské státě nebo fyzická nebo právnická osoba s kontrolou nad úvěrovou institucí, pojišťovnou nebo investičním podnikem povoleným v jiném členském státě a pokud by se instituce, v níž nabyvatel hodlá nabýt účast, tím stala dceřiným podnikem nebo by se dostala pod jeho kontrolu, musí vyhodnocení tohoto nabytí předcházet konzultace podle článku 12."
4. V článku 34 se odstavec 2 mění takto:
a) v prvním pododstavci se body 12 a 13 nahrazují tímto:
"12. účasti v jiných úvěrových a finančních institucích přesahující 10 % jejich základního kapitálu;
13. podřízené pohledávky a nástroje uvedené v článku 35 a čl. 36 odst. 3, které má úvěrová instituce vůči úvěrovým a finančním institucím, v nichž má majetkovou účast přesahující 10 % jejich základního kapitálu;
14. účasti v jiných úvěrových a finančních institucích nepřesahující 10 % jejich základního kapitálu, podřízené pohledávky a nástroje uvedené v článku 35 a čl. 36 odst. 3, které má úvěrová instituce vůči úvěrovým a finančním institucím jiným než uvedeným v bodech 12 a 13, pokud jde o celkovou výši těchto účastí, podřízených pohledávek a nástrojů přesahující 10 % kapitálu této úvěrové instituce vypočítaného před odpočtem položek v bodech 12 až 16;
15. účasti ve smyslu čl. 1 odst. 9, které má úvěrová instituce v
- pojišťovnách ve smyslu článku 6 směrnice 73/239/EHS, článku 6 směrnice 79/267/EHS nebo čl. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES [32];
- zajišťovnách ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 98/78/ES,
- holdingových pojišťovnách ve smyslu čl. 1 písm. i) směrnice 98/78/ES;
16. každá z následujících položek, které má úvěrová instituce vůči podnikům vymezeným v bodě 15, ve které má účast:
- nástroje uvedené v čl. 16 odst. 3 směrnice 73/239/EHS,
- nástroje uvedené v čl. 18 odst. 3 směrnice 79/267/EHS.",
b) druhý pododstavec se nahrazuje tímto:
"Je-li účast v jiné úvěrové instituci, finanční instituci, pojišťovně nebo zajišťovně nebo holdingové pojišťovně držena dočasně za účelem operace finanční pomoci, které má reorganizovat a zachránit tento podnik, může se příslušný orgán odchýlit od ustanovení o odpočtu uvedených v bodech 12 až 16.
Jako alternativu odpočtu položek uvedených v bodech 15 a 16 mohou členské státy povolit svým úvěrovým institucím, aby obdobně použily metody 1, 2 nebo 3 uvedené v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES.
Metoda 1 (účetní konsolidace) se použije, pouze pokud si je příslušný orgán jist úrovní integrovaného řízení a vnitřní kontroly u podniků, které by byly zahrnuty do konsolidace.
Zvolená metoda je uplatňována dlouhodobě a konzistentně.
Členské státy mohou stanovit, že pro výpočet nekonsolidovaného kapitálu nemusí úvěrové instituce podléhající dohledu na konsolidovaném základě podle kapitoly 3 nebo doplňkovému dozoru podle směrnice 2002/87/ES odpočítávat položky uvedené v bodech 12 až 16, které jsou drženy v úvěrových institucích, finančních institucích, pojišťovnách nebo zajišťovnách nebo holdingových pojišťovnách, které jsou zahrnuty do působnosti dohledu na konsolidovaném základě nebo doplňkového dozoru.
Toto ustanovení se vztahuje na všechna pravidla obezřetnostního dohledu harmonizovaná předpisy Společenství."
5. V článku 51 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Členské státy nejsou povinny uplatňovat limity stanovené v odstavcích 1 a 2 na účasti v pojišťovacích podnicích, jak jsou vymezeny ve směrnici 73/239/EHS a směrnici 79/267/EHS, nebo v zajišťovnách, jak jsou vymezeny ve směrnici 98/78/ES."
6. V čl. 52 odst. 2 se poslední věta nahrazuje tímto:
"Aniž je dotčen článek 54a, nemá konsolidace finanční situace finanční holdingové společnosti v žádném případě za následek, že by příslušné orgány byly povinny plnit dohlížecí úlohu ve vztahu k této finanční holdingové společnosti samotné."
7. Článek 54 se mění takto:
a) v odstavci 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Jsou-li podniky propojeny vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS, určí příslušné orgány způsob, jakým se provede konsolidace.";
b) v odst. 4 prvním pododstavci se zrušuje třetí odrážka.
8. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 54a
Osoby řídící finanční holdingové společnosti
Členské státy požadují, aby osoby, které skutečně řídí podnikání finanční holdingové společnosti, měly dostatečně dobrou pověst a měly dostatečné zkušenosti pro výkon těchto funkcí."
9. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 55a
Transakce uvnitř skupiny se smíšenými finančními holdingovými společnostmi
Aniž je dotčena hlava V kapitola 2 oddíl 3, zajistí členské státy, že v případě, kdy je mateřským podnikem jedné či více úvěrových institucí smíšená finanční holdingová společnost, vykonávají příslušné orgány pověřené dohledem nad těmito úvěrovými institucemi vykonávat obecný dohled nad transakcemi mezi úvěrovou institucí a smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky.
Příslušné orgány požadují, aby úvěrové instituce zavedly přiměřené postupy pro řízení rizik a mechanismy vnitřní kontroly, včetně řádných výkaznických a účetních postupů, aby vhodným způsobem zjišťovaly, oceňovaly, sledovaly a kontrolovaly transakce se svými mateřskými podniky a jejich dceřinými podniky.
Příslušné orgány požadují, aby úvěrové instituce hlásily každou významnou transakci s těmito podniky, kromě transakcí uvedených v článku 48.
Tyto postupy a významné transakce podléhají kontrole příslušných orgánů.
Pokud tyto transakce uvnitř skupiny ohrožují finanční situaci úvěrové instituce, přijme příslušný orgán pověřený dohledem nad institucí vhodná opatření."
10. V čl. 56 odst. 7 se doplňuje nová věta, která zní:
"Příslušný orgán, který podal žádost, se může podle své úvahy ověřování zúčastnit, pokud je neprovádí sám."
11. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 56a
Mateřské podniky ze třetích zemí
Jestliže úvěrová instituce, jejímž mateřským podnikem je úvěrová instituce nebo finanční holdingová společnost se sídlem mimo Společenství, nepodléhá dohledu na konsolidovaném základě podle článku 52, ověřují příslušné orgány, zda tato úvěrová instituce podléhá dohledu na konsolidovaném základě ze strany příslušného orgánu třetí země, který je rovnocenný dozoru upravenému zásadami stanovenými v článku 52.
Ověření provádí příslušný orgán, který by byl pověřený dohledem na konsolidovaném základě, pokud by se použil čtvrtý pododstavec, na žádost mateřského podniku nebo kteréhokoli z regulovaných podniků povolených ve Společenství nebo z vlastního podnětu.
Tento příslušný orgán konzultuje ostatní dotyčné příslušné orgány.
Poradní výbor pro bankovnictví může poskytnout obecné pokyny ohledně toho, zda je pravděpodobné, že opatření dohledu na konsolidovaném základě příslušných orgánů ve třetích zemích dosahují cílů dohledu na konsolidovaném základě, jak jsou vymezeny v této kapitole, ve vztahu k úvěrovým institucím, jejichž mateřský podnik má sídlo mimo Společenství.
Výbor tyto pokyny průběžně přezkoumává a přihlíží ke všem změnám dohledu na konsolidovaném základě prováděného takovými příslušnými orgány.
Příslušný orgán, který provádí ověření uvedená ve druhém pododstavci, k těmto pokynům přihlíží.
Pro tento účel konzultuje příslušný orgán výbor před přijetím rozhodnutí.
Pokud takový rovnocenný dozor neexistuje, použijí členské státy na úvěrovou instituci obdobně článek 52.
Jako alternativu povolují členské státy svým příslušným orgánům uplatňovat jiné vhodné techniky dozoru, které dosahují cílů dohledu nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě.
Tyto metody musí schválit příslušný orgán, který by byl pověřený dohledem na konsolidovaném základě, po konzultaci s ostatními dotyčnými příslušnými orgány.
Příslušné orgány mohou zejména požadovat ustanovení finanční holdingové společnosti se sídlem ve Společenství a uplatnit ustanovenío dohledu na konsolidovaném základě na konsolidovanou situaci této finanční holdingové společnosti.
Metody musí dosahovat cílů dohledu na konsolidovaném základě, jak jsou vymezeny v této kapitole, a musí být oznámeny jiným dotyčným příslušným orgánům a Komisi."
KAPITOLA V
SPOLEČNOSTI SPRAVUJÍCÍ AKTIVA
Článek 30
Společnosti spravující aktiva
Do další koordinace sektorových předpisů členské státy zajistí zařazení společností spravujících aktiva:
a) do působnosti dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky na konsolidovaném základě nebo do působnosti doplňkového dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině a
b) pokud je skupina finančním konglomerátem, do působnosti doplňkového dozoru ve smyslu této směrnice.
Pro účely prvního pododstavce členské státy udělí svým příslušným orgánům pravomoc nebo je pověří rozhodovat o tom, podle kterých sektorových předpisů (sektor bankovnictví, pojišťovací sektor nebo sektor investičních služeb) budou společnosti spravující aktiva zařazeny do dohledu na konsolidovaném základě nebo doplňkového dozoru, uvedeného v prvním pododstavci písm. a).
Pro účely tohoto ustanovení se související sektorové předpisy pro formu a rozsah zařazení finančních institucí (u kterých se společnosti spravující aktiva zařazují do působnosti dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky na konsolidovaném základě) a zajišťoven (u kterých se společnosti spravující aktiva zařazují do působnosti doplňkového dozoru nad pojišťovnami) použijí obdobně na společnosti spravující aktiva.
Pro účely doplňkového dozoru uvedeného v prvním pododstavci písm. b) se společnost spravující aktiva považuje za součást kteréhokoli sektoru, do kterého je zařazena podle prvního pododstavce písm. a).
V případě, že je společnost spravující aktiva součástí finančního konglomerátu, považuje se proto jakýkoli odkaz na pojem regulovaného podniku a jakýkoli odkaz na pojem příslušných orgánů a dotyčných příslušných orgánů pro účely této směrnice za odkaz zahrnující společnosti spravující aktiva nebo příslušné orgány pověřené dozorem nad společnostmi spravujícími aktiva.
Toto ustanovení se použije obdobně i pro skupiny uvedené v prvním pododstavci písm. a).
KAPITOLA VI
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 31
Zpráva Komise
1. Do 11. srpna 2007 Komise předloží výboru pro finanční konglomeráty uvedenému v článku 21 zprávu o postupech členských států a v případě nutnosti o potřebě další harmonizace ohledně
- zařazení společností spravujících aktiva do dozoru nad celými skupinami,
- výběru a uplatňování metod kapitálové přiměřenosti stanovených v příloze I,
- definice významných transakcí uvnitř skupiny a významné koncentrace rizik a dozoru nad transakcemi uvnitř skupiny a koncentrací rizik podle přílohy II, zejména ohledně zavedení kvantitativních limitů a kvalitativních požadavků pro tento účel,
- intervalů, ve kterých finanční konglomeráty provádějí výpočty požadavků kapitálové přiměřenosti stanovených v čl. 6 odst. 2 a hlášení koncentrace významných rizik koordinátorovi v souladu s čl. 7 odst. 2.
Komise před předložením svých návrhů konzultuje výbor.
2. Do jednoho roku od dosažení dohody na mezinárodní úrovni o pravidlech pro vyloučení vícenásobného použití vlastního kapitálu ve finančních skupinách Komise přezkoumá, jak sladit ustanovení této směrnice s ustanoveními těchto mezinárodních dohod, a v případě potřeby předloží vhodné návrhy.
Článek 32
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 11. srpna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy zajistí, aby předpisy uvedené v prvním pododstavci byly poprvé použity k dozoru nad účetními závěrkami za účetní období začínající 1. ledna 2005 nebo v průběhu uvedeného kalendářního roku
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 33
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 34
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/88/ES
ze dne 9. prosince 2002,
kterou se mění směrnice 97/68/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem programu Auto-ropa II bylo nalezení rentabilních strategií ke splnění cílů Společenství týkajících se jakosti ovzduší.
Komise ve své zprávě o programu Auto-ropa II dospěla k závěru, že jsou potřebná další opatření týkající se zejména emisí ozonu a částic.
Nejnovější práce na stanovení národních emisních stropů ukázaly, že ke splnění cílů týkajících se jakosti ovzduší, které jsou stanoveny v právních předpisech Společenství, jsou potřebná další opatření.
(2) Pro emise ze silničních vozidel byly postupně zavedeny přísné předpisy.
Bylo již rozhodnuto, že tyto předpisy se ještě dále zpřísní.
Proto bude mít poměrný podíl emisí z nesilničních pojízdných strojů v budoucnu větší význam.
(3) Směrnice 97/68/ES [4] zavedla mezní hodnoty emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje.
(4) I když se směrnice 97/68/ES původně vztahovala jen pro určité vznětové motory, 5. bod odůvodnění uvedené směrnice předpokládá následné rozšíření oblasti působnosti uvedené směrnice zejména na benzinové motory.
(5) Emise z malých zážehových motorů (benzinových motorů), které jsou v různých typech strojů, významně přispívají k současným a budoucím problémům s jakostí ovzduší, zejména k tvorbě ozonu.
(6) Pro emise z malých zážehových motorů platí v USA přísné předpisy týkající se životního prostředí, které prokazují, že je možné výrazně zmenšit množství emisí.
(7) Ve Společenství nejsou odpovídající právní předpisy, což znamená, že je možné uvádět na trh stroje, jejichž technika je z hlediska životního prostředí zastaralá, což se projevuje nepříznivě z hlediska cílů jakosti ovzduší ve Společenství, nebo že je možné zavádět v této oblasti vnitrostátní právní předpisy, které by mohly vytvářet překážky obchodu.
(8) Směrnice 97/68/ES je plně harmonizována s odpovídajícími právními předpisy USA a pokračování v této harmonizaci bude prospěšné jak pro průmysl, tak pro životní prostředí.
(9) Pro evropský průmysl je nutné určité přípravné období k plnění předpisů pro emise, zejména pro výrobce, kteří dosud nejsou činní v celosvětovém měřítku.
(10) Dvouetapový přístup je použit jak ve směrnici 97/68/ES pro vznětové motory, tak v předpisech USA pro zážehové motory.
Přestože by mohlo být možné přijmout v právních předpisech Společenství jednoetapový přístup, mohlo by to mít za následek zpoždění předpisů pro tuto oblast o dalších čtyři až pět roků.
(11) Aby se dosáhlo potřebné pružnosti pro celosvětovou harmonizaci, byla přijata možnost udělovat odchylky postupem projednávání ve výboru.
(12) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999, které stanoví postupy pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(13) Směrnice 97/68/ES by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 97/68/ES se mění takto:
1. V článku 2:
a) osmá odrážka se nahrazuje tímto:
"uvedením na trh"; se rozumí první zpřístupnění motoru na trhu, ať za úplatu, nebo zdarma, za účelem distribuce nebo užívání ve Společenství";
b) doplňují se nové odrážky, které znějí:
"náhradními motory" se rozumějí nově vyrobené motory určené k náhradě motoru ve stroji, které byly dodány pouze k tomuto účelu,
"ručně drženým motorem" a) motor musí být použit v zařízení, které je drženo obsluhou v průběhu vykonávání funkce (funkcí), ke které je určeno;
b) motor musí být použit v zařízení, které musí pracovat v různých polohách, např. horní stranou dolů nebo bočně, k vykonávání funkce (funkcí), ke které je určeno;
c) motor musí být použit v zařízení, u kterého je kombinovaná hmotnost motoru a zařízení v suchém stavu menší než 20 kg a které má také nejméně jeden z následujících znaků:
i) obsluha musí zařízení držet nebo nést v průběhu vykonávání funkce (funkcí), ke které je určeno;
ii) obsluha musí zařízení buď držet nebo vést v průběhu vykonávání funkce (funkcí), ke které je určeno;
iii) motor musí být použit v generátoru nebo v čerpadlu;
"motorem jiným než ručně drženým" se rozumí motor, který neodpovídá definici ručně drženého motoru,
"profesionálním vícepolohovým ručně drženým motorem" se rozumí ručně držený motor, který splňuje požadavky a) a b) v definici ručně drženého motoru a pro nějž výrobce motoru prokázal schvalovacímu orgánu, že platí doba životnosti emisních vlastností kategorie 3 (podle bodu 2.1 dodatku 4 k příloze IV),
"dobou životnosti emisních vlastností" se rozumí počet hodin uvedených v dodatku 4 k příloze IV, který se používá k určení faktorů zhoršení;
"rodinou motorů vyráběných v malé sérii" se rozumí rodina zážehových motorů s celkovou roční výrobou menší než 5000 jednotek;
"výrobcem malých sérií zážehových motorů" se rozumí výrobce, jehož celková roční výroba je menší než 25000 jednotek."
2. Článek 4 se mění takto:
a) odstavec 2 se mění takto:
i) v první větě se slova "v příloze VI" nahrazují slovy "v příloze VII";
ii) v druhé větě se slova "v příloze VII" nahrazují slovy "v příloze VIII";
b) odstavec 4 se mění takto:
i) v písmenu a) se slova "podle přílohy VIII" nahrazují slovy "podle přílohy IX";
ii) v písmenu b) se slova "v příloze IX" nahrazují slovy "v příloze X";
c) v odstavci 5 se slova "podle přílohy X" nahrazují slovy "podle přílohy XI".
3. V článku 7 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Členské státy přijmou schválení typu a popřípadě odpovídající značky schválení typu uvedené v příloze XII jako shodující se s touto směrnicí."
4. Článek 9 se mění takto:
a) nadpis "Časový plán" se nahrazuje nadpisem "Časový plán pro vznětové motory";
b) v odstavci 1 se slova "podle přílohy VI" nahrazují slovy "podle přílohy VII";
c) odstavec 2 se mění takto:
i) slova "v příloze VI" se nahrazují slovy "v příloze VII";
ii) slova "v bodě 4.2.1 přílohy I" se nahrazují slovy "v bodě 4.1.2.1 přílohy I";
d) odstavec 3 se mění takto:
i) slova "podle přílohy VI" se nahrazují slovy "podle přílohy VII";
ii) slova "v bodě 4.2.3 přílohy I" se nahrazují slovy "v bodě 4.1.2.3 přílohy I";
e) v odst. 4 prvním pododstavci se slova "uvádění nových motorů na trh" nahrazují slovy "uvádění motorů na trh".
5. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 9a
Časový plán pro zážehové motory
1. ROZDĚLENÍ DO TŘÍD
Hlavní třída S H : motory pro ručně držené stroje N : motory pro stroje jiné než ručně držené
Třída/kategorie _BAR_ Zdvihový objem (cm3) _BAR_ Ručně držené motory Třída SH:1 _BAR_ < 20 _BAR_
Třída SH:2 _BAR_ ≥ 20 < 50 _BAR_ Třída SH:3 _BAR_ ≥ 50 _BAR_
Motory jiné než ručně držené Třída SN:1 _BAR_ < 66 _BAR_
Třída SN:2 _BAR_ ≥ 66 < 100 _BAR_ Třída SN:3 _BAR_ ≥ 100 < 225 _BAR_
Třída SN:4 _BAR_ ≥ 225 _BAR_
2. UDĚLENÍ SCHVÁLENÍ TYPU
3. SCHVÁLENÍ TYPU ETAPA I
4. SCHVÁLENÍ TYPU ETAPA II
Členské státy odmítnou udělit schválení typu pro typ motoru nebo rodinu motorů nebo vydat dokumenty uvedené v příloze VII nebo udělit jiné schválení typu pro nesilniční pojízdné stroje vybavené motorem:
po 1. srpnu 2004 pro motory tříd SN:1 a SN:2
po 1. srpnu 2006 pro motory třídy SN:4
po 1. srpnu 2007 pro motory tříd SH:1, SH:2 a SN:3
po 1. srpnu 2008 pro motory třídy SH:3,
pokud motor nesplňuje požadavky uvedené v této směrnici a pokud nejsou hodnoty emisí plynných znečišťujících látek z motoru v mezních hodnotách stanovených v tabulce v bodě 4.2.2.2 přílohy I.
5. UVÁDĚNÍ NA TRH: DATA VÝROBY MOTORŮ
6. OZNAČENÍ PŘI PLNĚNÍ POŽADAVKŮ ETAPY II S PŘEDSTIHEM
7. ODCHYLKY
ruční řetězová pila : ručně držené zařízení určené k řezání dřeva pilovým řetězem, držené dvěma rukama a mající motor o zdvihovém objemu větším než 45 cm3 a odpovídající normě EN ISO 11681-1,
stroj s držadlem nahoře (tj. ručně držené vrtačky a řetězové pily k řezání kmenů) : ručně držené zařízení s držadlem nahoře určené k vrtání děr nebo k řezání dřeva pilovým řetězem (odpovídající normě EN ISO 11681-2),
ruční křovinořez se spalovacím motorem : ručně držené zařízení s rotující čepelí z oceli nebo plastu určené k řezání plevele, křoví, malých stromů a podobné vegetace. Musí být konstruován podle normy EN ISO 11806, aby se s ním mohlo pracovat ve více polohách, např. ve vodorovné poloze, nebo horní stranou dole, a mít motor o zdvihovém objemu větším než 40 cm3,
přenosné nůžky na živé ploty s vlastním pohonem : ručně držené zařízení určené ke stříhání živých plotů a keřů jednou nebo více čepelemi s vratným pohybem, odpovídající normě EN 774,
ruční motorová řezačka se spalovacím motorem : ručně držené zařízení určené k řezání tvrdých materiálů, jako je kámen, asfalt, beton nebo ocel, rotujícím kovovým listem, s motorem o zdvihovém objemu větším než 50 cm3, odpovídající normě EN 1454, a
motor jiný než ručně držený, ve třídě SN:3, s vodorovným hřídelem : jen ty motory třídy SN:3 s vodorovným hřídelem jiné než ručně držené, které mají výkon nejvýše 2,5 kW a používají se hlavně pro vybrané průmyslové účely, včetně kultivátorů, řezaček s válci, provzdušňovačů trávníku a generátorů.
8. VOLITELNÉ LHŮTY PRO ZAVEDENÍ
Členské státy však mohou prodloužit o dva roky lhůty uvedené v odstavcích 3, 4 a 5 pro motory, které byly vyrobeny před uvedenými daty."
6. Článek 10 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Požadavky čl. 8 odst. 1 a 2, čl. 9 odst. 4 a čl. 9a odst. 5 se nevztahují na
- motory používané ozbrojenými silami,
- motory, na které se vztahuje výjimka podle odstavců 1a a 2.";
b) vkládá se nový odstavec, který zní:
"1a. Náhradní motor musí vyhovovat mezním hodnotám, kterým musel vyhovovat motor, jenž má být nahrazen, když byl původně uveden na trh.
Na motoru musí být vyznačena slova "NÁHRADNÍ MOTOR"; na štítku, nebo musí být tato slova uvedena v příručce uživatele.";
c) doplňují se nové odstavce, které znějí:
"3. Plnění požadavků čl. 9a odst. 4 a 5 se odkládá o tři roky pro výrobce malých sérií motorů.
4. Požadavky čl. 9a odst. 4 a 5 se nahrazují odpovídajícími požadavky etapy I pro rodinu motorů vyráběných v malé sérii do maximálního počtu 25000 jednotek za podmínky, že všechny dotyčné jednotlivé rodiny motorů mají rozdílné zdvihové objemy motorů."
7. Články 14 a 15 se nahrazují tímto:
"Článek 14
Přizpůsobení technickému pokroku
Všechny změny potřebné k přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku, s výjimkou požadavků stanovených v bodě 1, 2.1 až 2.8 a 4 přílohy I, přijímá Komise postupem podle čl. 15 odst. 2.
Článek 14a
Postup udělování odchylek
Komise přezkoumá možné technické obtíže při plnění požadavků etapy II u určitých použití motorů, zejména u pojízdných strojů, v kterých jsou instalovány motory tříd SH:2 a SH:3. Jestliže Komise zjistí při přezkoumání, že z technických důvodů nemohou určité pojízdné stroje, zejména profesionální vícepolohové ručně držené motory, dodržet tyto lhůty, předloží do 31. prosince 2003 zprávu zároveň s vhodnými návrhy na prodloužení lhůty uvedené v čl. 9a odst. 7 nebo postupem podle čl. 15 odst. 2 na další odchylky pro tyto pojízdné stroje trvající nejvýše pět roků, pokud nedojde k výjimečným okolnostem.
Článek 15
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku směrnic týkajících se odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES [6] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
8. Na začátek příloh se vkládá se nový seznam příloh, který zní:
" Seznam příloh
PŘÍLOHA X _BAR_ Seznam vyrobených motorů _BAR_
. 9. Přílohy se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 11. srpna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Nejpozději do 11. srpna 2004 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu a popřípadě návrh týkající se potenciálních nákladů, přínosů a možností provedení:
a) snížení emisí částic z malých zážehových motorů se zvláštním zřetelem k dvoudobým motorům.
Zpráva vezme v úvahu:
i) zhodnocení podílu takových motorů na emisích částic a způsob, jakým by navrhovaná opatření ke zmenšení množství emisí mohla přispět ke zlepšení jakosti ovzduší a ke zmenšení účinků poškozujících zdraví;
ii) zkoušky, postupy měření a zařízení, které se mohly použít ke zjištění emisí částic z malých zážehových motorů při schvalování typu;
iii) práce a jejich závěry v rámci programu měření částic;
iv) vývoj postupů zkoušek, techniky motorů, čištění zplodin z výfuku a pokročilejší normy paliv a motorových olejů; a
v) náklady na zmenšení množství emisí částic z malých zážehových motorů a účinnost nákladů vynaložených na navrhovaná opatření;
b) zmenšení množství emisí z rekreačních vozidel, včetně motorových saní a motokár, na které se dosud předpisy nevztahují;
c) zmenšení množství plynných emisí a emisí částic z malých vznětových motorů s výkonem menším než 18 kW;
d) zmenšení množství plynných emisí a emisí částic ze vznětových motorů lokomotiv.
K měření těchto emisí by měl být vytvořen zkušební cyklus.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2002/89/ES
ze dne 28. listopadu 2002,
kterou se mění směrnice 2000/29/ES o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [4] se stanoví systém rostlinolékařské péče Společenství a upřesňují rostlinolékařské podmínky, postupy a formality pro dovoz rostlin a rostlinných produktů do Společenství nebo při jejich přemísťování uvnitř Společenství.
(2) Postupy a formality pro dovoz rostlin a rostlinných produktů do Společenství by měly být v některých bodech upřesněny a doplněny o určitá ustanovení.
(3) Rostlinolékařské postupy a formality by měly být dokončeny před celním odbavením.
Jelikož zásilky rostlin a rostlinných produktů nemusí nutně podléhat rostlinolékařským postupům a formalitám ve stejném členském státě, v němž probíhá jejich celní odbavení, měl by být pro usnadnění komunikace a informování mezi odpovědnými úředními subjekty a celními úřady zaveden postup spolupráce.
(4) Aby se zlepšila ochrana proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství, měly by členské státy zvýšit četnost požadovaných kontrol.
Tyto kontroly by měly být účinné a měly by se provádět v celém Společenství jednotným způsobem.
(5) Poplatky za tyto kontroly by měly vycházet z průhledného výpočtu nákladů a měly by být ve všech členských státech v co největší míře sjednoceny.
(6) S ohledem na dosavadní zkušenosti by mělo být dokončeno, upřesněno a aktualizováno několik dalších ustanovení směrnice 2000/29/ES způsobem odpovídajícím novému vývoji.
(7) Od zavedení vnitřního trhu se rostlinolékařská osvědčení stanovená v Mezinárodní úmluvě o ochraně rostlin (IPPC) Organizace pro výživu a zemědělství (FAO) již pro uvádění na trh rostlin či rostlinných produktů ve Společenství nepoužívají.
Je však důležité zachovat jednotný vzor osvědčení vydaný členskými státy v rámci IPPC.
(8) Některé funkce "jediného orgánu" každého členského státu pro koordinaci a kontakt při praktickém provádění systému rostlinolékařské péče Společenství vyžadují specifické vědecké či technické znalosti.
Proto musí být umožněno svěřovat zvláštní úkoly i jiným službám.
(9) Současná ustanovení o postupu pro změnu příloh směrnice 2000/29/ES Komisí a pro přijetí rozhodnutí o odchylkách zahrnují některé procedurální podmínky, které již nejsou nutné nebo odůvodněné.
Je rovněž nutné založit změny příloh zřetelněji na technickém zdůvodnění, které je v souladu s riziky souvisejícími s dotyčným škodlivým organismem.
Postup pro přijetí nouzových opatření neumožňuje rychlé přijetí prozatímních opatření odpovídajících míře naléhavosti v určitých situacích.
Ustanovení pro tyto tři postupy by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(10) Seznam úkolů, v jejichž rámci může Komise organizovat rostlinolékařské kontroly na základě své pravomoci, by se měl rozšířit, aby bylo zohledněno rozšíření okruhu rostlinolékařských činností novými postupy a zkušenostmi.
(11) Je vhodné upřesnit některá hlediska postupu při náhradě finančního příspěvku Společenství v rostlinolékařské oblasti.
3 odst. 7 první, druhý a čtvrtý pododstavec a články 7, 8, a 9) byla od 1. června 1993 nahrazena jinými ustanoveními, a v důsledku toho se stala nadbytečnými; proto by měla být zrušena.
(13) Podle článku 4 Dohody o používání hygienických a rostlinolékařských opatření (dohoda SPS) musí Společenství za určitých podmínek uznat rovnocennost rostlinolékařských opatření dalších smluvních stran uvedené dohody.
Postupy pro takové uznání v rostlinolékařské oblasti by se měly uvést ve směrnici 2000/29/ES.
(14) Opatření nezbytná k provádění směrnice 2000/29/ES by se měla přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2000/29/ES se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) v odst. 1 druhém pododstavci se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) vzoru "rostlinolékařských osvědčení"; a "rostlinolékařských osvědčení pro zpětný vývoz"; nebo jejich elektronického ekvivalentu vystaveného členskými státy podle Mezinárodní úmluvy o ochraně rostlin (IPPC).";
b) odstavec 4 se nahrazuje tímto:
"4. Členské státy zajistí úzkou, rychlou, bezprostřední a účinnou spolupráci mezi sebou a s Komisí v otázkách, na něž se vztahuje tato směrnice.
Za tím účelem každý členský stát vytvoří nebo určí jediný orgán, který bude odpovědný zejména za koordinaci a vztahy v otázkách ochrany zdraví rostlin podle této směrnice.
Tento účel nejlépe splňuje úřední organizace ochrany rostlin ustavená podle Mezinárodní úmluvy o ochraně rostlin (IPPC).
Tento orgán a jakákoli pozdější změna se oznamuje ostatním členským státům a Komisi.
Postupem podle čl. 18 odst. 2 může být tento jediný orgán oprávněn postoupit či přenést koordinační nebo kontaktní úkoly jiné službě, pokud se vztahují k určitým otázkám ochrany zdraví rostlin podle této směrnice."
2. V článku 2 se odstavec 1 mění takto:
a) písmeno a) se mění takto:
i) první pododstavec se nahrazuje tímto:
"rostlinami: živé rostliny a stanovené živé části včetně semen;"
ii) druhý pododstavec se mění takto:
- — za šestou odrážku se vkládá nová sedmá odrážka, která zní:
- "— listy, olistění,"
- dosavadní sedmá odrážka se označuje jako osmá odrážka,
- vkládá se nová devátá odrážka, která zní:
- "— živý pyl"
- vkládá se nová desátá odrážka, která zní:
- "— očka, řízky, rouby"
- vkládá se nová jedenáctá odrážka, která zní:
- "— všechny ostatní části rostlin, jež mohou být upřesněny postupem podle čl. 18 odst. 2.";
b) písmeno e) se nahrazuje tímto:
"e) škodlivými organismy: všechny druhy, kmeny nebo biotypy rostlin, živočichů nebo patogenů, škodlivé rostlinám nebo rostlinným produktům;";
c) v písm. f) třetím pododstavci se výraz "článku 18" nahrazuje výrazem "čl. 18 odst. 2";
d) písmeno g) se mění takto:
i) v bodu i) prvním pododstavci se slova "orgán nebo orgány" nahrazují slovem "subjekt";
ii) pátý pododstavec se nahrazuje tímto: "Jediný orgán uvedený v čl. 1 odst. 4 oznámí Komisi odpovědné úřední subjekty daného členského státu. Komise předá tuto informaci ostatním členským státům.";
e) v písm. h) třetím pododstavci druhé větě a písm. h) pátém pododstavci se mezi slova "okamžitě" a "oznámen" vkládá slovo "písemně";
f) v písm. i) prvním pododstavci se první odrážka nahrazuje tímto:
"— zástupci úřední státní organizace ochrany rostlin třetí země nebo na jejich zodpovědnost jinými státními úředníky, kteří jsou odborně kvalifikováni a zplnomocněni touto úřední státní organizací ochrany rostlin, pokud jde o zjištění nebo opatření související s vystavením rostlinolékařských osvědčení a rostlinolékařských osvědčení pro zpětný vývoz nebo jejich elektronických ekvivalentů,";
g) vkládají se nová písmena, která znějí:
"j) vstupním místem: místo, na kterém rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty poprvé vstupují na celní území Společenství: v případě letecké přepravy letiště, v případě námořní nebo říční přepravy přístav, v případě železniční přepravy nádraží, v případě ostatní přepravy pak místo celního úřadu odpovědného za místo, kde se překračuje pozemní hranice Společenství směrem na jeho území;
k) úředním subjektem vstupního místa: odpovědný úřední subjekt v členském státě, jemuž podléhá vstupní místo;
l) úředním subjektem místa určení: odpovědný úřední subjekt v členském státě, jemuž podléhá oblast, kde se nachází "celní úřad určení";
m) celním úřadem vstupního místa: úřad vstupního místa definovaného pod písmenem j);
n) celním úřadem určení: úřad místa určení ve smyslu čl. 340b odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [*] Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2787/2000 (Úř. věst. L 330, 27.12.2000, s. 1).;
o) partií: určitý počet jednotek jednoho druhu zboží identifikovatelný na základě stejnorodosti složení a původu a tvořící část zásilky;
p) zásilkou: množství zboží, na něž se vztahuje jediný doklad potřebný k celnímu řízení nebo jiným formalitám, jako je rostlinolékařské osvědčení nebo jakýkoli jiný dokument nebo značka; zásilka se může skládat z více partií;
q) celně schváleným určením nebo užitím: celně schválená určení uvedená v čl. 4 bodu 15 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [**] Úř. věst. L 302, 19.10.1992, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 (Úř. věst. L 311, 12.12.2000, s. 17). (dále jen celní kodex Společenství);
r) tranzitem: přeprava zboží, které podléhá celnímu dohledu, z jednoho místa na druhé v celním území Společenství, jak je uvedena v článku 91 nařízení (EHS) č. 2913/92."
3. Článek 3 se mění takto:
a) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. V souladu s podmínkami, jež mohou být stanoveny postupem podle čl. 18 odst. 2, se odstavce 1 a 2 nepoužijí na rostliny, s výjimkou rostlin určených k výsadbě, mírně napadené škodlivými organismy uvedenými v příloze I části A nebo v příloze II části A nebo v případě přípustných tolerancí stanovených pro škodlivé organismy uvedené v příloze II části A oddílu II, které byly předem určeny po dohodě s orgány zastupujícími členské státy v rostlinolékařské oblasti a založeny na příslušné analýze rizika souvisejícího se škodlivým organismem.";
b) odstavec 7 se nahrazuje novými odstavci 7, 8 a 9, které znějí:
"7. Postupem podle čl. 18 odst. 2 mohou být přijata prováděcí ustanovení, jimiž se stanoví podmínky dovozu do členských států a šíření v členských státech:
a) organismů, které jsou považovány za škodlivé pro rostliny nebo rostlinné produkty, ale nejsou uvedeny v přílohách I a II;
b) organismů, které jsou uvedeny v příloze II, ale jejichž přítomnost byla zjištěna na jiných rostlinách než těch, jež jsou uvedeny v této příloze, a které jsou považovány za škodlivé pro rostliny nebo rostlinné produkty;
c) organismů, které jsou uvedeny v přílohách I a II, jejichž přítomnost byla zjištěna v izolovaném stavu a které jsou považovány za škodlivé pro rostliny nebo rostlinné produkty.
8. Za podmínek stanovených postupem podle čl. 18 odst. 2 se odstavec 1 a odst. 5 písm. a), odstavec 2 a odst. 5 písm. b) a odstavec 4 nevztahují na pokusnou a vědeckou činnost ani na práci ve šlechtění odrůd.
9. Po přijetí opatření uvedených v odstavci 7 a za podmínek stanovených postupem podle čl. 18 odst. 2 se odstavec 7 nevztahuje na pokusnou a vědeckou činnost a na práci ve šlechtění odrůd."
4. Články 7, 8, a 9 se zrušují.
5. Článek 10 se mění takto:
a) odstavec 1 se mění takto:
i) v prvním pododstavci se zrušují slova "a rostlinolékařská osvědčení uvedená v článcích 7 nebo 8 se již nevystavují";
ii) za první pododstavec se vkládá nový pododstavec, který zní: "V případě semen uvedených v čl. 6 odst. 4 se nemusí vystavovat rostlinolékařský pas, pokud je postupem podle čl. 18 odst. 2 zajištěno, že dokumenty vystavené v souladu s ustanoveními Společenství platnými pro uvádění certifikovaného osiva na trh, poskytují důkazy o souladu s požadavky uvedenými v čl. 6 odst. 4. V takovém případě se uvedené dokumenty považují pro všechny účely za rostlinolékařské pasy ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. f).";
b) v odst. 2 prvním pododstavci se před slovo "obíhat" a v druhém pododstavci před slovo "dovezeny" vkládají slova "a semena uvedená v čl. 6 odst. 4".
6. V čl. 11 odst. 2 se na konec odstavce doplňuje část věty, která zní: "a může se použít rostlinolékařský pas."
7. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
1. Členské státy zorganizují úřední kontroly, aby zajistily dodržování ustanovení této směrnice, zejména čl. 10 odst. 2; tyto kontroly se uskutečňují namátkově a bez jakéhokoli diskriminace, pokud jde o původ rostlin, rostlinných produktů a jiných předmětů, podle následujících ustanovení:
- příležitostné kontroly kdykoli a kdekoli, kam jsou přepravovány rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty,
- příležitostné kontroly v objektech, kde jsou rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty pěstovány, produkovány, skladovány nebo prodávány, a v nákupních podnicích,
- příležitostné kontroly současně s jakoukoli kontrolou dokumentů uskutečněnou z jiných než rostlinolékařských důvodů.
Kontroly musejí být pravidelné v objektech zapsaných do úředního rejstříku v souladu s čl. 10 odst. 3 a čl. 13c odst. 1 písm. b) a mohou být pravidelné v objektech zapsaných do úředního rejstříku v souladu s čl. 6 odst. 6.
Kontroly mohou být výběrové, pokud vyjde najevo, že nebylo dodrženo jedno nebo více ustanovení této směrnice.
2. Obchodníci s rostlinami, rostlinnými produkty a jinými předměty coby koneční uživatelé v rostlinné výrobě uchovávají rostlinolékařské pasy po dobu nejméně jednoho roku a činí o nich záznamy ve svých knihách.
Inspektoři mají k rostlinám, rostlinným produktům a jiným předmětům přístup v jakékoli etapě produkce a uvádění na trh.
Za účelem úřední kontroly jsou oprávněni provádět všechna nezbytná šetření, včetně kontrol rostlinolékařských pasů a knih.
3. Členské státy si mohou na úřední kontroly přizvat odborníky uvedené v článku 21.
4. Pokud se při úředních kontrolách uskutečněných podle odstavců 1 a 2 zjistí, že je u rostlin, rostlinných produktů a jiných předmětů nebezpečí šíření škodlivých organismů, uplatní se úřední opatření podle čl. 11 odst. 3.
Aniž jsou dotčena oznámení a informace požadované podle článku 16, členské státy zajistí, aby v případě, že příslušné rostliny, rostlinné produkty a jiné předměty jsou dováženy z jiného členského státu, jediný orgán členského státu určení okamžitě informoval jediný orgán daného členského státu a Komisi o zjištěních a úředních opatřeních, která zamýšlí učinit nebo již učinil. Postupem podle čl.
18 odst. 2 může být vytvořen jednotný informační systém."
8. Článek 13 se nahrazuje novými články 13, 13a, 13b, 13c, 13d a 13e.
"Článek 13
1. Členské státy zajistí, aniž jsou dotčeny:
- ustanovení čl. 3 odst. 3 a čl. 13b odst. 1, 2, 3, 4 a 5,
- specifické požadavky a podmínky stanovené v odchylkách přijatých podle čl. 15 odst. 1, v rovnocenných opatřeních přijatých podle čl. 15 odst. 2 nebo v nouzových opatřeních přijatých podle článku 16 a
- specifické dohody uzavřené mezi Společenstvím a jednou nebo více třetími zeměmi o záležitostech upravených v tomto článku,
i) - rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty nejsou napadeny škodlivými organismy uvedenými v příloze I části A a
- rostliny a rostlinné produkty uvedené v příloze II části A nejsou napadeny příslušnými škodlivými organismy uvedenými v dané příloze a
- rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty uvedené v příloze IV části A splňují zvláštní požadavky uvedené v dané příloze nebo případně požadavky uvedené v osvědčení podle čl. 13a odst. 4 písm. b) a
ii) rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty jsou opatřeny prvopisem buď požadovaného rostlinolékařského osvědčení nebo rostlinolékařského osvědčení pro zpětný vývoz, vystaveným v souladu s čl. 13a odst. 3 a 4 nebo že jsou k dotyčným předmětům připojeny nebo jinak přiloženy prvopisy jiných dokumentů nebo značek uvedených a schválených v prováděcích ustanoveních.
Elektronické osvědčení se může uznat za předpokladu, že jsou splněny příslušné podmínky uvedené v prováděcích ustanoveních.
Rovněž se mohou uznat úředně ověřené opisy, a to ve výjimečných případech uvedených v prováděcích ustanoveních.
Prováděcí ustanovení uvedená v bodu ii) mohou být přijata postupem podle čl. 18 odst. 2.
2. V případě rostlin, rostlinných produktů a jiných předmětů určených pro chráněnou zónu se odstavec 1 použije pro škodlivé organismy a zvláštní požadavky uvedené v příloze I části B, příloze II části B a příloze IV části B pro danou chráněnou zónu.
3. Členské státy stanoví, že rostliny, rostlinné produkty nebo předměty jiné než uvedené v odstavcích 1 nebo 2, které jsou dováženy ze třetí země a dopraveny na celní území Společenství, mohou být od okamžiku vstupu na toto území předmětem kontroly odpovědných úředních subjektů za účelem ověření jejich souladu s odst.
1 bodem i) první, druhou a třetí odrážkou. Tyto rostliny, rostlinné produkty nebo předměty zahrnují dřevo ve formě prokladů, nosníků, palet nebo obalového materiálu, jež se používá při přepravě zboží všeho druhu.
Pokud odpovědný úřední subjekt využívá této možnosti, rostliny, rostlinné produkty nebo příslušné předměty zůstávají předmětem kontroly uvedené v odstavci 1, dokud nejsou splněny příslušné formality a dokud nemůže být na základě výsledků těchto formalit stanoveno, že vyhovují požadavkům stanoveným touto směrnicí nebo na jejím základě.
Prováděcí ustanovení týkající se typu a způsobů přenosu informací, které mají dovozci nebo jejich zástupci v celním řízení poskytovat odpovědným úředním subjektům ohledně rostlin, rostlinných produktů nebo předmětů, včetně různých druhů dřeva, uvedených v prvním pododstavci, se přijmou postupem podle čl. 18 odst. 2.
4. Aniž je dotčen čl. 13c odst. 2 písm. a), použijí členské státy, pokud existuje nebezpečí šíření škodlivých organismů, rovněž odstavce 1, 2 a 3 pro rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty propuštěné do jednoho ze schválených celních režimů či použití uvedených v čl. 4 odst. 15 písm. b), c), d) a e) celního kodexu Společenství nebo do celních režimů uvedených v čl. 4 odst. 16 písm. b) a c) uvedeného kodexu.
Článek 13a
1. a) Formality uvedené v čl. 13 odst. 1 spočívají v tom, že odpovědné úřední subjekty provedou důkladné inspekce nejméně:
i) každé zásilky, která podle údajů v rámci celních formalit sestává z rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v čl. 13 odst. 1, 2 nebo 3 nebo je obsahuje, za příslušných podmínek, nebo
ii) pokud se zásilka skládá z více partií, každé hlášené partie, která podle údajů v rámci celních formalit sestává z rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů;
b) Inspekce určí, zda:
i) jsou k zásilce nebo partii přiložena stanovená osvědčení, náhradní dokumenty nebo značky podle čl. 13 odst. 1 bodu ii) (kontroly dokumentů);
ii) zásilka nebo partie, posuzovaná jako celek nebo v jednom reprezentativním vzorku nebo ve více reprezentativních vzorcích, sestává z rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů, uvedených v požadovaných dokumentech, nebo je obsahuje (kontroly totožnosti);
iii) zásilka nebo partie nebo jejich obalový materiál ze dřeva, posuzované jako celek nebo v jednom reprezentativním vzorku nebo ve více reprezentativních vzorcích, včetně obalového materiálu, případně přepravních prostředků, splňují požadavky této směrnice stanovené v čl. 13 odst. 1 bodu ii) (rostlinolékařské kontroly), a zda se použije čl. 16 odst. 2.
2. Kontroly totožnosti a rostlinolékařské kontroly se mohou uskutečňovat se sníženou četností, pokud:
- se na základě technických ujednání uvedených v čl. 13b odst. 6 inspekce rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů v zásilce nebo partii už uskutečnila v odesílající třetí zemi, nebo
- rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty v zásilce nebo partii jsou uvedeny v prováděcích ustanoveních přijatých za tímto účelem podle odst. 5 písm. b), nebo
- rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty v zásilce nebo partii pocházejí ze třetí země, pro niž byla snížená četnost kontrol totožnosti a rostlinolékařských kontrol stanovena ve všeobecných mezinárodních rostlinolékařských dohodách uzavřených na zásadě oboustrannosti mezi Společenstvím a třetí zemí,
pokud nejsou vážné důvody se domnívat, že požadavky stanovené touto směrnicí nejsou splněny.
Rostlinolékařské kontroly se mohou rovněž uskutečňovat se sníženou četností, pokud na základě zkušeností s předchozím dovozem zboží téhož druhu a původu do Společenství shromáždila Komise důkazy potvrzené všemi zapojenými členskými státy a po konzultaci v rámci výboru uvedeného v článku 18, které svědčí o tom, že rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty v zásilce nebo partii vyhovují požadavkům stanoveným touto směrnicí, a to za předpokladu, že jsou splněny specifické podmínky uvedené v prováděcích ustanoveních podle odst. 5 písm. c).
3. Úřední "rostlinolékařské osvědčení" nebo "rostlinolékařské osvědčení pro zpětný vývoz" uvedené v čl. 13 odst. 1 bodu ii) se vystavují v nejméně jednom z úředních jazyků Společenství a v souladu s právními a správními předpisy třetí země, která je vyváží nebo zpětně vyváží, přijatými v souladu s ustanoveními IPPC, bez ohledu na skutečnost, zda je dotyčná země smluvní stranou IPCC či nikoli. Osvědčení jsou určena "organizacím na ochranu rostlin členských států Evropského společenství" podle čl. 1 odst. 4 prvního pododstavce poslední věty.
Osvědčení může být vystaveno nejdříve 14 dní přede dnem, kdy rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty v něm zahrnuté opustily třetí zemi, ve které bylo osvědčení vydáno.
Nezávisle na formě osvědčení v něm musí být uvedeny informace požadované podle vzoru stanoveného v příloze IPPC.
Osvědčení odpovídá jednomu ze vzorů stanovených Komisí podle odstavce 4.
Osvědčení vystavují příslušné orgány, které tím byly pověřeny v souladu s právními a správními předpisy dotyčné třetí země, jež byly sděleny v souladu s ustanoveními IPPC generálnímu řediteli FAO nebo Komisi v případě třetích zemí, které nejsou smluvními stranami IPPC.
Komise uvědomí členské státy o přijatých prohlášeních.
4. a) Postupem podle čl. 18 odst.
2 se stanoví patřičné vzory uvedené v různých verzích přílohy IPPC.
Stejným postupem se mohou stanovit specifické vlastnosti "rostlinolékařských osvědčení" nebo "rostlinolékařských osvědčení pro zpětný vývoz" pro třetí země, které nejsou smluvními stranami IPPC.
15 odst. 4, musí osvědčení týkající se rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v příloze IV části A kapitole 1 nebo příloze IV části B případně upřesňovat v kolonce "dodatkové prohlášení", které zvláštní požadavky z náhradních požadavků uvedených v odpovídající kolonce různých částí přílohy IV byly splněny.
Toto upřesnění se uvede formou odkazu do příslušné kolonky v příloze IV.
c) V případě rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů, na něž se vztahují zvláštní požadavky stanovené v příloze IV části A kapitole 1 nebo příloze IV části B, se úřední "rostlinolékařské osvědčení" uvedené v čl. 13 odst. 1 bodu ii) vystaví ve třetí zemi, odkud rostliny, rostlinné produkty či jiné předměty pocházejí (země původu).
d) V případě, kdy příslušné zvláštní požadavky mohou být splněny také na místech jiných než v místě původu, nebo v případech, kdy se neuplatňuje žádný zvláštní požadavek, však může být "rostlinolékařské osvědčení" vystaveno ve třetí zemi, odkud jsou rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty dovezeny (země odeslání).
5. Postupem podle čl. 18 odst. 2 mohou být stanovena prováděcí ustanovení pro:
a) stanovení postupů pro výkon rostlinolékařských kontrol uvedených v odst. 1 písm. b) bodu iii), včetně minimálních množství a minimálních velikostí vzorků;
b) sestavení seznamů rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů, u kterého se provádějí rostlinolékařské kontroly se sníženou četností podle odst. 2 prvního pododstavce druhé odrážky;
c) stanovení specifických podmínek pro důkazy uvedené v odst. 2 druhém pododstavci a kritérií pro typ a stupeň omezení rostlinolékařských kontrol.
Komise může začlenit obecné zásady týkající se odstavce 2 do doporučení uvedených v čl. 21 odst. 6.
Článek 13b
1. Členské státy zajistí, aby zásilky nebo partie dovezené ze třetí země, které se však podle prohlášení o obsahu předloženého v rámci celních formalit nesestávají z rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů podle přílohy V části B, popř. je neobsahují, byly rovněž zkontrolovány odpovědnými úředními subjekty, pokud jsou vážné důvody se domnívat, že takové rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty obsahují.
Členské státy zajistí, že kdykoli celní kontrola zjistí, že zásilka nebo partie dovezená ze třetí země sestává z neohlášených rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v příloze V části B nebo je obsahuje, kontrolující celní úřad neprodleně uvědomí úřední subjekt svého členského státu v rámci spolupráce uvedené v čl. 13c odst. 4.
Jestliže po skončení kontroly odpovědnými úředními subjekty trvají pochybnosti o totožnosti zboží, zejména pokud jde o rod, druh nebo původ rostlin nebo rostlinných produktů, má se za to, že zásilka rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty uvedené v příloze V části B obsahuje.
2. Pokud nehrozí nebezpečí rozšíření škodlivých organismů ve Společenství,
a) se čl. 13 odst. 1 nepoužije na vstup takových rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů do Společenství, které jsou převáženy z jednoho místa na jiné uvnitř Společenství přes území třetí země bez jakékoli změny jejich celního statutu (vnitřní tranzit);
b) čl. 13 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 se nepoužije na vstup takových rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů do Společenství, které jsou převáženy z jednoho místa na jiné uvnitř jedné nebo dvou třetích zemí přes území Společenství v rámci příslušného celního režimu bez jakékoli změny jejich celního statutu.
3. Aniž je dotčen článek 4, pokud jde o přílohu III a za předpokladu, že nehrozí nebezpečí rozšíření škodlivých organismů ve Společenství, nemusí být použit čl. 13 odst. 1 na vstup takových malých množství rostlin, rostlinných produktů, potravin nebo krmiv, v nichž jsou rostliny nebo rostlinné produkty, do Společenství, pokud je určeno pro přímou spotřebu vlastníka nebo adresáta nikoli k průmyslovým nebo obchodním účelům anebo ke spotřebě během dopravy.
Postupem podle čl. 18 odst. 2 mohou být stanovena podrobná pravidla s podmínkami k provedení tohoto ustanovení, včetně určení "malých množství".
4. Za určitých podmínek se nepoužije čl. 13 odst. 1 na vstup rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů do Společenství, pokud jsou dováženy k pokusným nebo vědeckým účelům nebo pro práci ve šlechtění odrůd. Tyto podmínky se určí postupem podle čl. 18 odst. 2.
5. Pokud nehrozí nebezpečí rozšíření škodlivých organismů ve Společenství, může členský stát přijmout odchylku, která stanoví, že se čl. 13 odst. 1 nepoužije ve stanovených zvláštních případech na rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty, které byly pěstovány, produkovány nebo používány v bezprostředním příhraničním pásmu s třetí zemí a dovezeny do daného členského státu za účelem zpracování v blízkosti hraničního pásma jejího území.
Při udělování takové odchylky stanoví členský stát místo a jméno osoby, na niž se vztahuje.
Tyto údaje, které se pravidelně aktualizují, jsou dány k dispozici i Komisi.
K rostlinám, rostlinným produktům a jiným předmětům, na něž se vztahuje odchylka podle prvního pododstavce, jsou přiloženy dokumenty o tom, z kterého místa v příslušné třetí zemi jsou uvedené rostliny, rostlinné produkty a jiné předměty dováženy.
6. V rámci technických ujednání uzavřených mezi Komisí a příslušnými subjekty některých třetích zemí a schválených postupem podle čl. 18 odst. 2 může být rozhodnuto, že činnosti uvedené v čl. 13 odst. 1 bodu i) lze pod dohledem Komise a v souladu s příslušnými ustanoveními článku 21 vykonávat v odesílající třetí zemi, a to ve spolupráci s úřední organizací ochrany rostlin dané země.
Článek 13c
1. a) Formality uvedené v čl. 13a odst. 1, inspekce stanovené v čl. 13b odst. 1 a kontroly dodržení článku 4 ohledně přílohy III se provádějí v souladu s odstavcem 2 souběžně s formalitami požadovanými pro propuštění do celního režimu uvedeného v čl. 13 odst. 1 nebo čl. 13 odst. 4.
Formality se uskutečňují v souladu s Mezinárodní úmluvou o harmonizaci hraničních kontrol zboží, a zejména přílohou 4 uvedené úmluvy, schválenou nařízením Rady (EHS) č. 1262/84 [*] Úř. věst. L 126, 12.5.1984, s. 1..
b) Členské státy zajistí, aby dovozci, ať již jsou či nejsou producenty rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů, uvedených v příloze V části B, byli zapsáni do úředního rejstříku členského státu pod úředním evidenčním číslem. Ustanovení čl.
6 odst. 5 třetího a čtvrtého pododstavce se použijí obdobně i na takové dovozce.
c) Členské státy rovněž zajistí, aby:
i) dovozci či jejich zástupci v celním řízení u zásilek, které sestávají z rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v příloze V části B nebo je obsahují, provedli záznam nejméně na jednom z dokumentů vyžadovaných pro propuštění do celního režimu uvedeného v čl. 13 odst. 1 nebo čl. 13 odst. 4 o takovém složení zásilky prostřednictvím těchto informací:
- odkaz na druh rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů s použitím kódu "integrovaného sazebníku Evropských společenství (Taric)",
- prohlášení "Tato zásilka obsahuje produkci podléhající rostlinolékařské právní úpravě" nebo jiné rovnocenné náhradní označení dohodnuté mezi celním úřadem vstupního místa a úředním subjektem vstupního místa,
- referenční číslo nebo referenční čísla požadovaných rostlinolékařských dokumentů,
- úřední evidenční číslo dovozce uvedené pod písmenem b);
ii) letištní orgány, přístavní orgány, dovozci nebo jiné subjekty, podle jejich vzájemné dohody, sdělí předem celnímu úřadu vstupního místa a úřednímu subjektu vstupního místa chystaný příjezd takových zásilek, jakmile se o něm dozvědí.
Členské státy mohou používat toto ustanovení obdobně na případy pozemní přepravy, zejména pokud se příjezd očekává mimo běžnou pracovní dobu příslušného úředního subjektu nebo jiné příslušné jednotky ve smyslu odstavce 2.
2. a) "Kontroly dokumentů" a rovněž inspekce prováděné podle čl. 13b odst. 1 a kontroly dodržení článku 4 s ohledem na přílohu III musí provádět úřední subjekt vstupního místa nebo se souhlasem odpovědného úředního subjektu a celních orgánů daného členského státu celní úřad vstupního místa.
b) "Kontroly totožnosti" a "rostlinolékařské kontroly" musí provádět, aniž jsou dotčena písmena c) a d), úřední orgán vstupního místa v souvislosti s celními formalitami vyžadovanými pro propuštění do celního režimu uvedeného v čl. 13 odst. 1 nebo čl. 13 odst. 4, a to buď na stejném místě jako uvedené formality, v prostorech úředního orgánu vstupního místa, anebo na kterémkoli jiném místě nacházejícím se v blízkosti a označeném nebo schváleném celními orgány a odpovědným úředním subjektem, které je jiné než místo určení ve smyslu písmene d).
c) V případě tranzitu zboží, které není zbožím Společenství, může však úřední subjekt vstupního místa rozhodnout po dohodě s úředním subjektem nebo úředními subjekty místa určení, že "kontroly totožnosti" nebo "rostlinolékařské kontroly" zcela nebo částečně provede úřední subjekt místa určení, a to buď ve svých prostorách, nebo na kterémkoli jiném místě nacházejícím se v blízkosti a označeném nebo schváleném celními orgány a odpovědným úředním subjektem, které je jiné než místo určení ve smyslu písmene d).
Pokud k žádné takové dohodě nedojde, "kontrolu totožnosti" nebo "rostlinolékařskou kontrolu" provede úřední subjekt vstupního místa, a to na některém z míst uvedených pod písmenem b).
d) Postupem podle čl. 18 odst. 2 je možné upřesnit některé případy nebo okolnosti, za kterých mohou být "kontroly totožnosti" a "rostlinolékařské kontroly" místo na výše uvedených místech provedeny v místě určení, např. v místě produkce schváleném úředním subjektem a celními orgány odpovědnými za oblast, v níž se místo určení nachází, pokud jsou zajištěny zvláštní záruky a dokumenty týkající se přepravy rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů.
e) Postupem podle čl. 18 odst. 2 se stanoví prováděcí ustanovení pro:
- minimální podmínky pro provádění "rostlinolékařských kontrol" uvedených pod písmeny b), c) a d),
- zvláštní záruky a dokumenty týkající se přepravy rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů na místa určená podle písmen c) a d), aby se zamezilo nebezpečí rozšíření škodlivých organismů během přepravy,
- společně se specifikacemi případů podle písmene d) zvláštní záruky a minimální podmínky týkající se vhodnosti místa určení pro skladování a týkající se skladovacích podmínek;
f) V každém případě se "rostlinolékařské kontroly" považují za nedílnou součást formalit uvedených v čl. 13 odst. 1.
3. Členské státy stanoví, že příslušný prvopis nebo elektronická podoba osvědčení nebo náhradní dokumenty jiné než značky uvedené v čl. 13 odst. 1 bodu ii), které se předkládají odpovědnému úřednímu subjektu ke "kontrolám dokumentů" v souladu s čl. 13a odst. 1 písm. b) bodem i), jsou při inspekci úředně potvrzeny tímto subjektem, přičemž je nutno uvést název subjektu a datum předložení tohoto dokumentu.
Postupem podle čl. 18 odst. 2 může být zaveden jednotný systém kterým se zajistí, že informace uvedené v osvědčení se v případě stanovených rostlin určených k výsadbě předloží úřednímu subjektu ke kontrole v každém členském státě nebo oblasti, kam mají být rostliny ze zásilky poslány nebo kde mají být vysazeny.
4. Členské státy sdělí písemně Komisi a ostatním členským státům seznam míst určených jako vstupní místa.
Všechny změny tohoto seznamu se rovněž sdělují písemně v co nejkratší době.
Členské státy stanoví seznam míst uvedených v odst. 2 písm. b) a c) a míst určení uvedených v odst.
2 písm. d), které podléhají jejich pravomoci. Tyto seznamy jsou přístupné Komisi.
Každý úřední subjekt vstupního místa a každý úřední subjekt místa určení provádějící kontroly totožnosti nebo rostlinolékařské kontroly musí splňovat určité minimální podmínky týkající se infrastruktury, personálního zajištění a vybavení.
Uvedené minimální podmínky se stanoví v prováděcích ustanoveních postupem podle čl. 18 odst. 2.
Stejným postupem se stanoví podrobná pravidla pro:
a) typ dokumentů požadovaných pro propuštění do celního režimu, na kterých se uvádějí informace uvedené v odst. 1 písm. c) bodu i);
b) spolupráci mezi:
i) úředním subjektem vstupního místa a úředním subjektem místa určení;
ii) úředním subjektem vstupního místa a celním úřadem vstupního místa;
iii) úředním subjektem místa určení a celním úřadem určení, a
iv) úředním subjektem vstupního místa a celním úřadem určení.
Tato pravidla se týkají zejména vzorů dokumentů, které se mají používat v rámci této spolupráce, způsobu předávání těchto dokumentů, postupů pro výměnu informací mezi výše uvedenými úředními subjekty a úřady, jakož i opatření, která je nutno přijmout k zachování totožnosti partií a zásilek a k zamezení nebezpečí rozšíření škodlivých organismů, zejména během přepravy, až do doby, než budou požadované celní formality ukončeny.
5. Je stanoven finanční příspěvek Společenství pro členské státy na posílení sítě rostlinolékařských kontrol, které jsou uskutečňovány podle odst. 2 písm. b) nebo c).
Tento příspěvek má zvýšit současnou úroveň vybavení a zařízení potřebných pro kontrolní a průzkumnou činnost na kontrolních místech s výjimkou místa určení, a popřípadě pro uplatňování opatření uvedených v odstavci 7 nad úroveň dosaženou při dodržování minimálních podmínek stanovených v prováděcích ustanoveních podle odst. 2 písm. e).
Za tímto účelem Komise navrhne zahrnutí nutných výdajů do obecného rozpočtu Evropské unie.
V rámci výdajů vyhrazených na tento účel činí příspěvek Společenství až 50 % přímých výdajů na vylepšení uvedeného vybavení a zařízení.
Podrobnosti se stanoví v prováděcím nařízení postupem podle čl. 18 odst. 2.
O poskytnutí finančního příspěvku Společenství a jeho výši se rozhoduje postupem podle čl. 18 odst. 2 na základě informací a dokumentů předložených dotčeným členským státem, popřípadě i výsledků šetření uskutečněných pod dohledem Komise odborníky uvedenými v článku 21 a také podle výdajů vyhrazených na tento účel.
6. Ustanovení čl. 10 odst. 1 a 3 se použijí přiměřeně na rostliny, rostlinné produkty a jiné předměty uvedené v článku 13, pokud jsou uvedeny v příloze V části A a pokud se na základě formalit uvedených v čl. 13 odst. 1 má za to, že uvedené podmínky byly splněny.
7. Pokud na základě formalit uvedených v čl. 13 odst. 1 nelze mít za to, že uvedené podmínky byly splněny, je bezodkladně přijato jedno nebo více následujících úředních opatření:
a) odmítnutí vstupu celé zásilky nebo její části do Společenství;
b) přemístění na místo určení mimo Společenství pod úřední kontrolou v souladu s příslušným celním režimem platným během přepravy uvnitř Společenství;
c) odstranění napadených/zamořených produktů ze zásilky;
d) zničení;
e) nařízení karantény do doby, než jsou známy výsledky úředních prohlídek nebo úředních testů;
f) výjimečně a pouze za zvláštních okolností vhodné ošetření, pokud odpovědný úřední subjekt členského státu má za to, že ošetřením budou splněny stanovené podmínky a nebezpečí rozšíření škodlivých organismů odstraněno; opatření vhodného ošetření může být přijato rovněž pro škodlivé organismy neuvedené v příloze I nebo příloze II.
Ustanovení čl. 11 odst. 3 druhého pododstavce se použije přiměřeně.
V případě odmítnutí podle písmene a) nebo přemístění na místo určení mimo Společenství podle písmene b) nebo odstranění podle písmene c) členské státy stanoví, že rostlinolékařská osvědčení nebo rostlinolékařská osvědčení pro zpětný vývoz a jakýkoliv jiný dokument, který byl vystaven, když rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty byly předloženy k dovozu na jejich území, odpovědný úřední subjekt zruší.
Při zrušení tyto subjekty otisknou na přední stranu osvědčení nebo dokumentu viditelným způsobem červené trojúhelníkové razítko s označením "osvědčení zrušeno" nebo "dokument zrušen" a s uvedením názvu orgánu a data odmítnutí, zahájení přemístění do místa určení mimo Společenství nebo odstranění.
Označení je napsáno velkými písmeny alespoň v jednom z úředních jazyků Společenství.
8. Aniž jsou dotčena oznámení a sdělení vyžadovaná podle článku 16, členské státy zajistí, aby odpovědné úřední subjekty informovaly organizaci na ochranu rostlin třetí země původu nebo odesílající třetí země a Komisi o všech případech, kdy rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty dovážené z příslušné třetí země byly zadrženy jakožto nevyhovující rostlinolékařským požadavkům, a o důvodech tohoto zadržení, a to aniž jsou dotčena opatření, která členský stát může učinit nebo učinil ohledně zadržené zásilky.
Informace se předávají v co nejkratších lhůtách, aby příslušné organizace na ochranu rostlin a případně rovněž Komise mohly prostudovat dokumentaci, zejména za účelem přijetí nezbytných opatření k zamezení dalších případů tohoto druhu. Postupem podle čl.
18 odst. 2 může být zaveden jednotný informační systém.
Článek 13d
1. Členské státy zajistí výběr poplatků (rostlinolékařský poplatek) ke krytí nákladů způsobených kontrolami dokumentů, totožnosti a rostlinolékařskými kontrolami uvedenými v čl. 13a odst. 1, které se provádějí podle článku 13. Výše poplatku zohledňuje:
a) platy inspektorů zapojených do uvedených kontrol, včetně sociálního zabezpečení;
b) úřadovny, jiné prostory a zařízení, nástroje a vybavení pro tyto inspektory;
c) odběr vzorků pro vizuální inspekci nebo pro laboratorní testy;
d) laboratorní testy;
e) správní činnost (včetně provozních nákladů) nutnou pro účinné provádění příslušných kontrol, která může zahrnovat náklady nutné na předběžnou i průběžnou odbornou přípravu inspektorů.
2. Členské státy mohou buď stanovit výši rostlinolékařského poplatku na základě podrobného výpočtu nákladů provedeného v souladu s odstavcem 1, anebo použít paušální poplatek uvedený v příloze VIIIa.
Pokud se podle čl. 13a odst. 2 u některé skupiny rostlin, rostlinných produktů a jiných předmětů pocházejících z některých třetích zemí provádějí kontroly totožnosti nebo rostlinolékařské kontroly se sníženou četností, vyberou členské státy přiměřeně snížený rostlinolékařský poplatek za všechny zásilky a partie této skupiny, ať již prošly inspekcí nebo ne.
Postupem podle čl. 18 odst. 2 mohou být přijata prováděcí opatření k upřesnění výše tohoto sníženého rostlinolékařského poplatku.
3. Jestliže je rostlinolékařský poplatek stanoven členským státem na základě nákladů vynaložených odpovědným úředním subjektem tohoto členského státu, předloží dotyčný členský stát Komisi zprávy upřesňující způsob výpočtu poplatků ve vztahu bodům uvedeným v odstavci 1.
Žádný z poplatků stanovených na základě prvního pododstavce nemůže být vyšší než skutečné náklady vynaložené odpovědným úředním subjektem členského státu.
4. Nepovoluje se žádná přímá nebo nepřímá náhrada poplatku uvedeného v této směrnici.
Za nepřímou náhradu se však nepovažuje případné použití paušálního poplatku, který je uveden v příloze VIIIa, členským státem.
5. Paušální poplatek uvedený v příloze VIIIa nevylučuje dodatečné poplatky ke krytí dodatečných nákladů vynaložené při zvláštních činnostech souvisejících s kontrolami, jako jsou mimořádné služební cesty inspektorů nebo čekací doby inspektorů způsobené zpožděním doručení zásilek mimo časový rozvrh, kontroly prováděné mimo běžnou pracovní dobu, doplňkové kontroly nebo laboratorní testy vyžadované nad rámec testů uvedených v článku 13 pro potvrzení závěrů získaných na základě kontrol, zvláštní rostlinolékařská opatření vyžadovaná právními předpisy Společenství na základě článků 15 nebo 16, opatření přijatá podle čl. 13c odst. 7 nebo překlady požadovaných dokumentů.
6. Členské státy jmenují orgány zmocněné k výběru rostlinolékařských poplatků.
Poplatky jsou splatné dovozcem nebo jeho zástupcem v celním řízení.
7. Rostlinolékařský poplatek nahrazuje všechny ostatní poplatky vybírané v členském státě na celostátní, regionální nebo místní úrovni za kontroly uvedené v odstavci 1 a osvědčování těchto kontrol.
Článek 13e
"Rostlinolékařské osvědčení" a "rostlinolékařské osvědčení pro zpětný vývoz", která členské státy vystaví podle IPPC mají úpravu podle normalizovaného vzoru uvedeného v příloze VII."
9. V článku 14 se druhý pododstavec mění takto:
a) slova "článku 17" se nahrazují slovy "čl. 18 odst. 2";
b) v písmenu c) se slova "se souhlasem dotčeného členského státu" nahrazují slovy "po konzultaci s dotčeným členským státem";
c) písmeno d) se nahrazuje tímto:
"d) všechny další změny příloh vyvolané rozvojem vědeckých a technických poznatků nebo odborně opodstatněné, aby se zohlednilo případné riziko související se škodlivými organismy;";
d) doplňuje se nové písmeno e), které zní:
"e) změny přílohy VIIIa."
10. Článek 15 se mění takto:
a) v odst. 1 prvním pododstavci se úvodní věta a první dvě odrážky nahrazují tímto:
"1. Postupem podle čl. 18 odst. 2 mohou být stanoveny odchylky:
- od čl. 4 odst. 1 a 2, pokud jde o přílohu III části A a B, aniž jsou dotčena ustanovení čl. 4 odst. 5, a dále od čl. 5 odst. 1 a 2 a od čl. 13 odst. 1 bodu i) třetí odrážky, pokud jde o požadavky uvedené v příloze IV části A kapitole 1 a části B,
- od čl. 13 odst. 1 bodu ii) u dřeva za předpokladu, že jsou poskytnuty dostatečné záruky náhradními dokumenty nebo značkami,"
b) odstavce 2 a 3 se nahrazují novými odstavci 2, 3 a 4, které znějí:
"2. Postupy uvedenými v odst. 1 prvním pododstavci se rostlinolékařská opatření přijatá třetí zemí pro vývoz do Společenství uznávají za rovnocenná rostlinolékařským opatřením stanoveným touto směrnicí, zejména v příloze IV, pokud daná třetí země objektivně prokáže Společenství, že její opatření dosahují příslušné úrovně rostlinolékařské ochrany ve Společenství a pokud je toto potvrzeno závěry ze zjištění, která v rámci přiměřeného přístupu za účelem kontroly, testů a dalších příslušných postupů v dané třetí zemi učinili odborníci uvedení v článku 21.
Na žádost třetí země zahájí Komise konzultace s cílem dosáhnout dvoustranných nebo mnohostranných dohod o uznání rovnocennosti stanovených rostlinolékařských opatření.
3. Rozhodnutí o odchylkách podle odst. 1 prvního pododstavce nebo uznání rovnocennosti podle odstavce 2 vyžadují, aby dodržení tam stanovených podmínek bylo úředně písemně zaručeno vyvážející zemí pro každý jednotlivý případ použití odchylky, a stanoví položky, jež jsou součástí úředního potvrzení o splnění podmínek.
4. Rozhodnutí uvedená v odstavci 3 upřesní, zda a jakým způsobem mají členské státy informovat ostatní členské státy a Komisi o každém jednotlivém případu použití odchylky nebo o skupině případů použití."
11. Článek 16 se mění takto:
a) v odst. 1 prvním pododstavci se v první větě mezi slova "neprodleně" a "oznámí" vkládá slovo "písemně";
b) v odst. 2 prvním a třetím pododstavci se v obou prvních větách mezi slova "neprodleně" a "oznámí" vkládá slovo "písemně";
c) v odstavci 3 se ve třetí větě za slova "podle článku 19" vkládají slova "na základě analýzy rizika souvisejícího se škodlivým organismem nebo předběžné analýzy rizika souvisejícího se škodlivým organismem v případech uvedených v odstavci 2" a slova "článku 19" se nahrazují slovy "čl. 18 odst. 2";
d) vkládá se nový odstavec 5, který zní:
"5. Pokud Komise nebyla informována o opatřeních přijatých podle odstavce 1 nebo 2 nebo pokud pokládá přijatá opatření za nepřiměřená, může během jednání Stálého rostlinolékařského výboru přijmout prozatímní ochranná opatření na základě předběžné analýzy rizika souvisejícího se škodlivým organismem za účelem eradikace nebo, pokud to není možné, zamezení šíření dotyčných škodlivých organismů. Tato opatření se v nejkratší možné lhůtě předloží Stálému rostlinolékařskému výboru ke schválení, změně či zamítnutí postupem podle čl. 18 odst. 2."
12. Článek 17 se zrušuje.
13. Článek 18 se nahrazuje tímto:
"Článek 18
1. Komisi je nápomocen Stálý rostlinolékařský výbor zřízený rozhodnutím Rady 76/894/EHS [*] Úř. věst. L 340, 9.12.1976, s. 25. (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
14. Článek 19 se zrušuje.
15. Článek 21 se mění takto:
a) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Kontroly uvedené v odstavci 1 mají za úkol:
- dohlížet na kontroly uvedené v článku 6,
- provádět úřední kontroly uvedené v čl. 12 odst. 3,
- ve spolupráci s členskými státy dohlížet na inspekce uvedené čl. 13 odst. 1 nebo je v rámci odst. 5 pátého pododstavce provádět,
- vykonávat nebo sledovat činnosti stanovené v technických ujednáních podle čl. 13b odst. 6,
- provádět šetření uvedená v čl. 15 odst.1 a 2 a čl. 16 odst. 3,
- vykonávat dohled na základě předpisů týkajících se podmínek, za nichž mohou být určité škodlivé organismy, rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty dováženy do Společenství nebo přemísťovány v rámci Společenství nebo jeho určitých chráněných zón k pokusným nebo vědeckým účelům nebo pro práci ve šlechtění odrůd, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 9, čl. 4 odst. 5, čl. 5 odst. 5 a čl. 13b odst. 4,
- vykonávat dohled na základě povolení udělovaných podle článku 15, v rámci opatření přijatých členskými státy podle čl. 16 odst. 1 nebo 2 nebo opatření přijatých podle čl. 16 odst. 3 nebo 5,
- pomáhat Komisi při plnění úkolů uvedených v odstavci 6,
- plnit jakékoli jiné poslání svěřené odborníkům prováděcími pravidly uvedenými v odstavci 7,";
b) v odst. 5 druhém pododstavci se za třetí větu doplňuje nová věta, která zní: "Toto ustanovení se nepoužije na výdaje, které vznikly z následujících druhů žádostí na základě účasti uvedených odborníků na kontrolách dovozu do členských států, pokud jsou již kryty prostřednictvím poplatků uvedených v článku 13d: laboratorní testy a odebírání vzorků pro vizuální inspekci nebo pro laboratorní testy."
16. V čl. 24 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Částky, které mají být vráceny podle odstavce 3, se stanoví postupem podle čl. 18 odst. 2."
17. V článcích 25 a 26 se odkazy na "čl. 13 odst. 9" nahrazují odkazy na "čl. 13c odst. 5."
18. V příloze VII se část B mění takto:
a) název se nahrazuje tímto:
"B. Vzor rostlinolékařského osvědčení pro zpětný vývoz," .
b) netýká se české verze.
19. Za přílohu VIII se doplňuje nová příloha VIIIa, která zní:
"
Směrnice Rady 2002/90/ES
ze dne 28. listopadu 2002,
kterou se definuje napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. a) a čl. 63 odst. 3 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jedním z cílů Evropské unie je postupné vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, což kromě jiného znamená, že je třeba bojovat s nepovoleným přistěhovalectvím.
(2) Proto je třeba přijmout opatření k boji proti napomáhání k nepovolenému přistěhovalectví jak v souvislosti s nepovoleným překračováním hranic ve vlastním smyslu slova, tak i za účelem odhalování sítí vykořisťujících lidské bytosti.
(3) Za tím účelem má zásadní význam sblížení stávajících právních předpisů, zejména pokud jde o přesné vymezení dotyčného protiprávního jednání a případy vynětí, což je předmětem této směrnice, a dále pokud jde o minimální pravidla pro sankce, odpovědnost právnických osob a příslušnost, což je předmětem rámcového rozhodnutí Rady 2002/946/SVV ze dne 28. listopadu 2002 o posílení trestního rámce s cílem zabránit napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu [3].
(4) Účelem této směrnice je stanovit definici napomáhání k nepovolenému přistěhovalectví, a tím zajistit účinnější provádění rámcového rozhodnutí 2002/946/SVV s cílem předcházet tomuto trestnému činu.
(5) Tato směrnice doplňuje další nástroje přijaté pro boj proti nepovolenému přistěhovalectví, nezákonnému zaměstnávání, obchodování s lidmi a pohlavnímu vykořisťování dětí.
(6) Pokud jde o Island a Norsko, představuje tato směrnice rozvoj ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [4], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodu E rozhodnutí Rady ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování výše uvedené dohody [5].
(7) Spojené království a Irsko se neúčastní přijímání a uplatňování této směrnice v souladu s odpovídajícími ustanoveními Smluv.
(8) Dánsko se v souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná.
Jelikož tato směrnice dále rozvíjí schengenské acquis podle hlavy IV třetí části Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijme tuto směrnici, zda ji provede ve svém vnitrostátním právu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Obecné protiprávní jednání
1. Každý členský stát přijme vhodné sankce vůči
a) každé osobě, která úmyslně napomůže osobě, která není státním příslušníkem členského státu, vstoupit na území členského státu nebo přejít přes území takového státu v rozporu s právními předpisy dotyčného státu o vstupu nebo přechodu cizinců;
b) každé osobě, která úmyslně za úplatu napomůže osobě, která není státním příslušníkem členského státu, k pobytu na území členského státu v rozporu s právními předpisy dotyčného státu o pobytu cizinců.
2. Každý členský stát může rozhodnout, že neuloží sankce, pokud jde o jednání stanovené v odst. 1 písm. a), a použije své vnitrostátní právní předpisy a postupy jestliže cílem daného jednání bylo poskytnout dotčené osobě humanitární pomoc.
Článek 2
Návod, spolupachatelství a pokus
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby sankce uvedené v článku 1 byly též použitelné na každou osobu, která se dopustí jednání uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. a) nebo b) jako
a) návodce nebo
b) spolupachatel, nebo
c) se o takové jednání pokusí.
Článek 3
Sankce
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby protiprávní jednání uvedená v článcích 1 a 2 podléhala účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím.
Článek 4
Provádění
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 5. prosince 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, společně se srovnávací tabulkou, v níž je znázorněno, jakým způsobem odpovídají ustanovení této směrnice přijatým vnitrostátním předpisům.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 5
Zrušení
K 5. prosinci 2004 se zrušuje čl. 27 odst. 1 Schengenské úmluvy z roku 1990. Pokud členský stát provede tuto směrnici v souladu s čl. 4 odst. 1 před tímto dnem, končí použitelnost zmíněného ustanovení pro tento členský stát dnem jejího provedení.
Článek 6
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice evropského parlamentu a rady 2002/91/ES
ze dne 16. prosince 2002
o energetické náročnosti budov
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 6 Smlouvy stanoví, že požadavky na ochranu životního prostředí musí být zahrnuty do vymezení a provádění politik a činností Společenství.
(2) Přírodní zdroje, jejichž obezřetné a racionální využívání vyžaduje článek 174 Smlouvy, zahrnují ropné produkty, zemní plyn a pevná paliva, které jsou základními zdroji energie, ale také hlavními zdroji emisí oxidu uhličitého.
(3) Zvyšování energetické účinnosti tvoří důležitou část souboru politik a opatření nutných k dodržení Kjótského protokolu a mělo by být součástí každého souboru politik ke splnění případných dalších závazků.
(4) Řízení poptávky po energii je důležitým nástrojem, který umožňuje Společenství ovlivňovat světový trh v oblasti energie, a v důsledku toho střednědobou a dlouhodobou spolehlivost dodávek energie.
(5) Ve svých závěrech ze dne 30. května 2000 a ze dne 5. prosince 2000 schválila Rada akční plán Komise týkající se energetické účinnosti a požadovala zvláštní opatření ve stavebním odvětví.
(6) Bytový a terciární sektor, jehož hlavní část tvoří budovy, představuje více než 40 % konečné spotřeby energie ve Společenství a dále roste, což je spojeno se zvýšením jeho energetické spotřeby, a tudíž také se zvýšením jeho emisí oxidu uhličitého.
(7) Směrnice Rady 93/76/EHS ze dne 13. září 1993 o omezování emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zvyšování energetické účinnosti (SAVE) [5], ve které se požaduje, aby členské státy vytvářely a prováděly programy v oblasti energetické účinnosti ve stavebním odvětví a podávaly o nich zprávy, začíná nyní přinášet některé důležité výsledky.
Je však nutný doplňkový právní nástroj pro stanovení konkrétnějších opatření s cílem dosáhnout rozsáhlých a dosud nevyužitých možností úspor energie a zmenšit značné rozdíly mezi výsledky členských států v tomto odvětví.
(8) Ve směrnici Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [6] se požaduje, aby stavba a její zařízení pro vytápění, chlazení a větrání byly navrženy a provedeny tak, aby spotřeba energie při provozu byla nízká s ohledem na místní klimatické podmínky a požadavky uživatelů.
(9) Opatření ke snižování energetické náročnosti budov by měla brát v úvahu klimatické a místní podmínky i mikroklima vnitřního prostředí a efektivnost nákladů.
Neměla by být v rozporu s jinými základními požadavky týkajícími se budov, např. přístupnosti, bezpečnosti a plánovaného využití budovy.
(10) Energetická náročnost budov by měla být vypočtena na základě metody, která se může na regionální úrovni lišit a která kromě tepelné izolace zahrnuje další faktory, které hrají stále důležitější úlohu, např. zařízení pro vytápění a klimatizaci, využití obnovitelných zdrojů energie a návrh budovy.
Společný přístup k tomuto procesu prováděnému kvalifikovanými nebo schválenými odborníky, jejichž nezávislost je zaručena na základě objektivních kritérií, přispěje k rovným podmínkám v úsilí členských států o úspory energie ve stavebním odvětví a zavede pro budoucí vlastníky nebo uživatele průhlednost na trhu nemovitostí ve Společenství, pokud jde o energetickou náročnost.
(11) Komise má v úmyslu dále vypracovávat normy, jako jsou EN 832 a prEN 13790, rovněž s ohledem na klimatizační systémy a osvětlení.
(12) Budovy budou mít vliv na dlouhodobou spotřebu energie, a nové budovy by proto měly splňovat minimální požadavky na energetickou náročnost přizpůsobené místnímu klimatu.
Osvědčené postupy by se z tohoto hlediska měly zaměřit na optimální využití faktorů důležitých pro snížení energetické náročnosti.
Protože se zpravidla plně nevyužívají možnosti alternativních systémů dodávek energie, měla by se posoudit technická, environmentální a ekonomická proveditelnost alternativních systémů dodávek energie; to může jednorázově provést členský stát prostřednictvím studie, jejímž výsledkem bude seznam opatření na úsporu energie pro průměrné místní tržní podmínky při splnění kritérií efektivnosti nákladů.
Před zahájením stavby mohou být požadovány zvláštní studie, zda dané nebo daná opatření jsou pokládána za proveditelná.
(13) Větší renovace stávajících budov od určité velikosti by měly být pokládány za příležitost učinit opatření ke snížení energetické náročnosti, která budou efektivní z hlediska nákladů.
Větší renovace jsou takové, u nichž celkové náklady na renovaci obvodového pláště budovy nebo energetických zařízení, např. na vytápění, zásobování teplou vodou, klimatizaci, větrání a osvětlení, jsou vyšší než 25 % hodnoty budovy, bez hodnoty zastavěného pozemku, nebo takové, u nichž probíhá renovace více než 25 % obvodového pláště budovy.
(14) Snížení celkové energetické náročnosti stávající budovy však neznamená nezbytně celkovou renovaci budovy, ale může se omezit na ty části, které jsou pro energetickou náročnost budovy nejdůležitější a jejichž renovace je efektivní z hlediska nákladů.
(15) Požadavky na renovaci stávajících budov by neměly být neslučitelné s plánovaným využitím, kvalitou nebo povahou budovy.
Mělo by být možné, aby dodatečné náklady spojené s touto renovací byly uhrazeny ze vzniklých úspor energie, a to v rozumné lhůtě ve vztahu k očekávané technické životnosti investice.
(16) Proces certifikace může být podporován programy k usnadnění rovného přístupu k snižování energetické náročnosti nebo založen na dohodách mezi organizacemi zúčastněných osob a subjektem jmenovaným členským státem nebo prováděn podniky poskytujícími služby v oblasti energetiky, které se zaváží k uskutečnění určitých investic.
Přijaté systémy by měly být pod dozorem a kontrolou členských států, které by rovněž měly usnadnit využívání pobídkových programů.
Energetický certifikát by měl pokud možno popisovat skutečnou energetickou náročnost budovy, a může být proto následně revidován.
Budovy orgánů veřejné moci a budovy často navštěvované veřejností by měly být příkladem zohlednění environmentálních a energetických hledisek, a proto by měly být předmětem pravidelné energetické certifikace.
Ke zvyšování informovanosti veřejnosti o energetické náročnosti by mělo přispět zveřejnění těchto energetických certifikátů na viditelném místě.
Kromě toho by zveřejnění úředně doporučovaných vnitřních teplot spolu s naměřenou skutečnou teplotou mělo odrazovat od nesprávného používání otopných, klimatizačních a větracích systémů.
To by mělo přispívat k zamezení zbytečné spotřeby energie a zaručit příjemné vnitřní mikroklimatické podmínky ve vztahu k venkovní teplotě.
(17) Členské státy mohou rovněž použít jiné prostředky nebo opatření než ty, které jsou stanoveny v této směrnici, s cílem podpořit snižování energetické náročnosti.
Členské státy by měly podporovat správné hospodaření s energií s ohledem na intenzitu využití budov.
(18) V posledních letech vzrostlo množství klimatizačních systémů v zemích jižní Evropy.
To v těchto zemích způsobuje značné problémy v dobách nejvyššího zatížení, zvyšuje náklady na elektřinu a narušuje energetickou rovnováhu.
Prioritou by měly být strategie, které zlepšují tepelné chování budov během letního období.
S tímto cílem by se měly dále vyvíjet techniky pasivního chlazení, přednostně ty, které zlepšují vnitřní mikroklimatické podmínky a mikroklimatické podmínky v okolí budov.
(19) Pravidelná údržba kotlů a klimatizačních systémů kvalifikovanými pracovníky přispěje k udržování jejich správného provozu v souladu se specifikacemi výrobku, a tím se zajistí optimální výkon z hlediska environmentálního, bezpečnostního a energetického.
Nezávislé posouzení celého zařízení pro vytápění je vhodné pokaždé, když se uvažuje o výměně z důvodu efektivnosti nákladů.
(20) Účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu uživatelům budov úměrně ke skutečné spotřebě by mohlo přispět k úsporám energie v bytovém sektoru.
Uživatelům by mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a teplé vody, pokud jsou taková opatření efektivní z hlediska nákladů.
(21) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy by měly být obecné zásady pro zajištění systému požadavků na energetickou náročnost a jeho cíle stanoveny na úrovni Společenství, ale konkrétní provedení by mělo být ponecháno na členských státech, což umožní každému členskému státu zvolit režim, který bude nejlépe odpovídat jeho konkrétní situaci.
Tato směrnice se omezuje na minimální požadavky pro dosažení těchto cílů a nepřesahuje to, co je pro tento účel nezbytné.
(22) Měla by být stanovena možnost rychlého přizpůsobení metody výpočtu a pravidelné přezkoumávání minimálních požadavků členských států v oblasti energetické náročnosti budov s ohledem na technický pokrok, mimo jiné pokud jde o izolační vlastnosti (nebo jakost) stavebních materiálů a budoucí vývoj normalizace.
(23) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíl
Cílem této směrnice je podporovat snižování energetické náročnosti budov ve Společenství s ohledem na vnější klimatické a místní podmínky i požadavky na vnitřní mikroklimatické prostředí a efektivnost nákladů.
V této směrnici jsou stanoveny požadavky pro
a) obecný rámec metody výpočtu celkové energetické náročnosti budov;
b) uplatnění minimálních požadavků na energetickou náročnost nových budov;
c) uplatnění minimálních požadavků na energetickou náročnost velkých stávajících budov, které jsou předmětem větší renovace;
d) energetickou certifikaci budov a
e) pravidelnou inspekci kotlů a klimatizačních systémů v budovách a posuzování otopných zařízení, v nichž jsou kotle starší než 15 let.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "budovou" zastřešená stavba se stěnami, v níž se používá energie k úpravě vnitřního mikroklimatického prostředí; za budovu se může považovat budova jako celek nebo ty její části, které byly navrženy nebo upraveny pro samostatné užívání;
2. "energetickou náročností budovy" množství energie skutečně spotřebované nebo odhadované pro splnění různých potřeb spojených se standardizovaným užíváním budovy, což může mimo jiné zahrnovat vytápění, přípravu teplé vody, chlazení, větrání a osvětlení.
Toto množství energie se promítá do jednoho nebo více číselných ukazatelů, které byly vypočteny s ohledem na izolaci, technické ukazatele a vlastnosti zařízení, návrh a umístění ve vztahu ke klimatickým hlediskům, slunečnímu osvitu a působení sousedních konstrukcí, vlastní výrobě energie a jiným faktorům, které ovlivňují potřebu energie, včetně vnitřního mikroklimatického prostředí;
3. "certifikátem energetické náročnosti budovy" certifikát uznaný členským státem nebo právnickou osobou jím určenou, který udává energetickou náročnost budovy vypočtenou podle metody vycházející z obecného rámce stanoveného v příloze;
4. "kombinovanou výrobou tepla a elektřiny" současná přeměna primárního paliva v mechanickou nebo elektrickou a tepelnou energii při splnění kvalitativních kritérií energetické účinnosti;
5. "klimatizačním systémem" kombinace všech prvků, které jsou potřebné pro úpravu vzduchu, při níž je teplota regulována, nebo může být snižována; úprava vzduchu může být spojena s větráním a kontrolou vlhkosti a čistoty vzduchu;
6. "kotlem" kombinovaná tepelná jednotka, která se skládá z kotlového tělesa a hořáku, konstruovaná tak, že teplo vzniklé spalováním je předáváno vodě;
7. "jmenovitým výkonem" (vyjádřeným v kW) největší tepelný výkon stanovený a zaručený výrobcem, kterého lze dosáhnout při trvalém provozu a při účinnosti uvedené výrobcem;
8. "tepelným čerpadlem" přístroj nebo zařízení, které jímá nízkopotenciální teplo z ovzduší, vody nebo půdy a dodává je do budovy.
Článek 3
Stanovení metody výpočtu
Členské státy použijí na celostátní nebo regionální úrovni metodu výpočtu energetické náročnosti budov vycházející z obecného rámce stanoveného v příloze. Části 1 a 2 tohoto rámce je třeba přizpůsobovat technickému pokroku postupem podle čl.
14 odst. 2 a s přihlédnutím k normám obsaženým v právních předpisech členského státu.
Tato metoda se stanoví na celostátní nebo regionální úrovni.
Energetická náročnost budovy musí být vyjádřena průhledným způsobem a může zahrnovat ukazatel emisí CO2.
Článek 4
Stanovení požadavků na energetickou náročnost
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná ke stanovení minimálních požadavků na energetickou náročnost budov založených na metodě uvedené v článku 3.
Při stanovování požadavků mohou členské státy rozlišovat mezi novými a stávajícími budovami a různými druhy budov.
V těchto požadavcích je třeba brát v úvahu obecné podmínky vnitřního mikroklimatického prostředí, aby se zamezilo nepříznivým účinkům, např. nepřiměřenému větrání, a také místní podmínky a určené využití i stáří budovy.
Tyto požadavky se pravidelně přezkoumávají nejméně jednou za pět let a v případě potřeby se aktualizují, aby odrážely technický pokrok ve stavebním odvětví.
2. Požadavky na energetickou náročnost se uplatňují v souladu s články 5 a 6.
3. Členské státy se mohou rozhodnout, že nestanoví nebo nebudou uplatňovat požadavky uvedené v odstavci 1 u těchto druhů budov:
- budovy a památky úředně chráněné jako součást vymezeného prostředí nebo vzhledem k jejich zvláštní architektonické nebo historické hodnotě, pokud by splnění těchto požadavků nepřijatelně změnilo jejich povahu nebo vzhled,
- budovy užívané pro bohoslužby a náboženské účely,
- dočasné budovy s plánovanou dobou užívání dva roky nebo méně, průmyslové provozy, dílenské provozovny a neobytné zemědělské budovy s nízkou spotřebou energie a neobytné zemědělské budovy používané odvětvím, na který se vztahuje celostátní odvětvová dohoda o energetické náročnosti,
- obytné budovy, které jsou určeny k užívání kratšímu než čtyři měsíce v roce,
- samostatně stojící budovy s celkovou užitnou podlahovou plochou menší než 50 m2.
Článek 5
Nové budovy
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby nové budovy splňovaly minimální požadavky na energetickou náročnost uvedené v článku 4.
U nových budov s celkovou užitnou podlahovou plochou větší než 1000 m2 zajistí členské státy, aby před zahájením výstavby byla posouzena a vzata v úvahu technická, environmentální a ekonomická proveditelnost alternativních systémů, jako jsou
- místní systémy dodávky energie využívající obnovitelné zdroje energie,
- kombinovaná výroba tepla a elektřiny,
- nebo blokové vytápění nebo chlazení, pokud je k dispozici,
- tepelná čerpadla, za určitých podmínek.
Článek 6
Stávající budovy
Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby se u budov s celkovou užitnou podlahovou plochou větší než 1000 m2, u kterých probíhá větší renovace, snížila energetická náročnost s cílem splnit minimální požadavky, pokud je to technicky, funkčně a ekonomicky proveditelné.
Členské státy odvodí tyto minimální požadavky na energetickou náročnost od požadavků na energetickou náročnost stanovených pro budovy v souladu s článkem 4.
Požadavky mohou být stanoveny buď pro renovovanou budovu jako celek, nebo pro renovované systémy nebo prvky, pokud jsou součástí renovace prováděné po vymezenou dobu s výše uvedeným cílem snížit celkovou energetickou náročnost budovy.
Článek 7
Certifikát energetické náročnosti
1. Členské státy zajistí, aby při výstavbě, prodeji nebo pronájmu budov byl vlastníkovi nebo vlastníkem potenciálnímu kupujícímu nebo nájemci předložen certifikát energetické náročnosti.
Platnost certifikátu nesmí překročit deset let.
Certifikace bytů nebo bytových jednotek určených k samostatnému užívání v komplexu budov může být založena na
- společné certifikaci všech budov v případě komplexu budov se společnou otopnou soustavou nebo
- posouzení jiného srovnatelného bytu ve stejném komplexu.
Členské státy mohou z působnosti tohoto odstavce vyjmout druhy budov uvedené v čl. 4 odst.
2. Certifikát energetické náročnosti budovy musí obsahovat referenční hodnoty, jako jsou platné normy a hodnotící kritéria, a umožňovat tak spotřebitelům porovnání a posouzení energetické náročnosti budovy.
Certifikát je doplněn doporučeními na snížení energetické náročnosti, které je efektivní vzhledem k vynaloženým nákladům.
Certifikáty slouží pouze k poskytnutí informací. Všechny právní nebo jiné účinky těchto certifikátů je třeba řešit v souladu s předpisy jednotlivých členských států.
3. Členské státy přijmou opatření k tomu, aby v budovách s celkovou užitnou podlahovou plochou větší než 1000 m2, jež jsou užívány orgány veřejné moci nebo institucemi, které poskytují veřejné služby velkému počtu osob, a tudíž je tyto osoby často navštěvují, byl energetický certifikát, ne starší než deset let, vyvěšen na nápadném místě dobře viditelném veřejnosti.
Může být rovněž přehledně vystavena řada doporučených a aktuálních vnitřních teplot a případně další související klimatické údaje.
Článek 8
Inspekce kotlů
Ke snížení spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého členské státy:
a) stanoví nezbytná opatření k zavedení pravidelné inspekce kotlů spalujících neobnovitelná kapalná nebo pevná paliva se jmenovitým výkonem od 20 kW do 100 kW.
Tato inspekce se může provádět rovněž u kotlů používajících jiná paliva.
U kotlů se jmenovitým výkonem vyšším než 100 kW se provádí inspekce nejméně každé dva roky.
U plynových kotlů může být tato doba prodloužena na čtyři roky.
U zařízení pro vytápění kotli se jmenovitým výkonem větším než 20 kW, které jsou starší než 15 let, stanoví členské státy nezbytná opatření k zavedení jednorázové inspekce celého zařízení.
Na základě této inspekce, která rovněž zahrnuje posouzení účinnosti kotle a velikosti kotle v porovnání s požadavky na vytápění budovy, poskytnou odborníci uživatelům poradenství o výměně kotlů, dalších změnách otopné soustavy a o alternativních řešeních nebo
b) přijme nezbytná opatření, aby uživatelům bylo poskytnuto poradenství o výměně kotlů, dalších změnách otopné soustavy a o alternativních řešeních, které může zahrnovat inspekce pro posouzení účinnosti a vhodné velikosti kotle.
Celkový dopad tohoto přístupu by měl být v podstatě stejný jako u opatření popsaných v písmenu a).
Členské státy, které zvolí tuto možnost, předloží Komisi každé dva roky zprávu o rovnocennosti svého přístupu.
Článek 9
Inspekce klimatizačních systémů
S cílem snížit spotřebu energie a omezit emise oxidu uhličitého stanoví členské státy nezbytná opatření k zavedení pravidelné inspekce klimatizačních systémů se jmenovitým výkonem větším než 12 kW.
Tato inspekce musí zahrnovat posouzení účinnosti klimatizace a velikosti zařízení v porovnání s požadavky na chlazení budovy.
Uživatelům bude poskytnuto vhodné poradenství o možném zlepšení nebo výměně klimatizačního systému a o alternativních řešeních.
Článek 10
Nezávislí odborníci
Členské státy zajistí, aby certifikace budovy, vypracování průvodních doporučení a inspekce kotlů a klimatizačních systémů byly prováděny nezávislým způsobem kvalifikovanými nebo schválenými odborníky působícími samostatně nebo jako zaměstnanci veřejných nebo soukromých subjektů.
Článek 11
Přezkoumání
Komise, které je nápomocen výbor zřízený článkem 14, vyhodnotí tuto směrnici z hlediska zkušeností získaných během jejího uplatňování a v případě potřeby předloží návrhy, mimo jiné pokud jde o
a) možná doplňující opatření týkající se renovací v budovách s celkovou užitnou podlahovou plochou menší než 1000 m2;
b) obecné podněty pro další opatření v oblasti energetické účinnosti v budovách.
Článek 12
Informace
Členské státy mohou přijmout nezbytná opatření k informování uživatelů budov o různých metodách a praktických postupech ke snižování energetické náročnosti.
Komise bude členským státům na jejich žádost nápomocna při vedení těchto informačních kampaní, které mohou být předmětem programů Společenství.
Článek 13
Přizpůsobení rámce
Body 1 a 2 přílohy budou pravidelně přezkoumávány v odstupech, které nesmějí být kratší než dva roky.
Všechny změny nezbytné pro přizpůsobení bodů 1 a 2 přílohy technickému pokroku budou přijímány postupem podle čl. 14 odst. 2.
Článek 14
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 4. ledna 2006.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy mohou v případě nedostatku kvalifikovaných nebo schválených odborníků využít dodatečnou lhůtu tří let pro plné uplatňování článků 7, 8 a 9.
Pokud tyto členské státy tuto možnost využijí, uvědomí o tom Komisi s náležitým odůvodněním a časovým rozvrhem pro následné provádění této směrnice.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES
ze dne 9. prosince 2002
o zprostředkování pojištění
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a článek 55 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zprostředkovatelé pojištění a zajištění hrají ústřední roli v distribuci pojistných a zajistných produktů ve Společenství.
(2) První krok k usnadnění výkonu svobody usazování a volného pohybu služeb pojišťovacích agentů a makléřů byl učiněn směrnicí Rady 77/92/EHS ze dne 13. prosince 1976 o opatřeních k usnadnění účinného výkonu svobody usazování a volného pohybu služeb u činnosti pojišťovacích agentů a makléřů (ze skupiny 630 ISIC), a zejména o přechodných opatřeních ohledně těchto činností [4].
(3) Směrnice 77/92/EHS měla zůstat použitelnou do vstupu v platnost předpisů koordinujících vnitrostátní pravidla pro přístup k činnosti pojišťovacích agentů a makléřů a výkon této činnosti.
(4) Členské státy se do značné míry řídily doporučením Komise 92/48/EHS ze dne 18. prosince 1991 o zprostředkovatelích pojištění [5] a toto doporučení pomohlo sblížit vnitrostátní právní předpisy týkající se požadavků na profesní způsobilost a registrace zprostředkovatelů pojištění.
(5) Nadále však existují značné rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy, což vytváří překážky pro přístup k činnosti zprostředkovatelů pojištění a zajištění na vnitřním trhu a pro výkon této činnosti.
Proto je vhodné nahradit směrnici 77/92/EHS novou směrnicí.
(6) Zprostředkovatelé pojištění a zajištění by měli mít možnost využívat svobodu usazování i volný pohyb služeb, zaručené ve Smlouvě.
(7) Nezpůsobilost zprostředkovatelů pojištění působit volně v celém Společenství brání řádnému fungování jednotného pojistného trhu.
(8) Koordinace vnitrostátních právních předpisů týkajících se požadavků na profesní způsobilost a registrace osob v souvislosti s přístupem ke zprostředkování pojištění a s výkonem této činnosti může proto přispět jak k dotvoření jednotného trhu finančních služeb, tak i ke zvýšení ochrany spotřebitele v této oblasti.
(9) Pojistné produkty mohou distribuovat různé typy osob nebo institucí, jako jsou agenti, makléři a provozovatelé "bancassurance".
Stejné zacházení s hospodářskými subjekty a ochrana spotřebitele vyžadují, aby se tato směrnice vztahovala na veškeré tyto osoby a instituce.
(10) Tato směrnice obsahuje definici "smluvně vázaného zprostředkovatele pojištění", která zohledňuje zvláštnosti některých trhů členských států a jejímž účelem je vytvořit podmínky pro registraci použitelné na takové zprostředkovatele.
Účelem této definice není znemožnit členským státům mít podobná pojetí, pokud jde o zprostředkovatele pojištění, kteří jednají na účet a jménem pojišťovny a za neomezeného ručení pojišťovny za jejich úkony, přitom však jsou oprávněni vybírat pojistné a částky určené pro zákazníky v souladu s finančními zárukami stanovenými touto směrnicí.
(11) Tato směrnice by se měla vztahovat na osoby, jejichž činnost spočívá v poskytování služeb zprostředkování pojištění třetím stranám za úplatu, která může být peněžní nebo může nabývat nějaké jiné formy dohodnutého hospodářského prospěchu vázaného na výkon.
(12) Tato směrnice by se neměla vztahovat na osoby s jinou profesní činností, jako jsou daňoví odborníci nebo účetní, které v průběhu této jiné profesní činnosti příležitostně radí ve věcech pojistného krytí, ani by se neměla vztahovat na pouhé poskytování informací obecné povahy o pojistných produktech, pokud účelem této činnosti není pomáhat zákazníkům s uzavíráním nebo plněním pojistných nebo zajistných smluv, profesionálně vyřizovat pojistné události pro pojišťovny nebo zajišťovny, provádět likvidaci škod a odborné posuzování nároků.
(13) Tato směrnice by se neměla vztahovat na osoby vykonávající zprostředkování pojištění jako vedlejší činnost za určitých přísně vymezených podmínek.
(14) Zprostředkovatelé pojištění a zajištění by měli být registrováni u příslušného orgánu členského státu, v němž mají bydliště, sídlo nebo ústředí, pokud splňují přísné profesní požadavky ve vztahu ke své kvalifikaci, dobré pověsti, pojistnému krytí odpovědnosti při výkonu povolání a finančním možnostem.
(15) Taková registrace by měla zprostředkovatelům pojištění a zajištění umožnit působit v jiných členských státech v souladu se zásadami svobody usazování i volného pohybu služeb, pokud byl dodržen odpovídající oznamovací postup mezi příslušnými orgány.
(16) Je třeba použít přiměřené sankce proti osobám, které vykonávají zprostředkování pojištění nebo zajištění bez registrace, proti pojišťovnám nebo zajišťovnám, které využívají služby neregistrovaných zprostředkovatelů, a proti zprostředkovatelům, kteří nedodržují vnitrostátní právní předpisy přijaté na základě této směrnice.
(17) Pro ochranu spotřebitele je nezbytná spolupráce a výměna informací mezi příslušnými orgány, zajišťující solidnost obchodu s pojištěním a zajištěním na jednotném trhu.
(18) Pro spotřebitele je nezbytné vědět, zda má co činit se zprostředkovatelem, který mu radí ohledně produktů z široké škály pojišťoven nebo produktů poskytovaných určitým počtem pojišťoven.
(19) Tato směrnice by měla stanovit povinnosti, které by měli mít zprostředkovatelé pojištění při poskytování informací zákazníkům.
Členský stát může v této oblasti zachovat nebo přijmout přísnější právní předpisy, které mohou být použity na zprostředkovatele pojištění nezávisle na jejich bydlišti či sídle, pokud provozují zprostředkovatelskou činnost na jeho území, za předpokladu, že jakékoli takové přísnější právní předpisy jsou v souladu s právem Společenství, včetně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu ("směrnice o elektronickém obchodu") [6].
(20) Jestliže zprostředkovatel prohlašuje, že radí ohledně produktů z široké škály pojišťoven, měl by provést nestrannou a dostatečně rozsáhlou analýzu produktů dostupných na trhu.
Kromě toho by všichni zprostředkovatelé měli svá doporučení zdůvodňovat.
(21) Sdělení takových informací je méně potřebné vyžadovat, je-li zákazníkem společnost, která hledá pojistné nebo zajistné krytí obchodních nebo průmyslových rizik.
(22) Členské státy potřebují vhodné a účinné postupy pro vyřizování stížností a zjednávání nápravy za účelem urovnávání sporů mezi zprostředkovateli pojištění a zákazníky, případně s využitím stávajících postupů.
(23) Aniž je dotčeno právo zákazníků podávat žaloby u soudů, měly by členské státy povzbuzovat veřejné nebo soukromé orgány zřízené za účelem mimosoudního urovnávání sporů, aby spolupracovaly při urovnávání přeshraničních sporů.
Taková spolupráce by například mohla být zaměřena na to, aby se zákazníkům umožnilo obracet se na mimosoudní orgány zřízené v členském státě, kde mají bydliště nebo sídlo, se stížnostmi na zprostředkovatele pojištění usazené v jiných členských státech.
Zvýšenou pomoc spotřebitelům při využívání přeshraničních služeb nabízí vytvoření sítě FIN-NET.
Procesní předpisy by měly brát v úvahu doporučení Komise 98/257/ES ze dne 30. května 1998 o zásadách pro orgány příslušné pro mimosoudní urovnávání spotřebitelských sporů [7].
(24) Směrnice 77/92/EHS by proto měla být zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví pravidla pro přístup fyzických a právnických osob, které jsou usazeny v členském státě nebo si přejí se zde usadit, k činnosti v oblasti zprostředkování pojištění a zajištění a pro výkon této činnosti.
2. Tato směrnice se nevztahuje na osoby poskytující zprostředkovatelské služby pro pojistné smlouvy, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a) pro dotyčnou pojistnou smlouvu je nutná pouze znalost pojistného krytí, které je poskytováno;
b) pojistná smlouva není smlouvou na životní pojištění;
c) pojistná smlouva nekryje žádnou občanskoprávní odpovědnost;
d) hlavní profesní činnost dotyčné osoby je jiná než zprostředkování pojištění;
e) pojištění je doplňkem k produktu nebo službě dodané jakýmkoli jiným poskytovatelem, kdy takové pojištění kryje
i) riziko špatného fungování, ztráty nebo poškození zboží dodaného tímto poskytovatelem nebo
ii) poškození nebo ztrátu zavazadla a jiná rizika spojená s cestováním objednaným u tohoto poskytovatele, i když pojištění zahrnuje životní pojištění nebo pojištění občanskoprávní odpovědnosti, za předpokladu, že toto krytí je doplňkové k hlavnímu krytí spojenému s tímto cestováním;
f) výše ročního pojistného nepřekračuje 500 EUR a celková doba trvání pojistné smlouvy, včetně případných prodloužení, nepřekračuje pět let.
3. Tato směrnice se nevztahuje na služby zprostředkování pojištění a zajištění poskytované v souvislosti s riziky a závazky nacházejícími se či uzavřenými mimo Společenství.
Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členského státu, pokud jde o činnost ve zprostředkování pojištění vykonávanou zprostředkovateli pojištění a zajištění usazenými v třetí zemi a působícími na jeho území na základě zásady volného pohybu služeb, za podmínky, že je zaručeno stejné zacházení pro všechny osoby, které vykonávají nebo mají povoleno vykonávat činnost ve zprostředkování pojištění na tomto trhu.
Tato směrnice neupravuje činnost ve zprostředkování pojištění vykonávanou ve třetích zemích, ani činnost pojišťoven nebo zajišťoven Společenství ve smyslu první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [8] a první směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [9], vykonávanou prostřednictvím zprostředkovatelů pojištění ve třetích zemích.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "pojišťovnou" podnik, který obdržel úřední povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS nebo článku 6 směrnice 79/267/EHS;
2. "zajišťovnou" podnik jiný než pojišťovna nebo pojišťovna třetí země, jehož hlavní činnost spočívá v přejímání rizik postoupených pojišťovnami, pojišťovnami třetích zemí nebo jinými zajišťovacími podniky;
3. "zprostředkováním pojištění" činnost spočívající v předkládání, navrhování nebo provádění jiných přípravných prací pro uzavírání pojistných smluv nebo uzavírání takových smluv nebo napomáhání při správě a plnění takových smluv, zejména v případě pojistné události.
Tyto činnosti se nepovažují za zprostředkování pojištění, jsou-li vykonávány pojišťovnou nebo zaměstnancem pojišťovny, který jedná jménem pojišťovacího podniku.
Příležitostné poskytování informací v souvislosti s jinou profesní činností za předpokladu, že účelem této činnosti není pomáhat zákazníkům s uzavíráním nebo plněním pojistných smluv, profesionální správa pojistných událostí pro pojišťovnu a likvidace a odborné posuzování škod, se rovněž nepovažují za zprostředkování pojištění;
4. "zprostředkováním zajištění" činnost spočívající v předkládání, navrhování nebo provádění jiných přípravných prací pro uzavírání zajistných smluv nebo uzavírání takových smluv nebo napomáhání při správě a plnění takových smluv, zejména v případě pojistné události.
Tyto činnosti, jsou-li vykonávány zajišťovacím podnikem nebo zaměstnancem zajišťovacího podniku, který jedná jménem zajišťovacího podniku, se nepovažují za zprostředkování zajištění.
Příležitostné poskytování informací v souvislosti s jinou profesní činností za předpokladu, že účelem této činnosti není pomáhat zákazníkům s uzavíráním nebo plněním zajistných smluv, profesionální správa pojistných událostí pro zajišťovnu a likvidace a odborné posuzování škod, se rovněž nepovažují za zprostředkování zajištění;
5. "zprostředkovatelem pojištění" každá fyzická nebo právnická osoba, která za odměnu přistupuje ke zprostředkování pojištění nebo je vykonává;
6. "zprostředkovatelem zajištění" každá fyzická nebo právnická osoba, která za odměnu přistupuje ke zprostředkování zajištění nebo je vykonává;
7. "smluvně vázaným zprostředkovatelem pojištění" každá osoba, která vykonává činnost ve zprostředkování pojištění pro jednu nebo více pojišťoven a jejich jménem a na jejich účet u pojistných produktů navzájem si nekonkurujících, ale nevybírá pojistné ani částky určené pro zákazníky, a která jedná za neomezené odpovědnosti těchto pojišťovacích podniků ohledně jejich produktů;
Každá osoba, která vykonává činnost ve zprostředkování pojištění doplňkově ke své hlavní profesní činnosti, se rovněž považuje za smluvně vázaného zprostředkovatele pojištění jednajícího jménem jedné nebo více pojišťoven ohledně jejich produktů, jestliže je pojištění doplňkem zboží nebo služeb poskytovaných v rámci této hlavní profesní činnosti a osoba nevybírá pojistné ani částky určené pro spotřebitele;
8. "velkými riziky" velká rizika definovaná v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS;
9. "členským státem původu":
a) je-li zprostředkovatel fyzickou osobou, členský stát, v němž má osoba bydliště a v němž vykonává činnost;
b) je-li zprostředkovatel právnickou osobou, členský stát, v němž má osoba sídlo, nebo jestliže podle právních předpisů svého státu nemá žádné sídlo, členský stát, v něž má ústředí;
10. "hostitelským členským státem" členský stát, v němž má zprostředkovatel pojištění nebo zajištění pobočku nebo poskytuje služby;
11. "příslušnými orgány" orgány, které každý členský stát určuje podle článku 7;
12. "trvanlivým médiem" každý nástroj, který umožňuje zákazníkovi ukládat informace určené osobně jemu způsobem vhodným pro jejich pozdější využití po dobu odpovídající účelu těchto informací a který umožňuje reprodukci uložených informací v nezměněném stavu;
Trvanlivá média zahrnují zejména diskety, média pro mechaniky CD-ROM a DVD a pevné disky počítačů, na nichž je uložena elektronická pošta, ale nezahrnují internetové stránky, ledaže splňují kritéria obsažená v prvním odstavci.
KAPITOLA II
POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE REGISTRACE
Článek 3
Registrace
1. Zprostředkovatelé pojištění a zajištění se registrují u příslušného orgánu ve smyslu čl. 7 odst. 2 ve svém státě původu.
Aniž je dotčen první pododstavec, mohou členské státy stanovit, že pojišťovny a zajišťovny nebo jiné instituce mohou spolupracovat s příslušnými orgány při registraci zprostředkovatelů pojištění a zajištění a při uplatňování požadavků článku 4 vůči těmto zprostředkovatelům.
Zejména smluvně vázaní zprostředkovatelé pojištění mohou být registrováni pojišťovnou nebo sdružením pojišťoven pod dohledem příslušného orgánu.
Členské státy nemusí uplatnit požadavek uvedený v prvním a druhém pododstavci na všechny fyzické osoby, které pracují v podniku a vykonávají činnost ve zprostředkování pojištění nebo zajištění.
Pokud jde o právnické osoby, členské státy takové osoby registrují a v rejstříku rovněž uvádějí jména fyzických osob ve vedení, které odpovídají za zprostředkovatelskou činnost.
2. Členské státy mohou pro zprostředkovatele pojištění a zajištění zřídit více než jeden rejstřík za podmínky, že stanoví kritéria, podle nichž musí být zprostředkovatelé registrováni.
Členské státy zajistí, aby bylo zřízeno jediné informační místo umožňující snadný a rychlý přístup k informacím v těchto různých rejstřících, které se sestavují elektronicky a neustále se aktualizují.
Toto informační místo rovněž poskytuje identifikační informace příslušným orgánům každého členského státu uvedeným v odstavci 1 prvním pododstavci. Rejstřík dále uvádí zemi nebo země, v níž nebo v nichž zprostředkovatel vykonává činnost v rámci svobody usazování nebo volného pohybu služeb.
3. Členské státy zajistí, aby registrace zprostředkovatelů pojištění, včetně smluvně vázaných, a zprostředkovatelů zajištění podléhala dodržení požadavků na profesní způsobilost stanovených v článku 4.
Členské státy se rovněž starají o to, aby zprostředkovatelé pojištění, včetně smluvně vázaných, a zprostředkovatelé zajištění, kteří přestali plnit tyto požadavky, byli vymazáni z rejstříku.
Platnost registrace podléhá pravidelnému přezkumu příslušným orgánem.
V případě nutnosti členský stát původu informuje o takovém vymazání z rejstříku hostitelský členský stát jakýmikoli vhodnými prostředky.
4. Příslušné orgány mohou zprostředkovatelům pojištění a zajištění poskytnout dokument umožňující jakékoli zúčastněné osobě ověřit si nahlédnutím do rejstříku nebo rejstříků uvedených v odstavci 2, že zprostředkovatelé jsou řádně registrováni.
Tento dokument poskytuje přinejmenším informace uvedené v čl. 12 odst. 1 písm a) a b) a v případě právnické osoby jméno fyzické osoby nebo osob uvedených v tomto článku odst. 1 čtvrtém pododstavci.
Členský stát požádá o vrácení dokumentu příslušnému orgánu, který jej vydal, jakmile dotyčný zprostředkovatel pojištění nebo zajištění přestane být registrován.
5. Registrovaným zprostředkovatelům pojištění a zajištění se dovoluje přistupovat k činnosti ve zprostředkování pojištění a zajištění a vykonávat ji ve Společenství jak v režimu svobody usazování, tak i volného pohybu služeb.
6. Členské státy zajistí, aby pojišťovny využívaly služby zprostředkování pojištění a zajištění pouze registrovaných zprostředkovatelů pojištění a zajištění a osob uvedených v čl. 1 odst. 2.
Článek 4
Požadavky na profesní způsobilost
1. Zprostředkovatelé pojištění a zajištění musí mít přiměřené znalosti a schopnosti, které stanoví členský stát původu zprostředkovatele.
Členské státy původu mohou požadované podmínky ohledně znalostí a schopností uzpůsobit činnosti ve zprostředkování pojištění nebo zajištění a s distribuovaným produktům, zejména tehdy, pokud je základní profesní činnost zprostředkovatele jiná než zprostředkování pojištění.
V takových případech smí tento zprostředkovatel vykonávat činnost ve zprostředkování pojištění jedině tehdy, jestliže zprostředkovatel pojištění splňuje podmínky tohoto článku nebo pojišťovací podnik přebírá neomezenou odpovědnost za jeho jednání.
Členské státy mohou stanovit, že pro případy uvedené v čl. 3 odst. 1 druhém pododstavci pojišťovací podniky ověřují, zda jsou znalosti a schopnosti zprostředkovatelů v souladu s povinnostmi stanovenými v prvním pododstavci tohoto odstavce, a v případě potřeby jim poskytují školení, které odpovídá požadavkům ohledně produktů prodávaných zprostředkovateli.
Členské státy nemusí uplatňovat požadavek uvedený v prvním pododstavci tohoto odstavce na všechny fyzické osoby, které pracují pro podnik a vykonávají činnost ve zprostředkování pojištění nebo zajištění.
Členské státy zajistí, aby přiměřené procento osob ve struktuře vedení takových podniků, které odpovídají za zprostředkování pojistných produktů, a všechny ostatní osoby přímo zapojené do zprostředkování pojištění nebo zajištění prokázaly znalosti a schopnosti nezbytné k výkonu svých úkolů.
2. Zprostředkovatelé pojištění a zajištění musí mít dobrou pověst.
Minimálně nesmějí mít záznam v trestním rejstříku nebo jiném vnitrostátním ekvivalentu, pokud jde o závažné trestné činy proti majetku nebo související s činností ve finanční oblasti, a neměly by se v minulosti dostat do úpadku, ledaže byly rehabilitovány v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Členské státy mohou v souladu s čl. 3 odst. 1 druhým pododstavcem dovolit pojišťovnám ověřovat dobrou pověst zprostředkovatelů pojištění.
Členské státy nemusí uplatňovat požadavek uvedený v tomto odstavci prvním pododstavci na všechny fyzické osoby, které pracují pro podnik a které vykonávají činnost ve zprostředkování pojištění a zajištění.
Členské státy zajistí, aby tento požadavek splňovala struktura vedení takových podniků a personál přímo zapojený do zprostředkování pojištění nebo zajištění.
3. Zprostředkovatelé pojištění a zajištění si udržují pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání, které pokrývá celé území Společenství, nebo jinou podobnou záruku proti odpovědnosti z porušení povinné péče při výkonu povolání v hodnotě nejméně 1000000 EUR na jednu pojistnou událost a 1500000 EUR na všechny pojistné události dohromady za jeden rok, pokud mu takové pojištění nebo srovnatelnou záruku již neposkytuje pojišťovna, zajišťovna nebo jiný podnik, na jejíž účet zprostředkovatel pojištění nebo zajištění působí nebo za niž je zprostředkovatel pojištění nebo zajištění oprávněn jednat, nebo pokud tento podnik nepřebírá neomezenou odpovědnost za jednání zprostředkovatele.
4. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k ochraně zákazníků před neschopností zprostředkovatele pojištění převést pojistné na pojišťovnu nebo převést částku pojistného plnění nebo vrátit pojistné pojištěnému.
Tato opatření mají jednu nebo více těchto forem:
a) ustanovení právních předpisů nebo smluvní ustanovení, podle nichž se na peníze zaplacené zákazníkem zprostředkovateli hledí tak, jako kdyby byly zaplaceny podniku, zatímco na peníze zaplacené podnikem zprostředkovateli se hledí tak, jako kdyby byly zaplaceny zákazníkovi, až tehdy, když je zákazník skutečně obdrží;
b) požadavek na zprostředkovatele pojištění, aby trvale disponovali finančními prostředky ve výši 4 % úhrnu přijatého ročního pojistného, nejméně však 15000 EUR;
c) požadavek, aby se peníze zákazníků převáděly prostřednictvím přísně oddělených klientských účtů a aby se tyto účty nepoužívaly k vracení peněz jiným věřitelům v případě úpadku;
d) požadavek, aby byl vytvořen záruční fond.
5. Vykonávání činnosti ve zprostředkování pojištění a zajištění vyžaduje, aby byly požadavky na profesní způsobilost stanovené v toto článku plněny trvale.
6. Členské státy mohou zpřísnit požadavky stanovené v tomto článku nebo doplnit další požadavky na zprostředkovatele pojištění a zajištění registrované na jejich území.
7. Částky uvedené v odstavcích 3 a 4 se pravidelně přezkoumávají, aby braly v úvahu změny evropského indexu spotřebitelských cen zveřejňovaného Eurostatem.
První přezkum se uskuteční pět let po vstupu v platnost této směrnice a následné přezkumy každých pět po předchozím přezkumu.
Částky se automaticky upravují zvýšením základní částky v eurech o procentní změnu tohoto indexu během období mezi vstupem v platnost této směrnice a datem prvního přezkumu nebo mezi datem posledního a nového přezkumu a zaokrouhlují se nahoru na celá eura.
Článek 5
Zachování nabytých práv
Členské státy mohou stanovit, že ty osoby, které vykonávaly činnost ve zprostředkování přede dnem 1. září 2000, které byly zapsány do rejstříku a které měly úroveň odborného vzdělání a zkušeností podobnou úrovni, kterou vyžaduje tato směrnice, se automaticky zapíší do rejstříku, který bude vytvořen, jakmile budou splněny požadavky stanovené v čl. 4 odst. 3 a 4.
Článek 6
Oznamování o usazení a o poskytování služeb v jiných členských státech
1. Každý zprostředkovatel pojištění a zajištění, který má v úmyslu poprvé vykonávat činnost v jednom nebo více členských státech v rámci volného pohybu služeb nebo svobody usazování, informuje příslušné orgány členského státu původu.
Do jednoho měsíce po takovém oznámení tyto příslušné orgány sdělí příslušným orgánům hostitelského členského státu, které si to přejí, úmysl zprostředkovatele pojištění nebo zajištění, a současně o tom vyrozumí dotyčného zprostředkovatele.
Zprostředkovatel pojištění a zajištění může zahájit činnost jeden měsíc po dni, kdy byl vyrozuměn příslušnými orgány členského státu původu o sdělení uvedeném v druhém pododstavci.
Tento zprostředkovatel však může zahájit činnost okamžitě, jestliže si hostitelský stát nepřeje být o této skutečnosti informován.
2. Členské státy uvědomí Komisi o svém přání být informovány podle odstavce 1.
Komise o tom následně uvědomí všechny členské státy.
3. Příslušné orgány hostitelského členského státu mohou učinit nezbytné kroky k zajištění vhodného zveřejnění podmínek, za kterých musí být z důvodů obecného zájmu dotyčná činnost vykonávána na území jejich členského státu.
Článek 7
Příslušné orgány
1. Členské státy určují příslušné orgány pověřené zajišťovat provádění této směrnice.
Uvědomí o tom Komisi, přičemž uvedou případné rozdělení úkolů.
2. Orgány uvedené v odstavci 1 jsou buď veřejné orgány, nebo instituce uznané vnitrostátními právními předpisy nebo veřejnými orgány výslovně za tímto účelem zmocněnými vnitrostátními právními předpisy.
Nesmějí to být pojišťovny ani zajišťovny.
3. Příslušné orgány mají veškeré pravomoci nezbytné k výkonu svých úkolů.
Existuje-li na jeho území více než jeden příslušný orgán, zajišťuje členský stát úzkou spolupráci těchto orgánů, aby tyto orgány mohly účinně plnit své úkoly.
Článek 8
Sankce
1. Členské státy stanoví přiměřené sankce v případě, že osoba vykonávající činnost ve zprostředkování pojištění nebo zajištění není registrována v členském státě a není uvedena v čl. 1 odst. 2.
2. Členské státy stanoví přiměřené sankce pro pojišťovny nebo zajišťovny, které využívají služby zprostředkování pojištění nebo zajištění poskytované osobami, které nejsou registrovány v členském státě a které nejsou uvedeny v čl. 1 odst. 2.
3. Členské státy stanoví přiměřené sankce v případě, že zprostředkovatel pojištění nebo zajištění neplní vnitrostátní právní předpisy přijaté na základě této směrnice.
4. Touto směrnicí není dotčeno právo hostitelských členských států přijímat vhodná opatření k předcházení nebo trestání jednání, k němuž dojde na jejich území a které je v rozporu s právními nebo správními předpisy přijatými z důvodů obecného zájmu.
Toto zahrnuje možnost zakázat zprostředkovatelům pojištění nebo zajištění, kteří porušují předpisy, další činnost na jejich území.
5. Veškerá opatření zahrnující sankce nebo omezení činnosti zprostředkovatele pojištění nebo zajištění musí být řádně odůvodněna a sdělena dotyčnému zprostředkovateli.
Každé takové opatření podléhá právu na soudní přezkum v členském státě, jenž opatření přijal.
Článek 9
Výměna informací mezi členskými státy
1. Příslušné orgány různých členských států spolupracují za účelem zajištění řádného uplatňování této směrnice.
2. Příslušné orgány si vyměňují informace o zprostředkovatelích pojištění a zajištění, kterým byly uloženy sankce uvedené v čl. 8 odst. 3 nebo opatření uvedená v čl. 8 odst. 4, pokud tyto informace mohou vést k výmazu těchto zprostředkovatelů z rejstříku. Příslušné orgány si mohou rovněž poskytnout každou významnou informaci na žádost jednoho z nich.
3. Veškeré osoby, které musí přijímat nebo sdělovat informace v souvislosti s touto směrnicí, jsou vázány profesním tajemstvím, tak jak je stanoveno v článku 16 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého jiného než životního pojištění a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) [10] a článku 15 směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) [11].
Článek 10
Stížnosti
Členské státy vytvoří postupy, které umožní zákazníkům a jiným zainteresovaným stranám, zejména spotřebitelským sdružením, podávat stížnosti na zprostředkovatele pojištění a zajištění.
Na stížnosti se vždy odpovídá.
Článek 11
Mimosoudní urovnávání sporů
1. Členské státy podporují vytvoření přiměřených a účinných postupů pro vyřizování stížností a zjednávání nápravy s cílem mimosoudního urovnávání sporů mezi zprostředkovateli pojištění a zákazníky, popřípadě s využitím stávajících orgánů.
2. Členské státy povzbuzují tyto orgány, aby spolupracovaly při urovnávání přeshraničních sporů.
KAPITOLA III
INFORMAČNÍ POŽADAVKY NA ZPROSTŘEDKOVATELE
Článek 12
Informace poskytované zprostředkovateli pojištění
1. Před uzavřením jakékoli první pojistné smlouvy a, je-li to nezbytné, při změně nebo obnovení této smlouvy poskytne zprostředkovatel pojištění zákazníkovi alespoň tyto informace:
a) svou totožnost a adresu;
b) rejstřík, v němž je zapsán, a prostředky pro ověření, že je registrován;
c) zda drží přímo nebo nepřímo více než 10 % hlasovacích práv nebo základním kapitálu pojišťovny, v níž má účast;
d) zda daná pojišťovna nebo její mateřský podnik drží přímo nebo nepřímo účast představující více než 10 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu daného zprostředkovatele pojištění;
e) o postupech uvedených v článku 10, které umožňují zákazníkům a jiným zúčastněným osobám podávat stížnosti na zprostředkovatele pojištění a zajištění, a popřípadě o postupech pro mimosoudní urovnávání sporů uvedených v článku 11.
Kromě toho zprostředkovatel pojištění informuje zákazníky u nabízené smlouvy, zda
i) radí na základě povinnosti podle odstavce 2 poskytnout nestrannou analýzu nebo
ii) jeho smluvním závazkem je vykonávat činnost ve zprostředkování pojištění výhradně pro jednu nebo více pojišťoven.
V tomto případě sděluje na žádost spotřebitele názvy těchto pojišťoven nebo
iii) jeho smluvním závazkem není vykonávat činnost ve zprostředkování pojištění výhradně pro jednu nebo více pojišťoven a neradí na základě povinnosti podle odstavce 2 poskytnout nestrannou analýzu.
V tomto případě sděluje na žádost zákazníka názvy pojišťoven, pro něž může vykonávat a vykonává činnost.
V případech, kdy se informace poskytují výhradně na žádost spotřebitele, je zákazník informován, že má právo takové informace požadovat.
2. Jestliže zprostředkovatel pojištění informuje zákazníka, že radí na základě nestranné analýzy, je povinen mu tuto radu poskytnout na základě analýzy dostatečně velkého počtu pojistných smluv nabízených na trhu, aby mu to umožnilo učinit doporučení v souladu s odbornými kritérii k tomu, jaká pojistná smlouva odpovídá potřebám zákazníka.
3. Před uzavřením konkrétní smlouvy upřesní zprostředkovatel pojištění alespoň požadavky a potřeby tohoto zákazníka, zejména na základě informací poskytnutých zákazníkem, jakož i základní důvody pro každou radu poskytnutou zákazníkovi o daném pojistném produktu.
Tyto údaje se uzpůsobují v závislosti na složitosti navrhované pojistné smlouvy.
4. Informace uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 není třeba poskytovat, pokud zprostředkovatel pojištění zprostředkovává pojištění velkých rizik, a v případě zprostředkování ze strany zprostředkovatelů zajištění.
5. Členské státy si mohou zachovat nebo přijmout přísnější předpisy ohledně informačních požadavků uvedených v odstavci 1, jsou-li tyto předpisy v souladu s právem Společenství.
Členské státy sdělí Komisi vnitrostátní právní předpisy uvedené v prvním pododstavci.
Aby se dosáhlo vysoké úrovně transparentnosti všemi vhodnými prostředky, zajistí Komise, aby byly informace o vnitrostátních právních předpisech, které obdrží, sděleny též spotřebitelům a zprostředkovatelům pojištění.
Článek 13
Informační podmínky
1. Veškeré informace poskytované zákazníkům v souladu s článkem 12 se předávají:
a) na papíře nebo jiném trvanlivém médiu dostupném a přístupném zákazníkovi;
b) jasným a přesným způsobem, srozumitelně pro zákazníka;
c) v úředním jazyce členského státu závazku nebo v jakémkoli jiném jazyce dohodnutém stranami.
Odchylně od odst. 1 písm. a) smějí být informace uvedené v článku 12 poskytnuty ústně, pokud to zákazník požaduje nebo je-li nutné okamžité krytí.
V těchto případech se informace zákazníkovi poskytují v souladu s odstavcem 1 okamžitě po uzavření pojistné smlouvy.
3. V případě telefonického prodeje musí být předběžné informace předané zákazníkovi v souladu s pravidly Společenství použitelnými na finanční služby prodávané spotřebitelům na dálku.
Kromě toho se informace poskytují zákazníkovi v souladu s odstavcem 1 okamžitě po uzavření pojistné smlouvy.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Právo na soudní přezkum
Členské státy zajistí, aby rozhodnutí přijatá ohledně zprostředkovatele pojištění, zprostředkovatele zajištění nebo pojišťovny podle právních a správních předpisů přijatých na zá kladě této směrnice podléhala právu na soudní přezkum.
Článek 15
Zrušení
Směrnice 77/92/EHS se zrušuje ode dne uvedeného v čl. 16 odst. 1.
Článek 16
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 15. ledna 2005.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, současně s tabulkou znázorňující, jak přijaté vnitrostátní předpisy odpovídají ustanovením této směrnice.
Článek 17
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2002/93/ES
ze dne 3. prosince 2002,
kterou se mění směrnice 77/388/EHS a prodlužuje se možnost členských států uplatňovat snížené sazby DPH na určité služby s vysokým podílem lidské práce
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 28 odst. 6 směrnice Rady 77/388/ES ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [3], umožňuje, aby byly snížené sazby uvedené v čl. 12 odst. 3 písm. a) třetím pododstavci uplatňovány i na služby s vysokým podílem lidské práce, uvedené v kategoriích stanovených v příloze K uvedené směrnice po období nepřesahující tři roky od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002.
(2) Rozhodnutí Rady 2000/185/ES ze dne 28. února 2000, kterým se členským státům postupem podle čl. 28 odst. 6 směrnice 77/388/EHS povoluje uplatňovat sníženou sazbu DPH na některé služby s vysokým podílem lidské práce [4], povolilo členským státům uplatňovat do 31. prosince 2002 sníženou sazbu DPH na ty služby s vysokým podílem lidské práce, pro které podaly žádost.
(3) Na základě zpráv vypracovaných do 1. října 2002 členskými státy, které požádaly o tyto snížené sazby, má Komise do 31. prosince 2002 předložit celkovou hodnotící zprávu Radě a Evropskému parlamentu, případně doplněnou o návrh vhodného opatření ke konečnému rozhodnutí o sazbě, která má být uplatňována na služby s vysokým podílem lidské práce.
(4) Vzhledem k době nutné pro vypracování důkladného celkového hodnocení takových zpráv, které mají předložit členské státy, je nutné prodloužit maximální dobu použitelnosti stanovenou pro toto opatření ve směrnici 77/388/EHS.
(5) Je proto třeba změnit směrnici 77/388/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 28 odst. 6 prvním pododstavci směrnice 77/388/EHS se slova "tří let v období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002" nahrazují slovy "čtyř let v období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2003".
Článek 2
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2002/94/ES
ze dne 9. prosince 2002,
kterou se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením směrnice Rady 76/308/EHS o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 týkající se vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření [1], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/44/ES [2], a zejména na článek 22 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Systém vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států stanovený ve směrnici 76/308/EHS byl změněn pokud jde o informace, které mají být poskytovány dožadujícímu orgánu, doručování platných aktů a rozhodnutí adresátovi, přijímání předběžných opatření a vymáhání pohledávek dožádaným orgánem na účet dožadujícího orgánu.
(2) Směrnice Komise 77/794/EHS ze dne 4. listopadu 1977, kterou se provádějí některá ustanovení směrnice 76/308/EHS o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel [3], naposledy pozměněná směrnicí 86/489/EHS [4], by měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(3) Kromě toho by měla být stanovena podrobná pravidla týkající se způsobů, kterými lze přenášet sdělení mezi orgány.
(4) V zájmu jasnosti by měla být nahrazena směrnice 77/794/EHS.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro spolupráci při vymáhání pohledávek,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Tato směrnice stanoví prováděcí pravidla k čl. 4 odst. 2 a 4, čl. 5 odst. 2 a 3, článku 7, článku 8, článku 9, článku 11, čl. 12 odst. 1 a 2, článku 14, čl. 18 odst. 3 a článku 25 směrnice 76/308/EHS.
Rovněž stanoví prováděcí pravidla pro přepočet a převod vymožených částek a pro určení minimální výše pohledávky, ohledně které lze požádat o pomoc, jakož i pro způsoby přenosu sdělení mezi orgány.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
1. přenosem "elektronickými prostředky" rozumí přenos dat pomocí elektronického zařízení pro zpracování (včetně digitální komprese) a využití přenosu po drátě, rádiového přenosu, nebo jinými optickými nebo elektromagnetickými technologiemi;
2. sítí "CCN/CSI" rozumí společná platforma založená na Společné komunikační síti (CCN, Common Communication Network) a Společném systémovém rozhraní (CSI, Common System Interface), které vyvinulo Společenství k zajištění všech přenosů dat elektronickými prostředky mezi příslušnými orgány v oblasti daní a cel.
KAPITOLA II
ŽÁDOSTI O INFORMACE
Článek 3
Žádost o informace podle článku 4 směrnice 76/308/EHS se podává písemně podle vzoru uvedeného v příloze I této směrnice.
Pokud žádost nelze zaslat elektronickými prostředky, bude opatřena úředním razítkem dožadujícího orgánu a podepsána řádně zplnomocněným úředníkem tohoto orgánu.
Pokud byla obdobná žádost zaslána jinému orgánu, uvede dožadující orgán ve své žádosti o informace název tohoto orgánu.
Článek 4
Žádost o informace se může týkat:
1. dlužníka;
2. jakékoli jiné osoby, která podle právních předpisů platných v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán (dále jen "členský stát dožadujícího orgánu"), ručí za uspokojení pohledávky;
3. jakékoli třetí osoby, která má v držbě majetkové hodnoty náležející jedné z osob uvedených v bodě 1 nebo 2.
Článek 5
1. Dožádaný orgán co nejdříve písemně potvrdí přijetí žádosti o informace, nejpozději však do sedmi dnů po jejím přijetí.
2. Dožádaný orgán případně neprodleně po přijetí žádosti o informace vyzve dožadující orgán o poskytnutí doplňujících nezbytných informací.
Dožadující orgán poskytne veškeré doplňující nezbytné informace, ke kterým má běžně přístup.
Článek 6
1. Jakmile dožádaný orgán získá některou z požadovaných informací, předá ji dožadujícímu orgánu.
2. Pokud nelze všechny nebo některé požadované informace opatřit ve lhůtě, která je přiměřená okolnostem jednotlivého případu, sdělí to dožádaný orgán s udáním důvodů dožadujícímu orgánu.
V každém případě, po uplynutí šesti měsíců ode dne, kdy bylo potvrzeno přijetí žádosti, sdělí dožádaný orgán dožadujícímu orgánu výsledek šetření, které provedl za účelem získání požadovaných informací.
Dožadující orgán může na základě informací, které obdržel od dožádaného orgánu, tento orgán požádat, aby pokračoval v šetření.
Tato žádost musí být podána písemně do dvou měsíců od obdržení sdělení o výsledku šetření provedeného dožádaným orgánem a dožádaný orgán ji vyřídí v souladu s ustanoveními, která platí pro původní žádost.
Článek 7
Rozhodne-li dožádaný orgán, že nevyhoví žádosti o informace, sdělí dožadujícímu orgánu písemně důvody zamítnutí žádosti a uvede konkrétní ustanovení článku 4 směrnice 76/308/EHS, kterých se dovolává.
Dožádaný orgán zašle toto sdělení, jakmile přijal své rozhodnutí, v každém případě však nejpozději do tří měsíců ode dne, kdy bylo potvrzeno přijetí žádosti.
Článek 8
Dožadující orgán může vzít žádost o informace, kterou zaslal dožádanému orgánu kdykoliv zpět.
Rozhodnutí o zpětvzetí žádosti sdělí dožádanému orgánu písemně.
KAPITOLA III
ŽÁDOSTI O DORUČENÍ
Článek 9
Žádost o doručení podle článku 5 směrnice 76/308/EHS se podává písemně ve dvojím vyhotovení podle vzoru uvedeného v příloze II této směrnice.
Uvedená žádost musí být opatřena úředním razítkem dožadujícího orgánu a podepsána řádně zplnomocněným úředníkem tohoto orgánu.
K žádosti se ve dvojím vyhotovení připojí akt nebo rozhodnutí, o jehož doručení je příslušný orgán žádán.
Článek 10
Žádost o doručení se může vztahovat na jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobu, která musí být podle právních předpisů platných v členském státě dožadujícího orgánu vyrozuměna o jakémkoli aktu nebo rozhodnutí, které se takové osoby týká.
Pokud to není uvedeno v aktu nebo v rozhodnutí, jehož doručení se požaduje, uvede žádost o doručení právní předpisy platné v členském státě dožadujícího orgánu, které upravují postup pro napadení pohledávky nebo její vymáhání.
Článek 11
1. Dožádaný orgán potvrdí co nejdříve písemně přijetí žádosti o doručení, nejpozději však do sedmi dnů po jejím doručení.
Ihned po přijetí žádosti přijme dožádaný orgán nezbytná opatření k provedení doručení v souladu s právními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo.
V případě nutnosti, aniž by však bylo ohroženo dodržení lhůty pro doručení uvedené v žádosti o doručení, dožádaný orgán požádá dožadující orgán o poskytnutí doplňujících údajů.
Dožadující orgán poskytne veškeré doplňující informace, ke kterým má běžně přístup.
Dožádaný orgán v žádném případě nezpochybní platnost aktu nebo rozhodnutí, o jehož doručení je žádáno.
2. Jakmile došlo k doručení, informuje dožádaný orgán dožadující orgán o datu doručení tak, že mu zpětně zašle jedno vyhotovení jeho žádosti s řádně vyplněným potvrzením na zadní straně.
KAPITOLA IV
ŽÁDOSTI O VYMÁHÁNÍ POHLEDÁVKY NEBO O PŘEDBĚŽNÁ OPATŘENÍ
Článek 12
1. Žádost o vymáhání pohledávky nebo o předběžná opatření uvedená v článcích 6 a 13 směrnice 76/308/EHS se podává písemně podle vzoru uvedeného v příloze III této směrnice.
Takové žádosti, které obsahují prohlášení o tom, že podmínky stanovené ve směrnici 76/308/EHS pro zahájení řízení o vzájemné pomoci byly splněny, jsou opatřeny úředním razítkem dožadujícího orgánu a podepsány řádně zplnomocněným úředníkem tohoto orgánu.
2. K žádosti o vymáhání pohledávky nebo o předběžná opatření se přikládá doklad o vymahatelnosti.
Pro několik pohledávek lze vystavit jediný doklad o vymahatelnosti, pokud se tyto pohledávky týkají jedné a téže osoby.
Pro účely článků 13 až 20 této směrnice se všechny pohledávky, pro které byl vydán společný doklad o vymahatelnosti, považují za jedinou pohledávku.
Článek 13
Žádosti o vymáhání pohledávky nebo předběžná opatření se mohou týkat kterékoli osoby uvedené v článku 4.
Článek 14
1. Pokud se měna členského státu dožádaného orgánu liší od měny členského státu dožadujícího orgánu, vyjádří dožadující orgán částku vymáhané pohledávky v obou měnách.
2. Jako směnný kurz pro účely odstavce 1 se použije poslední prodejní kurz zaznamenaný na nejreprezentativnějším devizovém trhu nebo trzích členského státu dožadujícího orgánu v den podpisu žádosti o vymáhání pohledávky.
Článek 15
1. Dožádaný orgán co nejdříve písemně, nejpozději však do sedmi dnů po přijetí žádosti o vymáhání pohledávky nebo o předběžná opatření
a) potvrdí přijetí žádosti;
b) požádá dožadující orgán, aby doplnil žádost, pokud neobsahuje informace či jiné údaje uvedené v článku 7 směrnice 76/308/EHS.
Dožadující orgán poskytne veškeré informace, ke kterým má přístup.
2. Pokud dožádaný orgán neprovede požadované opatření v tříměsíční lhůtě uvedené v článku 8 směrnice 76/308/EHS, informuje co nejdříve, nejpozději však do sedmi dnů po uplynutí této lhůty, písemně dožadující orgán o důvodech, pro které lhůtu nedodržel.
Článek 16
Nelze-li pohledávku zcela nebo zčásti vymoci ve lhůtě, která je přiměřená okolnostem jednotlivého případu, nebo nelze-li přijmout předběžné opatření, sdělí to dožádaný orgán s udáním důvodů dožadujícímu orgánu.
Nejpozději při uplynutí každé šestiměsíční lhůty po dni potvrzení přijetí žádosti sdělí dožádaný orgán dožadujícímu orgánu stav pokroku či výsledek řízení o vymáhání pohledávky nebo přijetí předběžných opatření.
Dožadující orgán může na základě informací, které mu dožádaný orgán poskytne, dožádaný orgán požádat, aby znovu zahájil řízení o vymáhání pohledávky nebo k přijetí předběžných opatření.
Tato žádost se podává písemně do dvou měsíců od přijetí oznámení o výsledku uvedeného řízení a dožádaný orgán ji vyřídí v souladu s ustanoveními, která platí pro původní žádost.
Článek 17
1. Dožadující orgán písemně uvědomí dožádaný orgán o každé žalobě napadající pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti, která je podána v členském státě dožadujícího orgánu neprodleně poté, co se o takové žalobě dozvěděl.
2. Pokud právní a správní předpisy platné v členském státě dožádaného orgánu nepřipouští předběžná opatření nebo vymáhání pohledávky, požadované podle čl. 12 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 76/308/EHS, oznámí to dožádaný orgán dožadujícímu orgánu co nejdříve, nejpozději však do jednoho měsíce po přijetí sdělení uvedeného v odstavci 1.
3. Dožádaný orgán písemně uvědomí dožadující orgán o každé žalobě podané v členském státě dožádaného orgánu na úhradu vymožených částek nebo na náhradu týkající se vymáhání napadených pohledávek podle čl. 12 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 76/308/EHS neprodleně poté, co se o takové žalobě dozvěděl.
Dožádaný orgán zapojí dožadující orgán v nejvyšší možné míře do řízení ohledně vyrovnání částky, která má být uhrazena a dlužné náhrady.
Na odůvodněnou žádost dožádaného orgánu převede dožadující orgán uhrazené částky a zaplacenou náhradu do dvou měsíců od přijetí této žádosti.
Článek 18
1. Stane-li se žádost o vymáhání pohledávky nebo o předběžná opatření v důsledku splnění nebo zániku pohledávky nebo z jakéhokoliv jiného důvodu bezpředmětnou, sdělí to dožadující orgán neprodleně písemně dožádanému orgánu, aby zastavil zahájené řízení.
2. Změní-li se z nějakého důvodu výše pohledávky, která je předmětem žádosti o vymáhání pohledávky nebo o předběžné opatření, sdělí to dožadující orgán neprodleně písemně dožádanému orgánu a v případě potřeby vydá nový doklad o vymahatelnosti.
3. Spočívá-li změna ve snížení výše pohledávky, pokračuje dožádaný orgán v zahájeném řízení o vymáhání pohledávky nebo k vydání předběžných opatření, avšak pouze ohledně částky, která dosud nebyla splacena.
Pokud v době, kdy se dožádaný orgán dozvěděl o snížení výše pohledávky, již vymohl částku převyšující částku dosud nesplacenou, ale dosud nedošlo k převodu podle článku 19, uhradí dožádaný orgán částku přeplatku oprávněné osobě.
4. Spočívá-li změna ve zvýšení výše pohledávky, zašle dožadující orgán neprodleně dožádanému orgánu doplňující žádost o vymáhání pohledávky nebo o předběžná opatření.
Dožádaný orgán vyřídí tuto doplňující žádost pokud možno zároveň s původní žádostí dožadujícího orgánu.
Není-li na základě stavu probíhajícího řízení společné vyřízení původní a doplňující žádosti možné, musí dožádaný orgán vyhovět doplňující žádosti jen tehdy, pokud se týká částky, která není nižší než částka uvedená v čl. 25 odst.
5. Při přepočtu změněné částky pohledávky na měnu členského státu dožádaného orgánu použije dožadující orgán směnný kurz, který byl použit v jeho původní žádosti.
Článek 19
Každá částka vymožená dožádaným orgánem, včetně případných úroků uvedených v čl. 9 odst.
2 směrnice 76/308/EHS, se převede dožadujícímu orgánu v měně členského státu dožádaného orgánu. Tento převod se uskuteční do jednoho měsíce ode dne, kdy byla pohledávka vymožena.
Příslušné orgány členského státu se mohou o převodu částek nedosahujících prahové hodnoty uvedené v čl. 25 odst. 2 této směrnice dohodnout jinak.
Článek 20
Bez ohledu na částky vybrané dožádaným orgánem jako úroky uvedené v čl. 9 odst. 2 směrnice 76/308/EHS, považuje se pohledávka za vymoženou ve výši částky vyjádřené v národní měně členského státu dožádaného orgánu na základě směnného kurzu uvedeného v čl. 14 odst. 2 této směrnice.
KAPITOLA V
PŘENOS SDĚLOVÁNÍ
Článek 21
1. Všechny informace sdělované písemně podle této směrnice se, pokud je to možné, přenášejí pouze elektronickými prostředky, s výjimkou:
a) žádosti o doručení uvedené v článku 5 směrnice 76/308/EHS a aktu nebo rozhodnutí, jejichž doručení se požaduje;
b) žádostí o vymáhání pohledávky nebo o předběžná opatření uvedených v článcích 6 a 13 směrnice 76/308/EHS a dokladu o vymahatelnosti.
2. Příslušné orgány členských států se mohou dohodnout, že upustí od sdělování žádostí a aktů vyjmenovaných v odstavci 1 v dokumentární podobě.
Článek 22
Každý členský stát určí ústřední orgán s hlavní odpovědností za komunikaci elektronickými prostředky s ostatními členskými státy.
Tento orgán musí být připojen k síti CCN/CSI.
Pokud je v členském státě pro účely uplatňování této směrnice jmenováno více orgánů, odpovídá ústřední orgán za zasílání veškerých sdělení elektronickými prostředky mezi těmito orgány a ústředními orgány členských států.
Článek 23
1. Pokud příslušné orgány členských států ukládají informace v elektronických databázích a vyměňují si tyto informace elektronickými prostředky, přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že s jakýmikoli informacemi sdělenými jakoukoli formou podle této směrnice se bude nakládat jako s důvěrnými.
Informace podléhají profesnímu tajemství a požívají ochrany, kterou podobným informacím poskytují vnitrostátní právní předpisy členského státu, který je obdržel.
2. Informace uvedené v odstavci 1 mohou být poskytnuty pouze osobám a orgánům uvedeným v článku 16 směrnice 76/308/EHS.
Tyto informace lze použít v souvislosti se soudními nebo správními řízeními zahájenými k vymožení dávek, cel, daní a jiných opatření uvedených v článku 2 směrnice 76/308/EHS.
Osoby řádně zmocněné Bezpečnostním akreditačním úřadem Evropské komise mohou mít k těmto informacím přístup pouze v rozsahu nezbytném pro péči, údržbu a rozvoj sítě CCN/CSI.
3. Pokud příslušné orgány členských států komunikují elektronickými prostředky, přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zajistily řádné schválení všech sdělení.
Článek 24
Informace a další sdělení dožádaného orgánu dožadujícímu orgánu se předávají v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu dožádaného orgánu nebo v jiném jazyce, na kterém se dožádaný a dožadující orgán dohodnou.
KAPITOLA VI
ZPŮSOBILOST A ODMÍTNUTÍ ŽÁDOSTÍ O POMOC
Článek 25
1. Dožadující orgán může podat žádost o pomoc ohledně jedné nebo několika pohledávek, pokud jsou vymahatelné od jedné a téže osoby.
2. Žádost o pomoc nelze podat, pokud celková částka příslušné pohledávky nebo pohledávek uvedených v článku 2 směrnice 76/308/EHS činí méně než 1500 EUR.
Článek 26
14 odst. 1 směrnice 76/308/EHS odmítnout žádost o pomoc, sdělí písemně dožadujícímu orgánu důvody odmítnutí.
Dožádaný orgán zašle toto sdělení co nejdříve po přijetí svého rozhodnutí, v každém případě však nejpozději do tří měsíců od data přijetí žádosti o pomoc.
KAPITOLA VII
UJEDNÁNÍ O ÚHRADĚ
Článek 27
Každý členský stát jmenuje alespoň jednoho řádně zplnomocněného úředníka, který bude schvalovat ujednání o úhradě podle čl. 18 odst. 3 směrnice 76/308/EHS.
Článek 28
1. Pokud se dožádaný orgán rozhodne požádat o ujednání o úhradě, sdělí písemně dožadujícímu orgánu důvody, pro které se domnívá, že vymáhání pohledávky představuje zvláštní problém, způsobuje velmi vysoké náklady nebo se týká boje proti organizovanému zločinu.
Dožádaný orgán přiloží podrobný odhad nákladů, pro které požaduje úhradu od dožadujícího orgánu.
2. Dožadující orgán co nejrychleji, nejpozději však do sedmi dnů po jejím obdržení, písemně potvrdí přijetí žádosti o ujednání o úhradě.
Do dvou měsíců po dni potvrzení přijetí uvedené žádosti sdělí dožadující orgán dožádanému orgánu, zda a v jakém rozsahu souhlasí s navrhovanými ujednáními o úhradě.
3. Pokud dožadující a dožádaný orgán nedosáhnou dohody o ujednáních o úhradě, pokračuje dožádaný orgán v postupu vymáhání pohledávky obvyklým způsobem.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 29
Každý členský stát informuje Komisi do 15. března každého roku, pokud možno elektronickými prostředky, o využití postupů stanovených ve směrnici 76/308/EHS a o výsledcích dosažených v předchozím kalendářním roce, podle vzoru uvedeného v příloze IV této směrnice.
Článek 30
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 31
Komise sdělí ostatním členským státům opatření, která přijme každý členský stát k provádění této směrnice.
Každý členský stát uvědomí ostatní členské státy a Komisi o názvu a adrese příslušných úřadů pro účely použití této směrnice jakož i úředníků řádně zplnomocněných ke schválení ujednání podle čl. 18 odst. 3 směrnice 76/308/EHS.
Článek 32
Zrušuje se směrnice 77/794/EHS.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 33
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES
ze dne 27. ledna 2003
o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 8. listopadu 2002 [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozdíly mezi právními nebo správními opatřeními přijatými členskými státy, pokud jde o omezení používání nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních, by mohly vytvářet překážky obchodu a narušovat hospodářskou soutěž ve Společenství, a mohly by tím přímo ovlivňovat vytváření a fungování vnitřního trhu.
Proto se jeví nutné sblížit právní předpisy členských států v této oblasti a přispět k ochraně lidského zdraví a k environmentálně šetrnému využití a zneškodnění odpadních elektrických a elektronických zařízení.
(2) Na svém zasedání v Nice ve dnech 7., 8. a 9. prosince 2000 schválila Evropská rada usnesení Rady ze dne 4. prosince 2000 o zásadě předběžné opatrnosti.
(3) Sdělení Komise ze dne 30. července 1996 o přezkoumání strategie pro nakládání s odpady ve Společenství zdůrazňuje potřebu snížit obsah nebezpečných látek v odpadech a upozorňuje, že předpisy na úrovni Společenství, které by omezovaly výskyt těchto látek ve výrobcích a ve výrobních procesech, by k tomu mohly přispět.
(4) Usnesení Rady ze dne 25. ledna 1988 o Akčním programu Společenství pro boj proti znečištění životního prostředí kadmiem [5] vyzývá Komisi k neprodlenému vypracování zvláštních opatření pro takový program.
Rovněž má být chráněno lidské zdraví, a proto by měla být zavedena celková strategie, která zejména omezí používání kadmia a bude stimulovat výzkum náhrad.
Uvedené usnesení zdůrazňuje, že používání kadmia by mělo být omezeno jen na případy, kdy vhodné a bezpečné náhrady neexistují.
(5) Dostupné důkazy svědčí o tom, že opatření týkající se sběru, zpracování, recyklace a zneškodnění odpadních elektrických a elektronických zařízení (OEEZ), stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních [6], jsou nezbytná ke zmírnění problémů v nakládání s odpady spojenými s dotyčnými těžkými kovy a s dotyčnými retardéry hoření.
Navzdory těmto opatřením se však bude i nadále při současných postupech zneškodňování objevovat významný podíl OEEZ.
I kdyby byla OEEZ sbírána odděleně a byla předávána k recyklaci, jejich obsah rtuti, kadmia, olova, šestimocného chrómu, PBB a PBDE by pravděpodobně nadále představoval riziko pro zdraví a životní prostředí.
(6) Při zohlednění technické a ekonomické proveditelnosti je nejúčinnějším způsobem, jakým lze zajistit významné snížení rizik pro zdraví a životní prostředí spojených s těmito látkami potřebné k dosažení zvolené úrovně ochrany ve Společenství, náhrada těchto látek v elektrických a elektronických zařízeních bezpečnými nebo bezpečnějšími materiály.
Je pravděpodobné, že omezení používání těchto látek zvýší možnosti a ekonomickou prospěšnost recyklace OEEZ a sníží negativní zdravotní dopady na pracovníky v recyklačních zařízeních.
(7) Látky v oblasti působnosti této směrnice jsou vědecky dobře prozkoumány a zhodnoceny a byly předmětem různých opatření jak na úrovni Společenství, tak na vnitrostátní úrovni.
(8) Opatření této směrnice zohledňují stávající mezinárodní pokyny a doporučení a jsou založena na posouzení dostupných vědeckých a technických znalostí.
Tato opatření jsou nutná k dosažení zvolené úrovně ochrany zdraví lidí a zvířat a ochrany životního prostředí, a to s ohledem na rizika, která by pravděpodobně ve Společenství vznikla v důsledku neexistence těchto opatření.
Tato opatření by měla být pravidelně přezkoumávána a v případě nutnosti přizpůsobena tak, aby byly vzaty v úvahu dostupné technické a vědecké informace.
(9) Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství o požadavcích na ochranu zdraví a bezpečnost a také zvláštní právní předpisy Společenství týkajících se nakládání s odpady, zejména směrnice Rady 91/157/EHS ze dne 18. března 1991 o bateriích a akumulátorech obsahujících určité nebezpečné látky [7].
(10) Je třeba vzít v úvahu technický vývoj elektrických a elektronických zařízení bez těžkých kovů, PBB a PBDE.
Jakmile budou dostupné vědecké údaje, měl by být při zohlednění zásady předběžné opatrnosti prozkoumán zákaz dalších nebezpečných látek a jejich nahrazení náhradami šetrnějšími k životnímu prostředí, které by zajistily přinejmenším stejnou úroveň ochrany spotřebitelů.
(11) Měly by být povoleny výjimky z požadavků na náhradu, jestliže není náhrada z vědeckého nebo technického hlediska možná, nebo jestliže negativní dopady na životní prostředí nebo zdraví způsobené touto náhradou pravděpodobně převáží její přínosy pro člověka a pro životní prostředí.
Náhrada nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních by také měla být provedena způsobem, který je slučitelný se zdravím a bezpečností uživatelů elektrických a elektronických zařízení (EEZ).
(12) Pokud mají být opětovné použití, renovace a prodloužení životnosti prospěšné, je nutné, aby byly dostupné náhradní díly.
(13) Přizpůsobení výjimek z požadavků týkajících se postupného vyloučení a zákazu nebezpečných látek vědeckému a technickému pokroku by mělo být uskutečněno Komisí podle postupu výboru.
(14) Opatření nutná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle
Účelem této směrnice je sblížit právní předpisy členských států o omezení používání nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních a přispět k ochraně lidského zdraví a k využití a environmentálně šetrnému využití a zneškodnění odpadních elektrických a elektronických zařízení.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Aniž je dotčen článek 6, tato směrnice se použije pro elektrická a elektronická zařízení spadající do kategorií 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 a 10 uvedených v příloze IA směrnice 2002/96/ES (OEEZ) a pro elektrické žárovky a svítidla v domácnostech.
2. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství týkajících se požadavků na ochranu zdraví a bezpečnost a zvláštní právní předpisy Společenství týkající se nakládání s odpady.
3. Tato směrnice se nepoužije pro náhradní díly pro opravy nebo pro opětovné použití elektrických a elektronických zařízení uvedených na trh před 1. červencem 2006.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice platí následující definice:
a) "elektrickým a elektronickým zařízením" nabo "EEZ" se rozumí zařízení, jehož správná funkce závisí na elektrickém proudu nebo na elektromagnetickém poli, a zařízení k výrobě, přenosu a měření tohoto proudu a pole, které spadá do kategorií uvedených v příloze IA směrnice 2002/96/ES (OEEZ) a je určeno pro použití s napětím nepřesahujícím 1000 V pro střídavý proud a 1500 V pro stejnosměrný proud;
b) "výrobcem" se rozumí jakákoli osoba, která, bez ohledu na způsob prodeje, včetně komunikačních prostředků na dálku v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku [9]
i) vyrábí a prodává pod svou vlastní značkou elektrická a elektronická zařízení;
ii) dále prodává pod svou vlastní značkou elektrická a elektronická zařízení vyrobená jinými dodavateli; prodejce přitom není považován za výrobce, jestliže se značka výrobce objevuje na zařízení, jak je uvedeno v pododstavci i), nebo
iii) dováží nebo vyváží elektrická a elektronická zařízení na profesionální bázi do členského státu.
Ten, kdo zajišťuje výlučně financování na základě jakékoli finanční dohody, se nepovažuje za výrobce, pokud nepůsobí zároveň jako výrobce ve smyslu pododstavců i) až iii).
Článek 4
Prevence
1. Členské státy zajistí, že od 1. července 2006 nebudou nová elektrická a elektronická zařízení uváděná na trh obsahovat olovo, rtuť, kadmium, šestimocný chróm, polybromované bifenyly (PBB) a polybromovaný difenylether (PBDE).
Vnitrostátní opatření, která omezují nebo zakazují používání těchto látek v elektrických a elektronických zařízeních, jež byla přijata v souladu s právními předpisy Společenství před přijetím této směrnice, mohou být zachována do 1. července 2006.
2. Odstavec 1 se nepoužije pro použití uvedená v příloze.
3. Jakmile budou dostupné vědecké údaje, Evropský parlament a Rada na základě návrhu Komise v souladu se zásadami politiky chemických látek, jak je uvedeno v Šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí, rozhodne o zákazu dalších nebezpečných látek a jejich nahrazení náhradami šetrnějšími k životnímu prostředí, které zajistí přinejmenším stejnou úroveň ochrany spotřebitelů.
Článek 5
Přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku
1. Všechny změny, které jsou nutné k přizpůsobení přílohy vědeckému a technickému pokroku pro následující účely, musí být přijímány v souladu s postupem podle čl. 7 odst. 2:
a) v případě nutnosti stanovení maximálních hodnot koncentrací ve zvláštních materiálech a v součástech elektrických a elektronických zařízení, v nichž je přítomnost látek uvedených v čl. 4 odst. 1 tolerována;
b) vyjmutí materiálů a součástí elektrických a elektronických zařízení z ustanovení čl. 4 odst. 1, jestliže je jejich eliminace nebo náhrada pomocí změn návrhu nebo materiálů a součástí, které nevyžadují materiály a látky uvedené v tomto článku, technicky nebo vědecky neproveditelná, nebo jestliže negativní dopady na životní prostředí, zdraví a/nebo bezpečnost spotřebitelů způsobené náhradou pravděpodobně převáží jejich přínosy pro životní prostředí, zdraví a/nebo bezpečnost spotřebitelů;
c) přezkoumání každé z výjimek z přílohy alespoň každé čtyři roky nebo čtyři roky po zařazení položky do seznamu, s cílem zvážit při vyjmutí materiálů a součástí elektrických a elektronických zařízení z přílohy, zda jejich eliminace nebo náhrada pomocí změn návrhu nebo materiálů a součástí, které nevyžadují materiály a látky uvedené v čl. 4 odst. 1, jsou technicky nebo vědecky možné, za předpokladu, že jejich negativní dopady na životní prostředí, zdraví a/nebo bezpečnost spotřebitelů způsobené náhradou nepřeváží jejich možné přínosy pro životní prostředí, zdraví a/nebo bezpečnost spotřebitelů.
2. Před provedením změn přílohy podle odstavce 1 Komise mimo jiné vede konzultace s výrobci elektrických a elektronických zařízení, provozovateli recyklace a zpracovateli, organizacemi zaměřenými na ochranu životního prostředí a sdruženími zaměstnanců a spotřebitelů.
Připomínky musí být postoupeny výboru uvedenému v čl. 7 odst.
1. Komise vezme v úvahu informace, které obdrží.
Článek 6
Přezkum
Nejpozději do 13. února 2005 Komise přezkoumá opatření stanovená touto směrnicí, aby mohly být v případě potřeby vzaty v úvahu nové vědecké poznatky.
Komise k tomuto datu předloží zejména návrhy na zahrnutí zařízení spadajících do kategorií 8 a 9 uvedených v příloze IA směrnice 2002/96/ES (OEEZ) do oblasti působnosti této směrnice.
Komise musí také zkoumat nutnost přizpůsobení seznamu látek uvedených v čl. 4 odst. 1 na základě vědeckých poznatků a při zohlednění zásady předběžné opatrnosti a v případě potřeby předložit Evropskému parlamentu a Radě návrhy na tato přizpůsobení.
Zvláštní pozornost musí být během přezkoumání věnována dopadu dalších nebezpečných látek používaných v elektrických a elektronických zařízeních na životní prostředí a lidské zdraví.
Komise přezkoumá proveditelnost náhrady těchto látek a materiálů a v případě potřeby předloží Evropskému parlamentu a Radě návrhy s cílem rozšířit oblast působnosti článku 4.
Článek 7
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 18 směrnice Rady 75/442/EHS [10].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je stanovena na tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
Sankce
Členské státy určí sankce použitelné při porušení vnitrostátních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí.
Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 9
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 13. srpna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění všech právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES
ze dne 27. ledna 2003
o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 8. listopadu 2002 [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cíle politiky Společenství v oblasti životního prostředí jsou zejména udržování, ochrana a zlepšování kvality životního prostředí, ochrana lidského zdraví a obezřetné a racionální využívání přírodních zdrojů.
Tato politika je založena na zásadách obezřetnosti a prevence, odvracení ohrožení životního prostředí především u zdroje a na zásadě "znečišťovatel platí".
(2) Program politiky a opatření Společenství v oblasti životního prostředí a udržitelného rozvoje (Pátý akční program pro životní prostředí) [5] uvádí, že pro dosažení udržitelného rozvoje je nutno významně změnit současný charakter vývoje, výroby, spotřeby a vzorce chování, a vyslovuje se mimo jiné pro snížení plýtvání přírodními zdroji a pro prevenci znečištění.
Odpadní elektrická a elektronická zařízení (OEEZ) jsou zmíněna jako jedna z cílových oblastí, která má být regulována s cílem uplatnit zásady prevence vzniku odpadů, jejich využití a bezpečného odstranění.
(3) Sdělení Komise ze dne 30. července 1996 o přezkoumání strategie Společenství pro nakládání s odpady stanoví, že pokud vzniku odpadů nelze předejít, měly by být opětovně použity anebo by měl být využit jejich materiál nebo energie.
(4) Rada ve svém usnesení ze dne 24. února 1997 o strategii Společenství pro nakládání s odpady [6] zdůraznila, že je nutno podpořit využívání odpadů s cílem omezit množství odpadů určených k odstranění a šetřit přírodní zdroje, a to zejména pomocí opětovného použití, recyklace, kompostování a využití energie z odpadů, a dále uznala, že výběr možností v každém jednotlivém případě musí zohlednit dopady na životní prostředí a ekonomické dopady, ale že než bude dosaženo vědeckého a technologického pokroku a bude více rozvinuta analýza životního cyklu, je třeba upřednostnit opětovné použití a využití materiálu, pokud je to nejvýhodnější řešení z hlediska životního prostředí.
Rada rovněž vyzvala Komisi k co nejrychlejšímu vypracování vhodných následných opatření k projektům programu prioritních toků odpadu, včetně OEEZ.
(5) Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 14. listopadu 1996 [7] požádal Komisi, aby předložila návrhy směrnic o některých prioritních tocích odpadu, včetně elektrického a elektronického odpadu, a o to, aby byly tyto návrhy založeny na zásadě odpovědnosti výrobců.
Evropský parlament v témž usnesení požádal Radu a Komisi, aby předložily návrhy na snížení objemu odpadu.
(6) Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [8] stanoví, že prostřednictvím samostatných směrnic mohou být stanovena zvláštní pravidla pro jednotlivé případy nebo pravidla doplňující směrnici 75/442/EHS, pokud jde o nakládání se zvláštními kategoriemi odpadu.
(7) Množství OEEZ vznikajícího ve Společenství rychle roste.
Obsah nebezpečných konstrukčních částí v elektrických a elektronických zařízeních (EEZ) představuje závažný problém při nakládání s odpady a k recyklaci OEEZ nedochází v dostatečném rozsahu.
(8) Cíle, kterým je zlepšené nakládání s OEEZ, nelze účinně dosáhnout, pokud budou členské státy jednat samostatně.
Zejména odlišné vnitrostátní uplatňování zásady odpovědnosti výrobce může vést k podstatným nerovnostem ve finančním zatížení hospodářských subjektů.
Existence různých vnitrostátních politik nakládání s OEEZ omezuje účinnost recyklační politiky.
Z tohoto důvodu by základní kritéria měla být stanovena na úrovni Společenství.
(9) Ustanovení této směrnice by měla být použitelná pro výrobky a jejich výrobce bez ohledu na způsob prodeje, včetně prodeje na dálku a elektronického prodeje.
V této souvislosti by povinnosti výrobců a distributorů používajících způsoby, jako je prodej na dálku a elektronický prodej, měly být pokud možno stejné a měly by být vynucovány stejným způsobem, aby se předešlo tomu, že by ostatní distribuční kanály musely nést náklady vyplývající z ustanovení této směrnice týkajících se OEEZ, která byla prodána na dálku nebo prostřednictvím elektronického prodeje.
(10) Do oblasti působnosti této směrnice by měla spadat veškerá elektrická a elektronická zařízení používaná spotřebiteli a elektrická a elektronická zařízení určená k profesionálnímu použití.
Tato směrnice by měla být použitelná, aniž by byly dotčeny právní předpisy Společenství týkající se požadavků na bezpečnost a ochranu zdraví všech, kdo přicházejí do styku s OEEZ, jakož i specifické právní předpisy Společenství týkajíc se nakládání s odpady, zejména směrnice Rady 91/157/EHS ze dne 18. března 1991 o bateriích a akumulátorech obsahujících určité nebezpečné látky [9].
(11) Směrnice 91/157/EHS musí být co nejdříve revidována, zejména s ohledem na tuto směrnici.
(12) Zavedení odpovědnosti výrobce podle této směrnice je jedním ze způsobů, jak podporovat takové návrhy a výrobu elektrických a elektronických zařízení, které zcela zohlední a usnadní jejich opravu, možnou modernizaci, opětovné použití, demontáž a recyklaci.
(13) S cílem zajistit bezpečnost a zdraví personálu distributora, který je zapojen do zpětného odběru a manipulace s OEEZ, by členské státy měly, v souladu s vnitrostátními právními předpisy a právními předpisy Společenství týkajícími se požadavků na bezpečnost a ochranu zdraví, určit podmínky, za kterých může distributor zpětný odběr odmítnout.
(14) Členské státy by měly podporovat návrhy a výrobu elektrických a elektronických zařízení, které zohlední a usnadní jejich demontáž a využití, zejména opětovné použití a recyklaci OEEZ, jejich konstrukčních částí a materiálů.
Výrobci by neměli prostřednictvím specifických vlastností návrhu anebo výrobních postupů bránit opětovnému použití OEEZ, pokud tyto specifické vlastnosti návrhu nebo výrobní postupy nepředstavují značné výhody, například s ohledem na ochranu životního prostředí nebo na požadavky na bezpečnost.
(15) Oddělený sběr je předpokladem pro zajištění specifického zpracování a pro recyklaci OEEZ a je nezbytný pro dosažení zvolené úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí ve Společenství.
Spotřebitelé musí aktivně přispívat k úspěšnému provádění tohoto sběru a měli by být stimulováni k vracení OEEZ.
K tomuto účelu by měla být zřízena vhodná zařízení pro vracení OEEZ, včetně veřejných sběrných míst, kde by domácnosti mohly vracet tento odpad přinejmenším bezplatně.
(16) S cílem dosáhnout zvolené úrovně ochrany a harmonizovaných cílů Společenství v oblasti životního prostředí by měly členské státy přijmout vhodná opatření k minimalizaci odstraňování OEEZ jako netříděného komunálního odpadu a k dosažení vysoké úrovně odděleného sběru OEEZ.
S cílem zajistit, aby členské státy usilovaly o zřízení účinných systémů sběru, by mělo být požadováno dosažení vysoké úrovně sběru OEEZ z domácností.
(17) Má-li se předejít rozptylu znečišťujících látek do recyklovaných materiálů nebo do toku odpadů, je nevyhnutelné specifické zpracování OEEZ.
Takové zpracování je nejúčinnějším prostředkem zajištění dosažení zvolené úrovně ochrany životního prostředí ve Společenství.
Z důvodu zabránění negativním dopadům na životní prostředí spojeným se zpracováváním OEEZ by všechna zařízení nebo podniky zabývající se recyklací a zpracováním OEEZ měly splňovat určité minimální normy.
Měly by být používány nejlepší dostupné techniky pro zpracování, využití a recyklaci, pokud zabezpečí ochranu lidského zdraví a vysokou úroveň ochrany životního prostředí.
Nejlepší dostupné techniky pro zpracování, využití a recyklaci mohou být definovány přesněji v souladu s postupy směrnice 96/61/ES.
(18) Popřípadě by mělo být upřednostněno opětovné použití OEEZ a jejich konstrukčních částí, podsestav a spotřebních materiálů.
Pokud není opětovné použití vhodné, všechna OEEZ z odděleného sběru by měla být předána k využití, přičemž by mělo být dosaženo vysoké úrovně recyklace a využití.
Výrobci by měli být navíc stimulováni k tomu, aby při výrobě nových zařízení používali recyklovaný materiál.
(19) Základní zásady týkající se financování nakládání s OEEZ musí být stanoveny na úrovni Společenství a systémy financování musí přispívat k vysoké úrovni sběru a k uplatňování zásady odpovědnosti výrobců.
(20) Domácnosti, které jsou uživateli elektrických a elektronických zařízení, by měly mít možnost vracet OEEZ přinejmenším bezplatně.
Výrobci by proto měli financovat sběr ze sběrných zařízení, zpracování, využití a odstranění OEEZ.
Aby se dosáhlo maximálního účinku koncepce odpovědnosti výrobce, měl by být každý výrobce odpovědný za financování nakládání s odpady ze svých vlastních výrobků.
Výrobce by měl mít možnost výběru, zda chce plnit tuto povinnost samostatně, anebo se zapojit do kolektivního systému.
Každý výrobce by měl při uvádění svého výrobku na trh poskytnout finanční záruku, aby se předešlo tomu, že by náklady spojené s nakládáním s OEEZ z bezprizorných výrobků nesla společnost nebo ostatní výrobci.
Odpovědnost za financování nakládání s historickými odpady by měla být sdílena všemi stávajícími výrobci v rámci kolektivních systémů financování, do kterých přispívají úměrně všichni výrobci, kteří působí na trhu v okamžiku, kdy dochází ke vzniku nákladů.
Kolektivní systémy financování by neměly mít za následek vyloučení výrobců zaplňujících niku na trhu a výrobců malých objemů, dovozců a nových účastníků trhu.
Po přechodné období by mělo být výrobcům povoleno dobrovolně při prodeji nových výrobků informovat kupující o nákladech na sběr, zpracování a odstraňování historických odpadů způsobem šetrným k životnímu prostředí.
Výrobci by při využití tohoto opatření měli zajistit, že uvedené náklady nepřevýší náklady skutečně vzniklé.
(21) Pro úspěšné provedení sběru OEEZ jsou nepostradatelné informace poskytované uživatelům o požadavku neodstraňovat OEEZ jako netříděný komunální odpad a sbírat je odděleně, o sběrných systémech a o jejich úloze při nakládání s OEEZ.
Takovéto informace zahrnují rovněž vhodné označování elektrických a elektronických zařízení, která by jinak mohla skončit v nádobách na odpadky nebo v obdobných prostředcích pro sběr komunálního odpadu.
(22) Je důležité, aby výrobci poskytovali informace o identifikaci konstrukčních částí a materiálů pro usnadnění nakládání s OEEZ a zejména pro jejich zpracování a využití/recyklaci.
(23) Členské státy by měly zajistit, aby inspekční a kontrolní infrastruktura umožnila řádné provádění této směrnice, přičemž je třeba mimo jiné zohlednit doporučení Evropského parlamentu a Rady 2001/331/ES ze dne 4. dubna 2001, kterým se stanoví minimální kritéria pro inspekce v oblasti životního prostředí v členských státech [10].
(24) Pro kontrolu dosahování cílů této směrnice jsou nezbytné informace o hmotnosti anebo, pokud to není možné, o množství jednotek elektrických a elektronických zařízení uvedených na trh ve Společenství a o kvótách sběru, opětovného použití (pokud možno včetně opětovného použití celých zařízení), využití/recyklace OEEZ a vývozu OEEZ sebraných v souladu s touto směrnicí.
(25) Členské státy mají možnost provést určitá ustanovení této směrnice prostřednictvím dohod mezi příslušnými orgány a dotyčnými hospodářskými odvětvími, za předpokladu, že budou splněny zvláštní požadavky.
(26) Přizpůsobení určitých ustanovení této směrnice, seznamu výrobků spadajících do kategorií uvedených v příloze IA, odděleného zpracování materiálů a konstrukčních částí OEEZ, technických požadavků na skladování a zpracování OEEZ a symbolů pro označení EEZ vědeckému a technickému pokroku by mělo být uskutečněno Komisí v rámci postupu projednávání ve výboru.
(27) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle
Účelem této směrnice je na prvním místě prevence vzniku odpadních elektrických a elektronických zařízení (OEEZ) a dále jejich opětovné použití, recyklace a další formy jejich využívání ve snaze snížit množství odpadu určeného k odstranění.
Usiluje také o zlepšení účinnosti ochrany životního prostředí ze strany všech subjektů zapojených do životního cyklu elektrických a elektronických zařízení, tj. výrobců, distributorů a spotřebitelů a zejména subjektů přímo zapojených do zpracování odpadních elektrických a elektronických zařízení.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se použije pro elektrická a elektronická zařízení spadající do kategorií uvedených v příloze IA, za předpokladu, že dotyčná zařízení nejsou částí jiného typu zařízení, které nespadá do oblasti působnosti této směrnice.
Příloha IB obsahuje seznam výrobků, které spadají do kategorií uvedených v příloze IA.
2. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství o požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví a specifické právní předpisy Společenství týkající se nakládání s odpady.
3. Zařízení, která souvisejí s ochranou podstatných bezpečnostních zájmů členských států, zbraně, střelivo a válečný materiál jsou z této směrnice vyňaty.
To však neplatí pro výrobky, které nejsou určeny výlučně k vojenským účelům.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "elektrickým a elektronickým zařízením" nebo "EEZ" zařízení, jehož správná funkce závisí na elektrickém proudu nebo na elektromagnetickém poli, a zařízení na výrobu, přenos a měření tohoto proudu a pole, které spadá do kategorií uvedených v příloze IA a je určeno pro použití s napětím nepřesahujícím 1000 V pro střídavý proud a 1500 V pro stejnosměrný proud;
b) "odpadním elektrickým a elektronickým zařízením" nebo "OEEZ" elektrické a elektronické zařízení, které je odpadem ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice 75/442/EHS, včetně všech konstrukčních částí, podsestav a spotřebních materiálů, které jsou součástí výrobku v době jeho vyřazení;
c) "prevencí" opatření zaměřená na snížení množství OEEZ a jejich škodlivosti pro životní prostředí a na snížení množství a škodlivosti materiálů a látek v OEEZ obsažených;
d) "opětovným použitím" jakýkoli způsob, kterým jsou OEEZ nebo jejich konstrukční části použity k témuž účelu, pro který byly určeny, včetně dalšího použití OEEZ nebo jeho konstrukčních částí, které byly vráceny do sběrných míst, distributorům, k recyklaci nebo výrobcům;
e) "recyklací" přepracování odpadních materiálů ve výrobním procesu pro původní nebo pro jiné účely, ale s vyloučením energetického využití, to znamená použití spalitelných odpadů jako prostředku pro výrobu energie přímým spalováním spolu s jiným odpadem nebo bez něj, ale s využitím tepla;
f) "využitím" jakýkoli z použitelných postupů uvedených v příloze IIB směrnice 75/442/EHS;
g) "odstraňováním" jakýkoli z použitelných postupů uvedených v příloze IIA směrnice 75/442/EHS;
h) "zpracováním" jakákoli činnost provedená po předání OEEZ do zařízení pro odstranění znečišťujících látek, pro demontáž, drcení, využití nebo pro přípravu na odstranění a jakýkoli jiný postup provedený s cílem využití nebo odstranění OEEZ;
i) "výrobcem" každý, kdo bez ohledu na způsob prodeje, včetně prodeje prostřednictvím komunikace na dálku, v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku [12],
i) vyrábí a prodává pod svou vlastní značkou elektrická a elektronická zařízení,
ii) dále prodává pod svou vlastní značkou elektrická a elektronická zařízení vyrobená jinými dodavateli; prodejce přitom není považován za výrobce, jestliže se značka výrobce objevuje na zařízení, jak je uvedeno v bodu i), nebo
iii) profesionálně dováží nebo vyváží elektrická a elektronická zařízení do členského státu.
Ten, kdo zajišťuje výlučně financování na základě nebo v rámci finanční dohody, se nepovažuje za výrobce, pokud nepůsobí zároveň jako výrobce ve smyslu bodů i) až iii);
j) "distributorem" se rozumí každý, kdo dodává na komerčním základě elektrické nebo elektronické zařízení straně, která je hodlá používat;
k) "OEEZ z domácností" OEEZ, která pocházejí z domácností a z živnostenských, průmyslových, institucionálních a jiných zdrojů, které jsou svým charakterem a velikostí podobné domácnostem;
l) "nebezpečnou látkou nebo přípravkem" jakákoli látka, která je považována za nebezpečnou, nebo přípravek, který je považován za nebezpečný ve smyslu směrnice Rady 67/548/EHS [13] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES [14];
m) "finanční dohodou" jakákoli smlouva o úvěru, leasingu, nájmu nebo splátkovém prodeji, nebo podobná dohoda o nějakém zařízení, bez ohledu na to, zda podle podmínek takové smlouvy nebo dohody, případně smlouvy nebo dohody o zajištění, dojde nebo může dojít k převodu vlastnictví tohoto zařízení.
Článek 4
Návrh výrobku
Členské státy podporují návrhy a výrobu elektrických a elektronických zařízení, které zohlední a usnadní jejich demontáž a využití, zejména opětovné použití a recyklaci OEEZ, jejich konstrukčních částí a materiálů.
V této souvislosti členské státy přijmou vhodná opatření, aby výrobci prostřednictvím specifických vlastností návrhu anebo výrobních postupů nebránili opětovnému použití OEEZ, pokud tyto specifické vlastnosti návrhu nebo výrobní postupy nepředstavují značné výhody, například s ohledem na ochranu životního prostředí nebo na požadavky na bezpečnost.
Článek 5
Oddělený sběr
1. Členské státy přijmou vhodná opatření k minimalizaci odstraňování OEEZ jako netříděného komunálního odpadu a k dosažení vysoké úrovně odděleného sběru OEEZ.
2. Pokud jde o OEEZ z domácností, členské státy zajistí, že nejpozději od 13. srpna 2005:
a) budou zřízeny systémy, které umožní konečným držitelům a distributorům vracet tento odpad z domácností přinejmenším bezplatně.
Členské státy zajistí dostupnost a přístupnost nezbytných sběrných zařízení, zejména s přihlédnutím k hustotě obyvatelstva;
b) budou distributoři při dodávce nových výrobků zodpovídat za zajištění přinejmenším bezplatného vracení těchto odpadů distributorovi, a to vždy jedno odpadní zařízení za jeden nový výrobek, pokud jde o zařízení ekvivalentního typu, které plnilo stejnou funkci jako dodávaný výrobek.
Členské státy se mohou odchýlit od tohoto ustanovení za předpokladu, že zajistí, že tak nebude vracení OEEZ pro konečného držitele méně snadné, a za předpokladu, že systém zůstane pro konečného držitele bezplatný.
Pokud členské státy použijí toto ustanovení, musí o tom uvědomit Komisi;
c) aniž by byla dotčena písmena a) a b), bude výrobcům povoleno zřídit a provozovat samostatné nebo kolektivní systémy zpětného odběru OEEZ z domácností za předpokladu, že jsou v souladu s cíli této směrnice;
d) s ohledem na národní zdravotní a bezpečnostní normy a na zdravotní a bezpečnostní normy Společenství bude moci být v případě OEEZ, která představují zdravotní a bezpečnostní riziko pro personál z důvodu kontaminace, vracení podle písmen a) a b) odmítnuto.
Členské státy přijmou pro tato OEEZ zvláštní opatření.
Členské státy mohou stanovit zvláštní opatření pro vracení OEEZ podle odstavců a) a b) v případech, kdy zařízení neobsahuje základní konstrukční části nebo obsahuje jiné odpady než OEEZ.
3. V případě OEEZ jiných než z domácností, a aniž by byl dotčen článek 9, členské státy zajistí, že výrobci nebo třetí strany jednající jejich jménem zabezpečí sběr těchto odpadů.
4. Členské státy zajistí, aby byla veškerá OEEZ sebraná podle výše uvedených odstavců 1, 2 a 3 předávána zpracovatelským zařízením schváleným podle článku 6, kromě případů, kdy jsou spotřebiče opětovně použity jako celek.
Členské státy zajistí, aby plánované opětovné použití nevedlo k obcházení této směrnice, zejména pokud jde o 6 a 7.
Sběr a přeprava odděleně sebraných OEEZ musí být prováděny takovým způsobem, aby byla optimalizována možnost opětovného použití a recyklace těch konstrukčních částí nebo celých spotřebičů, které lze opětovně použít nebo recyklovat.
5. Aniž by byl dotčen odstavec 1, členské státy zajistí, aby bylo nejpozději do 31. prosince 2006 dosaženo míry odděleného sběru v průměru nejméně čtyř kilogramů OEEZ z domácností na osobu za rok.
Evropský parlament a Rada stanoví na návrh Komise a s ohledem na technické a ekonomické zkušenosti členských států do 31. prosince 2008 nový závazný cíl.
Ten může být vyjádřen jako procentuální podíl z množství elektrických a elektronických zařízení prodaných domácnostem v předcházejících letech.
Článek 6
Zpracování
1. Členské státy zajistí, že výrobci nebo třetí strany jednající jejich jménem zřídí v souladu s právními předpisy Společenství systémy zajišťující zpracování OEEZ za použití nejlepších dostupných technik zpracování, využití a recyklace.
Tyto systémy mohou být zřízeny výrobci samostatně nebo kolektivně.
K zajištění souladu s článkem 4 směrnice 75/442/EHS musí být součástí tohoto zpracování alespoň odstranění všech tekutin a selektivní zpracování v souladu s přílohou II této směrnice.
Jiné technologie zpracování, které zajišťují přinejmenším stejnou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí, mohou být zavedeny do přílohy II podle postupu uvedeného v čl. 14 odst. 2.
Pro účely ochrany životního prostředí mohou členské státy vypracovat normy minimální jakosti pro zpracování sebraných OEEZ.
Členské státy, které se rozhodnou pro tyto normy jakosti, o tom uvědomí Komisi, která tyto normy zveřejní.
2. Členské státy zajistí, aby každé zařízení nebo podnik, který provádí postupy zpracování, k tomu získal od příslušných orgánů povolení v souladu s články 9 a 10 směrnice 75/442/EHS.
Výjimka z požadavků povolení podle čl. 11 odst. 1 písm. b) směrnice 75/442/EHS se může vztahovat na postupy využití OEEZ, pokud je před registrací provedena příslušnými orgány inspekce s cílem zajistit soulad s článkem 4 směrnice 75/442/EHS.
Inspekce ověří:
a) druh a množství odpadu, který má být zpracován;
b) obecné technické požadavky, které mají být splněny;
c) bezpečnostní opatření, která mají být přijata.
Tato inspekce se provádí nejméně jednou ročně a členské státy sdělí výsledky Komisi.
3. Členské státy zajistí, aby každé zařízení nebo podnik, který provádí postupy zpracování, skladoval a zpracovával OEEZ v souladu s technickými požadavky uvedenými v příloze III.
4. Členské státy zajistí, aby povolení nebo registrace uvedené v odstavci 2 obsahovaly všechny podmínky nezbytné pro splnění požadavků odstavců 1 a 3 a pro dosažení cílů využití uvedených v článku 7.
5. Postupy zpracování mohou být rovněž provedeny mimo dotyčný členský stát nebo mimo Společenství, za předpokladu, že je přeprava OEEZ v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole [15].
OEEZ vyvážená ze Společenství v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 259/93, nařízením Rady (ES) č. 1420/1999 ze dne 29. dubna 1999 [16], kterým se stanoví společná pravidla a postupy pro přepravu některých druhů odpadů do některých nečlenských zemí OECD, a nařízením Komise (ES) č. 1547/1999 [17] ze dne 12. července 1999, kterým se stanoví kontrolní postupy podle nařízení Rady (EHS) č. 259/93 pro přepravu některých druhů odpadů do některých zemí, na něž se nevztahuje rozhodnutí OECD C(92) 39 v konečném znění, se započítávají do plnění povinností a cílů podle čl. 7 odst. 1 a 2 této směrnice pouze tehdy, pokud vývozce může prokázat, že jsou využití, opětovné použití nebo recyklace prováděny za podmínek, které jsou rovnocenné požadavkům této směrnice.
6. Členské státy podpoří zařízení nebo podniky, které provádějí postupy zpracování, při zavádění certifikovaných systémů řízení z hlediska ochrany životního prostředí v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 761/2001 ze dne 19. března 2001 o dobrovolné účasti organizací v systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS) [18].
Článek 7
Využití
1. Členské státy zajistí, že výrobci nebo třetí strany jednající jejich jménem v souladu s právními předpisy Společenství zřídí, samostatně nebo na kolektivním základě, systémy zajišťující využití OEEZ odděleně sebraných v souladu s článkem 5.
Členské státy upřednostní opětovné použití celých spotřebičů.
Do dne uvedeného v odstavci 4 nesmí být tyto spotřebiče zohledněny při výpočtu cílů stanovených v odstavci 2.
2. Pokud jde o OEEZ ke zpracování v souladu s článkem 6, členské státy zajistí, aby nejpozději do 31. prosince 2006 výrobci splnili tyto cíle:
a) pro OEEZ spadající do kategorií 1 a 10 přílohy IA:
- musí být zvýšena kvóta využití minimálně na 80 % průměrné hmotnosti na spotřebič, a
- musí být zvýšena kvóta opětovného použití a recyklace konstrukčních částí, materiálů a látek minimálně na 75 % průměrné hmotnosti na spotřebič;
b) pro OEEZ spadající do kategorií 3 a 4 přílohy IA:
- musí být zvýšena kvóta využití minimálně na 75 % průměrné hmotnosti na spotřebič, a
- musí být zvýšena kvóta opětovného použití a recyklace konstrukčních částí, materiálů a látek minimálně na 65 % průměrné hmotnosti na spotřebič;
c) pro OEEZ spadající do kategorií 2, 5, 6, 7 a 9 přílohy IA:
- musí být zvýšena kvóta využití minimálně na 70 % průměrné hmotnosti na spotřebič, a
- musí být zvýšena kvóta opětovného použití a recyklace konstrukčních částí, materiálů a látek minimálně na 50 % průměrné hmotnosti na spotřebič;
d) pro výbojky musí kvóta opětovného použití a recyklace konstrukčních částí, materiálů a látek dosáhnout minimálně 80 % hmotnosti výbojek.
3. Členské státy zajistí, že výrobci nebo třetí strany jednající jejich jménem povedou pro účely výpočtu těchto cílů záznamy o hmotnosti OEEZ, jejich konstrukčních částech, materiálech nebo látkách při vstupu (input) do zpracovatelského zařízení a výstupu (output) z něj nebo při vstupu (input) do zařízení na využití nebo recyklaci.
14 odst. 2 zavede podrobná pravidla pro monitorování shody členských států s cíli stanovenými v odstavci 2, včetně specifikací týkajících se materiálů.
Komise předloží toto opatření nejpozději do 13. srpna 2004.
4. Evropský parlament a Rada stanoví na návrh Komise nejpozději do 31. prosince 2008 nové cíle pro využití a opětovné použití/recyklaci, v případě potřeby včetně cílů pro opětovné použití celých spotřebičů a pro výrobky spadající do kategorie 8 přílohy IA.
Tyto cíle budou stanoveny s ohledem na přínosy používaných elektrických a elektronických zařízení pro životní prostředí, jako je zlepšená účinnost zdrojů v důsledku vývoje v oblasti materiálů a technologií.
Musí být také zohledněn technický pokrok v oblasti opětovného použití, využití a recyklace, výrobků a materiálů a zkušenosti získané členskými státy a průmyslem.
5. Členské státy podpoří vývoj nových technologií využití, recyklace a zpracování.
Článek 8
Financování týkající se OEEZ z domácností
1. Členské státy zajistí, aby nejpozději od 13. srpna 2005 výrobci financovali přinejmenším sběr, zpracování, využití a environmentálně šetrné odstraňování OEEZ z domácností uložených ve sběrných zařízeních, která byla zřízena podle čl. 5 odst. 2.
2. U výrobků uvedených na trh po 13. srpnu 2005 musí každý výrobce odpovídat za financování postupů uvedených v odstavci 1 týkajících se odpadů z vlastních výrobků.
Výrobci mají možnost plnit tuto povinnost buď samostatně, nebo zapojením do kolektivního systému.
Členské státy zajistí, že každý výrobce při uvedení výrobku na trh poskytne záruku, že bude zajištěno financování nakládání se všemi OEEZ, a že výrobci jasně označí své výrobky v souladu s čl. 11 odst.
2. Tato záruka zajistí, že postupy uvedené v odstavci 1 týkající se tohoto výrobku budou financovány.
Záruka může mít formu účasti výrobce na vhodných systémech financování nakládání s OEEZ, pojištění recyklace nebo vázaného bankovního účtu.
Náklady na sběr, zpracování a environmentálně šetrné odstraňování nesmějí být kupujícím při prodeji nových výrobků sdělovány odděleně.
3. Financování nákladů spojených s nakládáním s OEEZ z výrobků uvedených na trh před uplynutím období uvedeného v odstavci 1 (historický odpad) musí být zajištěno jedním nebo více systémy, do kterých všichni výrobci, kteří působí na trhu v okamžiku, kdy příslušné náklady vznikají, přispívají úměrně, tj. v poměru k jejich podílu na trhu podle druhu zařízení.
Členské státy zajistí, aby po přechodné období osmi let (deseti let pro kategorii 1 přílohy IA) po vstupu této směrnice v platnost bylo výrobcům povoleno informovat kupující při prodeji nových výrobků o nákladech na sběr, zpracování a environmentálně šetrné odstraňování.
Uvedené náklady nesmějí převýšit náklady skutečně vzniklé.
4. Členské státy zajistí, aby výrobci dodávající elektrická nebo elektronická zařízení prostřednictvím komunikace na dálku také splňovali požadavky uvedené v tomto článku, pokud jde o zařízení dodávaná do členského státu, ve kterém sídlí kupující tohoto zařízení.
Článek 9
Financování týkající se OEEZ od uživatelů jiných, než jsou domácnosti
Členské státy zajistí, aby bylo nejpozději od 13. srpna 2005 výrobci zajištěno financování nákladů na sběr, zpracování, využití a environmentálně šetrné odstraňování OEEZ od uživatelů jiných, než jsou domácnosti, z výrobků uvedených na trh po 13. srpnu 2005.
U OEEZ z výrobků uvedených na trh před 13. srpnem 2005 (historický odpad) zajišťují financování nakládání výrobci.
Jako náhradní řešení mohou členské státy stanovit, že do tohoto financování budou částečně nebo úplně zapojeni i jiní uživatelé, než jsou domácnosti.
Výrobci a uživatelé jiní, než jsou domácnosti, mohou, aniž by byla dotčena tato směrnice, uzavírat dohody, kterými sjednají jiné způsoby financování.
Článek 10
Informace pro uživatele
1. Členské státy zajistí, aby byly uživatelům elektrických a elektronických zařízení v domácnostech poskytnuty nezbytné informace o:
a) požadavku neodstraňovat OEEZ jako netříděný komunální odpad a sbírat tato OEEZ odděleně;
b) jim dostupných systémech vracení a sběru;
c) jejich přispění k opětovnému použití, recyklaci nebo k jiným formám využití OEEZ;
d) potenciálních účincích na životní prostředí a lidské zdraví v důsledku přítomnosti nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních;
e) významu symbolu uvedeného v příloze IV.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby se spotřebitelé podíleli na sběru OEEZ a byli stimulováni k usnadňování procesů opětovného použití, zpracování a využití.
3. S cílem minimalizovat odstraňování OEEZ jako netříděného komunálního odpadu a usnadnit jejich oddělený sběr členské státy zajistí, aby výrobci správně označovali elektrická a elektronická zařízení uvedená na trh po 13. srpnu 2005 symbolem znázorněným v příloze IV.
Ve výjimečných případech, kdy je to nezbytné vzhledem k velikosti nebo funkci výrobku, se tento symbol vytiskne na obal, na návod k použití a na záruční list elektrických a elektronických zařízení.
4. Členské státy mohou požadovat, aby výrobci nebo distributoři poskytovali některé nebo všechny informace uvedené v odstavcích 1 až 3 např. v návodu k použití nebo v místě prodeje.
Článek 11
Informace pro zpracovatelská zařízení
1. S cílem usnadnit opětovné použití a řádné a environmentálně šetrné zpracování OEEZ, včetně údržby, modernizace, opravy a recyklace, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že výrobci poskytnou informace o opětovném použití a zpracování pro každý nový druh EEZ uváděný na trh do jednoho roku od jeho uvedení na trh.
Obsahem těchto informací musí být, pokud je to nezbytné pro střediska pro opětovné použití a zařízení pro zpracování a recyklaci k dosažení souladu s ustanoveními této směrnice, jaké různé konstrukční části a materiály EEZ obsahují a na jakém místě se nebezpečné látky a přípravky v EEZ vyskytují.
Tyto informace musí výrobci EEZ zpřístupnit střediskům pro opětovné použití a zařízením pro zpracování a recyklaci ve formě manuálů nebo v elektronické podobě (např. CD-ROM, on-line služby).
2. Členské státy zajistí, aby byl každý výrobce elektrických nebo elektronických zařízení uváděných na trh po 13. srpnu 2005 jasně identifikovatelný podle značky na zařízení.
Navíc, aby mohlo být jednoznačně určeno datum uvedení zařízení na trh, opatří se zařízení značkou uvádějící, že bylo uvedeno na trh po 13. srpnu 2005.
Komise podpoří přípravu evropských norem za tímto účelem.
Článek 12
Informace a předkládání zpráv
1. Členské státy vypracují seznam výrobců a každoročně shromáždí informace, včetně podložených odhadů, o množstvích a o kategoriích elektrických a elektronických zařízení uvedených na trh, sebraných všemi způsoby, opětovně použitých, recyklovaných a využitých v členských státech, a o vyvezených sebraných odpadech, podle hmotnosti nebo, pokud to není možné, podle počtu.
Členské státy zajistí, aby výrobci dodávající elektrická a elektronická zařízení prostřednictvím komunikace na dálku poskytovali informace o dosažení souladu s požadavky čl. 8 odst. 4 a o množstvích a kategoriích elektrických a elektronických zařízení uváděných na trh členského státu, ve kterém sídlí kupující tohoto zařízení.
Členské státy zajistí, aby byly požadované informace předávány Komisi každé dva roky, vždy nejpozději do osmnácti měsíců po skončení období, jehož se informace týkají.
První soubor informací se bude týkat let 2005 a 2006.
Informace budou poskytnuty ve formátu, který bude stanoven do jednoho roku od vstupu této směrnice v platnost v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst.
Pro dosažení souladu s tímto odstavcem členské státy zajistí přiměřenou výměnu informací, zejména u postupů zpracování podle čl. 6 odst. 5.
2. Aniž by byly dotčeny požadavky odstavce 1, předkládají členské státy Komisi v tříletých intervalech zprávu o provádění této směrnice.
Zpráva bude vypracována na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise postupem podle článku 6 směrnice Rady 91/692/EHS ze dne 23. prosince 1991, kterou se normalizují a racionalizují zprávy o provádění některých směrnic týkajících se životního prostředí [19].
Dotazník nebo osnova bude členským státům odeslána šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká.
Komisi bude zpráva odeslána do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
První zpráva se týká období od roku 2004 do roku 2006.
Komise zveřejní zprávu o provádění této směrnice do devíti měsíců od obdržení zpráv z členských států.
Článek 13
Přizpůsobování vědeckému a technickému pokroku
Jakékoli změny, které jsou nezbytné k přizpůsobení čl. 7 odst. 3, přílohy IB (zejména vzhledem k možnému doplnění o svítidla v domácnostech, přímo žhavené žárovky a fotoelektrické výrobky, tj. solární panely), přílohy II (zejména při zohlednění nového technického vývoje ve zpracování OEEZ) a příloh III a IV vědeckému a technickému pokroku musí být přijímány postupem podle čl. 14 odst. 2.
Před provedením změn příloh Komise mimo jiné vede konzultace s výrobci elektrických a elektronických zařízení, provozovateli recyklace, zpracovateli a organizacemi zaměřenými na ochranu životního prostředí a sdruženími zaměstnanců a spotřebitelů.
Článek 14
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 18 směrnice 75/442/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Sankce
Členské státy určí sankce použitelné při porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice.
Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 16
Inspekce a kontrola
Členské státy zajistí, aby inspekce a kontrola umožnily ověření řádného provádění této směrnice.
Článek 17
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 13. srpna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění všech právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Budou-li cíle stanovené touto směrnicí dosaženy, mohou členské státy provést čl. 6 odst. 6, čl. 10 odst. 1 a článek 11 prostřednictvím dohod mezi příslušnými orgány a dotyčnými hospodářskými odvětvími. Tyto dohody musí splňovat tyto požadavky:
a) dohody jsou vymahatelné;
b) dohody musí upřesnit cíle a odpovídající lhůty;
c) dohody jsou zveřejněny v úředním věstníku dotčeného členského státu nebo v úředním dokumentu rovněž přístupném veřejnosti a jsou předány Komisi;
d) dosažené výsledky jsou pravidelně kontrolovány, sdělovány příslušným orgánům a Komisi a zpřístupňovány veřejnosti za podmínek stanovených v dohodě;
e) příslušné orgány zajistí, aby byly přezkoumány výsledky dosažené v rámci dohody;
f) v případě neplnění dohody jsou členské státy povinny provádět příslušná ustanovení této směrnice formou přijímání právních a správních opatření.
4. a) Řecko a Irsko, které vzhledem k:
- nedostatečné recyklační infrastruktuře,
- geografickým okolnostem, jako je velký počet malých ostrovů a výskyt venkovských a horských oblastí,
- nízké hustotě obyvatelstva, a
- nízké úrovni spotřeby EEZ
nejsou schopny splnit cíle sběru ve smyslu čl. 5 odst. 5 prvního pododstavce nebo cíle využití ve smyslu čl. 7 odst. 2 a které podle čl. 5 odst. 2 třetího pododstavce směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů [20] mohou žádat o prodloužení lhůty uvedené v tomto článku, mohou prodloužit období uvedené v čl. 5 odst. 5 a v čl. 7 odst. 2 této směrnice na 24 měsíců.
Tyto členské státy uvědomí Komisi o svém rozhodnutí nejpozději ve lhůtě pro provedení této směrnice.
b) Komise uvědomí o těchto rozhodnutích ostatní členské státy a Evropský parlament.
5. Do pěti let od vstupu této směrnice v platnost předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu na základě zkušeností s uplatňováním směrnice, zejména s ohledem na oddělený sběr, zpracování, využití a systémy financování.
Kromě toho musí zpráva vycházet i z vývoje stavu technologie, ze získaných zkušeností, z požadavků na ochranu životního prostředí a z fungování vnitřního trhu.
Ke zprávě musí být v případě potřeby připojeny návrhy na změnu příslušných ustanovení této směrnice.
Článek 18
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 19
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2002/97/ES
ze dne 16. prosince 2002,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů (2,4-D, triasulfuronu a thifensulfuron-methylu) v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v určitých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilninách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/79/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/79/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v určitých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [4], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/79/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/81/ES [6], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Existující účinné látky 2,4-D, triasulfuron a thifensulfuron-methyl byly směrnicemi Komise 2001/103/ES [7], 2000/66/ES [8] a 2001/99/ES [9] zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS pro použití jako herbicidy, aniž by však byly upřesněny zvláštní podmínky mající dopad na plodiny, které mohou být ošetřeny přípravky na ochranu rostlin obsahujícími tyto účinné látky.
(2) Zařazení těchto účinných látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo založeno na hodnocení předložených informací týkajících se navržených použití. Informace o tomto použití předložily určité členské státy v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS. Předložené informace byly přezkoumány a jsou dostatečné pro stanovení určitých maximálních limitů reziduí (MLR).
(3) Neexistuje-li MLR nebo dočasný MLR na úrovni Společenství, stanoví členské státy v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS dočasný vnitrostátní MLR předtím, než budou moci být povoleny přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto účinnou látku.
(4) S ohledem na zařazení dotyčných účinných látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo jejich technické a vědecké hodnocení dokončeno formou zprávy Komise o přezkoumání.
Zpráva byla dokončena dne 2. října 2001 pro 2,4-D, 13. července 2000 pro triasulfuron a 29. června 2001 pro thifensulfuron-methyl. Ve zprávách je stanoven přijatelný denní příjem (ADI) pro 2,4-D ve výši 0,05 mg/kg tělesné hmotnosti na den, pro triasulfuron ve výši 0,01 mg/kg tělesné hmotnosti na den a pro thifensulfuron-methyl ve výši 0,01 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených dotyčnými účinnými látkami byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy Společenství.
Byly též zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [10] a stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [11] k použité metodice.
Byl učiněn závěr, že navržené maximální limity reziduí nepovedou k překročení této hodnoty ADI.
V průběhu hodnocení a diskusí předcházejících zařazení dotyčných účinných látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS nebyly zjištěny akutní toxické účinky, které by vyžadovaly stanovení akutní referenční dávky.
(5) K zajištění náležité ochrany spotřebitelů proti expozici reziduím v produktech nebo na jejich povrchu, pro něž nebyla udělena povolení, je rozumné stanovit dočasné MLR na úrovni meze stanovitelnosti pro všechny tyto produkty spadající do působnosti směrnic 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS.
(6) Stanovení takových dočasných maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství nebrání tomu, aby členské státy udělily dočasná povolení v souladu s čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS a přílohou VI uvedené směrnice. Období čtyř let se považuje za dostatečné k tomu, aby byl umožněn vývoj dalších použití dotyčné účinné látky.
Po uplynutí tohoto období by se dočasné MLR měly stát konečnými.
(7) Přílohy směrnic 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS by tedy měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(8) Komise oznámila návrh této směrnice Světové obchodní organizaci a připomínky, které obdržela, byly zohledněny při přípravě konečného znění směrnice.
Možnost stanovení přípustných odchylek od maximálních limitů reziduí pro dovoz u určitých kombinací pesticidu a plodiny bude Komise zkoumat na základě předložení přijatelných údajů.
(9) Tato směrnice je v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují níže uvedené maximální limity reziduí pesticidů:
"Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity v mg/kg _BAR_
Článek 2
V části B přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují níže uvedené maximální limity reziduí pesticidů:
"Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity v mg/kg (ppm) _BAR_
Článek 3
Maximální limity reziduí dotyčných účinných látek, jak jsou uvedeny v příloze této směrnice, se doplňují do přílohy II směrnice 90/642/EHS.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. července 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/98/ES
ze dne 27. ledna 2003,
kterou se stanoví standardy jakosti a bezpečnosti pro odběr, vyšetření, zpracování, skladování a distribuci lidské krve a krevních složek a kterou se mění směrnice 2001/83/ES
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 4. listopadu 2002,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozsah, v němž je lidská krev léčebně používána, vyžaduje, aby byla zajištěna jakost a bezpečnost plné krve a krevních složek s cílem předcházet zejména přenosu onemocnění.
(2) Dostupnost krve a krevních složek používaných pro léčebné účely závisí hlavně na tom, zda jsou občané Společenství ochotni je darovat.
Aby se chránilo zdraví veřejnosti a předcházelo přenosu infekčních onemocnění, je třeba přijmout veškerá preventivní opatření během odběru, zpracování, distribuce a použití krve a krevních složek a současně odpovídajícím způsobem využít vědeckých poznatků při průkazu, inaktivaci a odstranění patogenních agens přenosných transfuzí.
(3) Požadavky na jakost, bezpečnost a účinnost průmyslově vyráběných léčivých přípravků pocházejících z lidské krve nebo plazmy byly zajištěny směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků [5].
Výslovné vyloučení plné krve, plazmy a krevních buněk lidského původu z uvedené směrnice však vedlo k situaci, že jejich jakost a bezpečnost není předmětem úpravy žádného závazného právního předpisu Společenství, pokud jsou určené k transfuzi a nejsou zpracovávané jako takové.
Je proto nezbytné, aby předpisy Společenství zajistily, aby krev a její složky, ať je jejich zamýšlený účel jakýkoliv, měly srovnatelnou jakost a bezpečnost v celém transfuzním řetězci ve všech členských státech s ohledem na volný pohyb občanů na území Společenství.
Stanovení vysokých standardů jakosti a bezpečnosti proto pomůže znovu přesvědčit veřejnost o tom, že lidská krev a krevní složky, i když pocházejí z odběrů v jiném členském státě, splňují stejné požadavky jako odběry ve vlastní zemi.
(4) Pokud jde o krev a krevní složky použité jako výchozí materiály pro výrobu hromadně vyráběných léčivých přípravků, směrnice 2001/83/ES odkazuje na opatření, která musí být přijata členskými státy k předcházení přenosu infekčních onemocnění, jež zahrnují použití monografií Evropského lékopisu a doporučení Rady Evropy a Světové zdravotnické organizace (WHO), která se zejména týkají výběru a vyšetření dárců krve a plazmy.
Kromě toho by členské státy měly přijmout opatření na podporu soběstačnosti Společenství, pokud jde o krev a krevní složky, a na podporu dobrovolných neplacených odběrů krve a krevních složek.
(5) Má-li být zajištěna stejná úroveň bezpečnosti a jakosti krevních složek, bez ohledu na jejich zamýšlený účel, měla by tato směrnice stanovit technické požadavky na odběr a vyšetření veškeré krve a krevních složek, včetně výchozích materiálů pro léčivé přípravky.
Směrnice 2001/83/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6) Ve sdělení Komise ze dne 21. prosince 1994 o bezpečnosti krve a soběstačnosti v Evropském společenství byla vyslovena potřeba stanovit krevní strategii, aby se znovu posílila důvěra v bezpečnost řetězce krevní transfuze a podpořila se soběstačnost Společenství.
(7) Rada ve svém usnesení ze dne 2. června 1995 o bezpečnosti krve a soběstačnosti ve Společenství [6] vyzvala Komisi, aby předložila vhodné návrhy pro vypracování krevní strategie.
(8) Rada ve svém usnesení ze dne 12. listopadu 1996 o strategii bezpečnosti krve a soběstačnosti v Evropském společenství [7] vyzvala Komisi, aby co nejdříve předložila návrhy za účelem podpory vypracování koordinovaného přístupu k bezpečnosti krve a přípravků z krve.
(9) Evropský parlament ve svých usneseních ze dne 14. září 1993 [8], 18. listopadu 1993 [9], 14. července 1995 [10] a 17. dubna 1996 [11] o bezpečnosti krve a soběstačnosti prostřednictvím dobrovolného, bezplatného dárcovství v Evropském společenství zdůraznil nutnost zajistit nejvyšší úroveň bezpečnosti krve a znovu vyslovil svoji trvalou podporu tomu, aby ve Společenství bylo dosaženo soběstačnosti.
(10) Při vypracovávání ustanovení této směrnice bylo vzato v úvahu stanovisko Vědeckého výboru pro léčivé přípravky a zdravotnické prostředky, jakož i mezinárodní zkušenosti v této oblasti.
(11) Vzhledem k povaze autologní transfuze je třeba pečlivě uvážit, jakým způsobem a v jakém okamžiku mají být použita jednotlivá ustanovení této směrnice.
(12) Nemocniční krevní banky jsou jednotkami nemocnice, které provádějí omezený počet činností, jako je skladování, distribuce a zkoušky slučitelnosti.
Má-li být zajištěno zachování jakosti a bezpečnosti krve a krevních složek v celém transfuzním řetězci a má-li být zohledněn specifický charakter a funkce nemocničních krevních bank, je třeba, aby se pro tyto banky použila pouze ustanovení týkající se jejich činnosti.
(13) Členské státy by měly zajistit vytvoření vhodného mechanismu pro jmenování, povolování, akreditaci nebo udělování licence, který zajistí, že transfuzní zařízení budou provozovat svoji činnost v souladu s požadavky této směrnice.
(14) Je třeba, aby členské státy organizovaly inspekce a kontrolní opatření, která budou provádět úředníci zastupujícího příslušného orgánu, aby zajistily, že transfuzní zařízení splňují podmínky stanovené v této směrnici.
(15) Zaměstnanci přímo provádějící odběr, vyšetření, zpracování, skladování a distribuci krve a krevních složek musí mít vhodnou kvalifikaci a ve vhodnou dobu musí být pro ně zajištěno odpovídající zaškolení, aniž jsou dotčeny stávající právní předpisy Společenství o uznávání odborných kvalifikací a o ochraně zaměstnanců.
(16) Transfuzní zařízení by měly vytvořit a používat systémy jakosti zahrnující všechny činnosti, které určují cíle a úkoly politiky jakosti, a měly by je provádět takovými prostředky, jako je plánování jakosti, kontrola jakosti, zabezpečení jakosti a zlepšování jakosti v rámci systému jakosti, s přihlédnutím k zásadám správné výrobní praxe i systému Evropského společenství pro posuzování shody.
(17) Je třeba vytvořit vhodný systém, který umožní sledovatelnost plné krve a krevních složek.
Sledovatelnost by měla být zajištěna pomocí postupů pro přesnou identifikaci dárce, pacienta a laboratoře, pomocí uchovávání záznamů a pomocí vhodného systému identifikace a označování.
Je žádoucí, aby byl vytvořen systém umožňující jedinečnou a bezchybnou identifikaci odběrů krve a krevních složek ve Společenství.
V případě krve a krevních složek dovezených ze třetích zemí je důležité, aby transfuzní zařízení zajistily rovnocennou úroveň sledovatelnosti ve fázích předcházejících dovozu do Společenství.
Ve fázích následujících po dovozu je třeba splňovat stejné požadavky na sledovatelnost, které se používají pro krev a krevní složky odebrané ve Společenství.
(18) Je důležité, aby byl zaveden soubor systematických postupů pro dohled nad shromažďováním a vyhodnocováním informací o nežádoucích nebo neočekávaných účincích nebo reakcích v důsledku odběru krve nebo krevních složek s cílem zabránit tomu, aby se podobné nebo stejné účinky či reakce v budoucnu opakovaly; pomocí vhodných opatření se tak zlepší bezpečnost transfuzí.
Za tím účelem je nutné vytvořit v členských státech společný systém oznamování závažných nežádoucích účinků a reakcí spojených s odběrem, zpracováním, vyšetřením, skladováním a distribucí krve a krevních složek.
(19) Je třeba dbát na to, aby při informování dárce o abnormálních výsledcích mu byly zároveň poskytnuty odpovídající rady.
(20) Moderní praxe transfuze krve je založena na principech dobrovolného dárcovství, anonymity dárce i příjemce, bezplatnosti dárcovství a neziskovosti zařízení poskytujících služby krevní transfuze.
(21) Je nezbytné přijmout veškerá potřebná opatření, aby byl potenciálním dárcům krve nebo krevních složek zaručen důvěrný charakter všech informací poskytnutých oprávněným zaměstnancům a týkajících se jejich zdraví, výsledků vyšetření jejich odběrů, jakož i budoucí sledovatelnosti jejich odebrané krve.
(22) Podle čl. 152 odst. 5 Smlouvy nemohou ustanovení této směrnice ovlivnit vnitrostátní předpisy upravující dárcovství krve. Čl. 152 odst. 4 písm. a) Smlouvy stanoví, že členským státům nelze bránit v tom, aby používaly nebo zavedly přísnější ochranná opatření, pokud jde o standardy jakosti a bezpečnost krve a krevních složek.
(23) Dobrovolné a bezplatné dárcovství krve je faktorem, který může přispět k vysokému stupni bezpečnosti krve a krevních složek, a tím k ochraně lidského zdraví.
Je třeba podpořit úsilí Rady Evropy v této oblasti a přijmout veškerá potřebná ustanovení, která by vhodnými opatřeními a iniciativami podpořila dobrovolné a bezplatné dárcovství a která by zajistila, že dárci získají větší společenské uznání a tím se současně zvýší soběstačnost.
Je také nutné vzít v úvahu definici Rady Evropy pro dobrovolné a bezplatné dárcovství.
(24) Krev a krevní složky používané pro léčebné účely nebo ve zdravotnických prostředcích by měly pocházet od osob, jejichž zdravotní stav je takový, že v důsledku odběru nevzniknou žádné nežádoucí účinky a že je minimalizováno jakékoliv riziko přenosu infekčního onemocnění; každý odběr darované krve by měl být vyšetřen podle pravidel, která zaručí, že byla přijata veškerá nezbytná opatření k ochraně zdraví osob, které jsou příjemci krve a krevních složek.
(25) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [12] požaduje, aby se na údaje týkající se zdraví osob vztahovala zvýšená ochrana.
To se však týká jen osobních údajů, a nikoli údajů, které byly anonymizovány.
Tato směrnice by proto měla zavést dodatečné záruky, aby se zabránilo jakýmkoliv neoprávněným změnám v registrech dárcovství nebo v záznamech o zpracování, nebo neoprávněnému zpřístupnění informací.
(26) Komise by měla být zmocněna k tomu, aby stanovila technické požadavky a provedla veškeré nezbytné změny těchto požadavků a příloh, aby se zohlednil vědecký a technický pokrok.
(27) Při stanovení technických požadavků a jejich přizpůsobení pokroku je třeba přihlédnout k doporučení Rady ze dne 29. června 1998 o způsobilosti dárců krve a plazmy a screeningu darované krve v Evropském společenství [13], k příslušným doporučením Rady Evropy a Světové zdravotnické organizace, jakož i k pokynům příslušných evropských institucí a organizací, jako jsou monografie Evropského lékopisu.
(28) Je nezbytné, aby Společenství mělo zajištěno co nejlepší vědecké poradenství v otázce bezpečnosti krve a krevních složek, zejména s ohledem na přizpůsobení ustanovení této směrnice vědeckému a technickému pokroku.
(29) Vyšetření by mělo být prováděno v souladu s nejnovějšími vědeckými a technickými postupy odrážejícími současnou nejlepší praxi, která je definována, pravidelně přezkoumávána a aktualizována na základě vhodného procesu konzultací s odborníky.
Tento postup přezkoumání by měl také náležitě zohlednit vědecký pokrok v oblasti detekce, inaktivace a odstranění patogenů, které mohou být přeneseny transfuzí.
(30) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice je třeba přijmout podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [14].
(31) Za účelem zvýšení účinnosti provádění ustanovení přijatých na základě této směrnice je nutné stanovit sankce, které mohou použít členské státy.
(32) Cíle této směrnice, tedy přispět k obecné důvěře v jakost darované krve a krevních složek i ochraně zdraví dárců, dosáhnout soběstačnosti na úrovni Společenství, zvýšit důvěru v bezpečnost transfuzního řetězce mezi členskými státy, nemohou být dostatečně zajištěny členskými státy, lze jich však z důvodu jejich rozsahu a účinků lépe dosáhnout na úrovni Společenství. Společenství proto může přijmout opatření v souladu s principem subsidiarity stanoveným v článku 5 Smlouvy.
Podle principu proporcionality stanoveném v uvedeném článku nepřesahuje tato směrnice to, co je nezbytné k dosažení uvedených cílů.
(33) Odpovědnost za organizaci zdravotních služeb a poskytování zdravotní péče by nadále měly nést jednotlivé členské státy,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíle
Tato směrnice stanoví standardy jakosti a bezpečnosti lidské krve a krevních složek, aby byla zajištěna vysoká úroveň ochrany lidského zdraví.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice je použitelná pro odběr a vyšetření lidské krve a krevních složek, bez ohledu na jejich zamýšlený účel, a pro jejich zpracování, skladování a distribuci, jsou-li určeny pro transfuzi.
2. Pokud jsou krev a krevní složky odebrány a vyšetřeny výlučně za účelem použití pro autologní transfuzi a jsou v tomto smyslu jasně označeny, pak požadavky, které musí splňovat, musí být v souladu s požadavky uvedenými v čl. 29 písm. g).
3. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny směrnice 93/42/EHS [15], 95/46/ES nebo 98/79/ES [16].
4. Tato směrnice není použitelná pro krvetvorné kmenové buňky.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "krví" plná krev odebraná dárci a zpracovaná buď pro transfuzi, nebo pro další výrobu;
b) "krevní složkou" léčebná složka krve (červené krvinky, bílé krvinky, krevní destičky, plazma), která může být připravena různými metodami;
c) "přípravkem z krve" jakýkoliv léčivý přípravek pocházející z lidské krve nebo plazmy;
d) "autologní transfuzí" transfuze, při níž jsou dárce i příjemce táž osoba a při níž se používají předem odebraná krev a krevní složky;
e) "transfuzním zařízením" jakékoliv zařízení nebo subjekt, které odpovídají za všechny aspekty odběru a vyšetření lidské krve nebo krevních složek, bez ohledu na jejich zamýšlený účel, a za jejich zpracování, skladování a distribuci, jsou-li určeny pro transfuzi.
Tato definice se nevztahuje na nemocniční krevní banky;
f) "nemocniční krevní bankou" nemocniční jednotka, která skladuje a distribuuje krev a krevní složky a může provádět zkoušky slučitelnosti krve a krevních složek výlučně pro použití v rámci zařízení nemocnice, včetně transfuzní činnosti nemocnice;
g) "závažným nežádoucím účinkem" jakákoliv nepříznivá skutečnost související s odběrem, vyšetřením, zpracováním, skladováním a distribucí krve a krevních složek, která by mohla vést k smrti, ohrožení života nebo poškození zdraví či omezení schopností pacienta nebo která zapříčiní hospitalizaci či onemocnění nebo jejich prodloužení;
h) "závažnou nežádoucí reakcí" neočekávaná odezva dárce nebo pacienta související s odběrem nebo transfuzí krve nebo krevních složek, která má za následek smrt, ohrožení života, poškození zdraví či omezení schopností pacienta nebo která zapříčiní hospitalizaci či onemocnění nebo jejich prodloužení;
i) "propuštěním krevní složky" proces, který umožňuje propustit krevní složku ze stavu karantény za použití systémů a postupů, které zajistí, že konečný přípravek splňuje požadavky na propuštění;
j) "vyloučením" trvalé nebo dočasné pozastavení způsobilosti osoby darovat krev nebo krevní složky;
k) "distribucí" dodání krve a krevních složek jiným transfuzním zařízením, nemocničním krevním bankám a výrobcům přípravků pocházejících z krve a plazmy.
Distribuce nezahrnuje výdej krve nebo krevních složek pro transfuzi;
l) "hemovigilancí" soubor systematických postupů pro dohled týkajících se závažných nežádoucích nebo neočekávaných účinků nebo reakcí u dárců nebo příjemců, jakož i epidemiologického sledování dárců;
m) "inspekcí" úřední a objektivní kontrola prováděná podle přijatých standardů za účelem posouzení shody s touto směrnicí a jinými příslušnými právními předpisy a za účelem zjištění problémů.
Článek 4
Provádění
1. Členské státy určí příslušný orgán nebo orgány odpovědné za provádění požadavků této směrnice.
2. Tato směrnice nebrání členskému státu používat nebo zavádět na svém území přísnější ochranná opatření, pokud jsou v souladu s ustanoveními Smlouvy.
Členský stát může zejména stanovit požadavky v oblasti dobrovolného bezplatného dárcovství, například zákaz nebo omezení dovozu krve a krevních složek, za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví a dosažení cíle stanoveného v čl. 20 odst. 1, a to za předpokladu, že jsou splněny podmínky Smlouvy.
3. Při provádění činností upravených touto směrnicí může Komise využít technickou nebo správní pomoc výhodnou pro ni i pro uživatele, pokud jde o identifikaci, přípravu, řízení, sledování, audit a kontrolu, jakož i finanční podporu.
KAPITOLA II
POVINNOSTI ORGÁNŮ ČLENSKÝCH STÁTŮ
Článek 5
Jmenování, povolení, schválení nebo licencování transfuzních zařízení
1. Členské státy zajistí, aby činnosti související s odběrem a vyšetřením lidské krve a krevních složek, bez ohledu na jejich zamýšlený účel, a s jejich zpracováním, skladováním a distribucí, jsou-li určeny pro transfuzi, prováděla pouze transfuzní zařízení, která za tímto účelem příslušný orgán jmenoval, povolil, schválil nebo licencoval.
2. Pro účely odstavce 1 poskytne transfuzní zařízení příslušnému orgánu informace uvedené v příloze I.
3. Po ověření, zda transfuzní zařízení splňuje požadavky stanovené touto směrnicí, sdělí příslušný orgán tomuto zařízení, které činnosti může provádět a za jakých podmínek.
4. Transfuzní zařízení nesmí provést žádnou podstatnou změnu činností bez předchozího písemného povolení od příslušného orgánu.
5. Příslušný orgán může jmenování, povolení, schválení nebo licenci transfuzního zařízení pozastavit nebo zrušit, jestliže inspekce nebo kontrolní opatření ukáží, že toto zařízení neplní požadavky této směrnice.
Článek 6
Nemocniční krevní banky
Pro nemocniční krevní banky se použijí články 7 a 10, čl. 11 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a články 14, 15, 22 a 24.
Článek 7
Ustanovení pro stávající zařízení
Členské státy mohou rozhodnout, že zachovají vnitrostátní ustanovení po dobu devíti měsíců po datu stanoveném v článku 32, aby umožnily transfuzním zařízením provozovaným podle jejich právních předpisů dosáhnout souladu s požadavky této směrnice.
Článek 8
Inspekce a kontrolní opatření
1. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán prováděl v transfuzním zařízení inspekce a vhodná kontrolní opatření k zajištění plnění požadavků této směrnice.
2. Inspekce a kontrolní opatření provádí pravidelně příslušný orgán.
Interval mezi dvěma inspekcemi a kontrolními opatřeními nesmí být delší než dva roky.
3. Tyto inspekce a kontrolní opatření provádějí úředníci příslušného orgánu, kteří musí být zmocněni k
a) inspekci transfuzních zařízení, jakož i zařízení jakékoliv třetí strany, která se nacházejí na jeho území a která držitel jmenování, povolení, schválení nebo licence podle článku 5 pověřil prováděním hodnocení a vyšetření podle článku 18;
b) odběru vzorků pro vyšetření a analýzu,
c) prověření všech dokumentů souvisejících s předmětem inspekce, s výhradou ustanovení platných v členských státech v době vstupu této směrnice v platnost, která omezují toto zmocnění úředníků, pokud jde o popis způsobu výroby.
4. Podle potřeby provádí příslušný orgán inspekci a další kontrolní opatření v případě závažného nežádoucí účinku nebo reakce nebo v případě podezření v tomto smyslu v souladu s článkem 15.
KAPITOLA III
USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE TRANSFUZNÍCH ZAŘÍZENÍ
Článek 9
Odpovědná osoba
1. Transfuzní zařízení jmenuje osobu (dále jen "odpovědnou osobu"), která odpovídá za
- zajištění toho, aby každá jednotka krve nebo krevních složek byla bez ohledu na zamýšlený účel odebrána a vyšetřena, a pokud je určena pro transfuzi, aby byla zpracována, skladována a distribuována podle právních předpisů platných v členském státě,
- poskytování informací příslušným orgánům během postupů jmenování, povolení, schválení nebo licencování v souladu s článkem 5,
- provádění požadavků uvedených v článcích 10 až 15 v rámci transfuzního zařízení.
2. Odpovědná osoba musí splňovat nejméně tyto kvalifikační předpoklady:
a) musí být držitelem diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného daným členským státem za rovnocenné, a to v oboru lékařských nebo biologických věd;
b) musí mít v příslušných oborech alespoň dvouletou praxi po ukončení vysokoškolského studia v jednom nebo více zařízeních, která mají povolení vykonávat činnosti týkající se odběru nebo vyšetření lidské krve a krevních složek nebo jejich zpracování, skladování a distribuce.
3. Pracovní úkoly uvedené v odstavci 1 mohou být delegovány na jiné osoby, které jsou svým vzděláním a praxí kvalifikované k plnění těchto úkolů.
4. Transfuzní zařízení sdělí příslušnému orgánu jméno odpovědné osoby uvedené v odstavci 1 a dalších osob uvedených v odstavci 3, jakož i informace o konkrétních úkolech, za které odpovídají.
5. Je-li odpovědná osoba nebo jiná osoba podle odstavce 3 dočasně nebo trvale nahrazena, transfuzní zařízení neprodleně sdělí příslušnému orgánu jméno nové odpovědné osoby a datum, kdy se ujme svojí funkce.
Článek 10
Zaměstnanci
Zaměstnanci, kteří se přímo účastní odběru, vyšetření, zpracování, skladování a distribuce lidské krve a krevních složek, musí být kvalifikováni k provádění těchto úkolů a musí pro ně být ve vhodnou dobu organizovány odpovídající a pravidelně aktualizované vzdělávací kurzy.
KAPITOLA IV
ŘÍZENÍ JAKOSTI
Článek 11
Systém jakosti pro transfuzní zařízení
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby v každém transfuzním zařízení byl vytvořen a používán systém jakosti pro transfuzní zařízení založený na zásadách správné praxe.
2. Pro činnosti týkající se systému jakosti, který transfuzní zařízení musí používat, Komise stanoví standardy a specifikace Společenství uvedené v čl. 29 písm. h).
Článek 12
Dokumentace
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby transfuzní zařízení vedla dokumentaci týkající se pracovních postupů, pokynů, vzdělávacích a referenčních příruček, jakož i formulářů určených pro vypracování zpráv.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby byl úředníkům odpovědným za inspekce a kontrolní opatření podle článku 8 umožněn přístup k těmto dokumentům.
Článek 13
Vedení záznamů
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby transfuzní zařízení vedla záznamy o informacích požadovaných v přílohách II a IV a v čl.
29 písm. b), c) a d). Záznamy se uchovávají nejméně po dobu 15 let.
2. Příslušný orgán uchovává záznamy o údajích získaných od transfuzních zařízení podle článků 5, 7, 8, 9 a 15.
KAPITOLA V
HEMOVIGILANCE
Článek 14
Sledovatelnost
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby krev a krevní složky odebrané, vyšetřené, zpracované, skladované, propuštěné nebo distribuované na jejich území byly sledovatelné od dárce k příjemci a naopak.
Za tímto účelem členské státy zajistí, aby transfuzní zařízení zavedla systém pro identifikaci každého jednotlivého odběru krve a každé jednotlivé jednotky krve a z nich získaných složek, která umožní plnou sledovatelnost od dárce k příjemci přes proces transfuze.
Systém musí bezchybně identifikovat každý jednotlivý odběr a typ krevní složky.
Tento systém se vytvoří v souladu s požadavky uvedenými v čl. 29 písm. a).
Pokud jde o krev a krevní složky dovezené ze třetích zemí, členské státy zajistí, aby identifikační systém dárců, který má transfuzní zařízení používat, umožnil stejnou úroveň sledovatelnosti.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby systém používaný pro označování krve a krevních složek odebraných, vyšetřených, zpracovaných, skladovaných, propuštěných nebo distribuovaných na jejich území odpovídal identifikačnímu systému uvedenému v odstavci 1 a splňoval požadavky na značení uvedené v příloze III.
3. Údaje potřebné pro zajištění plné sledovatelnosti podle tohoto článku se uchovávají nejméně po dobu 30 let.
Článek 15
Oznamování závažných nežádoucích účinků a reakcí
1. Členské státy zajistí, aby
- příslušnému orgánu byly oznámeny jakékoliv závažné nežádoucí účinky (nehody a chyby) vyplývající z odběru, vyšetření, zpracování, skladování a distribuce krve a krevních složek, které mohou mít vliv na jejich jakost a bezpečnost, jakož i jakékoliv závažné nežádoucí reakce, které nastanou během transfuze nebo po ní a které lze přisoudit jakosti a bezpečnosti krve a krevních složek,
- transfuzní zařízení měla vytvořený postup, který umožní přesně, účinně a prokazatelně stáhnout z distribuce krev nebo krevní složky, na něž se vztahuje výše uvedené oznámení.
2. Tyto závažné nežádoucí účinky a reakce se oznamují postupem a způsobem podle čl. 29 písm. i).
KAPITOLA VI
USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE JAKOSTI A BEZPEČNOSTI KRVE A KREVNÍCH SLOŽEK
Článek 16
Informace poskytované potenciálním dárcům
Členské státy zajistí, aby všem potenciálním dárcům krve nebo krevních složek ve Společenství byly poskytnuty informace uvedené v čl. 29 písm. b).
Článek 17
Informace požadované od dárců
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby všichni dárci ve Společenství, kteří vyjádří svoji ochotu darovat krev nebo krevní složky, poskytli transfuznímu zařízení informace uvedené v čl. 29 písm. c).
Článek 18
Způsobilost dárců
1. Transfuzní zařízení zajistí, aby u všech dárců krve a krevních složek byly použity postupy hodnocení a aby byla splněna kritéria pro odběr uvedená v čl. 29 písm. d).
2. Výsledky postupů hodnocení a vyšetření dárců musí být dokumentovány a jakékoliv závažné abnormální nálezy musí být oznámeny dárci.
Článek 19
Vyšetření dárců
Před každým odběrem krve nebo krevních složek se provede vyšetření dárce a uskuteční se s ním pohovor.
Kvalifikovaný zdravotnický pracovník odpovídá zejména za to, že dárcům poskytne informace a získá od nich informace, které jsou nezbytné pro posouzení jejich způsobilosti k odběru, a na základě toho posuzuje způsobilost dárců.
Článek 20
Dobrovolné a bezplatné dárcovství krve
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření na podporu dobrovolného bezplatného dárcovství krve s cílem zajistit, aby krev a krevní složky pokud možno pocházely z takových odběrů.
2. Členské státy informují Komisi o těchto opatřeních dva roky po vstupu této směrnice v platnost a poté každé tři roky.
Na základě těchto zpráv informuje Komise Evropský parlament a Radu o všech nezbytných dalších opatření, která má v úmyslu přijmout na úrovni Společenství.
Článek 21
Vyšetření odběrů
Transfuzní zařízení zajistí, aby každý odběr krve a krevních složek byl vyšetřen podle požadavků uvedených v příloze IV.
Členské státy zajistí, aby krev a krevní složky dovážené do Společenství byly vyšetřeny podle požadavků uvedených v příloze IV.
Článek 22
Podmínky skladování, přepravy a distribuce
Transfuzní zařízení zajistí, aby podmínky skladování, přepravy a distribuce krve a krevních složek byly v souladu s požadavky uvedenými v čl. 29 písm. e).
Článek 23
Požadavky na jakost a bezpečnost krve a krevních složek
Transfuzní zařízení zajistí, aby požadavky na jakost a bezpečnost krve a krevních složek odpovídaly vysokým standardům v souladu s požadavky uvedenými v čl. 29 písm. f).
KAPITOLA VII
OCHRANA ÚDAJŮ
Článek 24
Ochrana a důvěrnost údajů
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby všechny údaje, včetně genetických informací, které jsou shromažďovány na základě této směrnice a ke kterým mají přístup třetí strany, byly anonymizovány tak, aby dárce nebyl identifikovatelný.
Za tímto účelem zajistí, aby
a) byla přijata opatření na ochranu údajů a bezpečnostní opatření proti nedovolenému doplňování údajů, vymazávání či změnám v záznamech o dárci nebo v registrech o vyloučení dárce, jakož i proti nedovolenému předávání informací,
b) byly zavedeny postupy pro řešení nesrovnalostí v údajích,
c) nedocházelo k nedovolenému šíření těchto informací, přičemž však musí být zajištěna sledovatelnost odběrů.
KAPITOLA VIII
VÝMĚNA INFORMACÍ, ZPRÁVY A SANKCE
Článek 25
Výměna informací
Komise pořádá pravidelná setkání s příslušnými orgány určenými členskými státy, s delegacemi odborníků z transfuzních zařízení a dalšími zainteresovanými stranami za účelem výměny informací o zkušenostech získaných při provádění této směrnice.
Článek 26
Zprávy
1. Členské státy předloží Komisi dne 31. prosince 2003 a poté každé tři roky zprávu o činnosti vykonané v souvislosti s ustanoveními této směrnice, včetně seznamu opatření přijatých v oblasti inspekce a kontroly.
2. Zprávy o zkušenostech získaných při provádění této směrnice, které předložily členské státy, předá Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
3. Dne 1. července 2004 a poté každé tři roky předá Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o provádění požadavků této směrnice, zejména těch, které se týkají inspekce a kontroly.
Článek 27
Sankce
Členské státy stanoví režim sankcí použitelných při porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit jejich provádění.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi nejpozději do data uvedeného v článku 32 a neprodleně jí oznámí jakékoliv následné změny, které se jich týkají.
KAPITOLA IX
VÝBORY
Článek 28
Regulativní postup
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 29
Technické požadavky a jejich přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku
O přizpůsobení technických požadavků stanovených v přílohách I až IV technickému a vědeckému pokroku se rozhoduje postupem podle čl. 28 odst. 2.
Postupem podle čl. 28 odst. 2 se rozhoduje o těchto technických požadavcích a jejich přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku:
a) požadavky na sledovatelnost;
b) informace, které mají být poskytnuty dárcům;
c) informace, které musí poskytnout dárci, včetně identifikace, anamnézy a podpisu dárce;
d) požadavky, které se týkají způsobilosti dárců krve a plazmy a screeningu darované krve a které zahrnují
- kritéria pro trvalé vyloučení a možné výjimky z těchto kritérií,
- kritéria pro dočasné vyloučení;
e) požadavky na skladování, přepravu a distribuci;
f) požadavky na jakost a bezpečnost krve a krevních složek;
g) požadavky týkající se autologních transfuzí;
h) standardy a specifikace Společenství vztahující se k systému jakosti pro transfuzní zařízení;
i) postup Společenství pro oznamování závažných nežádoucích účinků a reakcí a způsob oznámení.
Článek 30
Konzultace vědeckého výboru/vědeckých výborů
Při stanovování technických požadavků uvedených v článku 29 a při přizpůsobování technických požadavků stanovených v přílohách I až IV vědeckému a technickému pokroku může Komise konzultovat s příslušným vědeckým výborem či vědeckými výbory, zejména za účelem zajištění stejné úrovně jakosti a bezpečnosti krve a krevních složek použitých pro transfuzi a krve a krevních složek použitých jako výchozí materiál pro výrobu léčivých přípravků.
KAPITOLA X
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 31
Změna směrnice 2001/83/ES
Článek 109 směrnice 2001/83/ES se nahrazuje tímto:
"Článek 109
Pro odběr a vyšetření lidské krve a lidské plazmy se použije směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/98/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví standardy jakosti a bezpečnosti pro odběr, vyšetření, zpracování, skladování a distribuci lidské krve a krevních složek a kterou se mění směrnice 2001/83/ES [17]."
Článek 32
Transpozice
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 8. února 2005.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 33
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 34
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2002/99/ES
ze dne 16. prosince 2002,
kterou se stanoví veterinární předpisy pro produkci, zpracování, distribuci a dovoz produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud jde o obchod uvnitř Společenství, byly v rámci jednotného trhu stanoveny zvláštní veterinární předpisy pro produkci, zpracování, distribuci a dovoz produktů živočišného původu pocházejících ze třetích zemí, které jsou určeny k lidské spotřebě a jsou uvedeny v příloze I Smlouvy.
(2) Tyto předpisy umožnily odstranění překážek obchodu s dotčenými produkty, čímž přispěly k vytvoření vnitřního trhu a zároveň zajistily vysokou úroveň ochrany zdraví zvířat.
(3) Dalším cílem zmíněných předpisů je předcházet zavlékání nebo šíření nákaz zvířat v důsledku uvedení produktů živočišného původu na trh.
Obsahují rovněž společná ustanovení týkající se zejména omezení, která jsou použitelná pro uvádění produktů pocházejících z hospodářství nebo z oblastí infikovaných nákazami na trh, a povinnosti ošetřovat produkty pocházející ze zakázaných území takovým způsobem, aby se zabránilo šíření původců chorob.
(4) Tato společná ustanovení by měla být harmonizována, aby se vyloučily případné nesrovnalosti vzniklé při přijímání zvláštních veterinárních předpisů.
Taková harmonizace umožní rovněž zajistit jednotné provádění veterinárních předpisů v celém Společenství a zvýšit průhlednost struktury právních předpisů Společenství.
(5) Veterinární kontroly produktů živočišného původu určených pro uvedení na trh musejí být prováděny v souladu se směrnicí Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontroláchv obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [4].
Směrnice 89/662/EHS obsahuje ochranná opatření, která lze použít při vážném ohrožení zdraví zvířat.
(6) Produkty dovážené ze třetích zemí nesmějí ohrožovat zdraví hospodářských zvířat ve Společenství.
(7) Za tím účelem je třeba stanovit postupy, jimiž by se předcházelo zavlékání nákaz.
Tyto postupy obsahují také pravidelné zhodnocení veterinární situace v dotčených třetích zemích.
(8) (8)Rovněž by měly být zavedeny postupy pro stanovení obecných nebo zvláštních předpisů či kritérií použitelných pro dovoz produktů živočišného původu.
(9) Ustanovení týkající se dovozu masa domácích kopytníků a masných výrobků, které jsou z tohoto masa připraveny nebo toto maso obsahují, jsou již zahrnuta ve směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5].
(10) Postupy použitelné na dovoz masa a masných výrobků mohou sloužit jako vzor pro dovoz jiných produktů živočišného původu.
(11) Veterinární kontroly produktů živočišného původu dovážených do Společenství ze třetích zemí musejí být prováděny v souladu se směrnicí Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [6].
Směrnice 97/78/ES obsahuje ochranná opatření, která lze použít při vážném ohrožení zdraví zvířat.
(12) Při stanovení pravidel pro mezinárodní obchod by měly být zohledněny obecné zásady stanovené Mezinárodním úřadem pro nákazy zvířat.
(13) Je třeba zorganizovat audity a inspekce Společenství, aby se zajistilo jednotné používání veterinárních předpisů.
(14) Produkty, na něž se vztahuje tato směrnice, jsou uvedeny v příloze I Smlouvy.
(15) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice se přijmou v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice stanoví obecné veterinární předpisy, jimiž se řídí všechna stádia produkce, zpracování a distribuce uvnitř Společenství a dovoz produktů živočišného původu pocházejících ze třetích zemí a výrobků z nich získaných, které jsou určeny k lidské spotřebě.
Tyto předpisy se nedotýkají ustanovení stanovených ve směrnicích 89/662/EHS a 97/78/ES a ve směrnicích uvedených v příloze I.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [8], a směrnice 97/78/ES.
Použijí se rovněž tyto definice:
1. "všemi stádii produkce, zpracování a distribuce" se rozumí každé stádium od primární produkce produktu živočišného původu, včetně této primární produkce, až po jeho skladování, dopravu, prodej nebo dodání konečnému spotřebiteli, včetně tohoto skladování, dopravy, prodeje nebo dodání;
2. "dovozem" se rozumí dovoz zboží na jedno z území uvedených v příloze I směrnice 97/78/ES pro účely jeho propuštění do celních režimů uvedených v čl. 4 odst. 16 písm. a) až f) nařízení Rady (ES) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [9];
3. "úředním veterinárním lékařem" se rozumí veterinární lékař, který je způsobilý k výkonu této funkce a je jmenován příslušným orgánem;
4. "produkty živočišného původu" se rozumějí produkty získané ze zvířat, jakož i výrobky z těchto produktů, které jsou určeny k lidské spotřebě, včetně živých zvířat, pokud jsou určena k tomuto účelu.
KAPITOLA I
VETERINÁRNÍ POŽADAVKY POUŽITELNÉ PRO VŠECHNA STÁDIA PRODUKCE, ZPRACOVÁNÍ A DISTRIBUCE PRODUKTŮ ŽIVOČIŠNÉHO PŮVODU VE SPOLEČENSTVÍ
Článek 3
Obecné veterinární předpisy
1. Členské státy přijmou v souladu s níže uvedenými ustanoveními opatření, kterými zajistí, že provozovatelé potravinářských podniků nezpůsobí v žádném stádiu produkce, zpracování ani distribuce produktů živočišného původu ve Společenství šíření chorob přenosných na zvířata.
2. Produkty živočišného původu musejí být získány ze zvířat, která splňují veterinární podmínky stanovené příslušnými právními předpisy Společenství.
3. Produkty živočišného původu se získávají ze zvířat:
a) která nepocházejí z hospodářství, zařízení, z území nebo části území, na něž se vztahují veterinární omezení použitelná pro zvířata a dotčené produkty podle předpisů stanovených v příloze I;
b) která, pokud jde o maso a masné výrobky, nebyla usmrcena v zařízení, v němž se při porážce nebo v průběhu výrobního procesu nacházela infikovaná zvířata nebo zvířata podezřelá z nákazy jednou z chorob, na které se vztahují předpisy uvedené v písmeni a), nebo jatečně upravená těla těchto zvířat nebo části jatečně upravených těl těchto zvířat, pokud takové podezření nebylo vyloučeno;
c) která jsou v případě živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury v souladu se směrnicí 91/67/EHS [10].
Článek 4
Odchylky
1. Bez ohledu na článek 3 a při dodržení opatření pro tlumení choroby uvedených v příloze I mohou členské státy povolit produkci, zpracování a distribuci produktů živočišného původu pocházejících z území nebo části území, na které se vztahují veterinární omezení, avšak nikoliv z hospodářství, které je infikováno nebo je z infekce podezřelé, pokud:
i) produkty, dříve než byly podrobeny níže uvedenému ošetření, byly získány, bylo s nimi manipulováno, byly přepraveny a skladovány odděleně od produktů nebo v jiné době než produkty, které splňují všechny veterinární podmínky, a pokud podmínky pro přepravu mimo území, na které se vztahují veterinární omezení, schválil příslušný orgán;
ii) produkty, které mají být podrobeny ošetření, jsou jasně označeny;
iii) produkty se podrobí ošetření, které umožní odstranit příslušný veterinární problém, a
iv) ošetření se provede v zařízení, které je pro tento účel schváleno členským státem, v němž daný veterinární problém nastal.
Ustanovení prvního pododstavce se použijí v souladu s oddílem 1 příloh II a III nebo v souladu s pravidly, která se přijmou postupem podle čl. 12 odst. 2.
2. Produkce, zpracování a distribuce produktů akvakultury, které nesplňují podmínky stanovené v článku 3, se povolí, pokud jsou dodrženy podmínky stanovené ve směrnici 91/67/EHS a v případě potřeby v souladu s dodatečnými podmínkami, které se přijmou postupem podle čl. 12 odst. 2.
3. Je-li to za dané veterinární situace možné, lze v určitých situacích postupem podle čl. 12 odst. 2 povolit odchylky od článku 3. V takových případech se zohlední zejména:
a) zvláštní znaky choroby u dotčených druhů a
b) případné testy nebo opatření, jimž se zvířata musejí podrobit.
Pokud se takové odchylky povolí, mělo by se zajistit, aby se žádným způsobem nezhoršila úroveň ochrany zvířat před nákazou.
Z toho důvodu se všechna opatření nezbytná pro zajištění ochrany zdraví zvířat ve Společenství přijmou týmž postupem.
Článek 5
Veterinární osvědčení
1. Členské státy zajistí, aby byly produkty živočišného původu určené k lidské spotřebě doprovázeny veterinárním osvědčením, pokud:
- ustanovení přijatá z veterinárních důvodů podle článku 9 směrnice 89/662/EHS stanoví, že produkty živočišného původu pocházející z členského státu musejí být provázeny osvědčením o zdravotní nezávadnosti, nebo
- byla povolena odchylka podle čl. 4 odst. 3.
2. Prováděcí pravidla a zejména vzor pro taková osvědčení mohou být s přihlédnutím k obecným zásadám definovaným v příloze IV stanovena postupem podle čl. 12 odst. 2. Osvědčení mohou obsahovat údaje požadované v souladu s jinými právními předpisy Společenství týkajícími se zdraví lidí a zvířat.
Článek 6
Úřední veterinární kontroly
1. Do přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterými se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu a pravidla pro kontroly použitelné pro potraviny a krmiva, členské státy zajistí, že jejich příslušné orgány budou provádět úřední veterinární kontroly, aby se ověřilo dodržování této směrnice, jejích prováděcích pravidel a všech ochranných opatření týkajících produktů živočišného původu, která jsou přijata na základě této směrnice.
Inspekce musejí být zpravidla neohlášené a kontroly musejí být prováděny v souladu s ustanoveními směrnice 89/662/EHS.
2. Do přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterými se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu a pravidla pro kontroly použitelné pro potraviny a krmiva a v případě, že je zjištěno porušení veterinárních předpisů, členské státy přijmou v souladu s ustanoveními směrnice 89/662/EHS nezbytná opatření, aby vzniklou situaci napravily.
3. Znalci Komise mohou ve spolupráci s příslušnými orgány členských států provádět kontroly na místě, včetně auditů, pokud je to nezbytné pro jednotné používání této směrnice.
Členské státy, na jejichž území se kontroly provádějí, poskytnou znalcům při plnění úkolů veškerou nezbytnou pomoc.
Komise informuje příslušný orgán o výsledku provedených kontrol.
Pokud je během auditu nebo inspekce Komise zjištěno vážné nebezpečí pro zdraví zvířat, dotčený členský stát přijme ihned veškerá nezbytná opatření, aby zajistil ochranu zdraví zvířat. Pokud se žádná opatření nepřijmou nebo pokud jsou považována za nedostatečná, přijme Komise postupem podle čl.
12 odst. 2 nezbytná opatření na ochranu zdraví zvířat a informuje o nich členské státy.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména pravidla, jimiž se řídí spolupráce s vnitrostátními orgány, se přijmou postupem podle čl. 12 odst. 2.
KAPITOLA II
DOVOZ ZE TŘETÍCH ZEMÍ
Článek 7
Obecná ustanovení
Členské státy přijmou opatření, kterými se zajistí, že se produkty živočišného původu určené k lidské spotřebě dovážejí ze třetích zemí pouze tehdy, vyhovují-li požadavkům kapitoly I použitelným pro všechna stádia produkce, zpracování a distribuce těchto produktů ve Společenství nebo pokud nabízejí rovnocenné veterinární záruky.
Článek 8
Dodržování předpisů Společenství
Za tím účelem, aby se zajistilo dodržování obecného požadavku stanoveného v článku 7, stanoví se postupem podle čl. 12 odst. 2 toto:
1. Seznamy třetích zemí nebo regionů třetích zemí, z nichž je povolen dovoz určitých produktů živočišného původu.
Třetí země se v těchto seznamech uvede pouze tehdy, pokud byl v této zemi proveden audit Společenství, který prokázal, že příslušný veterinární orgán poskytuje náležité záruky, pokud jde o dodržování právních předpisů Společenství.
Při sestavování nebo aktualizaci těchto seznamů se zohlední zejména:
a) právní předpisy třetí země;
b) organizace příslušného veterinárního orgánu a jeho inspekčních služeb ve třetí zemi, pravomoci těchto služeb, dozor, jemuž podléhají, a prostředky, včetně početního stavu pracovníků, které mají k dispozici k účinnému používání právních předpisů této země;
c) skutečné veterinární požadavky týkající se produkce, zpracování, manipulace, skladování a odesílání produktů živočišného původu určených pro Společenství;
d) záruky, které může příslušný veterinární orgán třetí země poskytnout, pokud jde o dodržování příslušných veterinárních podmínek nebo používání rovnocenných podmínek;
e) veškeré zkušenosti s uváděním daného produktu ze třetí země na trh a výsledky všech provedených dovozních kontrol;
f) výsledky inspekcí a/nebo auditů Společenství provedených ve třetí zemi, a zejména výsledky posouzení příslušných orgánů, nebo, pokud si to Komise vyžádá, zprávu předloženou příslušnými orgány třetí země o inspekcích, které provedly;
g) nákazový status hospodářských zvířat, jiných domácích zvířat i volně žijících živočichů ve třetí zemi, se zvláštním ohledem na exotické choroby zvířat a všechny aspekty celkové veterinární situace v zemi, pokud by mohla představovat nebezpečí pro veřejné zdraví nebo zdraví zvířat ve Společenství;
h) pravidelnost, rychlost a pružnost, s jakými třetí země poskytuje informace o výskytu infekčních nebo nakažlivých chorob zvířat na svém území, zejména chorob, které jsou povinné hlášením a jsou uvedeny na seznamu Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat, nebo, v případě chorob živočichů pocházejících z akvakultury, chorob, které jsou povinné hlášením a jsou uvedeny na seznamu zákoníku zdraví živočichů pocházejících z akvakultury Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
i) předpisy pro prevenci a tlumení infekčních a nakažlivých chorob zvířat platné ve třetí zemi a jejich provádění včetně pravidel dovozu z jiných zemí
2. Komise přijme nezbytná ustanovení, aby aktualizované verze všech seznamů vypracovaných nebo aktualizovaných v souladu s tímto článkem zpřístupnila veřejnosti.
Seznamy vypracované v souladu s tímto článkem mohou být kombinovány s jinými seznamy vypracovanými pro účely veřejného zdraví a zdraví zvířat a mohou rovněž obsahovat vzory veterinárních osvědčení.
3. Pravidla původu pro produkty živočišného původu a pro zvířata, z nichž se tyto produkty získávají, se stanoví postupem podle čl. 12 odst. 2.
4. Zvláštní podmínky dovozu pro každou třetí zemi nebo skupinu třetích zemí se stanoví s přihlédnutím k veterinární situaci v dotčené třetí zemi nebo třetích zemích postupem podle čl. 12 odst. 2.
5. Podle potřeby mohou být:
- prováděcí pravidla k tomuto článku,
- kritéria pro klasifikaci třetích zemí a regionů těchto třetích zemí, pokud jde o choroby zvířat, a
- zvláštní pravidla týkající se různých případů dovozu nebo zvláštních produktů, jako je dovoz produktů cestujícími nebo dovoz obchodních vzorků produktů,
Článek 9
Doklady
1. Veterinární osvědčení, které splňuje požadavky stanovené v příloze IV, se předloží společně se zásilkami produktů živočišného původu při jejich vstupu do Společenství.
2. Veterinárním osvědčením se potvrzuje, že produkty vyhovují:
a) požadavkům stanoveným pro tyto produkty na základě této směrnice a právních předpisů Společenství, kterými se stanoví veterinární požadavky nebo ustanovení, která jsou těmto požadavkům rovnocenná; a
b) veškerým zvláštním podmínkám dovozu stanoveným postupem podle čl. 12 odst. 2.
3. Doklady mohou uvádět údaje požadované podle jiných ustanovení právních předpisů Společenství týkajících se veřejného zdraví a zdraví zvířat.
4. Postupem podle čl. 12 odst. 2 je možné:
a) stanovit použití elektronických dokladů,
b) vypracovat vzorové doklady,
c) stanovit pravidla a osvědčení pro tranzit.
Článek 10
Inspekce a audity Společenství
1. Znalci Komise mohou ve třetích zemích provádět inspekce a/nebo audity Společenství ve všech stádiích, na která se vztahuje tato směrnice, aby ověřili shodu nebo rovnocennost s veterinárními předpisy Společenství.
Znalce Komise mohou doprovázet znalci členských států, které Komise určila, aby tyto inspekce a/nebo audity prováděli.
2. Inspekce a/nebo audity ve třetích zemích uvedené v odstavci 1 se provádějí jménem Společenství a Komise hradí vzniklé náklady.
3. Postup pro provádění inspekcí a/nebo auditů ve třetích zemích uvedených v odstavci 1 může být stanoven nebo změněn postupem podle čl. 12 odst. 2.
4. Pokud je během inspekce nebo auditu Společenství zjištěno vážné nebezpečí pro zdraví zvířat, přijme Komise v souladu s článkem 22 směrnice 97/78/ES neprodleně opatření nezbytná pro ochranu zdraví zvířat a uvědomí o nich členské státy.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Aktualizace technických příloh
Přílohy této směrnice lze změnit postupem podle čl. 12 odst. 2, aby zohledňovaly zejména:
i) vědecká stanoviska a vědecké poznatky, zejména pokud jde o nová posouzení nebezpečí;
ii) technický vývoj a
iii) stanovení bezpečnostních cílů pro zdraví zvířat.
Článek 12
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat zřízený podle článku 58 nařízení (ES) č. 178/2002.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 13
Přechodná ustanovení
1. Od data uvedeného v čl. 14 odst. 1 nebudou veterinární předpisy stanovené směrnicemi uvedenými v příloze V tohoto nařízení použitelné.
2. Prováděcí pravidla přijatá na základě těchto ustanovení zůstávají v platnosti, dokud je nenahradí pravidla s rovnocenným účinkem přijatá na základě této směrnice.
3. Přechodná opatření mohou být stanovena postupem podle čl. 12 odst. 2.
Článek 14
1. Členské státy přijmou a vyhlásí právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2005.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2002/100/ES
ze dne 20. prosince 2002,
kterou se mění směrnice Rady 90/642/EHS, pokud jde o stanovení maximálních limitů reziduí pro azoxystrobin
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu včetně ovoce a zeleniny a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 2002/79/ES [2], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2002/81/ES [4], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí Komise 98/47/ES [5] byla do přílohy I směrnice 91/414/EHS zařazena nová účinná látka, azoxystrobin, pro použití jako fungicid, aniž by však byly upřesněny zvláštní podmínky, které by mohly mít vliv na plodiny ošetřené přípravky na ochranu rostlin obsahujícími tuto účinnou látku.
(2) Maximální limity reziduí (MLR) azoxystrobinu ve všech komoditách spadajících do oblasti působnosti směrnice 90/642/EHS a na jejich povrchu byly stanoveny směrnicemi Komise 1999/71/ES [6], 2000/48/ES [7], 2001/48/ES [8] a 2002/23/ES [9].
(3) MLR stanovené ve výše uvedené směrnici odrážejí povolená použití azoxystrobinu pro určité plodiny.
U plodin, pro něž nebyla povolena žádná použití, byly MLR stanoveny na úrovni meze stanovitelnosti.
Použití azoxystrobinu má obecně za následek vyšší množství reziduí, než je mez stanovitelnosti. Je-li navrženo nové použití, musí členské státy stanovit podle čl.
4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS předtím, než může být povoleno nové použití přípravku na ochranu rostlin obsahujícího tuto účinnou látku, nové dočasné vnitrostátní MLR.
Některé členské státy předložily informace o dalších použitích.
Dostupné informace byly přezkoumány a jsou dostatečné k tomu, aby mohly být na úrovni Společenství upraveny dočasné maximální limity reziduí u plodin, pro které členské státy nyní navrhují povolit použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících azoxystrobin.
(4) Technické a vědecké hodnocení azoxystrobinu pro účely jeho zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno formou hodnotící zprávy Komise ze dne 22. dubna 1998.
V této zprávě byl přijatelný denní příjem (ADI) pro tuto látku stanoven ve výši 0,1 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených azoxystrobinem byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí Společenství, přičemž byly zohledněny pokyny Světové zdravotnické organizace [10] a stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [11] k použité metodice a bylo vypočteno, že nově navržené maximální limity reziduí nepovedou k překročení tohoto přijatelného denního příjmu.
(5) Společenství oznámilo návrh směrnice Komise Světové obchodní organizaci a připomínky, které obdrželo, byly zohledněny při přípravě konečného znění směrnice.
(6) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, zejména rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů potravin ošetřených pesticidy.
(7) Směrnice 90/642/EHS by tedy měla být změněna.
(8) Tato směrnice je v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Maximální limity reziduí pesticidů pro azoxystrobin uvedené v příloze II směrnice 90/642/EHS se nahrazují maximálními limity reziduí pesticidů uvedenými v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
3. Budou tyto předpisy používat od 1. dubna 2003.
4. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 27. února 2002,
kterými se mění obecné zásady ECB/2001/3 o transevropském expresním automatizovaném systému zúčtování plateb v reálném čase (TARGET)
(ECB/2002/1)
(2002/202/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"), a zejména na články 3.1, 12.1, 14.3, 17, 18 a 22 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čtvrtá odrážka čl. 105 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva") a čtvrtá odrážka čl. 3.1 statutu zmocňuje Evropskou centrální banku (ECB) a národní centrální banky podporovat plynulé fungování platebních systémů.
(2) Podle článku 22 statutu mohou ECB a národní centrální banky poskytovat facility, aby byly zajištěny účinné a spolehlivé zúčtovací a platební mechanismy uvnitř Společenství a ve styku s třetími zeměmi.
(3) Dne 14. prosince 2000 Rada guvernérů schválila dlouhodobý harmonogram provozních dnů TARGETu, který se má používat od počátku roku 2002 až do odvolání a podle nějž by měl být TARGET zavřen nejen o sobotách a nedělích, ale také na Nový rok, na Velký pátek, o Velikonočním pondělí (podle kalendáře platného v sídle ECB), 1. května (Svátek práce), a v 1. a 2. svátek vánoční.
Aby byly zajištěny rovné podmínky pro všechny účastníky, Rada guvernérů také rozhodla, že TARGET jako celek, včetně domácích systémů zúčtování plateb v reálném čase (RTGS), bude uzavřen, což znamená, že TARGET v těchto dnech nebude zpracovávat ani přeshraniční, ani domácí operace.
Zásada rovného zacházení by neměla bránit rozdílům objektivně odůvodněným specifickými národními situacemi.
Úplné uzavření systému Hermes (řecký systém RTGS) i pro domácí operace by vytvářelo nesnáze pro řeckou veřejnost a bankovnictví, jelikož ortodoxní Velikonoce se jen zřídka shodují s protestantskými a katolickými Velikonocemi v kalendáři používaném v sídle ECB, a z toho ve skutečnosti vyplývá, že řecký domácí trh je zavřen o několik dní navíc.
Navíc se počet po sobě jdoucích zavíracích dní ještě zvyšuje, pokud protestantské a katolické Velikonoce jsou od ortodoxních vzdáleny pouze o jeden týden, což je případ roku 2003, kdy řecké úvěrové instituce budou pracovat pouze tři dny v jedenáctidenním období.
Z toho důvodu je třeba zavést mimořádnou a časově omezenou odchylnou úpravu provozních dnů TARGETu na Velký pátek a Velikonoční pondělí po dobu tří let, a po této době se situace v Řecku znovu posoudí podle nabytých zkušeností.
(4) Dále by se měla změnit příloha V obecných zásad ECB/2001/3 ze dne 26. dubna 2001 o transevropském expresním automatizovaném systému zúčtování plateb v reálném čase (TARGET) [1], která se týká seznamu zajišťujících aktiv vně Eurosystému, jež mohou být použita k zajištění vnitrodenních úvěrů v TARGETu, aby tři národní centrální banky členských států, které přijaly jednotnou měnu v souladu se Smlouvou, mohly přijímat dluhopisy vydané Danmarks Skibskreditfond a KommuneKredit jako zajišťující aktiva pro vnitrodenní úvěr.
(5) V souladu s článkem 12.1 a článkem 14.3 statutu tvoří obecné zásady ECB nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TYTO OBECNÉ ZÁSADY:
Článek 1
Obecné zásady ECB/2001/3 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Transevropský expresní automatizovaný systém zúčtování plateb v reálném čase je systémem zúčtování jednotlivých plateb v reálném čase pro euro. TARGET se skládá z národních systémů RTGS, platebního mechanismu ECB a systému propojení."
2. V čl. 3 písm. d) se bod 1 nahrazuje tímto:
"1. Provozní dny Počínaje rokem 2002 je celý TARGET uzavřen v sobotu, v neděli, na Nový rok, na Velký pátek a o Velikonočním pondělí (podle kalendáře platného v sídle ECB), 1. května (Svátek práce) a v 1. a 2. svátek vánoční.
Aniž jsou dotčena tato ustanovení, mohou být výjimečně v letech 2002 až 2004 v Hermesu (řeckém systému RTGS) na Velký pátek a o Velikonočním pondělí (podle kalendáře platného v sídle ECB) zpracovávány níže uvedené omezené zúčtovací služby, pokud se tyto dny neshodují s ortodoxními Velikonocemi:
a) zúčtování plateb tuzemských klientů a
b) zúčtování plateb spojených s výběrem a ukládáním hotovosti
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 7. března 2002,
kterými se mění obecné zásady Evropské centrální banky ECB/2000/7 o nástrojích a postupech měnové politiky Eurosystému
(ECB/2002/2)
(2002/553/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva"), a zejména na čl. 105 odst. 2 první odrážku této smlouvy,
s ohledem na články 12.1 a 14.3 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"), ve spojení s čl. 3.1 první odrážkou, článkem 18.2 a čl. 20 prvním pododstavcem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jednotná měnová politika vyžaduje definici nástrojů a postupů, které mají být využívány Eurosystémem, který je tvořen národními centrálními bankami členských států, které v souladu se Smlouvou přijaly euro (dále jen "zúčastněné členské státy") a Evropskou centrální bankou (ECB), za účelem provádění této politiky jednotným způsobem ve všech zúčastněných členských státech.
(2) Je zapotřebí odpovídajícím způsobem zohlednit další vývoj definice a provádění jednotné měnové politiky v eurozóně.
(3) ECB je zmocněna přijmout obecné zásady ve vztahu k nástrojům a postupům, které mají být využívány k provádění jednotné měnové politiky a národní centrální banky jsou povinny jednat v souladu s těmito obecnými zásadami.
(4) Obecné zásady ECB tvoří v souladu články 12.1 a 14.3 nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TYTO OBECNÉ ZÁSADY:
Článek 1
Zásady, nástroje, postupy a kritéria provádění jednotné měnové politiky
Příloha těchto obecných zásad (Jednotná měnová politika v eurozóně — Obecná dokumentace k nástrojům a postupům měnové politiky Eurosystému) nahrazuje přílohu 1 obecných zásad ECB/2000/7 ze dne 31. srpna 2000 o nástrojích a postupech měnové politiky Eurosystému [1] (Jednotná měnová politika ve třetí etapě — Obecná dokumentace k nástrojům a postupům měnové politiky Eurosystému).
Článek 2
Ověření
Národní centrální banky zašlou nejpozději do 25. dubna 2002 Evropské centrální bance podrobné informace o textech a prostředcích, jimiž hodlají dosáhnout souladu s těmito obecnými zásadami.
Článek 3
Závěrečná ustanovení
1. Tyto obecné zásady jsou určeny národním centrálním bankám zúčastněných členských států.
2. Tyto obecné zásady vstupují v platnost dnem 7. července 2002.
3. Tyto obecné zásady budou zveřejněny
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 26. září 2002
o minimálních standardech pro Evropskou centrální banku a národní centrální banky při provádění operací měnové politiky, provádění devizových operací s devizovými rezervami ECB a správě devizových rezerv ECB
(ECB/2002/6)
(2002/777/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 105 odst. 2 první, druhou a třetí odrážku,
s ohledem na článek 12.1 a 14.3 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, ve spojení s článkem 3.1 první, druhou a třetí odrážkou, článkem 18.2 a článkem 30.6,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) podle čl. 105 odst. 2 první, druhé a třetí odrážky Smlouvy patří mezi základní úkoly Evropského systému centrálních bank (dále jen "ESCB") vymezovat a provádět měnovou politiku Společenství, provádět devizové operace v souladu s článkem 111 Smlouvy a držet a spravovat oficiální devizové rezervy členských států;
(2) Evropská centrální banka (dále jen "ECB") považuje za nutné, aby se ECB a každá národní centrální banka zúčastněného členského státu řídila minimálními standardy při i) provádění operací měnové politiky, ii) provádění devizových operací s devizovými rezervami ECB a iii) správě devizových rezerv ECB, a to pokud národní centrální banky jednají jako mandatáři ECB podle obecných zásad Evropské centrální banky ze dne 3. února 2000 o správě devizových rezerv Evropské centrální banky národními centrálními bankami a o právních podkladech pro operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky (ECB/2000/1) [1], naposledy pozměněnými obecnými zásadami ECB/2001/12 [2];
(3) podle článku 38.1 statutu jsou členové řídících orgánů a zaměstnanci ECB a národních centrálních bank povinni i po skončení svého pracovního poměru zachovávat mlčenlivost o informacích, které jsou předmětem služebního tajemství;
(4) členové Rady guvernérů ECB přijali na zasedání Rady guvernérů dne 16. května 2002 memorandum o porozumění o podobných otázkách [3];
(5) v souladu s články 12.1 a 14.3 statutu tvoří obecné zásady ECB nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TYTO OBECNÉ ZÁSADY:
Článek 1
Minimální standardy pro Evropskou centrální banku a národní centrální banky při provádění operací měnové politiky, provádění devizových operací s devizovými rezervami ECB a správě devizových rezerv ECB
Při provádění činností nebo operací měnové politiky, provádění devizových operací s devizovými rezervami ECB a správě devizových rezerv ECB zajistí ECB a národní centrální banky, aby jejich vnitřní pravidla pro tyto operace a správu, ať již jde o kodexy chování, služební řády nebo jakákoliv jiná vnitřní pravidla, splňovala v rámci platných vnitrostátních právních předpisů a zvyklostí na trhu pracovních sil následující minimální standardy:
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
Následující pravidla by se měla vztahovat na:
- členy Výkonné rady ECB, pokud nevykonávají funkci člena Rady guvernérů,
- členy rozhodovacích orgánů národních centrálních bank kromě těch, kteří jsou členy Rady guvernérů ECB (a jejich náhradníků jmenovaných podle článku 4.4 jednacího řádu Evropské centrální banky) a vykonávají funkci člena Rady guvernérů,
- všechny zaměstnance ECB zapojené do činností nebo operací, které se týkají operací měnové politiky, devizových operací s devizovými rezervami ECB nebo správy devizových rezerv ECB, a
- všechny zaměstnance národních centrálních bank zapojené do činností nebo operací, které se týkají operací měnové politiky, devizových operací s devizovými rezervami ECB nebo správy devizových rezerv ECB
2. DOHLED VEDENÍ NAD OPERACEMI S PROTISTRANAMI NA TRHU
3. PŘEDCHÁZENÍ MOŽNÝM STŘETŮM ZÁJMŮ
4. ZÁKAZ OBCHODOVÁNÍ ZASVĚCENÝCH OSOB
5. POZORNOSTI A DARY
Článek 2
Změny obecných zásad ECB/2000/1
V obecných zásadách ECB/2000/1 se zrušuje článek 3a a příloha 4.
Článek 3
Ověřování
Národní centrální banky předloží ECB nejpozději do 15. října 2002 podrobné údaje o předpisech a opatřeních, jejichž prostřednictvím hodlají dosáhnout souladu s těmito obecnými zásadami, pokud tak již neučinily v rámci provádění obecných zásad ECB/2001/5 [4].
Článek 4
Závěrečná ustanovení
1. Tyto obecné zásady jsou určeny národním centrálním bankám členských států, které v souladu se Smlouvou přijaly jednotnou měnu.
2. Tyto obecné zásady vstupují v platnost dnem 30. listopadu 2002.
3. Tyto obecné zásady budou zveřejněny
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 21. listopadu 2002
o statistické zpravodajské povinnosti stanovené Evropskou centrální bankou v oblasti čtvrtletních finančních účtů
(ECB/2002/7)
(2002/967/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"), a zejména na články 5.1, 5.2, 12.1 a 14.3 uvedeného statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ke splnění svých úkolů Evropská centrální banka (ECB) potřebuje úplné a spolehlivé čtvrtletní finanční účty za institucionální sektory eurozóny a za zbytek světa.
(2) Článek 5.1 statutu stanoví, že ECB ve spolupráci s národními centrálními bankami shromažďuje buď od příslušných vnitrostátních orgánů, nebo přímo od hospodářských subjektů statistické informace nezbytné pro zajištění úkolů, kterými je pověřen Evropský systém centrálních bank (dále jen "ESCB").
Článek 5.2 statutu stanoví, že úkoly popsané v článku 5.1 statutu provádějí v rámci svých možností národní centrální banky.
(3) Část informací potřebných pro plnění statistických požadavků ECB v oblasti čtvrtletních finančních účtů eurozóny sestavují příslušné vnitrostátní orgány jiné než národní centrální banky.
Některé úkoly, které je třeba plnit podle těchto obecných zásad, si proto vyžadují spolupráci mezi ESCB a příslušnými vnitrostátními orgány v souladu s článkem 5.1 uvedeného statutu a článkem 4 nařízení Rady (ES) č. 2533/98 ze dne 23. listopadu 1998 o shromažďování statistických informací Evropskou centrální bankou [1].
(4) Požadavky ECB v oblasti čtvrtletních finančních účtů eurozóny by se v zájmu jednotnosti měly co nejvíce opírat o statistické standardy Společenství stanovené v nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [2], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 359/2002 [3] (dále jen "ESA 95").
(5) Finanční účty se získávají z různých statistik a část čtvrtletních údajů tvoří odhady.
Z důvodu omezení systémů zjišťování těchto statistických údajů a zdrojů vyplývá, že budou muset být uděleny odchylky od těchto obecných zásad, kromě údajů, které je možné spolehlivě odhadovat.
(6) Přenos důvěrných statistických informací z národních centrálních bank do ECB se uskutečňuje v takovém rozsahu a s takovou podrobností, jež jsou nezbytné pro plnění úkolů ESCB.
Platí režim utajení stanovený v článku 8 nařízení (ES) č. 2533/98 a v obecných zásadách ECB/1998/NP28 ze dne 22. prosince 1998 o obecných pravidlech a minimálních standardech ochrany důvěrnosti individuálních statistických informací shromažďovaných Evropskou centrální bankou za pomoci národních centrálních bank [4].
(7) Je nezbytné stanovit postup účinného provádění technických změn k přílohám těchto obecných zásad, pokud tyto změny nezmění základní koncepční rámec, ani nebudou představovat zátěž pro zpravodajské jednotky.
Při zavádění tohoto postupu je třeba brát ohled na stanovisko Výboru pro statistiku ESCB.
Národní centrální banky mohou navrhovat takové technické změny příloh prostřednictvím Výboru pro statistiku.
(8) V souladu s články 12.1 a 14.3 statutu tvoří obecné zásady ECB nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TUTO OBECNOU ZÁSADU:
Článek 1
Definice
Pro účely těchto obecných zásad se rozumí
1. "zúčastněným členským státem" členský stát EU, který přijal jednotnou měnu v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství;
2. "eurozónou" hospodářské území zúčastněných členských států a Evropská centrální banka.
Článek 2
Statistická zpravodajská povinnost národních centrálních bank
1. Národní centrální banky hlásí ECB údaje o finančních aktivech a pasivech uvedené v příloze I se čtvrtletní periodicitou kryjící se s kalendářním čtvrtletím.
Údaje musí být v souladu se zásadami a definicemi ESA 95, pokud není v příloze I stanoveno jinak.
2. Údaje zahrnují období od 4. čtvrtletí 1997 do čtvrtletí, kterého se přenos údajů týká.
3. Pokud jednotlivé důležité události nebo opravy vedou k revizím údajů představujícím nejméně 0,1 % čtvrtletního hrubého domácího produktu eurozóny, musí být k údajům přiloženy snadno dostupné informace o událostech a odůvodnění revizí, kterých se to týká.
Článek 3
Statistická zpravodajská povinnost ECB
ECB hlásí národním centrálním bankám čtvrtletní finanční účty eurozóny, které ECB sestavuje a zveřejňuje ve svém měsíční zprávě.
Článek 4
Lhůty pro hlášení údajů
1. Údaje a další informace, které jsou uvedeny v článku 2, se hlásí ECB ve lhůtě nejvýše 130 kalendářních dnů od konce čtvrtletí, kterého se týkají.
2. Údaje, které jsou uvedeny v článku 3, se hlásí národním centrálním bankám nejpozději příští pracovní den ECB poté, co ECB dokončí sestavování údajů pro zveřejnění.
Článek 5
Spolupráce s příslušnými vnitrostátními orgány
1. Pokud jsou zdrojem některých nebo všech údajů a informací, které jsou uvedeny v článku 2, příslušné vnitrostátní orgány jiné než národní centrální banky, snaží se národní centrální banky vypracovat ve spolupráci s těmito orgány vhodné způsoby spolupráce, aby se zajistila stálá struktura přenosu údajů za účelem splnění standardů a požadavků ECB, pokud již není téhož výsledku dosaženo na základě vnitrostátních právních předpisů.
2. Pokud během této spolupráce není některá národní centrální banka schopna dodržet požadavky stanovené v článcích 2 a 4, jelikož jí příslušný vnitrostátní orgán neposkytl potřebné informace, ECB a národní centrální banky s tímto orgánem projednají, jakým způsobem mohou být tyto informace zpřístupněny.
Článek 6
Standardy pro přenos a kódování
Národní centrální banky a ECB používají k přenosu a kódování údajů uvedených v článcích 2 a 3 standardy uvedené v příloze II.
Tento požadavek nebrání tomu, aby jako dohodnuté záložní řešení byly použity jiné prostředky pro přenos statistických informací do ECB.
Článek 7
Kvalita údajů
1. ECB a národní centrální banky sledují a podporují kvalitu údajů, které jsou hlášeny pro ECB.
2. Výkonná rada ECB podává každoročně hlášení Radě guvernérů ECB o kvalitě čtvrtletních finančních účtů eurozóny.
3. Hlášení obsahuje nejméně stupeň úplnosti hlášených údajů, míru shody s příslušnými definicemi a rozsah revizí.
Článek 8
Odchylky
1. Rada guvernérů ECB uděluje odchylky národním centrálním bankám, které nejsou schopny plnit požadavky stanovené v článku 2.
Udělené odchylky jsou uvedeny v příloze III.
2. Národní centrální banka, které byla udělena odchylka na konkrétní časové období, informuje ECB jednou za rok o opatřeních, která musí přijmout za účelem úplného dodržování zpravodajské povinnosti.
3. Rada guvernérů ECB odchylky každoročně přezkoumá.
Článek 9
Zjednodušený postup pro přijímání změn
S ohledem na stanovisko Výboru pro statistiku je Výkonná rada ECB oprávněna přijímat technické změny příloh těchto obecných zásad, pokud tyto změny nezmění základní koncepční rámec, ani nezvýší zátěž kladenou na zpravodajské jednotky.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Tyto obecné zásady jsou určeny národním centrálním bankám zúčastněných členských států.
2. Tyto obecné zásady vstupují v platnost třetím dnem po zveřejnění.
3. Tyto obecné zásady budou zveřejněny
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 5. prosince 2002
o právním rámci pro účetnictví a finanční vykazování v Evropském systému centrálních bank
(ECB/2002/10)
(2003/131/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na články 12.1, 14.3 a 26.4 tohoto statutu,
s ohledem na příspěvek Generální rady Evropské centrální banky (ECB) podle článku 47.2 druhé a třetí odrážky statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropský systém centrálních bank (ESCB) podléhá vykazovací povinnosti podle článku 15 statutu.
(2) Podle článku 26.3 statutu sestavuje Výkonná rada ECB konsolidovanou rozvahu ESCB pro analytické a provozní účely.
(3) Podle článku 26.4 statutu stanoví Rada guvernérů ECB k uplatňování článku 26 statutu pravidla potřebná pro standardizaci účtování a vykazování operací národních centrálních bank zúčastněných členských států.
(4) Podle přechodných ustanovení obecných zásad ECB/2000/18 ze dne 1. prosince 1998 o právním rámci účetnictví a vykazování v Evropském systému centrálních bank, pozměněných dne 15. prosince 1999 a 14. prosince 2000 [1], se veškerá aktiva a pasiva vykázaná v konečné rozvaze ke dni 31. prosince 1998 přecenila ke dni 1. ledna 1999.
Nerealizované zisky, které vznikly před 1. lednem 1999 nebo k tomuto dni, musely být odděleny od nerealizovaných zisků, které vznikly po 1. lednu 1999, a zůstaly u národních centrálních bank.
Tržní ceny a kurzy použité ECB a národními centrálními bankami v počáteční rozvaze k 1. lednu 1999 se považovaly za nové průměrné ceny na počátku přechodného období.
Bylo doporučeno, aby nerealizované zisky, které vznikly před 1. lednem 1999 nebo k tomuto dni, nebyly považovány za rozdělitelné v době přechodu a aby byly zaúčtovány jako realizovatelné nebo rozdělitelné pouze v rámci transakcí, které nastanou po začátku přechodného období.
Zisky a ztráty z cizích měn a zlata a zisky a ztráty z převodu aktiv z národních centrálních bank na ECB byly považovány za realizované.
(5) Sdělování informací o eurobankovkách v oběhu, o úrocích z čistých pohledávek nebo závazků uvnitř Eurosystému vyplývajících z přidělování eurobankovek v rámci Eurosystému a o měnových příjmech by mělo být ve zveřejňovaných ročních rozvahách, výsledovce a vysvětlivkách k roční účetní závěrce národních centrálních bank harmonizováno.
Položky, které je třeba harmonizovat, jsou v přílohách IV, VIII a IX označeny hvězdičkou.
(6) Náležitá pozornost byla věnována přípravné práci Evropského měnového institutu (EMI).
(7) Obecné zásady ECB/2000/18 budou podstatně pozměněny.
Z důvodu jasnosti je žádoucí jejich přepracování do jediného textu.
(8) ECB připisuje velký význam zvýšení transparentnosti regulativního rámce Evropského systému centrálních bank (ESCB), i když Smlouva o založení Evropského společenství v tomto ohledu neukládá žádnou povinnost.
V souladu s tímto přístupem rozhodla ECB zveřejnit tyto obecné zásady.
(9) V souladu s články 12.1 a 14.3 statutu tvoří obecné zásady ECB nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TYTO OBECNÉ ZÁSADY:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
1. Pro účely těchto obecných zásad se:
"klíčem pro přidělování bankovek" : rozumějí procentní podíly, které vyplývají ze zohlednění podílu ECB na celkové emisi eurobankovek a z použití klíče k upisování základního kapitálu na podíl národních centrálních bank na této celkové emisi, podle rozhodnutí ECB/2001/15 ze dne 6. prosince 2001 o vydávání eurobankovek [2],
"konsolidací" : rozumí účetní postup, kterým se slučují finanční údaje různých samostatných právních subjektů, jako by se jednalo o jeden subjekt,
"účetními a vykazovacími účely ESCB" : rozumějí účely, ke kterým ECB sestavuje finanční výkazy uvedené v příloze I podle článků 15 a 26 statutu,
"národními centrálními bankami" : rozumějí národní centrální banky zúčastněných členských států,
"zúčastněnými členskými státy" : rozumějí členské státy, které přijaly euro podle Smlouvy o založení Evropského společenství,
"nezúčastněnými členskými státy" : rozumějí členské státy, které nepřijaly euro podle Smlouvy,
"Eurosystémem" : rozumějí národní centrální banky a ECB,
"přechodným obdobím" : rozumí období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 2001,
"dnem čtvrtletního přecenění" : rozumí poslední kalendářní den čtvrtletí.
2. Další definice technických termínů použitých v těchto obecných zásadách jsou uvedeny ve slovníčku pojmů připojeném jako příloha II.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Pravidla stanovená v těchto obecných zásadách se vztahují na ECB a národní centrální banky pro účetní a vykazovací účely ESCB.
2. Oblast působnosti těchto obecných zásad se omezuje na účetní systém a systém finančního vykazování ESCB, a proto nestanoví závazná pravidla pro vnitrostátní finanční výkazy a účty národních centrálních bank.
K dosažení souvztažnosti a srovnatelnosti mezi ESCB a vnitrostátními systémy se doporučuje, aby národní centrální banky u svých vnitrostátních finančních výkazů a účtů pokud možno dodržovaly pravidla stanovená v těchto obecných zásadách.
Článek 3
Základní účetní předpoklady a zásady
Platí následující základní účetní předpoklady a zásady:
a) ekonomická realita a transparentnost: účetní metody a finanční vykazování odrážejí ekonomickou realitu, jsou transparentní a vyhovují kvalitativním požadavkům na srozumitelnost, relevanci, spolehlivost a srovnatelnost.
Transakce se zaúčtují a předkládají v souladu s jejich podstatou a hospodářskou skutečností, a nikoli pouze v souladu s jejich právní formou;
b) opatrnost: oceňování aktiv a pasiv a zachycování výsledků se provádí v souladu se zásadou opatrnosti.
V rámci těchto obecných zásad se tím rozumí, že nerealizované zisky se nevykazují jako výnosy ve výsledovce, ale převádějí se přímo na účet přecenění.
Opatrnost však neumožňuje vytvářet skryté rezervy nebo úmyslně nesprávně uvádět položky v rozvaze a výsledovce;
c) události po rozvahovém dnu: při oceňování aktiv a pasiv se zohlední události, které nastaly mezi rozvahovým dnem a dnem, kdy příslušné orgány schválily finanční výkazy, pokud ovlivňují situaci aktiv nebo pasiv k rozvahovému dni.
Při oceňování se nezohledňují události, které nastaly po rozvahovém dnu a které nemění situaci aktiv nebo pasiv k rozvahovému dni, ale budou zvlášť sděleny, pokud jsou tyto události natolik významné, že by bez jejich sdělení nebyli uživatelé finančních výkazů schopni je správně vyhodnotit a učinit patřičná rozhodnutí;
d) podstatnost: odchylky od účetních pravidel, včetně těch, které ovlivňují výpočet výsledovky jednotlivých národních centrálních bank a ECB, nejsou přípustné, pokud je nelze rozumně považovat za nepodstatné v celkových souvislostech a formátu finančních výkazů vykazující instituce;
e) předpoklad trvání podniku: účty se připravují za předpokladu nepřetržitosti činnosti podniku;
f) akruální princip: výnosy a náklady se zaúčtují v účetním období, ve kterém vznikly, a nikoli v období, kdy došlo k platbám;
g) konzistence a srovnatelnost: kritéria pro oceňování rozvahy a zachycování výnosů se uplatňují důsledně ve smyslu jednotného a nepřetržitého přístupu v rámci ESCB k zajištění srovnatelnosti finančních výkazů.
Článek 4
Vykazování aktiv a pasiv
Finanční nebo jiná aktiva nebo pasiva se vykazují v rozvaze vykazující instituce jen tehdy, pokud:
a) je pravděpodobné, že budoucí hospodářský výnos nebo náklad související s položkou aktiva nebo pasiva půjde ve prospěch nebo na vrub vykazující instituce;
b) byla v podstatě všechna rizika a prospěch související s aktivem nebo pasivem převedena na vykazující instituci a
c) lze spolehlivě zjistit pořizovací cenu nebo hodnotu aktiva vykazující instituce nebo výši závazku.
Článek 5
Metoda zúčtování ke dni úhrady nebo vypořádání a metoda zúčtování podle způsobu ekonomického posouzení
1. Do 31. prosince 2006 se operace v účetních systémech Eurosystému zachycují ke dni úhrady (ke dni vypořádání).
2. Od 1. ledna 2007 se v účetních systémech Eurosystému směnné transakce a položky časového rozlišení v cizí měně zachycují na základě metody zúčtování podle způsobu ekonomického posouzení popsané v příloze III.
Obchody s cennými papíry se mohou i nadále zachycovat ke dni úhrady (kde dni vypořádání).
3. Odchylně od odstavce 1 mohou národní centrální banky používat metodu zúčtování podle způsobu ekonomického posouzení i před 1. lednem 2007.
4. Údaje předkládané pro účely finančního vykazování Eurosystému v denních finančních výkazech zachycují ve všech položkách rozvahy kromě položek "ostatní aktiva" a "ostatní pasiva" pohyb peněžních prostředků, s výjimkou účetních úprav ke konci čtvrtletí a roku.
KAPITOLA II
PRAVIDLA PRO OBSAH A OCEŇOVÁNÍ ROZVAHY
Článek 6
Obsah rozvahy
Obsah rozvahy ECB a národních centrálních bank pro účely finančního vykazování ESCB je založen na členění uvedeném v příloze IV.
Článek 7
Pravidla pro oceňování rozvahy
1. Pro účely oceňování rozvahy se použijí aktuální tržní kurzy a ceny, pokud není v příloze IV uvedeno jinak.
2. Přecenění zlata, měnových nástrojů, cenných papírů a ostatních finančních nástrojů (rozvahové a podrozvahové položky) se provádí za střední tržní kurzy a ceny ke dni čtvrtletního přecenění.
To nevylučuje, aby ECB nebo národní centrální banky přeceňovaly svá portfolia pro vnitřní účely častěji, pokud během čtvrtletí budou vykazovány jen skutečné hodnoty transakcí.
3. U zlata se nerozlišuje mezi cenovými a kurzovými rozdíly z přecenění, ale zaúčtovává se celkový rozdíl z přecenění zlata založený na ceně eura za stanovenou jednotku hmotnosti zlata odvozenou ze směnného kurzu EUR/USD čtvrtletně ke dni přecenění.
Přecenění probíhá u cizích měn pro každou měnu zvlášť (včetně rozvahových a podrozvahových transakcí) a u cenných papírů zahrnuje přecenění určitého druhu cenného papíru (všechny cenné papíry se stejným ISIN), kromě cenných papírů zahrnutých do položky "ostatní finanční aktiva", které se zaúčtují jako samostatná aktiva.
4. Účetní zápisy přecenění se opačně zapíší na konci dalšího čtvrtletí, s výjimkou nerealizovaných ztrát, které se převedou na účet zisků a ztrát na konci roku.
Během čtvrtletí se vykazují všechny transakce v cenách a kurzech transakce.
Článek 8
Dohody o zpětném odkupu
1. Reverzní transakce prováděná v rámci dohody o zpětném odkupu (repa) se vykazuje jako zajištěný přijatý vklad na straně pasiv rozvahy, zatímco položka, která byla poskytnuta jako kolaterál, zůstává na straně aktiv rozvahy.
Cenné papíry prodané v repu, které mají být zpětně odkoupeny, vykazují ECB nebo národní centrální banky, jako by dané aktivum bylo stále součástí portfolia, ze kterého bylo prodáno.
2. Reverzní transakce prováděná v rámci dohody o zpětném odprodeji (reverzního repa) se vykazuje jako zajištěný poskytnutý úvěr na straně aktiv rozvahy ve výši úvěru.
Cenné papíry přijaté v reverzním repu se nepřeceňují a zisk nebo ztráta z nich se nezachycují na účtu zisků a ztrát strany, která poskytuje úvěr.
3. Reverzní transakce s cennými papíry v cizí měně neovlivňují průměrnou cenu měny.
4. V případě zápůjček cenných papírů zůstávají cenné papíry v rozvaze převodce.
Tyto transakce se vykazují stejně jako repo obchody.
Pokud však ECB nebo národní centrální banka jakožto nabyvatel cenných papírů nemá na konci roku zapůjčené cenné papíry ve svém depotu, musí vytvořit rezervy na ztráty, pokud tržní hodnota cenného papíru vzrostla ode dne sjednání zápůjčky, a vykázat závazek (zpětný převod cenných papírů), pokud mezitím cenné papíry prodala.
5. Zajištěné transakce se zlatem se vykazují jako repo obchody.
Pohyby zlata se v souvislosti s těmito zajištěnými transakcemi nevykazují ve finančních výkazech a rozdíl mezi spotovou a forwardovou cenou se musí časově rozlišit.
6. Reverzní transakce (včetně zápůjček cenných papírů) prováděné v rámci standardizovaného programu zápůjček cenných papírů se v rozvaze vykazují pouze tehdy, pokud jsou tyto transakce po celou dobu operace zajištěny hotovostí.
Článek 9
Obchodovatelné akciové nástroje
1. Tento článek se vztahuje na obchodovatelné akciové nástroje (akcie společností nebo akciových fondů), a to bez ohledu na to, zda transakci provádí přímo národní centrální banka či ECB nebo zprostředkovatel, a s výjimkou činností prováděných pro penzijní fondy, majetkových účastí, investic do dceřinných společností, významných podílů nebo dlouhodobých finančních aktiv.
2. Akciové nástroje v cizí měně nejsou součástí celkové pozice v příslušné měně, ale vykazují se jako odděleně v rámci devizových rezerv.
Příslušné zisky nebo ztráty z cizí měny mohou být stanoveny buď metodou čistých průměrných pořizovacích cen, nebo metodou průměrných pořizovacích cen.
3. Doporučuje se nakládat s akciovými nástroji podle následujících pravidel:
a) přecenění portfolia akcií se provádí v souladu s čl. 7 odst.
2. Každá položka se přitom přeceňuje odděleně.
U akcií fondů se přecenění provádí na čistém základě, nikoli pro každou akcii odděleně.
Jednotlivé akcie společností ani akciových fondů nelze vzájemně započíst;
b) transakce se v rozvaze vykazují v cenách a kurzech transakce;
c) provize makléřům se vykazuje buď jako náklad transakce v pořizovací ceně aktiva, nebo jako náklad na účtu zisků a ztrát;
d) nároky na dividendu se zahrnují do pořizovací ceny akciového nástroje.
Ke dni výplaty dividendy lze nárok na dividendu, pokud se její výplata ještě neuskutečnila, považovat za samostatnou položku;
e) časová rozlišení dividend se na konci období neúčtují, protože s výjimkou akcií, u nichž mělo dojít k výplatě dividendy, která je pak sledována odděleně, jsou již promítnuty do tržní ceny akciových nástrojů;
f) předkupní práva se při vydání vykazují jako samostatná aktiva.
Pořizovací cena se stanoví na základě průměrných cen starých akcií, realizační ceny nových akcií a poměru mezi starými a novými akciemi.
Alternativně může být základem pro ocenění předkupního práva tržní hodnota tohoto práva, průměrné ceny starých akcií a tržní cena akcií před vydáním předkupního práva.
Na předkupní práva se vztahují účetní pravidla Eurosystému.
Článek 10
Bankovky
Položka "bankovky v oběhu" v rozvahách národních centrálních bank se skládá ze dvou složek:
a) neupravené množství eurobankovek v oběhu, které se vypočte pomocí jedné z těchto dvou metod:
metoda A: BC = BP - BD - S
metoda B: BC = BE - BR
přičemž:
BC = položka "eurobankovky v oběhu"
BP = hodnota vyrobených eurobankovek nebo eurobankovek přijatých z tiskárny či jiné národní centrální banky
BD = hodnota zničených eurobankovek
BE = hodnota eurobankovek uvedených do oběhu
BR = hodnota přijatých eurobankovek
S = hodnota eurobankovek v zásobě;
b) plus/minus úpravy vyplývající z použití klíče pro přidělování bankovek.
KAPITOLA III
ZACHYCOVÁNÍ VÝNOSŮ
Článek 11
Zachycování výnosů
1. Při zachycování výnosů se uplatňují tato pravidla:
a) realizované zisky a realizované ztráty se vykazují na účtu zisků a ztrát;
b) nerealizované zisky se nevykazují jako výnosy, ale převádějí se přímo na účet přecenění;
c) nerealizované ztráty se převedou na účet zisků a ztrát, pokud překračují zisky z předešlého přecenění zachycené na příslušném účtu přecenění;
d) nerealizované ztráty zachycené na účtu zisků a ztrát nesmějí být vzájemně zúčtovány do následujících období s novými nerealizovanými zisky;
e) nerealizované ztráty v určitých cenných papírech, určité měně nebo určitém zlatě nelze vzájemně zúčtovat s nerealizovanými zisky z jiných cenných papírů, jiných měn nebo jiného zlata.
2. Prémie nebo diskonty při nákupu nebo emisi cenných papírů se počítají a zachycují jako součást úrokového výnosu a umořují se během zbývající doby trvání cenných papírů, buď podle metody rovnoměrného odpisování, nebo podle metody vnitřní výnosnosti.
Metoda vnitřní výnosnosti je však závazná pro bezkupónové cenné papíry se zbývající lhůtou splatnosti více než jeden rok od okamžiku nabytí.
3. Časová rozlišení finančních aktiv a pasiv (např. naběhlé úroky a umořené prémie nebo diskonty) se vypočítají a účtují nejméně jednou za čtvrtletí.
Časové rozlišení ostatních položek se vypočte a účtuje nejméně jednou za rok.
4. ECB nebo národní centrální banky mohou vypočíst položky časového rozlišení častěji za předpokladu, že během čtvrtletí budou vykazovány skutečné hodnoty transakcí.
5. Položky časového rozlišení v cizí měně se přepočtou na konci čtvrtletí za střední tržní kurz a za stejný kurz se odúčtují.
6. Položky časového rozlišení se mohou v průběhu roku vypočítat podle místních norem (tj. buď k poslednímu obchodnímu dni, nebo k poslednímu kalendářnímu dni čtvrtletí).
Na konci roku je však rozhodným dnem závazně poslední kalendářní den čtvrtletí (tj. 31. prosinec).
7. Realizované zisky nebo ztráty z cizí měny mohou vzniknout pouze u transakcí, které mění pozici dané měny.
Článek 12
Oceňování transakcí
1. Pro oceňování transakcí se uplatňují tato obecná pravidla:
a) metoda průměrných pořizovacích cen se používá denně pro zlato, měnové nástroje a cenné papíry pro výpočet pořizovacích cen prodaných položek, přičemž se zohledňují pohyby směnného kurzu nebo cen;
b) průměrné pořizovací kurzy/ceny aktiva/pasiva se snižují/zvyšují o nerealizované zisky/ztráty, které se zachycují na účtu zisků a ztrát na konci roku;
c) při nabytí kupónových cenných papírů se částka zaplacených výnosů ode dne splatnosti kuponu zaúčtuje jako zvláštní položka. V případě cenných papírů v cizí měně se zahrnuje do pozice dané cizí měny, ale nezahrnuje se do nákladů nebo ceny aktiva pro účely stanovení průměrné ceny.
2. Na cenné papíry se uplatní tato zvláštní pravidla:
a) transakce se zaznamenají ve sjednané ceně a zúčtují se v čisté ceně;
b) poplatky za úschovu a správu, poplatky za vedení účtu a ostatní nepřímé náklady se nepovažují za náklady transakce a zahrnují se do účtu zisků a ztrát.
Nepovažují se za součást průměrných cen určitého aktiva;
c) výnosy se zaúčtují brutto, přičemž se zvlášť vykazují nároky na náhradu srážek a jiných daní;
d) pro účely výpočtu průměrné pořizovací ceny cenných papírů se buď i) nákupy provedené během dne za pořizovací cenu přičtou ke stavu z předešlého dne, aby se zjistila nová vážená průměrná cena před uplatněním prodejů téhož dne, nebo ii) se jednotlivé nákupy a prodeje cenných papírů zachycují průběžně ve skutečném pořadí transakcí během dne, aby se zjistila revidovaná průměrná pořizovací cena.
3. U zlata a cizích měn se uplatňují tato zvláštní pravidla:
a) transakce v cizí měně, které nemění pozici v dané měně, se přepočtou na eura s použitím směnného kurzu platného ke dni sjednání transakce nebo ke dni vypořádání a neovlivňují pořizovací cenu cizí měny;
b) transakce v cizí měně, které mění pozici dané měny, se přepočtou na eura ve směnném kurzu platném ke dni sjednání transakce nebo ke dni vypořádání;
c) příjmy a platby v hotovosti se přepočtou ve středním tržním směnném kurzu platném ke dni vypořádání;
d) denní čisté přírůstky cizích měn a zlata se připočtou za denní průměr pořizovacích cen pro každou měnu a zlato k příslušnému stavu z předešlého dne, aby se zjistil nový vážený průměrný kurz nebo cena zlata.
V případě netto prodejů se výpočet realizovaného zisku nebo ztráty zakládá na průměrných cenách dané měny nebo zlata z předešlého dne, takže průměrné ceny zůstávají stejné.
Rozdíly v průměrném kurzu nebo ceně zlata mezi nákupy a prodeji, které byly uskutečněny během dne, vedou k realizovaným ziskům nebo ztrátám.
U netto pasiv v cizí měně nebo ve zlatě se postupuje odpovídajícím způsobem obráceně.
Tedy průměrné ceny položky pasiva jsou ovlivněny netto prodeji, zatímco netto nákupy snižují položku při stávajícím váženém průměru kurzu nebo ceny zlata;
e) náklady transakcí v cizích měnách a ostatní vedlejší náklady se zachycují na účtu zisků a ztrát.
KAPITOLA IV
ÚČETNÍ PRAVIDLA PRO PODROZVAHOVÉ NÁSTROJE
Článek 13
Obecná pravidla
1. Forwardové měnové transakce, forwardové části měnových swapů a ostatní měnové nástroje zahrnující směnu jedné měny za druhou k budoucímu datu se pro výpočet kursových zisků a ztrát zahrnují do pozice cizí měna netto.
2. Úrokové swapy, futures, dohody o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements) (FRA) a ostatní úrokové nástroje se zúčtují a oceňují jednotlivě.
Tyto nástroje se zúčtují odděleně od rozvahových položek.
3. Zisky a ztráty z podrozvahových nástrojů se zachycují a účtují podobně jako u rozvahových nástrojů.
Článek 14
Forwardové měnové transakce
1. Forwardové nákupy a prodeje se zachycují na podrozvahových účtech ode dne sjednání do dne vypořádání za spotový kurz forwardové transakce.
Zisky a ztráty z prodejů se vypočítávají na základě průměrných cen měny ke dni uzavření transakce plus dva nebo tři pracovní dny, v souladu s denním započtením pro nákupy a prodeje.
Zisky a ztráty se považují za nerealizované až do dne vypořádání a zúčtují se v souladu s čl. 11 odst.
2. Rozdíly mezi spotovým a forwardovým kurzem je nutné jak pro nákupy, tak pro prodeje časově rozlišit jako splatné nebo nezaplacené úroky.
3. Ke dni vypořádání se podrozvahové účty zaúčtují opačně a zůstatek na účtu přecenění se na konci čtvrtletí převede ve prospěch účtu zisků a ztrát.
4. Průměrnou cenu měny ovlivní forwardové nákupy ode dne sjednání transakce plus dva až tři pracovní dny v závislosti na obchodních zvyklostech pro vypořádání spotových transakcí v kurzu spotového nákupu.
5. Forwardové položky se oceňují společně se spotovými položkami stejné měny, přitom se vyrovnávají rozdíly, které mohou vzniknout v rámci jedné měny.
Čistá ztráta se zapíše na vrub účtu zisků a ztrát, pokud překračuje předchozí zisky z přecenění zaúčtované na účtu přecenění, čistý zisk se zúčtuje ve prospěch účtu přecenění.
Článek 15
Měnové swapy
1. Spotové nákupy a prodeje se zachytí na rozvahové účty ke dni vypořádání.
2. Forwardové prodeje a nákupy se zachytí na podrozvahové účty ode dne sjednání do dne vypořádání ve spotovém kurzu forwardových transakcí.
3. Prodeje se zachytí při spotovém kurzu transakce, proto nevznikají žádné zisky a ztráty.
4. Rozdíl mezi spotovým a forwardovým kurzem je třeba jak pro prodeje, tak pro nákupy časově rozlišit jako splatný nebo nezaplacený úrok.
5. Ke dni vypořádání se podrozvahové účty zúčtují opačně.
6. Průměrné ceny cizí měny se nemění.
7. Forwardová položka se ocení společně se spotovou položkou.
Článek 16
Úrokové futures
1. Úrokové futures se zaúčtují na podrozvahových účtech ke dni sjednání.
2. Počáteční marže se zaúčtuje jako samostatné aktivum, pokud je poskytnuta v hotovosti.
Pokud je poskytnuta ve formě cenných papírů, zůstává nezměněna v rozvaze.
3. Denní změny variační marže se zaúčtují v rozvaze na samostatném účtu jako aktivum nebo pasivum v závislosti na vývoji ceny futures.
Stejný postup se uplatňuje na rozvahový den.
Neprodleně poté se samostatný účet zruší a zůstatek se zaúčtuje jako zisk nebo ztráta bez ohledu na to, zda došlo k dodání nebo ne.
Pokud dojde k dodání, provede se zaúčtování nákupu nebo prodeje za tržní cenu.
4. Poplatky se zaúčtují na účet zisků a ztrát.
5. Pokud je třeba provést přepočet na eura, provede se k rozvahovému dni za tržní kurz platný tento den.
Přírůstek cizí měny ovlivňuje průměrné ceny této měny k rozvahovému dni.
6. V zhledem k dennímu přecenění se zachycují zisky a ztráty na samostatných účtech.
Samostatný účet na straně aktiv představuje ztrátu, samostatný účet na straně pasiv představuje zisk.
Nerealizované ztráty se zapíší na vrub účtu zisků a ztrát a stejné částky se zapíší ve prospěch účtu pasiv jako ostatní pasiva.
7. Nerealizované ztráty zachycené na účtu zisků a ztrát na konci roku se v následujících letech (až do uzavření nebo splatnosti nástroje) vzájemně nezúčtují s nerealizovanými zisky.
Nerealizované zisky se zapíší na vrub suspenzního účtu (ostatní aktiva) a ve prospěch účtu přecenění.
Článek 17
Úrokové swapy
1. Úrokové swapy se zaúčtují na podrozvahových účtech ke dni sjednání obchodu.
2. Běžné úrokové platby, přijaté nebo zaplacené, je třeba časově rozlišit.
Jsou povoleny čisté platby za úrokový swap.
3. Průměrná cena měny je ovlivněna úrokovými swapy v cizí měně, pokud existuje rozdíl mezi přijatými a zaplacenými platbami.
Zůstatek plateb vedoucí k přírůstku ovlivňuje průměrnou cenu měny při splatnosti platby.
4. Pro každý úrokový swap se vypočte tržní cena a pokud je třeba, přepočte se na eura ve spotovém kurzu.
Nerealizované ztráty na účtu zisků a ztrát na konci roku se vzájemně nezúčtují s nerealizovanými zisky v následujících letech až do uzavření nebo splatnosti nástroje.
Nerealizované zisky z přecenění se zaúčtují ve prospěch účtu přecenění.
5. Poplatky se zaúčtují na účet zisků a ztrát.
Článek 18
Dohody o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements)
1. Dohody o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements) (FRA) se zaúčtují ke dni uzavření obchodu na podrozvahových účtech.
2. Vyrovnávací platby, které má ke dni vypořádání zaplatit jedna strana druhé, se zaúčtují ke dni vypořádání na účet zisků a ztrát.
U těchto plateb se neprovádí časové rozlišení.
3. U dohod o budoucích úrokových sazbách v cizích měnách může mít vyrovnávací platba vliv na průměrnou cenu příslušné měny.
Vyrovnávací platba se převede na eura ve spotovém kurzu ke dni vypořádání.
Pokud zůstatek plateb vede k přírůstku cizí měny, ovlivní to průměrnou cenu měny při splatnosti platby.
4. Pro všechny dohody o budoucích úrokových sazbách se vypočítává tržní hodnota a pokud je třeba, přepočte se na eura ve spotovém kurzu.
Nerealizované ztráty na účtu zisků a ztrát na konci roku se vzájemně nezúčtují s nerealizovanými zisky v následujících letech až do uzavření nebo splatnosti nástroje.
Nerealizované zisky z přecenění se zapíší ve prospěch účtu přecenění.
5. Poplatky se zaúčtují na účet zisků a ztrát.
Článek 19
Forwardové transakce s cennými papíry
Forwardové transakce s cennými papíry lze zúčtovat pomocí jedné z těchto dvou metod:
Metoda A:
a) forwardové transakce s cennými papíry se zaúčtují na podrozvahové účty ode dne sjednání do dne vypořádání za forwardovou cenu forwardové transakce;
b) průměrná cena obchodovaného cenného papíru se nemění až do dne vypořádání; vlivy forwardových prodejů na zisk a ztrátu se vypočítávají ke dni vypořádání;
c) ke dni vypořádání se opačně zúčtují podrozvahové účty a případný zůstatek na účtu přecenění se zapíše ve prospěch účtu zisků a ztrát.
Nakoupený cenný papír se zaúčtuje pomocí spotové ceny ke dni splatnosti (aktuální tržní cena), zatímco rozdíl oproti původní forwardové ceně se zaúčtuje jako realizovaný zisk nebo ztráta;
d) v případě cenných papírů v cizí měně se nemění průměrná cena čisté měnové pozice, pokud ECB nebo národní centrální banky mají pozici v této měně.
Pokud je dluhopis koupený na forward ve měně, ve které ECB nebo národní centrální banky nemají pozici, takže je tuto měnu nutné nakoupit, uplatňují se pravidla pro nákup cizích měn podle čl. 12 odst.
e) forwardové položky se oceňují odděleně od forwardové tržní ceny po zbývající dobu trvání transakce.
Ztráta z přecenění na konci období se zapíše na vrub účtu zisků a ztrát a zisk z přecenění se zapíše ve prospěch účtu přecenění.
Nerealizované ztráty na účtu zisků a ztrát na konci roku se vzájemně nezúčtují s nerealizovanými zisky v následujících letech až do uzavření nebo splatnosti nástroje.
Metoda B:
a) forwardové transakce s cennými papíry se zaúčtují na podrozvahové účty ode dne sjednání do dne vypořádání za forwardovou cenu forwardové transakce.
Ke dni vypořádání se podrozvahové účty zúčtují opačně;
b) na konci čtvrtletí se provede přecenění cenného papíru na základě čisté pozice vyplývající z rozvahy a z prodejů stejného cenného papíru zachycených na podrozvahových účtech.
Částka přecenění se rovná rozdílu mezi touto čistou pozicí oceněnou v ceně přecenění a stejnou pozicí oceněnou v průměrné ceně rozvahové položky.
Na konci čtvrtletí se forwardové nákupy musí přecenit metodou popsanou v článku 7.
Výsledek přecenění se rovná rozdílu mezi spotovou cenou a průměrnou cenou na závazky koupě;
c) výsledek forwardového prodeje se zaúčtuje v účetním roce, ve kterém byl závazek přijat.
Tento výsledek se rovná rozdílu mezi počáteční forwardovou cenou a průměrnou cenou rozvahové pozice (nebo průměrnou cenou na podrozvahové závazky koupě, pokud není rozvahová pozice dostatečná) v době prodeje.
KAPITOLA V
VYKAZOVACÍ POVINNOSTI
Článek 20
Formáty výkazů
1. Národní centrální banky vykazují ECB data pro účely finančního výkaznictví Eurosystému v souladu s požadavky Rady guvernérů.
2. Formáty výkazů musí být v souladu s těmito obecnými zásadami a zahrnovat všechny položky vymezené v příloze IV.
Obsah položek v různých formátech rozvah je také popsán v příloze IV.
3. Formáty různých zveřejňovaných finančních výkazů jsou stanoveny v těchto přílohách:
a) konsolidovaná týdenní rozvaha Eurosystému zveřejňovaná po skončení čtvrtletí v příloze V;
b) konsolidovaná týdenní rozvaha Eurosystému zveřejňovaná v průběhu čtvrtletí v příloze VI;
c) konsolidovaná roční rozvaha Eurosystému v příloze VII.
KAPITOLA VI
ZVEŘEJŇOVANÉ ROČNÍ ROZVAHY A VÝSLEDOVKY
Článek 21
Zveřejňované rozvahy a výsledovky
Doporučuje se, aby národní centrální banky upravily své zveřejňované roční rozvahy a výsledovky v souladu s přílohou VIII a přílohou IX.
KAPITOLA VII
PRAVIDLA PRO KONSOLIDACI
Článek 22
Obecná pravidla pro konsolidaci
1. Konsolidované rozvahy Eurosystému obsahují veškeré položky rozvah ECB a národních centrálních bank.
2. Konsolidované rozvahy Eurosystému sestaví ECB, přičemž respektuje potřebu jednotných účetních zásad a technik, potřebu shodných účetních období v Eurosystému, konsolidační úpravy vznikající z transakcí a položek uvnitř Eurosystému a účtování změn ve složení Eurosystému.
3. Jednotlivé rozvahové položky s výjimkou zůstatků národních centrálních bank a ECB uvnitř Eurosystému se pro účely konsolidace sčítají.
4. Zůstatky národních centrálních bank a ECB vůči třetím stranám se v rámci konsolidace vykazují brutto.
5. Zůstatky uvnitř Eurosystému se vykazují v rozvahách ECB a rozvahách národních centrálních bank v souladu s přílohou IV.
6. V rámci konsolidačního procesu je třeba dbát na dodržování konzistence mezi výkazy.
Veškeré finanční výkazy Eurosystému se připravují na stejném základě uplatněním stejných konsolidačních technik a postupů.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 23
Vývoj, uplatňování a výklad pravidel
1. Výbor pro účetnictví a měnové příjmy (AMICO) podává prostřednictvím Výkonné rady doporučení Radě guvernérů v otázkách vývoje, používání a uplatňování pravidel pro účetnictví a výkaznictví ESCB.
2. Při výkladu těchto obecných zásad je třeba věnovat pozornost přípravným pracím, účetním zásadám harmonizovaným právem Společenství a všeobecně přijatým mezinárodním účetním standardům.
Článek 24
Zrušení
Zrušují se obecné zásady ECB/2000/18.
Odkazy na zrušené obecné zásady se považují za odkazy na tyto obecné zásady.
Článek 25
Závěrečná ustanovení
1. Tyto obecné zásady vstupují v platnost dnem 1. ledna 2003.
2. Aniž je dotčen předchozí odstavec, použijí se tyto obecné zásady i pro formát roční konsolidované rozvahy Eurosystému k 31. prosinci 2002 a pro doporučený formát ročních rozvah národních centrálních bank k 31. prosinci 2002 s podmínkou, že národní bankovky, které ještě budou dne 31. prosince 2002 v oběhu, budou vykázány v rozvahové položce "bankovky v oběhu".
Kromě toho se použijí pro pravidla sdělování informací o eurobankovkách v oběhu, o úrocích z čistých pohledávek nebo závazků uvnitř Eurosystému vyplývajících z přidělování eurobankovek v rámci Eurosystému a o měnových příjmech.
3. Tyto obecné zásady jsou určeny národním centrálním bankám.
Tyto obecné zásady budou zveřejněny
Interinstitucionální dohoda
ze dne 28. listopadu 2001
o systematičtějším využívání metody přepracování právních aktů
(2002/C 77/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT, RADA EVROPSKÉ UNIE A KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropská rada na zasedání v Edinburghu v prosinci 1992 zdůraznila, že je důležité, aby Společenství zlepšilo dostupnost a srozumitelnost právních předpisů Společenství.
(2) Na základě pokynů vypracovaných Evropskou radou uzavřely Evropský parlament, Rada a Komise dne 20. prosince 1994 interinstitucionální dohodu o zrychlené pracovní metodě pro úřední kodifikaci právních předpisů [1] za účelem podstatného zlepšení srozumitelnosti právních aktů, které byly mnohokrát pozměněny.
(3) Zkušenost však prokázala, že i přes užívání zrychlené pracovní metody je předkládání návrhů Komise na úřední kodifikaci a přijímání úředně kodifikovaných aktů legislativou často opožděno, a to zejména proto, že mezitím byly přijaty nové změny daného právního aktu, což má za následek, že kodifikační práce musí znovu začít zcela od začátku.
(4) Proto je vhodné, a to zejména s ohledem na právní akty, u nichž často dochází ke změnám, užívat legislativní metodu, která umožňuje provádění změn aktů a jejich kodifikaci v rámci jediného legislativního textu.
(5) Pokud je třeba v této souvislosti provést podstatnou změnu dosavadního právního aktu, pak metoda přepracování připouští, aby byl přijat jednotný právní text, v němž je současně provedena a spolu s nezměněnými ustanoveními dosavadního aktu kodifikována požadovaná změna a který tento akt zrušuje.
(6) Vzhledem k tomu, že metoda přepracování zamezuje šíření ojedinělých pozměňujících aktů, které mají často za následek nesrozumitelnost předpisů, je vhodným nástrojem zajištění trvalé a všeobecné srozumitelnosti právních předpisů Společenství.
(7) Systematičtější využívání metody přepracování právních aktů je součástí opatření přijatých orgány za účelem zlepšení dostupnosti právních předpisů Společenství, k nimž patří přijetí zrychlené pracovní metody pro úřední kodifikaci a stanovení obecných pokynů pro redakční kvalitu právních předpisů Společenství prostřednictvím interinstitucionální dohody ze dne 22. prosince 1998 [2].
(8) Na zasedání v Helsinkách v prosinci 1999 vyjádřila Evropská rada přání, aby Evropský parlament, Rada a Komise uzavřely pokud možno co nejdříve interinstitucionální dohodu o používání metody přepracování,
SE DOHODLY NA TOMTO:
1. Cílem této dohody je stanovit postupy, které by umožňovaly systematičtější využívání metody přepracování na základě běžného legislativního procesu Společenství.
2. Přepracování spočívá v přijetí nového právního aktu, který v jednotném textu slučuje jak podstatné změny dosavadního aktu, tak i nezměněná ustanovení uvedeného aktu.
Nový právní akt nahrazuje a zrušuje dosavadní akt.
3. Návrh na přepracování předložený Komisí pojednává o podstatných změnách, k nimž dochází v dosavadním aktu.
Kromě toho tento návrh zahrnuje kodifikaci nezměněných ustanovení dosavadního aktu a těchto podstatných změn.
4. Pro účely této dohody se:
- "dosavadním aktem" rozumí platný právní akt, případně pozměněný jedním nebo více pozměňujícími akty,
- "podstatnou změnou" rozumí jakákoli změna, která se na rozdíl od ryze formálních či redakčních změn týká věcného obsahu dosavadního aktu,
- "nezměněným ustanovením" rozumí jakékoli ustanovení dosavadního aktu, v němž nebyla provedena žádná podstatná změna, přestože mohlo být předmětem ryze formálních či redakčních úprav.
Nový právní akt není přepracovaným aktem, pokud, s výjimkou standardizovaných ustanovení nebo formulací, došlo k podstatným změnám všech ustanovení dosavadního aktu, který je novým právním aktem nahrazen a zrušen.
5. Běžný zákonodárný postup Společenství se dodržuje v plném rozsahu.
6. Návrh na přepracování splňuje následující kritéria:
a) V odůvodnění připojeném k návrhu:
i) se výslovně uvádí, že se jedná o návrh na přepracování, a je objasněno, proč se tento postup navrhuje;
ii) jsou uvedeny důvody pro každou navrhovanou podstatnou změnu;
iii) je uvedeno, která ustanovení dosavadního aktu zůstávají nezměněna.
b) Postup při úpravě navrhovaného legislativního textu:
i) umožňuje zřetelné odlišení podstatných změn a nových bodů odůvodnění od těch ustanovení a bodů odůvodnění, které zůstávají nezměněny;
ii) je s ohledem na ustanovení a body odůvodnění, které zůstávají nezměněny, podobný jako postup používaný pro úpravu návrhů na úřední kodifikaci právních aktů.
7. Aby byla zajištěna srozumitelnost a právní jistotu, dodržují se u všech přepracovaných aktů mimo jiné [3] následující pravidla legislativní techniky:
a) První bod odůvodnění uvádí, že nový právní akt je přepracováním dosavadního aktu.
b) Článek, kterým se zrušuje dosavadní akt, stanoví, že odkazy na uvedený akt se považují za odkazy na přepracovaný akt v souladu se srovnávací tabulkou připojenou k přepracovanému aktu.
c) V aktu, kterým se přepracovává směrnice, kromě toho:
i) článek o zrušení stanoví, že se toto zrušení nedotýká povinností členských států, které vyplývají z lhůty pro provedení [4] a případně lhůty pro uplatňování stanovené ve směrnici zrušené přepracovaným aktem;
ii) lhůty uvedené v bodě i) jsou formou tabulky stanoveny v příloze;
iii) článek o povinnosti provést [5] přepracovanou směrnici ve vnitrostátním právu se týká pouze těch ustanovení, která prošla podstatnou změnou a která byla jako taková přesně označena.
Ustanovení, která zůstávají v přepracované směrnici nezměněna, se provedou v souladu s dosavadními směrnicemi.
8. Pokud se v průběhu zákonodárného postupu prokáže, že je nezbytné provést podstatné změny ustanovení přepracovaného aktu, která zůstávají podle návrhu Komise nezměněna, provedou se tyto změny aktu postupem stanoveným ve Smlouvě na použitelném právním základě.
9. Návrh na přepracování přezkoumá poradní pracovní skupina skládající se z právních služeb Evropského parlamentu, Rady a Komise.
Tato skupina co nejdříve zaujme stanovisko, které předloží Evropskému parlamentu, Radě a Komisi a v němž se vyjádří k tomu, zda návrh neobsahuje žádné jiné podstatné změny, než které byly jako takové označeny.
10. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se na všechny návrhy na přepracování předložené ode dne jejího vstupu v platnost.
Uplatňování této dohody se vyhodnotí tři roky po jejím vstupu v platnost.
K tomuto účelu předloží právní služby orgánů, které jsou signatáři dohody, hodnotící zprávu a případně navrhnou nezbytné změny.
Nařízení Komise (ES) č. 1/2002
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1259/1999, pokud jde o zjednodušený režim plateb pro zemědělce v rámci některých režimů podpor
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 ze dne 17. května 1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky [1], ve znění nařízení (ES) č. 1244/2001 [2], a zejména na čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2a nařízení (ES) č. 1259/1999 stanoví zjednodušený režim pro platby, které se mají uskutečnit v rámci některých režimů podpor.
Za účelem dosažení cíle zjednodušení sledovaného tímto režimem musí být zjednodušen postup pro poskytování dotyčných podpor stanovením odchylek od určitých ustanovení nařízení stanovených v uvedeném článku a od nařízení přijatých k jejich provedení, zejména pokud jde o podmínky poskytování podpor, lhůt pro podávání žádostí, plateb a kontrolních ustanovení.
(2) V zájmu zjednodušení by měli zemědělci obdržet na vyžádání formulář žádosti vyplněný státní správou.
Tato jediná žádost by měla nahradit stávající oddělené žádosti o dotyčné podpory a spojit v sobě podporu jak pro zemědělské plochy, tak podporu pro hospodářská zvířata.
Přijetí žádosti by mělo zemědělci zaručit platbu stanovené částky, aniž by musel během období účasti v režimu podávat jakoukoli další žádost. Z důvodů jasnosti je vhodné stanovit, které platby budou zahrnuty do výpočtu částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, a směnný kurs použitelný v členských státech, které nepřijaly euro.
(3) Měla by být stanovena zvláštní pravidla pro zjednodušení kontrolních postupů, aniž by se zvyšovalo riziko duplicitních žádostí. Za tímto účelem je vhodné stanovit dočasné zablokování ploch nebo počtu nároků na prémie odpovídající částce, která má být poskytnuta podle zjednodušeného režimu, v tom smyslu, že plochy a/nebo nároky na prémie "na zvířata", pro které byla podána žádost o podporu v rámci zjednodušeného režimu, by měly podléhat určitým podmínkám; kromě toho by měla být stanovena zvláštní pravidla pro výpočet počtu hektarů, nároků na prémie "na zvířata" pro referenční období a maximální částky, kterou je nutno zohlednit. Pozemky a nároky na prémie odpovídající částce, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, by měly být předmětem prohlášení, které zůstává v platnosti po dobu účasti ve zjednodušeném režimu. V případě podpory pro zpracování lněných a konopných stonků pěstovaných na vlákno podle článku 2 nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhů se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [3] by toto prohlášení mělo nahradit roční žádost o podporu "na plochu" podle čl. 7 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 245/2001 ze dne 5. února 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1673/2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [4], ve znění nařízení (ES) č. 1093/2001 [5].
(4) Ačkoli se má od zemědělců požadovat, aby si ponechali minimální plochu nebo minimální počet nároků na prémie, měli by mít možnost disponovat s plochami nebo nároky na prémie, které nejsou zahrnuty do částky, jež má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu.
V řádně odůvodněných případech, například při skončení platnosti nájemní smlouvy, provádění restrukturalizačních programů nebo při veřejné intervenci, by mělo být členským státům umožněno povolit zemědělcům nahrazení prohlášených pozemků za jim rovnocenné.
Aby byla zajištěna rozpočtová neutralita, měly by podmínky pro poskytování podpory pro plochy, pro které byly vyplaceny podpory v rámci zjednodušeného režimu nadále platit i pro odpovídající plochy, jež mají být zablokovány, aby získaly podporu podle zjednodušeného režimu podpory.
(5) Pokud jde o extenzifikační prémie, měly by být plochy, které odpovídají podílu extenzifikační prémie na částce, která má být poskytnuta podle zjednodušeného režimu, zablokovány podobně jako plochy, pro které se poskytuje podpora "na plochu".
Jestliže zemědělec chová zvířata, musí nadále pro takové plochy platit určitá pravidla pro intenzitu chovu, aby bylo zajištěno plnění ustanovení o extenzivních způsobech produkce.
Je však vhodné zajistit určitou pružnost, která zemědělci umožní zavázat se k dodržování určitých podmínek, které se týkají maximálního počtu zvířat chovaných v době účasti ve zjednodušeném režimu.
(6) Nemá-li daný zemědělec pozemky nebo nároky na prémie, které by mohly být zablokovány, odpovídající počtu hektarů nebo kusů hospodářských zvířat oznámených příslušným orgánem, měly by mít členské státy možnost, s ohledem na investice, které jsou nezbytné ke koupi nebo nájmu pozemků nebo nároků na prémie, přijmout prohlášení o ploše nebo počtu nároků na prémie, které neodpovídá oznámené ploše hektarů nebo oznámenému počtu nároků na prémie "na zvířata".
V tomto případě by měla být částka, která má být poskytnuta podle zjednodušeného režimu, poměrně snížena.
(7) Podle nařízení (ES) č. 1259/1999 by měla prováděcí pravidla pro zjednodušený režim také obsahovat pravidla, která by zabránila duplicitním žádostem ohledně ploch a produkce spadající pod zjednodušený režim.
Zemědělci, kteří dostávají podpory v rámci zjednodušeného režimu, by neměli dostávat pro stejný kalendářní rok jiné přímé podpory.
Měla by však být stanovena odchylka pro případy, kdy příslušné předpisy umožňují kumulaci podpor.
(8) Pro zajištění rozpočtové neutrality musí být zablokované plochy a nároky na prémie, na jejichž základě bylo stanoveno oprávnění k účasti zemědělce ve zjednodušeném režimu, při výpočtu překročení dotyčných základních ploch nebo příslušných horních mezí zohledněny a tyto odpovídajícím způsobem sníženy.
Protože však zemědělci zúčastnění ve zjednodušeném režimu nejsou povinni pěstovat nebo chovat pouze určité rostliny nebo zvířata, měly by být jejich plochy nebo nároky na prémie vyňaty z poměrného snížení prováděného v případě překročení plochy nebo stropů.
(9) Na ochranu finančních zájmů Společenství je třeba stanovit systém sankcí pro případ nedodržování tohoto nařízení. Při tom je třeba zohlednit pravidla uvedená v nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 [6] ve znění nařízení (ES) č. 2550/2001 [7].
(10) Pro snížení nákladnosti kontrol by zemědělci, kteří se účastní zjednodušeného režimu, měli vytvořit zvláštní skupinu pro účely vytvoření výběrového souboru podle ustanovení nařízení (ES) č. 2419/2001, pro kterou bude stanovena nižší četnost kontrol.
(11) Aby byla Komise podrobně informována o opatřeních přijatých členskými státy při provádění nařízení (ES) č. 1259/1999, měla by být podle článku 9 uvedeného nařízení přijata pravidla týkající se obsahu a četnosti sdělení ke zjednodušenému režimu, přičemž je třeba zohlednit harmonogram stanovení rozpočtu Společenství a pokud jde o obsah, použít stávající vzory.
(12) Příslušné řídící výbory nezaujaly svá stanoviska ve lhůtách stanovených jejich předsedy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro zjednodušený režim plateb v rámci některých režimů podpor podle článku 2a nařízení (ES) č. 1259/1999 (dále jen "zjednodušený režim").
2. Odchylně od ustanovení uvedených v příloze mohou zemědělci obdržet platby, jak je stanoveno v čl. 2a odst. 1 nařízení (ES) č. 1259/1999, za podmínek stanovených v tomto nařízení.
Pravidla obsažená v nařízeních provádějících ustanovení uvedená v příloze platí nadále, pokud není v tomto nařízení uvedeno jinak.
Článek 2
Žádost
1. Příslušný orgán zašle formulář žádosti zemědělcům, kteří chtějí požádat o podporu v rámci zjednodušeného režimu (dále jen "zjednodušená žádost o podporu"). Uvede v něm:
a) částku, na kterou má zemědělec nárok podle čl. 2a odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 1259/1999 (dále jen "částka, která má být poskytnuta podle zjednodušeného režimu");
b) počet hektarů a/nebo nároků na prémie "na zvířata", které musí být během účasti zemědělce ve zjednodušeném režimu zablokovány ve smyslu čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení, a/nebo zvířat, vypočtených v souladu s článkem 4 a čl. 12 odst. 3;
c) zákaz převodu podle článku 5.
Pro členské státy, které nepřijaly euro, se částka, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, převede na národní měnu směnným kursem platným k 1. lednu každého kalendářního roku, ke kterému se částka poskytuje.
2. Žádost o podporu ve zjednodušeném režimu, řádně schválená a bez výhrady podepsaná zemědělcem, doprovázená podle potřeby prohlášeními podle čl. 11 odst. 1 a čl. 12 odst. 1, se podá příslušnému orgánu ve lhůtě, kterou stanoví dotčený členský stát, nejpozději však do 1. září.
V případě opožděného podání žádosti ve smyslu článku 13 nařízení (ES) č. 2419/2001 se snížení stanovené v čl. 13 odst. 1 prvním pododstavci uvedeného nařízení použije pouze na částky splatné za první rok účasti ve zjednodušeném režimu.
Se zjednodušenou žádostí o podporu se nakládá jako se žádostí o podporu ve smyslu čl. 2 písm. i) a j) nařízení (ES) č. 2419/2001.
Článek 3
Výpočet částky
1. Částka, kterou může zemědělec obdržet v rámci zjednodušeného režimu, zahrnuje všechny částky, které byly poskytnuty v referenčních obdobích uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b) čl. 2a odst. 3 nařízení (ES) č. 1259/1999, až do data, které bude stanoveno členskými státy, nejpozději však do 30. června roku, ve kterém zemědělec požádá o účast ve zjednodušeném režimu.
2. V případě použití čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999 v průběhu referenčních období se částky vypočítají jako částky, které by byly poskytnuty před použitím uvedeného ustanovení.
3. Pro kalendářní rok 2002 budou s ohledem na kalendářní rok 1999 zahrnuty tyto platby:
a) platby na plochu pro plodiny na orné půdě, včetně plateb za vynětí půdy z produkce, příplatku na pšenici tvrdou a zvláštní podpory podle článků 2, 4, 5, 6, 6a a 7, a podle čl. 12 jedenácté odrážky prvního pododstavce nařízení Rady (EHS) č. 1765/92 [8];
b) zvláštní prémie, prémie na krávy bez tržní produkce mléka, včetně případné prémie na jalovice a včetně dodatečné prémie na krávy bez tržní produkce mléka poskytované členským státem, pokud je spolufinancována, a extenzifikačních prémií, jak je stanoveno v článcích 4b, 4d a 4h nařízení Rady (EHS) č. 805/1968 [9].
4. Částky podpory "na plochu" a částky prémií "na zvířata" se vypočítají odděleně.
Oba druhy podpory se v dalším textu nazývají část podpory "na plochu" a část prémie "na zvířata" z částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu.
Článek 4
Stanovení počtu hektarů a/nebo nároků na prémie
1. Jestliže zemědělec obdržel podpory "na plochu", informuje ho příslušný orgán o počtu hektarů s přesností na dvě desetinná místa, odpovídajícímu jednotlivým podporám "na plochu" zahrnutým v částce, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu.
V případě plateb pro plodiny na orné půdě se počet hektarů vypočítá zvlášť pro každou plodinu, pro niž je členskými státy stanovena základní plocha podle článků 3 a/nebo 5 nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 [10].
2. Jestliže zemědělec obdržel extenzifikační prémii, informuje ho příslušný orgán o počtu hektarů s přesností na dvě desetinná místa, odpovídajícímu části "extenzifikační prémie" z částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, a o počtu zvířat, stanoveném v souladu s čl. 12 odst. 3 tohoto nařízení.
3. Jestliže zemědělec obdržel prémie "na zvířata", informuje ho příslušný orgán o počtu nároků na prémie, který odpovídá části prémie "na zvířata" z částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu.
U skotu se počet stanoví na jedno desetinné místo.
Pro ovce a kozy platí článek 14 nařízení Komise (EHS) č. 3567/92 [11].
4. Počet hektarů a nároků na prémie "na zvířata" uvedené v odstavcích 1,2 a 3 tohoto článku se vypočítá na základě:
a) průměrného počtu hektarů a/nebo nároků na prémie "na zvířata", pro které byla poskytnuta podpora v průběhu tří kalendářních let před rokem podání žádosti, jestliže se použije čl. 2a odst. 3 první pododstavec písm. a) nařízení (ES) č. 1259/1999;
b) počtu hektarů a/nebo nároků na prémie "na zvířata", pro které byla poskytnuta podpora v kalendářním roce před rokem podání žádosti, jestliže se použije čl. 2a odst. 3 první pododstavec písm. b) nařízení (ES) č. 1259/1999.
5. Zemědělcům, jejichž pozemky a/nebo počet nároků na prémie neodpovídají počtu hektarů nebo nároků na prémie "na zvířata" vypočteným v souladu s odstavcem 4, může dotyčný členský stát povolit, aby nahlásili plochu odpovídající pozemkům, které jim patří, a/nebo nahlásili počet nároků na prémie, které jim patří.
V tomto případě se částka, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, vypočítá na základě plochy a/nebo nároků na prémie "na zvířata", uvedených v prvním pododstavci.
V žádném případě nesmí tato částka překročit částku vypočtenou podle článku 3.
6. Jestliže se použije čl. 2a odst. 4 druhý pododstavec nařízení (ES) č. 1259/1999, sníží se poměrně počet hektarů a/nebo nároků na prémie "na zvířata" stanovený v souladu s odstavcem 4 tohoto článku, aby odpovídal maximální částce 1250 EUR.
Podle volby zemědělce se toto snížení provede nejprve u části podpory "na plochu" a poté u části prémie "na zvířata" částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, nebo nejprve u části prémie "na zvířata" a poté u části podpory "na plochu".
Článek 5
Zákaz převodu
Kromě případů dědění nesmí zemědělec žádným způsobem zcela nebo zčásti, dočasně nebo natrvalo, s převodem podniku nebo bez něho, převést pozemky a/nebo nároky na prémie odpovídající počtu hektarů a/nebo počtu nároků na prémie, stanovené v souladu s článkem 4.
Článek 6
Platba
Platba se uskuteční po 1. listopadu každého dotyčného kalendářního roku a nejpozději do 30. června následujícího roku.
Článek 7
Odstoupení
1. Zemědělec může kdykoli prohlásit svůj úmysl odstoupit od účasti ve zjednodušeném režimu.
Odstoupení však je účinné od 1. ledna kalendářního roku následujícího po roce, ve kterém prohlásil svůj úmysl odstoupit.
Zemědělec nesmí podat novou žádost o účast ve zjednodušeném režimu.
2. Při použití čl. 15 odst. 4 nemá zemědělec právo odstoupit od účasti ve zjednodušeném režimu na následující kalendářní rok.
3. Jestliže zemědělec zemře poté, co podal žádost v rámci zjednodušeného režimu, mají jeho právní nástupci nárok na částku, na kterou by měl v rámci zjednodušeného režimu nárok dotyčný zemědělec, pokud splňují podmínky pro účast ve zjednodušeném režimu.
Jestliže tyto podmínky nesplňují, mají nárok na částku, na kterou by měl nárok tento zemědělec v rámci zjednodušeného režimu, pouze za kalendářní rok, ve kterém zemřel.
Článek 8
Duplicitní žádosti
1. Je-li pro plochu nebo produkci podána žádost o podporu v rámci zjednodušeného režimu, nelze pro ně podat žádost o poskytnutí jiné přímé podpory uvedené v příloze k nařízení (ES) č. 1259/1999.
2. Odstavec 1 se nepoužije na:
a) přechodná opatření pro obiloviny v Portugalsku podle nařízení Rady (EHS) č. 3653/90 [12];
b) platby producentům podle článků 4 a 5 nařízení Rady (ES) č. 2799/98 [13] a článků 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 2800/98 [14];
c) podpory produkce osiva plodin pěstovaných na orné půdě a rýže podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 [15];
d) prémie na porážky mimo sezónu a porážkovou prémii podle článků 5 a 11 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [16];
e) prémie pro mléčné výrobky a dodatečné platby podle článků 16 a 17 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 [17];
f) podpory pro nejvzdálenější regiony podle článku 9, čl. 12 odst. 1 a článku 16 nařízení Rady (ES) č. 1452/2001 [18], článků 9, 13, 16, 17, 22, 27, čl. 28 odst. 1 a článku 30 nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 [19] a článků 5, 6, 9, 13, 14 a 17 nařízení Rady (ES) č. 1454/2001 [20];
g) podpory pro Egejské ostrovy podle článků 6, 7, 8, 9, 11 a 12 nařízení Rady (EHS) č. 2019/93 [21].
Článek 9
Slučitelné žádosti
1. Zemědělec, který požádal o podpory uvedené v příloze nařízení (ES) č. 1259/1999, u kterých lhůta stanovená pro podání žádostí spadá do doby před lhůtou stanovenou dotyčným členským státem pro žádosti v rámci zjednodušeného režimu, se může zúčastnit zjednodušeného režimu, jestliže vezme zpět svou žádost o tyto podpory a vzdá se příslušných plateb.
2. Odstavec 1 neplatí pro zemědělce, kterým bylo po kontrole podle nařízení (ES) č. 2419/2001 sděleno, že byly zjištěny nesrovnalosti týkající se jejich žádosti o podporu.
Článek 10
Podpora pro len pěstovaný na vlákno
Jestliže zemědělec zúčastněný ve zjednodušeném režimu uzavřel smlouvu za účelem získání podpory pro zpracování lněných a konopných stonků pěstovaných na vlákno podle článku 2 nařízení (ES) č. 1673/2000, nahrazuje se odchylně od čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 245/2001 na celou dobu účasti ve zjednodušeném režimu žádost o podporu "na plochu" týkající se pozemků se lnem pěstovaným na vlákno prohlášením uvedeným v čl. 11 odst. 1 tohoto nařízení, aniž je dotčen čl. 5 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 245/2001.
Článek 11
Prohlášení týkající se plochy
1. Zemědělec, který obdržel podpory "na plochu" a/nebo extenzifikační prémie, prohlásí v souladu s čl. 6 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 [22] zemědělské pozemky včetně ploch pro pícniny, nebo zemědělské pozemky, na které se vztahují opatření na vynětí z produkce, odpovídající počtu hektarů plochy nebo ploch, jež musí být zablokovány, o kterých byl informován příslušným orgánem v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení.
2. Pozemky prohlášené v souladu s odstavcem 1 odpovídající počtu hektarů části podpora "na plochu" z oznámené částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, a týkající se plateb na plodiny na orné půdě musí splňovat podmínky, za kterých lze poskytnout platbu, stanovených v článku 7 nařízení (ES) č. 1251/1999.
3. Pozemky prohlášené v souladu s odstavcem 1 odpovídající části "extenzifikační prémie" z částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu, musí splňovat podmínky článku 2a odst. 6 nařízení (ES) č. 1259/1999.
4. Prohlášení uvedené v odstavci 1 zůstává v platnosti do konce roku 2005, s výjimkou případu výslovného odstoupení od účasti ve zjednodušeném režimu podaného zemědělcem nebo ztráty nároku v rámci zjednodušeného režimu podle čl. 7 odst. 3.
5. Členské státy mohou za řádně odůvodněných okolností povolit zemědělci změnu jeho prohlášení, pokud dodrží oznámený počet hektarů, podmínky pro poskytnutí podpory pro dotyčné plochy stanovené v článku 7 nařízení (ES) č. 1251/1999 a výnos z dotyčné plochy, nebo souhlasí s použitím čl. 4 odst. 5 tohoto nařízení.
Článek 12
Prohlášení týkající se prémií "na zvířata"
1. Zemědělec, který obdržel prémie "na zvířata", prohlásí, že během své účasti ve zjednodušeném režimu souhlasí se snížením odpovídajícím počtu nároků na prémie "na zvířata", jež musí být zablokovány, o kterých byl informován příslušným orgánem v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení. Toto snížení se provádí u:
a) jeho individuálních nároků na prémie podle čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 2467/98 [23] a
b) jeho individuálního stropu podle čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. Čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 [24] a čl. 6a odst. 2 nařízení (EHS) č. 3567/92 se nepoužijí na nároky na prémie, které byly podle odstavce 1 sníženy přechodně.
3. Zemědělec, který obdržel extenzifikační prémie, se musí zavázat, že nebude v žádném kalendářním roce chovat v průměru více skotu vyjádřeného ve velkých dobytčích jednotkách stanovených v příloze III nařízení (ES) č. 1254/1999, než průměr zohledněný při výpočtu intenzity chovu, nebo – je-li toto číslo vyšší – než počet zohledněný v posledním roce, ve kterém zemědělec splnil podmínky pro poskytnutí extenzifikační prémie.
Pro účely prvního pododstavce se počet skotu zaokrouhlí nahoru na nejbližší celé číslo.
4. Prohlášení uvedené v odstavci 1 zůstává v platnosti do konce roku 2005 s výjimkou případu výslovného odstoupení od účasti ve zjednodušeném režimu podaného zemědělcem nebo ztráty nároku v rámci zjednodušeného režimu podle čl. 7 odst. 3.
5. Členské státy mohou za řádně odůvodněných okolností povolit zemědělci změnu jeho prohlášení, pokud dodrží oznámený počet nároků na prémie nebo souhlasí s použitím čl. 4 odst. 5 tohoto nařízení.
Článek 13
Základní plochy a stropy
1. Poměrné snížení podpory "na plochu" uvedené v čl. 2 odst. 4 a v článku 5 nařízení (ES) č. 1251/1999, čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1577/96 [25] a čl. 6 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 3072/95 [26] se nepoužije na plochy uvedené v čl. 4 odst. 1 tohoto nařízení.
Pro výpočet překročení ploch uvedených v čl. 2 odst. 4 a článku 5 nařízení (ES) č. 1251/1999, čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1577/96 a čl. 6 odst. 5 nařízení (ES) č. 3072/95 se plochy zmenšují o odpovídající počet hektarů podle čl. 4 odst. 1 tohoto nařízení.
2. Pro účely čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1251/1999 se výnos z ploch uvedených v čl. 11 odst. 1 tohoto nařízení rovná výnosu v produkčních regionech, do kterých plochy patří.
Poměrné snížení podpory "na plochu" pro následující hospodářský rok podle čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1251/1999 se nepoužije.
3. Poměrné snížení počtu zvířat, na které lze poskytnout prémie uvedené v čl. 4 odst. 4 a čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 se nepoužije.
Pro výpočet překročení stropů uvedených v čl. 4 odst. 4, čl. 7 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 se tyto stropy snižují o odpovídající počet zvířat, na která zemědělec obdržel prémie "na zvířata" pro dotyčné referenční období.
Článek 14
Kontroly
1. Zjednodušené žádosti o podporu se nezahrnují do namátkových kontrol na místě týkajících se žádostí o podporu "na plochu" a prémie "na zvířata" podle čl. 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 2419/2001.
2. V prvním roce uplatňování zjednodušeného režimu budou pro kontroly na místě vybrána nejméně 2 % zjednodušených žádostí o podporu.
V následujících letech budou vybrána pro kontroly na místě nejméně 3 % zemědělců, kteří podali žádost o účast na zjednodušeném režimu nebo na něm zúčastněných.
3. Žadatelé, u nichž se v prvním roce jejich účasti na zjednodušeném režimu uskutečnila kontrola na místě v souladu s článkem 19 nařízení (ES) č. 2419/2001, budou započteni do výběrového souboru zjednodušeného režimu.
Článek 15
Snížení a vyloučení
1. Zjistí-li se na základě správní kontroly nebo kontroly na místě, kromě případů vyšší moci nebo mimořádných okolností vymezených v článku 48 nařízení (ES) č. 2419/2001, že jedna nebo více podmínek vztahujících se k podpoře "na plochu" stanovených členskými státy v souladu s čl. 2a odst. 6 nařízení (ES) č. 1259/1999, nebo podmínky stanovené v článku 5 a čl. 11 odst. 1 tohoto nařízení nejsou dodržovány a pokud rozdíl mezi prohlášenou plochou a zjištěnou plochou ve smyslu čl. 2 písm. r) nařízení (ES) č. 2419/2001 činí více než 3 %, nejvýše však 30 % zjištěné plochy, sníží se část podpory "na plochu" částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu na daný kalendářní rok o dvojnásobek zjištěného rozdílu.
Bude-li rozdíl vyšší než 30 % zjištěné plochy, nebude poskytnuta žádná podpora "na plochu" v rámci zjednodušeného režimu pro daný kalendářní rok.
2. V případech, kdy nebudou dodrženy podmínky stanovené v čl. 12 odst. 3, nebude vyplacena část "extenzifikační prémie" částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu.
4 odst. 2 přesahuje zjištěnou plochu o více než 10 %, nebude část "extenzifikační prémie" částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu vyplacena.
Kromě toho se částka, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu sníží o 50 % části extenzifikační prémie.
3. Zjistí-li se při kontrole na místě, že nejsou dodržovány povinnosti uvedené v článku 5 nařízení (EHS) č. 3508/92, použije se na část prémie "na zvířata" částky, která má být poskytnuta v rámci zjednodušeného režimu na dotyčný rok článek 39 nařízení (ES) č. 2419/2001.
4. Zjistí-li se, že nedodržení podmínek uvedených v odstavci 1 je úmyslné, použije se úroveň snížení a vyloučení vypočtená pro rok, ve kterém nebyly podmínky dodržovány ve stejném rozsahu na platbu dlužnou za následující kalendářní rok, aniž jsou dotčena jiná vyloučení nebo snížení v daném roce.
5. Vyloučení a snížení podle odstavců 1 až 4 se nepoužijí, jestliže zemědělec předložil věcně správné informace nebo může jinak prokázat, že nedodržení podmínek nezavinil.
Článek 16
Předávání informací Komisi
1. Jestliže se členské státy rozhodnou uplatňovat zjednodušený režim, poskytnou Komisi podrobnosti o opatřeních přijatých za tímto účelem a zprávu o pokroku týkající se provádění zjednodušeného režimu, včetně hodnocení jeho účinků, a to nejpozději do 31. prosince každého roku.
První zpráva bude předložena nejpozději do 31. března 2003.
2. Členské státy sdělí každý rok nejpozději do 15. září kalendářního roku, o kterém podávají zprávu, přehled přijatých žádostí v rámci zjednodušeného režimu s uvedením částek stanovených pro tyto žádosti v souladu s článkem 3 a odpovídajících částek poskytnutých v rámci každého z režimů podpory podle příslušných nařízení. Uvedou také údaje, které byly sděleny zemědělcům podle čl. 4 odst. 1, 2 a 3.
Pokud jde o formu pro sdělení těchto údajů, použijí se přiměřeně čl. 6 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 613/97 [27], článek 26 nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 [28] a článek 3 nařízení Komise (ES) č. 1644/96 [29].
3. Členské státy sdělí každý rok počet případů odstoupení od účasti na režimu a odpovídající částku předešlé roční podpory vyplacené v rámci zjednodušeného režimu.
Článek 17
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 6/2002
ze dne 12. prosince 2001
o (průmyslových) vzorech Společenství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jednotný systém nabývání (průmyslových) vzorů Společenství, kterým je poskytována jednotná ochrana s jednotným účinkem na celém území Společenství, by podpořil cíle Společenství stanovené ve Smlouvě.
(2) Pouze země Beneluxu zavedly jednotné právní předpisy na ochranu (průmyslových) vzorů.
Ve všech ostatních členských státech je ochrana (průmyslových) vzorů záležitostí příslušných vnitrostátních právních předpisů a je omezena na území dotyčného členského státu.
Totožné (průmyslové) vzory proto mohou být chráněny v různých členských státech různým způsobem a ve prospěch různých majitelů. To v obchodním styku mezi členskými státy nevyhnutelně vede ke střetům.
(3) Značné rozdíly mezi právními předpisy upravujícími (průmyslové) vzory mezi členskými státy brání hospodářské soutěži ve Společenství a narušují ji.
Na rozdíl od domácího obchodu s výrobky zahrnujícími (průmyslový) vzor a soutěž mezi nimi je obchodu a hospodářské soutěži v rámci Společenství bráněno a jsou narušovány množstvím přihlášek, orgánů, postupů, právních předpisů, vnitrostátně omezených výlučných práv a kombinovaných správních výdajů, které s sebou proto nesou pro přihlašovatele vysoké náklady a poplatky.
K nápravě této situace přispívá směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/71/ES ze dne 13. října 1998 o právní ochraně (průmyslových) vzorů [4].
(4) Účinek ochrany (průmyslových) vzorů omezený na území jednotlivých členských států, ať už jsou jejich právní předpisy harmonizovány či nikoliv, vede k možnému rozdělení vnitřního trhu s výrobky zahrnujícími (průmyslový) vzor, který je chráněn vnitrostátními právy drženými různými jednotlivci, a tudíž představuje překážku volného pohybu zboží.
(5) To vyžaduje vytvoření (průmyslového) vzoru Společenství, který by byl přímo použitelný ve všech členských státech, neboť jedině takto je možné nabýt prostřednictvím jedné přihlášky podané k Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) v souladu s jedním postupem podle jednoho právního předpisu jedno právo k (průmyslovému) vzoru pro jednu oblast zahrnující všechny členské státy.
(6) Jelikož cíle navrhovaného kroku, zejména ochrany práva jednoho (průmyslového) vzoru pro jednu oblast zahrnující všechny členské státy, nelze uspokojivě dosáhnout jednotlivými členskými státy z důvodů existence celé řady způsobů a účinků vytvoření (průmyslového) vzoru Společenství a orgánů pro (průmyslové) vzory Společenství, a lze ho tudíž lépe dosáhnout na úrovni Společenství, Společenství může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, podle téhož článku toto nařízení nepřekračuje to, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(7) Zvýšená ochrana (průmyslových) vzorů nejen podporuje vklad jednotlivých původců (průmyslových) vzorů do celkového přínosu Společenství v této oblasti, ale rovněž podporuje inovaci a vývoj nových výrobků a investice do jejich výroby.
(8) Z toho plyne, že pro jednotlivá průmyslová odvětví Společenství je klíčový přístupnější systém ochrany (průmyslových) vzorů, přizpůsobený potřebám vnitřního trhu.
(9) Důležitá ustanovení tohoto nařízení upravujícího (průmyslové) vzory by měla být uvedena v soulad s příslušnými ustanoveními směrnice 98/71/ES.
(10) Technologické inovaci by nemělo být bráněno poskytováním ochrany znakům podmíněným pouze technickou funkcí.
Rozumí se, že to nemusí nezbytně znamenat, že (průmyslový) vzor je kvalitní i po estetické stránce.
Právě tak by nemělo být bráněno vzájemné propojitelnosti výrobků různých značek rozšiřováním ochrany (průmyslových) vzorů mechanických příslušenství.
Z toho plyne, že znaky (průmyslového) vzoru, jež jsou z těchto důvodů z ochrany vyloučeny, by neměly být brány v úvahu při posuzování, zda ostatní znaky (průmyslového) vzoru požadavky na ochranu splňují.
(11) Mechanické příslušenství modulových výrobků může přesto představovat důležitý prvek inovačních znaků těchto výrobků a marketingový přínos a měly by tedy být způsobilé pro ochranu.
(12) Ochrana by se neměla vztahovat na ty součásti, které nejsou viditelné během obvyklého používaní výrobku ani na ty znaky součásti, které nejsou při montáži této součásti viditelné nebo které samy o sobě nesplňují požadavky na novost a individuální povahu (průmyslového) vzoru.
Znaky (průmyslového) vzoru vyloučené z tohoto důvodu z ochrany by tudíž neměly být brány v úvahu při posuzování, zda ostatní znaky (průmyslového) vzoru požadavky na ochranu splňují.
(13) Nemůže dojít k úplnému sblížení právních předpisů jednotlivých členských států o použití chráněných (průmyslových) vzorů pro umožnění opravy složeného výrobku tak, aby byl obnoven jeho původní vzhled, pokud výrobek, který zahrnuje (průmyslový) vzor nebo pro který byl (průmyslový) vzor použit, představuje součást složeného výrobku, na němž je vzhled chráněného (průmyslového) vzoru závislý prostřednictvím směrnice 98/71/ES.
V rámci dohodovacího řízení o uvedené směrnici se Komise zavázala přezkoumat důsledky ustanovení této směrnice po uplynutí tří let od lhůty stanovené pro provedení směrnice, zejména pro průmyslová odvětví, jichž se nejvíce týká.
Za těchto okolností je vhodné neudělovat jakoukoliv ochranu (průmyslového) vzoru Společenství takovému (průmyslovému) vzoru, který je použit pro umožnění opravy složeného výrobku, aby byl obnoven jeho původní vzhled, pokud výrobek, který zahrnuje (průmyslový) vzor nebo pro který byl (průmyslový) vzor použit, představuje součást složeného výrobku, na němž je vzhled chráněného (průmyslového) vzoru závislý, dokud Rada na základě návrhu Komise nestanoví svou politiku v této oblasti.
(14) Posouzení, zda má (průmyslový) vzor individuální povahu, by mělo být založeno na tom, zda celkový dojem, který na informovaného uživatele pohled na nový (průmyslový) vzor učiní, jej významně odliší od dojmu, který na něj učiní stávající (průmyslový) vzor jako celek, s přihlédnutím k povaze výrobku, pro který je (průmyslový) vzor použit nebo do něhož byl zapracován, a zvláště pak k průmyslovému odvětví, do něhož spadá, a stupni volnosti původce vzoru při vývoji (průmyslového) vzoru.
(15) (Průmyslový) vzor Společenství by měl v co největší míře sloužit potřebám všech průmyslových odvětví Společenství.
(16) Některá tato odvětví vytvářejí velké množství (průmyslových) vzorů na výrobky často mající krátkou tržní životnost, kde je ochrana nezatížená formalitami zápisu výhodou a doba trvání ochrany má menší význam.
Na druhé straně existují průmyslová odvětví, která přikládají velký význam výhodám zápisu z důvodů větší právní jistoty, kterou poskytuje, a která vyžadují možnost delšího období ochrany odpovídajícího předpokládané době tržní životnosti jejich výrobků.
(17) Toto si žádá dvě formy ochrany, první je krátkodobý nezapsaný (průmyslový) vzor a druhá je dlouhodobější zapsaný (průmyslový) vzor.
(18) Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství vyžaduje vytvoření a vedení rejstříku, ve kterém by byly zapsány všechny přihlášky, které splňují formální podmínky a kterým byl přidělen den podání.
Tento systém zápisu by se v zásadě neměl opírat o skutečnou kontrolu dodržení požadavků na ochranu před vlastním zápisem, čímž by kladl na přihlašovatele minimální nároky na zápis a procesní nároky.
(19) Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství by nemělo být poskytnuto, pokud není (průmyslový) vzor nový a pokud se nevyznačuje ve srovnání s ostatními (průmyslovými) vzory individuální povahou.
(20) Je rovněž nezbytné umožnit původci (průmyslového) vzoru nebo jeho právním nástupcům vyzkoušet výrobky obsahující (průmyslový) vzor v obchodním styku, než dojde k rozhodnutí, zda je ochrana vyplývající ze zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství žádoucí.
Za tímto účelem je nezbytné stanovit, že zveřejnění (průmyslového) vzoru původcem (průmyslového) vzoru nebo jeho právním nástupcem nebo protiprávní vyzrazení v období 12 měsíců přede dnem podání přihlášky k zápisu (průmyslového) vzoru Společenství by nemělo bránit stanovení novosti nebo individuální povahy daného (průmyslového) vzoru.
(21) Výlučný charakter práva ze zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství je v souladu s větší právní jistotou.
Je však žádoucí, aby nezapsaný (průmyslový) vzor Společenství zajišťoval pouze právo zabraňující jeho kopírování.
Ochrana se proto nemůže vztahovat na výrobky, které jsou výsledkem použití (průmyslového) vzoru, ke kterému nezávisle dospěl jiný původce (průmyslového) vzoru. Toto právo by se také mělo vztahovat na obchod s výrobky obsahujícími protiprávně použité (průmyslové) vzory.
(22) Vykonatelnost těchto práv by měly upravovat vnitrostátní právní předpisy. Je proto nezbytné stanovit ve všech členských státech určité základní jednotné sankce. Ty by měly toto porušování znemožnit bez ohledu na soudní pravomoc, na jejímž základě se výkon uskutečňuje.
(23) Právo na omezené využívání (průmyslového) vzoru může být přiznáno jakékoliv třetí osobě, která může dokázat, že v dobré víře začala používat i pro obchodní účely v rámci Společenství (průmyslové) vzory, na které se vztahuje ochrana ze zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství, které nebyly okopírovány od tohoto zapsaného vzoru, anebo učinila vážné a účinné přípravy za tímto účelem.
(24) Základním cílem tohoto nařízení je, aby postup nabývání zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přinášel uživateli minimální náklady a obtíže, aby byl okamžitě k dispozici malým a středním podnikům a rovněž jednotlivým původcům (průmyslového) vzoru.
(25) Pro ta odvětví průmyslu, která vyrábějí v krátkém čase velká množství (průmyslových) vzorů s možnou krátkou životností, z nichž pouze některé mohou být nakonec obchodně využity, budou výhodné nezapsané (průmyslové) vzory Společenství.
Dále je nutné, aby tato odvětví mohla snadněji využívat zapsané (průmyslové) vzory Společenství.
Tuto potřebu by proto vyřešila možnost spojit několik (průmyslových) vzorů do jedné společné přihlášky.
Nicméně s (průmyslovými) vzory obsaženými v jedné společné přihlášce by bylo možno pro účely výkonu práv, poskytování licencí, věcných práv, nuceného výkonu práva, úpadkového řízení, vzdání se, obnovení, postoupení vlastnictví, odkladu zveřejnění nebo prohlášení neplatnosti zacházet nezávisle na sobě.
(26) Obvyklé zveřejnění následující po zápisu (průmyslového) vzoru Společenství by mohlo v některých případech zničit nebo ohrozit úspěch obchodní operace, které se (průmyslový) vzor účastní.
Řešení těchto případů umožňuje odklad zveřejnění (průmyslového) vzoru Společenství na přiměřenou dobu.
(27) Postup projednávání žalob ohledně platnosti zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství na jediném místě by přinesl úspory nákladů a času ve srovnání s řízeními u různých vnitrostátních soudů.
(28) Je proto nezbytné zajistit ochranu včetně práva na opravný prostředek k odvolacímu senátu a v posledním stupni k Soudnímu dvoru.
Takový postup by napomohl rozvoji jednotného výkladu požadavků, kterými se řídí platnost (průmyslových) vzorů Společenství.
(29) Je nezbytné, aby práva z (průmyslových) vzorů Společenství mohla být vynucována účinným způsobem na celém území Společenství.
(30) Soudní systém by se měl v nejvyšší možné míře vyhnout tzv. "forum shopping".
Je proto nezbytné stanovit jasná pravidla pro mezinárodní soudní pravomoc.
(31) Toto nařízení nebrání uplatňovat na (průmyslové) vzory chráněné (průmyslovými) vzory Společenství průmyslová majetková práva nebo jiná příslušná práva členských států, která se týkají ochrany (průmyslového vzoru) nabytého zápisem nebo ta, která se týkají nezapsaných (průmyslových) vzorů, ochranných známek, patentů a užitných vzorů, nekalé soutěže nebo občanskoprávní odpovědnosti.
(32) V případě neúplné harmonizace právních předpisů o autorském právu je důležité stanovit zásady kumulace ochrany podle právních předpisů o (průmyslových vzorech) Společenství a podle právních předpisů o autorském právu a ponechat na členských státech stanovení rozsahu ochrany autorského práva a podmínek, za kterých se tato ochrana poskytuje.
(33) Opatření nezbytná pro provedení tohoto nařízení je třeba přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
(Průmyslový) vzor Společenství
1. (Průmyslový) vzor, který splňuje podmínky tohoto nařízení, se dále nazývá "(průmyslový) vzor Společenství".
2. (Průmyslový) vzor je chráněn:
a) "nezapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství", je-li zpřístupněn veřejnosti způsobem stanoveným tímto nařízením;
b) "zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství", je-li zapsán způsobem stanoveným tímto nařízením.
3. (Průmyslový) vzor Společenství má jednotnou povahu.
Má stejné účinky v celém Společenství: může být zapsán, převeden, lze se ho vzdát, být zrušen nebo prohlášen za neplatný a jeho užívání může být zakázáno pouze pro území celého Společenství.
Tato zásada platí, nestanoví-li toto nařízení jinak.
Článek 2
Úřad
Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), dále jen "úřad", zřízený nařízením Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství [6], (dále jen "nařízení o ochranné známce Společenství") plní úkoly, které mu jsou svěřeny tímto nařízením.
HLAVA II
PRÁVO (PRŮMYSLOVÝCH) VZORŮ
Oddíl 1
Požadavky na ochranu
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se
a) "(průmyslovým) vzorem" rozumí vzhled výrobku jako celku nebo jeho části vyplývající z jeho znaků, zejména z linií, obrysů, barev, tvaru, struktury povrchu, a/nebo materiálu výrobku jako takového, a/nebo jeho dekoru;
b) "výrobkem" rozumí jakýkoliv průmyslově nebo řemeslně vyrobený předmět včetně součástek určených pro sestavení do jednoho složeného výrobku, obal, úprava, grafické symboly a typografické znaky, avšak s výjimkou počítačových programů;
c) "složeným výrobkem" rozumí výrobek sestávající z více součástí, které mohou být nahrazeny, takže výrobek může být rozebírán a opět sestavován.
Článek 4
Požadavky na ochranu
1. (Průmyslový) vzor je chráněn právem k (průmyslovému) vzoru, pokud je nový a má individuální povahu.
2. (Průmyslový vzor) použitý u některého výrobku nebo ztělesněný ve výrobku, který je součástí složeného výrobku, je uznán za nový a mající individuální povahu:
a) pokud součást, začleněná do složeného výrobku, zůstává při obvyklém používání složeného výrobku viditelná a
b) pokud tyto viditelné znaky součásti samy splňují předpoklady novosti a individuální povahy.
3. "Obvyklým použitím" se ve smyslu odst. 3 písm. a) rozumí použití konečným uživatelem, s výjimkou údržby, servisu nebo opravy.
Článek 5
Novost
1. (Průmyslový) vzor je považován za nový, pokud nebyl zpřístupněn veřejnosti shodný (průmyslový) vzor:
a) v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana je požadována, poprvé zpřístupněn veřejnosti;
b) v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, pokud je uplatněno právo přednosti, přede dnem vzniku práva přednosti.
2. (Průmyslový) vzor je pokládán za shodný, pokud se jeho znaky liší jen v nepodstatných podrobnostech.
Článek 6
Individuální povaha
1. (Průmyslový) vzor má individuální povahu, pokud se celkový dojem, který vyvolá u informovaného uživatele, liší od celkového dojmu vyvolaného u tohoto uživatele (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti:
a) v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana se požaduje, poprvé zpřístupněn veřejnosti;
b) v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, bylo-li uplatněno právo přednosti, přede dnem vzniku práva přednosti.
2. Při posuzování individuální povahy se bere v úvahu míra volnosti původce vzoru při vývoji (průmyslového) vzoru.
Článek 7
Zpřístupnění veřejnosti
1. Pro účely použití článků 5 a 6 je (průmyslový) vzor považován za zpřístupněný veřejnosti, pokud byl na základě zápisu zveřejněn nebo jinak oznámen, vystavován, obchodně použit nebo jiným způsobem uveden ve veřejnou známost přede dnem uvedeným v čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 písm. a) nebo v čl. 5 odst. 1 písm. b) nebo čl. 6 odst. 1 písm. b) s výjimkou případů, kdy tyto skutečnosti nemohly vejít ve známost v odborných kruzích činných v rámci Společenství a specializovaných v daném oboru během obvyklých obchodních činností. (Průmyslový) vzor se však nepovažuje za zpřístupněný veřejnosti, pokud byl sdělen pouze třetí osobě pod výslovnou nebo mlčky předpokládanou podmínkou jeho utajení.
2. Ke zpřístupnění veřejnosti se nepřihlíží pro účely použití článků 5 a 6, pokud (průmyslový) vzor, pro nějž je požadována ochrana na základě zápisu vzoru Společenství, byl zpřístupněn veřejnosti:
a) původcem vzoru, jeho právním nástupcem nebo třetí osobou jako následek poskytnuté informace nebo jednáním původce vzoru nebo jeho právního nástupce a
b) během dvanácti měsíců před podáním přihlášky nebo, pokud bylo uplatněno právo přednosti, ode dne vzniku práva přednosti.
3. Ustanovení odstavce 2 se použijí také v případě, kdy došlo ke zpřístupnění (průmyslového) vzoru veřejnosti v důsledku zneužití vůči původci vzoru nebo jeho právnímu nástupci.
Článek 8
(Průmyslové) vzory podmíněné jejich technickou funkcí a vzory vzájemného propojení
1. Právo k (průmyslovému) vzoru se nevztahuje na vzhledové znaky výrobku, které jsou podmíněny jejich technickou funkcí.
2. Právo k (průmyslovému) vzoru se nevztahuje na vzhledové znaky výrobku, které musí být nezbytně napodobeny v jejich přesném tvaru a rozměrech, aby výrobek, ve kterém je (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro který byl použit, mohl být mechanicky připojen na jiný výrobek nebo do něj vestavěn či jím obestavěn tak, aby oba výrobky plnily svou funkci.
3. Bez ohledu na ustanovení článku 2 se za podmínek stanovených v článcích 5 a 6 vztahuje právo k (průmyslovému) vzoru na (průmyslový) vzor umožňující sestavení nebo propojení několika vzájemně zaměnitelných výrobků v rámci jednoho stavebnicového systému.
Článek 9
(Průmyslové) vzory odporující veřejnému pořádku nebo dobrým mravům
Právo k (průmyslovému) vzoru nevznikne, pokud by bylo v rozporu s veřejným pořádkem nebo dobrými mravy.
Oddíl 2
Rozsah a doba trvání ochrany
Článek 10
Rozsah ochrany
1. Rozsah ochrany práva k (průmyslovému) vzoru se vztahuje na jakýkoliv (průmyslový) vzor, který nezapůsobí na informovaného uživatele odlišným celkovým dojmem.
2. Při posuzování rozsahu ochrany se bere ohled na stupeň volnosti původce vzoru při vývoji jeho (průmyslového) vzoru.
Článek 11
Počátek a doba ochrany nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství
1. (Průmyslový) vzor, který splňuje požadavky oddílu 1, je chráněn právem k nezapsanému (průmyslovému) vzoru po dobu tří let ode dne, kdy byl (průmyslový) vzor poprvé v rámci Společenství zpřístupněn veřejnosti.
2. Pro účely odstavce 1 je (průmyslový) vzor považován za zpřístupněný veřejnosti ve Společenství, pokud byl zveřejněn nebo jinak oznámen, vystavován, obchodně použit nebo jiným způsobem uveden ve veřejnou známost takovým způsobem, že během obvyklých obchodních činností mohly tyto události vejít ve známost v odborných kruzích činných v rámci Společenství a specializovaných v daném oboru.
(Průmyslový) vzor se však nepovažuje za zpřístupněný veřejnosti, pokud byl sdělen pouze třetí osobě pod výslovnou nebo mlčky předpokládanou podmínkou jeho utajení.
Článek 12
Počátek a doba ochrany zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství
Na základě zápisu u úřadu je (průmyslový) vzor vyhovující podmínkám uvedeným v oddílu 1 chráněn právem k (průmyslovému) vzoru po dobu jednoho nebo více období pěti let ode dne podání přihlášky.
Majitel práva může nechat dobu ochrany obnovit na jedno nebo více období pěti let až do celkové doby 25 let ode dne podání přihlášky.
Článek 13
Obnovení
1. Zápis (průmyslového) vzoru Společenství se obnoví na žádost majitele (průmyslového) vzoru nebo na žádost osoby jím výslovně zmocněné, pokud byly zaplaceny poplatky za obnovení.
2. Úřad informuje majitele (průmyslového) vzoru Společenství a osobu, která má v rejstříku (průmyslových) vzorů Společenství uvedeném v článku 72, (dále jen "rejstřík"), zapsané právo k (průmyslovému) vzoru Společenství, o uplynutí doby platnosti zápisu, a to v přiměřeném předstihu.
Neposkytnutí informace nezakládá odpovědnost úřadu.
3. Žádost o obnovu zápisu se podává ve lhůtě šesti měsíců, která uplyne posledním dnem měsíce, v jehož průběhu skončí doba ochrany.
V této lhůtě musí být rovněž zaplaceny poplatky za obnovení. Žádost může být podána a poplatky zaplaceny ještě v dodatečné lhůtě šesti měsíců ode dne následujícího po dni uvedeném v první větě, za podmínky, že je v této dodatečné lhůtě zaplacen příplatek.
4. Obnovení zápisu nabývá účinnosti dnem následujícím po dni uplynutí doby platnosti zápisu.
Zapisuje se do rejstříku.
Oddíl 3
Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství
Článek 14
Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství
1. Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství má původce (průmyslového vzoru) nebo jeho právní nástupce.
2. Pokud (průmyslový) vzor Společenství vyvinuly dvě nebo více osob, právo k (průmyslovému) vzoru Společenství mají všichni společně.
3. Pokud je však (průmyslový) vzor Společenství vyvinut zaměstnancem vykonávajícím své pracovní povinnosti nebo na základě příkazů svého zaměstnavatele, právo k (průmyslovému) vzoru Společenství má zaměstnavatel, pokud se nedohodnou jinak nebo není vnitrostátními právními předpisy stanoveno jinak.
Článek 15
Nároky vyplývající z práva k (průmyslovému) vzoru Společenství
1. Pokud je nezapsaný (průmyslový) vzor Společenství zveřejněn osobou, která k němu nemá podle článku 14 právo, nebo na něj uplatní nárok, nebo byl zapsaný (průmyslový) vzor Společenství touto osobou přihlášen nebo na její jméno zapsán, může osoba, jež k němu podle tohoto ustanovení právo má, požadovat, aby byla uznána za právoplatného majitele (průmyslového) vzoru Společenství, aniž jsou dotčeny jakékoliv jiné dostupné právní prostředky.
2. Pokud má osoba právo k (průmyslovému) vzoru Společenství spolu s jinou osobou, tato osoba může v souladu s odstavcem 1 požadovat, aby se stala spolumajitelem.
3. Soudní řízení podle odstavců 1 a 2 je vyloučeno po uplynutí tří let ode dne zveřejnění zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství nebo dne zveřejnění nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství.
Toto ustanovení neplatí, pokud osoba, která má právo k (průmyslovému) vzoru Společenství, nejednala v dobré víře v době, kdy bylo o tento (průmyslový) vzor požádáno nebo byl zveřejněn nebo jí byl udělen.
4. V případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství se do rejstříku zapisuje:
a) zahájení soudního řízení podle odstavce 1;
b) pravomocné rozhodnutí nebo jakékoliv jiné ukončení řízení;
c) jakákoliv změna vlastnictví zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství od pravomocného rozhodnutí.
Článek 16
Účinky rozhodnutí o právu k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství
1. Dojde-li k úplné změně vlastnictví zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství v důsledku soudního řízení podle čl. 15 odst. 1, licence a podobná práva zanikají v okamžiku zápisu oprávněné osoby do rejstříku.
2. Pokud majitel zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství nebo licence využije před zápisem o zahájení soudního řízení podle čl. 15 odst. 1 (průmyslový) vzor v rámci Společenství nebo k tomu učiní vážné a účinné přípravy, může v takovém využívání pokračovat, pokud požádá ve lhůtě předepsané prováděcím nařízením o nevýlučnou licenci nového majitele, jehož jméno je uvedeno v rejstříku. Licence se uděluje na přiměřené období a za přiměřených podmínek.
3. Odstavec 2 neplatí, pokud majitel zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství nebo licence nejednal v dobré víře v době, kdy začal využívat (průmyslový) vzor nebo k tomu činil přípravy.
Článek 17
Domněnka ve prospěch zapsaného majitele (průmyslového) vzoru
Osobou, na jejíž jméno je zapsán zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, nebo před zápisem osoba, na jejíž jméno je podána přihláška, se považuje za osobu oprávněnou v řízení před úřadem a rovněž v jakýchkoliv jiných řízeních.
Článek 18
Právo původce (průmyslového) vzoru být jako takový uváděn
Původce (průmyslového) vzoru má právo, stejně jako přihlašovatel nebo majitel zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství, být jako takový uváděn před úřadem a v rejstříku.
Je-li (průmyslový) vzor výsledkem kolektivní práce, lze uvést kolektiv jednotlivých původců (průmyslových) vzorů.
Oddíl 4
Účinky práva k (průmyslovému) vzoru Společenství
Článek 19
Práva vyplývající ze vzoru
1. Zápis zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství poskytuje jeho majiteli výlučné právo jej užívat a zabránit třetí osobě užívat (průmyslový) vzor bez jeho souhlasu.
Užívání (průmyslového) vzoru zahrnuje zejména výrobu, nabízení, uvádění na trh, dovoz, vývoz nebo používání výrobku, v němž je (průmyslový) vzor ztělesněn nebo u něhož je použit, jakož i skladování takového výrobku pro tyto účely.
2. Nezapsaný (průmyslový) vzor však poskytuje svému majiteli právo zabránit krokům uvedeným v odstavci 1 pouze tehdy, pokud napadené užití vyplývá z kopírování chráněného (průmyslového) vzoru.
Napadené užití se nepovažuje za výsledek kopírování chráněného (průmyslového) vzoru, pokud vyplývá z nezávislé tvůrčí práce původce (průmyslového) vzoru, u něhož se lze důvodně domnívat, že nebyl obeznámen s (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti majitelem.
3. Odstavec 2 je rovněž použitelný pro zapsaný (průmyslový) vzor Společenství podléhající odkladu zveřejnění, dokud nejsou v souladu s čl. 50 odst. 4 zpřístupněny veřejnosti příslušné zápisy do rejstříku a spis.
Článek 20
Omezení práv z (průmyslového) vzoru Společenství
1. Práv vyplývajících ze zápisu (průmyslového) vzoru se nelze dovolávat u
a) činností prováděných soukromě k neobchodním účelům;
b) činností prováděných za účelem pokusů;
c) reprodukčních činností prováděných za účelem citací nebo výuky za předpokladu, že tyto činnosti jsou slučitelné s poctivou obchodní praxí, že se nedotknou obvyklého využívání (průmyslového) vzoru a že bude uváděn zdroj.
2. Práv vyplývajících ze zápisu (průmyslového) vzoru se navíc nelze dovolávat u
a) zařízení na lodích a v letadlech zapsaných v jiné zemi, které se přechodně ocitly na území dotyčného členského státu;
b) dovozu náhradních dílů a příslušenství do dotyčného členského státu za účelem oprav těchto lodí nebo letadel;
c) provádění oprav těchto lodí nebo letadel.
Článek 21
Vyčerpání práv
Práva vyplývající ze zápisu (průmyslového) vzoru se nevztahují na činnosti spojené s výrobkem, v němž je (průmyslový vzor) spadající do rozsahu ochrany ztělesněn nebo u něhož je použit, pokud byl výrobek na trh Společenství uveden majitelem práva k (průmyslovému) vzoru nebo s jeho souhlasem.
Článek 22
Práva předchozího užívání ve vztahu k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství
1. Právo předchozího užívání platí pro každou třetí osobu, která může doložit, že přede dnem podání přihlášky nebo, pokud je uplatněno právo přednosti, přede dnem vzniku práva přednosti, v dobré víře zahájila v rámci Společenství využívání (průmyslového) vzoru spadajícího do ochrany zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství, který nebyl okopírován od zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství, nebo učinila vážné a účinné kroky za tímto účelem.
2. Právo předchozího užívání opravňuje třetí osobu využívat (průmyslový) vzor pro účely, pro které byl užíván, nebo pro které byly učiněny vážné a účinné přípravy před podáním přihlášky nebo přede dnem vzniku práva přednosti zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství.
3. Právo předchozího užívání se nevztahuje na udělování licencí k využití (průmyslového) vzoru jiné osobě.
4. Právo předchozího užívání nelze převést s tou výjimkou, že třetí osobou je podnik a právo předchozího užívání se převede spolu s tou částí podniku, v jejímž rámci činnost probíhala nebo k tomu byly činěny přípravy.
Článek 23
Vládní užití
Veškerá ustanovení práva členských států umožňující užití národních (průmyslových) vzorů vládou nebo pro ni lze uplatnit i na (průmyslové) vzory Společenství, ale pouze do té míry, pokud je nezbytné pro potřeby základní obrany nebo bezpečnosti.
Oddíl 5
Neplatnost
Článek 24
Prohlášení neplatnosti
1. Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství je prohlášen neplatným na základě žádosti k úřadu v souladu s postupem uvedeným v hlavách VI a VII nebo soudem pro (průmyslové) vzory Společenství na základě protinávrhu v řízení o porušení práv.
2. (Průmyslový) vzor Společenství může být prohlášen neplatným i poté, co (průmyslový) vzor Společenství zanikl nebo došlo ke vzdání se.
3. Nezapsaný (průmyslový) vzor Společenství prohlásí neplatným soud pro (průmyslové) vzory Společenství na základě žádosti podané k tomuto soudu nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení práv.
Článek 25
Důvody neplatnosti
1. (Průmyslový) vzor Společenství lze prohlásit neplatným pouze v níže uvedených případech:
a) pokud (průmyslový) vzor neodpovídá definici podle čl. 3 písm. a);
b) pokud nesplňuje podmínky článků 4 až 9;
c) pokud na základě soudního rozhodnutí nemá majitel práva na (průmyslový) vzor Společenství podle článku 14 nárok;
d) pokud je (průmyslový) vzor ve střetu se starším (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti po dni podání přihlášky, nebo v případě uplatnění práva přednosti po dni vzniku práva přednosti vzoru Společenství, a který je chráněn ode dne předcházejícího uvedenému dni zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství nebo přihláškou k zápisu takového vzoru nebo právem k (průmyslovému) vzoru členského státu nebo přihláškou k zápisu takového práva;
e) pokud je v pozdějším (průmyslovém) vzoru použito rozlišovací označení a právo Společenství nebo právní předpisy dotyčného členského státu, které se na toto označení vztahují, poskytují majiteli označení právo zakázat takové užití;
f) pokud (průmyslový) vzor představuje neoprávněné užití díla chráněného autorským právem podle právních předpisů dotyčného členského státu nebo
g) pokud (průmyslový) vzor představuje nevhodné užití kteréhokoliv z prvků, uvedených v článku 6 ter Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví (dále jen "Pařížská úmluva") nebo zneužití symbolických znaků, emblémů a erbů jiných než těch, které jsou uvedeny v článku 6 ter výše uvedené úmluvy, které jsou ve veřejném zájmu dotyčného členského státu.
2. Důvodu uvedeného v odst. 1 písm. c) se může dovolávat pouze osoba mající podle článku 14 k (průmyslovému) vzoru právo.
3. Důvodů uvedených v odst. 1 písm. d), e) a f) se mohou dovolávat pouze přihlašovatel nebo majitel staršího práva.
4. Důvodu uvedeného v odst. 1 písm. g) se může dovolávat pouze fyzická nebo právnická osoba, která je užitím (průmyslového) vzoru dotčena.
5. Odstavci 3 a 4 není dotčena svoboda členských států stanovit, že důvodů uvedených v odst. 1 písm. d) a g) se mohou z vlastního podnětu dovolávat také příslušné orgány dotyčného členského státu.
Pokud bylo podle odst. 1 písm. b), e), f) nebo g) právo k (průmyslovému) vzoru prohlášeno za neplatné, může být právo k (průmyslovému) vzoru ponecháno v platnosti ve změněné formě, pokud tato forma vyhovuje podmínkám ochrany a pokud je zachována identita (průmyslového) vzoru.
"Zachování" (průmyslového) vzoru ve změněné formě může znamenat i zápis spojený s částečným vzdáním se práva k (průmyslovému) vzoru ze strany majitele nebo zapsání soudního rozhodnutí nebo rozhodnutí úřadu o částečné neplatnosti práva k (průmyslovému) vzoru do rejstříku (průmyslových) vzorů.
Článek 26
Důsledky neplatnosti
1. Pokud je (průmyslový) vzor Společenství prohlášen za neplatný, má se za to, že od samého počátku neměl účinky stanovené v tomto nařízení.
2. Podle vnitrostátních ustanovení o nárocích na náhradu škody způsobené z nedbalosti nebo nedostatkem dobré víry majitele (průmyslového) vzoru Společenství nebo z důvodů neoprávněného obohacení nemá zpětný účinek neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství vliv na
a) jakékoliv rozhodnutí o porušení práv, které nabylo právní moci a bylo vykonáno před rozhodnutím o neplatnosti;
b) jakoukoliv smlouvu uzavřenou před rozhodnutím o neplatnosti, pokud bylo podle ní plněno před přijetím rozhodnutí; náhradu částek vyplacených podle příslušné smlouvy lze však z důvodů spravedlivého nároku požadovat v míře opodstatněné okolnostmi.
HLAVA III
(PRŮMYSLOVÉ) VZORY SPOLEČENSTVÍ JAKO PŘEDMĚTY VLASTNICTVÍ
Článek 27
Zacházení s (průmyslovým) vzorem Společenství jako s národním (průmyslovým) vzorem
1. Nestanoví-li články 28, 29, 30, 31 a 32 jinak, považuje se (průmyslový) vzor Společenství jako předmět vlastnictví za celek a na celém území Společenství za národní (průmyslový) vzor zapsaný v členském státě, ve kterém
a) má majitel k příslušnému dni své bydliště nebo sídlo, nebo
b) má majitel k příslušnému dni svou pobočku, nelze-li použít písmeno a).
2. V případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství se odstavec 1 použije podle zápisu v rejstříku.
3. V případě spolumajitelů, splňují-li dvě nebo více osob podmínku odstavce 1, stanoví se členský stát uvedený v tomto odstavci:
a) v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství odkazem k majiteli stanoveného ostatními majiteli na základě společné dohody;
b) v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství odkazem k majiteli, který je v rejstříku uveden jako první.
4. Nelze-li použít odstavce 1, 2 a 3, považuje se za členský stát uvedený v odstavci 1 stát, v němž má sídlo úřad.
Článek 28
Převod zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství
Převod zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství se řídí níže uvedenými ustanoveními:
a) převod se na žádost jedné ze stran zapíše do rejstříku a zveřejní;
b) dokud není převod zapsán v rejstříku, nemůže právní nástupce uplatňovat práva vyplývající ze zápisu (průmyslového) vzoru Společenství;
c) pokud je třeba dodržet vůči úřadu lhůty, může právní nástupce činit příslušná prohlášení, jakmile úřad obdrží žádost o zápis převodu;
d) veškeré písemnosti, které musí být majiteli (průmyslového) vzoru Společenství doručeny podle článku 66, se adresují osobě, která je jako majitel zapsána v rejstříku, nebo jejímu zástupci, byl-li jmenován.
Článek 29
Věcná práva k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství
1. Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství může být předmětem zástavního práva nebo může být předmětem věcných práv.
2. Práva uvedená v odstavci 1 se na žádost jedné ze stran zapíší do rejstříku a zveřejní.
Článek 30
Nucený výkon práva
1. Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství může být předmětem nuceného výkonu práva.
2. Ve věcech vykonávacího řízení ve vztahu k (průmyslovému) vzoru Společenství mají výlučnou pravomoc soudy a orgány členského státu určeného podle článku 27.
3. Nucený výkon práva se na žádost jedné ze stran zapíše do rejstříku a zveřejní.
Článek 31
Úpadkové řízení
1. Jediným úpadkovým řízením, do kterého může být zahrnut vzor Společenství, je řízení zahájené v členském státě, ve kterém jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka.
2. V případě spoluvlastnictví (průmyslového) vzoru Společenství se použije odstavec 1 pouze do výše podílu spolumajitele.
3. Pokud je (průmyslový) vzor Společenství zahrnut do úpadkového řízení, je v tomto smyslu na žádost příslušného vnitrostátního orgánu proveden zápis do rejstříku a zveřejněn ve Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství uvedeném v čl. 73 odst. 1.
Článek 32
Licence
1. (Průmyslový) vzor Společenství může být předmětem licence pro celé Společenství nebo jeho část.
Licence může být výlučná nebo nevýlučná.
2. Aniž jsou dotčena soudní řízení založená na smluvním ujednání, majitel (průmyslového) vzoru Společenství se může dovolávat svých práv z (průmyslového) vzoru Společenství vůči nabyvateli licence, který porušil některá ustanovení licenční smlouvy, pokud jde o dobu trvání licence, podobu, ve které lze (průmyslový) vzor použít, rozsah výrobků, pro který je licence udělena, a jakost výrobků vyráběných nabyvatelem licence.
3. Aniž jsou dotčena ujednání licenční smlouvy, může nabyvatel licence zahájit řízení ve věci porušení (průmyslového) vzoru Společenství pouze se souhlasem jejího majitele.
Majitel výlučné licence však může zahájit toto řízení, pokud majitel (průmyslového) vzoru Společenství v přiměřené lhůtě po výzvě sám řízení ve věci porušení nezahájí.
4. Nabyvatel licence je oprávněn vstoupit do řízení ve věci porušení, zahájeného majitelem (průmyslového) vzoru Společenství, aby získal náhradu škody, která mu náleží.
5. Poskytnutí nebo převod licence k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství se na žádost jedné ze stran zapíše do rejstříku a zveřejní.
Článek 33
Účinky vůči třetím stranám
1. Účinky právních úkonů uvedených v článcích 28, 29, 30 a 32 vůči třetím stranám se řídí právními předpisy členského státu určeného v souladu s článkem 27.
2. Právní úkony uvedené v článcích 28, 29 a 32 ve věci zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství však mají účinky vůči třetím stranám ve všech členských státech až po jejich zápisu do rejstříku.
Před tímto zápisem však mají tyto úkony účinky vůči třetím stranám, které nabyly práva k (průmyslovému) vzoru po dni tohoto úkonu, ale věděly o něm v době, kdy svá práva nabyly.
3. Odstavec 2 se nevztahuje na osobu, která získala zapsaný (průmyslový) vzor Společenství nebo nějaké právo k němu převodem podniku jako celku nebo jiným nástupem do veškerých práv.
4. Dokud mezi členskými státy nevstoupí v platnost společná ustanovení o úpadku, řídí se účinky úpadkového řízení vůči třetím osobám právními předpisy členského státu, ve kterém bylo toto řízení podle vnitrostátních právních předpisů zahájeno jako první.
Článek 34
Přihláška zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství jako předmět vlastnictví
1. Přihláška zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství jako předmět vlastnictví se považuje za celek a pro celé území Společenství za národní právo k (průmyslovému) vzoru členského státu stanoveného v souladu s článkem 27.
2. Články 28, 29, 30, 31, 32 a 33 platí přiměřeně pro přihlášky zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství.
Je-li účinek jednoho z těchto ustanovení podmíněn zápisem do rejstříku, tento úkon se provádí při zápisu dotyčného zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství.
HLAVA IV
PŘIHLÁŠKA (PRŮMYSLOVÉHO) VZORU SPOLEČENSTVÍ
Oddíl 1
Vyplnění a podání přihlášky a požadavky
Článek 35
Postoupení přihlášky
1. Přihláška (průmyslového) vzoru Společenství se podává podle volby přihlašovatele
a) u úřadu nebo
b) u ústředního úřadu průmyslového vlastnictví členského státu nebo
c) v zemích Beneluxu u Úřadu pro (průmyslové) vzory Beneluxu.
2. Je-li přihláška podána u ústředního úřadu průmyslového vlastnictví členského státu nebo u Úřadu pro (průmyslové) vzory Beneluxu, učiní tento úřad veškerá nezbytná opatření, aby postoupil přihlášku úřadu ve lhůtě dvou týdnů od podání.
Může vyžadovat od přihlašovatele poplatek, který nepřevyšuje správní náklady spojené s přijetím a postoupením přihlášky.
3. Jakmile úřad obdrží přihlášku, která byla postoupena ústředním úřadem průmyslového vlastnictví členského státu nebo Úřadem pro (průmyslové) vzory Beneluxu, uvědomí o tom přihlašovatele a oznámí den jejího přijetí úřadem.
4. Deset let po vstupu tohoto nařízení v platnost vypracuje Komise zprávu o fungování systému podávání přihlášek (průmyslových) vzorů Společenství, a popřípadě návrhy na úpravu tohoto systému.
Článek 36
Požadavky, které musejí přihlášky splňovat
1. Přihláška zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství musí obsahovat:
a) žádost o zápis do rejstříku;
b) údaje umožňující zjistit totožnost přihlašovatele;
c) vyobrazení (průmyslového) vzoru, které lze reprodukovat.
Pokud je však předmětem přihlášky dvourozměrný vzor a přihláška obsahuje požadavek odklad zveřejnění v souladu s článkem 50, může být vyobrazení nahrazeno vzorkem.
2. Přihláška musí dále obsahovat uvedení výrobků, ve kterých má být (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které má být použit.
3. Kromě toho může přihláška obsahovat:
a) popis vysvětlující vyobrazení nebo vzorek;
b) žádost o odklad zveřejnění zápisu v souladu s článkem 50;
c) údaje umožňující zjistit totožnost zástupce, jmenoval-li přihlašovatel nějakého;
d) třídění výrobků, ve kterých má být (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které má být použit, podle tříd;
e) uvedení původce nebo kolektivu původců nebo odpovědné prohlášení přihlašovatele, že původce nebo kolektiv původců se vzdávají práva být uvedeni.
4. Přihláška (průmyslového) vzoru Společenství podléhá zaplacení poplatku za zápis a poplatku za zveřejnění.
Je-li podána žádost o odklad zveřejnění podle odst. 3 písm. b), poplatek za zveřejnění je nahrazen poplatkem za odklad.
5. Žádost musí splňovat náležitosti stanovené v prováděcím nařízení.
6. Informace obsažené v odstavci 2 a odst. 3 písm. a) a d) nesmí ovlivnit rozsah ochrany (průmyslového) vzoru jako takového.
Článek 37
Hromadné přihlášky
1. Několik (průmyslových) vzorů lze spojit do jedné hromadné přihlášky zapsaného (průmyslového) vzoru.
S výjimkou dekoru je tato možnost podmíněna tím, že výrobky, ve kterých má být (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které má být použit, patří do stejné třídy Mezinárodního třídění průmyslových vzorů.
Kromě poplatků uvedených v čl. 36 odst.
4 podléhá hromadná přihláška zaplacení příplatku za zápis a příplatku za zveřejnění. Pokud společná přihláška obsahuje požadavek na odklad zveřejnění, příplatek za zveřejnění se nahrazuje příplatkem za odklad zveřejnění.
Příplatky se stanoví jako procento základních poplatků pro každý další (průmyslový) vzor.
3. Hromadné přihlášky musejí splňovat podmínky vyobrazení stanovené v prováděcím nařízení.
4. Každý z (průmyslových) vzorů obsažených v hromadné přihlášce nebo zápisu lze považovat pro účely uplatnění tohoto nařízení za nezávislý na ostatních.
Zejména může být nezávisle na ostatních vymáhán, může se stát předmětem licence, předmětem věcného práva, předmětem vynuceného výkonu práva nebo úpadkového řízení, lze se ho vzdát, může být obnoven nebo převeden, být předmětem odkladu zveřejnění nebo prohlášen za neplatný.
Hromadnou přihlášku nebo zápis lze rozdělit na jednotlivé přihlášky nebo zápisy pouze za podmínek stanovených v prováděcím nařízení.
Článek 38
Den podání přihlášky
1. Dnem podání přihlášky (průmyslového) vzoru Společenství je den, kdy přihlašovatel předložil úřadu nebo, byla-li přihláška podána u ústředního úřadu průmyslového vlastnictví členského státu nebo Úřadu pro (průmyslové) vzory Beneluxu, těmto úřadům doklady, které obsahují údaje uvedené v čl. 36 odst. 1.
2. Odchylně od odstavce 1 je dnem podání přihlášky k ústřednímu úřadu průmyslového vlastnictví členského státu nebo k Úřadu pro (průmyslové) vzory Beneluxu, pokud byla doručena více než dva měsíce po dni, kdy byly podány dokumenty obsahující informace uvedené v čl. 36 odst. 1, den přijetí takových dokumentů úřadem.
Článek 39
Rovnocennost přihlášky na úrovni Společenství s národní přihláškou
Přihláška (průmyslového) vzoru Společenství, které byl přiznán den podání, je v členských státech rovnocenná řádně podané národní přihlášce, popřípadě s přihlédnutím k právu přednosti uplatněnému pro tuto přihlášku.
Článek 40
Třídění
Pro účely tohoto nařízení se používá příloha Dohody, kterou se stanoví mezinárodní třídění průmyslových vzorů, podepsaná v Locarnu dne 8. října 1968.
Oddíl 2
Přednost
Článek 41
Právo přednosti
1. Osoba, která řádně podala přihlášku (průmyslového) vzoru nebo užitného vzoru v některém nebo pro některý členský stát Pařížské úmluvy o ochraně průmyslového vlastnictví nebo Dohody o zřízení Světové obchodní organizace nebo její právní nástupce požívají pro účely podání přihlášky zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství pro stejný (průmyslový) vzor nebo užitný vzor právo přednosti po dobu šesti měsíců ode dne podání první přihlášky.
2. Za podání, na jehož základě vzniká právo přednosti, se považuje každé podání, které je rovnocenné řádnému vnitrostátnímu podání podle vnitrostátních právních předpisů státu, ve kterém k němu došlo, nebo podle dvoustranných nebo mnohostranných smluv.
3. Za "řádné vnitrostátní podání" se považuje každé podání, které stačí ke stanovení dne, kdy byla přihláška podána, bez ohledu na její další osud.
4. Za první přihlášku, od jejíhož podání běží právo přednosti, se považuje i pozdější přihláška (průmyslového) vzoru, která byla podána pro stejný vzor v témže členském státě nebo pro tentýž členský stát jako dřívější první přihláška, pokud byla tato dřívější přihláška ke dni podání pozdější přihlášky vzata zpět, došlo ke vzdání se nebo byla zamítnuta, aniž byla předložena k veřejnému nahlédnutí, aniž zůstala některá práva v platnosti, a nebylo jí dosud použito k uplatnění práva přednosti.
Dřívější přihlášku nelze v tomto případě již použít k uplatnění práva přednosti.
5. Pokud byla první přihláška podána ve státě, který není stranou Pařížské úmluvy nebo Dohody o zřízení Světové obchodní organizace, použijí se odstavce 1 až 4 pouze v případě, že tento stát přiznává podle zveřejněných zjištění na základě prvního podání přihlášky u úřadu právo přednosti za srovnatelných podmínek a se srovnatelnými účinky, jaké jsou stanoveny v tomto nařízení.
Článek 42
Uplatnění práva přednosti
Přihlašovatel, který chce uplatnit právo přednosti z dřívějšího podání, předloží prohlášení o právu přednosti a kopii dřívější přihlášky.
Není-li jazyk dřívější přihlášky jedním z jazyků úřadu, může úřad požádat o překlad dřívější přihlášky do jednoho z těchto jazyků.
Článek 43
Účinek práva přednosti
Právo přednosti má ten účinek, že pro účely stanovení, která práva mají přednost, se den vzniku práva přednosti považuje za den podání přihlášky zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství pro účely článků 5, 6, 7, 22, čl. 25 odst. 1 písm. d) a čl. 50 odst. 1.
Článek 44
Výstavní priorita
1. Vystavil-li přihlašovatel zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství výrobky, ve kterých je (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které je použit, na úřední nebo úředně uznávané mezinárodní výstavě podle Úmluvy o mezinárodních výstavách podepsané v Paříži dne 22. listopadu 1928 a naposledy zrevidované dne 30. listopadu 1972, může za podmínky, že podá přihlášku ve lhůtě šesti měsíců ode dne prvního vystavení takových výrobků, uplatňovat od tohoto dne právo přednosti ve smyslu článku 43.
2. Každý přihlašovatel, který zamýšlí uplatňovat právo přednosti podle odstavce 1, musí za podmínek stanovených prováděcím nařízením předložit důkaz, že byly na výstavě vystaveny výrobky, ve kterých je (průmyslový) vzor ztělesněn nebo pro které je použit.
3. Výstavní priorita přiznaná v členském státě nebo ve třetí zemi neprodlužuje lhůtu přednosti uvedenou v článku 41.
HLAVA V
ZÁPISNÉ ŘÍZENÍ
Článek 45
Průzkum formálních náležitostí podání
1. Úřad přezkoumá, zda přihláška splňuje podmínky pro přiznání dne podání podle čl. 36 odst. 1.
2. Úřad přezkoumá, zda
a) přihláška splňuje další požadavky podle čl. 36 odst. 2, 3, 4 a 5 a v případě společné přihlášky v čl. 37 odst. 1 a 2;
b) přihláška splňuje formální požadavky stanovené v prováděcím nařízení pro provádění článků 36 a 37;
c) jsou splněny požadavky čl. 77 odst. 2;
d) jsou splněny požadavky uplatnění práva přednosti, je-li právo přednosti uplatňováno.
3. Podmínky průzkumu formálních náležitostí podání stanoví prováděcí nařízení.
Článek 46
Odstranitelné nedostatky
1. Pokud úřad při přezkumu podle článku 45 zjistí, že existují nedostatky, které lze napravit, požádá přihlašovatele, aby je v předepsané lhůtě odstranil.
2. Pokud se nedostatky týkají náležitostí podle čl. 36 odst. 1 a přihlašovatel vyhoví žádosti úřadu v předepsané lhůtě, úřad stanoví jako den podání den, kdy byly nedostatky odstraněny. Pokud nejsou nedostatky odstraněny v předepsané lhůtě, přihláška se nepovažuje za přihlášku zapsaného (průmyslového) vzoru.
3. Pokud se nedostatky týkají požadavků včetně placení poplatků podle čl. 45 odst. 2 písm. a), b) a c) a přihlašovatel vyhoví žádosti úřadu v předepsané lhůtě, úřad stanoví jako den podání den, kdy byla přihláška původně podána. Pokud nejsou nedostatky odstraněny a poplatky zaplaceny v předepsané lhůtě, úřad přihlášku zamítne.
4. Pokud se nedostatky týkají požadavků podle čl. 45 odst. 2 písm. d), jejich neodstranění má pro přihlášku za následek ztrátu práva přednosti.
Článek 47
Důvody zamítnutí
1. Pokud úřad při průzkumu podle článku 45 zjistí, že (průmyslový) vzor, o jehož ochranu se žádá
a) neodpovídá definici podle čl. 3 písm. a) nebo
b) odporuje veřejnému pořádku nebo dobrým mravům,
přihlášku zamítne.
2. Přihlášku lze zamítnout teprve poté, co byla přihlašovateli poskytnuta možnost vzít přihlášku zpět nebo ji změnit nebo předložit své připomínky.
Článek 48
Zápis
Jsou-li splněny náležitosti, kterým musí přihláška zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství vyhovět v tom rozsahu, v jakém nebyla zamítnuta podle článku 47, úřad zapíše přihlášku do rejstříku (průmyslových) vzorů Společenství jako zapsaný (průmyslový) vzor Společenství.
Zápisu je přiznán den podání přihlášky podle článku 38.
Článek 49
Zveřejnění
Na základě zápisu úřad zveřejní zapsaný (průmyslový) vzor Společenství ve Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství uvedenému v čl. 73 odst.
1. Obsah zveřejnění stanoví prováděcí nařízení.
Článek 50
Odklad zveřejnění
1. Přihlašovatel zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství může při podání přihlášky požádat, aby zveřejnění zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství bylo odloženo o 30 měsíců ode dne podání přihlášky nebo, pokud je uplatněno právo přednosti, ode dne vzniku práva přednosti.
2. V případě takové žádosti a jsou-li splněny podmínky článku 48, se zapsaný (průmyslový) vzor Společenství zapíše, ale ani vyobrazení ani žádný spis vztahující se k přihlášce podle čl. 74 odst. 2 se nezpřístupní veřejnosti.
3. Úřad zveřejní ve Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství informaci o odkladu zveřejnění zapsaného (průmyslového) vzoru.
Tato informace je doplněna údaji umožňujícími zjistit totožnost majitele práva k zapsanému (průmyslovému) vzoru, dnem podání přihlášky a všemi ostatními náležitostmi předepsanými prováděcím nařízením.
4. Po uplynutí doby odkladu nebo na žádost majitele práva kdykoliv dříve úřad zpřístupní veřejnosti všechny zápisy v rejstříku a spis vztahující se k přihlášce a zveřejní zapsaný (průmyslový) vzor ve Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství, pokud ve lhůtě stanovené prováděcím nařízením
a) je zaplacen poplatek za zveřejnění a v případě hromadné přihlášky i příplatek za zveřejnění;
b) byla-li využita možnost podle čl. 36 odst. 1 písm. c), majitel práva podal na úřad vyobrazení (průmyslového) vzoru.
Pokud majitel práva nesplní tyto požadavky, má se za to, že zapsaný (průmyslový) vzor Společenství neměl od samého počátku účinky uvedené v tomto nařízení.
5. V případě hromadné přihlášky může být odstavec 4 uplatněn pouze na některé (průmyslové) vzory v ní obsažené.
6. Zahájení soudního řízení na základě práva k zapsanému (průmyslovému) vzoru během doby odkladu zveřejnění podléhá podmínce, že informace obsažené v rejstříku a ve spisu vztahujícímu se k přihlášce jsou sděleny osobě, proti níž byla podána žaloba.
HLAVA VI
VZDÁNÍ SE A NEPLATNOST ZAPSANÉHO (PRŮMYSLOVÉHO) VZORU SPOLEČENSTVÍ
Článek 51
Vzdání se
1. Vzdání se oznamuje majitel zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství úřadu písemně.
Účinnosti nabývá zápisem do rejstříku.
2. Pokud dojde k vzdání se (průmyslového) vzoru Společenství, jehož zveřejnění je odloženo, má se za to, že od samého počátku neměl účinky stanovené tímto nařízením.
3. Zapsaného (průmyslového) vzoru se lze vzdát částečně, pokud jeho změněná podoba splňuje požadavky na ochranu a je zachována totožnost (průmyslového) vzoru.
4. Vzdání se je zapsáno do rejstříku pouze se souhlasem majitele práva zapsaného v rejstříku.
Byla-li v rejstříku zapsána licence, je vzdání se (průmyslového) vzoru zapsáno do rejstříku pouze tehdy, prokáže-li majitel (průmyslového) vzoru, že informoval nabyvatele licence o svém úmyslu vzdát se vzoru.
Zápis se provede po uplynutí lhůty stanovené prováděcím nařízením.
5. Pokud byla k soudu pro (průmyslové) vzory Společenství podána žaloba podle článku 14 týkající se práva k zapsanému (průmyslovému) vzoru, zapíše úřad vzdání se do rejstříku pouze se souhlasem navrhovatele.
Článek 52
Žádost o prohlášení neplatnosti
1. S výhradou čl. 25 odst. 2, 3, 4 a 5 kterákoliv fyzická nebo právnická osoba a rovněž orgán veřejné moci k tomu zmocněný mohou předložit úřadu návrh na prohlášení neplatnosti zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství.
2. Návrh se podává písemně a musí být odůvodněn.
Považuje se za podaný až po zaplacení poplatku.
3. Návrh na prohlášení neplatnosti je nepřípustný, pokud bylo soudem členského státu rozhodnuto mezi stejnými účastníky o návrhu týkajícím se stejného předmětu a stejného důvodu a toto rozhodnutí je pravomocné.
Článek 53
Průzkum žádosti
1. Pokud úřad zjistí, že návrh na prohlášení neplatnosti je přípustný, prozkoumá, zda důvody neplatnosti podle článku 25 brání zachování zapsaného (průmyslového) vzoru.
2. Při průzkumu návrhu, který se provádí v souladu s prováděcím nařízením, vyzývá úřad účastníky tak často, jak je to nezbytné, aby předložili ve stanovené lhůtě své připomínky ke sdělením, která jim zaslal, nebo ke sdělením ostatních účastníků.
3. Rozhodnutí o prohlášení (průmyslového) vzoru Společenství za neplatný se zapíše do rejstříku, jakmile nabude právní moci.
Článek 54
Účast v řízení o údajném porušení
1. Je-li podán návrh na prohlášení neplatnosti zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství a až do pravomocného rozhodnutí úřadu, kterákoliv třetí strana, která prokáže, že proti ní bylo zahájeno řízení pro porušení téhož (průmyslového) vzoru, se může účastnit jako strana řízení o neplatnosti, pokud podá žádost do tří měsíců ode dne, kdy bylo řízení o porušení zahájeno.
Totéž platí i pro kteroukoliv třetí stranu, která prokáže, že majitel práva na (průmyslový) vzor Společenství požádal, aby upustila od údajného porušování (průmyslového) vzoru, a že zahájila řízení o vydání soudního rozhodnutí, že neporušuje (průmyslový) vzor Společenství.
2. Žádost o účast jako strany soudního řízení se podává písemně s odůvodněním.
Považuje se za podanou teprve po zaplacení poplatku za neplatnost podle čl. 52 odst.
2. Poté je žádost se všemi výjimkami stanovenými v prováděcím nařízení považována za žádost o prohlášení neplatnosti.
HLAVA VII
ODVOLÁNÍ
Článek 55
Rozhodnutí, proti kterým lze podat odvolání
1. Odvolání lze podat proti rozhodnutím průzkumových referentů, oddělení pro správu ochranných známek a (průmyslových) vzorů a právní otázky a zrušovacích oddělení.
Odvolání má odkladný účinek.
2. Proti rozhodnutí, kterým se neukončuje řízení ve vztahu k některému z účastníků, lze podat odvolání pouze společně proti pravomocnému rozhodnutí, pokud by toto rozhodnutí nepřipouštělo samostatné odvolání.
Článek 56
Osoby, které mohou podat odvolání a být účastníky odvolacího řízení
Každý účastník řízení, které skončilo vydáním rozhodnutí, může proti tomuto rozhodnutí podat odvolání, pokud toto rozhodnutí nevyhovělo jeho požadavkům.
Ostatní účastníci tohoto řízení jsou účastníky odvolacího řízení.
Článek 57
Lhůta a forma odvolání
Odvolání se podává písemně u úřadu ve lhůtě dvou měsíců ode dne doručení napadeného rozhodnutí.
Odvolání se považuje za podané až po zaplacení poplatku.
Písemné odůvodnění odvolání musí být předloženo ve lhůtě čtyř měsíců ode dne doručení rozhodnutí.
Článek 58
Vyhovění odvolání úřadem
1. Pokud oddělení, jehož rozhodnutí je napadeno, považuje odvolání za přípustné a důvodné, může mu vyhovět.
Toto ustanovení se nepoužije, pokud v řízení proti podateli odvolání stojí další účastník.
2. Pokud není odvolání vyhověno ve lhůtě jednoho měsíce po obdržení odůvodnění, postoupí se odvolání bez vyjádření k věci bezodkladně odvolacímu senátu.
Článek 59
Přezkoumání odvolání
1. Je-li odvolání přípustné, odvolací senát přezkoumá, zda mu lze vyhovět.
2. Při projednávání odvolání vyzývá odvolací senát účastníky tak často, jak je to nezbytné, aby předložili ve stanovené lhůtě vyjádření ke sdělením, která sám vydal, nebo ke sdělením, která předložili ostatní účastníci.
Článek 60
Rozhodnutí o odvolání
1. Po věcném přezkoumání odvolání o něm odvolací senát rozhodne.
Může rozhodnout místo oddělení, které napadené rozhodnutí vydalo, nebo věc tomuto oddělení vrátit k dalšímu jednání.
2. Vrátí-li odvolací senát věc k dalšímu jednání, oddělení, které napadené rozhodnutí vydalo, je vázáno odůvodněním rozhodnutí odvolacího senátu, pokud se skutkový stav nezmění.
3. Rozhodnutí odvolacích senátů nabývají účinnosti dnem uplynutí lhůty uvedené v čl. 61 odst. 5 nebo, byla-li v uvedené lhůtě podána žaloba k Soudnímu dvoru, ode dne zamítnutí této žaloby.
Článek 61
Žaloby podané Soudnímu dvoru
1. Proti rozhodnutí odvolacího senátu o odvolání lze podat žalobu k Soudnímu dvoru.
2. Žalobu lze podat pro nedostatek pravomoci, podstatné porušení procesních ustanovení, porušení Smlouvy, tohoto nařízení nebo prováděcích předpisů nebo zneužití pravomoci.
3. Soudní dvůr má pravomoc zrušit nebo změnit napadené rozhodnutí.
4. Žalobu může podat každý účastník řízení před odvolacím senátem, pokud rozhodnutí nevyhovělo jeho požadavkům.
5. Žaloba se podává Soudnímu dvoru ve lhůtě dvou měsíců od doručení rozhodnutí odvolacího senátu.
6. Úřad je povinen provést nezbytná opatření, aby vyhověl rozhodnutí Soudního dvora.
HLAVA VIII
ŘÍZENÍ U ÚŘADU
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 62
Odůvodnění rozhodnutí
Rozhodnutí úřadu musí být odůvodněna.
Mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit.
Článek 63
Zkoumání skutečností úřadem z úřední moci
1. V průběhu řízení zkoumá úřad skutečnosti z moci úřední.
V řízení týkajícím se prohlášení neplatnosti se však úřad při zkoumání omezí na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky a na požadovanou nápravu.
2. Úřad nemusí přihlížet ke skutečnostem, které účastníci včas neuvedli, ani k důkazům, které včas nepředložili.
Článek 64
Ústní řízení
1. Pokud se úřad domnívá, že by bylo účelné ústní řízení, koná se buďto z úřední moci úřadu nebo na žádost kteréhokoliv účastníka řízení.
2. Ústní řízení včetně vydání rozhodnutí je veřejné, pokud oddělení, před nímž řízení probíhá, nerozhodne jinak v případě, že by přístup veřejnosti mohl mít vážné a nedůvodné nepříznivé důsledky, zejména pro některého z účastníků řízení.
Článek 65
Dokazování
1. V řízení před úřadem patří mezi důkazní prostředky:
a) výslechy účastníků;
b) žádosti o informace;
c) předložení dokladů a důkazů;
d) výslechy svědků;
e) znalecké posudky;
f) písemná prohlášení učiněná místopřísežně nebo mající podle právních předpisů státu, ve kterém jsou učiněna, rovnocenný účinek.
2. Příslušné oddělení může pověřit některého ze svých členů provedením dokazování.
3. Pokládá-li úřad za nezbytné, aby účastník, svědek nebo znalec vypovídal ústně, předvolá příslušnou osobu, aby se k němu dostavila.
4. Účastníci jsou o výslechu svědka nebo znalce před úřadem informováni.
Mají právo se výslechu účastnit a klást svědkovi či znalci otázky.
Článek 66
Doručování
Úřad doručuje všem, kterých se týkají, všechna rozhodnutí a předvolání, jakož i sdělení, která zakládají běh lhůt nebo jejichž doručení je stanoveno jinými ustanoveními tohoto nařízení nebo prováděcím nařízením nebo příkazem prezidenta úřadu.
Článek 67
Navrácení do původního stavu
1. Přihlašovateli nebo majiteli zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství nebo i každému jinému účastníku řízení před úřadem, který při prokazatelném zachování péče vyžadované okolnostmi nebyl schopen dodržet vůči úřadu lhůtu, budou na žádost jeho práva navrácena, pokud zmeškání lhůty mělo za následek přímo na základě ustanovení tohoto nařízení ztrátu práva nebo opravného prostředku.
2. Žádost se podává písemně ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy pominula příčina zmeškání.
V této lhůtě musí být učiněn zmeškaný úkon.
Žádost lze podat pouze do jednoho roku od uplynutí zmeškané lhůty.
V případě nepodání žádosti o obnovu zápisu nebo nezaplacení poplatku za obnovu se šestiměsíční dodatečná lhůta uvedená v čl. 13 odst.
3. Žádost musí být odůvodněna a musí v ní být uvedeny skutečnosti, o které se opírá.
Žádost se považuje za podanou až po zaplacení poplatku za navrácení práv.
4. O žádosti rozhoduje oddělení, které je příslušné rozhodnout o zmeškaném úkonu.
5. Tento článek se nevztahuje na lhůty uvedené v odstavci 2 a čl. 41 odst. 1.
6. Jsou-li přihlašovateli nebo majiteli (průmyslového) vzoru Společenství navrácena práva, nemůže svá práva uplatňovat vůči třetí osobě, která v období od ztráty práv k přihlášce nebo k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství do zveřejnění oznámení o navrácení těchto práv v dobré víře uvedla na trh výrobky, ve kterých byl ztělesněn nebo pro které byl použit (průmyslový) vzor spadající do rozsahu ochrany zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství.
7. Třetí osoba, na kterou se vztahuje odstavec 6, může proti rozhodnutí, kterým se přihlašovateli nebo majiteli (průmyslového) vzoru Společenství navracejí práva, podat námitky, a to do dvou měsíců ode dne zveřejnění oznámení o navrácení práv.
8. Tímto článkem není dotčeno právo členského státu upravit navrácení do původního stavu, pokud jde o lhůty uvedené v tomto nařízení, které je nutno dodržet vůči orgánům tohoto státu.
Článek 68
Odkaz na obecné zásady
Neobsahuje-li toto nařízení, prováděcí předpis, poplatkový řád nebo pravidla řízení před odvolacími senáty příslušné procesní ustanovení, přihlédne úřad k obecným procesním zásadám uznávaným v členských státech.
Článek 69
Promlčení finančních závazků
1. Právo úřadu vyžadovat zaplacení poplatků se promlčí za čtyři roky od konce kalendářního roku, v jehož průběhu se poplatek stal splatným.
2. Nároky vůči úřadu na vrácení poplatků nebo jejich přeplatků se promlčí za čtyři roky od konce kalendářního roku, v jehož průběhu uvedené nároky vznikly.
3. Běh lhůt uvedených v odstavcích 1 a 2 se přeruší, a to v případě uvedeném v odstavci 1 na základě výzvy k úhradě poplatku, a v případě uvedeném v odstavci 2 na základě písemné žádosti za účelem uplatnění nároku.
Lhůta začne běžet znovu okamžitě a uplyne nejpozději za šest let od konce kalendářního roku, v jehož průběhu počala původně běžet, pokud nebyla k uplatnění nároku podána soudní žaloba.
V takovém případě uplyne lhůta nejdříve za rok ode dne, kdy rozhodnutí nabylo právní moci.
Oddíl 2
Náklady
Článek 70
Rozdělení nákladů
1. Účastník, který neuspěl v řízení o prohlášení neplatnosti zapsaného vzoru Společenství nebo v řízení o odvolání, hradí poplatky, které zaplatil druhý účastník, jakož i veškeré nezbytné náklady, které v řízení vynaložil, včetně nákladů na cestovné, pobyt a odměnu zástupci, poradci či advokátovi, v mezích sazeb stanovených pro každou kategorii nákladů za podmínek uvedených v prováděcím nařízení.
2. Pokud však každý z účastníků uspěje ve věci jen v některých částech a v jiných částech nikoliv nebo z důvodu spravedlnosti rozhodne zrušovací oddělení nebo odvolací senát o jiném rozdělení nákladů.
3. Účastník, který ukončí řízení vzdáním se (průmyslového) vzoru Společenství, neobnovením zápisu nebo zpětvzetím návrhu na prohlášení neplatnosti nebo odvolání, hradí poplatky, jakož i náklady vynaložené druhým účastníkem za podmínek uvedených v odstavcích 1 a 2.
4. Nedojde-li k rozhodnutí ve věci, rozhodne zrušovací oddělení nebo odvolací senát o nákladech podle vlastní úvahy.
5. Dohodnou-li se účastníci před zrušovacím oddělením nebo odvolacím senátem na jiném rozdělení nákladů, než jak vyplývá z předchozích odstavců, vezme příslušné oddělení tuto dohodu na vědomí.
6. Spisovna zrušovacího oddělení nebo odvolacího senátu stanoví na žádost výši nákladů, které je nezbytné na základě předchozích odstavců uhradit.
Tato výše může být rozhodnutím zrušovacího oddělení nebo odvolacího senátu na žádost předloženou ve stanovené lhůtě upravena.
Článek 71
Výkon rozhodnutí stanovujících náklady
1. Každé pravomocné rozhodnutí úřadu, kterým se stanoví výše nákladů, je vykonatelné.
2. Výkon rozhodnutí se řídí předpisy občanského práva procesního platného ve státě, na jehož území k výkonu dochází.
Doložku vykonatelnosti připojí na základě ověření pravosti titulu bez další kontroly vnitrostátní orgán, který k tomu určí vláda každého členského státu a o určení tohoto orgánu informuje úřad a Soudní dvůr.
3. Jsou-li na návrh příslušné osoby tyto formální náležitosti splněny, může uvedená osoba přistoupit k výkonu rozhodnutí podle vnitrostátních právních předpisů předložením věci přímo příslušnému orgánu.
4. Výkon rozhodnutí lze zastavit pouze rozhodnutím Soudního dvora.
Projednání stížností na provedení výkonu rozhodnutí nesprávným způsobem však spadá do pravomoci vnitrostátních soudů.
Oddíl 3
Informování veřejnosti a orgánů členských států
Článek 72
Rejstřík (průmyslových) vzorů Společenství
Úřad vede rejstřík nazvaný Rejstřík (průmyslových) vzorů Společenství, který obsahuje údaje, jejichž zápis je stanoven tímto nařízením nebo prováděcím nařízením. Každý může do rejstříku nahlédnout, pokud čl.
50 odst. 2 nestanoví jinak.
Článek 73
Pravidelné publikace
1. Úřad pravidelně vydává Věstník (průmyslových) vzorů Společenství, který obsahuje zápisy do rejstříku přístupné veřejnosti, jakož i další údaje, jejichž zveřejnění je stanoveno tímto nařízením nebo prováděcím nařízením.
2. V Úředním věstníku úřadu se zveřejňují sdělení a informace obecné povahy vydané prezidentem úřadu, jakož i další informace vztahující se k tomuto nařízení nebo jeho provádění.
Článek 74
Nahlížení do spisů
1. Do spisů týkající se přihlášek zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství, které dosud nebyly zveřejněny, nebo spisů týkajících se zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství, jejichž zveřejnění je v souladu s článkem 50 odloženo nebo jichž se jejich majitelé nebo přihlašovatelé v průběhu nebo po skončení tohoto odkladného období vzdali, lze nahlédnout pouze se souhlasem přihlašovatele nebo majitele práva k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství.
2. Bez souhlasu přihlašovatele nebo majitele zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství může do spisu před jeho zveřejněním nebo po jeho vzdání se podle odstavce 1 nahlédnout každý, kdo prokáže právní zájem.
Toto se zejména použije, pokud zúčastněná osoba prokáže, že přihlašovatel nebo majitel zapsaného (průmyslového) vzoru učinili kroky směřující k uplatnění vůči ní práva ze zapsaného vzoru Společenství.
3. Po zveřejnění zapsaného (průmyslového) vzoru lze do spisu nahlédnout na žádost.
4. Je-li však do spisů nahlíženo podle odstavců 2 a 3, mohou být některé dokumenty v souladu s ustanoveními prováděcího nařízení ze spisu vyjmuty.
Článek 75
Spolupráce správních orgánů
Nestanoví-li toto nařízení nebo vnitrostátní právní předpisy jinak, úřad a soudy nebo jiné příslušné orgány členských států si na základě žádosti vzájemně pomáhají poskytováním informací nebo zpřístupněním spisů k nahlédnutí.
Předává-li úřad spisy k nahlédnutí soudům, státním zastupitelstvím nebo ústředním úřadům průmyslového vlastnictví, nepodléhá nahlížení omezením stanoveným v článku 74.
Článek 76
Výměna publikací
1. Úřad a ústřední úřady průmyslového vlastnictví členských států si navzájem na žádost, pro vlastní potřebu a zdarma vyměňují po jednom nebo více výtiscích svých příslušných publikací.
2. Úřad může uzavřít dohody o výměně nebo předávání publikací.
Oddíl 4
Zastupování
Článek 77
Obecné zásady zastupování
1. S výhradou odstavce 2 není nikdo povinen být v řízení před úřadem zastoupen.
2. Aniž je dotčen odstavec 3 druhá věta, musí být fyzické nebo právnické osoby, které nemají na území Společenství bydliště nebo sídlo ani skutečnou průmyslovou či obchodní pobočku, před úřadem zastoupeny podle čl.
78 odst. 1 v každém řízení podle tohoto nařízení, s výjimkou podání přihlášky (průmyslového) vzoru Společenství; další výjimky může stanovit prováděcí nařízení.
3. Fyzické nebo právnické osoby, které mají na území Společenství bydliště nebo sídlo nebo skutečnou průmyslovou či obchodní pobočku, mohou jednat před úřadem prostřednictvím zaměstnance, který mu předloží podepsanou plnou moc k založení do spisu, jejíž náležitosti upraví prováděcí nařízení.
Zaměstnanec právnické osoby uvedené v tomto odstavci může jednat rovněž za jiné právnické osoby, které jsou s touto osobou hospodářsky spojeny, a to i v případě, že tyto jiné právnické osoby nemají sídlo ani skutečnou průmyslovou nebo obchodní pobočku na území Společenství.
Článek 78
Kvalifikované zastupování
1. Zastupovat fyzické nebo právnické osoby před úřadem může pouze:
a) advokát, který je oprávněn vykonávat činnost na území některého členského státu a má sídlo na území Společenství, v rozsahu, v jakém může jednat v uvedeném státě jako zástupce ve věcech průmyslového vlastnictví;
b) kvalifikovaní zástupci zapsaní v seznamu uvedeném v čl. 89 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství;
c) osoby zapsané ve zvláštním seznamu kvalifikovaných zástupců ve věcech (průmyslových) vzorů, který je uveden v odstavci 4.
2. Osoby uvedené v odst. 1 písm. c) jsou oprávněny zastupovat u úřadu třetí osoby pouze v řízení ve věcech (průmyslových) vzorů.
3. Prováděcí nařízení stanoví, zda a za jakých podmínek musí zástupci předložit podepsanou plnou moc k založení do spisu.
4. Do seznamu kvalifikovaných zástupců ve věcech vzorů může být zapsána každá fyzická osoba, která splňuje níže uvedené podmínky:
a) je státním příslušníkem některého členského státu;
b) má své obchodní sídlo nebo místo výkonu zaměstnání na území Společenství;
c) je oprávněna zastupovat ve věcech (průmyslových) vzorů fyzické nebo právnické osoby před ústředním úřadem průmyslového vlastnictví členského státu nebo před Úřadem pro (průmyslové) vzory Beneluxu.
Pokud v tomto členském státě oprávnění zastupovat ve věcech vzorů není podmíněno získáním zvláštní odborné kvalifikace, musejí osoby, které žádají o zápis do seznamu, působit ve věcech vzorů před ústředním úřadem průmyslového vlastnictví tohoto státu nepřetržitě alespoň po dobu pěti let.
Podmínka výkonu povolání se však nevztahuje na osoby, jejichž odborná kvalifikace ve věcech (průmyslových) vzorů pro zajištění zastupování fyzických nebo právnických osob před ústředním úřadem průmyslového vlastnictví členského státu je úředně uznána podle předpisů tohoto státu.
5. Zápis do seznamu uvedeného v odstavci 4 se provede na žádost doloženou osvědčením vystaveným ústředním úřadem průmyslového vlastnictví příslušného členského státu, kterým se potvrzuje splnění podmínek uvedených v uvedeném odstavci.
6. Prezident úřadu může udělit výjimku
a) za zvláštních okolností z požadavku uvedeného v odst. 4 písm. a);
b) z požadavku uvedeného v odst. 4 písm. c) druhé větě, poskytl-li přihlašovatel důkaz, že získal požadovanou kvalifikaci jiným způsobem.
7. Prováděcí nařízení stanoví podmínky, za kterých může být osoba vyškrtnuta ze seznamu kvalifikovaných zástupců.
HLAVA IX
PŘÍSLUŠNOST A ŘÍZENÍ VE VĚCECH ŽALOB TÝKAJÍCÍCH SE (PRŮMYSLOVÝCH) VZORŮ
Oddíl 1
Příslušnost a výkon rozhodnutí
Článek 79
Použití Úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
1. Nestanoví-li toto nařízení jinak, použijí se pro řízení ve věcech (průmyslových) vzorů Společenství a přihlášek zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství i pro řízení ve věcech týkajících se (průmyslových) vzorů Společenství a národních (průmyslových) vzorů požívajících společnou ochranu ustanovení Úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech podepsané v Bruselu dne 27. září 1968 [7] (dále jen "úmluva o příslušnosti a výkonu rozhodnutí").
2. Ustanovení úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí, která se použijí podle odstavce 1, jsou platná pro kterýkoliv členský stát výhradně ve znění, ve kterém jsou v uvedeném okamžiku platná pro tento stát.
3. Pokud jde o řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v článku 85:
a) nepoužijí se články 2 a 4, čl. 5 odst. 1, 3, 4 a 5, čl. 16 odst. 4 a článek 24 úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí;
b) články 17 a 18 uvedené úmluvy se použijí v rozsahu stanoveném čl. 82 odst. 4 tohoto nařízení;
c) ustanovení hlavy II této úmluvy, která se vztahují na osoby, které mají bydliště na území členského státu, platí i pro osoby, které nemají bydliště na území členského státu, ale mají tam svou pobočku.
4. Ustanovení úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí neplatí pro členský stát, pro který tato úmluva dosud nevstoupila v platnost.
Až do vstupu úmluvy v platnost se řízení uvedená v odstavci 1 řídí v takovém členském státě dvoustrannou nebo vícestrannou smlouvou upravující její vztah s dotyčným jiným státem nebo, pokud taková smlouva neexistuje, jeho vnitrostátními předpisy o příslušnosti, uznávání a výkonu rozhodnutí.
Oddíl 2
Spory týkající se porušení a platnosti (průmyslových) vzorů Společenství
Článek 80
Soudy pro (průmyslové) vzory Společenství
1. Členské státy určí na svém území co nejomezenější počet soudů prvního a druhého stupně (dále jen "soudy pro (průmyslové) vzory Společenství") plnící funkce svěřené jim tímto nařízením.
2. Každý členský stát sdělí Komisi nejpozději do 6. března 2005 seznam soudů pro (průmyslové) vzory Společenství s označením jejich názvu a místní příslušnosti.
3. Každou změnu týkající se počtu, názvu nebo místní příslušnosti těchto soudů, k níž došlo po předání seznamu uvedeného v odstavci 2, oznámí členský stát bez odkladu Komisi.
4. Informace uvedené v odstavcích 2 a 3 doručí Komise členským státům a zveřejní je v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Dokud členský stát nepředá seznam podle odstavce 2, veškerá řízení ve věci žalob uvedených v článku 81, k jejichž projednání je dána podle článku 82 příslušnost soudů tohoto státu, se vedou před tím soudem dotčeného státu, který by byl místně a věcně příslušný, kdyby se jednalo o řízení ve věci národního (průmyslového) vzoru zapsaného v tomto státě.
Článek 81
Soudní příslušnost ve věci porušení a platnosti
Soudy pro (průmyslové) vzory Společenství mají výlučnou příslušnost
a) ve věcech všech žalob pro porušení a pokud to připouští vnitrostátní právní předpisy, pro hrozící porušení (průmyslových) vzorů Společenství;
b) ve věcech žalob na určení, že nedochází k porušení, pokud je připouští vnitrostátní právní předpisy;
c) ve věcech žalob na prohlášení neplatnosti nezapsaného (průmyslového) vzoru;
d) ve věcech protinávrhů na prohlášení (průmyslového) vzoru Společenství za neplatný v souvislosti s žalobami podle písmene a).
Článek 82
Mezinárodní soudní pravomoc
1. S výhradou ustanovení tohoto nařízení, jakož i ustanovení úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí použitelné podle článku 79, se řízení na základě žalob a protinávrhů uvedená v článku 81 vedou před soudy členského státu, na jehož území má žalovaný své bydliště, nebo, nemá-li bydliště na území některého členského státu, před soudy členského státu, na jehož území má pobočku.
2. Nemá-li žalovaný na území některého z členských států ani bydliště ani pobočku, vedou se tato řízení před soudy členského státu, na jehož území má bydliště žalobce, nebo, nemá-li bydliště na území některého členského státu, před soudy členského státu, na jehož území má pobočku.
3. Nemají-li žalovaný ani žalobce bydliště ani pobočku na území některého z členských států, vedou se tato řízení před soudy členského státu, kde má sídlo úřad.
4. Bez ohledu na odstavce 1, 2 a 3:
a) dohodnou-li se účastníci na pravomoci jiného soudu pro (průmyslové) vzory Společenství, použije se článek 17 úmluvy o soudní příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí;
b) dostaví-li se žalovaný před jiný soud pro (průmyslové) vzory Společenství, platí článek 18 úmluvy o soudní příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí.
5. Řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v čl. 81 písm. a) a d) mohou být rovněž vedena před soudy členského státu, na jehož území k porušení došlo nebo hrozí dojít.
Článek 83
Rozsah soudní pravomoci ve věcech porušení
1. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, jehož pravomoc je dána podle čl. 82 odst. 1, 2, 3 až 4, má pravomoc ve věcech porušení, k nimž došlo nebo k nimž hrozí dojít na území kteréhokoli členského státu.
2. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, jehož pravomoc je dána podle čl. 82 odst. 5, má pravomoc pouze ve věcech porušení, k nimž došlo nebo hrozí dojít na území toho státu, kde má tento soud sídlo.
Článek 84
Žaloba nebo protinávrh na prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství
1. Žaloba nebo protinávrh na prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství mohou být založeny jen na důvodech neplatnosti podle článku 25.
2. V případech uvedených v čl. 25 odst. 2, 3, 4, a 5 může žalobu nebo protinávrh podat pouze osoba, která je k tomu na základě těchto ustanovení oprávněna.
3. Je-li podán protinávrh ve sporu, jehož účastníkem dosud není majitel práva k (průmyslovému) vzoru Společenství, je o něm informován a může být do řízení přibrán v souladu s podmínkami stanovenými právními předpisy členského státu, ve kterém má soud sídlo.
4. Žaloba na určení, že nedochází k porušení (průmyslového) vzoru, nesmí zpochybnit platnost (průmyslového) vzoru Společenství.
Článek 85
Domněnka platnosti — obhajoba ve věci
1. V soudním řízení o žalobě pro porušení nebo žalobě pro hrozící porušení zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství soud pro (průmyslové) vzory Společenství pohlíží na (průmyslový) vzor Společenství jako na vzor platný.
Platnost lze zpochybnit pouze protinávrhem na prohlášení neplatnosti.
Je však přípustná procesní námitka neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství, uplatněná jinak než prostřednictvím protinávrhu, pokud žalovaný namítá, že by (průmyslový) vzor Společenství mohl být prohlášen za neplatný z důvodů existence staršího národního práva k (průmyslovému) vzoru ve smyslu čl. 25 odst.
2. V soudním řízení o žalobě pro porušení nebo žalobě pro hrozící porušení nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství soud pro (průmyslové) vzory Společenství pohlíží na (průmyslový) vzor Společenství jako na vzor platný, pokud majitel práva předloží důkaz, že byly splněny podmínky stanovené v článku 11 a označí, co představuje individuální povahu jeho (průmyslového) vzoru Společenství.
Žalovaný však může zpochybnit jeho platnost procesní námitkou nebo protinávrhem na prohlášení neplatnosti.
Článek 86
Soudní rozhodnutí o neplatnosti
1. Pokud byl (průmyslový) vzor Společenství v řízení u soudu pro (průmyslové) vzory Společenství zpochybněn protinávrhem na prohlášení neplatnosti
a) a pokud soud shledá, že některý z důvodů uvedených v článku 25 poškozuje zachování (průmyslového) vzoru Společenství, prohlásí (průmyslový) vzor za neplatný;
b) a pokud soud shledá, že žádný z důvodů uvedených v článku 25 nebrání zachování (průmyslového) vzoru Společenství, protinávrh zamítne.
2. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, u kterého byl podán protinávrh na prohlášení zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství za neplatný, sdělí úřadu den, kdy byl protinávrh podán.
Úřad zapíše tuto skutečnost do rejstříku.
3. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, který projednává protinávrh na prohlášení neplatnosti, může na návrh majitele (průmyslového) vzoru a po vyslechnutí ostatních účastníků řízení přerušit a vyzvat žalovaného, aby návrh na zrušení nebo prohlášení neplatnosti podal ve stanovené lhůtě u úřadu.
Není-li návrh v této lhůtě podán, pokračuje soud v řízení; protinávrh se považuje za vzatý zpět. Použije se čl.
91 odst. 3.
4. Pokud soud pro (průmyslové) vzory Společenství rozhodl o protinávrhu na prohlášení (průmyslového) vzoru Společenství za neplatný a rozhodnutí nabylo právní moci, zašle kopii rozhodnutí úřadu.
Každý z účastníků může požadovat, aby byl o tomto předání informován.
Úřad podle ustanovení prováděcího nařízení zapíše do rejstříku (průmyslových) vzorů Společenství údaj o rozhodnutí.
5. Protinávrh na prohlášení neplatnosti zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství nelze podat, pokud rozhodnutí úřadu v téže věci, z téhož důvodu a mezi týmiž účastníky již nabylo právní moci.
Článek 87
Účinky soudního rozhodnutí o neplatnosti
Jakmile soudní rozhodnutí o neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství nabude právní moci, má ve všech členských státech účinky uvedené v článku 26.
Článek 88
Rozhodné právo
1. Soudy pro (průmyslové) vzory Společenství se řídí ustanoveními tohoto nařízení.
2. Ve všech otázkách, které nejsou upraveny tímto nařízením, se řídí soud pro (průmyslové) vzory Společenství vnitrostátními právními předpisy, včetně mezinárodního práva soukromého.
3. Nestanoví-li toto nařízení jinak, řídí se soud pro (průmyslové) vzory Společenství procesními předpisy, které platí pro obdobná řízení ve věcech národních (průmyslových) vzorů toho členského státu, na jehož území má sídlo.
Článek 89
Postihy v soudních řízeních pro porušení právních předpisů
1. Zjistí-li soud pro (průmyslové) vzory Společenství v řízení pro porušení nebo hrozícího porušení právních předpisů, že žalovaný porušil (průmyslový) vzor Společenství nebo že jeho porušení ze strany žalovaného hrozí, nejsou-li zde zvláštní důvody pro to, aby tak neučinil, nařídí níže uvedená opatření:
a) příkaz, kterým žalovanému zakazuje pokračovat v jednání, které představuje porušení nebo hrozbu porušení (průmyslového) vzoru Společenství;
b) příkaz k zabavení výrobků, které porušují (průmyslový) vzor Společenství;
c) příkaz k zabavení materiálů a nástrojů, používaných převážně k výrobě výrobků porušujících (průmyslový) vzor Společenství, pokud jejich majitel znal účinek, pro který bylo takové použití určeno nebo pokud byl takový účinek z okolností zřejmý;
d) jakýkoliv jiný příkaz ukládající podle okolností další vhodné postihy, které jsou stanoveny právními předpisy členského státu, na jehož území došlo k porušení nebo hrozí porušení, včetně mezinárodního práva soukromého.
2. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství rovněž přijme podle vnitrostátních právních předpisů příslušná opatření k zajištění dodržování tohoto zákazu.
Článek 90
Předběžná a ochranná opatření
1. U soudů členského státu, včetně soudů pro (průmyslové) vzory Společenství, lze pro (průmyslový) vzor Společenství nebo přihlášku (průmyslového) vzoru Společenství žádat taková předběžná opatření včetně opatření ochranných, která mohou být použita podle právních předpisů tohoto členského státu pro národní (průmyslový) vzor, i když podle tohoto nařízení je příslušný k rozhodnutí ve věci soud pro (průmyslové) vzory Společenství jiného členského státu.
2. V řízení o předběžných opatřeních včetně opatření ochranných se připouští procesní námitka jinou cestou než protinávrhem na neplatnost (průmyslového) vzoru Společenství ze strany žalovaného. Ustanovení čl. 85 odst. 2 však platí přiměřeně.
3. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, jehož pravomoc je dána podle čl. 82 odst. 1, 2, 3 nebo 4, má pravomoc nařídit předběžná a ochranná opatření, která jsou s výhradou řízení nezbytných pro uznání a výkon rozhodnutí podle hlavy III úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí použitelná na území každého členského státu. Jiný soud takto příslušný není.
Článek 91
Zvláštní ustanovení pro související soudní žaloby
1. Neexistují-li zvláštní důvody pokračovat v řízení, soud pro (průmyslové) vzory Společenství, který projednává žalobu uvedenou v článku 81 s výjimkou žaloby na určení, že nedochází k porušování práv ze vzoru, přeruší řízení buď z úřední moci po vyslechnutí účastníků, nebo na návrh účastníka a po vyslechnutí ostatních účastníků, byla-li platnost (průmyslového) vzoru Společenství již zpochybněna před jiným soudem pro (průmyslové) vzory Společenství cestou protinávrhu nebo byl-li již podán u úřadu návrh na prohlášení (průmyslového) vzoru za neplatný.
2. Neexistují-li zvláštní důvody pokračovat v řízení, úřad při projednávání návrhu na prohlášení neplatnosti přeruší řízení buď z úřední moci po vyslechnutí účastníků, nebo z podnětu účastníka a po vyslechnutí ostatních účastníků, byla-li platnost (průmyslového) vzoru Společenství již zpochybněna cestou protinávrhu u soudu pro (průmyslové) vzory Společenství.
Pokud však o to některý z účastníků řízení před soudem pro (průmyslové) vzory Společenství požádá, může soud po vyslechnutí ostatních účastníků přerušit řízení.
V tomto případě úřad v řízení pokračuje.
3. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, který přeruší řízení, může nařídit pro dobu přerušení předběžná a ochranná opatření.
Článek 92
Příslušnost soudů pro (průmyslové) vzory Společenství druhého stupně — další opravné prostředky
1. Proti rozhodnutím soudů pro (průmyslové) vzory Společenství prvního stupně vydaným ve věci žalob a protinávrhů uvedených v článku 81 lze podat opravný prostředek k soudům pro (průmyslové) vzory Společenství druhého stupně.
2. Podmínky, za kterých lze podat odvolání k soudu pro (průmyslové) vzory Společenství druhého stupně, stanoví vnitrostátní právní předpisy členského státu, na jehož území má tento soud sídlo.
3. Pro rozhodnutí soudů pro (průmyslové) vzory Společenství druhého stupně platí vnitrostátní právní předpisy o dalších opravných prostředcích.
Oddíl 3
Jiné spory týkající se (průmyslových) vzorů Společenství
Článek 93
Doplňková ustanovení o příslušnosti vnitrostátních soudů, které nejsou soudy pro (průmyslové) vzory Společenství
1. V členském státě, jehož soudy jsou podle čl. 79 odst. 1 až 4 příslušné, je dána ve věcech žalob neuvedených v článku 81 příslušnost soudů, které by byly místně a věcně příslušné, kdyby se jednalo o žaloby ve věcech národních (průmyslových) vzorů zapsaných do rejstříku tohoto státu.
2. Není-li podle čl. 79 odst. 1 až 4 a podle odstavce 1 tohoto článku žádný soud příslušný k projednání žalob ve věci (průmyslového) vzoru Společenství, které nejsou uvedeny v článku 81, lze tyto žaloby projednat u soudů členského státu, kde má sídlo úřad.
Článek 94
Povinnosti vnitrostátního soudu
1. Vnitrostátní soud, který projednává žalobu ve věci (průmyslového) vzoru Společenství, který není uveden v článku 81, je povinen na tento vzor pohlížet jako na platný. Ustanovení čl. 85 odst. 2 a čl. 90 odst. 2 však platí přiměřeně.
HLAVA X
ÚČINKY NA PRÁVNÍ PŘEDPISY ČLENSKÝCH STÁTŮ
Článek 95
Současně podané a navazující žaloby na základě (průmyslových) vzorů Společenství a národních (průmyslových) vzorů
1. Jsou-li podány žaloby pro porušení nebo hrozící porušení se stejnou skutkovou podstatou a mezi stejnými účastníky u různých soudů členských států, z nichž jeden jedná ve věci (průmyslového) vzoru Společenství a druhý ve věci národního (průmyslového vzoru) se současnou ochranou, soud, který neobdržel věc jako první, pravomoc z úřední moci odmítne ve prospěch prvního soudu.
Soud, který by měl věc odmítnout, může přerušit řízení, je-li pravomoc druhého soudu zpochybněna.
2. Soud pro (průmyslové) vzory Společenství, který projednává žalobu na porušení nebo hrozící porušení (průmyslového) vzoru Společenství, tuto žalobu zamítne, pokud na základě stejné skutkové podstaty bylo mezi stejnými účastníky vydáno pravomocné rozhodnutí ve věci na základě práva k národnímu (průmyslovému) vzoru se souběžnou ochranou.
3. Soud, který projednává žalobu na porušení nebo hrozící porušení národního (průmyslového) vzoru, tuto žalobu zamítne, pokud na základě stejné skutkové podstaty bylo mezi stejnými účastníky vydáno pravomocné rozhodnutí ve věci (průmyslového) vzoru Společenství se souběžnou ochranou.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se nevztahují na předběžná a ochranná opatření.
Článek 96
Vztah k ostatním formám ochrany podle vnitrostátních právních předpisů
1. Ustanoveními tohoto nařízení nejsou dotčena žádná ustanovení práva Společenství nebo právních předpisů členských států týkající se nezapsaných (průmyslových) vzorů, ochranných známek a ostatních rozlišujících znaků, patentů a užitných vzorů, typů písma, občanskoprávní odpovědnosti a nekalé soutěže.
2. (Průmyslový) vzor chráněný (průmyslovým) vzorem Společenství má nárok na ochranu také podle právních předpisů členských států upravujících autorské právo ode dne, kdy byl (průmyslový) vzor vytvořen nebo stanoven v jakékoliv podobě.
Míru, ve které, a podmínky, za jakých je tato ochrana poskytnuta včetně úrovně požadované původnosti stanoví členský stát.
HLAVA XI
DOPLŇKOVÁ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE ÚŘADU
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 97
Obecné ustanovení
Pokud tato hlava nestanoví jinak, úřad použije hlavu XII nařízení o ochranné známce Společenství při plnění úkolů vyplývajících z tohoto nařízení.
Článek 98
Jazyk řízení
1. Přihláška zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství se podává v některém z úředních jazyků Evropského společenství.
2. Přihlašovatel musí uvést i druhý jazyk, který je jazykem úřadu a s jehož možným užitím pro řízení u úřadu souhlasí.
Byla-li přihláška podána v jazyce, který není jedním z jazyků úřadu, zařídí úřad překlad přihlášky do jazyka uvedeného přihlašovatelem.
3. Je-li přihlašovatel (průmyslového) vzoru Společenství jediným účastníkem řízení u úřadu, je jazykem řízení jazyk, v němž byla podána přihláška.
Byla-li přihláška podána v jiném jazyce, než jsou jazyky úřadu, může úřad zasílat písemná sdělení přihlašovateli i v druhém jazyce, který přihlašovatel uvedl v přihlášce.
4. V případě řízení o neplatnosti je jazykem řízení jazyk, v němž byla podána přihláška zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství, je-li jedním z jazyků úřadu.
Byla-li přihláška podána v jazyce jiném, než jsou jazyky úřadu, jazykem řízení je druhý jazyk uvedený v přihlášce.
Návrh na prohlášení neplatnosti se podává v jazyce řízení.
Pokud jazyk podání přihlášky zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství není jazykem řízení, majitel práva k (průmyslovému) vzoru Společenství může podat připomínky v jazyce podání.
Úřad zajistí překlad těchto připomínek do jazyka řízení.
Prováděcí nařízení může stanovit, že náklady na pořízení překladu, jež nese úřad, nesmějí s výhradou výjimky udělené úřadem pro případ opodstatněnosti složitostí případu přesáhnout částku, která se stanoví pro každou kategorii řízení na základě průměrné délky výpovědí přijatých úřadem.
Výdaje přesahující tuto částku mohou být dány k úhradě straně, která podle článku 70 neuspěla v řízení.
5. Účastníci řízení o neplatnosti se mohou dohodnout, že jazykem řízení má být jiný úřední jazyk Evropských společenství.
Článek 99
Zveřejnění a zápis do rejstříku
1. Veškeré informace, jejichž zveřejnění ukládá toto nařízení nebo prováděcí nařízení, se zveřejňují ve všech úředních jazycích Evropského společenství.
2. Všechny zápisy do rejstříku (průmyslových) vzorů Společenství se provádějí ve všech úředních jazycích Evropského společenství.
3. V případě pochybností je závazným zněním znění v tom jazyce úřadu, ve kterém byla podána přihláška (průmyslového) vzoru Společenství.
Byla-li přihláška podána v jiném úředním jazyce Evropského společenství, než je některý z jazyků úřadu, je závazným zněním znění v druhém jazyce, který uvedl přihlašovatel.
Článek 100
Doplňkové pravomoci prezidenta
Kromě funkcí a pravomocí svěřených prezidentovi úřadu podle článku 119 nařízení o ochranné známce Společenství může prezident předkládat Komisi návrhy na změnu tohoto nařízení, prováděcího nařízení a poplatkového řádu, jakož i každého jiného předpisu týkajícího se (průmyslového) vzoru Společenství, a to po konzultaci správní rady a v případě poplatkového řádu a rozpočtových ustanovení tohoto nařízení po konzultaci rozpočtového výboru.
Článek 101
Doplňkové pravomoci správní rady
Kromě pravomocí svěřených správní radě článkem 121 a násl. nařízení o ochranné známce Společenství nebo jinými ustanoveními tohoto nařízení správní rada
a) stanoví den prvního podání přihlášky zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství podle čl. 111 odst. 2;
b) je konzultována před přijetím směrnic týkajících se formálních požadavků průzkumu prováděného úřadem, průzkumu důvodů zamítnutí zápisu a řízení o neplatnosti u úřadu, jakož i v jiných případech stanovených tímto nařízením.
Oddíl 2
Provádění řízení
Článek 102
Příslušnost
K vydávání rozhodnutí v průběhu řízení podle tohoto nařízení jsou příslušní:
a) průzkumoví referenti;
b) oddělení pro správu ochranných známek a (průmyslových) vzorů a právní otázky;
c) zrušovací oddělení;
d) odvolací senáty.
Článek 103
Průzkumoví referenti
Průzkumový referent vydává jménem úřadu veškerá rozhodnutí týkající se přihlášky zapsaného (průmyslového) vzoru.
Článek 104
Oddělení pro správu ochranných známek a (průmyslových) vzorů a právní otázky
1. Oddělení pro správu ochranných známek a právní otázky podle článku 128 tohoto nařízení se stává oddělením pro správu ochranných známek a (průmyslových) vzorů a právní otázky.
2. Kromě pravomocí svěřených mu nařízením o ochranné známce Společenství přijímá rozhodnutí podle tohoto nařízení, která nespadají do pravomoci průzkumových referentů nebo zrušovacího oddělení.
Vydává zejména rozhodnutí ohledně zápisů do rejstříku.
Článek 105
Zrušovací oddělení
1. Zrušovací oddělení vydává veškerá rozhodnutí o návrzích na prohlášení (průmyslového) vzoru Společenství neplatným.
2. Zrušovací oddělení tvoří tři členové.
Alespoň jeden z nich musí být právník.
Článek 106
Odvolací senáty
Kromě pravomocí svěřených jim článkem 131 nařízení o ochranné známce Společenství rozhodují odvolací senáty zřízené tímto nařízením o odvoláních podaných proti rozhodnutím průzkumových referentů, oddělení pro správu ochranných známek a (průmyslových) vzorů a právní otázky a zrušovacího oddělení ve věcech (průmyslových) vzorů Společenství.
HLAVA XII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 107
Prováděcí předpisy
1. Pravidla pro provedení tohoto nařízení stanoví prováděcí nařízení.
2. Kromě poplatků uvedených v předchozích článcích se vybírají poplatky za podmínek stanovených prováděcím nařízením i v těchto případech:
a) opožděné zaplacení poplatku za zápis;
b) opožděné zaplacení poplatku za zveřejnění;
c) opožděné zaplacení poplatku za odklad zveřejnění;
d) opožděné zaplacení příplatku za hromadnou přihlášku;
e) vystavení kopie osvědčení o zápisu;
f) zápis převodu zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství;
g) zápis licence nebo jiného práva k zapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství;
h) výmaz zápisu licence nebo jiného práva;
i) vyhotovení výpisu z rejstříku;
j) nahlédnutí do spisu;
k) vyhotovení kopie listu ze spisu;
l) sdělení údajů obsažených ve spisu;
m) prověření výše nákladů řízení, které mají být uhrazeny;
n) vyhotovení ověřené kopie přihlášky.
3. Prováděcí nařízení a poplatkový řád se přijímají a mění v souladu s postupem stanoveným v čl. 109 odst. 2.
Článek 108
Jednací řád odvolacího senátu
Jednací řád odvolacího senátu platí pro odvolání projednávaná těmito senáty podle tohoto nařízení, aniž je dotčena nezbytná úprava nebo dodatečné ustanovení přijaté v souladu s postupem stanoveným v čl. 109 odst. 2.
Článek 109
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Je-li odkazováno na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 110
Přechodné ustanovení
1. Dokud změny tohoto nařízení nevstoupí v platnost na návrh Komise, (průmyslový) vzor, který tvoří součást složeného výrobku používaného ve smyslu čl. 19 odst. 1 pro účely opravy tohoto složitějšího výrobku s cílem obnovit jeho původní vzhled, nepožívá ochrany (průmyslového) vzoru Společenství.
2. Návrh Komise uvedený v odstavci 1 se podává spolu se změnami, které Komise navrhne ke stejné věci podle článku 18 směrnice 98/71/ES, a s ohledem na ně.
Článek 111
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost šedesátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Přihlášky zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství se podávají na úřadu ode dne stanoveného správní radou na doporučení prezidenta úřadu.
3. Přihlášky zapsaných (průmyslových) vzorů podané tři měsíce přede dnem uvedeným v odstavci 2 se považují za podané k tomuto dni.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 20/2002
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zvláštní režimy zásobování nejvzdálenějších regionů zavedená nařízeními Rady (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1452/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy týkající se některých zemědělských produktů, kterým se mění směrnice 72/462/EHS a o zrušuje nařízení (EHS) č. 525/77 a (EHS) č. 3763/91 (Poseidom) [1], a zejména na čl. 3 odst. 5 druhý pododstavec, čl. 3 odst. 6, čl. 6 odst. 5, čl. 7 odst. 2, článek 22 a druhý odstavec článku 26 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima) [2], a zejména na čl. 3 odst. 5 druhý pododstavec, čl. 3 odst. 6 první a druhý pododstavec, čl. 4 odst. 5, čl. 12 odst. 2, článek 34 a druhý odstavec článku 38 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1454/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1601/92 (Poseican) [3], a zejména čl. 3 odst. 5 druhý pododstavec, čl. 3 odst. 6 a čl. 4 odst. 5, čl. 7 odst. 2 první pododstavec, článek 20 a druhý odstavec článku 24 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 131/92 [4] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1736/96 [5], nařízení Komise (EHS) č. 1696/92 [6] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2596/93 [7] a nařízení Komise (ES) č. 2790/94 [8] naposledy pozměněné nařízením (ES) č.1620/1999 [9], kterými se stanoví společná prováděcí pravidla ke zvláštním podpůrným opatřením pro dodávky některých zemědělských produktů pro francouzské zámořské departementy, Azory a Madeiru a Kanárské ostrovy, byla několikrát změněna. Kromě toho, se zřetelem na změny provedené nařízeními (ES) č. 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001 a na získané zkušenosti, by za účelem zjednodušení legislativy měla být tři prováděcí nařízení přepracována v jediné nařízení.
(2) Měla by být stanovena prováděcí pravidla pro vypracování a změny předběžných odhadů dodávek produktů, které mohou spadat do zvláštního režimu zásobování.
(3) Určité zemědělské produkty, které jsou osvobozeny od dovozních cel již vyžadují dovozní licenci.
V zájmu zjednodušení administrativy by měla být dovozní licence použita jako podklad pro osvobození od dovozních cel.
(4) Pro další zemědělské produkty, u kterých se nevyžaduje dovozní licence, je nezbytné osvědčení, které slouží jako podklad pro osvobození od dovozních cel.
Za tímto účelem by měl být použit formulář pro dovozní licenci, dále jen "osvědčení o osvobození".
(5) Měla by být stanovena prováděcí pravidla pro určení výše podpory pro zásobování produkty ze Společenství v rámci zvláštních režimů zásobování.
Tato pravidla by měla zohlednit dodatečné náklady zásobování nejvzdálenějších regionů, které vznikají v důsledku jejich odlehlého a ostrovního charakteru, který způsobuje jejich vážné znevýhodnění.
Za účelem udržení konkurenceschopnosti produktů ze Společenství by měla tato podpora zohlednit vývozní ceny.
(6) Režim podpory produktů Společenství může být administrativně spravován za použití formuláře pro dovozní licenci, dále nazývaného "osvědčení o podpoře".
(7) Pro provádění zvláštních režimů zásobování musí být zavedena prováděcí pravidla pro vydání výše uvedeného dokumentu, která jsou odchylná od běžných pravidel pro dovozní licence podle nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [10].
(8) Správa zvláštních režimů zásobování má dva cíle: za prvé, zajistit rychlé vydávání licencí a osvědčení, zejména tím, že již nebude nadále vyžadováno složení jistoty předem, a rychlou platbou podpory pro zásobování produkty Společenství.
Druhým cílem je zajistit kontrolu a monitorování činností a poskytnout správním orgánům nástroje potřebné pro zjištění, zda je cílů režimu dosahováno – tzn. zejména zajištění pravidelného zásobování určitými zemědělskými produkty a vyvážení účinků zeměpisné polohy nejvzdálenějších regionů tím, že se zajistí, aby se prospěch z režimu skutečně projevil na místě, na kterém jsou produkty určené pro konečné spotřebitele uvedeny na trh.
(9) Jedním z těchto nástrojů je registrace obchodníků provozujících hospodářskou činnost v rámci zvláštních režimů zásobování.
Registrovaní obchodníci mají nárok na prospěch z režimu za podmínky, že plní povinnosti stanovené pravidly Společenství a vnitrostátními pravidly.
Žadatelé by měli mít nárok na registraci za podmínky, že splňují určitý počet objektivních požadavků nezbytných pro usnadnění správy režimu.
(10) Prováděcí pravidla pro správu režimu musí zajišťovat, aby pro množství stanovená v předběžném odhadu dodávek produktů podle čl. 2 nařízení (ES) č. 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001 obdrželi registrovaní obchodníci licenci nebo osvědčení pro produkty a množství, které jsou předmětem obchodních operací, které provádějí na vlastní účet; za tím účelem musí předložit dokumenty osvědčující postup a oprávnění žádosti o licenci nebo osvědčení.
(11) Kontrola postupů spadajících do režimu vyžaduje mimo jiné dobu platnosti licencí a osvědčení, která odpovídá požadavkům letecké nebo námořní dopravy, povinnost prokázat, že se zásobování uvedené v licenci nebo osvědčení uskutečnilo během krátké lhůty a zákaz převodu práv a povinností držitele dotyčné licence nebo osvědčení.
(12) Prospěch poskytnutý ve formě osvobození od dovozních cel a podpory pro produkty Společenství se musí projevit na nákladech produkce a cenách placených konečnými spotřebiteli.
Proto má být kontrolováno skutečné převedení prospěchu.
(13) Podle nařízení (ES) č. 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001 nesmí být produkty spadající do zvláštního režimu zásobování zpětně vyvezeny do třetích zemí nebo zasílány dále do Společenství.
Uvedená nařízení však obsahují omezený počet odchylek od této zásady, které se různí podle dotyčného regionu.
Měla by být stanovena pravidla nezbytná pro použití těchto odchylek a kontrolu jejich provádění.
Zejména je třeba určit množství zpracovaných produktů, které lze tradičně vyvážet a zasílat z Kanárských ostrovů, Azor a Madeiry a z francouzských zámořských departementů, a to na základě průměrných vývozů a zásilek stanovených příslušnými úřady, během let 1989, 1990 a 1991, tj. předtím, než opatření Poseican, Poseima a Poseidom vstoupila v platnost.
Kromě toho by také měly být stanoveny podmínky za kterých je přípustný zpětný vývoz nezpracovaných produktů nebo produktů na místě zabalených do třetích zemí, jak je stanoveno v nařízení (ES) č. 1454/2001.
Dále by měly být za účelem podpory regionálního obchodu stanoveny podmínky pro povolování vývozů produktů zpracovaných na místě, jak je stanoveno v nařízeních (ES) č. 1452/2001 a 1453/2001.
(14) Při zásobování Azor a Madeiry a Kanárských ostrovů cukrem C se pro období uvedené v čl. 10 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 [11] doporučuje nadále použít režim osvobození od dovozních cel, stanovený v nařízení Komise EHS č. 2177/92 [12].
(15) Za účelem ochrany spotřebitelů a hospodářských zájmů obchodníků by měly být ze zvláštního režimu zásobování vyloučeny produkty, které nejpozději v době jejich uvedení na trh nedosahují řádné a uspokojivé obchodní jakosti, a pokud tato podmínka nebude splněna, měla by být učiněna vhodná opatření.
(16) Příslušné orgány by měly v rámci partnerských postupů platných pro nejvzdálenější regiony stanovit podrobná správní pravidla nezbytná pro zajištění řízení a monitorování režimu.
K zajištění řádného monitorování těchto režimů, by měla být stanovena také pravidla pro kontroly, které je třeba provádět.
Pro zajištění hladkého fungování zavedeného mechanismu by proto měly být stanoveny správní sankce.
(17) Aby bylo možné vyhodnotit, jak jsou tyto režimy prováděny, je třeba uložit příslušným orgánům povinnost poskytovat pravidelně Komisi odpovídající sdělení.
(18) Aby bylo umožněno vypracování údajů potřebných pro stanovení minimální výše podpory a aby se pro francouzské zámořské departementy a Azory a Madeiru mohly francouzské a portugalské úřady přizpůsobit novým správním předpisům, je třeba odložit vstup v platnost některých ustanovení tohoto nařízení.
(19) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět úpravy
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro režimy osvobození od dovozních cel a pro režimy podpor pro zásobování francouzských zámořských departementů, Azor a Madeiry a Kanárských ostrovů v rámci předběžného odhadu dodávek podle článku 2 nařízení (ES) č. 1452/2001, článku 2 nařízení (ES) č. 1453/2001 a článku 2 nařízení (ES) č. 1454/2001.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení platí následující definice:
a) "nejvzdálenější regiony": regiony uvedené v čl. 299 odst. 2 Smlouvy, přičemž každý francouzský zámořský departement je považován za samostatný nejvzdálenější region;
b) "příslušné orgány": orgány určené členským státem, jehož součástí je dotyčný nejvzdálenější region.
KAPITOLA II PŘEDBĚŽNÉ ODHADY DODÁVEK
Článek 3
Předběžné odhady dodávek vyjadřují množství zásobování potřebné pro nejvzdálenější region pro každý kalendářní rok.
Předběžné odhady dodávek lze měnit s ohledem na aktuální stav jejich provádění a situaci místní produkce.
KAPITOLA III DOVOZ ZE TŘETÍCH ZEMÍ
ODDÍL 1 Dovozy produktů podléhajících předložení dovozní licence
Článek 4
Dovozní licence
1. Produkty, pro které musí být předložena dovozní licence jsou při jejím předložení osvobozeny od dovozních cel, jak je stanoveno v čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1452/2001, čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci, nařízení (ES) č. 1453/2001 a čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1454/2001.
2. Dovozní licence vydávají na žádost dotyčných účastníků příslušné orgány v rámci předběžných odhadů dodávek.
Licence se vydávají na formuláři stanoveném v příloze I k nařízení (ES) č. 1291/2000.
3. Kolonka 20 žádosti o dovozní licenci a dovozní licence obsahuje jeden z následujících údajů:
a) v případě francouzských zámořských departementů:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy",
iii) "dovezený skot pro výkrm podle čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1452/2001";
b) v případě Azor a Madeiry:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty pro přímou spotřebu",
iii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy",
iv) "dovezený skot pro výkrm podle čl. 12 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1453/200";
c) v případě Kanárských ostrovů:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty pro přímou spotřebu",
iii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy",
iv) "dovezený skot pro výkrm podle čl. 7 odst. 1 třetího pododstavce nařízení (ES) č. 1454/2001".
Žádosti o dovozní licence a dovozní licence musí ve všech případech v kolonce 20 obsahovat označení: "osvobození od dovozních cel" a "licence pro použití v [název nejvzdálenějšího regionu]".
4. Do kolonky 12 dovozní licence se uvede poslední den platnosti.
5. Dovozní cla se ukládají na množství, která převyšují množství uvedená v dovozní licenci. Při zaplacení odpovídajících dovozních cel je povolena tolerance 5 % stanovená v čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000.
ODDÍL 2 Dovozy produktů nepodléhajících předložení dovozní licence
Článek 5
Osvědčení o osvobození
1. Produkty, pro které nemusí být předložena dovozní licence jsou osvobozeny od dovozních cel, jak je stanoveno v čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1452/2001, čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1453/2001 a čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1454/2001, za podmínky, že je předloženo osvědčení o osvobození.
2. Osvědčení o osvobození se vyhotovují na formuláři pro dovozní licence stanoveném v příloze I k nařízení (ES) č. 1291/2000.
Články 8 odst. 5, 13, 15, 17, 18, 21, 23, 26, 27, 29 až 33 a 36 až 41 nařízení (ES) č. 1291/2000 se použijí přiměřeně, není-li v tomto nařízení uvedeno jinak.
3. Slova "osvědčení o osvobození" jsou vytištěna nebo natištěna razítkem v levé horní části osvědčení.
4. Osvědčení o osvobození vydávají na žádost dotyčných účastníků příslušné orgány v rámci předběžných odhadů dodávek.
5. Kolonka 20 žádosti o osvědčení o osvobození a osvědčení o osvobození obsahuje jeden z následujících údajů:
a) v případě francouzských zámořských departementů:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy";
b) v případě Azor a Madeiry:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty pro přímou spotřebu",
iii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy";
c) v případě Kanárských ostrovů:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty pro přímou spotřebu",
iii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy".
Žádosti o osvědčení o osvobození a osvědčení o osvobození musí ve všech případech v kolonce 20 obsahovat údaje: "osvobození od dovozních cel" a "osvědčení pro použití v [název nejvzdálenějšího regionu]".
6. Do kolonky 12 osvědčení o osvobození se uvede poslední den platnosti.
KAPITOLA IV ZÁSOBOVÁNÍ PRODUKTY SPOLEČENSTVÍ
Článek 6
Stanovení podpory
Při stanovení podpory pro vyvážení odlehlosti zohlední Komise zvláštní dodatečné dopravní a překladní náklady související s přepravou zboží do dotyčných nejvzdálenějších regionů.
Při stanovení podpory pro vyvážení ostrovního charakteru a nejvzdálenější polohy zohlední Komise zvláštní dodatečné náklady související s místním zpracováním v důsledku malého rozsahu trhu, potřebu zajistit bezpečnost zásobování a zvláštní požadavky na jakost zboží v dotyčných nejvzdálenějších regionech.
Komise stanoví paušální minimální úroveň podpory.
Pokud je nejvyšší částka vývozních náhrad poskytnutých Komisí u odpovídajících produktů vyšší než výše uvedená paušální minimální podpora, nepřevýší poskytnutá podpora částku uvedených náhrad.
Podpora se neposkytuje pro zásobování produkty, které již byly zvýhodněny podle zvláštních režimů zásobování v jiném nejvzdálenějším regionu.
Článek 7
Osvědčení o podpoře
1. Podpora se vyplatí po předložení úplného osvědčení o podpoře.
Předložení osvědčení o podpoře platí jako žádost o podporu. Kromě případů vyšší moci nebo mimořádných povětrnostních podmínek musí být osvědčení předloženo do třiceti dnů ode dne, kdy bylo započteno.
Při nedodržení této lhůty se podpora sníží o 5 % za každý den zpoždění.
Podporu vyplatí příslušné orgány nejpozději do šedesáti dnů ode dne, kdy bylo využité osvědčení o podpoře podáno; to neplatí
a) u případů vyšší moci nebo mimořádných povětrnostních podmínek, nebo
b) pokud bylo zahájeno správní vyšetřování ohledně nároku na podporu.
V těchto případech dojde k platbě podpory až po uznání nároku na podporu.
2. Osvědčení o podpoře se vyhotovují na formuláři pro dovozní licence stanoveném v příloze I k nařízení (ES) č. 1291/2000.
Články 8 odst. 5, 13, 15, 17, 18, 21, 23, 26, 27, 29 až 33 a 36 až 41 nařízení (ES) č. 1291/2000 se použijí přiměřeně, není-li v tomto nařízení uvedeno jinak.
3. Slova "osvědčení o podpoře" jsou vytištěna nebo natištěna razítkem v levé horní části osvědčení.
Kolonky 7 a 8 osvědčení jsou vyškrtnuty.
4. Kolonka 20 žádosti o osvědčení o podpoře a osvědčení o podpoře obsahuje jeden z následujících údajů:
a) v případě francouzských zámořských departementů:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy";
b) v případě Azor a Madeiry:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty pro přímou spotřebu",
iii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy",
iv) "živá zvířata pro výkrm dovezená podle čl. 12 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1453/2001";
c) v případě Kanárských ostrovů:
i) "produkty pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl",
ii) "produkty pro přímou spotřebu",
iii) "produkty určené pro použití jako zemědělské vstupy",
iv) "živá zvířata pro výkrm dovezená podle čl. 7 odst. 1 třetího pododstavce nařízení (ES) č. 1454/2001".
Pro účely tohoto odstavce se čistokrevná zvířata, zvířata obchodních plemen a vaječné produkty považují za zemědělské vstupy.
Žádosti o osvědčení o podpoře a osvědčení o podpoře musí ve všech případech v kolonce 20 obsahovat údaj: "osvědčení pro použití v [název nejvzdálenějšího regionu]".
5. Do kolonky 12 osvědčení o podpoře se uvede poslední den platnosti
6. Použitelná částka podpory je částka platná v den, kdy byla žádost o osvědčení o podpoře podána.
7. Osvědčení o podpoře vydávají na žádost dotyčných účastníků příslušné orgány v rámci předběžných odhadů dodávek.
KAPITOLA V OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Předání prospěchu konečnému spotřebiteli
1. Pro účely nařízení (ES) č. 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001, "prospěch" znamená osvobození od cel nebo podporu Společenství stanovenou v těchto nařízeních.
2. Pro účely nařízení (ES) č. 1452/2001, "konečný spotřebitel" znamená:
a) v případě produktů pro zpracovatelský průmysl a určených k lidské spotřebě:
i) konečný zpracovatel nebo balírna pro část podpory určenou pro vyvážení odlehlosti, ostrovní povahy a nejvzdálenější polohy,
ii) spotřebitel pro dodatečnou část podpory určenou pro zohlednění vývozních cen;
b) u produktů pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl pro použití jako krmivo zvířat a u produktů určených pro použití jako zemědělské vstupy: zemědělec.
3. Pro účely nařízení (ES) č. 1453/2001 a 1454/2001, "konečný spotřebitel" znamená:
a) v případě produktů pro přímou spotřebu: spotřebitel.
b) v případě produktů pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl a určených k lidské spotřebě:
i) konečný zpracovatel nebo balírna pro část podpory určenou pro vyvážení odlehlosti, ostrovní povahy a nejvzdálenější polohy,
ii) spotřebitel pro dodatečnou část podpory určenou pro zohlednění vývozních cen;
c) u produktů pro zpracovatelský a/nebo balicí průmysl pro použití jako krmivo zvířat a u produktů určených pro použití jako zemědělské vstupy: zemědělec.
4. Příslušné orgány přijmou všechna opatření vhodná pro kontrolu, že prospěch, který vyplývá z osvobození od dovozních cel nebo z poskytnutí podpory Společenství je skutečně předán konečnému spotřebiteli.
Za tím účelem mohou hodnotit obchodní rozpětí a ceny užívané jednotlivými dotyčnými obchodníky.
Tato opatření, zejména kontrolní body užívané pro určení, zda prospěch z podpory byl předán, a všechny provedené změny se oznamují Komisi.
Článek 9
Registr obchodníků
1. Dovozní licence, osvědčení o osvobození a osvědčení o podpoře se vydá jen obchodníkům zapsaným do registru vedeného příslušnými orgány.
2. Každý obchodník usazený ve Společenství může požádat o zápis do registru.
Zápis do registru podléhá následujícím požadavkům:
a) obchodníci musí mít prostředky, strukturu a úřední povolení, které je opravňují k výkonu jejich činností v dotyčném odvětví a musí zejména řádně plnit povinnosti uložené úřady týkající se účetnictví a daní;
b) obchodníci musí zajistit, že tyto činnosti budou vykonávány v dotyčném nejvzdálenějším regionu;
c) obchodníci se v souvislosti se zvláštními režimy zásobování dotyčných nejvzdálenějších regionů, a v souladu s cíli těchto opatření zaváží, že
i) budou sdělovat příslušným orgánům na jejich žádost všechny významné údaje o svých obchodních činnostech, zejména ceny a ziskové marže, které používají,
ii) budou jednat výhradně svým jménem a na vlastní účet,
iii) budou předkládat žádosti o licence a osvědčení pouze pro množství odpovídající jejich opravdové schopnosti uvést dotyčné produkty na trh, přičemž tato schopnost bude prokázána na základě objektivních faktorů,
iv) se zdrží jakéhokoli jednání, které by mohlo způsobit umělý nedostatek produktů, nebo uvedení dostupných produktů na trh za uměle nízké ceny,
v) při prodeji zemědělských produktů v dotyčném nejvzdálenějším regionu zajistí ke spokojenosti příslušných orgánů, že získaný prospěch se projeví u konečného spotřebitele.
3. Zpracovatel, který zamýšlí podle čl. 16, 17 a 19 vyvážet nebo zasílat zpracované produkty získané ze surovin dovezených do dotyčného nejvzdálenějšího regionu v rámci zvláštních režimů zásobování, musí při podání žádosti o zápis do registru, uvedené v odstavci 2 prvním pododstavci, prohlásit svůj úmysl zabývat se touto činností a určit umístění zpracovatelského závodu.
4. Pro účely čl. 3 odst. 5 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1454/2001, musí obchodník, který zamýšlí zpětně vyvážet nezpracované nebo na místě zabalené produkty za podmínek stanovených v článku 20 tohoto nařízení, při podání žádosti o zápis do registru uvedené v odstavci 2 prvním pododstavci tohoto článku, prohlásit svůj úmysl zabývat se touto činností a popřípadě určit umístění balicího závodu.
Článek 10
Doklady předkládané obchodníky a platnost licencí a osvědčení
1. Příslušné orgány přijímají s výhradou čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 4, čl. 7 odst. 7, článku 14 a článku 15 ke každé zásilce žádost o licenci a osvědčení předkládané obchodníky za podmínky, že je k nim přiložen originál nebo ověřená kopie dokladu o nákupu a originál nebo ověřená kopie následujících dokumentů:
- nákladní list nebo letecký nákladní list,
- osvědčení původu u produktů pocházejících ze třetích zemí, nebo u produktů pocházející ze Společenství doklad T2L, nebo doklad T2LF podle podmínek stanovených v čl. 315 odst. 1 a 2 nařízení Komise EHS č. 2454/93 [13].
Doklad o nákupu, nákladní list a letecký nákladní list musí být vystaveny na jméno žadatele.
2. Doba platnosti licencí a osvědčení se stanoví na základě přepravní doby.
Tato doba může být příslušným orgánem prodloužena a to ve zvláštních případech, kdy přepravní dobu ovlivnily závažné a nepředvídatelné potíže. Nesmí však přesáhnout dva měsíce ode dne vydání licence nebo osvědčení.
Článek 11
Předkládání licencí a osvědčení a zboží a nepřevoditelnost licencí a osvědčení
1. Dovozní licence, osvědčení o osvobození a osvědčení o podpoře pro produkty spadající pod zvláštní režimy zásobování musí být za účelem splnění celních formalit předloženy celním orgánům do patnácti pracovních dnů ode dne povolení k vykládce zboží.
Příslušné orgány mohou tuto maximální dobu zkrátit.
V případě produktů, které byly předmětem aktivního zušlechťovacího styku nebo uskladnění v celním skladu na Azorech, Madeiře a Kanárských ostrovech a následně uvolněny do volného oběhu počíná maximální doba patnácti dnů běžet ode dne, kdy je zažádáno o licence nebo osvědčení uvedené v prvním pododstavci.
2. Zboží je předkládáno volně ložené nebo v samostatných částech odpovídajících předložené licenci nebo osvědčení.
Licence a osvědčení se při plnění celních formalit použijí vždy jen pro jedinou operaci.
3. Licence a osvědčení nejsou převoditelné.
Článek 12
Jakost produktů
Zvláštní režimy zásobování se mohou vztahovat pouze na produkty řádné a běžné obchodní jakosti ve smyslu čl. 21 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 [14].
Soulad produktů s požadavky stanovenými v prvním odstavci se prověří nejpozději v etapě prvního uvedení na trh podle norem a postupů platných ve Společenství.
Zjistí-li se, že produkt nesplňuje požadavek stanovený v prvním odstavci, bude jeho zvýhodnění v rámci zvláštních režimů zásobování odebráno a odpovídající množství připsáno zpět k předběžnému odhadu dodávek.
Podpora poskytnutá podle článku 7 bude vrácena zpět.
U dovozů podle článků 4 a 5 se zaplatí dovozní clo, ledaže dotyčný účastník prokáže, že produkty byly zpětně vyvezeny nebo zničeny.
Článek 13
Složení jistoty
U žádostí o licence a osvědčení se nevyžaduje složení jistoty.
Aniž je dotčen článek 26, mohou ve zvláštních případech a v rozsahu nezbytném pro zajištění řádného provádění tohoto nařízení příslušné orgány požadovat složení jistoty ve výši rovnající se částce poskytnutého prospěchu. V takových případech se přiměřeně použijí čl. 35 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 1291/2000.
Článek 14
Významný nárůst žádostí o licence a osvědčení
1. Pokud stav provádění předběžného odhadu dodávek pro daný produkt naznačuje významný nárůst žádostí o dovozní licence, osvědčení o osvobození, nebo osvědčení o podpoře a tento nárůst by mohl ohrozit dosažení jednoho nebo více cílů zvláštních režimů zásobování, příslušné orgány o tom neprodleně uvědomí Komisi a poskytnou všechny důležité údaje s ohledem na potřebu zásobování dotyčného nejvzdálenějšího regionu.
Po projednání s příslušnými orgány přijme Komise nezbytná opatření pro zajištění zásobování nezbytnými produkty do dotyčného nejvzdálenějšího regionu, přičemž zohlední dostupné množství a požadavky přednostních odvětví.
2. Aniž jsou dotčena nezbytná opatření přijatá v případě omezení vydávání licencí a osvědčení, příslušné orgány sníží všechny nevyřízené žádosti o jednotnou procentní sazbu.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí po projednání s příslušnými orgány, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení přijatá pro překonání značných obtíží v určitém odvětví.
Článek 15
Stanovení maximálního množství na žádost o licenci nebo osvědčení
Pokud je to nezbytně nutné pro zabránění narušení trhu dotyčného nejvzdálenějšího regionu nebo spekulativních opatření, které by mohly vážně narušit řádné uplatnění zvláštních režimů zásobování, stanoví příslušné orgány maximální množství na žádost o licenci nebo osvědčení.
Příslušné orgány neprodleně oznámí Komisi případy, ve kterých byl tento článek použit.
KAPITOLA VI ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
ODDÍL 1 Francouzské zámořské departementy
Článek 16
Zpětné zasílání a zpětný vývoz
1. Zpracovatelé, kteří podle čl. 9 odst. 3 prohlásili svůj úmysl v rámci regionálního obchodu vyvážet, nebo v rámci tradičních obchodních toků zasílat zpracované produkty obsahující suroviny zvýhodněné zvláštními režimy zásobování, tak mohou činit do výše ročních limitů množství určených Komisí v souladu s čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1452/2001. Příslušné orgány učiní nezbytné kroky pro zajištění, aby tyto činnosti nepřesáhly stanovená roční množství.
Produkty spadající pod zvláštní režimy zásobování dodané do francouzských zámořských departementů a použité pro lodě a letadla se považují za spotřebované na místě.
2. Příslušné orgány povolí vývoz nebo zasílání zpracovaných produktů v jiných množstvích než jsou uvedeny v odstavci 1 pouze pokud je osvědčeno, že dotyčné produkty neobsahují suroviny dovezené nebo uvedené na trh v rámci zvláštních režimů zásobování.
Příslušné orgány provedou nezbytné kontroly k zajištění přesnosti osvědčení uvedených v prvním pododstavci, popřípadě vymáhají zpět prospěch poskytnutý v rámci zvláštních režimů zásobování.
3. Zpracovatelské činnosti, které mohou v mezích množství určeného Komisí v souladu s čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1452/2001 vyvolávat regionální obchodní vývozy nebo tradiční zasílání musí - s výjimkou všech obvyklých způsobů zacházení - splňovat podmínky zpracování stanovené v ustanoveních o režimu aktivního zušlechťovacího styku a postupu pro přepracování pod celním dohledem určené v nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [15] a nařízení (EHS) č. 2454/93.
ODDÍL 2 Azory a Madeira
Článek 17
Zpětné zasílání a zpětný vývoz
1. Zpracovatelé, kteří podle čl. 9 odst. 3 prohlásili svůj úmysl v rámci regionálního obchodu vyvážet, nebo v rámci tradičních obchodních toků zasílat zpracované produkty obsahující suroviny zvýhodněné zvláštními režimy zásobování, tak mohou činit do výše ročních limitů množství určených Komisí v souladu s čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 1453/2001. Příslušné orgány učiní nezbytné kroky pro zajištění, aby tyto činnosti nepřesáhly stanovená roční množství.
Produkty spadající pod zvláštní režimy zásobování dodané na Azory a Madeiru a použité pro lodě a letadla se považují za spotřebované na místě.
2. Příslušné orgány povolí vývoz nebo zasílání zpracovaných produktů v jiných množstvích než jsou uvedeny v odstavci 1, pouze pokud je osvědčeno, že dotyčné produkty neobsahují suroviny dovezené nebo uvedené na trh podle zvláštních režimů zásobování.
Příslušné orgány provedou nezbytné kontroly k zajištění přesnosti osvědčení uvedených v prvním pododstavci, popřípadě vymáhají zpět prospěch poskytnutý v rámci zvláštních režimů zásobování.
3. Zpracovatelské činnosti, které mohou v mezích množství určeného Komisí v souladu s čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 1453/2001 vyvolávat regionální obchodní vývozy nebo tradiční zasílání, musí - s výjimkou všech obvyklých způsobů zacházení - splňovat podmínky zpracování stanovené v ustanoveních o režimu aktivního zušlechťovacího styku a postupu pro přepracování pod celním dohledem určené v nařízení (EHS) č. 2913/92 a nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 18
Cukr
Během období stanoveného v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001 je cukr C podle článku 13 uvedeného nařízení, vyvážený v souladu s odpovídajícími ustanoveními nařízení Komise (EHS) č. 2760/81 [16] a uváděný na trh pro účely spotřeby na Madeiru ve formě bílého cukru, který spadá pod kód KN 1701, nebo na Azory ve formě surového cukru, který spadá pod kód KN 17011210, za podmínek uvedených v tomto nařízení v mezích předběžných odhadů dodávek osvobozen od dovozních cel podle článku 3.
ODDÍL 3 Kanárské ostrovy
Článek 19
Zpětné zasílání a zpětný vývoz
1. Zpracovatelé, kteří podle čl. 9 odst. 3 prohlásili svůj úmysl v rámci regionálního obchodu vyvážet, nebo v rámci tradičních obchodních toků zasílat zpracované produkty obsahující suroviny zvýhodněné zvláštními režimy zásobování, tak mohou činit do výše ročních limitů množství stanovených v příloze. Příslušné orgány učiní nezbytné kroky pro zajištění, aby tyto činnosti nepřesáhly stanovená roční množství.
Produkty spadající pod zvláštní režimy zásobování dodané na Kanárské ostrovy a použité pro lodě a letadla se považují za spotřebované na místě.
2. Příslušné orgány povolí vývoz nebo zasílání zpracovaných produktů v jiných množstvích než jsou uvedeny v odstavci 1 pouze pokud je osvědčeno, že dotyčné produkty neobsahují suroviny dovezené nebo uvedené na trh podle zvláštních režimů zásobování.
Příslušné orgány provedou nezbytné kontroly k zajištění přesnosti osvědčení uvedených v prvním pododstavci, popřípadě vymáhají zpět prospěch poskytnutý v rámci zvláštních režimů zásobování.
3. Zpracovatelské činnosti, které mohou v mezích množství stanoveného v příloze vyvolávat regionální obchodní vývozy nebo tradiční zasílání, musí - s výjimkou všech obvyklých způsobů zacházení - splňovat podmínky zpracování stanovené v ustanoveních o režimu aktivního zušlechťovacího styku a postupu pro přepracování pod celním dohledem určené v nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 a nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 20
Zpětný vývoz nezpracovaných nebo na místě zabalených produktů
Podle čl. 3 odst. 5 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1454/2001 mohou být nezpracované produkty nebo produkty na místě zabalené spadající pod zvláštní režimy zásobování zpětně vyvezeny, jsou-li splněny následující podmínky:
a) slova "zboží vyvážené podle čl. 3 odst. 5 nařízení (ES) č. 1454/2001" musí být uvedena v kolonce 31 jednotného správního dokladu (JSD);
b) zpětně vyvezená množství produktů osvobozených od dovozních cel se znovu připíší k předběžnému odhadu dodávek;
c) pro produkty spadající pod tento bod nelze poskytnout vývozní náhradu;
d) množství produktů, pro které byla poskytnuta podpora a které jsou poté zpětně vyvezeny se znovu připíší k předběžnému odhadu dodávek a poskytnutá podpora bude vrácena;
e) pro produkty spadající pod tento bod lze poskytnout vývozní náhradu;
f) pokud by pravidelné zásobování Kanárských ostrovů mohlo být ohroženo významným nárůstem zpětných vývozů produktů uvedených v tomto článku, mohou příslušné orgány stanovit množstevní omezení tak, aby byly zajištěny přednostní potřeby v dotyčných odvětvích.
Španělské úřady neprodleně uvědomí Komisi o opatřeních, které přijaly k provádění zde uvedených ustanovení, o důvodech pro tato opatření, a to před jejich uplatněním.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Výše uvedené odstavce se použijí, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení přijatá pro překonání podstatných potíží v daném odvětví.
Článek 21
Cukr
Během období stanoveného v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001 je cukr C podle článku 13 uvedeného nařízení, vyvážený v souladu s odpovídajícími ustanoveními nařízení (EHS) č. 2670/81 a uváděný na trh pro účely spotřeby na Kanárské ostrovy ve formě bílého cukru, který spadá pod kód KN 1701, za podmínek uvedených v tomto nařízení v mezích předběžných odhadů dodávek osvobozen od dovozních cel podle článku 3.
KAPITOLA VII OZNAMOVÁNÍ A ZPRÁVY
Článek 22
Oznamování
Příslušné orgány oznamují Komisi nejpozději do pátého dne každého měsíce následující údaje podle produktu, kódu KN a popřípadě zvláštního účelu použití, vztahující se k předcházejícím měsícům daného kalendářního roku:
a) množství rozepsaná podle toho, zda jsou dovezena ze třetích zemí nebo zaslaná ze Společenství;
b) výše podpory a skutečně zaplacené částky na každý produkt, popřípadě rozepsané podle zvláštního účelu použití;
c) množství, pro která nebyly využity licence a osvědčení, rozepsaná podle druhu licencí nebo osvědčení;
d) všechna množství vyvezená po zpracování v rámci tradičních množství podle nařízení (ES) č. 1453/2001 a 1454/2001;
e) všechna množství zaslaná po zpracování v rámci tradičních množství podle nařízení (ES) č. 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001;
f) všechna zpětně vyvezená množství dále nezpracovaná nebo na místě zabalená podle nařízení (ES) č. 1454/2001;
g) všechna množství vyvezená v rámci regionálního obchodu podle nařízení (ES) č. 1452/2001 a 1453/2001;
h) převody v rámci celkového množství pro kategorii produktů a změny předběžných odhadů dodávek během období;
i) dostupná zbývající částka a procentní sazba jejího využití.
Tyto údaje se dodávají na základě používaných licencí a osvědčení.
Článek 23
Zprávy
Nejpozději do 30. června každého roku zasílají příslušné orgány Komisi výroční prováděcí zprávu vztahující se k předchozímu kalendářnímu roku podle čl. 27 odst. 1 nařízení (ES) č. 1452/2001, čl. 39 odst. 1 nařízení (ES) č. 1453/2001 a čl. 25 odst. 1 nařízení (ES) č. 1454/2001.
Zprávy obsahují zejména:
a) významné sociálně ekonomické a zemědělské trendy;
b) souhrn dostupných materiálních a finančních dat o provádění jednotlivých opatření doprovázený rozborem těchto dat, popřípadě prezentaci a rozbor odvětví, na která se opatření vztahuje;
c) stav provádění opatření a priorit ve vztahu ke zvláštním a obecným cílům za použití kvantifikovaných ukazatelů;
d) stručný výčet všech podstatných obtíží zjištěných při správě a provádění opatření;
e) přezkoumání výsledků těchto opatření při zohlednění jejich vzájemných vztahů;
f) u zvláštních režimů zásobování data a rozbor týkající se cenových trendů a předání prospěchu z nich plynoucích.
Článek 24
Snížení záloh
Aniž jsou dotčena obecná pravidla rozpočtové kázně, jsou-li údaje předávané Komisi členskými státy podle článků 22 a 23 neúplné nebo jsou-li předány až po uplynutí stanovené lhůty, sníží Komise dočasně a paušálně zálohy na zaúčtované zemědělské výdaje.
KAPITOLA VIII KONTROLY A SANKCE
Článek 25
Kontroly
1. Kontroly zboží prováděné v dotyčném nejvzdálenějším regionu ohledně dovozu, uvádění na trh, vývozu, zasílání, zpětného vývozu a zpětného zasílání zemědělských produktů musí zahrnovat reprezentativní vzorek nejméně 5 % licencí a osvědčení předložených v souladu s článkem 11.
Kontroly zboží budou prováděny přiměřeně v souladu s postupy stanovenými nařízením Rady (EHS) č. 386/90 [17].
2. Ve zvláštních případech může Komise u kontrol požadovat použití jiných procentních sazeb.
Článek 26
Sankce
1. Nesplní-li obchodník závazky stanovené v článku 9 přijmou příslušné orgány, aniž jsou dotčeny sankce ukládané podle vnitrostátních právních předpisů a. s. výjimkou případů vyšší moci nebo mimořádných povětrnostních podmínek, následující opatření:
- zpětné získání prospěchu, který byl poskytnut držiteli dovozní licence, osvědčení o osvobození nebo osvědčení o podpoře,
- dočasně pozastaví nebo zruší registraci, podle stupně závažnosti porušení závazků.
Prospěch uvedený v bodě a) se rovná částce osvobození od dovozních cel nebo částce podpory.
2. Neprovede-li držitel licence nebo osvědčení plánovaný dovoz nebo uvedení na trh, pozbývá - s výjimkou případů vyšší moci nebo mimořádných povětrnostních podmínek, na dobu šedesáti dnů po skončení platnosti licence nebo osvědčení oprávnění žádat o licence a osvědčení.
Po této době se na období určené příslušnými orgány vydají další licence nebo osvědčení za podmínky, že bude složena jistota, která se rovná částce prospěchu, který má být poskytnut.
3. Příslušné orgány přijmou nezbytná opatření pro opětovné použití všech množství produktů, které jsou k dispozici na základě nevyužitých, popřípadě jen částečně využitých nebo neplatných licencí a osvědčení nebo pro zpětné získání poskytnutého prospěchu.
KAPITOLA IX VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
Článek 27
Příslušné orgány přijmou doplňující předpisy potřebné pro správu a okamžitou kontrolu zvláštních režimů zásobování.
Oznamují Komisi všechna plánovaná opatření k provádění prvního odstavce, před jejich vstupem v platnost.
KAPITOLA X PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 28
Zrušení
1. Nařízení (EHS) č. 131/92, (EHS) č. 1696/92 a (ES) č. 2790/94 se zrušují.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
2. Články 1, 2, 2a a 3 nařízení (EHS) č. 131/92 a články 1, 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 1696/92 se použijí do 30. června 2002.
Článek 29
Přechodná ustanovení
1. Do třiceti dnů od vstupu tohoto nařízení v platnost mohou příslušné orgány na žádost obchodníka, který předložil žádost o zápis do registru podle článku 9, vydat tomuto obchodníkovi licenci nebo osvědčení podle článku 10, pokud je žádost o licenci nebo osvědčení předložena v souladu s čl. 10 odst. 1.
Podmínkou pro vydání licence nebo osvědčení je složení jistoty.
2. Licence a osvědčení vydané podle nařízení (EHS) č. 131/92, (EHS) č. 1696/92 a (ES) č. 2790/94, které nejsou zcela využity přede dnem skončení jejich platnosti, mohou být pro zbývající množství nahrazeny v souladu s odstavcem 1 nebo zrušeny a jistota vrácena.
Článek 30
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 2002.
Nicméně
- třetí a čtvrtý odstavec článku 6 se použijí až ode dne1. července 2002,
- články 4, 5, 7, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 26, 27 a 28 se do 1. července 2002 nepoužijí pro francouzské zámořské departementy, Azory a Madeiru.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 27/2002
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se mění přílohy I, III, V, VII a IX nařízení Rady (EHS) č. 3030/93 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3030/93 ze dne 12. října 1993 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1809/2001 [2], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Měla by se aktualizovat společná pravidla dovozu textilních výrobků ze třetích zemí tak, aby byla zohledněna řada nových změn.
(2) Rada nařízením (ES) č. 2474/2000 [3] přijala seznam textilních a oděvních výrobků, které mají být ke dni 1. ledna 2002 začleněny do režimu GATT 1994.
(3) Dne 27. července 2001 se Moldavsko stalo řádným členem Světové obchodní organizace.
(4) Rada schválila rozhodnutím ze dne 17. prosince 2001 jménem Evropského společenství podepsání Dohody ve formě memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Pakistánskou islámskou republikou o opatřeních v oblasti přístupu na trh textilních výrobků a oděvů a povolila prozatímní provádění uvedené dohody.
(5) Dne 11. prosince 2001 se Čínská lidová republika stala řádným členem Světové obchodní organizace.
(6) Dne 1. ledna 2001 se Tchaj-wan stal řádným členem Světové obchodní organizace.
(7) Některé kódy kombinované nomenklatury byly změněny kvůli revizi nomenklatury harmonizovaného systému v příloze Úmluvy o Světové celní organizaci.
Tyto změny se týkají také některých kódů v příloze I nařízení (EHS) č. 3030/93.
(8) Nařízení (EHS) č. 3030/93 by se mělo změnit odpovídajícím způsobem.
(9) Z důvodů jasnosti je třeba nahradit některé přílohy.
(10) Aby se zajistilo, že Společenství plní své mezinárodněprávní závazky, použijí se opatření uvedená v tomto nařízení s účinkem od 1. ledna 2002.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro textil,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Množstevní omezení pro Čínu pro rok 2001 v kategoriích 19, 76, ex 13, ex 24, ex 39, 123, 124, 125 A, 126, 127 A, 127 B, 140 a 151 B se zrušují dnem 11. prosince 2001.
Článek 2
Pokud se jedná o množstevní omezení pro rok 2002, přílohy I, III, V, VII a IX nařízení (EHS) č. 3030/93 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 29/2002
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 o statistické klasifikaci ekonomických činností v Evropském společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 ze dne 9. října 1990 o statistické klasifikaci ekonomických činností v Evropském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č. 761/93 [2], a zejména na čl. 8 písm. b) a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 3037/90 zavedlo klasifikaci ekonomických činností (dále jen NACE rev. 1), aby vyhovělo požadavkům na statistiku v rámci Společenství.
(2) Je třeba pozměnit NACE rev. 1 za účelem zohlednění technologického a ekonomického rozvoje, jakož i ukončení Smlouvy o Evropském společenství uhlí a oceli.
(3) Je třeba pozměnit NACE Rev. 1 za účelem zachování mezinárodních systémů propojených klasifikací a zajištění harmonizace na světové úrovni.
(4) Nařízení (EHS) č. 3037/90 je tudíž třeba změnit.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 3037/90 se nahrazuje přílohou k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 31/2002
ze dne 9. ledna 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 669/97 o otevření a správě celních kvót Společenství pro některé ryby a produkty rybolovu pocházející z Faerských ostrovů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 669/97 ze dne 14. dubna 1997 o otevření a správě celních kvót a stropů Společenství a o zavedení dohledu Společenství nad některými druhy ryb a produkty rybolovu pocházejícími z Faerských ostrovů, o vymezení podrobných pravidel týkajících se změn a úprav těchto opatření a o zrušení nařízení (ES) č. 1983/95 [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2471/1999 [2], a zejména na články 5 a 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
2/2001 ze dne 11. července 2001 byla změněna tabulka II v příloze Protokolu č. 1 k Dohodě mezi Evropským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů na straně druhé [3] a došlo ke zvýšení roční celní kvóty pro krevety, garnáty a humry severské, upravené nebo v konzervách, z 2000 na 3000 tun.
Toto rozhodnutí vstoupilo v platnost dnem 1. září 2001.
(2) Objem roční celní kvóty pro krevety, garnáty a humry severské, upravené nebo v konzervách, uvedené v příloze nařízení (ES) č. 669/97 pod pořadovým číslem 09.0679 by měl proto být změněn tak, aby toto zvýšení zohlednil.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (ES) č. 669/97 se objem roční celní kvóty pro krevety, garnáty a humry severské, upravené nebo v konzervách, s pořadovým číslem 09.0679 zvyšuje na 3000 tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 32/2002
ze dne 9. ledna 2002,
kterým se opravuje nařízení (ES) č. 13/2002, kterým se mění nařízení (ES) č. 713/2001 o nákupu hovězího masa v rámci nařízení (ES) č. 690/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2345/2001 [2],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 690/2001 ze dne 3. dubna 2001 o zvláštních opatřeních na podporu trhu v odvětví hovězího masa [3], ve znění nařízení (ES) č. 2595/2001 [4], a zejména na čl. 2 odst. 2,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 13/2002 [5] byl v některých členských státech zahájen nákup hovězího masa v rámci nařízení (ES) č. 690/2001.
(2) Na základě ověření byla v příloze uvedeného nařízení zjištěna chyba.
Je proto nutné uvedené nařízení opravit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 13/2002 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 52/2002
ze dne 11. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 245/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 3 odst. 2 druhá odrážka nařízení Komise (ES) č. 245/2001 ze dne 5. února 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [2], naposledy pozměněnému nařízením (ES) č. 1093/2001 [3], stanoví, že se schválení první zpracovatelé zavazují ke každodennímu vedení záznamů o zásobách týkajících se provedených operací. Za účelem usnadnit vedení záznamů o zásobách by mělo být schváleným prvním zpracovatelům umožněno zaznamenávat operace po šaržích. Za tímto účelem by se měl definovat pojem "šarže".
(2) Za účelem zabránit narušení hospodářské soutěže by schváleným prvním zpracovatelům mělo být umožněno využít služeb více než jednoho čističe krátkých lněných vláken.
Avšak vzhledem k nezbytnosti zachovat odpovídající úroveň kontroly by tato možnost měla být omezena na maximálně dva čističe krátkých lněných vláken pro schváleného prvního zpracovatele a pro hospodářský rok.
(3) Článek 10 nařízení (ES) č. 245/2001 stanoví, že každá žádost o zálohu na podporu je podmíněna složením jistoty, což může v některých případech znamenat, že je ve zpracovatelském období složeno pět různých jistot vztahujících se ke stejnému hospodářskému roku.
Tento režim by se proto měl zjednodušit a mělo by se stanovit, že jistota vypočítaná na základě teoretické částky nároku na podporu každého prvního zpracovatele je složena s první žádostí o zálohu a zůstává platná pro celé příslušné zpracovatelské období.
Avšak s ohledem na okolnosti, za kterých by se výpočet teoretické částky nároku na podporu mohl projevit jako vzdálený od odhadů skutečné produkce, by členské státy měly mít možnost stanovit jistotu pružnějším způsobem, přičemž její úroveň zůstane zachována.
(4) Článek 17a nařízení (ES) č. 245/2001 obsahuje ustanovení týkající se dovozu konopí.
Popis jedné z operací v odst. 2 druhém pododstavci první odrážce uvedeného článku, které mohou být podrobena semena konopí jiná než určená k výsevu, by mohla vést k pochybnostem v jejím výkladu.
Proto by tento popis měl být upřesněn.
(5) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 245/2001 se mění takto:
1. článek 3 se mění takto:
a) v odstavci 2 se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— vést každodenní záznamy o zásobách nebo záznamy o šaržích s pravidelným napojením na účetnictví a záznamy o informacích stanovených v odstavci 5, jakož i doklady, které členský stát vyžaduje pro účely kontroly,";
b) v odstavci 4 třetím pododstavci se slova "pouze jednoho čističe" nahrazují slovy "maximálně dva čističe";
c) v odstavci 5 prvním pododstavci se za slova "pro každý den" vkládají slova "nebo každou šarži";
d) vkládá se nový odstavec 6, který zní: "6. Šarže je stanovené množství lněných nebo konopných stonků očíslované při vstupu do zpracovatelských nebo skladovacích zařízení uvedených v odstavci 1.
Šarže se může vztahovat pouze k jedné smlouvě o koupi a prodeji na stonky nebo zpracovatelskému závazku nebo smlouvě o zpracování uvedené v článku 5.";
2. v čl. 10 se odst. 2 nahrazuje tímto: "2. Záloha je vyplacena pouze, pokud v rámci kontrol podle článku 13 nebyly u žadatele zjištěny v příslušném hospodářském roce žádné nesrovnalosti a pokud byla složena jistota.
S výjimkou jistot, které byly složeny v případě čištění krátkých lněných vláken za úplatu, by měl každý schválený první zpracovatel pro každý typ vlákna složit jistotu ve výši 35 % částky podpory pro množství vláken, která se vyrobí násobením podle čl. 8 odst. 3 prvního pododstavce tohoto nařízení.
Členský stát však může stanovit, že částka jistoty bude vycházet z odhadované produkce.
V tom případě:
a) nemůže být uvolněna celá jistota ani její část před poskytnutím podpory;
b) bez ohledu na pátý pododstavec nesmí být částka jistoty ve vztahu k celkové částce vyplacených záloh nižší než:
- 110 % do 30. dubna příslušného hospodářského roku,
- 75 % od 1. května příslušného hospodářského roku do 31. srpna následujícího hospodářského roku,
- 50 % od 1. září hospodářského roku následujícího po příslušném hospodářském roce do data vyplacení zbývající částky podpory.
Pokud jsou krátká lněná vlákna čištěna za úplatu, rovná se příslušná jistota 110 %:
- částky podpory odpovídající množství vláken vyrobených vynásobením podle čl. 8 odst. 3 prvního pododstavce tohoto nařízení, nebo
- celkové částky podpor vyplacených pro příslušný hospodářský rok, pokud členský stát uplatní výše uvedený odstavec.
Záloha je uvolněna mezí prvním až desátým dnem po poskytnutí podpory v poměru k množstvím, pro která členský stát poskytl podporu pro zpracování.";
3. v čl. 17a odst. 2 se první odrážka druhého pododstavce nahrazuje tímto: "— nastolení podmínek, které vylučují jejich výsev,".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 72/2002
ze dne 16. ledna 2002,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 530/1999 s ohledem na hodnocení kvality strukturální statistiky výdělků
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 530/1999 ze dne 9. března 1999 o strukturální statistice výdělků a nákladů práce [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba přijmout prováděcí opatření k nařízení (ES) č. 530/1999 týkající se obsahu a kritérií hodnocení zprávy o kvalitě, která se má předkládat Evropské komisi (Eurostatu) po každém sledovaném období.
(2) Informace poskytnuté v této zprávě by se měly týkat proměnných definovaných v nařízení Komise (ES) č. 1916/2000 ze dne 8. září 2000, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 530/1999 o strukturální statistice výdělků a nákladů práce s ohledem na definici a předávání informací o struktuře výdělků [2].
(3) Eurostat a národní statistické instituty by měly na základě informací předaných členskými státy přezkoumat splnitelnost a relevanci některých nepovinných položek poskytnutých pro první zprávu o kvalitě.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistický program,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Obsah a kritéria hodnocení zprávy o kvalitě uvedené v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 530/1999 jsou stanoveny v částech A a B přílohy tohoto nařízení.
Specifikovanými proměnnými se rozumí proměnné definované v příloze II nařízení (ES) č. 1916/2000.
2. Informace a nepovinné charakteristiky nebo členění stanovené v příloze jsou vyžadovány, pokud to umožňují odchylky stanovené v právních předpisech Společenství týkajících se strukturální statistiky nákladů práce a výdělků, šetření o pracovních silách, strukturální statistiky podnikání a národních účtů.
Článek 2
První zpráva o kvalitě se předkládá za šetření o struktuře výdělků ve sledovaném roce 2002.
Zpráva o kvalitě se předává Eurostatu společně s výsledky šetření a nejpozději 24 měsíců po skončení sledovaného období, za které byly údaje shromážděny.
Článek 3
Splnitelnost a relevance nepovinných položek uvedených v části B přílohy se přezkoumají na základě informací skutečně předaných členskými státy.
Přezkoumání provede Eurostat a národní statistické instituty.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 76/2002
ze dne 17. ledna 2002,
o předchozí kontrole Společenství nad dovozy některých výrobků ze železa a oceli spadajících do oblasti působnosti smluv o ESUO a ES a pocházejících z některých třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3285/94 ze dne 22. prosince 1994, o společných pravidlech dovozu a o zrušení nařízení (ES) č. 518/94 [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2474/2000 [2], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 519/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí a o zrušení nařízení (EHS) č. 1765/82, 1766/82 a 3420/83 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1138/98 [4], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na konzultace konané v rámci výborů zřízených podle výše uvedených nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízeními (ES) č. 3285/94 a (ES) č. 519/94 podléhají výrobky spadající do působnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli společným pravidlům pro dovoz, a je proto nezbytné, aby úprava opatření pro kontrolu Společenství nad výrobky ESUO byla přijata v souladu s uvedenými nařízeními.
(2) Situace na trhu s ocelí se v roce 2001 značně zhoršila společným působením několika faktorů, z nichž hlavními byly výrazný pokles ve světovém hospodářství patrný od počátku roku a recese, která začala ve druhém pololetí ovlivňovat některé ekonomiky, včetně ekonomiky Spojených států.
(3) Trh s ocelí byl rovněž nestálý v důsledku nejistoty a zajišťování způsobených možností omezení dovozu na trh Spojených států následkem ochranného šetření "Section 201" americké vlády.
(4) Kdyby skutečně došlo k omezení dovozu na trh Spojených států, způsobilo by to pravděpodobně značné kolísání struktury mezinárodního obchodu, a zejména odklon obchodu na trh Společenství.
Taková změna by mohla způsobit ocelářskému průmyslu Společenství vážnou újmu.
(5) Dostupné hospodářské ukazatele a odhady pro rok 2001 vykazují tyto trendy:
A) Výroba. Výroba surové oceli ve Společenství v roce 2001 se očekává kolem 159 miliónů tun.
Tento odhad je nejen o 25 % nižší než výroba v roce 2000 (163,2 miliónů tun), ale je také nižší než úrovně zaznamenané v roce 1997 (159,4 miliónů tun) a v roce 1998 (159,7 miliónů tun).
B) Dovozy. Dovozy výrobků ESUO ze železa a oceli ze všech třetích zemí zůstanou patrně stejné jako v roce 2000, kolem 25 miliónů tun.
Pro srovnání: v roce 1996 činily celkové dovozy těchto výrobků do Společenství 12,2 milión tun.
To znamená, že dovozy oceli do Společenství se v posledních pěti letech více než zdvojnásobily.
C) Vývozy. S pravděpodobnou výší kolem 21 miliónů tun jsou vývozy výrobků ESUO za Společenství v roce 2001 asi o 8 % nižší než v předešlém roce.
Pro srovnání: dovozy těchto výrobků do Společenství činily v roce 1996 28 miliónů tun.
Vývozy společenství do Spojených států a Kanady byly zasaženy obzvlášť tvrdě a poklesly odhadem o 36 % a 32 %.
Tento trend se v roce 2002 zhorší, jestliže budou zavedena omezení na trhu Spojených států.
V roce 2001 jako celku se očekává, že Společenství bude čistým dovozcem výrobků ze železa a oceli s obchodním deficitem přesahujícím 4 milióny tun.
V roce 1996 zaznamenalo Společenství obchodní přebytek v řádu 15,8 miliónů tun.
D) Ceny. Ceny výrobků ze železa a oceli byly v roce 2001 v průměru o 18 % nižší než v roce 2000; protože ochranné šetření "Section 201" zahrnuje trubky a roury, nelze vyloučit možnost omezení dovozu těchto výrobků. Předběžný dohled by měl být proto rozšířen na trubky a roury.
(6) Protože oblast působnosti ochranného šetření "Section 201" zahrnuje trubky a duté profily, není vyloučena možnost amerických omezení těchto výrobků. Předchozí kontrola by proto měla být rozšířena na trubky a duté profily.
(7) Statistiky zahraničního obchodu Společenství za období stanovená nařízením (ES) č. 1917/2000 [5] ve znění nařízení (ES) č. 1669/2001 [6] nejsou k dispozici.
(8) Zájmy Společenství vyžadují, aby dovozy některých výrobků ze železa a oceli podléhaly předchozí kontrole s cílem získat informace dovolující rychlou analýzu dovozních trendů.
(9) Dokončení vnitřního trhu vyžaduje, aby formality, které musí dovozci Společenství splňovat, byly stejné, ať je zboží deklarováno kdekoliv.
(10) Propuštění výrobků, na které se vztahuje toto nařízení, do volného oběhu by mělo podléhat předložení kontrolního dokladu splňujícím jednotná kritéria.
(11) Uvedený doklad by měl být, na základě jednoduché žádosti dovozce, potvrzen orgány členských států v určité lhůtě, avšak aniž by tím dovozce nabyl jakéhokoliv práva na dovoz. Proto by měl doklad platit pouze tak dlouho, dokud zůstanou dovozní pravidla nezměněna.
(12) Kontrolní doklady vydané za účelem kontroly Společenství musí platit v celém Společenství bez ohledu na to, v kterém členském státě byly vystaveny.
(13) Členské státy a Komise by si měly vyměňovat co nejobsáhlejší informace vyplývající z kontroly Společenství.
(14) Kontrolní doklady sice podléhají podmínkám na úrovni Společenství, ale za jejich vydávání odpovídají vnitrostátní orgány.
(15) Mělo by být zdůrazněno, že vydávání kontrolních dokladů pro některé výrobky ze železa a oceli podléhá předložení vývozního dokladu v souladu s ujednáními v rámci dohod o dvojité kontrole, uzavřených s některými třetími zeměmi, a že toto nařízení se nevztahuje na výrobky pocházející z těch zemí, které podléhají tomuto systému dvojité kontroly,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Od 1. ledna 2002 podléhá propuštění výrobků ze železa a oceli spadajících do oblasti působnosti smluv o ESUO a ES a uvedených na seznamu v příloze I do volného oběhu ve Společenství předchozí kontrole v souladu s články 11 a 12 nařízení (ES) č. 3285/94 a články 9 a 10 nařízení (ES) č. 519/94. Toto se vztahuje na dovozy zboží pocházejícího ze třetích zemí, jiných než ze zemí Evropského sdružení volného obchodu (ESVO), zemí, které jsou členy dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) a z Turecka. Výrobky, podléhající dohodě o dvojité kontrole uzavřené mezi třetími zeměmi a Společenstvím podléhají podmínkám stanoveným uvedenou dohodou a nikoliv tomuto nařízení.
2. Zařazení výrobků spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení je založeno na celní a statistické nomenklatuře Společenství (dále jen "kombinovaná nomenklatura" nebo, zkráceně, "KN").
Původ výrobků spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení se určí v souladu s pravidly platnými ve Společenství.
Článek 2
1. Propuštění výrobků zmíněných v článku 1 do volného oběhu ve Společenství podléhá předložení kontrolního dokladu vystaveného příslušnými orgány členského státu.
2. Kontrolní doklad kontrole zmíněný v odstavci 1 vystaví automaticky příslušné orgány členských států zdarma a na jakákoliv požadovaná množství během pěti pracovních dnů po předložení žádosti jakýmkoliv dovozcem Společenství se sídlem kdekoliv ve Společenství.
Tato žádost se považuje za obdrženou příslušným vnitrostátním orgánem nejpozději tři pracovní dny po jejím předložení, pokud není prokázáno jinak.
3. Kontrolní doklad vystavený jedním z orgánů uvedených na seznamu v příloze II je planý v celém Společenství.
4. Kontrolní doklad se vyhotoví na formuláři odpovídajícím vzoru v příloze I nařízení (ES) č. 3285/94 [7] o společných pravidlech pro dovoz nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 519/94 o společných pravidlech pro dovoz z některých třetích zemí. Žádost dovozce musí obsahovat tyto údaje:
a) jméno a úplnou adresu žadatele (včetně čísla telefonu a faxu a případné identifikační číslo používané příslušnými vnitrostátními orgány) a registrační číslo DPH, pokud je plátcem DPH;
b) případně jméno a úplnou adresu deklaranta nebo zástupce žadatele (včetně čísla telefonu a faxu);
c) úplné jméno a adresu vývozce;
d) přesný popis zboží, včetně:
- obchodního označení,
- kódů kombinované nomenklatury (KN),
- země původu,
- země určení;
e) čistou hmotnost vyjádřenou v kg a množství v předepsaných jednotkách v případě jiné hmotnosti než čisté, podle čísla kombinované nomenklatury;
f) hodnotu zboží v eurech CIF na hranice Společenství, podle čísla kombinované nomenklatury;
g) zda je zboží druhé nebo nestandardní jakosti [8];
h) navrhovanou dobu a místo proclení;
i) zda je žádost opakováním předcházející žádosti týkající se téže smlouvy;
j) následující prohlášení datované a podepsané žadatelem s uvedením jeho jména hůlkovým písmem: "Já, níže podepsaný, prohlašuji, že údaje v žádosti jsou pravdivé a uvedeny v dobré víře, a že mám sídlo ve Společenství."
Dovozce předloží rovněž kopii prodejní nebo kupní smlouvy a pro forma fakturu.
Pokud je to požadováno, například v případech, kdy zboží není přímo nakoupeno v zemi výroby, předloží dovozce také výrobní osvědčení vystavené ocelárnou, která zboží vyrobila.
5. Kontrolní doklady mohou být použity pouze po dobu, kdy ujednání o liberalizaci dovozů ve vztahu k dotyčným transakcím zůstávají v platnosti.
Aniž jsou porušeny možné platné změny dovozních nařízení nebo rozhodnutí přijatá v rámci dohody o správě kvóty:
- období platnosti kontrolního dokladu se stanoví na čtyři měsíce,
- nevyužité nebo zčásti využité kontrolní doklady mohou být obnoveny na stejnou dobu.
6. Dovozce vrátí kontrolní doklady vydávajícímu orgánu na konci jejich doby platnosti.
7. Příslušné orgány mohou dovolit, aby prohlášení nebo požadavky byly předávány nebo tisknuty elektronickými prostředky podle podmínek, které stanovily.
Všechny doklady a podklady však musí být příslušným orgánům dostupné.
8. Kontrolní doklad může být vydán elektronickými prostředky, pokud k nim budou mít dotyčné celní úřady přístup přes počítačovou síť.
Článek 3
1. Zjištění, že jednotková cena, za kterou se transakce provádí, se liší od hodnoty uvedené v kontrolním dokladu o méně než 5 % v obou směrech, nebo že celkové množství výrobků předložených k dovozu převyšuje množství uvedené v kontrolním dokladu o méně než 5 %, nebrání propuštění dotyčných výrobků do volného oběhu.
2. Žádosti o kontrolní doklady a doklady samé jsou důvěrné.
Přístup k nim se omezuje na příslušné orgány a žadatele.
Článek 4
1. Členské státy sdělují Komisi:
a) pravidelně a aktuálně, nejpozději do posledního dne každého měsíce, údaje o množstvích a hodnotách (počítaných v eurech), pro které byly kontrolní doklady vydány;
b) do šesti týdnů od konce každého měsíce údaje o dovozech během uvedeného měsíce v souladu s článkem 32 nařízení (ES) č. 1917/2000.
Informace poskytnuté členskými státy se rozepíší podle výrobků, kódů KN a zemí.
2. Členské státy oznámí všechny anomálie nebo případy podvodů, které objevily, a případně důvody, které je vedly k odmítnutí udělit kontrolní doklad.
Článek 5
Všechna oznámení podle tohoto nařízení se podávají Komisi Evropských společenství a sdělují se elektronicky přes integrovanou síť zřízenou pro tento účel, pokud není z naléhavých technických důvodů nutné použít dočasně jiných sdělovacích prostředků.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 77/2002
ze dne 17. ledna 2002,
kterým se mění přílohy I a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2162/2001 [2] a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky posoudí všechny relevantní informace týkající se bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, hladiny, které mohou být přítomné ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň), a povahu rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin; játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Acetylisovaleryltylosin a methylprednisolon by měly být zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Aby bylo možné dokončit vědecké studie, mělo by být pro cypermetrin prodlouženo trvání platnosti prozatímních limitů reziduí stanovených v předchozím období v příloze III nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta, aby mohly ke zohlednění ustanovení tohoto nařízení učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2000/37/ES [4].
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se tímto mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 92/2002
ze dne 17. ledna 2002
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu močoviny pocházející z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Estonska, Libye, Litvy, Rumunska a Ukrajiny a o konečném výběru uloženého prozatímního antidumpingového cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh, který předložila Komise po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
Zemědělci (1) Komise nařízením (ES) č. 1497/2001 [2] (dále jen "prozatímní nařízení") uložila prozatímní antidumpingové clo na dovozy močoviny kódů KN 31021010 a 31021090 pocházející z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Estonska, Libye, Litvy, Rumunska a Ukrajiny.
(2) Ve stejném nařízení bylo rozhodnuto zastavit řízení o dovozech močoviny pocházející z Egypta a Polska.
B. NÁSLEDNÉ ŘÍZENÍ
Zemědělci (3) Po zveřejnění základních skutečností a důvodů, na jejichž základě bylo rozhodnuto uložit prozatímní opatření na dovozy močoviny z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Estonska, Libye, Litvy, Rumunska a Ukrajiny, předložilo několik dotčených stran své písemné připomínky.
Stranám, které o to požádaly, bylo umožněno ústní slyšení.
(4) Komise nadále hledala a ověřovala všechny informace, které považovala za nutné pro svá konečná zjištění.
(5) Byly provedeny další ověřovací návštěvy v prostorách těchto subjektů:
Výrobci ve Společenství
- Fertiberia, Madrid
- Hydro Agri France, Paris.
Spotřebitelé ve Společenství
- Libera Associazione Agricoltori Cremonesi, Cremona.
(6) Všechny strany byly informovány o základních skutečnostech a důvodech, na jejichž základě Rada hodlá doporučit uvalení konečných antidumpingových cel a konečný výběr částek zajištěných formou prozatímních cel.
Stranám byla rovněž poskytnuta lhůta, ve které mohly uvést prohlášení následně po tomto zveřejnění.
(7) Ústní a písemné připomínky, které strany předložily, byly zváženy a ve vhodných případech byla prozatímní zjištění odpovídajícím způsobem upravena.
C. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
Zemědělci (8) Protože nejsou žádné připomínky, potvrzuje se definice dotyčného výrobku a obdobného výrobku dle bodů odůvodnění 9 až 12 prozatímního nařízení.
D. DUMPING
1. Země s tržním hospodářstvím
Zemědělci
Uplatnění článku 18 základního nařízení
Zemědělci (9) Vyvážející výrobce v Libyi prohlásil, že 63. bod odůvodnění prozatímního nařízení nepopisuje přesně úroveň poskytované spolupráce.
Tvrdil, že Komise si byla vědoma toho, že z důvodu utajení nebude předloženo úplné účetnictví společnosti zahrnující všechny aktivity skupiny, a mlčky tuto skutečnost akceptovala. Dále výrobce prohlásil, že v souladu s libyjskými účetními předpisy není nutné zveřejňovat auditované účty a proto v souladu s čl.
2 odst. 5 základního nařízení Komise neměla z těchto důvodů účetnictví společnosti zamítnout.
(10) Pokud jde o úroveň spolupráce, Komise nikdy nenaznačila, že akceptovala odmítnutí společnosti předložit základní účetní doklady.
Naopak opakovaně informovala vyvážejícího vývozce o možném uplatnění článku 18 základního nařízení včetně využití nejlepších známých údajů, z důvodu nedostatečné úrovně spolupráce.
Společnost přesto stála na svém a neposkytla důležité údaje nezbytné zejména pro porovnání tuzemských tržeb a výrobních nákladů dotyčného výrobku.
Za těchto okolností a za účelem určení obvyklé hodnoty pro dotyčnou společnost neměly orgány Společenství jinou možnost než využít známé údaje, a zejména údaje uvedené ve stížnosti, v souladu s článkem 18 základního nařízení.
Vzhledem k výše uvedenému není správné vyvozovat, jak učinila společnost, že nezveřejnění auditovaných účetních záznamů bylo důvodem využití známých údajů při určování obvyklé hodnoty.
(11) To rovněž potvrzuje skutečnost, že vykázané údaje byly použity ve všech případech, kdy je bylo možné přiměřeně ověřit a porovnat s interním účetnictvím společnosti, zejména při stanovování vývozní ceny libyjského vyvážejícího výrobce (viz 67. až 72. bod odůvodnění prozatímního nařízení).
(12) Stejný vyvážející výrobce tvrdil, že jeho obvyklá hodnota by měla být stanovena na základě skutečné tuzemské prodejní ceny nebo alternativně konstruována na základě vlastních účetních údajů společnosti, spíše než na základě údajů, které předložilo výrobní odvětví Společenství ve stížnosti. Argumentovalo, že pro tento účel byly poskytnuty veškeré nutné důkazy a informace týkající se výroby a prodeje močoviny na libyjském domácím trhu.
(13) Společnost soustavně nepředkládala základní odpovědi na dotazník a uspokojivě nevysvětlila rozpory a rozdíly, které byly zjištěny během ověřovací návštěvy, přestože na ně Komise výslovně poukázala v písemných sděleních o nedostatcích i v prohlášení na místě.
Proto nebylo možné stanovit úplnost a správnost vykázaných domácích prodejů ani předložených výrobních nákladů.
V důsledku toho se ohledně předložení důkazů a údajů o výrobě a prodeji močoviny na libyjském domácím trhu potvrzují zjištění 64. a 65. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(14) Jak uvádí 66. bod odůvodnění prozatímního nařízení, protože nejsou k dispozici jiné spolehlivé údaje, bylo nutné stanovit obvyklou hodnotu pro vyvážejícího výrobce v Libyi na základě údajů, které byly předloženy ve stížnosti v souladu s článkem 18 základního nařízení.
(15) Stejný vyvážející výrobce tvrdil, že ziskové rozpětí použité ve stížnosti pro konstrukci obvyklé hodnoty bylo v každém případě nadhodnoceno.
Ve prospěch svého tvrzení argumentoval tím, že zisková rozpětí v oboru obchodu s močovinou jsou tradičně nízké.
(16) Na základě zjištění o dalších spolupracujících vyvážejících výrobcích v tomto řízení považovala Komise za vhodné přezkoumat úroveň ziskového rozpětí použitého pro konstrukci obvyklé hodnoty vyvážejícího výrobce v Libyi.
(17) Jak bylo uvedeno v 22. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, průměrné ziskové rozpětí dosahované spolupracujícími vyvážejícími výrobci v současném šetření při prodeji dotyčného výrobku na jejich domácích trzích, v souladu s čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení, byla použita pro konstrukci obvyklé hodnoty těch vyvážejících výrobců, u nichž nebylo možné stanovit ziskové rozpětí v souladu s čl. 2 odst. 6 základního nařízení nebo jeho písmeny a) a b). S přihlédnutím k tomu, že nebylo možné nalézt žádný oprávněný důvod, který by odůvodnil uplatnění odlišného ziskového rozpětí na libyjského vyvážejícího výrobce, a vzhledem k tomu, že neexistují žádné vhodnější údaje, bylo rozhodnuto použít v konečné fázi pro libyjského výrobce při stanovení obvyklé hodnoty stejné ziskové rozpětí.
Obvyklá hodnota odvozená od prodeje na domácím trhu
Uplatnění článku 18 základního nařízení Kumulativní hodnocení vlivu dotyčných dovozů Zemědělci (18) Dva vyvážející výrobci v Rumunsku navrhli, že by obvyklá hodnota měla být stanovena měsíčně, vzhledem k inflaci v Rumunsku během období šetření. Tato metodologie byla použita v prozatímní fázi pro všechny vyvážející výrobce v Rumunsku.
(19) Po uvalení prozatímních antidumpingových cel byl však tento přístup znovu přezkoumán.
Šetření ukázalo, že vlivy inflace nebyly takové, aby odůvodnily výpočet měsíčních obvyklých hodnot.
Obvyklým postupem orgánů Společenství je stanovení průměrných obvyklých hodnot za období šetření, vyjma situací, jako je hyperinflace.
Tyto podmínky však v případě Rumunska nebyly splněny.
(20) V důsledku toho bylo považováno za přiměřené stanovit obvyklou hodnotu v konečné fázi pro každého vyvážejícího výrobce v Rumunsku na základě průměrné ceny placené na domácím trhu během období šetření Konstruovaná obvyklá hodnota
Uplatnění článku 18 základního nařízení
Zemědělci (21) Výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že pro určení ziskového rozpětí používaného při konstrukci obvyklých hodnot pro vyvážející výrobce v Bulharsku, Estonsku a Litvě by měla být použita minimální míra návratnosti použitého kapitálu "obvykle nutná pro udržení životaschopného obchodu s močovinou ve střednědobém výhledu".
Bylo argumentováno, že zisková rozpětí ve výše uvedených zemích by obecně nebyly spolehlivá vzhledem k "převisům" systému netržního hospodářství v účetních postupech daných společností.
(22) Šetření neodhalilo žádné důkazy nebo informace, které by naznačovaly, že účetnictví daných společností nebylo spolehlivé a nemohlo by tedy být použito při určování ziskového rozpětí. Proto neměly orgány Společenství jinou možnost než stanovit obvyklé hodnoty v souladu s čl. 2 odst. 3 a 6 základního nařízení. Zisková rozpětí byla tudíž stanovena v souladu s čl. 2 odst. 6 písm. b) a c) základního nařízení, tj. na základě zisku dosaženého pro stejnou obecnou kategorii výrobků vyráběných a prodávaných daným vyvážejícím výrobcem na domácím trhu v případě Litvy; a v případě Bulharska a Estonska na jiném přiměřeném základě, tj. na základě váženého průměru ziskových rozpětí zjištěných u dalších spolupracujících vyvážejících výrobců v tomto řízení.
2 odst. 6 písm. c) základního nařízení na základě váženého průměrů ziskových rozpětí spolupracujících vyvážejících výrobců se ziskovými domácími prodeji však byla znovu přezkoumána.
Kromě ukončení řízení pro dovozy močoviny pocházející z Egypta byli vyvážející výrobci z Egypta vyloučeni z výpočtu průměrného ziskového rozpětí.
(24) Po připomínkách estonského vyvážejícího výrobce bylo ziskové rozpětí použité pro rekonstrukci jeho obvyklé hodnoty přehodnoceno. pPřezkumem prozatímních zjištění vyšlo najevo, že použité ziskové rozpětí – odvozené od prodeje jiných výrobků společnosti – bylo nutné revidovat, protože tyto výrobky nebylo možné považovat za součást stejné obecné kategorie jako dotčené výrobky (tj. hnojiva).
Proto, vzhledem k nedostatku dostatečných běžných obchodních prodejů jiných estonských vývozců/výrobců dotčeného výrobku a/nebo jiných výrobků stejné obecné kategorie prodávané danou estonskou společností, byla v konečné fázi použita jiná přiměřená metoda podle čl. 2 odst.
6 písm. c) základního nařízení. V tomto smyslu bylo ziskové rozpětí odvozeno od váženého průměru ziskových rozpětí dalších dotčených spolupracujících vyvážejících výrobců (pro bulharského vyvážejícího výrobce viz 22. bod odůvodnění výše).
(25) Litevský vyvážející výrobce argumentoval proti použití prodejních, režijních a správních nákladů a zisku z dusičnanu amonného (AN) při konstrukci obvyklé hodnoty.
Tvrdil, že močovina a dusičnan amonný jsou odlišná hnojiva, prodávaná na odlišných trzích a za odlišných soutěžních situací a s rozdíly ve výrobní technologii, tržní poptávce, prodejních cenách a nákladech.
(26) Protože v Litvě existuje pouze jediný výrobce močoviny a protože neexistují reprezentativní domácí prodeje, obsahuje čl. 2 odst.
6 písm. b) základního nařízení možnost určení prodejních, režijních a správních nákladů a zisku. Močovina a AN jsou oba dusíkatá hnojiva a ačkoli existují určité rozdíly ve výrobní technologii, patří do stejné kategorie výrobků dle požadavků základního nařízení.
Pro účely argumentace nejsou tržní a soutěžní situace odlišné (jeden výrobce, dovozní hospodářská soutěž).
Ve světle výše uvedeného bylo rozhodnuto zachovat prozatímní určování.
Vývozní cena
Zemědělci (27) Protože nejsou připomínky dotčených stran či jiná zjištění, která by mohla znehodnotit prozatímní zjištění, potvrzují se tímto prozatímně stanovené vývozní ceny daných vyvážejících výrobců. Porovnání Uplatnění článku 18 základního nařízení Kumulativní hodnocení vlivu dotyčných dovozů
Zemědělci
Uplatnění článku 18 základního nařízení
Zemědělci (28) Po připomínkách libyjského vyvážejícího výrobce ohledně kalkulace nákladů na manipulaci a nakládku při vývozu dotčeného výrobku do Společenství Komise přezkoumala své kalkulace a zjistila chybu ve výpočtu, která byla patřičným způsobem opravena.
2. Země s netržním hospodářstvím
Zemědělci (29) Vyvážející výrobce z Běloruska protestoval proti tomu, že jej Komise údajně v řízení považovala za nespolupracující stranu.
Společnost tvrdila, že Komisi poskytla veškeré požadované údaje a domnívala se, že důvodem přístupu ke společnosti jako k nespolupracujícímu subjektu bylo zbavit ji jejích práv spolupracující strany, a zejména příležitosti nabídnout závazek.
(30) V tomto vyšetřování vedlo to, že společnost neposkytla požadované informace pro stanovení ověřitelné vývozní ceny, k uplatnění pravidla stanoveného v článku 18 základního nařízení pro nespolupracující strany a v důsledku toho k částečnému využití "dostupných údajů", v tomto případě údajů o vývozu, které poskytl Eurostat.
(31) Nicméně je třeba oproti obviněním společnosti poznamenat, že částečné uplatnění článku 18 nezbavilo společnost žádného z jejích práv dotčené strany, a zejména práva obdržet informace, práva na slyšení a předložení písemných vyjádření, nahlédnutí do neutajovaných složek a příležitosti nabídnout závazek.
Statut tržního hospodářství ("STH")
2 odst. 7 písm. b) základního nařízení podaly tři společnosti na Ukrajině žádosti o uznání, že ve výrobě a prodeji obdobného dotčeného výrobku převažují podmínky tržního hospodářství ("statut tržního hospodářství" neboli "STH").
Připomíná se, že dvě ukrajinské společnosti získaly STH.
Jeden ukrajinský vyvážející výrobce, kterému byl STH odmítnut, nesouhlasil se zjištěními Komise o možném státním vlivu.
(33) Výrobní odvětví Společenství znovu tvrdilo, že společnosti na Ukrajině, které vyrábějí a prodávají dusíkatá hnojiva včetně močoviny, podléhají značným zásahům státu a proto by jim neměl být statut STH obecně přiznáván.
Zejména argumentovaly tím, že ukrajinský trh hnojiv byl charakterizován existencí dohod o zpracování, barterových dohod a státními zásahy do nákladů na energie, elektřinu a dopravu, a že všechny tyto faktory byly neslučitelné se situací tržního hospodářství.
(34) Tyto argumenty vyvážejících výrobců a výrobního odvětví Společenství byly již zpracovány v 118. až 130. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
Nicméně se doplňuje, že ohledně dohod o zpracování bylo konstatováno, že samy o sobě nejsou v rozporu s STH, protože nemusí být nutně považovány za typický rys státních zásahů.
Pokud jde o státní zásahy do dopravních nákladů, byly vzaty v úvahu pomocí dopravních sazeb platných v analogické zemi.
Ohledně nákladů na energie a elektřinu nebyly zjištěny žádné důkazy o tom, že by tyto náklady byly podstatným způsobem narušeny zásahem státu a že by ve větším rozsahu neodrážely tržní hodnotu.
Kromě toho, v porovnání se zemním plynem nejsou náklady na energie u močoviny podstatným vstupem.
Individuální přístup
Zemědělci (35) Výrobní odvětví Společenství namítalo proti rozhodnutí poskytnout individuální přístup jednomu z ukrajinských vyvážejících výrobců s tím, že podíl státu ve společnosti by umožňoval značné státní zásahy.
(36) Stěžující si výrobní odvětví Společenství však nepředložilo žádné nové informace či důkazy, které by naznačovaly, že údajné státní zásahy by umožňovaly obcházet uvalená opatření a proto musela být stížnost zamítnuta.
V důsledku toho se potvrzují zjištění prozatímního nařízení (132. bod odůvodnění).
Prodeje v rámci dohod o zpracování Uplatnění článku 18 základního nařízení
Zemědělci (37) Jak bylo popsáno v 133. až 135. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, účastnily se dohod o zpracování tři ukrajinské společnosti.
Připomíná se, že podle ukrajinského práva poskytovatel surovin zůstává vlastníkem hotového výrobku, společnost provádějící zpracování nezískává vlastnická práva ke zboží.
(38) Šetření ukázalo, že jedna ze společností, které byl udělen STH, nemohla být sama považována za vyvážejícího výrobce dotčeného výrobku.
Tato společnost si vybudovala dlouhodobý obchodní vztah s jinou společností se sídlem ve třetí zemi.
Podle tohoto vztahu druhá společnost byla skutečným jediným dodavatelem hlavní suroviny v rámci dohod o zpracování (a vlastníkem v průběhu výrobního procesu).
Tato společnost se také aktivně účastnila vývozu a prodeje uvedeného výrobku.
Tyto skutečnosti jasně naznačily, že vztah mezi těmito společnostmi přesahoval obvyklý vztah kupující – prodávající.
(39) Protože přidružený dodavatel plynu nespolupracoval, nebylo možné určit ani ověřit plné výrobní náklady ani zaplacenou nebo splatnou vývozní cenu.
Je třeba také poznamenat, že ačkoli byly k dispozici určité informace o vývozních cenách pro prvního nezávislého kupujícího, nebylo možné tyto údaje ověřit a proto je nebylo možné použít pro stanovení dumpingového rozpětí.
Bez spolupráce přidruženého dodavatele (a zákonného vlastníka suroviny i hotového výrobku) nebylo možné spolehlivě stanovit ani obvyklou hodnotu ani vývozní cenu dotyčné ukrajinské společnosti.
Proto nebylo možné stanovit individuální dumpingové rozpětí pro tuto společnost.
(40) Další ukrajinská společnost, které nebyl poskytnut ani STH ani individuální přístup, uskutečnila všechen svůj vývoz v rámci dohod o zpracování.
Protože dodavatel plynu nespolupracoval a nebyly k dispozici ověřitelné vývozní ceny pro prvního nezávislého kupujícího, byly ceny těchto transakcí stanoveny dle popisu v 66. bodu odůvodnění níže, za účelem stanovení dumpingového rozpětí pro celou zemi.
(41) Třetí společnost uskutečnila část svých domácích prodejů a vývozu v rámci dohod o zpracování.
Podobně, protože chyběla spolupráce jejích dodavatelů a nebyly k dispozici ověřitelné vývozní ceny pro prvního nezávislého kupujícího, neměly orgány Společenství jinou možnost nežli nepřihlížet k prodejům uskutečněným v rámci těchto dohod o zpracování.
Zbývající domácí prodeje byly přesto reprezentativní, jak stanoví 138. bod odůvodnění nařízení o prozatímním cle.
(42) Dvě další ukrajinské společnosti, které rovněž prodávaly v rámci dohod o zpracování a jejichž dodavatelé plynu rovněž odmítli spolupracovat, přesto argumentovaly, že předložené údaje o prodejích byly přesné a poskytovaly dostatečné důkazy pro to, aby byly tyto transakce vzaty v úvahu při určování obvyklé hodnoty nebo vývozní ceny.
(43) Během ověřovací návštěvy bylo zjištěno, že ani fakturované ceny ani platby za močovinu nebyly zahrnuty do účetních záznamů těchto společností. Protože chyběla jakákoli spolupráce dodavatelů plynu, v jejichž účetních záznamech by tyto údaje měly být obvykle zapsány, a chyběly jakékoli důkazy o skutečných platbách za tyto transakce, nebylo možné informace ověřit a proto je nebylo možné akceptovat. Obvyklá hodnota Uplatnění článku 18 základního nařízení Kumulativní hodnocení vlivu dotyčných dovozů
Zemědělci
i) Analogická země
Zemědělci (44) Tři ukrajinští vyvážející výrobci argumentovali, že jejich obvyklá hodnota by neměla být stanovena na základě domácích prodejů a nákladů analogické země, ale že měla být namísto toho použita obvyklá hodnota odvozená od domácích prodejů ukrajinského vyvážejícího výrobce, kterému byl udělen statut STH.
(45) V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení orgány Společenství důsledně určují obvyklou hodnotu na základě odstavců 1 až 6 článku 2 základního nařízení pouze pro ty výrobce, kteří mohou prokázat, že podnikají v souladu s podmínkami tržního hospodářství. Pro všechny ostatní výrobce ve stejné zemi se obvyklá hodnota určuje na základě čl. 2 odst. 7 písm. a), tj. na základě ceny nebo konstruované hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím, nebo na jiném přiměřeném základě uvedeném v čl. 2 odst. 7 písm. a). Proto nejsou oprávněny žádné změny prozatímních zjištění.
(46) Běloruský vyvážející výrobce, tři ukrajinští vyvážející výrobci, vláda Běloruska a vláda Ukrajiny i sdružení dovozců vznesli námitku proti volbě USA jako analogické země a tvrdili, že vhodnější třetí zemí s tržním hospodářstvím je Litva.
(47) Tyto strany tvrdily, že USA nebyly vhodnou volbou z důvodu vysokých nákladů na plyn, které by mohly vést ke zkresleným cenám močoviny, odlišné úrovně hospodářského rozvoje v porovnání s Běloruskem a Ukrajinou a rozdílů ve velikosti trhu.
Skutečnost, že spolupracoval pouze jeden výrobce v USA, byla rovněž hodnocena jako argument proti použití USA jako třetí země s tržním hospodářstvím.
Dále bylo namítáno, že nejvhodnější analogickou zemí je Litva. Uvedené strany tvrdily, že objem močoviny vyrobené v Litvě byl reprezentativní v porovnání s objemem vývozu močoviny z Ukrajiny a Běloruska do Společenství během OŠ.
Dále strany tvrdily, že Litva je otevřený trh s hospodářskou soutěží, kde neexistují dovozní cla, s podobným přístupem k zemnímu plynu a podobným výrobním procesem jako má Bělorusko a Ukrajina.
Skutečnost, že v Litvě existoval pouze jeden výrobce močoviny, byla rovněž stranami považována za vedlejší, protože Litva a další země s jedním výrobcem příslušného výrobku již byly použity v předchozích šetřeních výrobků příslušejících ke stejné kategorii.
(48) Orgány Společenství podrobně přezkoumaly všechny výše uvedené argumenty a došly k následujícím závěrům:
(49) Zatímco na trhu USA působí více než deset výrobců močoviny v porovnání s nejméně pěti výrobci na Ukrajině, v Litvě existuje pouze jeden výrobce.
Přestože v USA existují antidumpingová cla na dovozy močoviny ze zemí bývalého Sovětského svazu, uskutečnily se značné dovozy (více než 1 milion tun) močoviny z mnoha dalších třetích zemí.
Ačkoli další šetření odhalilo, že v Litvě nejsou žádná dovozní cla na dovozy močoviny, zůstávají přesto tyto dovozy na velmi nízké úrovni.
USA má rozsáhlý trh močoviny (více než 10 milionů tun ročně), zatímco litevský trh močoviny prakticky neexistuje.
Proto byly prodeje močoviny během období šetření ("OŠ") na litevském trhu minimální a podle informací, které poskytl litevský výrobce, neprobíhaly v rámci běžného obchodování.
Proto závěr zněl, že trh USA má vysokou úroveň hospodářské soutěže, narozdíl od litevského trhu.
Konečně a narozdíl od Litvy jsou domácí prodeje v USA reprezentativní v porovnání s vývozem Běloruska a Ukrajiny do Společenství.
(50) To, že při tomto šetření spolupracoval pouze jeden výrobce z USA, nečiní výsledky tohoto šetření neplatnými.
Ve skutečnosti ceny tohoto výrobce, které byly použity ke stanovení obvyklé hodnoty, podléhají výše uvedené hospodářské soutěži.
Množství prodávaná tímto výrobcem samotným byla reprezentativní i při porovnání s celkovými množstvími vyváženými z Běloruska a Ukrajiny do Společenství.
(51) Ohledně podobnosti přístupu k zemnímu plynu, hlavní surovině při výrobě močoviny, byla rovněž provedena analýza dodávek výrobci močoviny.
Bylo potvrzeno, že zatímco americkému výrobci dodával zemní plyn více než jeden dodavatel, jako v případě Ukrajiny, litevský výrobce měl pouze jediného dodavatele a žádné případné alternativní dodavatele.
Kromě toho podobně jako v případě Ukrajiny je USA současně výrobcem i dovozcem zemního plynu, zatímco Litva nemá žádné vlastní zdroje zemního plynu.
(52) Komise rovněž porovnala výrobní procesy v USA a v Bělorusku a na Ukrajině a došla k závěru, že technologie užívaná americkým výrobcem byla nejméně tak efektivní jako technologie užívaná běloruskými a ukrajinskými výrobci.
(53) Rovněž bylo argumentováno, že Litva by měla být použita jako analogická země, protože je předmětem stejného šetření.
2 odst. 7 základního nařízení stanoví, že ve vhodných případech by měla být použita země s tržním hospodářstvím, která je předmětem stejného šetření.
Avšak z důvodů uvedených v 49. až 51. bodu odůvodnění nemohla být v tomto šetření Litva považována za vhodnou analogickou zemi.
(55) Jak již bylo uvedeno v 107. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, během OŠ došlo k úpravě vysokých nákladů na zemní plyn v USA.
Vysoké náklady na zemní plyn byly výsledkem tržní situace zvláštní pro USA během OŠ.
Tato úprava snížila náklady na zemní plyn na úroveň srovnatelnou s jednou z ostatních společností spolupracujících v tomto řízení.
(56) Výrobní odvětví Společenství podporovalo volbu USA jako analogické země. Prohlásilo však, že ceny plynu v USA zaznamenaly pouze mírný vzestup a proto neměly být činěny žádné úpravy v tomto směru.
Jakkoli je pravda, že k nejvyššímu vzrůstu cen plynu došlo až ve druhé polovině roku 2000, tj. po OŠ, bylo zjištěno, že během druhé poloviny OŠ již došlo k nezvyklému a zvláštnímu růstu ceny zemního plynu.
Proto byla provedená úprava shledána oprávněnou.
(57) Ze všech výše uvedených důvodů závěr zní, že USA jsou vhodnou analogickou zemí s tržním hospodářstvím a nebyly zvoleny nepřiměřeně.
Obvyklá hodnota odvozená od domácích prodejů v USA uskutečněných v rámci obvyklého obchodování, která zahrnuje přiměřené a nikoli nadměrné ziskové rozpětí, je proto plně v souladu s požadavky čl. 2 odst.
ii) Obvyklá hodnota pro společnosti s uděleným STH Uplatnění článku 18 základního nařízení
Zemědělci (58) Ukrajinská společnost, jejíž téměř všechny prodeje se uskutečnily v rámci dohod o zpracování, argumentovala, že jako základ pro stanovení její obvyklé hodnoty měly být použity její domácí prodeje.
Jako alternativy společnost Komisi navrhla použití obvyklé hodnoty ukrajinského vyvážejícího výrobce, kterému byl udělen STH, nebo konstrukci základu obvyklé hodnoty na základě vlastních údajů společnosti.
(59) V důsledku toho, že přidružený dodavatel plynu nespolupracoval, bylo rozhodnuto, že tato ukrajinská společnost nemohla být sama kvalifikována jako vyvážející výrobce močoviny (viz podrobnosti v 38. a 39. bodu odůvodnění).
V důsledku toho nebyla stanovena žádná obvyklá hodnota.
(60) Jak bylo oznámeno v 138. bodu odůvodnění nařízení o prozatímním cle, bylo dále šetřeno, zda byly nutné úpravy dalších nákladových faktorů a zejména odpisů ukrajinského vyvážejícího výrobce, pro kterého byla obvyklá hodnota odvozena od jeho vlastních údajů.
(61) Porovnání nákladů na odpisy zahrnutých ve výrobních nákladech různých výrobních zařízení spolupracujícího výrobce v analogické zemi s odpisy ukrajinského výrobce ukázalo určité rozdíly.
Tyto rozdíly však mohly být způsobeny více faktory a v žádném případě nemohly odůvodnit úpravu nákladů ukrajinského výrobce.
Kromě toho, protože obvyklá hodnota pro tohoto ukrajinského výrobce byla odvozena od domácích prodejů, měla by jakákoli změna nákladů nejvýše zanedbatelný vliv.
Proto nebyly provedeny žádné úpravy.
Vývozní cena
Zemědělci (62) Dvě společnosti na Ukrajině, jejichž vývozy se uskutečnily na základě dohod o zpracování a proto byly vyloučeny z dumpingových výpočtů, navrhovaly, že jejich vývozní cena by měla být konstruována na základě transformačního poplatku účtovaného jejich vývozním zákazníkům, zvýšeného o náklady na plyn, které platí společnosti nebo jiný vyvážející výrobce na Ukrajině, a přiměřený zisk.
(63) Pro jednu ze společností, v důsledku toho, že přidružený dodavatel plynu nespolupracoval, byly její vývozní ceny neověřitelné, ale tato společnost nemohla být sama kvalifikována jako vyvážející výrobce močoviny (viz podrobnosti v 38 a 39. bodu odůvodnění).
V důsledku toho pro ni nebyla stanovena žádné individuální dumpingové rozpětí.
(64) Ohledně druhé společnosti není navrhovaná metodologie v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Účelem tohoto článku není stanovit alternativní metody k určení vývozních cen v případech neposkytnuté spolupráce, ale vzít v úvahu podíl vývozu u dovozce ve Společenství spřízněného nebo přidruženého k vyvážejícímu výrobci. Konstrukce navrhovaná ukrajinskými společnostmi, narozdíl od čl. 2 odst. 9 základního nařízení, není založena na žádné prodejní ceně poskytované nezávislému subjektu. Namísto toho používá jako výchozí bod výrobní náklady (metodu používanou pro konstrukci obvyklých hodnot, nikoli vývozních cen). Proto byl požadavek zamítnut.
(65) Třetí ukrajinská společnost, která rovněž uskutečnila všechny své vývozní prodeje v rámci dohod o zpracování, argumentovala, že namísto nejnižších vývozních cen by měla být použita průměrná vývozní cena ostatních ukrajinských vyvážejících výrobců.
(66) Neexistoval však žádný důvod, pro by měla průměrná vývozní cena ostatních ukrajinských vyvážejících výrobců být přesnější. V případech odmítnuté spolupráce orgány Společenství obvykle používají vážený průměr vývozní ceny transakcí s nejnižšími vývozními cenami, které současně představují značné množství vývozních množství s ověřitelnými cenami. Porovnání Uplatnění článku 18 základního nařízení Kumulativní hodnocení vlivu dotyčných dovozů
Zemědělci
(67) Dvě ukrajinské společnosti a jedna běloruská společnost požadovaly, aby jim Komise poskytla základní informace, které by jim umožnily požadovat přirozené srovnatelné výhody.
(68) Protože v řízení spolupracovala pouze jedna americká společnost, nebylo možné zveřejnit žádné konkrétní důkazy o výrobních a prodejních údajích této společnosti, aniž by bylo porušeno pravidlo důvěrnosti.
Ostatní základní údaje (geografická poloha, přístup k surovinám atd.) jsou veřejně známy.
Orgány Společenství analyzovaly dostupné informace a ze své vlastní iniciativy provedly nutné úpravy.
Připomíná se, že v USA byly během OŠ zjištěny nezvykle vysoké ceny zemního plynu a v důsledku toho snížila úprava nákladů na plyn pro spolupracující americkou společnost náklady na plyn na úroveň srovnatelnou s jednou z dalších společností spolupracujících ve stejném řízení.
(69) Tři ukrajinské společnosti a běloruská společnost nesouhlasily s tím, že Komise provedla pro vnitrostátní dopravu úpravu vývozní ceny, založenou na železničních tarifech v analogické zemi.
Argumentovaly, že by měly být použity ukrajinské nebo alternativně litevské tarify.
(70) Železniční tarify na Ukrajině a v Bělorusku, zemích, které dosud nefungují podle podmínek tržního hospodářství, stanoví stát a proto je nelze považovat za tarify odrážející obvyklé tržní ceny.
Podle dlouho zavedeného postupu orgány Společenství zakládají úpravy pro tento druh vnitrozemské dopravy pro země podle čl. 2 odst.
7 základního nařízení na ověřených údajích z analogické země, pokud jsou k dispozici. Při udělování STH některým z ukrajinských společností bylo rovněž konkrétně uvedeno, že určité nákladové faktory by mohly být upraveny tak, aby byly v souladu s obvyklou tržní hodnotou.
Proto není odůvodněna žádná změna prozatímních zjištění.
(71) Rovněž bylo žádáno, aby byly uplatněny nižší tarify, protože ukrajinští vyvážející výrobci užívají vlastní železniční vagóny pro velké zásilky, včetně vracení prázdných vagónů.
(72) Informace od výrobce v analogické zemi ukázaly, že úprava o použití vlastních vagónů byla odůvodněná.
Proto byly výpočty příslušným způsobem upraveny.
(73) Ukrajinské a běloruské společnosti argumentovaly, že úprava o fyzické rozdíly mezi "granulovanou" močovinou prodávanou na domácím trhu analogické země a "perličkovou" močovinou vyváženou těmito zeměmi by měla být odvozena od cenových rozdílů na evropském trhu.
(74) Protože však je cílem určit obvyklou hodnotu perličkové močoviny na trhu analogické země, musí být úprava založena na cenovém rozdílu na stejném trhu.
Provedená úprava byla proto odvozena od cenových rozdílů na trhu USA.
Použití trhu Společenství se nejeví jako vhodné vzhledem k tomu, že cenový rozdíl na tomto trhu bude s největší pravděpodobností ovlivněn dumpingovými postupy.
V důsledku toho byl požadavek zamítnut.
(75) Dvě ukrajinské společnosti a společnost v Bělorusku rovněž požadovaly úpravu obchodní úrovně, protože údajně prodávaly pouze obchodníkům.
(76) Vyvážející výrobci na Ukrajině a v Bělorusku vyváželi dotyčný výrobek obchodníkům.
Spolupracující výrobce v analogické zemi prodával výrobek rovněž obchodníkům.
Část domácích prodejů výrobce z analogické země byla určena pro výrobce směsí.
Důkladná analýza funkcí a cen ukázala, že tento požadavek nebyl odůvodněný.
3. Dumpingové rozpětí pro vyšetřované společnosti
Uplatnění článku 18 základního nařízení
Zemědělci (77) Následně po uvalení prozatímních cel Komise dále zkoumala, zda byly přesně vyčísleny dopravní náklady vykázané litevským vyvážejícím výrobcem, ale placené dovozci.
Bylo zjištěno, že tyto náklady byly nadhodnocené v porovnání s údaji získanými od dovozců a s veřejně dostupnými cenami stanovenými pro stejné trasy.
Částky dopravních nákladů byly příslušným způsobem přehodnoceny a byly použity skutečné náklady.
(78) Po připomínkách estonského vyvážejícího výrobce ohledně nevhodnosti úpravy hodnoty CIF nevykázaných prodejů pro vyjádření dumpingového rozpětí pro tyto prodeje, provedené v prozatímní fázi, Komise věc podrobněji analyzovala a rozhodla se přehodnotit použitou metodologii.
Úprava provedená v prozatímní fázi byla zrušena.
Protože však nebyly k dispozici spolehlivé informace poskytnuté společností, rozhodla se Komise založit svá zjištění na informacích, které poskytl Eurostat, protože představují nejspolehlivější dostupné údaje.
(79) Komise provedla prozatímní úpravu hodnoty CIF běloruského vyvážejícího výrobce, použité pro výpočet dumpingového rozpětí.
Protože tato úprava byla provedena chybně, byla úprava zrušena.
Dumpingová rozpětí
Zemědělci (80) Konečná dumpingová rozpětí, vyjádřená jako procento dovozní ceny CIF na hranici Společenství jsou tyto:
Bělorusko
Všechny společnosti: _BAR_ 63,7 % _BAR_
Bulharsko
— Chimco AD: _BAR_ 90,3 % _BAR_ — Ostatní: _BAR_ 90,3 % _BAR_
Chorvatsko
— Petrokemija d.d.: _BAR_ 72,9 % _BAR_
Estonsko
— JSC Nitrofert: _BAR_ 37,4 % _BAR_ — Ostatní: _BAR_ 37,4 % _BAR_
Libye
— National Oil Corporation: _BAR_ 48,8 % _BAR_
Litva
— Joint Stock Company Alchema, Jonava: _BAR_ 10,0 % _BAR_
Rumunsko
— S.C. Amonil S.A. Slobozia _BAR_ 20,1 % _BAR_
Ukrajina
— Cherkassy Azot, Cherkassy _BAR_ 21,1 % _BAR_
E. ŠKODA
Zemědělci 1. Definice výrobního odvětví Společenství
Zemědělci (81) Několik dotčených stran opakovalo svůj požadavek, aby ti výrobci ze Společenství, kteří kupují a dovážejí močovinu ze zemí zahrnutých do tohoto řízení, byli vyloučeni z definice výrobního odvětví Společenství.
(82) Jak uvádí 156. bod odůvodnění prozatímního nařízení, tyto nákupy byly z velké části malé co do objemu a měly pokrýt výpadky výroby v důsledku údržbových prací.
Jedna společnost, která provedla větší nákupy, ve výši zhruba 20 % své vlastní výroby v OŠ, tak učinila, aby doplnila svůj sortiment výrobků.
Šetření ukázalo, že tato společnost je především výrobce močoviny a nikoli dovozce a že nejsou žádné důvody pro její vyloučení z definice výrobního odvětví Společenství.
V každém případě by takové vyloučení nemělo žádný podstatný vliv na zjištění stavu věci nebo úroveň uvalených cel.
(83) V souladu s tím se potvrzují zjištění v 157. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Spotřeba Společenství
Zemědělci (84) Protože neexistují žádné nové informace, potvrzují se zjištění týkající se potřeby Společenství uvedená v 158. a 159. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Dovozy z uvedených zemí
Kumulativní hodnocení vlivu dotyčných dovozů Zemědělci
(85) Bylo tvrzeno, že dovozy močoviny pocházející z Rumunska by neměly být kumulovány s dovozy z jiných zemí zahrnutých do tohoto řízení.
Požadavek byl odůvodněn tím, že objemy dovozů a podíly na trhu se v uvedeném období vyvíjely odlišně.
(86) V bodu 162. bodu odůvodnění prozatímního nařízení bylo určeno, že:
- dovozy ze všech uvedených zemí byly podstatné a značně přesahovaly úrovně stanovené v čl. 5 odst. 7 základního nařízení,
- všechna zjištěná dumpingová rozpětí přesáhly minimální úrovně a všichni vyvážející výrobci prodávali za ceny nižší nežli ceny výrobního odvětví Společenství,
- ceny dovážené močoviny i močoviny vyráběné ve Společenství ve sledovaném období značně poklesly.
(87) Objem dovozů močoviny z Rumunska sledoval trend ceny močoviny na trhu Společenství tj. existoval zde určitý vztah mezi cenami a objemem dovozů z Rumunska v průběhu sledovaného období.
V roce 1999, kdy byly ceny nejnižší, neexistoval téměř žádný dovoz z Rumunska.
To je důkaz cenové průhlednosti trhu Společenství.
Rovněž to ukazuje, že rumunští vývozci se stáhnou z trhu, pokud ceny klesnou příliš hluboko.
Nicméně, s částečným zotavením cen mezi rokem 1999 a OŠ (164. bod odůvodnění prozatímního nařízení) rumunské dovozy značně vzrostly a podíl na trhu během OŠ dosáhl 2,3 %.
Z uvedených zemí bylo Rumunsko čtvrtým největším vývozcem do Společenství během OŠ.
(88) Tento trend dovozů však nebyl zvláštní pouze pro Rumunsko.
Dovozy z několika uvedených zemí rovněž sledovaly podobný vývoj klesajících dovozů mezi rokem 1996 a 1999, pak následoval velký návrat na trh Společenství během OŠ.
K tomu došlo při celkovém růstu objemu dovozů z uvedených zemí v jednotlivých letech sledovaného období.
K jediné změně došlo v podílu těchto dovozů mezi uvedenými zeměmi v souladu s cenami.
To je dalším důkazem hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a není to důvodem pro dekumulaci dovozů z Rumunska nebo kterékoli jiné z uvedených zemí.
(89) Ze všech výše uvedených důvodů vyplývá, že kritéria stanovená v čl. 3 odst.
4 základního nařízení byla splněna. Zjištění v 162. bodu odůvodnění prozatímního nařízení se proto potvrzují.
Objem, podíly na trhu a ceny uvedených dovozů Zemědělci
(90) Z absence nových údajů o objemu a cenách dovozů z uvedených zemí se prozatímní zjištění potvrzují.
Podbízení Zemědělci
(91) Pro prozatímní závěry bylo podbízení vypočteno porovnáním úrovně cen vývozců na hranice Společenství, z mola, clo vyplaceno (DEQ) s ověřenými cenami výrobců ze Společenství ze závodu.
Porovnání bylo provedeno samostatně pro perličkovou, granulovanou, sypanou a pytlovanou močovinu.
(92) Mnoho stran, včetně několika vyvážejících výrobců, požadovalo, aby byly ceny výrobců ze Společenství pro účely porovnání cen stanoveny jako vážený průměr cen na úrovni výrobního odvětví Společenství a nikoli jako cena na úrovni jednotlivých výrobců.
Tato metodologie údajně slouží k umělému navyšování rozpětí pomocí nulové úrovně výrobce ze Společenství.
(93) Nejprve je třeba poznamenat, že určení podbízení nebo porovnání cen jsou ukazatelem škody, který má dle čl. 3 odst. 3 základního nařízení prošetřit, "zda došlo ke značnému prodeji za nižší ceny formou dumpingových dovozů v porovnání s cenou stejného výrobku výrobního odvětví Společenství, nebo zda má vliv těchto dovozů jinak podstatným způsobem snižovat ceny".
(94) Je pravda, že ne všechny dovozy z uvedených zemí byly pod cenami každého výrobce ze Společenství.
Značný objem vývozu však byl uskutečňován za ceny nižší než ceny výrobního odvětví Společenství.
Je také nutno připomenout, že trh močoviny ve Společenství je jak vysoce průhledný, tak velmi citlivý na cenové změny.
(95) Po další analýze bylo zjištěno, že pro uvedené země se podle společností poměr dovozů uskutečněných za ceny nižší nežli ceny ve Společenství pohyboval od 0 % do 56 %, s celkovým průměrem za všechny dovozy ve výši 46 %.
Úroveň umělého snížení cen dosáhla až 17 %.
Pro tuto analýzu nebylo použito žádného nulování.
Vzhledem k problémům se spoluprací vyvážejícího výrobce v Bělorusku (113. bod odůvodnění prozatímního nařízení) a Estonsku (bod odůvodnění 58 prozatímního nařízení), nebylo možné pro tyto společnosti provést toto cenové porovnání.
Neexistují však žádné důvody, které by naznačovaly, že jejich výsledky by byly jakkoli odlišné.
(96) Kromě toho je třeba přihlédnout k tomu, že výrobní odvětví Společenství zaznamenalo během OŠ ztráty (175. bod odůvodnění prozatímního nařízení), tj. ceny výrobního odvětví Společenství byly stlačeny dolů.
I u jedné společnosti, která nenabízela výrobky za nižší ceny, byl přesto zjištěn prodej za snížené ceny.
(97) Je proto s konečnou platností zjištěno, že během OŠ došlo jak ke značnému cenovému podbízení ze strany vyvážejících výrobců z uvedených zemí, tak ke snížení cen na trhu Společenství.
(98) Mnoho stížností se týkalo výpočtů vyloučení škody.
Ty jsou podrobně řešeny v 114. až 116. a v 121. až 123. bodu odůvodnění.
Pokud však byly provedeny úpravy, potvrzuje se, že byly vzaty v úvahu i při posuzování cenového podbízení.
4. Situace výrobního odvětví Společenství
Zemědělci (99) Po dalším ověření dvou výrobců ze Společenství se v absolutním vyjádření změnily některé ukazatele škody.
Tyto změny však nepostačovaly k tomu, aby podstatně ovlivnily trendy ukazatelů škody ve sledovaném období nebo aby změnily prozatímní závěry.
Na základě výše uvedeného se potvrzují prozatímní zjištění o podstatné škodě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
F. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST
Zemědělci (100) Mnoho dotčených stran opakovalo své tvrzení, že škoda, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, nebyla způsobena dumpingovými dovozy, ale spíše nadměrnými dodávkami močoviny na světový trh.
To souvisí s tvrzením některých stran, že škoda, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, byla výsledkem poklesu jeho vývozů, který pak ovlivnil jeho prodej na trhu Společenství.
(101) V tomto ohledu je třeba přihlédnout k tomu, že hodnocení situace výrobního odvětví Společenství bylo založeno na údajích týkajících se prodeje uvedeného výrobku na trhu Společenství.
Proto jsou možné negativní vlivy snížených vývozů z výše uvedené analýzy škody vyloučeny.
(102) Kromě toho ve sledovaném období poklesl vývoz výrobního odvětví Společenství o 337000 tun, zatímco prodej na trhu Společenství vzrostl o 172000 tun.
Proto, tváří v tvář složitým vývozním podmínkám, bylo výrobní odvětví Společenství schopno odklonit polovinu svých vývozů na trh Společenství.
(103) Současně vzrostla spotřeba Společenství o 1,25 milionů tun, dumpingové dovozy s nízkými cenami vzrostly o 867000 tun (163. bod odůvodnění prozatímního nařízení), a výrobní odvětví Společenství ztratilo 10,3 % z trhu Společenství (173. bod odůvodnění prozatímního nařízení).
Spíše než důvodem, je neschopnost výrobního odvětví Společenství využít rozšiřující se domácí trh při poklesu vývozu důkazem existence škody způsobené dumpingovými dovozy.
(104) Tudíž přebytek dodávek a ztráta vývozů mohly ve skutečnosti ovlivnit pouze výrobní odvětví Společenství (pokud jde o omezenou ztrátu úspor z objemu) z toho důvodu, že dumpingové dovozy mu bránily plně využít výhodu rozšiřování trhu Společenství.
Proto závěr zní, že vliv poklesu vývozů ze strany výrobního odvětví Společenství a údajný přebytek dodávek, při samostatném šetření, nebyly dostatečné pro narušení příčinné souvislosti mezi vlivem dumpingových dovozů a podstatnou škodou, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
Závěry v 197. a 198. bodu odůvodnění prozatímního nařízení se potvrzují.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ Zemědělci
1. Dovozci/obchodníci
Zemědělci (105) Po zveřejnění prozatímního nařízení nedošly žádné připomínky od kteréhokoli ze spolupracujících dovozců.
Jedno sdružení dovozců však trvalo na tom, že uvalení antidumpingových opatření směřovalo proti zájmu dovozců močoviny a že je pro ně důležitý rozkvět zemědělského odvětví.
(106) Jak bylo uvedeno v 206. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, potřeba dovozů bude trvat.
I kdyby měla být cla uvalena v plné výši, vedlo by to ke zvýšení nákladů zemědělců v nejhorším případě o 0,6 %.
Zatímco toto zvýšení může vést k určitým změnám ve způsobu, jakým zemědělci pořizují svou močovinu, neexistují důkazy zpochybňující závěry uvedené v 206. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Spotřebitelé
Zemědělci
(107) Po zveřejnění prozatímního nařízení došly připomínky od organizací zemědělců v Rakousku, Itálii, Španělsku a Velké Británii.
Žádná z těchto stran nenapadla prozatímní závěr, že cla by při nejhorším vedla ke zvýšení nákladů zemědělců o 0,6 %.
Tyto organizace však vznášely námitky proti uvalení opatření a proti závěru, že cenová zvýšení by nebyla promítnuta v plné výši.
(108) Po ověření v zařízení zemědělského družstva se závěr o nákladových důsledcích navrhovaných opatření potvrzuje.
Tvrzení, že dopad opatření nebude pocítěn v plné výši, je odvozeno od zkušeností s mnoha jinými antidumpingovými řízeními.
Neexistuje žádný důkaz, který by naznačoval, že by k tomu v tomto řízení došlo.
(109) Jakkoli je potvrzena obtížná situace zemědělců, není možné dojít k závěru, že dopad cel by byl takový, aby byla uvalená opatření v rozporu se zájmy Společenství.
Průmysloví spotřebitelé
(110) Nedošly žádné písemné připomínky přímo ze strany kteréhokoli ze spolupracujících průmyslových spotřebitelů močoviny.
To naznačuje, že opatření by na tyto spotřebitele močoviny neměla tak významný dopad.
(111) Jeden průmyslový spotřebitel, který rovněž močovinu dováží a prodává, vznesl připomínky prostřednictvím sdružení dovozců.
Tato společnost uvádí, že uvalení opatření by ji mohlo nutit k uzavření jejího závodu se ztrátou až 380 pracovních míst.
Protože však tato připomínka nebyla vznesena přímo společností a není doložena žádnými důkazy, je tento požadavek zamítnut.
3. Závěr o zájmu Společenství
(112) Za absence nových informací o hlediscích zájmů Společenství se potvrzují závěry v 219. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
H. KONEČNÉ ANTIDUMPINGOVÉ OPATŘENÍ
1. Úroveň vyloučení škody
(113) Pro prozatímní určení byl prodej pod cenou vypočten pomocí porovnání úrovně cen vývozců na hranice Společenství, z mola, clo vyplaceno (DEQ) s ověřenými cílovými cenami výrobců ze Společenství ze závodu.
Porovnání bylo provedeno podle společností samostatně pro perličkovou, granulovanou, sypanou a pytlovanou močovinu.
(114) Mnoho vyvážejících výrobců tvrdilo, že úprava provedená pro náklady na vykládku pro dosažení ceny DEQ nebyla dostačující.
Rovněž tvrdili, že by měla být zahrnuta přirážka dovozců (zejména obchodníků) v souladu s ostatními nedávnými případy hnojiv.
(115) Další důkazy o skutečných nákladech na vykládku byly získány z několika zdrojů, včetně vyvážejících výrobců, výrobního odvětví Společenství a nezávislých dovozců.
Na základě těchto informací byla úprava pro náklady na vykládku příslušným způsobem upravena.
(116) Otázka provedení úpravy pro přirážku dovozců byla v rámci tohoto konkrétního šetření zvážena.
Bylo zjištěno, že vyvážející výrobci prodávali močovinu na trhu Společenství prostřednictvím mnoha cest včetně přímého prodeje konečnému spotřebiteli.
Nebyly předloženy žádné důkazy o tom, že se ceny lišily podle použité cesty.
Spíše bylo zjištěno, že obecně prodejní ceny nezávisely na druhu zákazníka.
Nebyly shledány ani podstatné změny mezi prodejními cestami používanými výrobním odvětvím Společenství a cestami, které užívali vyvážející výrobci.
Proto byla žádost o úpravu o přirážku dovozců zamítnuta.
(117) Mnoho stran včetně většiny vyvážejících výrobců tvrdilo, že ceny výrobců ze Společenství pro výpočet prodeje pod cenou by měly být váženým průměrem cen na úrovni výrobního odvětví Společenství a nikoli cenou na úrovni jednotlivého výrobce.
Bylo tvrzeno, že tato metodologie sloužila k umělému zvýšení rozpětí pomocí vyloučení všech negativních prodejů pod cenou na úrovni výrobce ze Společenství.
Kromě toho bylo tvrzeno, že odvozování antidumpingových cel od metodologie výpočtu, která vede k vynulování, porušuje nedávný předpis WTO [3].
(118) Je třeba si připomenout, že výpočet prodeje pod cenou má prošetřit skutečný rozsah škody, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství dumpingovými dovozy.
Aby poskytovalo pravdivý obraz, mělo by každé cenové srovnání odrážet hospodářskou realitu.
Šetření prokázalo, že hospodářská soutěž na trhu Společenství se odehrává mezi každým jednotlivým vyvážejícím výrobcem a každým jednotlivým výrobcem, který tvoří součást výrobního odvětví Společenství.
V tomto ohledu se mimo jiné připomíná, že existuje značné cenové rozpětí a významné rozdíly v geografické poloze výrobců ve Společenství.
Proto by měl být rozsah jakéhokoli škodlivého dumpingu způsobeného vyvážejícím výrobcem výrobního odvětví Společenství hodnocen podle skutečné situace na trhu a na základě konkrétních údajů ověřených pro každou společnost.
(119) Porovnání cen podle společností vede k přesnému ocenění plného dopadu, který pocítilo výrobní odvětví Společenství, a nezvyšuje uměle úroveň prodeje pod cenou v tomto případě.
Proto je požadavek zamítnut.
(120) Výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že některá močovina dovážená do Společenství byla ve skutečnosti "velká" perličková, která by měla být posuzována jako zvláštní druh močoviny.
Dále výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že pro výpočet prodeje pod cenou by měl tento druh být porovnán s cenou "velké" perličkové močoviny vyráběné ve Společenství.
(121) Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství skutečně vyrábělo perličky o velkém průměru nebo "velké" perličky a že některé z uvedených zemí tyto perličky do Společenství vyvážely.
Jediný rozdíl oproti standardním perličkám spočívá však ve větším průměru.
Neexistují žádné důkazy o tom, že by výrobní náklady byly jakkoli vyšší nebo že by "velké" perličky byly během OŠ prodávány s přirážkou.
Proto závěr zní, že neexistují důvody, proč by měly být "velké" perličky považovány za zvláštní druh výrobku.
(122) Někteří vyvážející výrobci opakovali svůj požadavek na úpravu o kvalitu jejich výrobku.
Nebyly však poskytnuty žádné podpůrné důkazy.
Na trhu nebyly ani zjištěny žádné problémy s rumunskou močovinou.
Požadavek se proto zamítá.
(123) Je nutno připomenout, že pro výpočet vyhovující ceny v prozatímní fázi bylo použito ziskové rozpětí ve výši 8 % z nákladů a nikoli 8 % z obratu, jak uvádí 222. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
Určité spolupracující strany argumentovaly, že ziskové rozpětí by mělo být omezeno na 5 %, jako v případě předešlých antidumpingových řízení týkajících se dusíkatých hnojiv, jakož i v řízení týkajícím se močoviny z Ruska [4].
Ze své strany výrobní odvětví Společenství znovu předložilo požadavek, podle kterého by bylo vhodnější ziskové rozpětí ve výši 15 % výnosu z použitého kapitálu (return on capital employed – ROCE).
(124) Potvrzuje se, že určení příslušného ziskového rozpětí v tomto řízení je založeno na hodnocení ziskového rozpětí, se kterým by Společenství mohlo přiměřeně počítat za obvyklých podmínek hospodářské soutěže, pokud by neexistovaly dumpingové dovozy.
Proto je založeno na hodnocení faktů v daném případě a nikoli na hodnocení faktů v jiných řízeních týkajících se jiných výrobků a/nebo jiných období šetření.
(125) Z důvodů uvedených v 223. bodu odůvodnění prozatímního nařízení se požadavek odvozování rentability od ROCE zamítá.
(126) Vzhledem k výše uvedenému a vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici žádné důkazy o tom, že určení 8 % ziskového rozpětí není správné, se potvrzují závěry v 221. až 227. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(127) Informace získané a údaje ověřené po zveřejnění prozatímního nařízení, včetně ověřených informací od dvou dalších výrobců ze Společenství, byly ve vhodných případech do výpočtů rovněž zahrnuty.
2. Výše a podoba cel
(128) Ve světle výše uvedeného se má za to, že v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení by měla být uvalena konečná antidumpingová cla na úrovni zjištěných škodlivých rozpětí nebo dumpingových rozpětí na dovozy močoviny pocházející z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Estonska, Libye, Litvy, Rumunska a Ukrajiny, podle toho, která rozpětí budou nižší.
(129) Pokud jde o reziduální clo, která má být uplatněno na nespolupracující vyvážející výrobce, bylo reziduální clo stanoveno na základě nejvyššího cla stanoveného pro spolupracující vývozce v každé zemi.
(130) Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že v zájmu slučitelnosti s předchozím řízením by cla měla mít podobu minimální dovozní ceny, jako v případě močoviny z Ruska.
(131) Jak je však uvedeno v 231. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, v zájmu zajištění účinnosti opatření a odrazení od cenové manipulace, která byla pozorována v některých předešlých řízeních týkajících se stejné obecné kategorie výrobků, tj. hnojiv, měla by mít konečná cla podobu určité částky za tunu.
Proto se požadavek zamítá.
(132) Na základě výše uvedených skutečností jsou konečné sazby cel tyto:
Sofert S.A., Bacau _BAR_ 7,6 _BAR_ 8,01 _BAR_
Ostatní _BAR_ 19,5 _BAR_ 16,84 _BAR_ (133) Sazby antidumpingového cla pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě tohoto šetření.
Proto odrážejí situaci zjištěnou během tohoto šetření u uvedených společností.
Tyto sazby cla (oproti celostátně platným clům uvaleným na "všechny ostatní společnosti") lze proto uplatňovat výlučně na dovozy výrobku pocházejícího z dané země a vyráběného danými společnostmi a tudíž konkrétními uvedenými právními subjekty.
Dovážený výrobek vyráběný kteroukoli jinou společností, která není výslovně uvedena ve výkonné části tohoto nařízení se svým jménem a adresou, včetně subjektů příbuzných subjektům výslovně uvedeným, nemůže využívat tyto sazby a podléhá sazbě cla platné pro "všechny ostatní společnosti".
(134) Jakýkoli požadavek na uplatnění těchto individuálních celních sazeb pro jednotlivé společnosti (např. po změně jména subjektu nebo po založení nového výrobního nebo obchodního subjektu) by měl být ihned zaslán Komisi [5] se všemi příslušnými informacemi, zejména o jakékoli změně činnosti společnosti spojené s výrobou, domácím prodejem a vývozem souvisejícím např. s takovou změnou jména nebo změnou výrobních nebo obchodních subjektů.
Komise ve vhodných případech po konzultaci s poradním výborem změní nařízení pomocí aktualizace seznamu společností požívajících individuálních sazeb cla.
3. Výběr prozatímních cel
(135) S přihlédnutím k zjištěnému rozsahu dumpingového rozpětí a ve světle škody způsobené výrobnímu odvětví Společenství je považováno za nutné, aby částky zajištěné formou prozatímního antidumpingového cla, uvaleného prozatímním nařízením, byly s konečnou platností vybrány konečnou sazbou cla.
V případě, kdy konečná cla budou vyšší než prozatímní cla, budou s konečnou platností vybrány pouze částky zajištěné na úrovni prozatímních cel.
4. Závazky
(136) Po uvalení prozatímních opatření vyvážející výrobci z Běloruska, Chorvatska, Libye, Rumunska a Ukrajiny nabídli cenové závazky v souladu s čl. 8 odst.
1 základního nařízení. Vyvážející výrobci v Estonsku a Litvě obnovili své nabídky závazků, již předložených v prozatímní fázi, ale zamítnutých z důvodů uvedených v 236. a 237. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(137) Připomíná se, že Komise již přijala závazek bulharského vyvážejícího výrobce v prozatímní fázi tohoto řízení (viz 236. bod odůvodnění prozatímního nařízení).
Jak je uvedeno v 128. bodu odůvodnění, začlenění nových údajů do konečného výpočtu škodlivého rozpětí mělo vliv na zjištěnou úroveň vyloučení škody.
Minimální cena v závazku byla proto v souladu s tím přijata.
(138) Po zveřejnění prozatímního zjištění vzneslo stěžující si výrobní odvětví Společenství námitku proti rozhodnutí Komise přijmout závazek od bulharského vyvážejícího výrobce.
V tomto ohledu bylo argumentováno tím, že daná společnost byla spojena – nebo měla blízké technické a průmyslové vztahy – s ostatními vývozci a/nebo výrobci dusíkatých hnojiv včetně močoviny se sídlem v Bulharsku, Bělorusku a na Ukrajině, což by znamenalo silný potenciál pro kompenzační dohody.
Kromě toho výrobní odvětví Společenství vyjádřilo obavy o schopnost tohoto vyvážejícího výrobce dodržet povinnosti ze závazku vyplývající.
(139) V obecnějším rámci výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že závazky a tudíž minimální ceny budou nevhodným opatřením pro dusíkatá hnojiva včetně močoviny.
(140) Je třeba připomenout, že výrobní odvětví Společenství nemohlo doložit svá tvrzení ohledně vyvážejícího výrobce v Bulharsku dostatečnými důkazy.
Kromě toho šetření Komise tato tvrzení nepotvrdilo a proto bylo nutné je zamítnout.
Pokud jde o vhodnost závazku, je třeba vzít v úvahu, že takové hodnocení by se mělo především zaměřit na konkrétní situaci společnosti.
Proto bylo zjištěno, že daná společnost vyrábí a vyváží jen močovinu a že je v tomto případě velmi pravděpodobné účinné sledování závazku.
(141) V každém případě při očekávaném porušení, při porušení nebo odstoupení od závazku lze uvalit antidumpingové clo podle čl. 8 odst. 9 a 10 základního nařízení.
(142) Všechny ostatní obdržené nabídky závazků byly rovněž podrobně analyzovány.
Z tohoto zkoumání vyplynuly dvě hlavní překážky přijatelnosti těchto nabídek závazků:
(143) Uvedení vyvážející výrobci v Litvě, Rumunsku, Chorvatsku, Ukrajině a Libyi jsou výrobci různých druhů hnojiv a/nebo jiných chemických výrobků a v minulosti trvale vyváželi tyto výrobky běžným zákazníkům (hlavně obchodníkům) ve Společenství.
Tato praxe přináší vážné riziko křížové kompenzace, tzn. že ceny by mohly být formálně dodržovány, ale ceny za jiné výrobky by byly sníženy.
Tím by bylo snadné obejít závazek dodržování minimální ceny močoviny a bylo by nanejvýš obtížné jej účinně sledovat.
(144) Kromě toho určití výrobci (z Estonska, Ukrajiny, Běloruska) tvrdili, že nemohou ovlivnit místo určení a/nebo prodejních podmínek svých vývozů močoviny nebo je dokonce neznají, zatímco z úředních statistik bylo zjevné, že výrobek byl v průběhu doby šetření vyvážen do Společenství ve velkých množstvích.
Připomíná se, že pokud tyto společnosti neposkytly v tomto ohledu dostatečné údaje, neměla Komise jinou možnost nežli použít pro stanovení vývozních cen známé údaje v souladu s článkem 18 základního nařízení.
Kromě toho určití vývozci (Libye, Estonsko) během šetření celkově spolupracovali nedostatečně.
Tyto skutečnosti byly považovány za nepřiměřeně zvyšující riziko přijmutí závazku a záruky řádného sledování jsou díky nim nedostatečné.
(145) Z výše uvedených důvodů závěr zní, že žádný ze závazků nabídnutých po zveřejnění konečných zjištění by neměl být přijat.
(146) Dotčené strany byly v tomto smyslu informovány a dotyčným vývozcům byly podrobně sděleny důvody, proč nelze přijmout nabízený závazek.
Poradní výbor byl konzultován,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu močoviny, též ve vodném roztoku, kódů KN 31021010 a 31021090, pocházející z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Estonska, Libye, Litvy, Rumunska a Ukrajiny.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro výrobek uvedený v odstavci 1 tyto:
Sofert S.A., Bacau _BAR_ 8,01 _BAR_ A266 _BAR_
Ostatní _BAR_ 16,84 _BAR_ A999 _BAR_ 3. V případech, kdy bylo zboží poškozeno před vstupem do volného oběhu, a proto se poměrným způsobem rozděluje cena skutečně zaplacená nebo splatná pro určení celní hodnoty podle článku 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 22. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [6], snižuje se částka antidumpingového cla vypočtená na základě odstavce 2 výše o procentní část odpovídající rozdělení ceny skutečně zaplacené nebo splatné.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
1. Dovozy se osvobozují od antidumpingových cel uvalených článkem 1 za předpokladu, že je vyrobí a přímo vyváží (tj. odesílá a fakturuje) prvnímu nezávislému zákazníkovi ve Společenství v postavení dovozce níže uvedená společnost, která nabídla závazek, jež Komise přijala, v případě, že tyto dovozy jsou v souladu s odstavcem 2.
Země _BAR_ Společnost _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
Bulharsko _BAR_ Chimco AD az Mezdra, 3037 Vratza _BAR_ A272 _BAR_ 2. a) Je-li předloženo prohlášení o propuštění do volného oběhu podle závazku, bude osvobození od cla podmíněno předložením platné obchodní faktury vystavené společností uvedenou v odstavci 1 celním úřadům členského státu.
b) Faktura pro dovoz v rámci závazku musí splňovat požadavky na tyto faktury uvedené v závazku, který přijala Komise, jejichž základní prvky jsou uvedeny v příloze.
c) Osvobození od cla je dále podmíněno tím, že na celnici bude předloženo zboží přesně odpovídající popisu na obchodní faktuře.
3. Dovozy doložené takovou fakturou v rámci závazku jsou deklarovány podle doplňkového kódu uvedeného v odstavci 1.
Článek 3
Částky zajištěné pomocí prozatímního antidumpingového cla uloženého nařízením (ES) č. 1497/2001 se s konečnou platností vyberou ve výši konečně uložené celní sazby na dovoz močoviny, též ve vodném roztoku, kódů KN 31021010 a 31021090, pocházející z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Estonska, Libye, Litvy, Rumunska a Ukrajiny.
Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují. Pokud je sazba uloženého konečného cla vyšší než sazba prozatímního cla, vybere se pouze částka zajištěná ve výši prozatímního cla.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 94/2002
ze dne 18. ledna 2002,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 ze dne 19. prosince 2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu [1], a zejména na články 12 a 16 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba stanovit prováděcí pravidla k opatřením stanoveným pro informační a propagační opatření pro zemědělské produkty a doplňkově rovněž pro potraviny na vnitřním trhu.
(2) V zájmu řádné správy je třeba stanovit, jak často se bude vypracovávat seznam témat a produktů, na něž se vztahují výše uvedená opatření.
(3) V zájmu zamezení narušení hospodářské soutěže je třeba vypracovat hlavní směry, jak postupovat při odkazu na zvláštní původ produktů, na které se vztahují propagační a informační kampaně.
(4) Je žádoucí definovat postup pro předkládání programů a výběr výkonného subjektu tak, aby byla v co největším rozsahu zajištěna hospodářská soutěž a volný pohyb služeb.
(5) Je žádoucí stanovit kritéria, podle kterých mají členské státy programy vybírat a Komise tyto programy prověřovat, aby bylo zajištěno dodržování pravidel Společenství a účinnost opatření, jež se mají provádět, přičemž se přihlíží ke směrnici Rady 92/50/EHS o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby [2], naposledy pozměněné směrnicí Komise 2001/78/ES [3].
(6) V rámci spolupráce s členskými státy a po prověření programů Komise informuje řídící výbor o schválených programech a rozpočtech pro tyto programy.
(7) Za účelem vytvoření rámce pro programy, které mají být uskutečněny, je třeba vypracovat hlavní směry příslušných kampaní.
Kampaně by měly mít v souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 2826/2000 informační povahu.
Nejprve se tyto hlavní směry vypracují pro určitý počet významných odvětví, aniž je dotčeno zahrnutí jiných odvětví nebo témat, která se budou definovat později.
Budou stanoveny hlavní směry pro odvětví živých rostlin a květinářských produktů.
(8) V zájmu co největší účinnosti opatření Společenství je žádoucí definovat přednostní kritéria při výběru programů tak, aby dopad těchto opatření byl co nejlepší.
(9) V případě programů, o které má zájem několik členských států, je třeba stanovit opatření, která zajistí dohodu mezi těmito státy při předkládání a posuzování programů.
(10) Je třeba stanovit důsledky, které mohou případně znamenat i snížení finančního příspěvku Společenství v případě, že bude některá organizace vyloučena z toho důvodu, že chybí spolufinancování členského státu a není použitelný čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2826/2000.
(11) Je třeba určit kontroly, které mají provádět členské státy u programů, jež přímo řídí.
(12) Pro zajištění řádné finanční správy je třeba upřesnit pravidla finanční účasti Společenství.
Je třeba zejména stanovit, že v případě víceletých programů nemůže celkový finanční příspěvek Společenství překročit 50 % celkových výdajů.
(13) Na podmínky pro výkon závazků se musí vztahovat smlouvy mezi zúčastněnými stranami a příslušnými vnitrostátními subjekty uzavřené v přiměřené lhůtě na základě vzorových smluv, které dá k dispozici Komise.
(14) Aby bylo zaručeno řádné plnění smlouvy, je žádoucí, aby smluvní strana poskytla jistotu ve prospěch příslušného subjektu ve výši 15 % příspěvku Společenství. Za týmž účelem musí být poskytnuta jistota rovněž v případě žádosti o zálohu.
(15) Je třeba definovat zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1932/1999 [5].
(16) Pro účely řádného řízení rozpočtu je nevyhnutelné stanovit krácení příspěvku Společenství, jestliže nebudou podány žádosti o meziplatby, nebudou dodrženy lhůty pro jejich podání nebo se zpozdí platby od členských států.
(17) V zájmu řádné finanční správy a aby se vyloučila možnost, že platby, které se mají vyplácet, zcela vyčerpají finanční účast Společenství a zbytek by se již nezaplatil, je třeba stanovit, že záloha a různé zprostředkované platby nebudou moci překročit 80 % příspěvku Společenství.
Za týmž účelem musí žádost o zbytek platby dojít příslušnému subjektu ve stanovené lhůtě.
(18) Je žádoucí, aby členské státy kontrolovaly provádění opatření, na něž se vztahuje toto nařízení a aby Komise byla informována o výsledcích těchto opatření.
V zájmu řádné finanční správy by měla být stanovena spolupráce mezi členskými státy, pokud se činnosti provádějí v jiném členském státě než ve státě, kde je usazen příslušný smluvní orgán.
(19) Nařízení (ES) č. 2826/2000 uvedlo do souladu informační a propagační opatření pro zemědělské produkty na vnitřním trhu a upravilo je do jediného znění.
Je tedy rovněž nezbytné uvést do souladu a zjednodušit prováděcí pravidla ke stávajícím odvětvovým předpisům.
Je proto třeba zrušit platná odvětvová ustanovení a nařízení týkající se propagace zemědělských produktů.
(20) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem společné schůze řídících výborů pro propagaci zemědělských produktů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 2826/2000 se "programem" rozumí soubor souvisejících opatření, která mají dostatečný rozsah, aby přispívala ke zvyšování informovanosti o daných produktech a jejich odbytu.
Článek 2
1. Při dodržování kritérií uvedených v článku 3 nařízení (EHS) č. 2826/2000 se propagační a/nebo informativní zprávy spotřebitelům a jiným cílovým skupinám musí být založeny na podstatných vlastnostech daného produktu a/nebo jeho charakteristikách.
2. Jakýkoliv odkaz na původ produktů musí být druhotný ve vztahu k hlavní zprávě v kampani.
Označení původu produktu však může být součástí opatření, pokud se jedná o označení na základě právních předpisů Společenství nebo o prvek mající souvislost s produktem a nezbytný pro názornost propagačního nebo informačního opatření.
Článek 3
Seznam témat a produktů uvedených v článku 4 nařízení (ES) č. 2826/2000 se stanoví každé dva roky nejpozději do 31. března.
První seznam je uveden v příloze I tohoto nařízení.
Vnitrostátní orgány příslušné k provádění tohoto nařízení jsou uvedeny v příloze II.
Článek 4
Programy uvedené v článku 1 se provádějí po dobu nejméně jednoho roku, ale ne déle než tři roky ode dne účinnosti příslušné smlouvy.
Článek 5
1. Pro uskutečňování opatření, která jsou součástí programů uvedených v článku 6 nařízení (ES) č. 2826/2000, obdrží členský stát, vždy před 15. červnem a poprvé před 15. březnem, na svou žádost programy oborových nebo mezioborových organizací Společenství zastupujících jedno nebo více příslušných odvětví. Tyto programy splňují hlavní směry uvedené v článku 5 nařízení (ES) č. 2826/2000 a seznam úkolů obsahující kritéria vyloučení, výběru a přidělení, který dotyčný členský stát za tím účelem zveřejní.
Poprvé jsou hlavní směry stanoveny v příloze III tohoto nařízení.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že výběrové komise u smluv týkajících se jejich země dodržují směrnici 92/50/EHS.
3. Pokud je plánován informativní a/nebo propagační program, o který má zájem více členských států, dohodnou se tyto státy při sestavení seznamu úkolů a výzvách k předkládání nabídek, aby byly slučitelné.
4. V reakci na výzvy k překládání nabídek vypracují organizace uvedené v odstavci 1 ve spolupráci s prováděcím subjektem nebo prováděcími subjekty, který byl vybrán vhodnými prostředky v soutěži prověřené členskými státy, propagační a informační programy.
5. V případě programů, o které má zájem několik členských států, dotyčné členské státy při výběru programů spolupracují a zaváží se, že se budou podílet na jejich financování v souladu s čl. 9 odst. 2.
Článek 6
V případě, že se členský stát nepodílí na spolufinancování, čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2826/2000 se nepoužije a oborová nebo mezioborová organizace tohoto členského státu je z programu vyloučena.
Článek 7
1. Nejpozději do 31. srpna každého roku, poprvé pak 15. května, předloží členské státy Komisi prozatímní seznam programů a prováděcích subjektů, které vybraly, a opis každého programu.
V případě programů, o které má zájem více členských států, vypracují toto sdělení dotyčné členské státy ve společné shodě.
2. Pokud se zjistí, že program nesplňuje předpisy Společenství nebo hlavní směry uvedené v příloze III, informuje Komise do šedesáti kalendářních dní po přijetí prozatímního seznamu dotyčný členský stát nebo dotyčné členské státy, že daný program zcela nebo částečně neodpovídá předpisům.
3. Po prověření programů Komise nejpozději do 15. listopadu, poprvé pak do 31. července, informuje příslušné řídící výbory podle článku 13 nařízení (ES) č. 2826/2000 o vybraných programech a jejich rozpočtech.
4. Navrhující oborové nebo mezioborové organizace odpovídají za řádné provádění vybraných programů.
Článek 8
V případě použití článku 7 nařízení (ES) č. 2826/2000 se prozatímní seznam programů předkládá Komisi nejpozději do 30. září, poprvé pak do 15. června.
Příslušné řídící výbory jsou o něm informovány nejpozději do 15. prosince, poprvé pak do 15. září.
Článek 9
1. Finanční účast Společenství na opatřeních uvedených v čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2826/2000 se stanoví takto:
a) 50 % skutečných nákladů na opatření u programů trvajících jeden rok;
b) 60 % skutečných nákladů na opatření během prvního roku a 40 % během druhého roku u programů trvajících dva roky, aniž by však celková finanční účast Společenství překročila 50 % celkových nákladů;
c) 60 % skutečných nákladů na opatření během prvního roku, 50 % ve druhém roce a 40 % ve třetím roce u tříletých programů, aniž by však celková finanční účast Společenství překročila 50 % celkových nákladů.
Tato finanční účast se vyplácí členským státům uvedeným v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 2826/2000.
2. Finanční účast členských států na opatřeních uvedených v čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 2826/2000 se rovná 20 % jejich skutečných nákladů. V případě, že se na financování podílí několik členských států, stanoví se jejich podíl v poměru k finanční účasti navrhující organizace usazené na jejich území.
Článek 10
1. Po vypracování konečného seznamu programů vybraných členskými státy, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3 třetím pododstavci nařízení (ES) č. 2826/2000, informuje členský stát každou zúčastněnou organizaci o přijetí či nepřijetí její žádosti. Členské státy uzavřou smlouvy s vybranými organizacemi do třiceti následujících kalendářních dní. Po uplynutí této lhůty již nelze žádnou smlouvu uzavřít bez předchozího povolení Komise.
2. Členské státy použijí vzorové smlouvy, které jim dá Komise k dispozici.
3. Obě smluvní strany mohou smlouvu uzavřít teprve po poskytnutí jistoty ve výši 15 % maximální roční částky, kterou financuje Komise a dotyčný členský stát nebo členské státy, přičemž tato jistota má zaručit řádné plnění smlouvy.
Na poskytnutí této jistoty se vztahují podmínky stanovené v hlavě III nařízení (EHS) č. 2220/85.
Pokud je však smluvní stranou veřejnoprávní orgán nebo pokud smluvní strana působí pod dohledem veřejnoprávního orgánu, může příslušný subjekt členského státu přijmout písemnou záruku od dohlížejícího orgánu ve výši procentního podílu uvedeného v prvním pododstavci za předpokladu, že dohlížející orgán převezme na svůj účet:
- závazek, že dohlédne na řádné provádění uložených povinností, a
- prověřování, že obdržené částky jsou skutečně využívány k provádění uložených povinností.
Důkaz o poskytnutí jistoty musí být členskému státu doručen před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1.
Uvolnění této jistoty se uskuteční ve lhůtách a za podmínek stanovených v článku 12 tohoto nařízení pro platbu zůstatku.
4. Zásadním požadavkem ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85 je provádění opatření stanovených ve smlouvě.
5. Členský stát neprodleně předloží Komisi opis smlouvy a důkazu o poskytnutí jistoty.
Předloží rovněž opis smlouvy, kterou uzavřela vybraná organizace s prováděcím subjektem.
Na základě této smlouvy se prováděcí subjekt zavazuje, že podstoupí kontroly uvedené v článku 13.
Článek 11
1. Do třiceti kalendářních dní po podpisu smlouvy může smluvní strana podat členskému státu žádost o zálohu, spolu s jistotou podle odstavce 3.
Po uplynutí této lhůty již o zálohu nelze žádat.
Záloha může krýt nejvýše 30 % ročního příspěvku od Společenství a dotyčného členského státu nebo dotyčných členských států.
2. Členský stát vyplácí zálohu do třiceti kalendářních dní po podání žádosti o zálohu.
V případě prodlení se použijí pravidla stanovená v článku 4 nařízení Komise (ES) č. 296/96 [6].
3. Záloha se vyplácí pod podmínkou, že smluvní strana poskytne ve prospěch členského státu jistotu ve výši 110 % této zálohy; na poskytnutí jistoty se vztahují podmínky stanovené v hlavě III nařízení (EHS) č. 2220/85.
Pokud je však smluvní stranou veřejnoprávní orgán nebo pokud smluvní strana působí pod dohledem veřejnoprávního orgánu, může příslušný subjekt členského státu přijmout písemnou záruku od dohlížejícího orgánu ve výši procentního podílu uvedeného v prvním pododstavci za předpokladu, že se dohlížející orgán zaváže vyplatit částku, na niž se vztahuje jistota, v případě, že nárok na zálohu nevznikl.
Článek 12
1. Žádosti o prozatímní platby příspěvku od Společenství a členských států se podávají před koncem kalendářního měsíce následujícího po měsíci uplynutí každého čtvrtletí ode dne podpisu smlouvy.
Tyto žádosti se týkají výdajů za dané čtvrtletí a je k nim připojena souhrnná finanční zpráva, příslušné doklady a prozatímní zpráva o plnění smlouvy.
V případě, že k žádným výdajům během daného čtvrtletí nedošlo, se tato informace sděluje ve stejných lhůtách jako informace týkající se žádostí o meziplatby.
Kromě případů vyšší moci se při opožděném podání žádosti o meziplatby a patřičných dokladů snižuje platba o 3 % za celý měsíc prodlení.
11 odst. 1 nesmí celkově překročit 80 % všech ročních finančních příspěvků od Společenství a dotyčných členských států.
Při dosažení této úrovně již nelze žádnou další žádost o meziplatbu podat.
2. Žádost pro vyplacení zůstatku se podává ve lhůtě čtyř měsíců ode dne ukončení ročních opatření uvedených ve smlouvě.
Aby se žádost považovala za podanou, musí k ní být přiloženy tyto doklady:
a) souhrnná finanční zpráva, z níž vyplývají plánované a uskutečněné výdaje, jakož i všechny doklady vztahující se k příslušným výdajům;
b) souhrn uskutečněných opatření (zpráva o činnosti);
c) vnitřní zpráva, kterou vypracuje smluvní strana, o dosažených výsledcích zjištěných ke dni zprávy a o jejich možném využití.
Kromě případů vyšší moci se při opožděném podání žádosti o zůstatek snižuje zůstatek o 3 % za každý měsíc prodlení.
3. Zůstatek lze vyplatit pouze po prověření dokladů uvedených v odstavci 2.
Pokud není zásadní požadavek uvedený v čl. 10 odst. 4 zcela splněn, snižuje se zůstatek v poměru k jeho splnění.
4. Jistota uvedená v čl. 11 odst. 3 se uvolní za podmínky, že byl prokázáno konečný nárok na zálohu.
5. Členský stát provede platby stanovené v předchozích odstavcích do šedesáti kalendářních dní od přijetí žádosti.
Tato lhůta však může být kdykoliv pozastavena během šedesátidenního období po prvním zaregistrování žádosti o platbu, když se dané smluvní straně oznámí, že žádost nebyla přijata, buď proto, že pohledávka není splatná, anebo proto, že nebyla podložena doklady požadovanými u každé dodatečné žádosti, či proto, že členský stát považuje za nezbytné opatřit si další informace nebo je prověřit.
Lhůta pak dále běží ode dne přijetí požadovaných informací, jež musí být doručeny do třiceti kalendářních dní.
Kromě případů vyšší moci se při opoždění výše uvedených plateb snižuje v souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 296/96 částka uhrazovaná členskému státu.
6. Jistota uvedená v čl. 10 odst. 3 musí mít platnost až do vyplacení zůstatku a uvolňuje se dopisem o zproštění od příslušného subjektu.
7. Členský stát do 30 kalendářních dní od přijetí předloží Komisi:
- čtvrtletní zprávy o plnění smlouvy,
- souhrnné zprávy uvedené v odst. 2 písm. a) a b),
- vnitřní hodnotící zprávu.
8. Po vyplacení zůstatku předloží členský stát Komisi finanční zprávu o výdajích vzniklých v rámci smlouvy.
Dále osvědčí, že po provedených kontrolách lze v souladu se smlouvou veškeré výdaje považovat za oprávněné.
9. Veškeré propadlé jistoty a uložené pokuty se odečtou od výdajů EZOZF, záruční sekce, v podílu odpovídajícímu spolufinancování Společenstvím.
Článek 13
1. Členský stát přijme nezbytná opatření, aby zejména technickými, správními a účetními kontrolami smluvní strany a prováděcího orgánu prověřil:
a) přesnost informací a dodaných dokladů a
b) splnění všech smluvních závazků.
Aniž je dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 595/91 [7], uvědomí členský stát Komisi co nejdříve o jakýchkoli nesrovnalostech zjištěných při kontrolách.
2. Dotyčný členský stát určí nejvhodnější způsob kontroly opatření, na něž se vztahuje toto nařízení, a sdělí ho Komisi.
3. V případě programů, které se týkají několika členských států, přijmou tyto členské státy nezbytná opatření pro koordinaci kontrol a informují o nich Komisi.
4. Komise se může kdykoliv podílet na prověřování a kontrolách uvedených v odstavcích 2 a 3.
Za tím účelem příslušné subjekty členských států sdělí včas Komisi dobu plánovaných kontrol a prověřování.
Komise může rovněž přistoupit k dodatečných kontrolám, které by považovala za nezbytné.
Článek 14
1. V případě neoprávněného vyplacení je příjemce povinen uhradit dotyčné částky zvýšené o úrok vypočítaný podle doby uplynulé od vyplacení do dne, kdy ji příjemce uhradil.
Úroková sazba je sazba, kterou používá Evropská centrální banka na své operace v eurech, zveřejněná v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C, a která platila ke dni neoprávněného vyplacení, navýšená o tři procentní body.
2. Vybrané částky a odpovídající úroky se vyplatí platebním agenturám nebo útvarům, které od nich odečtou výdaje financované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem v poměru k finančnímu příspěvku Společenství.
Článek 15
Články 10, 11, 12, 13 a 14 se použijí rovněž na programy předložené v souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 2826/2000.
Smlouvy na tyto programy se uzavírají mezi danými členskými státy a vybranými prováděcími organizacemi.
Článek 16
1. Zrušují se tato ustanovení:
a) články 13, 14, 15, 16 a 17 nařízení Komise (EHS) č. 2159/89 ze dne 18. července 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 [8];
b) článek 6 nařízení Komise (ES) č. 1905/94 ze dne 27. července 1994, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 399/94 o zvláštních opatřeních pro sušené hrozny [9].
2. Zrušují se tato nařízení:
a) nařízení Komise (EHS) č. 1348/81 ze dne 20. května 1981 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1970/80, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla pro opatření k podpoře spotřeby olivového oleje ve Společenství [10];
b) nařízení Komise (EHS) č. 1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se podpory pro přadný len a konopí [11];
c) nařízení Komise (EHS) č. 2282/90 ze dne 31. července 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla k opatřením zaměřeným na zvýšení spotřeby a využití jablek a spotřeby citrusových plodů [12];
d) nařízení Komise (EHS) č. 3601/92 ze dne 14. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro stolní olivy [13];
e) nařízení Komise (EHS) č. 1318/93 ze dne 28. května 1993 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 2067/92 o propagačních opatřeních pro jakostní hovězí a telecí maso a jeho uvádění na trh [14];
f) nařízení Komise (ES) č. 890/1999 ze dne 29. dubna 1999 o uskutečňování informačních opatření týkajících se režimu Společenství v oblasti označování hovězího a telecího masa [15];
g) nařízení Komise (ES) č. 3582/93 ze dne 21. prosince 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2073/92 o podpoře spotřeby ve Společenství a o rozšíření trhů s mlékem a mléčnými výrobky [16];
h) nařízení Komise (ES) č. 803/98 ze dne 16. dubna 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro rok 1998 k nařízení Rady (ES) č. 2275/96, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro živé rostliny a květinářské produkty. [17]
3. Nařízení uvedená v odstavci 2 se použijí i nadále pro propagační a informační programy schválené před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 95/2002
ze dne 18. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima) [2], a nařízení Rady (ES) č. 1454/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1601/92 (Poseican) [3], stanoví nový režim s cílem řešit situaci danou odlehlostí, ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou těchto regionů.
(2) Prováděcí pravidla, která byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 20/2002 [4] a která se týkají zvláštního režimu zásobování mimořádně okrajově položených regionů zavedeného nařízeními Rady (ES) č. 1452/2001 [5], (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001, stanoví mimo jiné, že budou nadále pokračovat zvláštní ustanovení týkající se tradičních obchodních toků se zbytkem Společenství, zejména pokud jde o dodávky bílého cukru C a surového cukru C ve smyslu článku 13 nařízení (ES) č. 1260/2001. Má-li být zajištěno, aby doba používání tohoto nařízení a nařízení (ES) č. 1260/2001 byla jednotná, je třeba stanovit, že zvláštní ustanovení uvedená v čl. 1 odst. 1a nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty [6], naposledy pozměně-ného nařízením (ES) č. 1148/98 [7], se použijí během období stanoveného v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Znění čl. 1 odst. 1a nařízení (EHS) č. 2670/81 se nahrazuje tímto: "1a. Během období uvedeného v čl. 10 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 [8], aniž je dotčen odst. 1 písm. a), b) a d), pokud je cukr C dovážen na Kanárské ostrovy nebo na Madeiru ve formě bílého cukru kódu KN 1701, nebo na Azory ve formě surového cukru kódu KN 17011210, v rámci režimu osvobození od dovozních cel stanovených v článku 3 nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 [9] nebo v článku 3 nařízení Rady (ES) č. 1454/2001 [10], pak pro účely používání výše uvedeného režimu se považuje za cukr vyvážený do třetích zemí ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001 a pocházející z těchto třetích zemí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 113/2002
ze dne 23. ledna 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2223/96, pokud jde o revidované klasifikace výdajů podle účelu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2558/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2223/96 obsahuje referenční rámec společných norem, definic, klasifikací a účetních pravidel pro sestavování účtů členských států splňujících statistické požadavky Společenství tak, aby bylo možné získat výsledky porovnatelné mezi členskými státy.
(2) V roce 2000 Společná pracovní skupina sekretariátů pro národní účty (ISWGNA) revidovala a Organizace spojených národů zveřejnila revidované klasifikace výdajů podle účelu, zejména klasifikaci funkcí vládních institucí (COFOG), klasifikaci individuální spotřeby podle účelu (COICOP) a klasifikaci služeb neziskových institucí sloužících domácnostem (COPNI).
(3) Klasifikace uvedené v nařízení č. 2223/96 je proto třeba změnit.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha A ("Evropský systém účtů ESA 1995") nařízení Rady (ES) č. 2223/96 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 120/2002
ze dne 21. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2793/1999, pokud jde o úpravu celní kvóty pro víno
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím 1999/753/ES ze dne 29. července 1999 [1] schválila Rada prozatímní provádění Dohody o obchodu, rozvoji a spolupráci mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Jihoafrickou republikou na straně druhé [2] (dále jen "dohoda ORS").
Dohoda ORS vstoupila prozatímně v platnost dnem 1. ledna 2000;
(2) Příloha X dohody ORS obsahuje výměnu dopisů mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou, kterou se stanoví roční celní kvóta osvobozená od cla ve výši 32 miliónů litrů pro jihoafrické víno dovážené v lahvích. Článek 8 nařízení Rady (ES) č.
2793/1999 ze dne 17. prosince 1999 o některých postupech pro používání Dohody o obchodu, rozvoji a spolupráci mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou [3] stanoví, že tato celní kvóta pro víno bude otevřena až poté, co vstoupí v platnost Dohoda mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem a Dohoda mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s lihovinami.
(3) Rozhodnutím 2002/51/ES [4] Rada jménem Společenství schválila Dohodu mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem.
Kromě toho Rada rozhodnutím 2002/55/ES [5] schválila Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Jihoafrickou republikou o obchodu s vínem, kterou se mění objem celní kvóty pro víno dovážené v lahvích uvedený příloze X dohody ORS.
(4) Nařízení (ES) č. 2793/1999 je proto třeba změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 2793/1999 se mění takto: V pátém sloupci nazvaném
"Roční objem celní kvóty a roční faktor růstu" se údaj odpovídající pořadovému číslu 09.1825 nahrazuje tímto:
"35300000 litrů
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 134/2002
ze dne 22. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2531/98 o uplatňování minimálních rezerv Evropskou centrální bankou
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"), a zejména na článek 19.2 tohoto statutu,
s ohledem na doporučení Evropské centrální banky,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Komise [2],
v souladu s postupem stanoveným v čl. 107 odst. 6 Smlouvy o založení Evropského společenství a článkem 42 statutu a za podmínek stanovených v článku 43.1 statutu, bodě 8 Protokolu o některých ustanoveních týkajících se Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a bodě 2 Protokolu o některých ustanoveních týkajících se Dánska, přičemž oba protokoly jsou připojeny k uvedené smlouvě,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 23. listopadu 1998 přijala Rada nařízení (ES) č. 2531/98 o uplatňování minimálních rezerv Evropskou centrální bankou [3].
(2) Nařízení (ES) č. 2531/98 stanovilo zvláštní sankce a postupy a upravilo zjednodušený postup pro uvalování sankcí v případě některých druhů protiprávního jednání, avšak odkázalo na nařízení (ES) č. 2532/98 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce [4], pokud jde o zásady a postupy při uvalování sankcí.
(3) Zkušenosti s přezkumným postupem stanoveným v čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 2532/98 a zjednodušeným čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2531/98 prokázaly, že zkrácená lhůta 15 dnů nepostačuje Radě guvernérů, aby přijala řádné rozhodnutí.
(4) Aby byl stanoven účinný přezkumný postup, musí být lhůta pro přijetí rozhodnutí Radou guvernérů prodloužena na dva měsíce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 2531/98 se zrušuje odkaz na čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 2532/98.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 141/2002
ze dne 25. ledna 2002
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2433/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 142/2002
ze dne 25. ledna 2002
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2433/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem celních a jiných opatření týkajících se obchodu zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu šesti měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu šesti měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 143/2002
ze dne 24. ledna 2002,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 571/88, pokud jde o organizaci statistických zjišťování Společenství o struktuře zemědělských podniků v letech 2003, 2005 a 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 571/88 ze dne 29. února 1988 o organizaci statistických zjišťování Společenství o struktuře zemědělských podniků v letech 1988 až 1997 [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 98/377/EHS [2], a zejména s ohledem na článek 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Při stanovení zjišťovaných ukazatelů je nutno co nejvíce usilovat o snížení pracovního zatížení respondentů, kterých se zjišťování týká.
(2) V zájmu dalšího rozvoje a řízení společné zemědělské politiky je třeba seznam ukazatelů zrevidovat a upravit s ohledem na vývoj nových informačních potřeb.
(3) Nový politický cíl dosažení udržitelné společné zemědělské politiky vyžaduje získání více údajů, zejména o komplexních vztazích mezi zemědělstvím a životním prostředím.
(4) Pro využití údajů, sbíraných v dlouhém časovém období a na rozsáhlém území, je nezbytná stejná kvalita údajů bez ohledu na jejich zdroj.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, zřízeného rozhodnutím Rady 72/279/EHS [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 571/88 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Pokud Komise v souladu s čl. 8 odst. 2 nařízení (EHS) č. 571/88 oprávní členské státy, aby používaly údaje ze zdrojů jiných, než jsou statistická zjišťování, dané členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že tyto údaje budou mít kvalitu alespoň takovou, jako je kvalita údajů ze statistických zjišťování.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 152/2002
ze dne 21. ledna 2002
o vývozu některých výrobků ESUO a ES z oceli z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie do Evropského společenství (systém dvojité kontroly) a o zrušení nařízení (ES) č. 190/98
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) dnem 1. června 2001 vstoupila v platnost prozatímní dohoda o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé [1] (dále jen "prozatímní dohoda");
(2) smluvní strany se v protokolu 2 prozatímní dohody dohodly zavést ihned po vstupu uvedené dohody v platnost systém dvojité kontroly bez množstevních limitů na dovoz výrobků z oceli pocházejících z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie do Společenství;
(3) nařízení Rady (ES) č. 190/98 ze dne 19. ledna 1998 o vývozu některých výrobků ESUO a ES z oceli z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie do Společenství (systém dvojité kontroly) [2] by mělo být zrušeno a nahrazeno novým nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ode dne vstupu prozatímní dohody v platnost a až do dalšího oznámení musejí být v souladu s protokolem 2 prozatímní dohody o výrobcích z oceli dovozy do Společenství některých výrobků ze železa a oceli, na které se vztahují smlouvy o ESUO a ES, pocházejí z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a jsou uvedené v seznamu v příloze I tohoto nařízení, doloženy dokladem o dohledu vydaným orgány Společenství.
2. Výrobky, na které se vztahuje toto nařízení, se zařazují na základě celní a statistické nomenklatury Společenství (dále jen "kombinovaná nomenklatura" nebo zkráceně "KN").
Původ výrobků, na které se vztahuje toto nařízení, se určí v souladu s pravidly platnými ve Společenství.
3. Ode dne vstupu prozatímní dohody v platnost a až do dalšího oznámení podléhají dovozy do Společenství výrobků z oceli, které pocházejí z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a jsou uvedené v seznamu v příloze 1, rovněž vystavení dokladu o vývozu příslušnými orgány země vývozu.
Dovozci předloží originál dokladu o vývozu nejpozději do 31. března roku následujícího po roce, kdy zboží, kterého se doklad týká, bylo odesláno.
4. Dnem odeslání se rozumí den naložení zboží na dopravní prostředek určený k vývozu.
5. Doklad o vývozu odpovídá vzoru uvedenému v příloze II. Platí pro vývozy do celého celního území Společenství.
Článek 2
1. Doklad o dohledu uvedený v čl. 1 odst. 1 vystavuje automaticky příslušný orgán členského státu bezplatně na jakékoliv vyžádané množství do pěti dnů od předložení žádosti kterýmkoliv dovozcem ve Společenství, bez ohledu na jeho místo usazení ve Společenství. Pokud není prokázáno jinak, považuje se tato žádost za obdrženou příslušným vnitrostátním orgánem nejpozději třetí den po jejím podání.
2. Doklad o dohledu vystavený některým z příslušných vnitrostátních orgánů uvedených v příloze III je platný v celém Společenství.
3. Doklad o dohledu se vyhotovuje podle vzoru uvedeného v příloze IV.
Žádost dovozce musí obsahovat:
a) jméno a plnou adresu žadatele (včetně telefonního a faxového čísla, jakož i případného identifikačního čísla používaného vnitrostátními orgány) a identifikační číslo pro účely DPH, je-li žadatel plátcem DPH,
b) případně jméno a plnou adresu deklaranta nebo zástupce žadatele (včetně telefonního a faxového čísla),
c) plné jméno a adresu vývozce,
d) přesný popis zboží včetně:
- jeho obchodního označení,
- kódu KN,
- země původu,
- země určení,
e) čistou hmotnost vyjádřenou v kg nebo množství v jiné měrné jednotce, požadované pro každou položku kombinované nomenklatury,
f) hodnotu zboží CIF hranice Společenství v eurech podle položky kombinované nomenklatury,
g) údaj, zda jde zboží druhé nebo podřadné jakosti,
h) navrhovanou dobu a místo celního odbavení,
i) informaci, zda jde o opakování předcházející žádosti týkající se dodávky podle téže smlouvy,
j) následující prohlášení opatřené datem a podpisem žadatele a jménem žadatele napsaným velkými písmeny: "Já, níže podepsaný, tímto prohlašuji, že jsem v žádosti uvedl všechny údaje podle svého nejlepšího vědomí a svědomí přesně a že jsem usazen ve Společenství."
Dovozce předloží rovněž kopii kupní nebo prodejní smlouvy, fakturu pro forma nebo, není-li zboží určeno k prodeji přímo v zemi výroby, výrobní osvědčení vystavené ocelárnou, která je vyrobila.
4. Doklady o dohledu mohou být používány pouze po dobu platnosti opatření k liberalizaci dovozů v rámci dotyčných transakcí.
Aniž jsou dotčeny možné změny platných dovozních předpisů nebo rozhodnutí přijatých v rámci určité dohody či správy kvóty,
- doba platnosti dokladu o dohledu je čtyři měsíce, a
- nevyužité nebo částečně využité doklady o dohledu mohou být prodlouženy na stejnou dobu.
Článek 3
1. Je-li jednotková cena prováděné transakce o méně než 5 % vyšší než cena vyznačená v dokladu o dohledu nebo přesahuje-li celková hodnota nebo množství skutečně dovezených výrobků o méně než 5 % hodnotu nebo množství uvedené v dokladu o dohledu, nebrání to propuštění dotyčných výrobků do volného oběhu.
2. Žádosti o doklady o dohledu, jakož i doklady samotné, jsou důvěrné.
Jsou určeny výhradně pro příslušné orgány a žadatele.
Článek 4
1. Během prvních deseti dnů každého měsíce oznámí členské státy Komisi:
a) podrobné údaje o množstvích a hodnotách (vypočítaných v eurech), pro něž byly během předcházejícího měsíce vystaveny doklady o dohledu,
b) podrobné údaje o dovozech uskutečněných v měsíci předcházejícím měsíci uvedenému v písmenu a).
Údaje poskytnuté členskými státy se rozčleňují podle výrobku, kódu KN a země.
Sdělují se elektronicky ve formě za tímto účelem dohodnuté.
2. Členské státy oznámí všechny odchylky nebo případy podvodu, které zjistí, případně důvody, které je vedly k odmítnutí udělit doklad o dohledu.
Článek 5
Všechna oznámení stanovená tímto nařízením se zasílají Komisi Evropských společenství (GŘ obchod E/2 a GŘ podniky E/2).
Článek 6
Nařízení (ES) č. 190/98 se zrušuje.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 153/2002
ze dne 21. ledna 2002
o některých postupech pro používání Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé a pro používání Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada uzavírá Dohodu o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé, která byla podepsána v Lucemburku dne 9. dubna 2001 (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení").
(2) Mezitím dne 9. dubna 2001 Rada uzavřela Prozatímní dohodu mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií [1] (dále jen "prozatímní dohoda"), která stanoví včasný vstup v platnost ustanovení o obchodu a obchodních záležitostí dohody o stabilizaci a přidružení.
(3) Je nezbytné stanovit postupy pro používání některých ustanovení těchto dohod
(4) Dohoda o stabilizaci a přidružení a prozatímní dohoda stanoví, že některé produkty pocházející z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie se mohou dovážet do Společenství v rámci celních kvót se sníženým clem.
Je proto nezbytné stanovit ustanovení pro výpočet snížených celních sazeb.
(5) Dohoda o stabilizaci a přidružení a prozatímní dohoda již stanoví produkty způsobilé pro tato celní opatření, příslušná množství (a jejich zvýšení), použitelná cla, doby použití a všechny podmínky způsobilosti.
(6) Rozhodnutí Rady nebo Komise, kterým se mění kódy kombinované nomenklatury a kódy TARIC, nepřinášejí žádné podstatné změny.
(7) V zájmu zjednodušení a včasného zveřejnění nařízení provádějících celní kvóty Společenství je třeba, aby Komise, která je nápomocen výbor zřízený podle článku 42 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [2] přijala nařízení o otevření a správě celních kvót pro produkty typu "baby-beef".
(8) Je třeba, aby Komise za pomoci výboru zřízeného podle článku 248a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], přijala nařízení o otevření a správě celních kvót, které mohou být přiděleny na základě vyjednávání o dalších celních koncesích podle článku 29 dohody o stabilizaci a přidružení a podle článku 16 prozatímní dohody.
(9) Cla by měla být zcela pozastavena, pokud preferenční zacházení odůvodňuje nárok na valorická cla dosahující nejvýše 1 % a nebo specifická cla dosahující nejvýše 1 euro.
(10) Toto nařízení by se mělo používat se zpětnou působností a mělo by být použitelné při vstupu v platnost dohody o stabilizaci a přidružení.
(11) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení je třeba přijmout podle ustanovení dohody mezi Evropským parlamentem a Komisí o prováděcích pravidlech k rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Rada tímto stanoví některé postupy pro přijímání prováděcích pravidel k některým ustanovením Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") a ustanovení Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií (dále jen "prozatímní dohoda").
Článek 2
Koncese pro produkty kategorie "baby-beef"
Prováděcí pravidla k čl. 14 odst. 2 prozatímní dohody, a k čl. 27 odst. 2 dohody o stabilizaci a přidružení, týkající se celní kvóty pro produkty kategorie "baby-beef", přijme Komise v souladu s postupem uvedeným v článku 3 tohoto nařízení.
Článek 3
Prováděcí postup
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle článku 42 nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. V případě odkazu na tento článek se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 4
Další koncese
Pokud jsou poskytnuty další koncese pro produkty rybolovu v rámci celní kvóty podle článku 29 dohody o stabilizaci a přidružení a článku 16 prozatímní dohody, je třeba, aby Komise přijala v souladu s postupem stanoveným v článku 5 tohoto nařízení prováděcí pravidla k těmto celním kvótám.
Článek 5
Prováděcí postup
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený podle článku 248a nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. V případě odkazu na tento článek se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 6
Snižování celních sazeb
1. S výhradou odstavce 2 se sazby preferenčního cla zaokrouhlují dolů na jedno desetinné místo.
2. Pokud výsledek výpočtu sazby preferenčního cla při použití odstavce 1 je jeden z následujících, jako preferenční sazba se použije osvobození od cla:
a) 1 % nebo méně v případě valorických cel, nebo
b) částka 1 euro nebo méně na osobu v případě specifických cel.
Článek 7
Technické úpravy
Změny a technické úpravy prováděcích pravidel přijatých podle tohoto nařízení, které jsou nezbytné po změnách kódů kombinované nomenklatury a rozdělení Taric nebo vzniknou uzavřením nových dohod, protokolů, výměn dopisů nebo jiných aktů mezi Společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, se přijímají postupy stanovenými v článku 3 a 5.
Článek 8
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 154/2002
ze dne 21. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem a stanoví výše podpory v semenářském odvětví pro hospodářské roky 2002/03 a 2003/04
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2358/71 [4] stanoví, že výše podpory má být stanovena mimo jiné s přihlédnutím k nutnosti zajistit rovnováhu mezi nezbytným objemem produkce ve Společenství a odbytovými možnostmi pro tuto produkci. Od sklizně hospodářského roku 1994/95 produkce osiva a jeho vývoz neustále stoupaly; navíc zásoby osiva ve Společenství dosáhly úrovně, jež by mohla ovlivnit rovnováhu trhu s osivem.
(2) Je proto odůvodněné zavést mechanismus stabilizace produkce osiva jiného než osiva rýže, pro které již takový mechanismus platí.
Mechanismus stabilizace pro osivo jiné než osivo rýže by měl stanovit maximální množství, pro které lze vyplatit podporu, stanovené na základě reprezentativního průměru množství sklizených v průběhu nedávného rozhodného období, a určité pásmo pro zohlednění cyklického kolísání charakteristického pro produkci osiva.
Je rovněž třeba vytvořit podmínky, jež umožní rozvíjet a zachovávat životaschopná malá produkční odvětví tím, že se členským státům s nízkou nebo žádnou produkcí osiva zaručí určité minimální množství.
(3) Příloha nařízení (EHS) č. 2358/71 uvádí odrůdy Lolium perenne L. s vysokou perzistencí, pozdní nebo středně pozdní, nové odrůdy a ostatní, a dále odrůdy s nízkou perzistencí, středně pozdní, středně rané nebo rané.
Ceny těchto odrůd na vnějších trzích již neodůvodňují toto rozdělení, a proto by mělo být rozdělení osiva odrůd Lolium perenne L. do uvedených tří skupin zrušeno a stanovena jediná sazba podpory.
(4) Za situace na trzích Společenství a výhledu pro ně nemají producenti osiva uvedeného v příloze k nařízení (EHS) č. 2358/71, které bude uváděno na trh v hospodářských letech 2002/03 a 2003/04, zajištěn spravedlivý příjem.
Je proto třeba na toto osivo poskytovat podporu produkce.
(5) Ustanovení čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2358/71 stanoví, že výše podpory má být stanovena s přihlédnutím k nutnosti zajistit rovnováhu mezi nezbytným objemem produkce ve Společenství a odbytovými možnostmi pro tuto produkci a cenám těchto produktů na vnějších trzích.
(6) Uplatnění těchto kritérií vede ke stanovení výše podpor pro hospodářské roky 2002/03 a 2003/04 na úrovně stanovené v příloze.
(7) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2358/71 se mění takto:
"4a. Maximální množství osiva, pro které lze vyplatit podporu, se stanoví postupem podle odstavce 5.
Toto množství je rozděleno podle členského státu produkce.
Maximální množství osiva jiných plodin než rýže, pro které lze vyplatit podporu, se rovná úhrnu množství pro jednotlivé členské státy stanovených na základě průměru množství sklizených v hospodářských letech 1996/97 až 2000/01, ke kterým se přihlíží, s vyloučením nejvyššího a nejnižšího, zvýšenému o 5 %.
Pokud množství stanovené podle druhého pododstavce nepřekračuje 800 tun, poskytne se členskému státu dodatečné množství 300 tun.
Pokud u osiva jiných plodin než rýže překročí úhrn množství, na které byly podány žádosti o podporu v producentských členských státech, maximální množství stanovené pro Společenství, podpora se v následujícím hospodářském roce v každém dotyčném členském státě sníží poměrně k přebytku množství stanoveného pro členský stát s přihlédnutím k množstvím členskými státy nevyužitým.
V tomto případě určí Komise procenta snížení pro každý producentský členský stát.";
2. článek 10 se zrušuje;
3. článek 11 se nahrazuje tímto: "Článek 11
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro osivo (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/486/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 2
Výše podpory poskytované v semenářském odvětví, kterou upravuje článek 3 nařízení (EHS) č. 2358/71, pro hospodářské roky 2002/03 a 2003/04 je stanovena v příloze tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 156/2002
ze dne 28. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 15 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 ze dne 26. ledna 1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2298/2001 [4], rozlišuje poskytování náhrad pro vývozy sýra podle oblastí určení. Podle dvoustranné dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, náhrady pro sýry vyvážné do Švýcarska se zrušují od data, kdy vstoupí v platnost dohoda, která se právě ratifikuje. Vstup této dohody v platnost je podle článku 17 stanoven na první den druhého měsíce následujícího po konečném oznámení o uložení ratifikačních či schvalovacích listin všech dohod uvedených ve zmíněném článku. V tomto smyslu je třeba zajistit plnění podmínek dohody, a proto se nařízením Komise (ES) č. 2594/2001 [5], kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 174/1999, zkracuje doba platnosti dotyčných licencí, a to tak, že jakmile uvedená dohoda vstoupí v platnost, skončí platnost vydaných licencí, u nichž byla náhrada stanovena předem a jejichž místem určení bylo Švýcarsko. Jelikož však Švýcarsko patří do oblasti "jiná místa určení" a tvoří celní unii s Lichtenštejnskem, může se stát, že licence vydaná podle čl. 15 odst. 1 výše uvedeného nařízení pro jiné místo určení než Švýcarsko se použije pro vývoz do Švýcarska nebo pro vývoz do Lichtenštejnska, jehož cílem je uvést produkty na švýcarský trh. Má-li se zabránit tomuto riziku odchýlení od místa určení, je třeba vytvořit dvě samostatné oblasti, jednu pro Švýcarsko a jednu pro Lichtenštejnsko.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 15 nařízení (ES) č. 174/1999 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Pro účely odstavce 1 se stanoví tyto oblasti:
- Oblast I: kódy místa určení 055, 060, 070, a 091 až 096 (včetně),
- Oblast II: kódy místa určení 072 až 083 (včetně),
- Oblast III: kód místa určení 400,
- Oblast IV: kód místa určení 037,
- Oblast V: kód místa určení 039,
- Oblast VI: všechny ostatní kódy místa určení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 169/2002
ze dne 30. ledna 2002,
kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 2342/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1452/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy týkající se některých zemědělských produktů, který se mění směrnice 72/462/EHS a zrušuje nařízení (EHS) č. 525/77 a (EHS) č. 3763/91 (Poseidom) [1], a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima) [2], a zejména na čl. 13 odst. 6 a čl. 22 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1454/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1601/92 (Poseican) [3], a zejména na čl. 5 odst. 6 uvedeného nařízení
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001 stanoví zvláštní opatření ve prospěch chovu zvířat ve francouzských zámořských departmentech, na Azorech a Madeiře a na Kanárských ostrovech. Prováděcí pravidla, která mají být stanovena, určí, zejména v případě porážkové prémie, zmrazení počtu zvířat, pro která byla v rámci stropu stanoveného v čl. 38 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2088/2001 [5], poskytnuta porážková prémie pro rok 2000.
(2) Příloha III nařízení č. 2342/1999 stanoví vnitrostátní stropy, pokud jde o porážkovou prémii. Těmito stropy nesmí být omezeno zavedení zvláštních omezení stanovených nařízeními (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001. Je proto nutné stanovit, že stropy pro Francii, Portugalsko a Španělsko zahrnují i podstropy, které jsou založeny na počtu prémií vyplacených v rámci referenčního roku producentům ve francouzských zámořských departmentech, na Azorech, Madeiře a na Kanárských ostrovech a určených výhradně pro producenty z uvedených regionů; zbývající počet zvířat, na která se vztahuje poskytnutí prémie, až do dosažení zvláštních omezení pro porážkovou prémii v těchto regionech zavedeného uvedenými nařízeními se přičte k počtům zvířat podle přílohy III nařízení (ES) č. 2342/1999.
(3) Příslušné členské státy sdělily Komisi počet zvířat, pro která byla poskytnuta porážková prémie pro rok 2000 ve francouzských zámořských departmentech (3727), na Madeiře (1678), na Azorech (10318) a na Kanárských ostrovech (1696).
(4) Za účelem umožnit okamžité použití nařízení (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001 by mělo toto nařízení vstoupit v platnost co nejdříve.
(5) Za účelem zajistit shoda se začátkem období uplatňování režimu prémií zavedeného nařízením Rady (ES) č. 1254/1999 [6], naposledy pozměněným nařízením Komise (ES) č. 2345/20017 [7], pro rok 2002, by se toto nařízení mělo používat od 1. ledna 2002.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha III nařízení (ES) č. 2342/1999 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 170/2002
ze dne 30. ledna 2002,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režimy prémií na hovězí a telecí maso stanovené v nařízeních Rady (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001, kterými se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy (Poseidom), Azory a Madeiru (Poseima) a Kanárské ostrovy (Poseican) týkající se některých zemědělských produktů a zrušuje nařízení (ES) č. 2912/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1452/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy týkající se některých zemědělských produktů, kterým se mění směrnice 72/462/EHS a zrušuje nařízení (EHS) č. 525/77 a (EHS) č. 3763/91 (Poseidom) [1], a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima) [2], a zejména na čl. 13 odst. 6 a čl. 22 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1454/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1601/92 (Poseican) [3], a zejména na čl. 5 odst. 6 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1452/2001 stanoví zvláštní opatření, která mají pomoci chovu hospodářských zvířat ve francouzských zámořských departmentech. Zejména čl. 9 odst. 1 písm. a) a písm. b) uvedeného nařízení stanoví příplatek k prémii na zachování krav bez tržní produkce mléka podle článku 6 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [4] naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 2345/2001 [5] a příplatek k porážkové prémii podle článku 11 uvedeného nařízení, který má být vyplácen producentům hovězího a telecího masa. Základní a dodatečné prémie se poskytují každý rok nejvýše na 10000 kusů skotu samčího pohlaví, 35000 kusů krav bez tržní produkce mléka a 20000 kusů poražených zvířat. Následující prováděcí pravidla by měla být přijata v souladu s čl. 9 odst. 4 uvedeného nařízení. V případě zvláštní prémie by měl být v rámci regionálního stropu stanoveného v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 "zmrazen" počet zvířat samčího pohlaví první věkové skupiny, pro kterou byla zvláštní prémie poskytnuta ve francouzských zámořských departementech na rok 1994, a prémie by se měly poskytovat v mezích limitu 90 zvířat na každou věkovou skupinu na kalendářní rok a na podnik. V případě prémie na krávy bez tržní produkce mléka by měla být pro zámořské departementy vytvořena zvláštní rezerva, jejíž velikost je určena na základě stropu 35000 krav bez tržní produkce mléka a počtu prémií poskytnutých v roce 1994. V případě porážkové prémie by měl být strop stanovený v čl. 38 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 [6] naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2088/2001 [7]"zmrazen" na počtu zvířat, kterému byla poskytnuta porážková prémie v roce 2000.
(2) Nařízení (ES) č. 1453/2001 stanoví zvláštní opatření, která mají pomoci chovu hospodářských zvířat na Azorech a Madeiře. Pro Madeiru stanoví čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení příplatek k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999, který má být vyplácen producentům hovězího a telecího masa za každé poražené zvíře vykrmené v místě nejvýše na 2500 poražených zvířat, a příplatek k prémii na zachování krav bez tržní produkce mléka podle článku 6 uvedeného nařízení. Všechny základní prémie a příplatky k prémii uvedené v čl. 13 odst. 3 se poskytují každoročně nejvýše na 2000 kusů skotu samčího pohlaví, 1000 kusů krav bez tržní produkce mléka a 6000 kusů poražených zvířat. Následující prováděcí pravidla by měla být přijata v souladu s čl. 13 odst. 6 uvedeného nařízení. V případě zvláštní prémie by měl být v rámci regionálního stropu stanoveného v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 "zmrazen" počet zvířat samčího pohlaví první věkové skupiny, pro kterou byla poskytnuta zvláštní prémie na Madeiře v roce 2000, a prémie by se měly poskytovat v mezích limitu 90 zvířat na každou věkovou skupinu, na kalendářní rok a na podnik. V případě prémie na krávy bez tržní produkce mléka by měla být pro Madeiru vytvořena zvláštní rezerva, jejíž velikost je určena na základě stropu 1000 krav bez tržní produkce mléka a počtu prémií poskytnutých v roce 2000. V případě porážkové prémie by měl být strop stanovený v čl. 38 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 "zmrazen" na počtu zvířat, kterému byla poskytnuta porážková prémie na rok 2000.
(3) V případě Azor stanoví čl. 22 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1453/2001 příplatek, který se má vyplácet k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 producentům za každé poražené zvíře, a příplatek k prémii na zachování krav bez tržní produkce mléka podle článku 6 uvedeného nařízení, který se má vyplácet producentům hovězího a telecího masa. Základní a dodatečné prémie se poskytují každoročně nejvýše na 40000 kusů skotu samčího pohlaví a 33000 kusů poražených zvířat. Následující prováděcí pravidla by měla být přijata v souladu s čl. 22 odst. 6 uvedeného nařízení. V případě zvláštní prémie by měl být v rámci regionálního stropu stanoveného v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 "zmrazen" počet zvířat samčího pohlaví první věkové skupiny, pro kterou byla zvláštní prémie poskytnuta na Azorech v roce 2000. V případě porážkové prémie by měl být strop stanovený v čl. 38 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 "zmrazen" na počtu zvířat, kterému byla poskytnuta porážková prémie v roce 2000.
(4) Čl. 22 odst. 9 nařízení (ES) č. 1453/2001 zavádí podporu pro odbyt mladých býčků narozených na Azorech v jiných oblastech Společenství. Měla by být stanovena prováděcí pravidla pro poskytování této podpory.
(5) Nařízení (ES) č. 1454/2001 stanoví zvláštní opatření, která mají pomoci chovu hospodářských zvířat na Kanárských ostrovech. Zejména čl. 5 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení stanoví příplatek k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 za každé poražené zvíře a příplatek k prémii na zachování krav bez tržní produkce mléka, které mají být vypláceny producentům hovězího a telecího masa podle článku 6 uvedeného nařízení. Základní a dodatečné prémie se poskytují každoročně nejvýše na 10000 kusů skotu samčího pohlaví, 5000 kusů krav bez tržní produkce mléka a 15000 kusů poražených zvířat. Následující prováděcí pravidla by měla být přijata v souladu s čl. 5 odst. 6 uvedeného nařízení. V případě zvláštní prémie by měl být v rámci regionálního stropu stanoveného v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 "zmrazen" počet zvířat samčího pohlaví první věkové skupiny, pro kterou byla zvláštní prémie poskytnuta na Kanárských ostrovech v roce 2000. V případě prémie na krávy bez tržní produkce by měla být pro Kanárské ostrovy vytvořena zvláštní rezerva, jejíž velikost je určena na základě stropu 5000 krav bez tržní produkce mléka a počtu prémií poskytnutých v roce 2000. V případě porážkové prémie by měl být strop stanovený v čl. 38 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 "zmrazen" na počtu zvířat, kterému byla poskytnuta porážková prémie v roce 2000.
(6) Dotčené členské státy oznámily Komisi počet zvířat, kterým byla poskytnuta zvláštní prémie v roce 1994 ve francouzských zámořských departementech (1669) a v roce 2000 na Madeiře (886), na Azorech (27774) a na Kanárských ostrovech (2133), počet prémií na krávy bez tržní produkce mléka poskytnutých v roce 1994 ve francouzských zámořských departementech (21149) a v roce 2000 na Madeiře (0) a na Kanárských ostrovech (1279), a počet zvířat, pro která byla poskytnuta porážková prémie na rok 2000 ve francouzských zámořských departementech (3727), na Madeiře (1678), na Azorech (10318) a na Kanárských ostrovech (1696).
(7) Dílčí stropy zahrnuté v regionálních stropech pro Francii, Portugalsko a Španělsko v případě zvláštní prémie a ve vnitrostátních stropech pro tyto členské státy v případě prémie na krávy bez tržní produkce mléka, které jsou založeny na počtu prémií vyplacených v některém referenčním roce producentům ve francouzských zámořských departementech, na Azorech a na Madeiře a na Kanárských ostrovech, platí výhradně pro tyto producenty. Dílčí stropy zahrnuté ve vnitrostátních stropech pro tyto členské státy v případě prémie na krávy bez tržní produkce mléka, které jsou založeny na počtu prémií vyplacených v některém referenčním roce producentům ve francouzských zámořských departementech, na Azorech a na Madeiře a na Kanárských ostrovech, platí výhradně pro tyto producenty. Zbývající počet zvířat, který přichází v úvahu v rámci zvláštních limitů zavedených nařízeními (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001 pro zvláštní prémii a prémii na krávy bez tržní produkce mléka pro tyto regiony, se připočítá k počtům zvířat stanoveným v přílohách I a II k nařízení (ES) č. 1254/1999, ve znění nařízení (ES) č. 1455/20018.
(8) Dílčí stropy zahrnuté ve vnitrostátních stropech pro Francii, Portugalsko a Španělsko v případě porážkové prémie, které jsou založeny na počtu prémií vyplacených v některém referenčním roce producentům ve francouzských zámořských departementech, na Azorech a na Madeiře a na Kanárských ostrovech platí výhradně pro tyto producenty. Zbývající počet zvířat, který přichází v úvahu v rámci zvláštních limitů zavedených nařízeními (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001 pro porážkovou prémii pro tyto regiony, se připočítá k počtům zvířat stanoveným v příloze III k nařízení (ES) č. 2342/1999.
(9) Z důvodů právní jasnosti by mělo být zrušeno nařízení Komise (ES) č. 2912/959.
(10) Aby mohla být nařízení (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001 okamžitě uplatňována, je nezbytné, aby toto nařízení vstoupilo v platnost co nejdříve.
(11) Aby byl zajištěn soulad se začátkem doby uplatňování režimu prémií zavedeného nařízením Rady (ES) č. 1254/1999 pro rok 2002, mělo by být toto nařízení použitelné od 1. ledna 2002.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Limit 90 zvířat na věkovou skupinu, na kalendářní rok a na podnik pro účely poskytnutí zvláštní prémie podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 se použije ve francouzských zámořských departementech, na Madeiře a na Kanárských ostrovech.
2. Dílčí stropy stanovené pro nejvzdálenější regiony v rámci regionálních stropů vymezených v čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro zvláštní prémii a uvedených v příloze I k uvedenému nařízení jsou následující: francouzské zámořské departementy: _BAR_ 1669 _BAR_
Madeira: _BAR_ 886 _BAR_ Azory: _BAR_ 27744 _BAR_
Kanárské ostrovy: _BAR_ 2133 _BAR_ 3. V případě prémie na krávy bez tržní produkce mléka přijmou orgány dotčených členských států opatření nezbytná pro zajištění práv producentů, jimž byla poskytnuta prémie podle článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999. Tyto orgány oznámí Komisi co nejdříve přijatá opatření. Součet poskytnutých prémií se zahrnuje do zvláštního dílčího stropu zahrnutého do vnitrostátních stropů stanovených v čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1254/1999, který platí výhradně pro producenty ve francouzských zámořských departementech, na Madeiře a na Kanárských ostrovech.
Příslušné orgány mohou stanovit zvláštní pravidla pro přidělování nebo nové přidělování práv na tyto prémie.
Tato pravidla předloží Komisi ke zvážení před jejich vstupem v platnost.
4. Zvláštní rezerva na prémie na krávy bez tržní produkce mléka uvedená ve druhé odrážce čl. 9 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 1452/2001 obsahuje 35000 práv na prémie.
5. Zvláštní rezerva na prémie na krávy bez tržní produkce mléka uvedená ve druhé odrážce čl. 13 odst. 6 písm. b) nařízení (ES) č. 1453/2001 obsahuje 1000 práv na prémie.
6. Zvláštní rezerva na prémie na krávy bez tržní produkce mléka uvedená ve druhé odrážce čl. 5 odst. 6 písm. b) nařízení (ES) č. 1454/2001 obsahuje 5000 práv na prémie.
7. Dílčí stropy stanovené pro nejvzdálenější regiony v rámci vnitrostátních stropů vymezených v čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro porážkovou prémii a uvedených v příloze III k nařízení (ES) č. 2342/1999 jsou následující: francouzské zámořské departmenty: _BAR_ 3727 _BAR_
Madeira: _BAR_ 1678 _BAR_ Azory: _BAR_ 10318 _BAR_
Kanárské ostrovy: _BAR_ 1696 _BAR_ 8. Základní prémie a příplatky k prémii na krávy bez tržní produkce mléka a k porážkové prémii jsou předmětem jediné žádosti producenta podle ustanovení nařízení (ES) č. 1254/1999.
9. Žádosti o poskytnutí podpory podle čl. 22 odst. 9 nařízení (ES) č. 1453/2001 předkládají producenti, kteří jako poslední odpovídají za chov zvířat během stanoveného období před odesláním. Žádosti musí obsahovat zejména následující údaje:
- identifikační číslo zvířete,
- prohlášení odesílatele, které uvádí místo určení zvířete.
10. Orgány dotčených členských států mohou v případě potřeby přijmout dodatečná pravidla pro poskytování příplatků uvedených v tomto článku.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Uvedené orgány kromě toho oznamují Komisi nejpozději do 31. července každého roku počet zvířat za předchozí kalendářní rok, pro který byly podány žádosti o základní prémie a o příplatky k prémii na krávy bez tržní produkce mléka a k porážkové prémii a pro který byly takové prémie a příplatky poskytnuty. Do uvedeného data také oznámí počet zvířat, pro který byly podány žádosti o podporu podle čl. 22 odst. 9 nařízení (ES) č. 1453/2001 a pro který byla taková podpora poskytnuta.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 2912/95 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 174/2002
ze dne 30. ledna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2603/97, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz rýže původem ze států AKT, jakož i pro dovoz rýže původem ze zámořských zemí a území
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství ("rozhodnutí o přidružení zámoří") [1], a zejména na čl. 6 odst. 5 přílohy III uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1706/98 ze dne 20. července 1998, kterým se stanoví režim pro zemědělské produkty a některé zboží vyrobené ze zemědělských produktů původem ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (státy AKT) a zrušuje nařízení (EHS) č. 715/90 [2], a zejména na čl. 30 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 27. listopadu 2001 přijala Rada "rozhodnutí o přidružení zámoří". Podle čl.
6 odst. 5 přílohy III tohoto rozhodnutí je kumulace původu povolena v rámci celkové roční částky 160000 tun ekvivalentu loupané rýže, která zahrnuje celní kvótu pro rýži původem ze států AKT podle dohody uzavřené v Cotonou.
Zpočátku jsou zámořským zemím a územím každoročně vydávány dovozní licence pro 35000 tun a v rámci tohoto množství se vydávají dovozní licence pro 10000 tun nejméně rozvinutým zámořským zemím a územím.
(2) Řízení tohoto režimu kumulace vedlo ke stanovení prováděcích pravidel pro dovoz rýže původem z AKT a zámořských, zemí a území v nařízení Komise (ES) č. 2603/97 [3], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2371/1999 [4].
(3) Ve světle získaných zkušeností by měla být upřesněna pravidla pro výpočet dovozních cel podle nařízení (ES) č. 1706/98.
(4) Vydávání dovozních licencí by mělo být za účelem vyváženého řízení trhu v průběhu roku rozloženo do několika období.
Licence, které nejméně rozvinuté zámořské země a území nevyužijí, se zpřístupní Nizozemským Antilám a Arubě, přičemž se zachová možnost převodů mezi jednotlivými tranšemi v průběhu roku.
(5) Pro tyto produkty by měl být zaveden režim licencí a stanovena pravidla pro jejich vydávání, aby mohly být prováděny nezbytné dovozní kontroly množství určeného v uvedeném rozhodnutí.
(6) Pro rýži původem ze zámořských zemí a území by měly být dovozní licence platné do konce roku, v němž byly vydány.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2603/97 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz rýže původem ze států AKT, jakož i ze zámořských zemí a území podle čl. 6 odst. 5 přílohy III rozhodnutí Rady 2001/822/ES [5]."
2. Článek 4 se nahrazuje tímto: "Článek 4
Pro účely používání čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1706/98 [*] Úř. věst. L 215, 1.8.1998, s. 12. Komise stanoví částky cel postupem podle článku 4 nařízení Komise (ES) č. 1503/96 [**] Úř. věst. L 189, 30.7.1996, s. 71., kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 3072/95 [***] Úř. věst. L 329, 30.12.1995, s. 18., pokud jde o dovozní cla v odvětví rýže."
3. V článku 5 se doplňuje nový odstavec, který zní: "6. Odchylně od článku 6 nařízení Komise (ES) č. 1162/95 [*] Úř. věst. L 117, 24.5.1995, s. 2. a podle čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [**] Úř. věst. L 152, 24.6.2000, s. 1. jsou dovozní licence pro loupanou, omletou nebo poloomletou rýži, jakož i pro zlomkovou rýži platné ode dne jejich skutečného vydání do konce následujícího třetího měsíce. Tato doba platnosti však nemůže překročit 31. prosinec roku, v němž byly vydány."
4. Hlava II se nahrazuje tímto: "HLAVA II
Dovoz rýže s kumulací původu ze států AKT/ze zámořských zemí a území."
5. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Dovozní licence osvobozené od cla se vydávají každý rok podle následujících tranší vyjádřených ekvivalentem loupané rýže: (tun) _BAR_
Květen _BAR_ 8333 _BAR_ 3333 _BAR_ Září _BAR_ 8333 _BAR_ 3333 _BAR_
Množství, která se týkají jiných stupňů zpracování rýže než loupané rýže, se převedou použitím přepočítacích koeficientů stanovených v článku 1 nařízení Komise č. 467/67/EHS [*] Úř. věst. 204, 24.8.1967, s. 1..
2. K žádostem o dovozní licence musí být přiložen originál dovozní licence vyhotovené v souladu s přílohou I a vydané příslušnými subjekty vydávajícími osvědčení EUR.1.
3. Množství, pro něž nebylo požádáno o licence v rámci určité tranše, se převedou do tranše následující.
U množství, pro něž nebylo požádáno o dovozní licence v rámci tranše v září, je možné požádat o dovozní licence v rámci doplňkové říjnové tranše v souladu s čl. 8 odst. 1.
4. Pokud v případě doplňkové říjnové tranše žádosti o licence podané pro dovozy rýže s kumulací původu ze států AKT/nejméně rozvinutých zámořských zemí a území nedosahují množství, které je k dispozici, může se zůstatek použít pro uspokojení žádostí o dovoz z Nizozemských Antil a Aruby.
5. Odchylně od článku 6 nařízení (ES) č. 1162/95 a podle čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 jsou dovozní licence pro loupanou, celoomletou nebo poloomletou rýži, jakož i zlomkovou rýži platné ode dne jejich skutečného vydání do 31. prosince roku, ve kterém byly vydány."
6. V čl. 8 odst. 1 se vkládá nový pododstavec, který zní: "V roce 2002 se žádosti pro první tranši podle čl. 6 odst. 1 podají během prvních deseti pracovních dnů měsíce února."
7. Ustanovení čl. 9 odst. 1 nahrazuje tímto: "1. Do dvou pracovních dnů od posledního dne lhůty pro podání žádostí o licenci sdělí členské státy Komisi telexem nebo faxem a v souladu s přílohou II tohoto nařízení množství, rozdělená podle osmimístného kódu KN, podle jednotlivých tranší a země původu, jichž se žádosti o licenci týkají, jakož i číslo požadované licence a jméno a adresu žadatele."
8. Ustanovení čl. 11 odst. 4 se zrušuje.
9. První odrážka prvního pododstavce čl. 12 se nahrazuje tímto: "— do dvou pracovních dnů ode dne jejich vydání množství, rozdělená podle osmimístného kódu KN a země původu, pro něž byly vydány dovozní licence, datum vydání, číslo vývozní licence, případně číslo vydané dovozní licence a jméno a adresu držitele licence,."
10. Příloha nařízení (ES) č. 2603/97 se nahrazuje přílohami tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002
ze dne 28. ledna 2002,
kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 37, 95, 133 a na čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Volný pohyb bezpečných a zdravých potravin je důležitým hlediskem vnitřního trhu a významně přispívá ke zdraví a blahu občanů a k jejich sociálním a hospodářským zájmům.
(2) Při provádění politik Společenství je třeba zajistit vysokou úroveň ochrany lidského života a zdraví.
(3) Volného pohybu potravin a krmiv v rámci Společenství může být dosaženo pouze tehdy, nebudouli se požadavky na bezpečnost potravin a krmiv mezi jednotlivými členskými státy významně lišit.
(4) Mezi potravinovým právem členských států jsou velké rozdíly, pokud jde o pojetí, zásady a postupy.
Přijímají-li členské státy opatření týkající se potravin, mohou tyto rozdíly bránit volnému pohybu potravin, vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivňovat fungování vnitřního trhu.
(5) Je tedy nezbytné sblížit tato pojetí, tyto zásady a postupy, aby byla vytvořena společná základna pro opatření regulující potraviny a krmiva, která jsou přijímána v členských státech a na úrovni Společenství.
Je však nezbytné poskytnout dostatek času pro přizpůsobení všech protichůdných ustanovení v existujících právních předpisech, jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Společenství, a stanovit, že do ukončení tohoto přizpůsobení mají být předpisy používány s přihlédnutím k zásadám uvedeným v tomto nařízení.
(6) Voda je konzumována přímo nebo nepřímo jako jiné potraviny, a přispívá tedy k celkové expozici spotřebitele přijatým látkám, včetně chemických a mikrobiologických kontaminujících látek.
Vzhledem k tomu, že jakost vody určené k lidské spotřebě je již regulována směrnicemi Rady 80/778/EHS [5] a 98/83/ES [6], postačuje v tomto nařízení brát v úvahu vodu až za místem dodržování hodnot podle definice v článku 6 směrnice 98/83/ES.
(7) Do potravinového práva je vhodné zahrnout požadavky na krmivo, zejména na jeho výrobu a použití, jeli toto krmivo určeno pro zvířata určená k produkci potravin, aniž jsou dotčeny podobné požadavky, které jsou dosud používány a které budou používány v budoucnu v právních předpisech o krmivech, vztahujících se na veškerá zvířata, včetně zvířat v zájmovém chovu.
(8) Společenství se při přípravě potravinového práva rozhodlo pro vysokou úroveň ochrany zdraví jako zásadu, kterou použije nediskriminačně bez ohledu na to, zda se s potravinami nebo krmivy obchoduje na vnitřním nebo mezinárodním trhu.
(9) Je nezbytné zajistit, aby spotřebitelé, ostatní dotčené osoby a obchodní partneři měli důvěru v postupy rozhodování používané v oblasti potravinového práva, v jejich vědecký základ a strukturu, jakož i v nezávislost institucí zajišťujících ochranu zdraví a dalších zájmů.
(10) Zkušenost ukázala, že je nezbytné přijmout opatření, která zaručí, že na trh nebudou uváděny potraviny, které nejsou bezpečné, a že budou existovat systémy umožňující identifikovat a řešit problémy bezpečnosti potravin, a to s cílem zajistit správné fungování vnitřního trhu a chránit lidské zdraví.
Podobné otázky by měly být řešeny v oblasti bezpečnosti krmiv.
(11) V zájmu dostatečně komplexního a jednotného přístupu k bezpečnosti potravin by měla existovat širší definice potravinového práva zahrnující širokou škálu ustanovení s přímým nebo nepřímým účinkem na bezpečnost potravin a krmiv, zejména ustanovení o materiálech a předmětech, které jsou ve styku s potravinami, o krmivech a dalších zemědělských vstupech na úrovni prvovýroby.
(12) S cílem zajistit bezpečnost potravin je nezbytné vzít v úvahu všechna hlediska řetězce výroby potravin jako celek, a to od prvovýroby a výroby krmiv až po prodej nebo dodávky potravin spotřebiteli, neboť každý článek může mít potenciální dopad na bezpečnost potravin.
(13) Zkušenost ukázala, že je z tohoto důvodu nezbytné vzít v úvahu produkci, výrobu, přepravu a distribuci krmiv, jimiž jsou krmena zvířata určená k produkci potravin, a rovněž produkci živočichů, kteří mohou být použiti jako krmivo na rybích farmách, neboť neúmyslná nebo úmyslná kontaminace krmiv a falšování nebo podvodné nebo jiné nepřípustné praktiky s tím související mohou mít přímý či nepřímý vliv na bezpečnost potravin.
(14) Z téhož důvodu je nezbytné brát v úvahu další metody a zemědělské vstupy na úrovni prvovýroby a jejich potenciální vliv na celkovou bezpečnost potravin.
(15) Propojení špičkových laboratoří na regionální nebo meziregionální úrovni s cílem zajistit nepřetržité sledování bezpečnosti potravin by mohlo hrát důležitou roli při předcházení potenciálních zdravotních rizik pro občany.
(16) Opatření, která v oblasti potravin a krmiv přijmou členské státy a Společenství, by měla být obecně založena na analýze rizika, s výjimkou případů, kdy to není vhodné vzhledem k okolnostem nebo povaze opatření.
Využití analýzy rizika před přijetím takových opatření by měla zabránit tomu, aby byly vytvářeny neodůvodněné překážky volnému pohybu potravin.
(17) Jeli záměrem potravinového práva snížit nebo vyloučit zdravotní riziko nebo tomuto riziku předcházet, pak tři navzájem propojené složky analýzy rizika – hodnocení rizika, řízení rizika a sdělování o riziku – představují systematickou metodologii pro stanovení účinných, přiměřených a cílených opatření nebo jiných kroků k ochraně zdraví.
(18) V zájmu důvěry ve vědecký základ potravinového práva by mělo být hodnocení rizika prováděno nezávislým, objektivním a průhledným způsobem na základě dostupných vědeckých informací a údajů.
(19) Je uznáváno, že vědecké hodnocení rizika nemůže v některých případech samo o sobě poskytnout veškeré informace, na nichž musí být založeno rozhodnutí v rámci řízení rizika, a že je zákonitě nutné vzít v úvahu další důležité faktory, zejména faktory společenské, hospodářské, tradiční, etické a environmentální, jakož i proveditelnost kontroly.
(20) K zajištění ochrany zdraví ve Společenství byla použita zásada předběžné opatrnosti, čímž byly vytvořeny překážky pro volný pohyb potravin a krmiv.
Proto je nezbytné přijmout v celém Společenství jednotný základ pro použití této zásady.
(21) Za určitých zvláštních okolností, kdy jsou život nebo zdraví vystaveny riziku, avšak z vědeckého hlediska přetrvává nejistota, stanoví zásada předběžné opatrnosti mechanismus pro stanovení opatření v rámci řízení rizika nebo dalších opatření pro zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví, která byla ve Společenství zvolena.
(22) Bezpečnost potravin a ochrana zájmů spotřebitele je předmětem rostoucího zájmu široké veřejnosti, nevládních organizací, profesních sdružení, mezinárodních obchodních partnerů a obchodních organizací.
Důvěru spotřebitelů a obchodních partnerů je nezbytné zajistit otevřenou a průhlednou přípravou potravinového práva a tím, že orgány veřejné moci přijímají vhodná opatření s cílem informovat veřejnost v případech, kdy existují dostatečné důvody pro podezření, že určitá potravina může představovat zdravotní riziko.
(23) Bezpečnost a důvěra spotřebitelů ve Společenství a ve třetích zemích mají prvořadou důležitost.
Společenství je na předním místě v celosvětovém obchodu s potravinami a krmivy a v tomto postavení uzavřelo mezinárodní obchodní dohody a přispívá k rozvoji mezinárodních norem, o něž se potravinové právo opírá, a nediskriminačně podporuje zásady volného obchodu s bezpečnými krmivy a bezpečnými, zdravými potravinami, přičemž postupuje v souladu s poctivou a etickou obchodní praxí.
(24) Je nezbytné zajistit, aby potraviny a krmiva vyvážené nebo znovu vyvážené ze Společenství byly v souladu s právem Společenství nebo splňovaly požadavky stanovené zemí dovozu.
V ostatních případech mohou být potraviny a krmiva vyváženy nebo znovu vyváženy pouze s výslovným souhlasem země dovozu.
Je však nezbytné zajistit, aby potraviny poškozující zdraví nebo krmiva, která nejsou bezpečná, nebyly vyváženy nebo znovu vyváženy ani v případě souhlasu země dovozu.
(25) Je nezbytné stanovit obecné zásady pro obchodování s potravinami a krmivy, jakož i cíle a zásady, v souladu s nimiž se Společenství podílí na přípravě mezinárodních norem a obchodních dohod.
(26) Některé členské státy přijaly horizontální právní předpisy o bezpečnosti potravin, které zejména ukládají hospodářským subjektům obecnou povinnost uvádět na trh pouze bezpečné potraviny.
Tyto členské státy však uplatňují různá základní kritéria, na jejichž základě stanoví, zda je potravina bezpečná.
Z důvodu těchto různých přístupů a neexistence horizontálních právních předpisů v jiných členských státech mohou vzniknout překážky obchodu s potravinami.
Podobně mohou vzniknout také překážky obchodu s krmivy.
(27) Je tedy nezbytné stanovit obecné požadavky s cílem dosáhnout toho, aby na trh byly uváděny pouze bezpečné potraviny a krmiva, a tím zajistit řádné fungování vnitřního trhu s těmito výrobky.
(28) Zkušenost ukázala, že fungování vnitřního trhu s potravinami nebo krmivy může být ohroženo v případech, kdy není možné zjistit původ potravin a krmiv.
Je proto nezbytné vytvořit komplexní systém sledovatelnosti v potravinářských podnicích a krmivářských podnicích, aby produkty mohly být cíleně a přesně stahovány z trhu nebo aby spotřebitelé nebo kontrolní úředníci byli informováni, a aby se tak zabránilo případnému a zbytečnému narušení trhu většího rozsahu v případě problémů s bezpečností potravin.
(29) Je nezbytné zajistit, aby potravinářský nebo krmivářský podnik, včetně dovozce, byl přinejmenším schopen identifikovat podnik, ze kterého byly dodány potraviny, krmivo, zvíře nebo látka, kterou lze do potraviny nebo krmiva přidat, a to s cílem zajistit ve všech fázích sledovatelnost pro případ šetření.
(30) Provozovatel potravinářského podniku má nejlepší předpoklady vytvořit spolehlivý systém dodávání potravin a zajistit, aby dodávané potraviny byly bezpečné; měl by tedy mít primární právní odpovědnost za zajištění bezpečnosti potravin.
Ačkoli tato zásada existuje v některých členských státech a v některých oblastech potravinového práva, v jiných oblastech to není výslovně stanoveno nebo tuto odpovědnost přebírají příslušné orgány členských států na základě kontrolních činností, které provádějí.
Tyto rozdíly mohou vytvářet překážky obchodu a narušovat soutěž mezi provozovateli potravinářských podniků v různých členských státech.
(31) Podobné požadavky by se měly vztahovat na krmiva a na provozovatele krmivářských podniků.
(32) Vědecký a technický základ právních předpisů Společenství týkajících se bezpečnosti potravin a krmiv by měl přispět k dosažení vysoké úrovně ochrany zdraví ve Společenství.
Společenství by mělo mít v této oblasti vysoce kvalitní, nezávislou a účinnou vědeckou a technickou podporu.
(33) Vzrůstá význam a složitost vědeckých a technických otázek týkajících se bezpečnosti potravin a krmiv.
Zřízení Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (dále jen "úřad") by mělo posílit současný systém vědecké a technické podpory, který již není schopen uspokojovat rostoucí požadavky, které jsou na něj kladeny.
(34) V souladu s obecnými zásadami potravinového práva by měl úřad plnit roli nezávislého vědeckého referenčního pracoviště při hodnocení rizik, a tím napomáhat při zajišťování řádného fungování vnitřního trhu.
Může být vyzván k tomu, aby vyjadřoval stanoviska ke sporným vědeckým otázkám, a umožnil tak orgánům Společenství a členským státům přijímat informovaná rozhodnutí v rámci řízení rizika nezbytná k zajištění bezpečnosti potravin a krmiv, což současně přispěje k tomu, aby se vnitřní trh nerozpadl v důsledku přijímání neopodstatněných nebo zbytečných překážek volnému pohybu potravin a krmiv.
(35) Úřad by měl být nezávislým vědeckým zdrojem doporučení, informací a sdělování v oblasti rizika, aby přispěl ke zvýšení důvěry spotřebitelů; máli být zajištěna návaznost mezi hodnocením rizika, řízením rizika a sdělováním o riziku, je nutné posílit součinnost mezi těmi, kteří se hodnocením a řízením rizika zabývají.
(36) Úřad by měl poskytovat komplexní nezávislý vědecký názor na bezpečnost a na další hlediska celých potravinových a krmivových řetězců, což předpokládá širokou působnost úřadu.
Ta by měla zahrnovat otázky, které mají přímý nebo nepřímý dopad na bezpečnost potravinových a krmivových řetězců, na zdraví a dobré životní podmínky zvířat a ochranu rostlin.
Je však nezbytné zajistit, aby se úřad zaměřil na bezpečnost potravin a aby jeho úkoly v otázkách zdraví a dobrých životních podmínek zvířat a ochrany rostlin, které nejsou spojeny s bezpečností potravinového řetězce, byly omezeny na poskytování vědeckých stanovisek.
V rámci svého poslání by měl úřad rovněž poskytovat vědecké poradenství a technickou podporu v otázkách lidské výživy z hlediska právních předpisů Společenství a na žádost Komise by měl poskytovat pomoc, pokud jde o sdělování v oblasti zdravotních programů Společenství.
(37) Vzhledem k tomu, že některé výrobky povolené potravinovým právem, jako jsou pesticidy nebo přísady do krmiv, mohou představovat riziko pro životní prostředí nebo pro bezpečnost pracovníků, měl by úřad rovněž zhodnotit některé otázky ochrany životního prostředí a pracovníků na základě odpovídajících právních předpisů.
(38) S cílem předejít duplicitnímu vědeckému hodnocení a souvisejícím vědeckým stanoviskům ke geneticky modifikovaným organismům by měl úřad rovněž vypracovávat vědecká stanoviska k výrobkům jiným než potraviny a krmiva, které souvisejí s geneticky modifikovanými organismy, jak jsou definovány ve směrnici 2001/18/ES [7], aniž jsou dotčeny postupy stanovené v uvedené směrnici.
(39) Poskytováním podpory ve vědeckých otázkách by měl úřad napomáhat posílení úlohy, kterou Společenství a členské státy hrají při přípravě a přijímání mezinárodních norem a obchodních dohod v oblasti bezpečnosti potravin.
(40) Je třeba, aby orgány Společenství, široká veřejnost a zúčastněné osoby úřadu důvěřovaly.
Z tohoto důvodu je nezbytně nutné zajistit jeho nezávislost, vysokou vědeckou úroveň, průhlednost a výkonnost.
Spolupráce s členskými státy je rovněž nepostradatelná.
(41) Za tímto účelem je třeba jmenovat správní radu takovým způsobem, aby byla zajištěna nejvyšší odborná kvalifikace, široký rozsah odpovídajících odborných znalostí, například v oblasti řízení a veřejné správy, jakož i co největší zastoupení ze zeměpisného hlediska v rámci Unie.
Toho lze dosáhnout vytvořením systému střídání různých zemí, z nichž pocházejí členové správní rady, aniž by byla některá funkce vyhrazena státním příslušníkům kteréhokoli členského státu.
(42) Úřad by však měl disponovat prostředky nezbytnými pro provádění všech požadovaných úkolů, aby mohl plnit své poslání.
(43) Správní rada by měla mít nezbytnou pravomoc sestavovat rozpočet a kontrolovat jeho plnění, vypracovávat interní předpisy, přijímat finanční předpisy, jmenovat členy vědeckého výboru a vědeckých komisí a jmenovat výkonného ředitele.
(44) Máli úřad účinně fungovat, měl by úzce spolupracovat s příslušnými orgány členských států.
Za tímto účelem je třeba zřídit poradní sbor, který by radil výkonnému řediteli, působil by jako mechanismus výměny informací a Zajišťoval úzkou spolupráci, zejména pokud jde o systém vzájemného propojení.
Spolupráce a vhodná výměna informací by také měla snížit na minimum možnost, aby vznikala rozdílná vědecká stanoviska.
(45) Úřad by měl v oblasti své působnosti převzít roli vědeckých výborů zřízených při Komisi, která spočívá ve vydávání vědeckých stanovisek.
Tyto výbory je nutné reorganizovat s cílem zajistit větší vědecký soulad, pokud jde o potravinový řetězec, a umožnit jim, aby pracovaly účinněji.
V rámci úřadu by proto měl být zřízen vědecký výbor a stálé vědecké komise, aby poskytovaly tato stanoviska.
(46) Máli být zaručena nezávislost, musí být členy vědeckého výboru a vědeckých komisí nezávislí vědečtí pracovníci přijatí na základě otevřeného výběrového řízení.
(47) Úloha úřadu jako nezávislého vědeckého referenčního pracoviště znamená, že si jeho vědecké stanovisko může vyžádat nejen Komise, ale také Evropský parlament a členské státy.
Máli být proces poskytování vědeckých stanovisek zvládnutelný a jednotný, musí mít úřad možnost odmítnout nebo pozměnit žádost, a to s odpovídajícím odůvodněním a na základě předem stanovených kritérií.
Rovněž je nutné přijmout opatření, která by napomohla zabránit vzniku rozdílných vědeckých stanovisek. Pro případ rozdílných vědeckých stanovisek vědeckých orgánů by měly být zavedeny postupy, které umožní sporné otázky vyřešit nebo poskytnout těm, kteří se zabývají řízením rizika, srozumitelnou vědeckou informaci, z níž mohou vycházet.
(48) Úřad by měl mít rovněž možnost zadávat vypracování vědeckých studií nezbytných pro plnění svého poslání a měl by zajistit, aby jeho způsob spolupráce s Komisí a členskými státy zamezil zdvojené činnosti.
To je třeba provádět otevřeným a průhledným způsobem a úřad by měl brát v úvahu odborníky a struktury, které má Společenství k dispozici.
(49) Skutečnost, že na úrovni Společenství neexistuje účinný systém sběru a analýzy údajů o potravinovém řetězci, je považována za velký nedostatek.
Proto je třeba v oblastech působnosti úřadu vytvořit systém sběru a analýzy relevantních údajů, a to v podobě sítě koordinované úřadem.
Také je nutné přezkoumat sítě Společenství určené ke sběru údajů, které již existují v oblastech působnosti úřadu.
(50) Lepší identifikace nově vznikajících rizik se může z dlouhodobého hlediska stát důležitým preventivním nástrojem členských států a Společenství při provádění jejich politik.
Je proto nezbytné předběžně zadat úřadu úkol shromažďovat informace a udržovat bdělost, jakož i úkol hodnotit nově vznikající rizika a informovat o nich za účelem jejich prevence.
(51) Zřízení úřadu by mělo členským státům umožnit, aby se těsněji zapojily do vědeckých postupů.
Pro tento účel by tedy měla existovat úzká spolupráce mezi úřadem a členskými státy.
Úřad by měl mít zejména možnost zadávat určité úkoly organizacím v členských státech.
(52) Je nezbytné dosáhnout rovnováhy mezi potřebou využívat vnitrostátní organizace k provádění úkolů pro úřad a potřebou zajistit, aby v zájmu celkového souladu byly tyto úkoly prováděny podle kritérií za tímto účelem stanovených.
Stávající postupy pro zadávání vědeckých úkolů členským státům, zejména pokud jde o hodnocení dokumentace, kterou předkládá výrobní odvětví za účelem povolení některých látek, výrobků nebo postupů, by měly být přezkoumány do jednoho roku s cílem přihlédnout ke zřízení úřadu a k novým možnostem, které poskytuje, přičemž hodnotící postupy by měly zůstat přinejmenším stejně přísné jako předtím.
(53) Komise je i nadále plně odpovědná za sdělování opatření v rámci řízení rizika. Proto by mělo mezi úřadem a Komisí docházet k výměně odpovídajících informací. Úzká spolupráce mezi úřadem, Komisí a členskými státy je rovněž důležitá, aby byla zajištěna jednotnost celého procesu sdělování.
(54) Nezávislost úřadu a jeho poslání informovat veřejnost znamenají, že úřad bude moci nezávisle sdělovat údaje spadající do oblasti jeho působnosti s cílem poskytovat objektivní, spolehlivé a snadno srozumitelné informace.
(55) Členské státy a další dotčené osoby by měly vhodným způsobem spolupracovat ve specifické oblasti veřejných informačních kampaní, aby byly zohledněny případné regionální parametry a případná návaznost na zdravotní politiku.
(56) Vedle svých zásad činnosti založených na nezávislosti a průhlednosti by měl být úřad organizací otevřenou kontaktům se spotřebiteli a dalšími zúčastněnými skupinami.
(57) Úřad je financován ze souhrnného rozpočtu Evropské unie.
Vzhledem ke zkušenostem, získaným zejména při vyřizování povolení na základě dokumentace předkládané výrobním odvětvím, je však třeba posoudit možnost vybírání poplatků, a to do tří let od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Pokud jde o příspěvky plynoucí ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, platí nadále rozpočtový proces Společenství.
Kromě toho audit účetnictví provádí Účetní dvůr.
(58) Je nezbytné umožnit účast evropských zemí, které nejsou členy Evropské unie, které však uzavřely dohody, jež je zavazují provádět právní předpisy Společenství v oblasti působnosti tohoto nařízení.
(59) Systém rychlého varování již existuje v rámci směrnice Rady 92/59/EHS ze dne 29. června 1992 o obecné bezpečnosti výrobků [8].
Rozsah působnosti stávajícího systému zahrnuje potraviny a průmyslové výrobky, nikoli však krmiva.
Nedávné krizové situace v oblasti potravin ukázaly, že je třeba vytvořit lepší a rozsáhlejší systém rychlého varování, který by zahrnoval potraviny i krmiva.
Tento upravený systém by měla řídit Komise; členy jeho sítě by měly být členské státy, Komise a úřad.
Systém se nesmí týkat pravidel Společenství pro včasnou výměnu informací v případě mimořádné radiační situace podle rozhodnutí Rady 87/600/Euratom [9].
(60) Nedávné události související s bezpečností potravin ukázaly potřebu stanovit vhodná opatření pro mimořádné situace, která zajistí, aby se v případě vážného ohrožení lidského zdraví, zdraví zvířat nebo životního prostředí vztahovala na všechny potraviny bez ohledu na druh a původ a na všechna krmiva společná opatření.
Tento komplexní přístup k mimořádným opatřením v oblasti bezpečnosti potravin by měl umožnit, aby byly podniknuty účinné kroky a aby se předešlo uměle vytvářeným rozdílům v řešení vážného rizika souvisejícího s potravinami nebo krmivy.
(61) Nedávné krizové situace v oblasti potravin rovněž ukázaly, jak je pro Komisi výhodné mít k dispozici náležitě upravené a rychlejší postupy krizového řízení.
Tyto organizační postupy by měly umožnit lepší koordinaci úsilí a stanovit nejúčinnější opatření na základě nejnovějších vědeckých poznatků.
V upravených postupech proto by měla být zohledněna působnost úřadu a stanoveno, že v případě potravinové krize poskytne úřad vědeckou a technickou pomoc ve formě doporučení.
(62) Máli být zajištěn účinnější komplexní přístup k potravinovému řetězci, je třeba zřídit Výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, který by nahradil Stálý veterinární výbor, Stálý výbor pro potraviny a Stálý výbor pro krmiva.
V souvislosti s tím je nutné zrušit rozhodnutí Rady 68/361/EHS [10], 69/414/EHS [11] a 70/372/EHS [12].
Ze stejného důvodu by měl Výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat rovněž nahradit Stálý fytosanitární výbor, a to v rozsahu jeho působnosti v oblasti přípravků na ochranu rostlin a stanovení maximálních limitů reziduí (podle směrnic 76/895/EHS [13], 86/362/EHS [14], 86/363/EHS [15], 90/642/EHS [16] a 91/414/EHS [17].
(63) Opatření nezbytná pro provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [18].
(64) Je nezbytné, aby hospodářské subjekty měly dostatek času přizpůsobit se některým požadavkům stanoveným tímto nařízením a aby Evropský úřad pro bezpečnost potravin zahájil činnost dnem 1. ledna 2002.
(65) Je důležité zabránit nejasnostem ohledně poslání úřadu a Evropské agentury pro hodnocení léčivých přípravků (EMEA), zřízené nařízením Rady (EHS) č. 2309/93 [19].
Proto je nezbytné stanovit, že toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny pravomoci, která má EMEA na základě právních předpisů Společenství, včetně pravomocí udělených nařízením Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [20].
(66) Pro dosažení základních cílů tohoto nařízení je nezbytné a vhodné stanovit sbližování pojetí, zásad a postupů, které tvoří společný základ potravinového práva ve Společenství, a zřídit Evropský úřad pro bezpečnost potravin.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Účel a oblast působnosti
1. Toto nařízení obsahuje základní ustanovení umožňující zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a zájmů spotřebitelů, pokud jde o potraviny, zejména s přihlédnutím k rozmanitosti nabídky potravin včetně tradičních výrobků, a současně zajišťovat účinné fungování vnitřního trhu.
Stanoví jednotné zásady a povinnosti, prostředky pro vytvoření silné vědecké základny, účinná organizační opatření a postupy, z nichž se má vycházet při rozhodování v otázkách bezpečnosti potravin a krmiv.
2. Pro účely článku 1 stanoví toto nařízení obecné zásady použitelné obecně pro potraviny a krmiva, a zejména pro bezpečnost potravin a krmiv, a to na úrovni Společenství a na vnitrostátní úrovni.
Toto nařízení zřizuje Evropský úřad pro bezpečnost potravin.
Stanoví postupy v otázkách, které mají přímý nebo nepřímý vliv na bezpečnost potravin a krmiv.
3. Toto nařízení se vztahuje na všechny fáze výroby, zpracování a distribuce potravin a krmiv.
Nevztahuje se na prvovýrobu určenou pro osobní potřebu ani na domácí přípravu potravin, manipulaci s nimi nebo jejich skladování za účelem osobní domácí spotřeby.
Článek 2
Definice "potraviny"
Pro účely tohoto nařízení se "potravinou" rozumí jakákoli látka nebo výrobek, zpracované, částečně zpracované nebo nezpracované, které jsou určeny ke konzumaci člověkem nebo u nichž lze důvodně předpokládat, že je člověk bude konzumovat.
Mezi "potraviny" patří nápoje, žvýkačky a jakékoli látky včetně vody, které jsou úmyslně přidávány do potraviny během její výroby, přípravy nebo zpracování.
Mezi potraviny patří voda za místem dodržování hodnot podle definice v článku 6 směrnice 98/83/ES, aniž jsou dotčeny požadavky směrnic 88/778/EHS a 98/83/ES.
"Potraviny" nezahrnují
a) krmiva;
b) živá zvířata, pokud nejsou připravena pro uvedení na trh k lidské spotřebě;
c) rostliny před sklizní;
d) léčivé přípravky ve smyslu směrnic Rady 65/65/EHS [21] a 92/73/EHS [22];
e) kosmetické prostředky ve smyslu směrnice Rady 76/768/EHS [23];
f) tabák a tabákové výrobky ve smyslu směrnice Rady 89/622/EHS [24];
g) omamné a psychotropní látky ve smyslu Jednotné úmluvy Organizace spojených národů o omamných látkách z roku 1961 a Úmluvy Organizace spojených národů o psychotropních látkách z roku 1971;
h) rezidua a kontaminující látky.
Článek 3
Další definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "potravinovým právem" právní a správní předpisy použitelné ve Společenství nebo na vnitrostátní úrovni pro potraviny obecně, a zejména pro bezpečnost potravin; vztahuje se na všechny fáze výroby, zpracování a distribuce potravin a rovněž krmiv, která jsou vyrobena pro zvířata určená k produkci potravin nebo kterými se tato zvířata krmí;
2. "potravinářským podnikem" veřejný nebo soukromý podnik, ziskový nebo neziskový, který vykonává činnost související s jakoukoli fází výroby, zpracování a distribuce potravin;
3. "provozovatelem potravinářského podniku" fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků potravinového práva v potravinářském podniku, který řídí;
4. "krmivem" látka nebo výrobek, včetně doplňkových látek, zpracované, částečně zpracované nebo nezpracované, určené ke krmení zvířat orální cestou;
5. "krmivářským podnikem" soukromý nebo veřejný podnik, ziskový nebo neziskový, který vykonává činnost související s produkcí, výrobou, zpracováním, skladováním, přepravou nebo distribucí krmiv, včetně výrobce, který vyrábí, zpracovává nebo skladuje krmivo určené ke krmení zvířat na svém vlastním hospodářství;
6. "provozovatelem krmivářského podniku" fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků potravinového práva v krmivářském podniku, který řídí;
7. "maloobchodem" manipulace s potravinami nebo jejich zpracování a skladování v místě prodeje nebo dodávky konečnému spotřebiteli; zahrnuje distribuční terminály, provozy veřejného stravování, závodní jídelny, podnikové restaurační služby, restaurace a další podobné stravovací provozovny, obchody, distribuční centra supermarketů a velkoobchodní prodejny;
8. "uváděním na trh" držení potravin nebo krmiv za účelem prodeje, včetně nabízení k prodeji nebo jakékoli jiné formy převodu, zdarma nebo za úplatu, jakož i prodej, distribuce a další formy převodu jako takové;
9. "rizikem" míra pravděpodobnosti nepříznivého účinku na zdraví a závažnosti tohoto účinku, vyplývající z existence určitého nebezpečí;
10. "analýzou rizika" proces skládající se ze tří vzájemně propojených součástí: hodnocení rizika, řízení rizika a sdělování o riziku;
11. "hodnocením rizika" vědecky podložený proces skládající se ze čtyř fází: identifikace nebezpečí, popisu nebezpečí, odhadu expozice a charakterizace rizika;
12. "řízením rizika" proces odlišný od hodnocení rizika, při němž se zvažují strategické alternativy a současně se vedou konzultace se zúčastněnými osobami, bere se v úvahu hodnocení rizika a další oprávněné faktory a v případě potřeby se volí vhodná preventivní a kontrolní opatření;
13. "sdělováním o riziku" interaktivní výměna informací a stanovisek v průběhu celého procesu analýzy rizika, které se týkají nebezpečí a rizik, faktorů souvisejících s rizikem a vnímáním rizika, mezi těmi, kdo provádějí hodnocení a řízení rizika, mezi spotřebiteli, potravinářskými a krmivářskými podniky, akademickou obcí a dalšími zúčastněnými osobami; tato výměna zahrnuje rovněž vysvětlení výsledků hodnocení rizika a důvodů pro rozhodnutí v rámci řízení rizika;
14. "nebezpečím" biologické, chemické nebo fyzikální činitele v potravinách nebo krmivech nebo stav potravin nebo krmiv, které mohou mít nepříznivý účinek na zdraví;
15. "sledovatelností" možnost najít a vysledovat ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce potravinu, krmivo, hospodářské zvířete nebo látku, která je určena k přimísení do potraviny nebo krmiva, nebo u níž se očekává, že takto přimísena bude;
16. "fázemi výroby, zpracování a distribuce" jakákoli fáze včetně dovozu od prvovýroby potravin až po jejich skladování, přepravu, prodej nebo dodání konečnému spotřebiteli, popřípadě rovněž dovoz, produkce, výroba, skladování, přeprava, distribuce, prodej a dodávání krmiv;
17. "prvovýrobou" prvovýroba, chov zvířat nebo pěstování plodin, včetně sklizně, dojení a chovu zvířat určených k produkci potravin před porážkou.
Rovněž zahrnuje lov zvířat, rybolov a sběr volně rostoucích plodů;
18. "konečným spotřebitelem" konečný spotřebitel potraviny, který nepoužije potravinu v rámci provozování potravinářského podniku nebo jeho činnosti.
KAPITOLA II
OBECNÉ POTRAVINOVÉ PRÁVO
Článek 4
Oblast působnosti
1. Tato kapitola se vztahuje na všechny fáze výroby, zpracování a distribuce potravin a krmiv, která jsou určena pro zvířata určená k produkci potravin nebo jimiž se tato zvířata krmí.
2. Obecné zásady stanovené v článcích 5 až 10 tvoří obecný horizontální rámec povahy, který je třeba dodržovat při přijímání opatření.
3. Platné zásady a postupy v oblasti potravinového práva budou přizpůsobeny co nejdříve, nejpozději však do 1. ledna 2007, aby byly v souladu s články 5 až 10.
4. Do té doby budou odchylně od odstavce 2 prováděny stávající právní předpisy s přihlédnutím k zásadám uvedeným v článcích 5 až 10.
ODDÍL 1
OBECNÉ ZÁSADY POTRAVINOVÉHO PRÁVA
Článek 5
Obecné cíle
1. Potravinové právo sleduje jeden nebo více obecných cílů vysoké úrovně ochrany lidského života a zdraví a ochrany zájmů spotřebitelů, včetně poctivého jednání v obchodu s potravinami, a popřípadě zohledňuje ochranu zdraví a dobré životní podmínky zvířat, zdraví rostlin a ochranu životního prostředí.
2. Potravinové právo má za cíl, aby byl ve Společenství dosažen volný pohyb potravin a krmiv vyrobených nebo uvedených na trh podle obecných zásad a požadavků stanovených v této kapitole.
3. Pokud existují nebo se právě dokončují mezinárodní normy, vezmou se v úvahu při vytváření nebo přizpůsobení potravinového práva, s výjimkou případů, kdy tyto normy nebo dotyčné části těchto norem by byly neúčinným nebo nevhodným prostředkem pro dosažení oprávněných cílů potravinového práva, případů vědecky odůvodněných nebo případů, kdy tyto normy by zajišťovaly úroveň ochrany jinou než je úroveň považovaná ve Společenství za odpovídající.
Článek 6
Analýza rizika
1. Pro dosažení obecného cíle vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a života vychází potravinové právo z analýzy rizika, kromě případů, kdy to není vhodné vzhledem k okolnostem nebo povaze opatření.
2. Hodnocení rizika je založeno na dostupných vědeckých důkazech a provádí se nezávislým, objektivním a průhledným způsobem.
3. V zájmu dosažení obecných cílů potravinového práva stanovených v článku 5 se při řízení rizika berou v úvahu výsledky hodnocení rizika, zejména stanoviska úřadu uvedeného v článku 22, další faktory opodstatněné v dané záležitosti a zásada předběžné opatrnosti, pokud jsou použitelné podmínky uvedené v čl. 7 odst. 1.
Článek 7
Zásada předběžné opatrnosti
1. Za zvláštních okolností, kdy je po zhodnocení dostupných informací zjištěna možnost škodlivých účinků na zdraví, kdy však přetrvává vědecká nejistota, mohou být přijata předběžná opatření v rámci řízení rizika nezbytná k zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví zvolené ve Společenství, dokud nebudou k dispozici další vědecké informace pro komplexnější hodnocení rizika.
2. Opatření přijatá podle odstavce 1 musí být přiměřená a nesmějí omezovat obchod více než je nezbytné pro dosažení vysoké úrovně ochrany zdraví zvolené ve Společenství s přihlédnutím k technické a ekonomické proveditelnosti a dalším faktorům považovaným za daných okolností za opodstatněné.
Opatření se přezkoumají po uplynutí přiměřené doby, která závisí na povaze identifikovaného rizika pro život nebo zdraví a na druhu vědeckých informací nezbytných k odstranění vědecké nejistoty a k provedení komplexnějšího hodnocení rizika.
Článek 8
Ochrana zájmů spotřebitele
1. Cílem potravinového práva je chránit zájmy spotřebitelů a poskytovat spotřebitelům základ, který jim umožní vybírat se znalostí věci potraviny, které konzumují.
Jeho cílem je rovněž zabránit
a) podvodným nebo klamavým praktikám;
b) falšování potravin a
c) jakýmkoli jiným praktikám, které mohou spotřebitele uvést v omyl.
ODDÍL 2
ZÁSADY PRŮHLEDNOSTI
Článek 9
Konzultace s veřejností
Během přípravy, hodnocení a revize potravinového práva jsou vedeny přímo nebo prostřednictvím zastupujících orgánů veřejné a průhledné konzultace s veřejností, kromě případů, kdy to neumožňuje naléhavost záležitosti.
Článek 10
Informování veřejnosti
Aniž jsou dotčena použitelná ustanovení právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů o přístupu k dokumentům, přijmou orgány veřejné moci, pokud existují dostatečné důvody pro podezření, že určitá potravina nebo krmivo mohou představovat riziko pro lidského zdraví nebo zdraví zvířat, vhodná opatření s ohledem na povahu, závažnost a rozsah tohoto rizika, aby informovaly širokou veřejnost o povaze zdravotního rizika, přičemž co nejpřesněji identifikují potravinu nebo krmivo nebo druh potraviny nebo krmiva, riziko, jaké mohou představovat, a opatření, která se přijímají nebo budou přijata s cílem předejít riziku, snížit je nebo je vyloučit.
ODDÍL 3
OBECNÉ POVINNOSTI PŘI OBCHODU S POTRAVINAMI
Článek 11
Potraviny a krmivo dovážené do Společenství
Potraviny a krmivo dovážené do Společenství za účelem uvedení na trh ve Společenství musí splňovat odpovídající požadavky potravinového práva nebo podmínky, které Společenství považuje přinejmenším za rovnocenné těmto požadavkům, nebo existuje-li zvláštní dohoda mezi Společenstvím a vyvážející zemí, požadavky obsažené v dotyčné dohodě.
Článek 12
Potraviny a krmivo vyvážené ze Společenství
1. Potraviny a krmivo vyvážené nebo znovu vyvážené ze Společenství za účelem uvedení na trh třetí země musí splňovat odpovídající požadavky potravinového práva, pokud nestanoví jinak orgány dovážející země nebo právní předpisy, normy, zásady správné praxe a jiné právní a správní postupy platné v dovážející zemi.
Za jiných okolností, kromě případů, kdy potraviny poškozují zdraví nebo kdy nejsou krmiva bezpečná, mohou být potraviny a krmiva vyváženy nebo znovu vyváženy pouze s výslovným souhlasem příslušných orgánů země určení poté, co tyto orgány byly řádně informovány o důvodech a okolnostech, kvůli kterým nemohly být dotyčné potraviny a krmiva uvedeny na trh ve Společenství.
2. Pokud jsou použitelná ustanovení dvoustranné dohody uzavřené mezi Společenstvím nebo jedním z jeho členských států a třetí zemí, musí potraviny a krmivo vyvážené ze Společenství nebo z dotyčného členského státu do této třetí země splňovat podmínky dotyčných ustanovení.
Článek 13
Mezinárodní normy
Aniž jsou dotčena jejich práva a povinnosti, Společenství a členské státy
a) přispívají k vypracování mezinárodních technických norem pro potraviny a krmiva a hygienických a rostlinolékařských norem;
b) podporují koordinaci práce mezinárodních vládních a nevládních organizací na normách pro potraviny a krmiva;
c) přispívají v případě potřeby a vhodnosti k přípravě dohod o uznávání rovnocennosti zvláštních opatření týkajících se potravin a krmiv;
d) věnují zvláštní pozornost rozvojovým, finančním a obchodním potřebám rozvojových zemí s cílem zajistit, aby mezinárodní normy nevytvářely zbytečné překážky vývozu z rozvojových zemí;
e) podporují soulad mezinárodních technických norem a potravinového práva a současně zajišťují, aby nedocházelo ke snížení vysoké úrovně ochrany přijaté ve Společenství.
ODDÍL 4
OBECNÉ POŽADAVKY POTRAVINOVÉHO PRÁVA
Článek 14
Požadavky na bezpečnost potravin
1. Potravina nesmí být uvedena na trh, není-li bezpečná.
2. Potravina se nepovažuje za bezpečnou, jeli považována za
a) škodlivou pro zdraví;
b) nevhodnou k lidské spotřebě.
3. Při rozhodování o tom, zda potravina je nebo není bezpečná, se berou v úvahu
a) obvyklé podmínky použití potraviny spotřebitelem a v každé fázi výroby, zpracování a distribuce a
b) informace poskytnuté spotřebiteli, včetně informací na štítku nebo dalších informací obecně dostupných spotřebiteli o tom, jak zamezit škodlivým účinkům určité potraviny nebo skupiny potravin na zdraví.
4. Při rozhodování o tom, zda je potravina škodlivá pro zdraví, se berou v úvahu
a) pravděpodobné okamžité nebo krátkodobé nebo dlouhodobé účinky dotyčné potraviny nejen na zdraví osoby, která ji konzumuje, ale také na zdraví dalších generací;
b) pravděpodobné kumulativní toxické účinky;
c) zvláštní zdravotní citlivost určité skupiny spotřebitelů, jeli potravina pro tuto skupinu spotřebitelů určena.
5. Při rozhodování o tom, zda potravina není vhodná k lidské spotřebě, se bere v úvahu skutečnost, zda není potravina s ohledem na své zamýšlené použití nepřijatelná pro lidskou spotřebu z důvodu kontaminace cizorodými nebo jinými látkami nebo z důvodu hniloby, kažení nebo rozkladu.
6. Pokud je nebezpečná potravina součástí dávky, šarže nebo zásilky potravin zařazených do stejné kategorie nebo odpovídajících stejnému popisu, předpokládá se, že všechny potraviny v dané dávce, šarži nebo zásilce rovněž nejsou bezpečné, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek dávky, šarže nebo zásilky není bezpečný.
7. Potravina, která je v souladu se zvláštními předpisy Společenství upravujícími bezpečnost potravin, se považuje za bezpečnou z hledisek, na něž se vztahují dotyčné předpisy Společenství.
8. Skutečnost, že potravina splňuje podmínky zvláštních předpisů použitelných pro tuto potravinu, nebrání příslušným orgánům přijímat vhodná opatření k omezení jejího uvádění na trh nebo k jejímu stažení z trhu, pokud existují důvody pro podezření, že navzdory tomuto souladu není potravina bezpečná.
9. Neexistují-li žádné zvláštní předpisy Společenství, považuje se potravina za bezpečnou, jeli v souladu se zvláštními normami vnitrostátního potravinového práva členského státu, na jehož území je uvedena na trh, pokud jsou tyto předpisy vypracovány a uplatňovány, aniž jsou dotčena ustanovení Smlouvy, a zejména její články 28 a 30.
Článek 15
Požadavky na bezpečnost krmiv
1. Krmivo nesmí být uvedeno na trh ani jím nesmí být krmena žádná zvířata určená k produkci potravin, pokud není bezpečné.
2. Krmivo se nepovažuje za bezpečné pro zamýšlené použití, máli se za to, že
- má škodlivý účinek na lidské zdraví nebo zdraví zvířat,
- způsobuje, že potraviny získané z zvířat určených k produkci potravin nejsou bezpečné pro lidskou spotřebu.
3. Pokud krmivo, u něhož bylo zjištěno, že nesplňuje požadavek na bezpečnost krmiv, tvoří součást dávky, šarže nebo zásilky krmiv zařazených do stejné kategorie nebo odpovídajících stejnému popisu, předpokládá se, že všechna krmiva v dané dávce, šarži nebo zásilce jsou rovněž nebezpečná, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek dávky, šarže nebo zásilky nesplňuje požadavek na bezpečnost krmiv.
4. Krmivo, které je v souladu se zvláštními předpisy Společenství upravujícími bezpečnost krmiv, se považuje za bezpečné z hledisek, na něž se vztahují dotyčné předpisy Společenství.
5. Skutečnost, že krmivo splňuje zvláštní předpisy použitelné pro toto krmivo, nebrání příslušným orgánům přijímat vhodná opatření k omezení jeho uvádění na trh nebo k jeho stažení z trhu, pokud existují důvody pro podezření, že navzdory tomuto souladu není krmivo bezpečné.
6. Neexistujíli žádné zvláštní předpisy Společenství, považuje se krmivo za bezpečné, jeli v souladu se zvláštními vnitrostátními právními předpisy upravujícími bezpečnost krmiv členského státu, na jehož území je uváděno na trh, pokud jsou tyto předpisy vypracovány a uplatňovány, aniž jsou dotčena ustanovení Smlouvy, a zejména její články 28 a 30.
Článek 16
Obchodní úprava
Aniž jsou dotčena specifičtější ustanovení potravinového práva, nesmí označování, propagace a obchodní úprava potravin nebo krmiv, jejich tvar, vzhled nebo balení, použité obalové materiály, způsob jejich úpravy a místo vystavení, jakož i informace poskytované o nich jakýmkoli médiem uvádět spotřebitele v omyl.
Článek 17
Povinnosti
1. Provozovatelé potravinářských a krmivářských podniků ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce zajistí v podnicích, které řídí, aby potraviny a krmiva splňovaly požadavky potravinového práva, které se týkají jejich činnosti, a kontrolují plnění těchto požadavků.
2. Členské státy zajišťují dodržování potravinového práva a sledují a ověřují, zda provozovatelé potravinářských a krmivářských podniků ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce plní odpovídající požadavky potravinového práva.
Za tímto účelem používají systém úředních kontrol a vykonávají další činnosti přiměřené okolnostem, včetně informování veřejnosti o bezpečnosti a riziku potravin a krmiv, dozoru nad bezpečností potravin a krmiv a dalších kontrolních činnostech prováděných během všech fází výroby, zpracování a distribuce.
Členské státy rovněž stanoví pravidla pro opatření a sankce použitelné při porušení potravinového práva a právních předpisů týkajících se krmiv.
Tato opatření a tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 18
Sledovatelnost
1. Ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce je nutné zajistit sledovatelnost potravin, krmiv, zvířat určených k produkci potravin a jakékoli jiné látky, která je určena k přimísení do potraviny nebo krmiva nebo u níž se předpokládá, že do nich bude přimísena.
2. Provozovatelé potravinářských a krmivářských podniků musí být schopni identifikovat každou osobu, která jim dodala potravinu, krmivo, hospodářské zvíře nebo jakoukoli látku, která je určena k přimísení do potraviny nebo krmiva nebo u níž se předpokládá, že do nich bude přimísena.
Za tímto účelem zavedou tito provozovatelé systémy a postupy, které umožní, aby tyto informace byly na požádání poskytnuty příslušným orgánům.
3. Provozovatelé potravinářských a krmivářských podniků zavedou systémy a postupy umožňující identifikovat podniky, kterým byly dodány jejich výrobky.
Tyto informace poskytnou na požádání příslušným orgánům.
4. Potraviny nebo krmivo, které jsou uváděny nebo mohou být uvedeny na trh Společenství, musí být odpovídajícím způsobem označeny nebo identifikovány pomocí související dokumentace nebo souvisejících údajů podle odpovídajících požadavků stanovených ve specifičtějších předpisech s cílem umožnit jejich sledovatelnost.
5. Předpisy pro uplatňování požadavků tohoto článku pro jednotlivá odvětví mohou být přijaty postupem podle čl. 58 odst. 2.
Článek 19
Odpovědnost za potraviny: provozovatelé potravinářských podniků
1. Jestliže se provozovatel potravinářského podniku domnívá nebo má důvod se domnívat, že potravina, kterou dovezl, vyprodukoval, zpracoval, vyrobil nebo distribuoval, není v souladu s požadavky na bezpečnost potravin, neprodleně přistoupí ke stažení dotyčné potraviny z trhu, pokud tato potravina již není pod bezprostřední kontrolou tohoto původního provozovatele potravinářského podniku, a uvědomí o tom příslušné orgány.
Jestliže se již produkt mohl dostat ke spotřebiteli, provozovatel účinně a přesně informuje spotřebitele o důvodu jeho stažení, a jeli to nezbytné, převezme zpět od spotřebitelů již dodané produkty, nestačí-li k dosažení vysoké úrovně ochrany zdraví jiná opatření.
2. Provozovatel potravinářského podniku odpovědný za maloobchodní nebo distribuční činnost, která nemá vliv na balení, označování, bezpečnost nebo neporušenost potraviny, zahájí v mezích své činnosti postupy, jimiž se z trhu stahují výrobky nesplňující požadavky na bezpečnost potravin, a přispívá k bezpečnosti potraviny tím, že předá významné informace nezbytné ke sledování potraviny, přičemž spolupracuje na opatřeních producentů, zpracovatelů, výrobců nebo příslušných orgánů.
3. Provozovatel potravinářského podniku neprodleně uvědomí příslušné orgány, pokud se domnívá nebo má důvod se domnívat, že potravina, kterou uvedl na trh, může být škodlivá pro lidské zdraví.
Provozovatel uvědomí příslušné orgány o opatřeních, která přijal s cílem předejít riziku pro konečného spotřebitele, a nebrání žádné osobě ani žádnou osobu neodrazuje od toho, aby v souladu s vnitrostátními právními předpisy a právní praxí spolupracovala s příslušnými orgány, lze-li tím předejít riziku spojenému s potravinou nebo toto riziko zmenšit či vyloučit.
4. Provozovatelé potravinářských podniků spolupracují s příslušnými orgány v rámci opatření přijatých s cílem zabránit riziku spojenému s potravinou, kterou dodali, nebo toto riziko zmenšit.
Článek 20
Odpovědnost za krmivo: provozovatelé krmivářských podniků
Jestliže se provozovatel krmivářského podniku domnívá nebo má důvod se domnívat, že krmivo, které dovezl, vyprodukoval, zpracoval, vyrobil nebo distribuoval, není v souladu s požadavky na bezpečnost krmiv, neprodleně přistoupí ke stažení dotyčného krmiva z trhu a uvědomí o tom příslušné orgány. Za těchto okolností nebo v případě podle čl.
15 odst. 3, kdy dávka, šarže nebo zásilka nesplňují požadavek na bezpečnost krmiv, musí být dotyčné krmivo zničeno, pokud příslušný orgán nesouhlasí s jiným řešením.
Provozovatel účinně a přesně informuje uživatele krmiva o důvodu jeho stažení, a jeli to nezbytné, převezme od nich zpět již dodané produkty, nestačí-li k dosažení vysoké úrovně ochrany zdraví jiná opatření.
2. Provozovatel krmivářského podniku odpovědný za maloobchodní nebo distribuční činnost, která nemá vliv na balení, označování, bezpečnost nebo neporušenost krmiva, zahájí v mezích své činnosti postupy, jimiž se z trhu stahují výrobky nesplňující požadavky na bezpečnost krmiv, a přispívá k bezpečnosti krmiva tím, že předá významné informace nezbytné ke sledování krmiva, přičemž spolupracuje na opatřeních producentů, zpracovatelů, výrobců nebo příslušných orgánů.
3. Provozovatel krmivářského podniku neprodleně uvědomí příslušné orgány, pokud se domnívá nebo má důvod se domnívat, že krmivo, které uvedl na trh, nesplňuje požadavky na bezpečnost krmiv.
Uvědomí příslušné orgány o opatřeních, která přijal s cílem předejít riziku spojeného s použitím dotyčného krmiva, a nebrání žádné osobě ani žádnou osobu neodrazuje od toho, aby v souladu s vnitrostátními právními předpisy a právní praxí spolupracovala s příslušnými orgány, lze-li tím předejít riziku spojenému s potravinou nebo toto riziko zmenšit či vyloučit.
4. Provozovatelé krmivářských podniků spolupracují s příslušnými orgány v rámci opatření přijatých s cílem zabránit riziku spojenému s krmivem, které dodávají nebo které dodali.
Článek 21
Odpovědnost
Touto kapitolou není dotčena směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky [25].
KAPITOLA III
EVROPSKÝ ÚŘAD PRO BEZPEČNOST POTRAVIN
ODDÍL 1
POSLÁNÍ A ÚKOLY
Článek 22
Poslání úřadu
1. Zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen "úřad").
2. Úřad poskytuje vědecká stanoviska a vědeckou a technickou podporu pro legislativní a politickou činnost Společenství ve všech oblastech, které mají přímý nebo nepřímý vliv na bezpečnost potravin a krmiv.
Úřad je nezávislým zdrojem informací o všech záležitostech v těchto oblastech a zabezpečuje sdělování o riziku.
3. Úřad přispívá k vysoké úrovni ochrany lidského života a zdraví a v tomto ohledu bere v úvahu zdraví a dobré životní podmínky zvířat, zdraví rostlin a ochranu životního prostředí v rámci fungování vnitřního trhu.
4. Úřad shromažďuje a analyzuje údaje umožňující charakterizovat a sledovat rizika, která mají přímý nebo nepřímý vliv na bezpečnost potravin a krmiv.
5. Posláním úřadu je rovněž poskytovat
a) vědecká stanoviska a vědeckou a technickou podporu v otázkách lidské výživy ve vztahu k právním předpisům Společenství a na žádost Komise pomoc týkající se sdělování o otázkách výživy v rámci zdravotního programu Společenství;
b) vědecká stanoviska k jiným záležitostem týkajícím se zdraví a dobrých životních podmínek zvířat a zdraví rostlin;
c) vědecká stanoviska k jiným výrobkům než potravinám a krmivům týkající se geneticky modifikovaných organismů definovaných ve směrnici 2001/18/ES, aniž jsou dotčeny postupy stanovené v uvedené směrnici.
6. Úřad poskytuje vědecká stanoviska, která slouží jako vědecký základ pro vypracování a přijímání opatření Společenství v oblastech spadajících do jeho působnosti.
7. Úřad plní své úkoly v podmínkách, které mu umožňují hrát referenční úlohu vzhledem ke své nezávislosti, vědecké a technické úrovni stanovisek, která vydává, a informací, které šíří, průhlednosti svých postupů a pracovních metod a vzhledem ke své pečlivosti při provádění zadaných úkolů.
Jedná v úzké spolupráci s příslušnými subjekty v členských státech, které vykonávají podobné úkoly jako úřad.
8. Úřad, Komise a členské státy spolupracují s cílem podpořit účinnou návaznost činností v oblasti hodnocení, řízení rizika a sdělování o riziku.
9. Členské státy spolupracují s úřadem s cílem zajistit plnění jeho poslání.
Článek 23
Úkoly úřadu
Úřad má tyto úkoly:
a) poskytovat orgánům Společenství a členským státům co nejlepší vědecká stanoviska ve všech případech stanovených v právních předpisech Společenství, jakož i k jakýmkoli otázkám v rámci své působnosti;
b) podporovat a koordinovat vývoj jednotných metodik hodnocení rizika v oblastech spadajících do jeho působnosti;
c) poskytovat vědeckou a technickou podporu Komisi v oblastech své působnosti a na požádání poskytovat vědeckou a technickou podporu při výkladu a posuzování stanovisek k hodnocení rizika;
d) zadávat vědecké studie nezbytné k plnění svého poslání;
e) vyhledávat, shromažďovat, uspořádávat, analyzovat a shrnovat vědecké a technické údaje v oblastech své působnosti;
f) přijímat opatření k identifikaci a charakterizaci nově vznikajících rizik v oblastech své působnosti;
g) vytvořit systém propojených sítí organizací, které působí v oblastech jeho působnosti, a zajistit fungování tohoto systému;
h) na žádost Komise poskytovat vědeckou a technickou pomoc v rámci postupů řízení rizika používaných Komisí v souvislosti s bezpečností potravin a krmiv;
i) na žádost Komise poskytovat v oblastech své působnosti vědeckou a technickou pomoc s cílem zdokonalit spolupráci mezi Společenstvím, kandidátskými zeměmi, mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi;
j) zajišťovat, aby v oblastech jeho poslání dostávala veřejnost a zúčastněné osoby rychlé, spolehlivé, objektivní a srozumitelné informace;
k) nezávisle formulovat vlastní závěry a návrhy v otázkách týkajících se jeho poslání;
l) plnit jakékoli další úkoly v oblasti své působnosti, které mu zadá Komise.
ODDÍL 2
ORGANIZACE
Článek 24
Orgány úřadu
Úřad má tyto orgány:
a) správní radu;
b) výkonného ředitele a jeho zaměstnance;
c) poradní sbor;
d) vědecký výbor a vědecké komise.
Článek 25
Správní rada
1. Správní radu tvoří 14 členů, které jmenuje Rada po konzultaci s Evropským parlamentem ze seznamu vypracovaného Komisí a obsahujícího podstatně vyšší počet kandidátů než je počet členů, kteří mají být zvoleni, a dále jeden zástupce Komise.
Čtyři z těchto členů musí mít zkušenost s působením v organizacích zastupujících spotřebitele a jiných zájmových skupinách v rámci potravinového řetězce.
Seznam vypracovaný Komisí se spolu s odpovídající dokumentací předkládá Evropskému parlamentu.
Evropský parlament může co nejdříve, nejpozději však do tří měsíců od tohoto sdělení předložit své stanovisko Radě ke zvážení; Rada poté jmenuje správní radu.
Členové správní rady jsou jmenováni tak, aby byla zajištěna nejvyšší úroveň odborné kvalifikace, široký rozsah odpovídajících odborných znalostí a současně co největší zastoupení ze zeměpisného hlediska v rámci Unie.
2. Funkční období členů činí čtyři roky; členové mohou být jmenováni na jedno další funkční období.
U poloviny členů však první funkční období činí šest let.
3. Správní rada přijme na návrh výkonného ředitele vnitřní předpis úřadu.
Tento předpis se zveřejní.
4. Správní rada zvolí z řad svých členů svého předsedu na dvouleté období; může být zvolen opakovaně.
5. Správní rada přijme svůj jednací řád.
Pokud není stanoveno jinak, přijímají se rozhodnutí správní rady většinou jejích členů.
6. Správní rada se schází na svolání předsedy nebo na žádost alespoň třetiny svých členů.
7. Správní rada zajišťuje, aby úřad vykonával své poslání a plnil zadané úkoly v souladu s podmínkami stanovenými v tomto nařízení.
8. Každoročně do 31. ledna přijme správní rada pracovní program úřadu pro následující rok.
Rovněž přijme víceletý program, který může být předmětem revize.
Správní rada zajistí, aby tyto programy byly v souladu s legislativními a politickými prioritami Společenství v oblasti bezpečnosti potravin.
Každoročně do 30. března přijme správní rada souhrnnou zprávu o činnosti úřadu v uplynulém roce.
9. Správní rada přijme po obdržení souhlasu Komise a stanoviska Účetního dvora finanční nařízení úřadu, v němž zejména stanoví postup pro sestavování a plnění rozpočtu úřadu, v souladu s článkem 142 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [26] a s legislativními požadavky týkajícími se šetření, která provádí Evropský úřad pro boj proti podvodům.
10. Výkonný ředitel se účastní schůzí správní rady bez práva hlasovat a zajišťuje sekretariát.
Správní rada zve předsedu vědeckého výboru k účasti na svých schůzích bez práva hlasovat.
Článek 26
Výkonný ředitel
1. Výkonného ředitele jmenuje správní rada ze seznamu kandidátů, který Komise předloží po ukončení otevřeného výběrového řízení zahájeného po výzvě k vyjádření zájmu, jež byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství a v jiných sdělovacích prostředcích, na dobu pěti let a může jej jmenovat opakovaně.
Před jmenováním je kandidát navržený správní radou vyzván, aby neprodleně učinil prohlášení před Evropským parlamentem a odpověděl na otázky členů této instituce.
Výkonný ředitel může být odvolán z funkce většinou členů správní rady.
2. Výkonný ředitel je zákonným zástupcem úřadu a odpovídá za
a) běžné řízení úřadu;
b) přípravu návrhu pracovních programů úřadu po konzultaci s Komisí;
c) provádění pracovních programů a rozhodnutí přijatých správní radou;
d) zajišťování vhodné vědecké, technické a správní podpory vědeckému výboru a vědeckým komisím;
e) zajišťování plnění úkolů úřadu podle požadavků jejich uživatelů, zejména s ohledem na přiměřenost poskytovaných služeb a vynaloženého času;
f) přípravu výkazu příjmů a výdajů a plnění rozpočtu úřadu;
g) veškeré personální záležitosti;
h) navázání a udržování kontaktů s Evropským parlamentem a zajišťování pravidelného dialogu s jeho příslušnými výbory.
3. Každý rok předloží výkonný ředitel správní radě ke schválení
a) návrh souhrnné zprávy o všech činnostech úřadu za uplynulý rok;
b) návrh pracovních programů;
c) návrh roční účetní závěrky za uplynulý rok;
d) návrh rozpočtu na nadcházející rok.
Výkonný ředitel předloží souhrnnou zprávu a programy po jejich přijetí správní radou Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a členským státům a zajistí jejich zveřejnění.
4. Výkonný ředitel schvaluje všechny finanční výdaje úřadu a podává správní radě zprávu o činnostech úřadu.
Článek 27
Poradní sbor
1. Poradní sbor tvoří zástupci příslušných subjektů v členských státech, které plní úkoly podobné úkolům úřadu, přičemž každý členský stát jmenuje jednoho zástupce.
Zástupci mohou být zastupováni náhradníky, kteří jsou jmenováni současně se zástupci.
2. Členové poradního sboru nesmějí být členy správní rady.
3. Poradní sbor radí výkonnému řediteli při výkonu jeho povinností stanovených v tomto nařízení, zejména při přípravě návrhu pracovního programu úřadu.
Výkonný ředitel může rovněž požádat poradní sbor o radu ve věci stanovení priorit při zadávání požadavků na poskytnutí vědeckých stanovisek.
4. Poradní sbor slouží jako mechanismus pro výměnu informací o potenciálních rizicích a sdílení poznatků.
Zajišťuje úzkou spolupráci mezi úřadem a příslušnými subjekty v členských státech, zejména v těchto záležitostech:
a) zamezení dvojího provádění vědeckých studií ze strany úřadu a členských států podle článku 32;
b) v případech podle čl. 30 odst. 4, kdy jsou úřad a vnitrostátní subjekt povinny spolupracovat;
c) při podpoře fungování evropských sítí organizací působících v oblastech působnosti úřadu podle čl. 36 odst. 1;
d) v případech, kdy úřad nebo členský stát zaznamená nově vznikající riziko.
5. Poradnímu sboru předsedá výkonný ředitel.
Sbor se schází pravidelně nejméně čtyřikrát za rok na svolání předsedy nebo na žádost alespoň třetiny svých členů.
Jeho vnitřní postupy jsou stanoveny ve vnitřním předpisu úřadu a jsou zveřejněny.
6. Úřad poskytuje poradnímu sboru nezbytnou technickou a logistickou pomoc a zajišťuje pro jeho schůze sekretariát.
7. Zástupci útvarů Komise se mohou podílet na práci poradního sboru.
Výkonný ředitel může přizvat k účasti na jeho činnosti zástupce Evropského parlamentu a jiných příslušných subjektů.
Projednává-li poradní sbor záležitosti uvedené v čl. 22 odst. 5 písm. b), mohou se zástupci příslušných subjektů v členských státech vykonávajících úkoly podobné úkolům uvedeným v čl. 22 odst. 5 písm. b) podílet na práci poradního sboru, přičemž každý členský stát jmenuje jednoho zástupce.
Článek 28
Vědecký výbor a vědecké komise
1. Vědecký výbor a stálé vědecké komise jsou příslušné pro poskytování vědeckých stanovisek úřadu, každý v rámci své oblasti působnosti, a v případě potřeby mají možnost pořádat veřejná slyšení.
2. Vědecký výbor odpovídá za celkovou koordinaci nezbytnou pro zajištění jednotného postupu při přípravě vědeckých stanovisek, zejména za přijetí pracovních postupů a harmonizaci pracovních metod.
Vydává stanoviska k víceodvětvovým otázkám v působnosti více než jedné vědecké komise, jakož i k otázkám, které nespadají do působnosti žádné z vědeckých komisí.
V případě potřeby a zejména v případě otázek, které nespadají do působnosti žádné z vědeckých komisí, zřídí vědecký výbor pracovní skupiny.
V takových případech se při přípravě vědeckých stanovisek opírá o odborné znalosti těchto pracovních skupin.
3. Vědecký výbor tvoří předsedové vědeckých komisí a šest nezávislých vědeckých odborníků, kteří nejsou členy žádné z vědeckých komisí.
4. Vědecké komise tvoří nezávislí vědečtí odborníci.
Se zřízením úřadu se zřizují tyto vědecké komise:
a) komise pro potravinářské přídatné látky, látky určené k aromatizaci, pomocné látky a materiály přicházející do styku s potravinami;
b) komise pro přísady a produkty nebo pro látky používané v krmivech pro zvířata;
c) komise pro zdraví rostlin, pro přípravky na ochranu rostlin a rezidua přípravků na ochranu rostlin;
d) komise pro geneticky modifikované organismy;
e) komise pro dietetické výrobky, výživu a alergie;
f) komise pro biologická nebezpečí;
g) komise pro kontaminující látky v potravinovém řetězci;
h) komise pro zdraví a dobré životní podmínky zvířat.
Počet vědeckých komisí a jejich názvy může Komise na žádost úřadu přizpůsobit vědeckému a technickému vývoji postupem podle čl. 58 odst. 2.
5. Členy vědeckého výboru, kteří nejsou členy vědeckých komisí, a členy vědeckých komisí jmenuje správní rada na návrh výkonného ředitele na tříleté funkční období, s možností opakovaného jmenování, a to po výzvě k vyjádření zájmu zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství, v předních vědeckých publikacích daného oboru a na internetové stránce úřadu.
6. Vědecký výbor a každá z vědeckých komisí volí z řad svých členů svého předsedu a dva místopředsedy.
7. Vědecký výbor a vědecké komise přijímají rozhodnutí většinou hlasů všech svých členů.
Menšinové názory se uvádějí do zápisu.
8. Zástupci útvarů Komise mají právo účastnit se schůzí vědeckého výboru, vědeckých komisí a jejich pracovních skupin.
Jsouli k tomu vyzváni, mohou podávat vysvětlení nebo informace, nesmějí však usilovat o ovlivnění jednání.
9. Postupy činnosti a spolupráce vědeckého výboru a vědeckých komisí jsou stanoveny ve vnitřním předpisu úřadu.
Tyto postupy se týkají zejména
a) počtu po sobě jdoucích funkčních období, na něž může být člen vědeckého výboru nebo vědecké komise jmenován;
b) počtu členů každé vědecké komise;
c) způsobu náhrady výdajů členů vědeckého výboru a vědeckých komisí;
d) způsobu, jakým se vědeckému výboru a vědeckým komisím zadávají úkoly a požadavky na vypracování vědeckých stanovisek;
e) zřízení a organizace pracovních skupin vědeckého výboru a vědeckých komisí a možnost účasti externích odborníků v těchto pracovních skupinách;
f) možnosti pozvat na schůze vědeckého výboru a vědeckých komisí pozorovatele;
g) možnosti pořádat veřejná slyšení.
ODDÍL 3
ZPŮSOB ČINNOSTI
Článek 29
Vědecká stanoviska
1. Úřad vydává vědecké stanovisko
a) na žádost Komise k jakékoli záležitosti v oblasti své působnosti a ve všech případech, kdy se v právních předpisech Společenství stanoví, že má být úřad konzultován;
b) z vlastního podnětu k záležitostem spadajícím do jeho působnosti.
Evropský parlament nebo členský stát mohou požádat úřad o vydání vědeckého stanoviska k záležitostem spadajícím do jeho působnosti.
2. K žádostem uvedeným v odstavci 1 se přiloží dokumentace vysvětlující vědeckou otázku, která má být projednána, jakož i zájem Společenství v této otázce.
3. Není-li lhůta pro vydání vědeckého stanoviska uvedena již v právních předpisech Společenství, vydá úřad vědecká stanoviska ve lhůtě uvedené v žádostech o stanoviska, s výjimkou řádně odůvodněných případů.
4. Jeli předloženo více žádostí o stejné stanovisko, není-li žádost v souladu s odstavcem 2 nebo není-li žádost jasná, může úřad žádost o stanovisko odmítnout nebo navrhnout změnu žádosti o stanovisko po konzultaci s daným orgánem nebo členským státem nebo státy, které žádost podaly.
Orgánu nebo členskému státu nebo státům, které žádost podaly, se sdělí důvod zamítnutí žádosti.
5. Jestliže úřad již vydal vědecké stanovisko k věci uvedené v žádosti, může žádost odmítnout, pokud dojde k závěru, že neexistují žádné nové vědecké poznatky, které by byly důvodem pro přezkoumání.
Orgánu nebo členskému státu nebo státům, které žádost podaly, se sdělí důvody zamítnutí žádosti.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Komise po konzultaci s úřadem postupem podle čl. 58 odst. 2. V pravidlech se zejména stanoví
a) postup, jakým úřad vyřizuje žádosti, které jsou mu předloženy;
b) obecné zásady pro vědecké hodnocení látek, výrobků nebo postupů, které podle právních předpisů Společenství podléhají předchozímu povolení nebo zařazení do pozitivního seznamu, zejména v případech, kdy právní předpisy Společenství stanoví nebo umožňují, aby za tímto účelem žadatel předložil dokumentaci.
7. Vnitřní předpis úřadu stanoví požadavky na formát vědeckého stanoviska, na jeho zdůvodnění a zveřejnění.
Článek 30
Rozdílná vědecká stanoviska
1. Úřad dbá na to, aby včas odhalil všechny potenciální zdroje rozdílů mezi svými vědeckými stanovisky a vědeckými stanovisky, která formulují jiné subjekty plnící podobné úkoly.
2. Pokud úřad objeví potenciální zdroj rozdílů, spojí se s dotyčným orgánem, aby zajistil, že obě strany mají k dispozici veškeré významné vědecké informace, a aby určil, které vědecké otázky mohou být předmětem sporu.
3. Jeli zjištěna podstatná odlišnost názorů v případě vědeckých otázek a dotyčným subjektem je agentura Společenství nebo některý z vědeckých výborů Komise, jsou úřad a dotyčný subjekt povinny spolupracovat s cílem vyřešit rozdíly v názorech nebo předložit Komisi společný dokument, ve kterém objasní sporné vědecké otázky a uvedou problematické prvky v daných údajích.
Tento dokument se zveřejní.
4. Jeli zjištěna podstatná odlišnost názorů v případě vědeckých otázek a dotyčným orgánem je subjekt členského státu, jsou úřad a dotyčný vnitrostátní subjekt povinny spolupracovat s cílem vyřešit rozdíly v názorech nebo vypracovat společný dokument, ve kterém objasní sporné vědecké otázky a uvedou problematické prvky v daných údajích.
Tento dokument se zveřejní.
Článek 31
Vědecká a technická pomoc
1. Úřad může být Komisí požádán o vědeckou nebo technickou pomoc v jakékoli oblasti své působnosti.
Úkol poskytnout vědeckou nebo technickou pomoc spočívá ve vědecké nebo technické práci, při níž se využívají uznávané vědecké nebo technické zásady a která nevyžaduje vědecké hodnocení vědeckým výborem nebo vědeckou komisí.
Tyto úkoly mohou zahrnovat zejména pomoc Komisi při vytváření nebo hodnocení technických kritérií a pomoc Komisi při vytváření technických pokynů.
2. Požádáli Komise úřad o vědeckou nebo technickou pomoc, stanoví po dohodě s úřadem lhůtu, v níž musí být tento úkol splněn.
Článek 32
Vědecké studie
1. Úřad zadává vědecké studie nezbytné k plnění svého poslání a využije k tomu nejlepších dostupných nezávislých vědeckých zdrojů.
Tyto studie se zadávají otevřeným a průhledným způsobem.
Úřad usiluje o to, aby u výzkumných programů členských států nebo Společenství nedocházelo ke zdvojení činností, a podporuje spolupráci pomocí vhodné koordinace.
2. Úřad informuje Evropský parlament, Komisi a členské státy o výsledcích svých vědeckých studií.
Článek 33
Shromažďování údajů
1. Úřad vyhledává, shromažďuje, porovnává, analyzuje a shrnuje významné vědecké a technické údaje v oblastech své působnosti.
Tato činnost zahrnuje zejména shromažďování údajů týkajících se
a) spotřeby potravin a rizik, kterým jsou vystaveny osoby konzumující tyto potraviny;
b) výskytu a rozšíření biologického rizika;
c) kontaminujících látek v potravinách a krmivech;
d) reziduí.
2. Pro účely odstavce 1 úřad úzce spolupracuje se všemi organizacemi působícími v oblasti shromažďování údajů, včetně organizací z kandidátských zemí, třetích zemí nebo mezinárodních subjektů.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, která jim umožní předat úřadu údaje, které shromáždily v oblastech uvedených v odstavcích 1 a 2.
4. Úřad předloží členským státům a Komisi vhodná doporučení, která umožní zlepšit technickou srovnatelnost údajů, které přijímá a analyzuje, s cílem dosáhnout konsolidace údajů na úrovni Společenství.
5. Do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost zveřejní Komise soupis systémů shromažďování údajů, které existují na úrovni Společenství v oblastech působnosti úřadu.
Ve zprávě, jejíž součástí případně mohou být vhodné návrhy, se zejména uvede
a) úloha, která by měla být v každém systému úřadu přidělena, a změny nebo zlepšení, které jsou případně nezbytné pro to, aby úřad mohl ve spolupráci s členskými státy plnit své poslání;
b) nedostatky, které je třeba odstranit, aby úřad mohl na úrovni Společenství shromažďovat a shrnovat významné vědecké a technické údaje v oblastech své působnosti.
6. Úřad předloží výsledky své práce v oblasti shromažďování údajů Evropskému parlamentu, Komisi a členským státům.
Článek 34
Identifikace nově vznikajících rizik
1. Úřad vytvoří kontrolní postupy pro systematické vyhledávání, shromažďování, porovnávání a analyzování informací a údajů s cílem identifikovat nově vznikající rizika v oblastech své působnosti.
2. Pokud má úřad informace, na jejichž základě může usuzovat na nově vznikající vážné riziko, požádá členské státy, jiné agentury Společenství a Komisi o dodatečné informace.
Členské státy, dotyčné agentury Společenství a Komise odpovídají neprodleně a předají všechny významné informace, které mají k dispozici.
3. Úřad použije všechny informace získané v rámci plnění svého poslání k identifikaci nově vznikajícího rizika.
4. Úřad předá hodnocení nově vznikajícího rizika a shromážděné informace o něm Evropskému parlamentu, Komisi a členským státům.
Článek 35
Systém včasné výměny informací
Máli úřad co nejlépe plnit svůj úkol týkající se sledování zdravotních a nutričních rizik spojených s potravinami, musí obdržet všechny zprávy předávané prostřednictvím systému včasné výměny informací.
Analyzuje obsah těchto zpráv s cílem poskytnout Komisi a členským státům všechny informace nezbytné pro analýzu rizika.
Článek 36
Propojení organizací působících v oblastech působnosti úřadu
1. Úřad podporuje evropské propojení organizací působících v oblastech působnosti úřadu.
Cílem tohoto propojení je zejména vytvořit rámec pro vědeckou spolupráci prostřednictvím koordinace činností, výměny informací, přípravy a provádění společných projektů a výměny odborných poznatků a osvědčených postupů v oblastech poslání úřadu.
2. Správní rada vypracuje na návrh výkonného ředitele seznam příslušných organizací jmenovaných členskými státy, které mohou úřadu pomáhat v jeho poslání, buď jednotlivě, nebo v rámci síťového propojení.
Tento seznam se zveřejní. Úřad může těmto organizacím svěřit některé úkoly, zejména přípravné práce pro vědecká stanoviska, vědeckou a technickou pomoc, shromažďování údajů a identifikaci nově vznikajících rizik.
U některých z těchto úkolů může existovat nárok na finanční podporu.
3. Prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2 stanoví Komise po konzultaci s úřadem postupem podle čl. 58 odst. 2. V těchto pravidlech budou zejména blíže určena kritéria pro zařazení instituce do seznamu příslušných organizací jmenovaných členskými státy, pravidla pro stanovení harmonizovaných požadavků na jakost a finanční ustanovení upravující finanční podporu.
4. Do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost zveřejní Komise soupis systémů Společenství existujících v oblastech působnosti úřadu, v nichž se předpokládá, že členské státy budou vykonávat některé úkoly v oblasti vědeckého posuzování, zejména hodnocení dokumentace k vydání povolení.
Ve zprávě, jejíž součástí jsou případně vhodné návrhy, se pro každý systém uvedou zejména změny nebo zlepšení, které jsou případně nezbytné pro to, aby úřad mohl ve spolupráci s členskými státy plnit své poslání.
ODDÍL 4
NEZÁVISLOST, PRŮHLEDNOST, DŮVĚRNOST A SDĚLOVÁNÍ
Článek 37
Nezávislost
1. Členové správní rady, členové poradního sboru a výkonný ředitel se zaváží, že budou jednat nezávisle a ve veřejném zájmu.
K tomuto účelu učiní závazné prohlášení a prohlášení o zájmech, v němž uvedou, že neexistují žádné zájmy, které by mohly být považovány za újmu jejich nezávislosti, nebo veškeré přímé nebo nepřímé zájmy, které by mohly být považovány za újmu jejich nezávislosti.
Tato prohlášení musí činit každý rok písemnou formou.
2. Členové vědeckého výboru a vědeckých komisí se musí zavázat, že budou jednat nezávisle na jakýchkoli vnějších vlivech.
K tomuto účelu učiní závazné prohlášení a prohlášení o zájmech, v němž uvedou, že neexistují žádné zájmy, které by mohly být považovány za újmu jejich nezávislosti, nebo veškeré přímé nebo nepřímé zájmy, které by mohly být považovány za újmu jejich nezávislosti.
Tato prohlášení musí činit každý rok písemnou formou.
3. Členové správní rady, výkonný ředitel, členové poradního sboru, členové vědeckého výboru a vědeckých komisí a externí odborníci působící v pracovních skupinách uvedou na každé schůzi všechny zájmy, které by s ohledem na body programu mohly být považovány za újmu jejich nezávislosti.
Článek 38
Průhlednost
1. Úřad zajistí, aby vykonával svou činnost s vysokou mírou průhlednosti.
Neprodleně zveřejní zejména
a) programy jednání a zápisy ze schůzí vědeckého výboru a vědeckých komisí;
b) stanoviska vědeckého výboru a vědeckých komisí ihned po jejich přijetí, vždy společně s menšinovými názory;
c) aniž jsou dotčeny články 39 a 41, informace, z nichž stanoviska vycházejí;
d) každoroční prohlášení o zájmech učiněná členy správní rady, výkonným ředitelem, členy poradního sboru a členy vědeckého výboru a vědeckých komisí, jakož i prohlášení o zájmech učiněná k bodům programu na schůzích;
e) výsledky svých vědeckých studií;
f) výroční zprávu o své činnosti;
g) žádosti o vědecké stanovisko, které podal Evropský parlament, Komise nebo členské státy a které byly zamítnuty nebo změněny, a důvody jejich zamítnutí nebo změny.
2. Schůze správní rady jsou veřejné, pokud se na návrh výkonného ředitele u některých administrativních otázek na pořadu jednání nerozhodne jinak; správní rada může povolit zástupcům spotřebitelů nebo jiným zúčastněným osobám, aby se podíleli na některých činnostech úřadu jako pozorovatelé.
3. Úřad ve svém vnitřním předpisu stanoví praktická opatření pro používání pravidel průhlednosti uvedených v odstavcích 1 a 2.
Článek 39
Důvěrnost
1. Odchylně od článku 38 úřad nesděluje třetím osobám důvěrné informace, které obdrží a u nichž je požadováno a odůvodněno důvěrné zacházení, s výjimkou informací, které musí být zveřejněny za účelem ochrany veřejného zdraví, pokud to vyžadují okolnosti.
2. Členové správní rady, výkonný ředitel, členové vědeckého výboru a vědeckých komisí a externí odborníci působící v jejich pracovních skupinách, členové poradního sboru a zaměstnanci úřadu jsou povinni i po odchodu ze svých funkcí zachovávat důvěrnost podle článku 287 Smlouvy.
3. Závěry vědeckých stanovisek předložených úřadem, které se týkají předvídatelných účinků na zdraví, nemohou být v žádném případě důvěrné.
4. Úřad ve svém vnitřním předpisu stanoví praktická opatření pro zavedení pravidel důvěrnosti podle odstavců 1 a 2.
Článek 40
Sdělování ze strany úřadu
1. Úřad z vlastního podnětu sděluje informace týkající se oblastí své působnosti, aniž je dotčena pravomoc Komise sdělovat svá rozhodnutí týkající se řízení rizika.
2. Úřad zajistí, aby byly veřejnosti a dalším zúčastněným osobám včas poskytovány objektivní, spolehlivé a snadno přístupné informace, zejména pokud jde o výsledky jeho práce.
Pro dosažení těchto cílů úřad připraví a rozšíří informační materiál určený široké veřejnosti.
3. Úřad jedná v úzké spolupráci s Komisí a členskými státy s cílem podpořit nezbytný soulad v procesu sdělování o riziku.
Úřad zveřejňuje v souladu s článkem 38 všechna stanoviska, která vydá.
4. Úřad zajistí odpovídající spolupráci s příslušnými subjekty v členských státech a s dalšími zúčastněnými osobami při veřejných informačních kampaních.
Článek 41
Přístup k dokumentům
1. Úřad zajistí, aby k dokumentům, které má v držení, měla přístup široká veřejnost.
2. Správní rada přijme na návrh výkonného ředitele předpisy pro přístup k dokumentům uvedeným v odstavci 1, přičemž plně zohlední obecné zásady a podmínky upravující právo na přístup k dokumentům orgánů Společenství.
Článek 42
Spotřebitelé, výrobci a jiné zúčastněné osoby
Úřad naváže účinné kontakty se zástupci spotřebitelů, zástupci výrobců, zpracovateli a dalšími zúčastněnými osobami.
ODDÍL 5
FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 43
Přijetí rozpočtu úřadu
1. Příjmy úřadu tvoří příspěvky Společenství a států, s nimiž Společenství uzavřelo dohody ve smyslu článku 49 a poplatky za publikace, konference, vzdělávací akce a další podobné činnosti, které úřad zajišťuje.
2. Výdaje úřadu zahrnují personální náklady, správní náklady, náklady na infrastrukturu a provozní náklady, jakož i náklady vyplývající ze smluv uzavřených s třetími osobami nebo z finanční podpory uvedené v článku 36.
3. V dostatečném předstihu přede dnem uvedeným v odstavci 5 připraví výkonný ředitel odhad příjmů a výdajů úřadu na nadcházející rozpočtový rok a předloží jej správní radě spolu s předběžným plánem pracovních míst.
4. Příjmy a výdaje musí být v rovnováze.
5. Každoročně nejpozději do 31. března přijme správní rada návrh rozpočtu, včetně plánu pracovních míst a předběžného pracovního programu, a předá jej Komisi a státům, se kterými Společenství uzavřelo dohody ve smyslu článku 49.
Na základě tohoto návrhu zanese Komise odpovídající odhady do předběžného návrhu souhrnného rozpočtu Evropské unie, který předloží Radě podle článku 272 Smlouvy.
6. Po přijetí souhrnného rozpočtu Evropské unie rozpočtovým orgánem přijme správní rada konečný rozpočet a pracovní program úřadu a podle potřeby je upraví podle příspěvku Společenství.
Neprodleně je předá Komisi a rozpočtovému orgánu.
Článek 44
Plnění rozpočtu úřadu
1. Za plnění rozpočtu úřadu odpovídá výkonný ředitel.
2. Kontrolu závazků a platby všech výdajů a kontrolu zjišťování a inkasa všech příjmů úřadu provádí finanční kontrolor Komise.
3. Každoročně nejpozději do 31. března předloží výkonný ředitel Komisi, správní radě a Účetnímu dvoru podrobné účetní výkazy všech příjmů a výdajů za uplynulý rozpočtový rok.
Účetní dvůr přezkoumá účty podle článku 248 Smlouvy.
Každoročně zveřejní zprávu o činnosti úřadu.
4. Evropský parlament udělí na doporučení Rady výkonnému řediteli úřadu absolutorium za plnění rozpočtu.
Článek 45
Poplatky vybírané úřadem
Do tří let po vstupu tohoto nařízení v platnost zveřejní Komise po konzultaci s úřadem, členskými státy a zúčastněnými osobami zprávu o tom, zda je možné a účelné předložit legislativní návrh, v rámci spolurozhodovacího postupu a v souladu se Smlouvou, týkající se dalších služeb poskytovaných úřadem.
ODDÍL 6
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 46
Právní subjektivita a výsady
1. Úřad má právní subjektivitu.
V každém z členských států má nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou jejich vnitrostátní právo přiznává právnickým osobám.
Zejména může nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem.
2. Na úřad se vztahuje Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 47
Odpovědnost
1. Smluvní odpovědnost úřadu se řídí právem rozhodným pro danou smlouvu.
Soudní dvůr Evropských společenství je příslušný pro rozhodování na základě rozhodčí doložky obsažené ve smlouvách uzavíraných úřadem.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí úřad v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států škody způsobené jím nebo jeho zaměstnanci při výkonu jejich funkce.
Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat ve všech sporech týkajících se náhrady těchto škod.
3. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči úřadu se řídí předpisy použitelnými pro zaměstnance úřadu.
Článek 48
Zaměstnanci
1. Na zaměstnance úřadu se vztahují pravidla a předpisy použitelné pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropských společenství.
2. Ve vztahu ke svým zaměstnancům má úřad pravomoci, které byly přeneseny na orgán oprávněný ke jmenování.
Článek 49
Účast třetích zemí
Úřad je otevřený účasti zemí, které uzavřely s Evropským společenstvím dohody, na jejichž základě přijaly a uplatňují právní předpisy Společenství v oblasti spadající do působnosti tohoto nařízení.
V rámci odpovídajících ustanovení těchto dohod se stanoví pravidla týkající se zejména povahy, rozsahu a způsobu účasti těchto zemí na práci úřadu, zahrnující pravidla pro účast v sítích provozovaných úřadem, zařazení do seznamu příslušných organizací, kterým může úřad svěřit určité úkoly, finanční příspěvky a zaměstnance.
KAPITOLA IV
SYSTÉM VČASNÉ VÝMĚNY INFORMACÍ, ŘÍZENÍ KRIZÍ A MIMOŘÁDNÉ SITUACE
ODDÍL 1
SYSTÉM VČASNÉ VÝMĚNY INFORMACÍ
Článek 50
Systém včasné výměny informací
1. Zřizuje se systém včasné výměny informací ve formě sítě pro oznamování přímého nebo nepřímého rizika pro lidské zdraví pocházejícího z potraviny nebo krmiva.
V systému jsou zastoupeny členské státy, Komise a úřad.
Členské státy, Komise a úřad určí svá kontaktní místa, která budou členy sítě.
Za správu sítě odpovídá Komise.
2. Máli člen sítě informaci o tom, že existuje vážné přímé nebo nepřímé riziko pro lidské zdraví vyplývající z potraviny nebo krmiva, je tato informace neprodleně oznámena Komisi prostřednictvím systému včasné výměny informací.
Komise tuto informaci neprodleně poskytne členům sítě.
Úřad může doplnit toto oznámení o jakoukoli vědeckou nebo technickou informaci, která členským státům umožní přijmout rychlé a vhodné opatření v rámci řízení rizika.
3. Aniž jsou dotčeny ostatní právní předpisy Společenství, členské státy neprodleně oznámí Komisi prostřednictvím systému včasné výměny informací
a) všechna opatření, která přijmou s cílem omezit uvádění potraviny nebo krmiva na trh nebo prosadit jejich stažení z trhu nebo zpětné převzetí, pokud již byly dodány spotřebitelům, z důvodu ochrany lidského zdraví před rizikem, které vyžaduje rychlé jednání;
b) všechna doporučení profesionálním hospodářským subjektům nebo dohody s nimi uzavřené, které mají za cíl na základě dobrovolnosti nebo povinnosti dosáhnout toho, aby se z důvodu vážného rizika pro lidské zdraví vyžadujícího rychlé jednání zabránilo uvedení určité potraviny nebo krmiva na trh nebo jejich případnému užití nebo aby toto uvedení na trh či užití bylo omezeno nebo aby se na ně vztahovaly zvláštní podmínky;
c) všechny případy odmítnutí šarže, kontejneru nebo nákladu potravin nebo krmiv příslušným orgánem na hraničním přechodu v Evropské unii, které souvisí s přímým nebo nepřímým rizikem pro lidské zdraví.
Kromě tohoto oznámení se podrobně vysvětlí důvody zásahu příslušných orgánů členského státu, v němž bylo oznámení vydáno.
Krátce po oznámení musí následovat doplňující informace, zejména v případě, že došlo ke změně nebo zrušení opatření, jež byla předmětem oznámení.
Komise neprodleně předá členům sítě oznámení a doplňující informace, které obdržela podle prvního a druhého pododstavce.
Pokud příslušný orgán odmítne na hraničním přechodu v Evropské unii určitou šarži, kontejner nebo náklad, uvědomí o tom Komise neprodleně všechny hraniční přechody v Evropské unii a třetí zemi původu.
4. Pokud jsou do třetí země odeslány potraviny nebo krmivo, které byly předmětem oznámení v rámci systému včasné výměny informací, sdělí Komise této zemi odpovídající informace.
5. Po obdržení oznámení a doplňujících informací předávaných v rámci systému včasné výměny informací členské státy neprodleně informují Komisi o podniknutých krocích nebo přijatých opatřeních.
Komise tyto informace neprodleně předá členům sítě.
6. Účast v systému včasné výměny informací může být otevřena kandidátským zemím, třetím zemím nebo mezinárodním organizacím na základě dohod mezi Společenstvím a těmito zeměmi nebo mezinárodními organizacemi v souladu s postupy stanovenými v těchto dohodách.
Tyto dohody musí být založeny na vzájemnosti a musí obsahovat ustanovení o důvěrnosti rovnocenná těm, která jsou použitelná ve Společenství.
Článek 51
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k článku 50 přijme Komise po projednání s úřadem postupem podle čl. 58 odst.
2. V těchto opatřeních se zejména stanoví zvláštní podmínky a postupy použitelné pro předávání oznámení a doplňujících informací.
Článek 52
Pravidla důvěrnosti pro systém včasné výměny informací
1. Informace, kterými disponují členové sítě a které se týkají rizika, jež pro lidské zdraví představují potraviny a krmiva, se obvykle zveřejňují v souladu s informační zásadou stanovenou v článku 10.
Obecně musí mít veřejnost přístup k informacím o totožnosti výrobku, povaze rizika a o přijatých opatřeních.
Členové sítě však přijmou nezbytná opatření s cílem zajistit, aby jejich spolupracovníci a zaměstnanci nesměli poskytovat informace získané pro účely tohoto oddílu, které vzhledem ke své povaze podléhají v řádně odůvodněných případech profesnímu tajemství; výjimkou jsou informace, které musí být zveřejněny za účelem ochrany lidského zdraví, pokud to okolnosti vyžadují.
2. Ochrana profesního tajemství nebrání tomu, aby byly příslušným orgánům předávány informace týkající se účinnosti dozoru nad trhem a činnosti vedoucí k prosazení pravidel v oblasti potravin a krmiv.
Orgány získávající informace, které jsou profesním tajemstvím, zajistí v souladu s odstavcem 1 jejich ochranu.
ODDÍL 2
MIMOŘÁDNÉ SITUACE
Článek 53
Mimořádná opatření u potravin a krmiv pocházejících ze Společenství nebo dovezených ze třetí země
1. Pokud je zřejmé, že potraviny nebo krmivo pocházející ze Společenství nebo dovezené ze třetí země mohou představovat vážné riziko pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo životní prostředí, a pokud se nelze s tímto rizikem úspěšně vypořádat pomocí opatření přijatých dotyčným členským státem nebo státy, přijme Komise neprodleně postupem podle čl. 58 odst. 2 z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu a podle závažnosti situace jedno nebo více z těchto opatření:
a) v případě potravin nebo krmiv pocházejících ze Společenství:
i) pozastavení uvádění dotyčných potravin na trh nebo jejich používání;
ii) pozastavení uvádění dotyčných krmiv na trh nebo jejich používání;
iii) stanovení zvláštních podmínek pro dotyčné potraviny nebo krmiva;
iv) jakékoli jiné vhodné dočasné opatření;
b) v případě potravin nebo krmiv dovezených ze třetí země:
i) pozastavení dovozu dotyčných potravin nebo krmiv z celého území dotyčné třetí země nebo z části jejího území, popřípadě z třetí země tranzitu;
ii) stanovení zvláštních podmínek pro dotyčné potraviny nebo krmiva dovážené z celého území dotyčné třetí země nebo z části jejího území;
iii) jakékoli jiné vhodné dočasné opatření.
2. V mimořádných situacích však může Komise dočasně přijmout opatření podle odstavce 1 po konzultaci s dotyčným členským státem nebo státy a po informování ostatních členských států.
Co nejdříve, nejpozději však do deseti pracovních dnů musí být přijatá opatření potvrzena, změněna, zrušena nebo rozšířena postupem podle čl. 58 odst. 2 a důvody pro rozhodnutí Komise musí být neprodleně zveřejněny.
Článek 54
Jiná mimořádná opatření
1. Jestliže členský stát úředně informuje Komisi o nutnosti přijmout mimořádná opatření a Komise nepřijme žádné opatření podle článku 53, může členský stát přijmout dočasná ochranná opatření.
V tom případě o tom neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
2. Do deseti pracovních dnů předloží Komise tuto záležitost postupem podle čl. 58 odst. 2 výboru zřízenému podle čl. 58 odst. 1 s cílem prodloužit, změnit nebo zrušit dočasná vnitrostátní ochranná opatření.
3. Členský stát může zachovat svá dočasná vnitrostátní ochranná opatření do doby, než budou přijata opatření Společenství.
ODDÍL 3
ŘÍZENÍ KRIZÍ
Článek 55
Obecný plán řízení krizí
1. V úzké spolupráci s úřadem a členskými státy vypracuje Komise obecný plán řízení krizí v oblasti bezpečnosti potravin a krmiv (dále jen "obecný plán").
2. Obecný plán stanoví typy situací představující přímá nebo nepřímá rizika pro lidské zdraví spojená s potravinami nebo krmivy, kterým pravděpodobně nemohou stávající opatření předejít, odstranit je či omezit na přijatelnou úroveň nebo která nelze odpovídajícím způsobem řešit pouhým použitím článků 53 a 54.
Obecný plán rovněž stanoví praktické postupy nezbytné k řízení krize, včetně použitelných zásad průhlednosti a komunikační strategie.
Článek 56
Krizová jednotka
1. Aniž je dotčen úkol Komise zajistit uplatňování právních předpisů Společenství, pokud zjistí, že existuje situace představující vážné, přímé nebo nepřímé riziko pro lidské zdraví spojené s potravinou nebo krmivem, kterému pravděpodobně nemohou stávající předpisy předejít a které není těmito předpisy vyloučeno nebo omezeno nebo které nelze dostatečně řešit pouhým použitím článků 53 a 54, oznámí tuto skutečnost neprodleně členským státům a úřadu.
2. Komise neprodleně zřídí krizovou jednotku, na jejíž činnosti se úřad podílí a které v případě potřeby poskytuje vědeckou a technickou pomoc.
Článek 57
Úkoly krizové jednotky
1. Krizová jednotka je odpovědná za shromažďování a vyhodnocování všech významných informací a za stanovení dostupných možností, jak co nejúčinněji a nejrychleji předejít riziku pro lidské zdraví, vyloučit je nebo omezit na přijatelnou úroveň.
2. Krizová jednotka může požádat o pomoc kteroukoli veřejnou nebo soukromou osobu, jejíž odborné znalosti považuje za nezbytné pro účinné řízení krize.
3. Krizová jednotka informuje veřejnost o existujících rizicích a o přijatých opatřeních.
KAPITOLA V
POSTUPY A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
VÝBOR A POSTUPY ZPROSTŘEDKOVÁNÍ
Článek 58
Výbor
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor pracuje v sekcích, které se zabývají všemi významnými záležitostmi.
2. Odkazujeli se na tento odstavec, použije se postup podle článku 5 rozhodnutí 1999/468/ES v souladu s články 7 a 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 59
Funkce, jejímž výkonem je výbor pověřen
Výbor vykonává funkce, které pro něj stanoví toto nařízení a jiné odpovídající právní předpisy Společenství, v případech a za podmínek uvedených v těchto předpisech.
Může rovněž zkoumat jakoukoli otázku v oblasti působnosti těchto předpisů, buď z podnětu předsedy, nebo na písemnou žádost jednoho z jeho členů.
Článek 60
Postup zprostředkování
1. Aniž je dotčeno použití jiných předpisů Společenství, jeli členský stát toho názoru, že opatření přijaté jiným členským státem v oblasti bezpečnosti potravin není slučitelné s tímto nařízením nebo může mít vliv na fungování vnitřního trhu, předloží záležitost Komisi, která neprodleně uvědomí dotyčný druhý členský stát.
2. Oba dotyčné členské státy a Komise vynaloží veškeré úsilí, aby problém vyřešily.
Nedojdeli k dohodě, může Komise požádat úřad o stanovisko k jakékoli sporné vědecké otázce.
Podmínky takové žádosti a lhůta, v níž má úřad vydat stanovisko, se stanoví vzájemnou dohodou mezi Komisí a úřadem po konzultaci s oběma dotyčnými členskými státy.
ODDÍL 2
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 61
Ustanovení o přezkumu
1. Před 1. lednem 2005 a poté každých šest let úřad nechá ve spolupráci s Komisí vyhotovit nezávislé externí hodnocení výsledků, kterých dosáhl, na základě zmocnění stanoveného správní radou po dohodě s Komisí.
V tomto hodnocení se posuzují pracovní postupy úřadu a jejich dopad.
V hodnocení jsou zohledněny názory zúčastněných osob jak na úrovni Společenství, tak na vnitrostátní úrovni.
Správní rada úřadu prozkoumá závěry hodnocení a předloží Komisi nezbytná doporučení, pokud jde o změny v úřadu a v jeho způsobu práce.
Hodnocení a doporučení se zveřejní.
2. Před 1. lednem 2005 Komise zveřejní zprávu o zkušenostech získaných při provádění kapitoly IV oddílů 1 a 2.
3. Zprávy a doporučení uvedené v odstavcích 1 a 2 se předkládají Radě a Evropskému parlamentu.
Článek 62
Odkazy na Evropský úřad pro bezpečnost potravin a na Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat
1. Všechny odkazy na Vědecký výbor pro potraviny, Vědecký výbor pro výživu zvířat, Vědecký veterinární výbor, Vědecký výbor pro pesticidy, Vědecký výbor pro rostliny a Vědecký řídící výbor se v právních předpisech Společenství nahrazují odkazem na Evropský úřad pro bezpečnost potravin.
2. Všechny odkazy na Stálý výbor pro potraviny, Stálý výbor pro krmiva a Stálý veterinární výbor se v právních předpisech Společenství nahrazují odkazem na Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
Všechny odkazy na Stálý fytosanitární výbor ve směrnicích 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS, 90/642/EHS a 91/414/EHS, které se týkají přípravků na ochranu rostlin a stanovení maximálních limitů reziduí, jakož i v právních předpisech Společenství vycházejících z těchto směrnic se nahrazují odkazem na Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 se "právními předpisy Společenství" rozumějí všechna nařízení, směrnice a rozhodnutí Společenství.
4. Zrušují se rozhodnutí 68/361/EHS, 69/414/EHS a 70/372/EHS.
Článek 63
Pravomoc Evropské agentury pro hodnocení léčivých přípravků
Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny pravomoci Evropské agentury pro hodnocení léčivých přípravků stanovené nařízením (EHS) č. 2309/93, nařízením (EHS) č. 2377/90, směrnicí Rady 75/319/EHS [27] a směrnicí Rady 81/851/EHS [28].
Článek 64
Zahájení činnosti úřadu
Úřad zahájí činnost dnem 1. ledna 2002.
Článek 65
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Články 11 a 12 a články 14 až 20 se použijí ode dne 1. ledna 2005.
Články 29, 56, 57 a 60 a čl. 62 odst. 1 se použijí ode dne jmenování členů vědeckého výboru a vědeckých komisí, jež bude oznámeno prostřednictvím sdělení zveřejněného v řadě C Úředního věstníku.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 179/2002
ze dne 28. ledna 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2792/1999 [4] obsahuje zejména ustanovení spojená s prováděním víceletých orientačních programů pro rybářská loďstva.
(2) Rozhodnutí 2002/70/ES pozměňuje rozhodnutí 97/413/ES o cílech a pravidlech restrukturalizace rybolovu Společenství v průběhu období od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2001 k vytvoření trvalé rovnováhy mezi zdroji a jejich využíváním [5]; zejména prodlužuje jeho platnost až do 31. prosince 2002.
(3) S cílem posílit mezinárodní činnost vedoucí k prevenci a potírání nedovoleného, nehlášeného a neřízeného rybolovu, neměly by být veřejné podpory poskytovány na trvalý převod rybářských plavidel do určitých třetích zemí, označených příslušnými regionálními rybolovnými organizacemi za země, které povolují lovit způsobem, jenž ohrožuje účinnost mezinárodních opatření k zachování zdrojů.
(4) Měly by se zpřísnit podmínky pro vyřazení spojené se vstupem nových kapacit do částí, ve kterých nebylo dosud dosaženo ročních cílů.
(5) Měla by se proto upravit některá ustanovení nařízení (ES) č. 2792/1999,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2792/1999 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 3 se datum "1. května 2001" nahrazuje datem "1. května 2002".
2. V čl. 6 odst. 2 se první pododstavec nahrazuje tímto: "V případě plavidel již zanesených v rejstříku rybářských plavidel Společenství o celkové délce nižší než 12 metrů s výjimkou traulerů, mohou členské státy předložit žádost o přesně vymezený a číselně vyjádřený nárůst kapacitních cílů pro opatření mající zvýšit bezpečnost, zlepšit plavbu na moři, hygienu, jakost produktů a pracovní podmínky za předpokladu, že tato opatření nepovedou ke zvýšení míry využití příslušných zdrojů."
3. V čl. 7 odst. 3 písm. b) se doplňuje nový bod, který zní: "iv) pokud třetí země, do které má být plavidlo převedeno, není smluvní nebo spolupracující stranou regionálních rybolovných organizací, tato země nebyla těmito organizacemi označena za zemi povolující lovit způsobem, který ohrožuje účinnost mezinárodních opatření na zachování zdrojů. Komise pravidelně zveřejní seznam dotčených třetích zemí v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C."
4. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3 druhém pododstavci, poskytují se veřejné podpory pro obnovu a modernizaci loďstva pouze za následujících podmínek, za podmínek uvedených v článku 6 a příloze III, a budou-li dodrženy celkové roční cíle víceletého orientačního programu:
a) jsou-li dodrženy roční cíle pro dotčené části, musí členské státy zajistit, aby během období programování od roku 2000 do roku 2006 bylo vytvoření nových kapacit s veřejnou podporou vyrovnáno vyřazením kapacity bez veřejné podpory, která bude alespoň rovna nové kapacitě zavedené do dotčené části, vypočtené celkově a z hlediska prostornosti i výkonu motoru;
b) do 30. června 2002, když ještě není dosaženo ročních cílů dotčených částí, musí členské státy zajistit, aby během období od roku 2000 do roku 2001 bylo vytvoření nových kapacit s veřejnou podporou vyrovnáno vyřazením kapacity bez veřejné podpory, která je alespoň o 30 % větší než nová kapacita zavedená do dotčených částí, vypočtená celkově a z hlediska prostornosti i výkonu motoru; během období od 1. ledna 2002 do 30. června 2002 musí být vyřazená kapacita alespoň o 35 % větší než nová zařazená kapacita.
Vyřazená kapacita smí být nahrazena pouze novou kapacitou, která je zavedena s veřejnými podporami podle tohoto písmene;
c) veřejné podpory mohou být rovněž poskytnuty na vybavení nebo modernizaci plavidel, pokud se to nedotkne kapacity měřené podle prostornosti nebo výkonu motoru.
Rada postupem podle článku 37 Smlouvy rozhodne do 30. června 2002 o potřebných úpravách, která se případně musí provést v tomto odstavci od 1. července 2002."
5. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Členské státy mohou poskytnout finanční vyrovnání rybářům a majitelům plavidel, jsou-li právními předpisy Společenství uložena technická omezení týkající se používání určitých zařízení nebo rybolovných metod; tato podpora je určena na krytí technických úprav a nesmí být vyplácena déle než šest měsíců."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 192/2002
ze dne 31. ledna 2002,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání dovozních licencí pro cukr a směsi cukru a kakaa s kumulací původu AKT/ZZÚ nebo ES/ZZÚ
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství [1], a zejména na čl. 6 odst. 4 přílohy III uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle rozhodnutí 2001/822/ES je kumulace původu AKT/ZZÚ nebo ES/ZZÚ povolena pro množství stanovená v uvedeném rozhodnutí pro produkty kapitoly KN 17 a kódů KN 18061030 a 18061090.
(2) Za účelem umožnění kontroly dovozu množství, která jsou stanovena ve výše uvedeném rozhodnutím, by měl být pro dotyčné produkty zaveden režim licencí a měla by být stanovena pravidla pro vydávání těchto licencí.
(3) Pokud toto nařízení nestanoví jinak, mělo by se používat nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2299/2001 [3].
(4) Za účelem zajištění řádného řízení, zabránění spekulacím a stanovení účinné kontroly by měla být stanovena prováděcí pravidla pro podávání žádostí o licence a měly by být určeny doklady, které musí dotyčné strany předložit.
(5) Je třeba stanovit specifické rysy tiskopisu žádosti o licenci pro dovoz příslušných produktů.
Za účelem zajištění striktní správy těchto dovozů je zejména třeba stanovit, že práva vyplývající z licencí nejsou převoditelná a že propouštění produktů do volného oběhu v množství přesahujícím množství, pro něž byly vydány licence, je zakázáno.
(6) Je třeba stanovit časový plán pro podávání žádostí, vydávání licencí ze strany příslušných orgánů členských států a stanovit jednotný koeficient snížení pro případ, že je překročeno maximální roční množství.
Je třeba stanovit, že hospodářské subjekty v těchto případech mohou své žádosti o licence stáhnout a že jejich jistoty musí být neprodleně uvolněny.
Též by měla být stanovena zvláštní časová omezení pro podávání žádostí o licence a vydávání licencí na počátku roku 2002.
(7) Protože režim dovozu stanovený rozhodnutím Rady 97/803/ES ze dne 24. listopadu 1997, kterým se v polovině doby platnosti mění rozhodnutí 91/482/EHS o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství [4], byl nahrazen režimem stanoveným v rozhodnutí 2001/822/ES, mělo by být zrušeno nařízení Komise (ES) č. 2553/97 ze dne 17. prosince 1997 o pravidlech pro vydávání dovozních licencí pro některé produkty kódů KN 1701, 1702, 1703 a 1704 s kumulací původu AKT/ZZÚ [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, je dovoz produktů kapitoly KN 17 a kódů KN 18061030 a 18061090 s kumulací původu AKT/ZZÚ nebo ES/ZZÚ podmíněn předložením dovozní licence vydané v souladu s nařízením (ES) č. 1291/2000.
2. Dovozní licence vydané podle tohoto nařízení se opatří pořadovým číslem 09.4652.
Článek 2
Pojem "původní výrobky" a příslušné administrativní metody pro účely tohoto nařízení jsou vymezeny v příloze III rozhodnutí 2001/822/ES.
Článek 3
1. Žádosti o dovozní licence se podávají příslušným orgánům členských států.
2. Žádosti o dovozní licence se podávají pro množství, které nesmí být nižší než 25 tun a vyšší než maximální množství povolené na základě čl. 6 odst. 4 přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES.
3. K žádosti o dovozní licence musí být připojeny tyto doklady:
a) vývozní licence, kterou vydaly orgány ZZÚ v souladu se vzorovým tiskopisem uvedeným v příloze, který vydaly orgány odpovědné za vydávání osvědčení EUR 1;
b) důkaz, že žadatel je fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá obchodní činností v odvětví cukru nejméně šest měsíců;
c) písemné prohlášení žadatele, že během lhůty pro podání žádostí nepodal více než jednu žádost.
Pokud žadatel podá více než jednu žádost o dovozní licenci, jsou všechny žádosti této osoby nepřípustné;
d) důkaz, že dotyčná strana složila jistotu ve výši 12 EUR za 100 kilogramů.
Článek 4
V žádosti o dovozní licenci a v dovozní licenci musí být uveden jeden z těchto údajů:
a) v kolonce 7 se uvede ZZÚ, odkud se produkt dováží, a slovo "ano" se označí křížkem;
b) v kolonce 8 se uvede ZZÚ původu a slovo "ano" se označí křížkem.
Dovozní licence jsou platné pouze pro produkty pocházející ze ZZÚ, která jsou uvedena v této kolonce;
c) v kolonce 20 licence jeden z těchto údajů:
- Exención de derechos de importación (Decisión 2001/822/CE, artículo 35) número de orden…
- Fritages for importafgifter (artikel 35 i afgørelse 2001/822/EF), løbenummer…
- Frei von Einfuhrabgaben (Beschluss 2001/822/EG, Artikel 35), Ordnungsnummer…
- Δασμολογική απαλλαγή (απόαση 2001/822/EK, άρθρο 35), αύξων αριθμός…
- Free from import duty (Decision 2001/822/EC, Article 35), serial number…
- Exemption du droit d’importation (Décision 2001/822/CE, article 35), numéro d’ordre…
- Esenzione dal dazio all’importazione (Decisione 2001/822/CE, articolo 35), numero d’ordine…
- Vrij van invoerrechten (Besluit 2001/822/EG, artikel 35), volgnummer…
- Isenção de direitos de importação (Decisão 2001/822/CE, artigo 35.°), número de ordem…
- Vapaa tuontitulleista (päätöksen 2001/822/EY 35 artikla), järjestysnumero…
- Importtullfri (beslut 2001/822/EG, artikel 35), löpnummer…
Článek 5
1. Odchylně od čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 nesmí být množství propuštěné do volného oběhu vyšší než množství uvedené v kolonkách 17 a 18 dovozní licence. Za tímto účelem se do kolonky 19 licence zapíše číslice "0".
2. Odchylně od článku 9 nařízení (ES) č. 1291/2000 jsou práva vyplývající z dovozních licencí nepřenosná.
Článek 6
1. Žádosti o licence se podávají příslušným orgánům členských států během prvních pěti pracovních dnů v měsíci lednu, dubnu, červenci a říjnu každého roku.
V roce 2002 se však místo prvních pěti pracovních dnů v měsíci lednu žádosti podávají během prvních deseti pracovních dnu v měsíci únoru.
Licence se vydávají třináct pracovních dní od posledního dne lhůty pro podání žádostí o licence.
2. Členské státy sdělí do dvou pracovních dnů od posledního dne pro podání žádostí o licence Komisi:
a) množství produktů rozdělená podle osmimístných kódů KN a podle ZZÚ původu, na něž se podané žádosti o dovozní licence vztahují, včetně dat podání žádostí;
b) množství produktů rozdělená podle osmimístných kódů KN a podle ZZÚ původu, na něž se vztahují nevyužité nebo částečně využité dovozní licence a jež odpovídají rozdílu mezi množstvím zapsaným na zadní straně licence a množstvím, pro něž byly částečně využité licence vydány.
Pokud nejsou v členském státě během období uvedených v odstavci 1 podány žádné žádosti o dovozní licenci, oznámí členský stát tuto skutečnost Komisi v den uvedený v prvním pododstavci tohoto odstavce.
3. Pokud je žádostmi o licence vyčerpáno nebo překročeno maximální roční množství uvedené v čl. 6 odst. 4 druhém pododstavci přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES, pozastaví Komise ve lhůtě deseti pracovních dnů od posledního dne pro podání žádostí o licence podávání dalších žádostí pro stávající rok a v případě potřeby stanoví jednotný koeficient snížení, který se uplatní v případě všech podaných žádostí.
Jednotný koeficient snížení je úměrný rozdílu mezi maximálním stále dostupným množstvím a množstvím, pro které byly žádosti o licence podány.
Pokud se použije jednotný koeficient snížení, mohou být žádosti o licence staženy ve lhůtě deseti pracovních dnů od posledního dne pro podání žádostí o licence.
Jistota je uvolněna neprodleně.
4. Pokud je množství, pro něž je dovozní licence vydána, nižší než požadované množství, sníží se poměrně výše jistoty uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. d).
Článek 7
Dovozní licence jsou platné ode dne jejich skutečného vydání do 31. prosince roku vydání.
Článek 8
Zrušuje se nařízení (ES) č. 2553/97.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 204/2002
ze dne 19. prosince 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3696/93 o statistické klasifikaci produkce podle činností (CPA) v Evropském hospodářském společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3696/93 ze dne 29. října 1993 o statistické klasifikaci produkce podle činností (CPA) v Evropském hospodářském společenství [1], ve znění nařízení Komise (ES) č. 1232/98 [2], a zejména s ohledem na čl. 5 písm. b) a článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 3696/93 stanovilo statistickou klasifikaci produkce (dále jen CPA), aby byly naplněny potřeby statistiky v rámci Společenství.
(2) Na základě aktualizace klasifikace ekonomických činností ve Společenství (tzv. NACE rev. 1) je třeba změnit CPA.
(3) Změny provedené v harmonizovaném systému a kombinované nomenklatuře (HS/KN) podle nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], vyžadují změny CPA a úpravu a vyjasnění znění.
(4) Je třeba změnit CPA, aby byl udržoven propojený mezinárodní systém a dosaženo harmonizace na celosvětové úrovni.
(5) Nařízení Rady (EHS) č. 3696/93 je proto třeba změnit.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení Rady (EHS) č. 3696/93 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 215/2002
ze dne 28. ledna 2002
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu feromolybdenu pocházejícího z Čínské lidové republiky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (základní nařízení), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
(1) Nařízením (ES) č. 1612/2001 [2] (dále jen "prozatímní nařízení") Komise uložila prozatímní antidumpingové clo na dovozy feromolybdenu (dále jen "FeMo")kódu KN 72027000 a pocházejícího z Čínské lidové republiky ("ČLR").
B. DALŠÍ POSTUP
(2) Po odhalení podstatných skutečností a po úvahách, na jejichž základě se dospělo k rozhodnutí uvalit prozatímní antidumpingová opatření na dovozy FeMo pocházejícího z ČLR, předložilo několik dotčených stran písemné připomínky.
Stranám, které požádaly o ústní slyšení, bylo vyhověno.
(3) Komise pokračovala v získávání a ověřování veškerých informací, které považovala za nezbytné pro dosažení konečných závěrů.
(4) Všechny strany byly uvědomeny o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě vznikl záměr doporučit uložení konečného antidumpingového cla na dovozy FeMo pocházejícího z ČLR a konečné převzetí peněžitých záruk na prozatímní clo.
Byla jim rovněž poskytnuta lhůta pro zaujetí stanoviska k tomuto zjištění.
(5) Ústní a písemné připomínky předložené dotčenými stranami byly zváženy a závěry byly případně odpovídajícím způsobem pozměněny.
C. DOTYČNÉ VÝROBKY A OBDOBNÉ VÝROBKY
(6) Protože v souvislosti s dotyčými výrobky a obdobnými výrobky nebyly vzneseny žádné nové námitky, potvrzují se prozatímní závěry popsané v bodech 13 až 17 odůvodnění prozatímního nařízení.
D. DUMPING
1. Obecný postup
(7) Řada vyvážejících čínských výrobců namítala, že v důsledku termínování rozhodnutí o odběru vzorků stanoveného v oznámení o zahájení postupu vznikla značná právní nejistota, pokud jde o platné lhůty pro předložení příslušných dotazníků, a že Komise měla být při uplatňování zákonných lhůt shovívavější.
(8) Standardní oznámení o zahájení postupu, které bylo uplatněno v tomto řízení, však ve skutečnosti jasně stanovilo platné termíny a lhůty pro předložení veškerých požadovaných informací.
Kromě toho Komise dotčeným stranám blíže vysvětlila různé fáze řízení a byla odhodlána zabývat se v případě nutnosti jakýmikoli dalšími pochybnostmi nebo dotazy.
Dále v případě některých vyvážejících výrobců, kteří měli potíže s předložením požadovaných informací, připustila mimořádnou pružnost.
Skutečnost, že útvary Komise nakonec dospěly k rozhodnutí upustit od odběru vzorků, byla pouze důsledkem omezeného počtu spolupracujících vyvážejících výrobců.
Tento počet byl považován za dostačující, a proto útvary Komise založily své závěry na informacích řádně předložených všemi spolupracujícími vyvážejícími výrobci.
Jakékoli tvrzení, že v tomto případě vznikla právní nejistota, je proto neopodstatněné a v žádném případě nelze říci, že by některý z vyvážejících výrobců byl postižen rozhodnutím upustit od odběru vzorků, nebo dokonce termínem tohoto rozhodnutí.
(9) Komise přezkoumala přístup udělený jednomu čínskému vývozci, který dodržel lhůtu pro předložení dotazníků o vzorcích, ale nepožádal o statut tržního ani smluvního přístupu.
K této společnosti se nyní přistupuje jako ke spolupracující straně a její vývozní transakce byly spolu s vývozními transakcemi ostatních spolupracujících vývozců zahrnuty do dumpingových výpočtů a do stanovení vyrovnávacího národního dumpingového rozpětí.
2. Odebrání statutu tržního a smluvního přístupu (STP/SSP)
(10) Je třeba připomenout, že v prozatímní fázi byl jednomu vývozci udělen STP a třem vývozcům SSP.
Od té doby však vyšly najevo závažné informace, takže v konečné fázi již smluvní celní sazby nejsou oprávněné.
(11) Bylo zjištěno, že Čínská obchodní komora pro kovy a minerály (CCCMC) uspořádala krátce po vyhlášení prozatímního nařízení schůzi, kde vzniklo seskupení čínských výrobců FeMo, na které připadá 70 % celkové čínské výroby FeMo (tzv. Koordinační skupina Čínské obchodní komory pro kovy, minerály a chemické látky, zabývající se molybdenem a molybdenovými výrobky), a kde bylo dohodnuto uplatňování cenových a množstevních omezení pro vývozy FeMo do Společenství.
Toto seskupení sdružuje 25 výrobců, z nichž většina nespolupracovala na řízení, a proto se ani nesnažila prokázat, že pracují v souladu se zásadami tržního hospodářství bez státních zásahů.
Předseda této skupiny je zaměstnancem státního podniku, který je největším výrobcem FeMo v Číně a který nespolupracoval na antidumpingovém šetření.
Naproti tomu místopředseda přišel ze společnosti, které byl v prozatímní fázi šetření udělen STP.
Dotyčným výrobcům byly přiděleny zvláštní vývozní kvóty, které byly zjevně stanoveny podle toho, jaká výše prozatímních antidumpingových cel se na ně vztahovala.
Společnostem s nízkými cly byly tedy přiznány neúměrně vysoké kvóty.
Společnosti, které byl udělen STP a pro kterou platila nejnižší cla (3,6 %), byla přidělena vývozní kvóta přesahující její výrobní kapacitu, odpovídající více než jedné třetině celkového množství, které toto seskupení hodlalo vyvézt do Společenství.
Kromě toho jedním z cílů, které si tato skupina stanovila, bylo vyhýbat se placení antidumpingových cel.
(12) Všechny dotčené strany včetně všech spolupracujících společností a příslušné obchodní komory byly uvědomeny o pochybnostech Komise v této záležitosti a měly příležitost se k těmto závěrům vyjádřit.
Odpověděly všechny strany s výjimkou obchodní komory.
Tyto odpovědi potvrdily vznik sdružení výrobců FeMo, přičemž někteří z těchto výrobců namítali, že by nebylo správné usuzovat z rozhodnutí tohoto seskupení o vlastním řízení na státní zásahy nebo v jeho důsledku měnit závěry týkající se udělení STP/SSP.
Více stran také potvrdilo, že čínské ministerstvo obchodu (MOFTEC) se na této záležitosti nepodílelo a že usnesení skupiny nebyla předložena MOFTECu ke schválení.
(13) Daná dohoda je však jednoznačně neslučitelná s kritériem volného stanovení vývozních cen a vývozních množství, které je třeba splnit, má-li být udělen nebo zachován SSP.
Kromě toho tato vývozní omezení přijatá pod záštitou obchodní komory po dohodě s několika státními společnostmi jednoznačně svědčí o značném státním vlivu a o vzniku vážného nebezpečí, že se cla budou obcházet.
Takový pakt je dále zjevným a záměrným pokusem vést vývozy jedné společnosti prostřednictvím jiné společnosti, pro kterou platí nižší antidumpingové clo, s cílem vyhnout se placení těchto cel.
Je také třeba poznamenat, že pokud by byla existence takové dohody zjištěna v některé z dřívějších fází šetření, nebyl by dotyčným společnostem udělen SSP ani STP.
(14) Zatímco informace týkající se období následujícího po OŠ by se běžně neměly brát v úvahu, za těchto výjimečných okolností je vhodné brát zřetel na tyto nové skutečnosti, v jejichž důsledku se předchozí rozhodnutí jeví jako jednoznačně nesprávná.
Na základě těchto informací lze proto dospět k závěru, že existují dostatečné důkazy pro to, aby mohly být prozatímní závěry týkající se SSP prohlášeny za neplatné, takže SSP udělený dotyčným společnostem v rámci prozatímního nařízení se odebírá.
Tyto společnosti budou nadále podléhat celostátnímu rozpětí platnému pro Čínu.
(15) S ohledem na STP udělený jedné spolupracující společnosti se připomíná, že tato společnost v dotazníku uvedla, že svá rozhodnutí týkající se mimo jiné cen, celkové výroby a prodejů učinila na základě tržních signálů, které odrážejí nabídku a poptávku, a tedy bez významných státních zásahů. Je také třeba zdůraznit, že udělení STP se musí v souladu s příslušnými ustanoveními čl.
2 odst. 7 základního nařízení zakládat na jednoznačných důkazech, že se výrobce řídí podmínkami tržního hospodářství.
V tomto případě však lze konstatovat, že společnost uváděla svou činnost a svá obchodní rozhodnutí do souladu nejen se společnostmi, které nesplňovaly kritéria STP, ale také se státními podniky, které nespolupracovaly na řízení.
Kromě toho je tato společnost zjevně ochotná vyvézt výrobky, které není z kapacitních důvodů schopna vyrobit, a to za minimální ceny stanovené skupinou.
Tato skutečnost je jednoznačně v rozporu s předchozími prohlášeními společnosti a neslučuje se s jedním ze základních kritérií pro udělování STP, podle kterého se mimo jiné rozhodnutí o cenách, celkové výrobě a prodejích dělají na základě tržních signálů.
(16) Při posuzování toho, zda by měl být společnosti udělen STP, opírá Komise své závěry převážně o situaci zjištěnou v období šetření (OŠ). Jsou-li v průběhu tohoto období dodržována kritéria stanovená v čl.
2 odst. 7 základního nařízení, pak má Komise důvod se domnívat, že společnost si i v budoucnu uchová dostatečnou míru nezávislosti na státu a bude jednat v souladu s pravidly tržního hospodářství.
Avšak v daném případě společnost, která v OŠ jednala zjevně v souladu s pravidly tržního hospodářství, změnila své chování poté, co obdržela smluvní dumpingové rozpětí. Nyní je tedy zřejmé, že tato společnost již nejedná v souladu s čl.
2 odst. 7 písm. c) základního nařízení podle zásad tržního hospodářství, ale že podléhá vnějším zásahům a podílí se na cenových a množstevních omezeních vývozů.
Kromě toho lze konstatovat, že tato společnost neprovozuje svou činnost bez významných státních zásahů.
Zatímco informace týkající se období následujícího po OŠ by se běžně neměly brát v úvahu, za těchto výjimečných okolností je vhodné brát zřetel na tyto nové skutečnosti, v jejichž důsledku se předchozí rozhodnutí jeví jako jednoznačně nesprávná.
(17) S ohledem na tyto nové informace se tedy dospělo k závěru, že rozhodnutí o udělení STP této společnosti nemůže nadále platit.
Kromě toho již není smluvní clo v případě této společnosti vhodné.
STP udělený společnosti Nanjing Metalink se proto ruší a tato společnost bude také nadále podléhat celostátnímu i rozpětí platnému pro Čínu.
(18) Je třeba poznamenat, že i kdyby v rámci šetření probíhajícího v zemi s vyspělou tržní ekonomikou bylo zjištěno, že byla uzavřena taková dohoda, jako je výše uvedená dohoda, orgány Společenství by v souladu s čl. 9 odst. 5 v žádném případě neměly jinou možnost než uvalit celostátní clo, protože smluvní celní sazby by byly nevhodné.
3. Běžná hodnota
a) Porovnávaná země
(19) Řada vyvážejících výrobců uvedla, že informace poskytnuté spolupracujícími americkými společnostmi nejsou spolehlivým základem pro stanovení běžné hodnoty, a zpochybnila závěr Komise, že prodeje amerických společností v průběhu OŠ se neuskutečnily v řádném obchodním styku.
(20) Ve skutečnosti byly informace poskytnuté oběma spolupracujícími společnostmi ve Spojených státech plně ověřeny Komisí v provozovnách obou těchto společností ve Spojených státech.
Komise se tak přesvědčila o přesnosti a spolehlivosti údajů poskytnutých oběma společnostmi pro účely tohoto řízení a potvrzuje, že běžná hodnota se bude i nadále zakládat na hodnotě stanovené pro porovnávanou zemi.
(21) Někteří vyvážející výrobci namítali, že není vhodné využívat informací poskytovaných jednou ze společností, která působí spíše jako zušlechtitel než jako výrobce, zatímco jiní požadovali provedení takové úpravy, která by zohlednila mimořádné náklady v souvislosti s procesem zušlechťování.
(22) Komise proto znovu zvážila, zda bylo využívání údajů poskytnutých zušlechtitelem při výpočtu běžné hodnoty v tomto řízení vhodné.
V této souvislosti se rovněž dbalo na to, že je třeba zajistit, aby použité údaje byly pokud možno co nejúplnější a nejreprezentativnější.
Přitom se dospělo k závěru, že i kdyby se u příslušných výpočtů nepřihlíželo k informacím týkajícím se zušlechtitele, běžná hodnota by se přesto zakládala na spolehlivých a reprezentativních údajích.
Proto bylo rozhodnuto, že se při stanovení běžné hodnoty nebude brát zřetel na údaje týkající se dotyčného zušlechtitele, aby byly respektovány obavy příslušných čínských vyvážejících výrobců.
V každém případě byl však dopad této změny postupu zanedbatelný.
(23) Dva vyvážející výrobci rovněž požadovali, aby byly provedeny úpravy, které by zohledňovaly rozdíly v nákladech na ochranu životního prostředí a ve ztrátách molybdenu.
Jak je uvedeno v prozatímním nařízení, útvary Komise zvážily oprávněnost těchto požadavků.
Přitom bylo zjištěno, že čínské společnosti skutečně podléhají zákonům a normám na ochranu životního prostředí, avšak nejedná se o stejné zákony a normy, které platí ve Spojených státech, a není zřejmé a ani nebylo prokázáno, do jaké míry tyto rozdíly nepříznivě ovlivňují srovnatelnost cen, pokud ji vůbec ovlivňují.
Pokud tuto záležitost dále posuzujeme v souvislosti s požadavkem úprav zohledňujících rozdílné ztráty molybdenu, pak je pravděpodobnost významného dopadu na srovnatelnost cen ještě nižší.
(24) Z tvrzení, že ztráty molybdenu jsou v Číně potenciálně vyšší než ve Spojených státech, ovšem vyplývá, že američtí výrobci jsou efektivnější než čínští.
Jakékoli rozdíly v nákladech na ochranu životního prostředí lze proto alespoň částečně vyvážit zvýšením efektivnosti výrobního procesu.
Protože údajné rozdíly v nákladech na ochranu životního prostředí a ve ztrátách molybdenu nebyly přesně vyčísleny, Komise v každém případě dospěla k závěru, že nebyl prokázán žádný dopad na srovnatelnost cen, a proto žádné úpravy nejsou v této souvislosti oprávněné.
(25) S výjimkou skutečnosti, že se již nebude brát zřetel na údaje poskytnuté zušlechtitelem, jak bylo objasněno výše, potvrzuje se postup pro stanovení běžné hodnoty popsaný v bodech 38 až 40 odůvodnění prozatímního nařízení.
b) Vývozní cena
(26) Výpočet vývozních cen se prováděl v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení, tj. na základě vývozních cen skutečně placených nebo těch, které mají být zaplaceny za dotyčé výrobky prvnímu nezávislému zákazníkovi.
c) Porovnání
(27) Potvrzuje se postup stanovený v bodech 49 a 50 odůvodnění prozatímního nařízení.
(28) Dva vyvážející výrobci navrhovali, že by se výpočty měly provádět s použitím dvou jakostí uvedených v "Metal Bulletinu".
Metoda uplatňovaná v rámci prozatímního nařízení, tj. metoda, podle níž se vychází z přesného obsahu molybdenu, se však považuje za přesnější, protože přihlíží k případným odchylkám v obsahu molybdenu a kromě toho umožňuje lepší porovnání s běžnou hodnotou, protože výrobci z porovnávané země vycházeli při poskytování příslušných údajů z obsahu molybdenu.
d) Dumpingové rozpětí
(29) S ohledem na výše uvedené změny týkající se STP a SSP platí nyní pro všechny spolupracující vyvážející výrobce celostátní dumpingové rozpětí pro ČLR.
Potvrzuje se postup pro výpočet tohoto rozpětí stanoveného v bodech 51 a 54 odůvodnění prozatímního nařízení.
(30) Celostátní dumpingové rozpětí pro ČLR stanovené na tomto základě činí 38,5 %.
E. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(31) Protože nebyly vzneseny žádné nové námitky ohledně výroby Společenství a definice výrobního odvětví Společenství, potvrzují se prozatímní závěry popsané v bodech 56 až 60 odůvodnění prozatímního nařízení.
F. ŠKODA
1. Spotřeba Společenství
(32) Byly vzneseny námitky, že výrobní odvětví Společenství se skládá pouze z nesouhlasících/obhajujících společností, a proto by pro účely analýzy škod neměly být brány v úvahu informace poskytnuté jinými ekonomickými subjekty Společenství.
(33) Je třeba poznamenat, že objem prodeje ostatních ekonomických subjektů Společenství byl uplatněn pouze pro stanovení spotřeby Společenství, nikoli pro hodnocení hospodářských ukazatelů týkajících se stavu výrobního odvětví Společenství.
Pokud by nebyl brán zřetel na objem prodeje ostatních ekonomických subjektů Společenství, skutečná spotřeba Společenství by byla podhodnocena.
(34) S ohledem na výše uvedené skutečnosti se potvrzují prozatímní závěry týkající se spotřeby Společenství popsané v bodech 61 až 63 odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Dovozy pocházející z ČLR
a) Objem dotyčých dovozů a jejich podíl na trhu
(35) Protože nebyly vzneseny žádné nové námitky ohledně objemu dotyčých dovozů a jejich podílu na trhu, potvrzují se prozatímní závěry popsané v bodech 64 až 65 odůvodnění prozatímního nařízení.
b) Ceny dotyčých dovozů
i) Vývoj cen
(36) Protože nebyly zjištěny žádné nové informace ohledně vývoje cen, potvrzují se prozatímní závěry popsané v bodě 66 odůvodnění prozatímního nařízení.
ii) Snižování cen
(37) Dvě dotčené strany vznesly námitky proti tomu, aby se při přepočtu měny, v níž byly vystaveny faktury na vyvezené zboží, na euro uplatňoval datum vystavení faktury.
Tvrdily, že vzhledem k tomu, že mezi datem vystavení faktury a datem dovozu do Společenství existuje asi měsíční prodleva, přepočet měny by se měl provádět na základě směnného kurzu platného v měsíci následujícím po měsíci, v němž byla vystavena faktura.
Další možností by podle nich bylo vycházet z průměrného směnného kurzu celého OŠ.
(38) Pokud jde o přepočet měn pro výpočet dumpingového rozpětí, základní nařízení stanoví, že se použije směnný kurz platný v den prodeje, přičemž za den prodeje se považuje datum vystavení faktury, pokud neexistuje jiné datum, kdy by bylo možné lépe zajistit materiální podmínky pro prodej.
V této souvislosti nebyly zjištěny žádné informace, které by prokazovaly, že by byly zajištěny vhodnější prodejní podmínky, kdyby se vycházelo z data celního odbavení.
Přepočet měn se tedy prováděl jak pro vývozce, tak i pro výrobní odvětví Společenství stejným způsobem, tj. s uplatněním data vystavení faktury bez ohledu na dodací termín nebo na datum celního odbavení.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se přepočet na euro uplatňovaný v prozatímní fázi považuje za přiměřený pro cenové srovnání.
Proto byla žádost zamítnuta.
(39) Dva vyvážející výrobci vznesli námitky, že vývozní ceny by měly být upraveny tak, aby zohledňovaly rozdíly v obchodní úrovni, protože vyvážející výrobci prodávají obchodníkům, zatímco výrobní odvětví Společenství prodává konečným spotřebitelům.
(40) Je třeba poznamenat, že bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství prodávalo své zboží různými způsoby, tj. jak obchodníkům, tak i konečným spotřebitelům.
Kromě toho nebyly v rámci těchto různých prodejních způsobů zjištěny žádné trvalé a/nebo významné cenové rozdíly.
Žádost o úpravu v souvislosti s rozdíly v obchodní úrovni byla tedy zamítnuta.
(41) V prozatímní fázi byly porovnány ceny nákladů, pojištění a přepravného vyvážejících výrobců s cenami nákladů, pojištění a přepravného platnými pro výrobní odvětví Společenství, a to na úrovni ze závodu.
Dva vyvážející výrobci požadovali, aby v zájmu spravedlivého porovnání byly ceny platné pro výrobní odvětví Společenství upraveny tak, aby zohledňovaly náklady na nájem skladů.
(42) Provedení úpravy cen platných pro výrobní odvětví Společenství v souvislosti s náklady na skladování se nepovažuje za nutné, protože tyto náklady se považují za náklady vzniklé po dovozu, které byly přičteny k vývozním cenám, jak je popsáno v bodě 67 odůvodnění prozatímního nařízení, a jsou tedy již zahrnuty do cen vyvážejících výrobců používaných při výpočtu.
Výše uvedená žádost se proto zamítá.
(43) Vezmeme-li v úvahu, že v konečné fázi se k jednomu dalšímu vyvážejícímu výrobci přistupovalo jako ke spolupracující straně, že STP a SSP se již neudělují, dále výše uvedené námitky a opravu správních chyb, pak rozdíl mezi cenami vyjádřený jako procento vážených průměrných cen výrobního odvětví Společenství, tj. celostátní vážené průměrné rozpětí cenového snížení, činila 13,8 %.
3. Stav výrobního odvětví Společenství
(44) Protože nebyly zjištěny žádné nové informace, které by ovlivnily závěry týkající se výše uvedených faktorů, potvrzují se prozatímní závěry popsané v bodech 71 až 90 odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Závěr týkající se škod
(45) V prozatímním nařízení se dospělo k závěru, že výrobní odvětví Společenství utrpělo v průběhu OŠ materiální škodu.
Bylo zjištěno, že od roku 1997 do OŠ se objem dumpingových dovozů čínského FeMo zvýšil o 70 % a jejich podíl na trhu Společenství vzrostl asi ze 34 % na přibližně 49 %.
K největšímu vzestupu došlo od roku 1999 do OŠ, kdy objem dovozů vzrostl o 41 % a jejich podíl na trhu stoupl o 9,4 procentních bodů.
(46) Při posuzování stavu výrobního odvětví Společenství lze v období od roku 1997 do OŠ zřetelně rozlišit dvě období:
- v letech 1997 až 1999 se výroba, prodej, podíl na trhu a výnosnost zlepšily, protože výrobní odvětví Společenství těžilo z poklesu objemu prodeje a podílů ostatních ekonomických subjektů Společenství na trhu;
- v období od roku 1999 do OŠ, které se časově překrývá s největším přílivem dovozů z Číny, poklesla výroba výrobního odvětví Společenství o 19 %, objem prodeje o 17 %, podíl na trhu o více než 7 procentních bodů a výnosnost se snížila na 0 až 2 %.
Od roku 1999 do OŠ tedy klesl objem prodeje výrobního odvětví Společenství, přestože spotřeba Společenství vzrostla, a to mělo za následek ztrátu podílu na trhu.
(47) V bodě 92 druhé větě odůvodnění prozatímního nařízení došlo ke správní chybě, přičemž tato věta by měla znít takto: "Ačkoli výrobní odvětví Společenství zvýšilo v uvažovaném období objem výroby a prodeje, od roku 1999 do OŠ zaostával tento vzestup za růstem spotřeby Společenství".
(48) Byly vzneseny námitky, že pokud se rok 1997 považuje za počátek sledovaného období a OŠ za jeho konec, pak nedošlo ke zhoršení stavu výrobního odvětví Společenství.
Rovněž bylo vysloveno tvrzení, že závěry týkající se škody nelze zakládat na zhoršení stavu výrobního odvětví Společenství ke konci sledovaného období, tj. od roku 1999 do OŠ.
(49) Účelem antidumpingového šetření je posoudit dopad dumpingových dovozů na stav výrobního odvětví Společenství v OŠ, což je období, kdy se zkoumá, zda dumping existuje.
Z tohoto hlediska je období předcházející OŠ pouze ukazatelem vývoje stavu výrobního odvětví Společenství, který umožňuje zjistit, zda stav v OŠ je takový, že lze hovořit o škodě.
Kromě toho by se při zkoumání hospodářského stavu výrobního odvětví Společenství měly brát v úvahu spíše změny v průběhu uvažovaného období, tak jako tomu bylo v prozatímním nařízení, a neměly by se jen srovnávat stavy ve dvou časových okamžicích.
(50) Dospělo se tedy k závěru, že analýza stavu výrobního odvětví Společenství provedená v prozatímní fázi vyhovuje požadavkům základního nařízení.
(51) Protože nebyly zjištěny žádné nové informace týkající se stavu výrobního odvětví Společenství a s ohledem na výše zmíněné závěry, potvrzují se prozatímní závěry týkající se škody, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, popsané v bodech 91 až 93 odůvodnění prozatímního nařízení.
G. PŘÍČINA
(52) Některé dotčené strany namítaly, že jakákoli škoda, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo, byla způsobena jedním nebo několika z následujících faktorů:
i) Vývoj cen surovin
(53) Jedna dotčená strana vznesla námitku, že vývoj cen ve výrobním odvětví Společenství odpovídá vývoji cen surovin, a proto nemůže být přičítán čínským dovozním cenám.
(54) Šetření prokázalo, že hlavní surovinou používanou k výrobě FeMo je MoO3 a že by měla existovat spojitost mezi cenami MoO3 a FeMo, protože jakákoli změna ceny MoO3 automaticky vyvolává změnu nákladů vynaložených výrobním odvětvím Společenství na suroviny.
V důsledku toho nemají výrobci FeMo příliš velký prostor pro určování cen.
Na průhledném trhu ovšem odběratelé FeMo důsledně dodržují ceny MoO3, aby si při vyjednávání o cenách FeMo uchovali dobrou pozici.
(55) Je třeba poznamenat, že cenový trend výrobního odvětví Společenství odpovídal ve sledovaném období trendu nákladů na suroviny.
Zároveň kvůli dovozům z ČLR za ceny, které byly ve sledovaném období s výjimkou roku 1998 nižší než ceny výrobního odvětví Společenství, nemohl v období od roku 1999 do OŠ růst cen výrobního odvětví Společenství odpovídat růstu jeho celkových výrobních nákladů.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že v období od roku 1999 do OŠ, které se časově překrývá se značným přílivem dovozů z Číny na trh Společenství, klesla výroba a kapacitní vytížení výrobního odvětví Společenství, což mělo za následek zvýšení jeho nákladů.
Zvýšení nákladů o 8 %, k němuž došlo v OŠ a které se nemohlo v plném rozsahu odrazit v prodejních cenách, vedlo k poklesu výnosnosti, a to do takové míry, že nebyla dostatečně zajištěna dlouhodobá životaschopnost výrobního odvětví Společenství.
(56) Proto se tedy dospělo k závěru, že vývoj cen surovin nijak podstatně nezpůsobil zhoršení stavu výrobního odvětví Společenství.
Naopak, je opodstatněné se domnívat, že jak cenová úroveň výrobního odvětví Společenství, tak i jeho podíl na trhu by při neexistenci dumpingových vývozů z Číny byly podstatně vyšší.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti a protože nebyly zjištěny žádné nové informace, potvrzují se prozatímní závěry popsané ve bodech 104 až 107 odůvodnění prozatímního nařízení.
ii) Nedostupnost přírodních zdrojů Mo pro výrobní odvětví Společenství
(57) Byly vzneseny námitky, že škodu, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo, lze přičíst skutečnosti, že nemá přístup k přírodním zdrojům Mo, což výrazně omezuje jeho výkonnost.
Naproti tomu čínští výrobci FeMo jsou údajně díky přístupu ke zdrojům Mo konkurenceschopní.
(58) Za prvé je třeba poznamenat, že jeden z výrobců, kteří tvoří výrobní odvětví Společenství, je dodavatelsky propojen a vyrábí MoO3 a že neexistují důkazy pro tvrzení, že vertikální propojení má pozitivní vliv na výkonnost výrobního odvětví Společenství.
(59) Za druhé je třeba poznamenat, že přestože v ČLR jsou přírodní zdroje Mo, její celková výroby se od roku 1998 snížila.
Z informací poskytnutých jednou dotčenou stranou dále vyplývá, že ČLR dovezla značné množství molybdenových výrobků, především koncentrátu Mo.
Současný stav je tedy v rozporu s tvrzením, že Čína je konkurenčně zvýhodněna.
(60) Nakonec je třeba poznamenat, že bylo zjištěno, že v OŠ se uskutečnily dovozy značného množství FeMo z Číny za dumpingové ceny, které se časově překrývaly se ztrátou dřívějšího podílu výrobního odvětví Společenství na trhu.
(61) S ohledem na výše uvedené skutečnosti nelze namítat, že škoda, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, byla způsobena nedostupností přírodních zdrojů Mo.
iii) Údajné problémy výrobního odvětví Společenství vyplynuly ze situace na Mo trhu
(62) Byly vzneseny námitky, že šetření příčin v prozatímním nařízení je chybné, protože nebere zřetel na dopad hospodářského cyklu dodavatelského výrobního odvětví (měďný průmysl) a odběratelského výrobního odvětví (ocelářský průmysl) na škodu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
Tvrdilo se, že škoda, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo, vyplynula ze situace na Mo trhu, přestože toto tvrzení nebylo podloženo žádnými důkazy.
(63) Za prvé je třeba poznamenat, že v prozatímním nařízení Komise přezkoumala dopad vývoje cen suroviny MoO3, která se používá k výrobě FeMo, na stav výrobního odvětví Společenství a zjistila, že tento vývoj nezpůsobil škodu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
(64) Za druhé, MoO3 se vyrábí z koncentrátů Mo, které se zase získávají nejen jako vedlejší produkt při těžbě mědi, ale také při dobývání surových rud.
(65) Za třetí, pokud jde o odběratelský průmysl, v prozatímním nařízení Komise přezkoumala vývoj spotřeby v souvislosti se změnami v ocelářském výrobního odvětví, který je hlavním odběratelem FeMo.
Především je třeba připomenout, že výrobní odvětví Společenství nemohlo mít v období od roku 1999 do OŠ, kdy se současně s rozmachem ocelářského výrobního odvětví zvýšila spotřeba o 14 %, prospěch z růstu trhu, když objem prodeje výrobního odvětví Společenství klesl o 17 %.
(66) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nelze tvrdit, že škoda, kterou utrpěl průmysl Společenství, byla způsobena problémy vyplývajícími ze samotné situace na Mo trhu.
iv) Chování výrobců FeMo ve Společenství
(67) Jedna dotčená strana tvrdila, že škoda, kterou utrpěl průmysl Společenství, byla způsobena chováním obou výrobců, kteří tvoří průmysl Společenství, a chováním obou dalších ekonomických subjektů Společenství, kteří společně vlastní tak velký podíl na trhu, že na trhu Společenství údajně zaujímají kolektivní dominantní postavení.
O chování těchto výrobců na trhu Společenství nebyly zjištěny žádné další informace kromě informací týkajících se jejich společného podílu na trhu.
(68) Za prvé je třeba poznamenat, že pouhou skutečnost, že čtyři společnosti vyrábějící FeMo ve Společenství vlastní podíl na trhu od 40 do 44 %, nelze považovat za příčinu škody, kterou utrpěl průmysl Společenství, skládající se shodou okolností pouze ze dvou z těchto čtyř společností, aniž by existovaly důkazy, které by svědčily o tom, že tato škoda byla způsobena kolektivní pozicí hospodářské síly, jež těmto společnostem umožňovala chovat se do značné míry nezávisle na svých konkurentech, zákaznících a konečně i spotřebitelích.
(69) Za druhé, čtyři společnosti vyrábějící FeMo ve Společenství zaujímají na trhu rozdílné pozice: Obě společnosti, které tvoří výrobní odvětví Společenství, vyrábějí FeMo především na svůj vlastní účet, aby jej prodávaly odběratelům, zatímco obě další společnosti zpracovávají MoO3 na FeMo za úplatu pro třetí strany (dovozce/obchodníky).
(70) Nakonec je třeba poznamenat, že pokud jde o výrobní odvětví Společenství, nebyly předloženy žádné důkazy, které by svědčily o tom, že škoda, kterou toto výrobní odvětví utrpělo v OŠ, by vyplývala ze skutečnosti, že toto výrobní odvětví jednalo v rozporu s pravidly hospodářské soutěže.
(71) Proto se dospělo k závěru, že škoda, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo, nebyla způsobena tím, že by jednalo v rozporu s pravidly hospodářské soutěže.
v) Dovozy z jiných třetích zemí
(72) Byly vzneseny námitky, že škoda, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo, mohla být způsobena dovozy z Arménie a Íránu.
(73) Je třeba poznamenat, že dovozy z těchto dvou zemí dosáhly v OŠ tržního podílu 3,4 % (Arménie) a 1,8 % (Írán) a jejich ceny byly na stejné úrovni nebo nižší než ceny ČLR.
Také je třeba poznamenat, že i když je možné, že měly podíl na škodě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, vzhledem k jejich tržnímu podílu, který byl ve srovnání s tržním podílem Číny (49,3 %) nepatrný, zůstává jejich vliv okrajový a nic nemění na příčinné souvislosti mezi dovozy z ČLR a materiální škodou, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
(74) S ohledem na výše uvedené skutečnosti a protože nebyly zjištěny žádné nové informace týkající se dovozů z jiných třetích zemí, potvrzují se prozatímní závěry uvedené v bodech 108 až 113 odůvodnění prozatímního nařízení.
vi) Závěr
(75) S ohledem na výše uvedené skutečnosti se potvrzuje, jak je uvedeno v bodech 117 až 118 odůvodnění prozatímního nařízení, že dotyčné dovozy, které se uskutečnily odděleně, způsobily výrobnímu odvětví Společenství materiální škodu ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení.
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(76) Některé dotčené strany vyslovily tvrzení ohledně možného dopadu antidumpingových opatření na ocelářský průmysl, avšak nepodložily je příslušnými podpůrnými důkazy.
(77) Protože nebyly zjištěny žádné nové informace týkající se analýzy zájmu Společenství na dané záležitosti, potvrzují se prozatímní závěry uvedené v bodech 120 až 147 odůvodnění prozatímního nařízení.
I. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň odstranění škody
(78) Jedna dotčená strana namítala, že ziskové rozpětí, které se považuje za minimum, kterého může výrobní odvětví dosáhnout bez škodlivého dumpingu, není přiměřené, protože ve srovnatelných odvětvích dosáhlo výrobní odvětví Společenství vyšší úrovně výnosnosti.
(79) Je třeba poznamenat, že při výpočtu částky cla nezbytného k odstranění následků škodlivého dumpingu se bralo v úvahu, že jakákoli opatření by měla výrobnímu odvětví Společenství umožnit pokrytí jeho nákladů a dosažení takového celkového zisku před zdaněním, kterého by mohlo výrobní odvětví Společenství přiměřeným způsobem dosáhnout za běžných podmínek hospodářské soutěže, tj. bez dumpingových dovozů.
V tomto případě bylo především s ohledem na úroveň výnosnosti, které výrobní odvětví Společenství dosáhlo při prodeji jiných výrobků stejného druhu, zjištěno, že ziskové rozpětí ve výši 5 % obratu lze považovat za přiměřené minimum, kterého může výrobní odvětví Společenství dosáhnout bez škodlivého dumpingu.
(80) Je třeba poznamenat, že při výpočtu rozpětí škody se vzaly v úvahu nejen námitky a odpovídající závěry související s požadovanými úpravami týkajícími se snížení cen, ale i oprava správních chyb.
(81) Protože nebyly zjištěny žádné nové informace nebo připomínky, potvrzuje se postup pro stanovení úrovně odstranění škody uvedený v bodech 149 až 151 odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Konečná antidumpingová opatření
(82) Na základě uvedených skutečností se bere v úvahu, že v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení by mělo být uloženo konečné antidumpingové clo ve výši zjištěného rozpětí škody, protože toto rozpětí je nižší než zjištěné dumpingové rozpětí.
(83) Na základě výše uvedených skutečností činí navrhovaná konečná celní sazba vyjádřená jako procento ceny Společenství zahrnující náklady, pojištění a přepravné s dodáním na hranici bez proclení 22,5 %.
3. Závazek
(84) Po seznámení s prozatímními závěry vyjádřil jeden vyvážející výrobce zájem nabídnout cenové závazky.
Útvary Komise nemohou takový smluvní závazek přijmout, protože v závěrečné fázi nebylo zavedeno žádné smluvní stanovení dumpingu.
4. Vybírání prozatímních cel
(85) S ohledem na výši zjištěných dumpingových rozpětí a na rozsah škody, která byla způsobena výrobnímu odvětví Společenství, se považuje za nezbytné, aby se záruky na prozatímní antidumpingové clo, které bylo zavedeno v prozatímním nařízení, vybíraly s konečnou platností ve výši konečného cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu feromolybdenu kódu KN 72027000 pocházejícího z Čínské lidové republiky.
2. Sazba konečného antidumpingového cla, která se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, činí pro výrobek popsaný v odstavci 1 22,5 %.
3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Částky zajištěné pomocí prozatímních antidumpingových cel uložených prozatímním nařízením Komise se s konečnou platností vyberou ve výši celní sazby uložené v článku 1, anebo ve výši prozatímního cla, pokud je toto prozatímní clo nižší.
Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 217/2002
ze dne 5. února 2002,
kterým se stanoví kritéria pro zařazení surovin do režimu podpory produkce podle nařízení (ES) č. 2201/96
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu se zpracovaným ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1239/2001 [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení (ES) č. 2201/96 zavádí režim podpory pro organizace producentů dodávající rajčata, broskve a hrušky odrůd Williams a Rocha, určené ke zpracování.
(2) Měly by být stanoveny podmínky pro dodávky surovin určených ke zpracování, aby bylo zajištěno správné provádění výše uvedeného režimu podpor, aniž by byly porušeny zásady hospodářské soutěže a aniž by byla dotčena pravidla, podle kterých se mohou smluvní strany domluvit na změnách cen materiálu o cenách stanovených na základě jakostních kritérií, která jdou nad rámec nedostatků uvedených v tomto nařízení.
(3) Toto nařízení stanoví dodatečná prováděcí pravidla k pravidlům uvedeným v nařízení Komise (ES) č. 449/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2201/96 týkající se režimu podpor v odvětví produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny [3], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1343/2001 [4].
(4) Mělo by být určeno, do jaké míry se mohou členské státy nebo smluvní strany dohodnout na ustanoveních nad rámec tohoto nařízení.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro zařazení šarží rajčat, broskví a hrušek určených ke zpracování do režimu podpory produkce, stanoveného v článku 2 nařízení (ES) č. 2201/96.
Článek 2
1. Před přijetím každé dodávky zpracovatelé prověří jakost suroviny na základě vzorků.
Příslušné orgány členských států učiní nezbytná opatření k tomu, aby postup odebírání a zkoumání vzorků zaručoval objektivnost a výběr vzorků byl reprezentativní pro každou šarži.
Tohoto postupu se mohou zúčastnit organizace producentů nebo jejich zástupci, postup může být rovněž řízen třetí stranou určenou oběmi stranami.
2. Výsledkem prověření uvedeného v odstavci 1 je stanovení hmotnostního podílu vadné suroviny pro každý typ vad uvedený v článku 3, a součtu těchto podílů, zaokrouhleného na nejbližší celé číslo.
Jestliže tento součet překročí limit 10 %, nemá šarže nárok na poskytnutí podpory.
3. Srážky uvedené v čl. 11 odst. 1 písm. e) a čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 449/2001 pro každou způsobilou šarži odpovídají součtu uvedenému v odstavci 2.
4. Cena, kterou zaplatí zpracovatel podle čl. 3 odst. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 449/2001 na straně jedné a jednotková výše poskytnuté podpory produkce na straně druhé, se stanoví na základě dodané čisté hmotnosti po uplatnění srážek.
Článek 3
Vady jsou definovány takto:
a) pro rajčata, broskve a hrušky:
- cizí materiál: za cizí materiál se považuje cokoli jiného než ovoce samotné.
Cizí materiál zahrnuje zejména rostlinný odpad (listy, větve, tráva, atd.), minerální materiál (zemina, štěrk, kameny, atd.) a různý další odpad,
- napadené, shnilé nebo červivé ovoce: ovoce napadené chorobou, hmyzem nebo původcem hnilobného procesu na ploše větší než 30 mm v průměru, zasahující dovnitř plodu;
b) v případě samotných rajčat:
- zelená rajčata: zdravé ovoce, které nedosáhlo zralosti a je zvenčí zcela zelené.
Barva uvnitř ovoce se nebere v úvahu;
c) v případě samotných broskví a hrušek:
- velikostní vady: minimální velikost je 55 mm,
- zralost: nedozrálé nebo přezrálé ovoce je vadné.
Stupeň zralosti je měřen a srovnáván se stupnicí limitních hodnot, stanovenou smluvními stranami,
- poškození kroupami, narušující slupku, pokrývající více než 20 % povrchu ovoce;
d) v případě samotných broskví:
- viditelné rozdělení pecek: rozdělení pecky na dvě půlky je patrné na broskvi u stopky.
Článek 4
1. Členské státy nebo smluvní strany uvedené v článku 3 nařízení (ES) č. 2201/96 se mohou domluvit na
- snížení meze stanovené v čl. 2 odst. 2 pro kterýkoli z daných produktů, stanovení zvláštních mezí pro každou z vad v článku 3, popřípadě zvětšení minimální velikosti uvedené v čl. 3 písm. c),
- definování dalších vad kromě vad uvedených v článku 3, které budou mít vliv na celkový podíl vadného ovoce stanovený v čl. 2 odst. 2.
2. Členské státy mohou pověřit smluvní strany zvýšením meze stanovené v čl. 2 odst. 2 maximálně o 15 % i individuálně pro každý z daných produktů.
3. Opatření přijatá na základě tohoto článku budou uvedena v příslušných smlouvách.
Článek 5
Toto nařízení se použije od hospodářského roku 2002/03.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 221/2002
ze dne 6. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 466/2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 315/93 stanoví, že za účelem ochrany veřejného zdraví musí být stanoveny maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách.
466/2001 [2] naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 2375/2001 [3] stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách, které mají platit od 5. dubna 2002.
Zejména příloha I uvedeného nařízení stanoví limity olova, kadmia a rtuti v některých produktech rybolovu.
(3) Za účelem ochrany veřejného zdraví je nezbytné omezit obsah kontaminujících látek na toxikologicky přijatelné úrovně.
Maximální limity olova, kadmia a rtuti musí být bezpečné a co nejnižší rozumně dosažitelné ("ALARA") správnou výrobní a zemědělskou a rybolovnou praxí.
Na základě nových analytických dat je nezbytné pro tyto kontaminující látky přezkoumat ustanovení přílohy I nařízení (ES) č. 466/2001 pro produkty rybolovu.
Přezkoumaná ustanovení zachovávají vysokou úroveň ochrany zdraví spotřebitelů.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 466/2001 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 244/2002
ze dne 8. února 2002,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2301/97 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze" uvedeného v nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 ze dne 14. července 1992 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Finsko postoupilo Komisi podle článku 7 nařízení (EHS) č. 2082/92 žádost o zápis názvu "Sahti" do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze.
(2) Označení "zaručená tradiční specialita" může být použito pouze u názvů zapsaných v tomto rejstříku.
(3) Po zveřejnění názvu uvedeného v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [2] nebyla Komisi zaslána žádná námitka ve smyslu článku 8 uvedeného nařízení.
(4) Z tohoto důvodu může být název uvedený v příloze zapsán do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze, a být tak ve Společenství chráněn podle čl. 13 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2082/92 jako zaručená tradiční specialita.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2301/97 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2430/2001 [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze se doplňuje do přílohy nařízení (ES) č. 2301/97 a zapisuje se do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze podle čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2082/92.
Je chráněn podle čl. 13 odst. 2 výše uvedeného nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 245/2002
ze dne 8. února 2002,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslalo Španělsko Komisi žádost o zápis názvu "Kaki Ribera del Xúquer" jako označení původu a Itálie zaslala Komisi dvě žádosti o zápis názvů "Asparago bianco di Cimadolmo" a "Ciliegia di Marostica" jako zeměpisných označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádosti splňují všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména, že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Uvedené názvy by tedy měly být zapsány do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení, a měly by být proto v rámci Společenství chráněny jako označení původu a zeměpisná označení.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2601/01 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení jako chráněné označení původu (CHOP) a chráněná zeměpisná označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 249/2002
ze dne 21. ledna 2002
o uzavření Protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea-Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje-Bissau na období od 16. června 2001 do 15. června 2006
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a odst. 3 pododstavcem 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s Dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea-Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje-Bissau [2] vedly obě smluvní strany jednání s cílem stanovit změny nebo dodatky, které mají být učiněny v dohodě na konci doby provádění protokolu.
(2) Dne 30. května 2001 byl jako výsledek jednání parafován nový protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle výše uvedené dohody na období od 16. června 2001 do 15. června 2006.
(3) Schválení tohoto protokolu je v zájmu Společenství.
(4) Způsob přidělování rybolovných práv mezi členské státy se musí opírat o běžné rozdělení rybolovných práv v rámci dohody o rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea-Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje-Bissau na období od 16. června 2001 do 15. června 2006, se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení [3].
Článek 2
Rybolovná práva stanovená v protokolu se přidělují členským státům takto:
a) garnáti: – Itálie _BAR_ 3900 GRT, _BAR_
– Portugalsko _BAR_ 3050 GRT, _BAR_
– Řecko _BAR_ 250 GRT; _BAR_ b) ryby/hlavonožci:
– Itálie _BAR_ 500 GRT, _BAR_ – Řecko _BAR_ 430 GRT; _BAR_
c) plavidla lovící tuňáky vlečnou sítí:
– Španělsko _BAR_ 20 plavidel, _BAR_
d) plavidla lovící na dlouhý vlasec s návazci a plavidla lovící tuňáky na prut:
– Portugalsko _BAR_ 5 plavidel. _BAR_
Pokud žádosti o licence z těchto členských států nepokryjí všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise zvážit žádosti o licence z ostatních členských států.
Článek 3
Členské státy, jejichž plavidla provádějí rybolov podle tohoto protokolu, uvědomí Komisi o množství každého druhu uloveného v rybolovné oblasti Guineje-Bissau, v souladu s nařízením Komise (ES) č. 500/2001 [4].
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 256/2002
ze dne 12. února 2002
o dočasném povolení nových doplňkových látek, prodloužení dočasného povolení doplňkové látky a trvalém povolení doplňkové látky v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou nařízením Komise (ES) č. 2205/2001 [2], a zejména na články 3, 9d a 9e uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/524/EHS stanoví, že nové doplňkové látky mohou být povoleny po přezkoumání žádosti předložené podle článku 4 směrnice.
(2) Ustanovení čl. 9e odst. 1 směrnice 70/524/EHS stanoví, že dočasné povolení nové doplňkové látky lze udělit, pokud jsou splněny podmínky čl. 3a písm. b) až e) uvedené směrnice a pokud je rozumné s ohledem na dostupné výsledky předpokládat, že při použití ve výživě zvířat má jeden z účinků uvedených v čl. 2 písm. a). Dočasné povolení může být v případě doplňkových látek uvedených v části II přílohy C uvedené směrnice uděleno až na dobu čtyř let.
(3) Z posouzení předložené dokumentace vyplývá, že protispékavé látky "hexakyanoželeznatan sodný" a "hexakyanoželeznatan draselný" popsané v příloze I splňují výše uvedené podmínky.
Vědecký výbor pro výživu zvířat (SCAN – Scientific Committee for Animal Nutrition) vydal kladné stanovisko ohledně bezpečnosti těchto protispékavých látek dne 3. prosince 2001.
Měly by být proto dočasně povoleny na dobu čtyř let.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 937/2001 [3] obnovilo dočasné povolení pro přípravek z mikroorganismu Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112; Tyocerin®) pro kategorie výkrm kuřat, nosnice, telata, výkrm skotu, plemenné samice králíků a výkrm králíků.
Povolení bylo uděleno pouze do dne 1. března 2002, aby bylo ponecháno dostatečné množství času na nové vyhodnocení bezpečnosti kmene s ohledem na rezistenci vůči tetracyklinu, jak to požadoval Vědecký výbor pro výživu zvířat na základě dokumentace získané od prvního dočasného povolení látky.
(5) Komise obdržela požadované údaje dne 17. září 2001.
Na základě těchto údajů uvedl Vědecký výbor pro výživu zvířat ve své zprávě o produktu Toyocerin® přijaté dne 5. prosince 2001, že vyhodnocení předložené dokumentace ukázalo, že produkt lze považovat ve vztahu k produkci toxinů a rezistence vůči antibiotikům za bezpečný.
(6) Jelikož nové údaje přesvědčily Komisi o splnění podmínek čl. 3a písm. b) až e) směrnice 70/524/EHS, mělo by se udělit dočasné povolení pro přípravek Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112) pro kategorie výkrm kuřat, nosnice, telata, výkrm skotu, plemenné samice králíků a výkrm králíků na zbývající dobu maximálního povoleného pětiletého období.
S ohledem na pozastavení dočasného povolení ve dnech od 21. února 2001 do 31. května 2001 by dočasné povolení mělo skončit dne 7. října 2004.
(7) Dočasné povolení přípravku z mikroorganismu Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112) pro kategorie zvířat selata, prasata a prasnice vypršelo dne 21. dubna 1999 na konci maximálního povoleného pětiletého období.
(8) Vědecký výbor pro výživu zvířat ve své zprávě o produktu Toyocerin® přijaté dne 5. prosince 2001 potvrdilo, že produkt při použití u kategorie zvířat selata, výkrm prasat a prasnice splňuje všechny podmínky čl. 3a písm. b) až e) směrnice 70/524/EHS.
Zpráva Vědeckého výboru pro výživu zvířat se také kladně vyjádřila k účinnosti produktu Toyocerin® při použití u kategorie selata do dvou měsíců a prasnice.
(9) Jelikož jsou splněny veškeré podmínky článku 3a směrnice 70/524/EHS, mělo by být uděleno trvalé povolení přípravku z mikroorganismu Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112) pro použití u kategorie selata a prasnice podle podmínek uvedených v příloze II.
(10) Vyhodnocení dokumentace ukazuje, že mohou být nezbytné některé postupy na ochranu zaměstnanců před vystavením doplňkovým látkám.
Taková ochrana by však měla být zajištěna uplatňováním směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4].
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Doplňkové látky patřící do skupiny "pojiva, protispékavé látky a koagulanty" uvedené v příloze I se povolují pro použití jako doplňkové látky ve výživě zvířat podle podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Dočasné povolení přípravku patřícího do skupiny "mikroorganismy" uvedeného v příloze II se rozšiřuje podle podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 3
Přípravek patřící do skupiny "mikroorganismy" uvedený v příloze III se povoluje bez časového omezení pro použití jako doplňková látka ve výživě zvířat podle podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 257/2002
ze dne 12. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 194/97, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách, a nařízení (ES) č. 466/2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 194/97 ze dne 31. ledna 1997, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1566/1999 [3], stanoví maximální limity aflatoxinu B1 a celkového obsahu aflatoxinů v některých potravinách. Nařízením Komise (ES) č. 466/2001 ze dne 8. března 2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [4], ve znění nařízení Rady (ES) č. 2375/2001 [5], se zrušuje a nahrazuje nařízení (ES) č. 194/97 od 5. dubna 2002.
(2) Nařízení (ES) č. 194/97 stanoví, že maximální limity pro skořápkové plody a sušené ovoce, které mají být před použitím k lidské spotřebě nebo před použitím jako potravinová složka vytříděny nebo jinak fyzicky ošetřeny, mají být přezkoumány před 1. červencem 2001 na základě pokroku ve vědeckých a technických poznatcích, zejména s ohledem na účinnost třídění nebo jiného fyzického ošetření při snižování obsahu aflatoxinů.
(3) V této souvislosti byla předložena pouze data pro sladké mandle.
Tato data ukázala, že různým tříděním a fyzickým ošetřením byl obsah aflatoxinů v nezpracovaných mandlích u konečného výrobku určeného pro spotřebitele významně snížen.
Vzhledem k rozdílnosti dat je však obtížné určit, k jak velkému snížení došlo.
Je tedy vhodné zachovat současné maximální limity s tím, že budou přezkoumány.
(4) Pokud jde o obiloviny, které mají být před použitím k lidské spotřebě nebo před použitím jako potravinová složka vytříděny nebo jinak fyzicky ošetřeny, stanoví nařízení (ES) č. 194/97, že nebudou-li do 1. července 2001 stanoveny žádné specifické limity, budou od uvedeného data platit limity stanovené pro obiloviny určené k přímé lidské spotřebě.
Důvodem byla skutečnost, že u obilovin nelze vyloučit, že třídění nebo jiná fyzické ošetření mohou snížit úroveň kontaminace aflatoxiny, ale skutečnou účinnost bude třeba prokázat.
Bylo rovněž stanoveno, že nebudou-li k dispozici data odůvodňující stanovení specifických maximálních limitů pro nezpracované obiloviny, platí limit 2 μg/kg pro aflatoxin B1 a 4 μg/kg pro celkový obsah aflatoxinů.
(5) V této souvislosti byla předložena pouze data pro kukuřici.
Ačkoliv bylo monitorování prováděno po více než dva roky, byla kontaminace zjištěna pouze u omezeného počtu šarží.
V důsledku toho byla možnost prokázat účinnost třídění, čištění a jiného fyzického ošetření omezena.
Z těchto omezených dat vyplývá, že obsah aflatoxinů v nezpracované kukuřici lze u konečného výrobku určeného pro spotřebitele (vločkovaná a jiná krupice) významně snížit čištěním.
Kontaminace aflatoxiny byla zkoncentrována převážně ve shrabovaném odpadu a v menší míře v kukuřičných klíčcích, v otrubách a zlomcích zrn kukuřice (krmivo pro zvířata).
Kvůli omezenému množství dat a jejich rozdílnosti nelze kvantitativně posoudit, jak velkého snížení lze dosáhnout.
Vzhledem k tomu, že před předložením konečného závěru je třeba mít k dispozici více dat, je vhodné naposledy prodloužit období, po které nebude pro kukuřici stanoven žádný maximální limit.
(6) Pro jiné nezpracované obiloviny než kukuřici nebyla předložena žádná data, a maximální limity stanovené pro obiloviny určené k přímé lidské spotřebě by tedy měly od 1. července 2001 platit také pro obiloviny, které mají být před použitím k lidské spotřebě nebo před použitím jako potravinová složka vytříděny nebo jinak fyzicky ošetřeny.
(7) Je důležité, aby tyto maximální limity vstoupily v platnost co nejdříve a zůstaly v platnosti poté, co bude nařízením (ES) č. 466/2001 nahrazeno nařízení (ES) č.
194/97. Obě uvedená nařízení by proto měla být změněna.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Bod 2.1 Aflatoxiny oddílu I přílohy nařízení (ES) č. 194/97 se mění takto:
1. Body 2.1.1 a 2.1.2 se nahrazují tímto: "Produkt _BAR_ Aflatoxiny: maximální přípustná množství1 (μg/kg) _BAR_ Metoda odběru vzorků _BAR_ Účinnostní charakteristiky metod analýzy _BAR_ B1 _BAR_ B1 + B2 + G1 + G2 _BAR_
2. Poznámka pod čarou 5 se zrušuje.
3. Poznámka pod čarou 6 se zrušuje.
Článek 2
Bod 2.1 Aflatoxiny oddílu 2 přílohy I nařízení (ES) č. 466/2001 se mění takto:
1. Body 2.1.1 a 2.1.2 se nahrazují tímto: "Produkt _BAR_ Aflatoxiny: maximální přípustná množství1 (μg/kg) _BAR_ Metoda odběru vzorků _BAR_ Účinnostní charakteristiky metod analýzy _BAR_ B1 _BAR_ B1 + B2 + G1 + G2 _BAR_
2. Poznámka pod čarou 8 se zrušuje.
3. Poznámka pod čarou 9 se nahrazuje tímto: "(9) Nebudou-li do 1. července 2003 stanoveny specifické maximální limity, platí od uvedeného dne pro kukuřici podle tohoto bodu limity uvedené v tabulce v bodu 2.1.2.1."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 263/2002
ze dne 13. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2550/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem, pokud jde o režimy prémií
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [2], a zejména na čl. 4 odst. 6, čl. 5 odst. 4 a čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
2550/2001 [3] stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 2529/2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem, pokud jde o režimy prémií, avšak nestanoví, jak má být prováděn přepočet prémií a plateb na národní měnu členských států, které nepřijaly euro.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit způsob přepočtu na národní měny, a zejména použitelnou rozhodnou skutečnost a použitelný směnný kurz.
(2) Pokud jde o rozhodnou skutečnost, je z hlediska použití kritérií uvedených v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 2799/98 žádoucí ji definovat jako první den kalendářního roku, za který jsou prémie vypláceny. Pokud jde o použitelný směnný kurz, nařízení Komise (ES) č. 2808/98 [4] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2452/2000 [5] stanoví prováděcí pravidla k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství. V článku 1 tohoto nařízení se uvádí, že směnný kurz, jenž má být používán, je poslední kurz stanovený Evropskou centrální bankou (ECB) před dnem rozhodné skutečnosti.
(3) K dosažení cílů společné organizace trhu se skopovým a kozím masem by však kurz použitelný v den rozhodné skutečnosti měl být stanoven tak, aby bylo v zásadě zaručeno, že uvedené podpory, prémie a částky nebudou při přepočtu na národní měnu výrazně kolísat v důsledku směnného kurzu stanoveného v jeden určitý den.
Zdá se, že nejlepším řešením v tomto ohledu je používat časově vážený průměr směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím roku, pro který je prémie poskytována.
(4) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro skopové a kozí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do nařízení (ES) č. 2550/2001 se vkládá nový článek, který zní: "KAPITOLA IIIa
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 18a
Přepočet na národní měnu
Rozhodnou skutečností pro směnný kurz, jenž má být použit na částky prémií a plateb podle článků 4, 5 a 11 nařízení (ES) č. 2529/2001, je začátek kalendářního roku, pro který se prémie nebo platba poskytuje.
Použitelný směnný kurz je časově váženým průměrem směnných kurzů platných v prosinci, který předchází dni rozhodné skutečnosti.
Stanoví ho Komise v průběhu měsíce následujícího po dni rozhodné skutečnosti."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 265/2002
ze dne 13. února 2002,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2742/90, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2204/90
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2204/90 ze dne 24. července 1990, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o sýry [1], ve znění nařízení (ES) č. 2583/2001 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2204/90 stanoví sankce v případě neoprávněného použití kaseinu nebo kaseinátů při výrobě sýrů. Sankce Společenství činí 110 % rozdílu mezi hodnotou odstředěného mléka nezbytného k výrobě 100 kg kaseinů a/nebo kaseinátů, která vychází z tržní ceny sušeného odstředěného mléka, na jedné straně a tržní cenou kaseinů a kaseinátů na straně druhé.
(2) Čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2742/90 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 78/96 [4] stanoví částku, kterou je nezbytné uhradit za množství kaseinů a kaseinátů použitých bez povolení k výrobě sýra, na 183 EUR za 100 kg, a to s ohledem na ceny kaseinů a kaseinátů zaznamenané na trzích v druhé polovině roku 1995. S ohledem na tržní cenu sušeného odstředěného mléka na jedné straně a na tržní cenu kaseinů a kaseinátů zaznamenanou v posledním čtvrtletí roku 2001 na druhé straně je vhodné uvedenou částku snížit.
(3) Ceny zaznamenané na trzích v posledním čtvrtletí roku 2001 se rovnají 206,96 EUR za 100 kg sušeného odstředěného mléka a 562,00 EUR za 100 kg kaseinů a kaseinátů.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2742/90 se nahrazuje tímto: "1. Částka, kterou je nezbytné uhradit podle čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2204/90, se rovná 65,00 EUR za 100 kg kaseinů a/nebo kaseinátů s ohledem na cenu sušeného odstředěného mléka na jedné straně a cenu kaseinů a kaseinátů na druhé straně zjištěnou na trzích v posledním čtvrtletí roku 2001."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost pátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 270/2002
ze dne 14. února 2002,
kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001, pokud jde o specifikovaný rizikový materiál a epidemiologický dozor u přenosných spongiformních encefalopatií, a kterým se mění nařízení (ES) č. 1326/2001, pokud jde o krmení zvířat a uvádění ovcí a koz a produktů z nich na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1326/2001 [2], a zejména na článek 23 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podrobná pravidla pro sledování přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) u ovcí a koz jsou stanovena v příloze III nařízení (ES) č. 999/2001.
(2) Tato pravidla by se měla znovu přezkoumat s ohledem na stanovisko Vědeckého řídícího výboru ze dne 18. až 19. října 2001, který naléhavě doporučil provedení šetření výskytu TSE pomocí dostupných zrychlených testů za použití statisticky průkazného složení a rozsahu vzorku.
(3) Vědecký řídící výbor ve svém stanovisku ze dne 29. až 30. listopadu 2001 o požadavcích na statisticky průkazná šetření BSE/TSE uvedl, že prevalence TSE u dospělých ovcí by se v závislosti na členském státě mohla pohybovat v rozmezí od 20 do 500 kusů pozitivních na TSE na 1 milion ovcí.
V členských státech s rozsáhlou populací ovcí je rozsah vzorku dostačující ke zjištění přítomnosti jednoho pozitivního zvířete na 20000 zdravých poražených zvířat při 95 % spolehlivosti největší, jakého lze v tomto okamžiku skutečně dosáhnout.
Rozsah vzorku u zemí s malou populací ovcí by se měl upravit s ohledem na skutečné počty způsobilých zvířat dostupných pro účely testování.
(4) Věkové hledisko pro definování populace vhodné pro odběr vzorků by se mělo z praktických důvodů rozšířit odkazem na chrup.
Členským státům, které pro stanovení stáří zvířat používají jiné systémy, by se mělo povolit pokračovat v uplatňování stáří 18 měsíců.
(5) Stanovisko Vědeckého řídícího výboru ze dne 29. až 30. listopadu 2001 také doporučuje, aby se stanovil genotyp prionového proteinu náhodně vybraného dílčího vzorku sledovaných ovcí.
Rozsah vzorku pro země s malou populací ovcí by se měl upravit s ohledem na skutečné počty způsobilých zvířat dostupných pro účely odběru vzorků.
(6) Dne 7. a 13. prosince 2001 potvrdily Finsko a Rakousko první případy výskytu BSE na jejich území.
Proto již dále není vhodné, aby těmto členským státům byly dovoleny odchylky týkající se sledování zdravého jatečného skotu, odstraňování páteře a provádění přesvědčivého statistického šetření.
(7) Podrobná pravidla pro odstraňování a likvidování specifikovaných rizikových materiálů během přechodného období jsou stanovena v příloze XI části A nařízení (ES) č. 999/2001.
(8) S cílem zabránit zbytečným narušením mezinárodního trhu a s přihlédnutím ke stanoviskům Vědeckého řídícího výboru uvedeným v rozhodnutí Komise 2001/233/ES [3] by jatečně opracovaná těla skotu vcelku nebo jejich části, které dosud obsahují páteř, měla být přijímána k obchodu mezi členskými státy a při dovozu ze třetích zemí.
Aby členské státy zajistily kontrolu odstranění páteře, měla by se stanovit zvláštní kontrolní opatření.
(9) Členské státy by také měly mít možnost povolit odstraňování páteře v řeznictvích zvláště schválených, sledovaných a registrovaných za tímto účelem.
(10) Vědecký řídící výbor ve svém stanovisku ze dne 29. června 2001 k tukové tkáni související s trávicím ústrojím skotu, ovcí a koz zdůraznil, že případná nákaza by se u skotu mohla nacházet v mezenterických nervech a v mezenterických mízních uzlinách, které se nacházejí v blízkosti arteria mesenterica.
Protože kontrola odstranění samotné této specifické oblasti nebude pravděpodobně proveditelná, mělo by se proto celé mezenterium považovat za specifikovaný rizikový materiál (SRM).
(11) Je nutné vyjasnit pravidla uplatňovaná po odstranění specifikovaného rizikového materiálu, zejména pokud jde o obarvení takového materiálu.
(12) Odstranění specifikovaného rizikového materiálu z produktů určených pro potraviny a krmiva je jedním z nejdůležitějších opatření na ochranu lidského zdraví.
Až do rozhodnutí o zatřídění třetí země a jako prevenci je třeba dodržovat minimální ochranná opatření, která stanoví nařízení (ES) č. 999/2001 u dovozu ze všech třetích zemí, jež nejsou považovány za prosté BSE.
Některé třetí země, pro které bylo posouzením rizika Vědeckým řídícím výborem prokázáno, že riziko výskytu BSE u tuzemského skotu je vysoce nepravděpodobné, požívají odchylky z přechodných opatření.
Je nutné vyjasnit podmínky, za kterých jsou dovozy z těchto zemí povoleny, zejména pokud jde o určování původu dovážených produktů.
(13) Ve svém stanovisku ze dne 29. června 2001 o riziku BSE pro některé třetí země z důvodu jejich zeměpisné polohy došel Vědecký řídící výbor k závěru, že kromě dříve vyhodnocených zemí je výskyt BSE u tuzemského skotu vysoce nepravděpodobný v Panamě a v Salvadoru.
Panama a Salvador by se proto měly doplnit do seznamu třetích zemí požívajících odchylky u veškerého dovozu produktů živočišného původu, živého skotu, embryí a vajíček.
(14) Nařízení (ES) č. 999/2001 by se proto mělo pozměnit.
(15) Zkušenost ukázala, že při dodržování zákazu stanoveného rozhodnutím Rady 2000/766/ES [4] během přechodného období je nutné vyjasnit opatření, která platí pro krmení zvířat, stanovená v nařízení (ES) č. 1326/2001.
Mělo by se také vyjasnit, že v přechodném období zůstávají v platnosti pravidla tohoto nařízení o uvádění živých ovcí a koz, jejich spermatu, embryí a vajíček na trh.
(16) Nařízení (ES) č. 1326/2001 by se proto mělo odpovídajícím způsobem pozměnit.
(17) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 999/2001 se mění takto:
1. Příloha III se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
2. Příloha XI se mění takto:
a) část A se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení;
b) v části B se bod 2 nahrazuje tímto: "2. Švédsko se může rozhodnout, že se pro odlehlé oblasti s nízkou hustotou zvířat odchýlí od ustanovení druhé odrážky bodu 1.";
c) v části D se bod 4 nahrazuje tímto: "4. Body 2 a 3 se nepoužijí pro dovoz skotu narozeného a nepřetržitě chovaného v těchto zemích a pro dovoz embryí a vajíček získaných z těchto zvířat:
Argentina
Austrálie
Botswana
Brazílie
Chile
Kostarika
Salvador
Namibie
Nový Zéland
Nikaragua
Panama
Paraguay
Uruguay
Singapur
Svazijsko."
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1326/2001 se mění takto:
1. V článku 1 se bod 2 nahrazuje tímto: "2. Čl. 7 se nevztahuje na členský stát, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí, kterým se stanoví status BSE tohoto členského státu, a dokud v něm skutečně nebudou skutečně použitelná ustanovení Společenství o krmení zvířat vzhledem k přenosným spongiformním encefalopatiím. Dokud v něm nebude použitelný článek 7, vztahuje se na dotyčný členský stát příloha XI část C.";
2. V příloze I se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— čl. 15 odst. 1 o uvádění živého skotu, jeho spermatu, embryí a vajíček na trh."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 291/2002
ze dne 15. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1613/2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Laosu v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [2], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (ES) č. 2501/2001 ze dne 10. prosince 2001 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 [3] Společenství poskytlo všeobecné celní preference Laosu.
(2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [5], vymezuje definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely všeobecných celních preferencí (VSP). Nařízení (EHS) č. 2454/93 však stanoví odchylky ve prospěch nejméně rozvinutých zemí zvýhodněných systémem všeobecných celních preferencí, jestliže tyto země podají Společenství patřičnou žádost.
1613/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Laosu v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství [6], které se vztahovalo na období od 15. července 2000 do 31. prosince 2001.
Laos podal žádost o prodloužení této odchylky.
(4) Nařízení (ES) č. 1613/2000, zejména existence podmínek týkajících se množství, které se uplatňují na ročním základě a které odrážejí schopnost trhu Společenství absorbovat laoské produkty, vývozní kapacitu Laosu a skutečně zaznamenané obchodní toky, mělo zabránit poškozování odpovídajících odvětví průmyslu Společenství.
(5) Žádost, kterou podal Laos, Komise posoudila a uznala za řádně odůvodněnou.
Odchylka by proto měla být prodloužena.
Kromě toho vyžadují zájmy jak laoských obchodníků, tak obchodníků Společenství, kteří uzavírají vzájemné smlouvy, jakož i stabilita a trvalý rozvoj laoského průmyslu s ohledem na současné investice a zaměstnanost, aby ustanovení nařízení (ES) č. 1613/2000 zůstala nadále použitelná bez přerušení i poté, co platnost zde stanovené odchylky skončí.
Rovněž by odchylka měla být udělena na delší období než dosud, nejdéle však do 31. prosince 2004, kdy skončí platnost současného systému VSP.
(6) V zájmu účinnější kontroly využívání dané odchylky by měly laoské orgány pravidelně sdělovat Komisí podrobnosti o vydávaných osvědčeních o původu.
(7) Nařízení (ES) č. 1613/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1613/2000 se mění takto:
1. V článku 2 se datum "31. prosince 2001" nahrazuje datem "31. prosince 2004".
2. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
1. Příslušné orgány Laosu přijmou nezbytná opatření, aby zajistily kontrolu množství vyvezených produktů, které jsou uvedeny v článku 1.
2. Do kolonky 4 osvědčení o původu na tiskopise A, které vydaly příslušné orgány Laosu podle tohoto nařízení, se uvede: "Odchylka — nařízení (ES) č. 1613/2000".
3. Příslušné orgány Laosu předají Komisi každý měsíc přehled množství, pro která byla vydána osvědčení o původu na tiskopise A podle tohoto nařízení a pořadová čísla těchto osvědčení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 292/2002
ze dne 15. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1614/2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Kambodži v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [2], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (ES) č. 2501/2001 ze dne 10. prosince 2001 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 [3] Společenství poskytlo všeobecné celní preference Kambodži.
(2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [5], vymezuje definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely všeobecných celních preferencí (VSP). Nařízení (EHS) č. 2454/93 však stanoví odchylky ve prospěch nejméně rozvinutých zemí zvýhodněných systémem všeobecných celních preferencí, jestliže tyto země podají Společenství patřičnou žádost.
1614/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Kambodži v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství [6], které se vztahovalo na období od 15. července 2000 do 31. prosince 2001.
Kambodža podala žádost o prodloužení této odchylky.
(4) Nařízení (ES) č. 1614/2000, zejména existence podmínek týkajících se množství, které se uplatňují na ročním základě a které odrážejí schopnost trhu Společenství absorbovat kambodžské produkty, vývozní kapacitu Kambodži a skutečně zaznamenané obchodní toky, mělo zabránit poškozování odpovídajících odvětví průmyslu Společenství.
(5) Žádost, kterou podala Kambodža, Komise posoudila a uznala za řádně odůvodněnou.
Odchylka by proto měla být prodloužena.
Kromě toho vyžadují zájmy jak kambodžských obchodníků, tak obchodníků Společenství, kteří uzavírají vzájemné smlouvy, jakož i stabilita a trvalý rozvoj kambodžského průmyslu s ohledem na současné investice a zaměstnanost, aby ustanovení nařízení (ES) č. 1614/2000 zůstala nadále použitelná bez přerušení i poté, co platnost zde stanovené odchylky skončí.
Rovněž by odchylka měla být udělena na delší období než dosud, nejdéle však do 31. prosince 2004, kdy skončí platnost současného systému VSP.
(6) V zájmu účinnější kontroly využívání dané odchylky by měly kambodžské orgány pravidelně sdělovat Komisi podrobnosti o vydávaných osvědčeních o původu.
(7) Nařízení (ES) č. 1614/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1614/2000 se mění takto:
1. V článku 2 se datum "31. prosince 2001" nahrazuje datem "31. prosince 2004".
2. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
1. Příslušné orgány Kambodže přijmou nezbytná opatření, aby zajistily kontrolu množství vyvezených produktů, které jsou uvedeny v článku 1.
2. Do kolonky 4 osvědčení o původu na tiskopise A, které vydaly příslušné orgány Kambodži podle tohoto nařízení, se uvede: "Odchylka — nařízení (ES) č. 1614/2000".
3. Příslušné orgány Kambodži předají Komisi každý měsíc přehled množství, pro která byla vydána osvědčení o původu na tiskopise A podle tohoto nařízení a pořadová čísla těchto osvědčení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 293/2002
ze dne 15. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1615/2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Nepálu v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [2], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (ES) č. 2501/2001 ze dne 10. prosince 2001 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 [3] Společenství poskytlo všeobecné celní preference Nepálu.
(2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [5], vymezuje definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely všeobecných celních preferencí (VSP). Nařízení (EHS) č. 2454/93 však stanoví odchylky ve prospěch nejméně rozvinutých zemí zvýhodněných systémem všeobecných celních preferencí, jestliže tyto země podají Společenství patřičnou žádost.
1615/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Nepálu v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství [6], které se vztahovalo na období od 15. července 2000 do 31. prosince 2001.
Nepál podal žádost o prodloužení této odchylky.
(4) Nařízení (ES) č. 1615/2000, zejména existence podmínek týkajících se množství, které se uplatňují na ročním základě a které odrážejí schopnost trhu Společenství absorbovat nepálské produkty, vývozní kapacitu Nepálu a skutečně zaznamenané obchodní toky, mělo zabránit poškozování odpovídajících odvětví průmyslu Společenství.
(5) Žádost, kterou podal Nepál, Komise posoudila a uznala za řádně odůvodněnou.
Odchylka by proto měla být prodloužena.
Kromě toho vyžadují zájmy jak nepálských obchodníků, tak obchodníků Společenství, kteří uzavírají vzájemné smlouvy, jakož i stabilita a trvalý rozvoj nepálského průmyslu s ohledem na současné investice a zaměstnanost, aby ustanovení nařízení (ES) č. 1615/2000 zůstala nadále použitelná bez přerušení i poté, co platnost zde stanovené odchylky skončí.
Rovněž by odchylka měla být udělena na delší období než dosud, nejdéle však do 31. prosince 2004, kdy skončí platnost současného systému VSP.
(6) V zájmu účinnější kontroly využívání dané odchylky by měly nepálské orgány pravidelně sdělovat Komisí podrobnosti o vydávaných osvědčeních o původu.
(7) Nařízení (ES) č. 1615/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1615/2000 se mění takto:
1. V článku 2 se datum "31. prosince 2001" nahrazuje datem "31. prosince 2004".
2. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
1. Příslušné orgány Nepálu přijmou nezbytná opatření, aby zajistily kontrolu množství vyvezených produktů, které jsou uvedeny v článku 1.
2. Do kolonky 4 osvědčení o původu na tiskopise A, které vydaly příslušné orgány Nepálu podle tohoto nařízení, se uvede:"Odchylka — nařízení (ES) č. 1615/2000".
3. Příslušné orgány Nepálu předají Komisi každý měsíc přehled množství, pro která byla vydána osvědčení o původu na tiskopise A podle tohoto nařízení a pořadová čísla těchto osvědčení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 301/2002
ze dne 21. ledna 2002
o uzavření protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek stanovené v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd pro období od 1. července 2001 do 30. června 2004
RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd [3] vedly obě smluvní strany jednání s cílem stanovit změny nebo dodatky, které je třeba v této dohodě provést.
(2) Jako výsledek těchto jednání byl dne 7. června 2001 parafován nový protokol, který stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek stanovené ve zmíněné dohodě na období od 1. července 2001 do 30. června 2004.
(3) Je v zájmu Společenství tento protokol schválit.
(4) Měl by být definován způsob rozdělení rybolovných práv mezi členské státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol, který stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek stanovené v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd, pro období od 1. července 2001 do 30. června 2004, se tímto schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení [4].
Článek 2
Rybolovná práva stanovená v protokolu se rozdělí mezi členské státy takto: — plavidla lovící tuňáky vlečnou sítí: _BAR_ Francie: _BAR_ 19 plavidel _BAR_ Španělsko: _BAR_ 18 plavidel _BAR_
Portugalsko _BAR_ 10 plavidel _BAR_
Pokud žádosti o licence od těchto členských států nepokryjí všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise zvážit žádosti o licence od kteréhokoli jiného členského státu.
Článek 3
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat protokol zavazující Společenství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 305/2002
ze dne 18. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 94/2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 ze dne 19. prosince 2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu [1], a zejména na články 12 a 16 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha I písmeno b) nařízení Komise (ES) č. 94/2002 [2] zahrnuje živé rostliny a květinářské produkty mezi produkty, na něž se mohou vztahovat propagační opatření.
V příloze III uvedeného nařízení nejsou však stanoveny hlavní směry pro dotyčné odvětví.
(2) Měly by být proto pro odvětví živých rostlin a květinářských produktů stanoveny hlavní směry vymezující obecné zásady kampaní, které se mají uskutečnit.
(3) Tyto hlavní směry obsahují obecné údaje o cílech a cílových skupinách, hlavních sdělení kampaní a hlavních nástrojích, které mají být použity, jakož i o trvání opatření a jejich předběžném rozpočtu.
(4) Tyto hlavní směry zohledňují jak situaci na trhu, tak i výsledky hodnocení propagačních kampaní prováděných od roku 1997 do roku 2000.
(5) Na žádost několika členských států by dále měly být aktualizovány údaje v příloze II uvedeného nařízení.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem společné schůze řídících výborů pro propagaci zemědělských produktů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Znění přílohy I tohoto nařízení se vkládá do přílohy III nařízení (ES) č. 94/2002.
Článek 2
Příloha II nařízení (ES) č. 94/2002 se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 311/2002
ze dne 18. února 2002
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých magnetických disků (3,5″ disket) pocházejích z Hongkongu a z Korejské republiky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1],a zejména s ohledem na čl. 11 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. VŠEOBECNÉ INFORMACE
1. Postup
Předcházející šetření
(1) V září 1994 uložila Rada nařízením (ES) č. 2199/94 [2] konečná antidumpingová opatření na dovozy některých magnetických disků (dále jen "3,5″ diskety") pocházejících z Hongkongu a z Korejské republiky (dále jen "Korea").
Postup v případě ostatních zemí
(2) Připomíná se, že kromě opatření souvisejících s 3,5″ disketami, které pocházejí z Hongkongu a Koreje byla konečná antidumpingová cla také uvalena na dovozy 3,5″ disket pocházejících z Japonska, Tchaj-wanu a Čínské lidové republiky [3] a z Indonésie [4].
Opatření platná pro dovozy 3,5″ disket pocházejících z Japonska, Tchaj-wanu a Čínské lidové republiky se v současné době přezkoumávají v souvislosti s uplynutím jejich doby platnosti [5].
(3) V prosinci 1999 byl vyjasněn okruh výrobků, na který se opatření vztahují.
Bylo zjištěno, že mikrodisky založené na opticky kontinuální servo technologii sledování nebo na servo technologii sledování magnetických sektorů s kapacitou paměti 120 MB nebo větší, nespadají do oblasti působnosti žádných existujících antidumpingových opatření, která se týkají 3,5″ disket [6].
Současné šetření
(4) Po zveřejnění oznámení o blížícím se konci doby platnosti antidumpingových opatření vztahujících se na dovozy 3,5″ disket z Hongkongu a Koreje, Komise v červnu 1999 obdržela žádost o přezkum těchto opatření na základě čl. 11 odst.
384/96 (dále "základní nařízení"). Žádost předložil Výbor evropských výrobců disket (Committee of European Diskette Manufacturers, dále "Diskma") jménem výrobců, jejichž společná výroba tvoří rozhodující podíl celkové výroby dotyčného výrobku v rámci Společenství.
Žádost vycházela ze skutečnosti, že uplynutím doby platnosti opatření by pravděpodobně došlo k pokračování nebo opakování dumpingu a poškození výrobního odvětví Společenství.
(5) Po konzultaci s Poradním výborem Komise rozhodla, že existuje dostatečný důkaz pro zahájení přezkumu v souvislosti s uplynutím doby platnosti a tento přezkum [7] zahájila na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení.
Zkoumané období
(6) Zkoumání pravděpodobnosti pokračování a opakování dumpingu probíhalo v období od 1. září 1998 do 31. srpna 1999 (dále "zkoumané období").
Zkoumání trendů souvisejících s hodnocením pravděpodobnosti pokračování a opětovného výskytu poškození probíhalo v období od roku 1995 až do konce zkoumaného období ("analyzované období").
2. Strany, kterých se týkalo šetření
(7) Komise oficiálně informovala o zahájení šetření čtyři výrobce ze Společenství, kteří podporují žádost, exportní výrobce a známé zainteresované dovozce, stejně jako zástupce vyvážejících zemí, a poskytla těmto přímo zainteresovaným stranám možnost písemně sdělit jejich názory a vyžádat si slyšení.
(8) Komise rozeslala dotazníky všem známým zainteresovaným stranám a obdržela úplné odpovědi od tří výrobců Společenství ("spolupracující výrobci ze Společenství") a od jednoho nezávislého dovozce 3,5″ disket pocházejících z Hongkongu.
Od exportních výrobců ani z Hongkongu, ani z Koreje nepřišly žádné odpovědi.
(9) Komise vyhledala a ověřila veškeré informace, které se považují za nezbytné k rozhodnutí o tom, zda existuje pravděpodobnost pokračování nebo opakování dumpingu a poškození a zda zachování těchto opatření nebude v rozporu se zájmem Společenství.
Uskutečnily se kontrolní návštěvy u těchto společností:
Spolupracující výrobci ze Společenství
- Sentinel N.V., Bodem, Belgie;
- Computer Support Italcard srl, Milán, Itálie;
- Datarex srl. Assemini, Itálie.
Dovozci
- Damatic srl., Milán, Itálie
3. Dotyčný výrobek a obdobný výrobek
Dotyčný výrobek
(10) Dotyčný výrobek je stejný jako v původním šetření, a jak je následně vysvětleno, jedná se o 3,5″ diskety, které se používají pro záznam a archivaci kódovaných číslicových počítačových informací, které patří ke kódu KN ex85232090, s výjimkou 3,5″ mikrodisků založených na opticky kontinuální servo technologii sledování nebo na servo technologii sledování magnetických sektorů s kapacitou paměti 120 MB nebo vyšší.
(11) Dotyčné 3,5″ diskety jsou k dostání v různých druzích, které se liší podle rozmanitých faktorů, mezi něž mimo jiné patří jejich kapacita paměti, formátování, stupeň certifikace (jedná se o opatření, které se používá při testování výkonu diskety) a podle způsobu, jakým se prodávají, to znamená jako značkové výrobky (obvykle v krabičkách po deseti kusech) nebo nebalené (volné).
Ačkoliv existují různé druhy 3,5″ disket, nejsou v jejich základních fyzických vlastnostech a technologii žádné významné rozdíly a všechny vykazují vysoký stupeň vzájemné zaměnitelnosti.
(12) Z tohoto důvodu se 3,5″ diskety podle výše uvedené definice mají posuzovat jako jeden výrobek.
Totožný výrobek
(13) Různé typy 3,5″ disket, jak jsou definovány výše, které se vyrábějí a prodávají ve Společenství nebo se vyrábějí v dotyčných zemích a vyvážejí se do Společenství, používají stejnou základní technologii, mají stejné základní fyzické vlastnosti a technologii a vykazují vysoký stupeň vzájemné zaměnitelnosti.
Z tohoto důvodu se musí všechny tyto 3,5″ diskety považovat za totožné výrobky ve smyslu čl. 1 odst.
B. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ NEBO OPAKOVÁNÍ DUMPINGU
1. Všeobecná část
(14) Podíl na trhu v případě 3,5″ disket dovážených z Hongkongu byl v době původního šetření významný, tehdy činil více než 10 % celkové spotřeby v rámci Společenství.
V období následujícím po zavedení antidumpingových opatření tento podíl na trhu poklesl na 5,5 % v roce 1997 a ve zkoumaném období tohoto šetření představoval 7,3 % celkové spotřeby v rámci Společenství.
(15) Podíl na trhu v případě 3,5″ disket dovážených z Koreje činil v době původního šetření více než 2 % celkové spotřeby v rámci Společenství.
Po zavedení antidumpingových opatření tržní podíl korejských dovozů podstatně poklesl, a v průběhu zkoumaného období představoval méně než 0,2 % celkové spotřeby dotyčného výrobku v rámci Společenství.
(16) Pokud jde o Hongkong, čtyři z deseti oslovených společností vyšly vstříc a uvedly, že již nevyrábějí dotyčný výrobek ani jej neprodávají do Společenství.
Zbývající společnosti na dotazník vůbec nereagovaly.
(17) V případě Koreje ani jedna ze dvou společností uvedených v žádosti o přezkum na dotazník nereagovala.
Během šetření nebyl zjištěn žádný náznak existence dalších korejských exportních výrobců.
Stálo by za připomenutí, že při šetření spolupracovala pouze jedna společnost, což vedlo k přijetí antidumpingových opatření.
(18) Za těchto okolností byly formulovány závěry týkající se Hongkongu a Koreje na základě dostupných faktů, v souladu s článkem 18 základního nařízení.
2. Pokračování dumpingu
a) Hongkong
Obvyklá hodnota
(19) Vzhledem k odmítnutí spolupráce byla stanovena obvyklá hodnota na základě informací uvedených v žádosti o přezkum, což byly jediné dostupné spolehlivé informace.
Použití obvyklé hodnoty stanovené v původním šetření by bylo nevhodné, protože ceny a náklady na výrobu dotyčného výrobku v tomto období značně poklesly, a to na všech známých mezinárodních trzích.
(20) V žádosti byla obvyklá hodnota stanovena zvlášť pro nebalené (volně prodávané) a pro značkové/balené diskety, a to tak, že se k výrobním nákladů dotyčného výrobku v Evropském společenství přičetlo přiměřené ziskové rozpětí (10 %, stejně jako v původním šetření).
Vzhledem k povaze dostupných údajů o vývozní ceně, jelikož Statistický úřad Evropských společenství - Eurostat nerozlišuje mezi různými typy, byl stanoven jednotný vážený průměr obvyklé hodnoty.
Vážení bylo provedeno pomocí vývozních podílů nebalených a značkových/balených disket dovážených do Společenství, jak doložilo několik dovozních faktur, které byly k dispozici.
Na základě těchto informací bylo určeno, že nebalené 3,5″ diskety představovaly téměř 80 % dovozů disket do Společenství, zatímco zbývajících 20 % tvořily značkové/balené diskety.
(21) Hongkongský úřad pro hospodářství a obchod (Hong Kong Economic and Trade Office, dále "HKETO") měl námitky proti případnému použití výrobních nákladů předložených v žádosti o přezkum při stanovení obvyklé hodnoty vývozů Hongkongu.
Avšak jedinými alternativami, které navrhoval HKETO, bylo buď použití prodejů na vnitřním trhu nebo výrobních nákladů v Hongkongu.
Jelikož se ani jedna z těchto metod nemohla použít vzhledem k odmítnutí spolupráce, představoval důkaz předložený navrhovatelem nejspolehlivější informaci, kterou měla Komise k dispozici.
Po zveřejnění HKETO požadoval, aby obvyklá hodnota místo toho vycházela z hongkongských vývozů do jiných zemí, jak vyplývá ze statistiky hongkongského obchodu.
Tento požadavek byl zamítnut zejména proto, že tato statistika obchodu (na šestimístné číselné úrovni mezinárodní nomenklatury: Harmonizovaný systém) také obsahuje jiné výrobky, než je posuzovaný výrobek.
Vývozní cena
(22) Vzhledem k odmítnutí spolupráce byla stanovena vývozní cena na základě údajů Statistického úřadu Evropských společenství (Eurostat).
Avšak číselné údaje Eurostatu (podle měsíců a jednotlivých členských států) někdy vykazovaly vyšší jednotkové hodnoty, které byly zcela neslučitelné s prodejními cenami 3,5″ disket ve Společenství.
Pravděpodobně to je způsobeno skutečností, že ostatní výrobky, jako například disky CD-R, byly uvedeny ke kódu KN, kam patří 3,5″ diskety.
Údaje Eurostatu za zkoumané období byly proto upraveny tak, aby se vyloučily měsíční údaje, které mají průměrnou jednotkovou hodnotu vyšší než 0,17 EUR za jednotku.
Jednalo se o velice konzervativní přístup, protože:
- vývozní ceny za Hongkong uvedené v žádosti o přezkum byly mnohem nižší než tato prahová hodnota.
Dovozní ceny vyplývající z faktur, které poskytl jediný spolupracující nezávislý dovozce ve Společenství, který však představoval pouze malý podíl na celkovém objemu dovozu z Hongkongu, byly také mnohem nižší než tato úroveň;
- práh 0,17 EUR za jednotku odpovídá váženému průměru maloobchodních/prodejních cen 3,5″ disket, za které prodávali nezávislí dovozci/výrobci Společenství na trhu Společenství během zkoumaného období.
Vážení bylo provedeno na základě prodaného množství ve výrobním odvětví Společenství a na základě celkových objemů dovozů 3,5″ disket bez ohledu na jejich původ.
Ve skutečnosti se počítalo s tím, že se dovozy z Hongkongu nebudou uskutečňovat v průměrných cenách cif hranice Společenství vyšších než průměrné maloobchodní/prodejní ceny, které převažují na trhu Společenství.
HKETO prohlásil, že výše uvedená metodologie je svévolná a nesprávná a že pro výpočet vývozní ceny se měly použít hodnoty a množství vykazované pod celkovým kódem KN.
Tento požadavek byl zamítnut z výše vysvětlených důvodů.
Porovnání
(23) Obvyklá hodnota a vývozní ceny byly porovnány na základě ceny ze závodu v souladu s čl. 2 odst.
10 základního nařízení. Odpovídajícím způsobem se zakalkulovaly rozdíly v nákladech na dopravu, pojištění, manipulaci, režii a rozdíly ve vedlejších nákladech na základě informací obsažených v žádosti o přezkum.
Dumpingové rozpětí
(24) V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr obvyklé hodnoty porovnán s váženým průměrem vývozní ceny do Společenství.
(25) Toto porovnání prokázalo existenci dumpingového rozpětí ve výši 10 až 15 %, přičemž se dumpingové rozpětí rovnalo částce, o kterou obvyklá hodnota přesáhla vývozní cenu, vyjádřené jako procento cif dovozní ceny na hranice Společenství, bez placení cla.
To se porovnává se zbytkovým dumpingovým rozpětím ve výši 27,4 %, které bylo stanoveno v průběhu původního šetření (kdy se jednotlivá dumpingová rozpětí pohybovala od 6,7 % do 13,3 %).
(26) Pokud by se porovnání mělo udělat mezi obvyklou hodnotou vypočítanou způsobem uvedeným v úvodních ustanoveních 17 až 19 a vývozními cenami získanými z faktur, jež poskytl spolupracující nezávislý dovozce, dumpingové rozpětí by bylo ještě vyšší.
Avšak jak je uvedeno výše, tento dovozce měl pouze velmi malý podíl na celkových dovozech z Hongkongu.
Závěr
(27) Předchozí závěry prokazují existenci pokračujícího dumpingu při dovozu 3,5″ disket z Hongkongu určený na základě velkých objemů vývozu.
b) Korea
Metodologie
(28) Obvyklá hodnota a vývozní cena byly v případě Koreje stanoveny podle stejné metodologie, která je uvedená výše v souvislosti s Hongkongem, avšak v tomto případě nebyly k dispozici žádné dovozní faktury od spolupracujícího nezávislého dovozce.
Při porovnání mezi obvyklou hodnotou a vývozní cenou se také použila stejná metodologie, jako tomu bylo v případě Hongkongu.
Je však třeba poznamenat, že výsledky prověření pokračujícího dumpingu nebyly v tomto případě rozhodující vzhledem k nízkému objemu dovozů z Koreje, jak je uvedeno v úvodním ustanovení 49.
Dumpingové rozpětí
(29) V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr obvyklé hodnoty porovnán s váženým průměrem vývozní ceny do Společenství.
(30) Toto porovnání ukázalo existenci dumpingového rozpětí v rozmezí 20 % a 25 %, přičemž se dumpingové rozpětí rovná částce, o kterou obvyklá hodnota přesáhla vývozní cenu, vyjádřené jako procento cif dovozní ceny na hranice Společenství, bez placeného cla.
To se porovnává s rozpětím dumpingového rozpětí ve výši 8,1 %, které bylo stanovené v průběhu původního šetření.
Závěr
(31) Předcházející zjištění odhalují existenci pokračujícího dumpingu při dovozu 3,5″ disket pocházejících z Koreje, ačkoliv objemy dovozů, na jejichž základě se dospělo k tomuto závěru, byly velice nízké.
3. Pravděpodobnost opakování dumpingu
a) Hongkong
(32) Podíl na trhu představovaný dovozy 3,5″ disket z Hongkongu byl v době provádění původního šetření významný, tehdy dosahoval více než 10 % celkové spotřeby ve Společenství.
V období, které následovalo po zavedení antidumpingových opatření, poklesl tento podíl na trhu na 5,5 % v roce 1997, a během zkoumaného období představoval 7,3 % celkové spotřeby Společenství.
Je také třeba poznamenat, že dovozy z Hongkongu, které následovaly po zkoumaném období, vykázaly velký pokles.
(33) Na počátku šetření HKETO tvrdil, že na trhu působí již pouze jeden hongkongský exportní výrobce 3,5″ disket a že výrobní kapacita této společnosti, pokud se její výroba vyvážela, je příliš omezená na to, aby poškodila výrobní odvětví Společenství, a to i v případě, že by se povolilo zrušení antidumpingových cel.
Kromě toho po zveřejnění informací HKETO prohlásil, že následně po zkoumaném období výroba disket v Hongkongu zcela zanikla a že proto neexistuje jakákoliv pravděpodobnost, že by se dumping někdy opakoval.
(34) V této souvislosti je třeba zdůraznit, že Hongkongu po celé analyzované období patřil podstatný podíl na trhu (většinou okolo 7 %).
Zároveň je třeba uvést, že následně po zkoumaném období se dovozy 3,5″ disket značně snížily, vzhledem k tomu, že se projevil velký nárůst dovozu tohoto výrobku z Macaa, na které se nevztahují antidumpingová opatření.
Po zveřejnění informací HKETO sdělil, že výroba a dovoz disket pocházejících z Hongkongu do Společenství následně po zkoumaném období poklesly.
To však nemohlo kompenzovat skutečnost, že se prokázalo, že výrobní činnosti související s dotyčným výrobkem jsou mobilní a že je pravděpodobné, že by po odvolání opatření určití exportní výrobci přeložili svou výrobu zpět do Hongkongu nebo by znovu pokračovali ve svém pouze dočasně pozastaveném vývozu.
Zároveň je také zapotřebí vzít v úvahu, že vzhledem ke spolupráci, kterou během zkoumaného období odmítli exportní výrobci poskytnout, nebylo možné zjistit, zda zdroj nebo zdroje dumpingových vývozů skutečně ukončily po zkoumaném období svoji činnost.
b) Korea
(35) Podíl dovozů z Koreje na trhu představoval v době původního šetření více než 2 % celkové spotřeby v rámci Společenství.
Po zavedení antidumpingových opatření podíl korejských dovozů podstatně poklesl a během zkoumaného období tvořil méně než 0,2 % celkové spotřeby dotyčného výrobku v rámci Společenství.
Proto se zvažovalo, zda existuje pravděpodobné riziko opakování dumpingu v souvislosti s korejskými dovozy při výše uvedených minimálních úrovních.
(36) V žádosti o přezkum byly jako výrobci dotyčného výrobku uvedeny dvě společnosti, ani jedna z nich však nespolupracovala.
Pro jednoho z těchto dvou výrobců představovaly během původního šetření vývozy do Společenství velmi důležitou část jeho celkových prodejů.
Kromě toho disponovala tato společnost výrobní kapacitou, kterou využívala pro uspokojení důležité části spotřeby v rámci Společenství (téměř 5 %).
Za situace, kdy tato společnost nespolupracovala, lze předpokládat že velká nevyužitá výrobní kapacita v Koreji stále existuje a mohla by se v případě odvolání opatření využít.
Dostupné informace uvádějí, že tento výrobce stále dotyčný výrobek vyrábí.
(37) Kromě toho, vzhledem k výše uvedenému snadnému přemístění výroby dotyčného výrobku, není možné vyloučit, že určití exportní výrobci znovu přeloží svou výrobu zpět do Koreje, pokud ji předtím přemístili do lokalit mimo Koreu.
(38) Protože se dovozy z Koreje uskutečňovaly za značně dumpingové ceny, i když pouze v omezeném množství, protože se počítá s existencí záložní výrobní kapacity v zemi a protože existuje možnost přemístit výrobu, nabízí se závěr, že pokud se opatření odvolají, bude se dumping pravděpodobně opakovat, a to při velkých vývozních objemech.
C. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(39) Ve Společenství během zkoumaného období vyráběli 3,5″diskety:
- tři výrobci ze Společenství, kteří plně spolupracovali s Komisí během šetření
- další výrobce, který podporoval žádost, ale neposkytl údaje;
- další ekonomické subjekty se vztahem k japonským, tchajwanským a čínským výrobcům.
(40) Stejně jako při předcházejících postupech dospěla Komise k závěru, že hodnocení situace ve výrobním odvětví Společenství bude zkreslené, dokud výrobci ze Společenství mající vztah k těm výrobcům pocházejícím ze zemí, kterých se týkalo předcházející řízení a u kterých se zjistilo, že prodávají dotyčný výrobek pod cenou a působí závažné poškození žadatele, nebudou vyloučeni z definice "výroby Společenství".
Proto byla výroba ekonomických subjektů, které mají vztah k výrobcům v dotyčných zemích, vyloučena z definice "výroby Společenství".
(41) Výrobu Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 základního nařízení tvoří proto výroba těchto tří spolupracujících výrobců ze Společenství a dalšího výrobce podporujícího stížnost.
(42) HKETO argumentoval tím, že společnosti spojené s japonskými, tchajwanskými a s dalšími výrobci, které nevlastní výrobci ze Společenství, se nesmějí vylučovat z definice výroby Společenství a prohlásil, že toto vyřazení nadhodnocuje situaci žadatele.
(43) Jak již bylo vysvětleno výše, byli tito výrobci vyřazeni z definice výroby Společenství, protože se zjistilo, že mají vztah ke stranám, které prodávají na trhu Společenství za dumpingové ceny a nebyly předloženy žádné důvody, proč by se měl tento postoj měnit při šetření prováděném v rámci přezkumu.
Kromě toho, i kdyby se tito výrobci vzali v úvahu, spolupracující výrobci Společenství by stále představovali více než 25 % výroby, která se uskutečňuje v rámci Společenství.
Z tohoto důvodu byl požadavek HKETO zamítnut.
(44) Na tomto základě a vzhledem k tomu, že spolupracující výrobci Společenství představují větší část, v tomto případě více než 75 % výroby Společenství, považují se proto za výrobce vytvářející výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení. Dále se uvádějí pouze jako "výrobní odvětví Společenství".
D. TRH S DISKY V RÁMCI SPOLEČENSTVÍ
1. Obecná část
(45) Trh s 3,5″ disketami se nachází ve stádiu zralosti a v současné době je charakterizován klesající poptávkou.
Trh, který až dosud patřil 3,5″ disketám, rychle obsazují další výrobky jako disky Zip™, ostatní velkokapacitní mikrodisky, například HiFD a opticko-magnetická paměťová média jako CD disky, na které lze zapisovat (CD-R).
Avšak vzhledem k široké základně, kterou tvoří osobní počítače s vestavěnou 3,5″ disketovou mechanikou (odhaduje se, že v současné době existuje ve Společenství 30 milionů jednotek), je zřejmé, že ve Společenství bude existovat stálá poptávka po těchto disketách.
Kromě toho podle posledních studií trhu většina výrobců PC stále zabudovává 3,5″ disketovou mechaniku do základní konfigurace svých počítačů.
Odhaduje se, že do roku 2002 bude ve Společenství 38 milionů disketových mechanik.
Proto bude trh s disketami v rámci Společenství stále významný.
2. Spotřeba 3,5″ disket na trhu Společenství
(46) Údaje o spotřebě v rámci Společenství vycházejí z informací, které jsou uvedeny v žádosti o přezkum a jsou kontrolovány porovnáním s údaji o ověřené výrobě a prodejích, které poskytlo výrobní odvětví Společenství, a s celkovými dovozními objemy, které poskytl Eurostat.
(47) V údajích Eurostatu tvoří však 3,5″ diskety pouze část příslušného čísla KN.
V průběhu analyzovaného období se považovaly za zdaleka největší část tohoto čísla, protože trh pro ostatní pružné magnetické disky byl velice malý.
Komise zjistila, že v letech 1998 a 1999 byly celním orgánům chybně deklarovány pod tímto číslem KN některé CD-disky, na které lze zapisovat, (CD-R).
Použitím podrobných důvěrných statistických informací se číselné údaje o objemu dovozu opravily, aby se vzala v úvahu tato chybná deklarace.
(48) Během analyzovaného období poklesla spotřeba o 50 %.
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 85 _BAR_ 77 _BAR_ 62 _BAR_ 50 _BAR_
3. Dovoz z dotyčných zemí
Úvodní poznámka
(49) Vzhledem k chybějící spolupráci se pro odhad dovážených objemů použily informace Statistického úřadu Evropských společenství a celní informace (TARIC).
V případě Hongkongu Komise použila celní informace o dotyčném výrobku za roky 1995 až 1998.
V rámci zkoumaného období se považovalo 20 % obchodů, které registroval Statistický úřad Evropských společenství pod příslušný číslem, za obchody, které mohou souviset s chybnou deklarací disků CD-R a objemy se příslušným způsobem upravily, zatímco odhady cen se provedly způsobem vysvětleným v úvodním ustanovení 20.
V případě Koreje se pro zjištění údajů o objemu a cenách používaly celní informace po celé analyzované období.
Objem a podíl na trhu
(50) Podle výše uvedené metodologie se vývoj objemu dovozů 3,5″ disket do Společenství vyvíjel takto:
Dovoz z Koreje _BAR_ 5,7 _BAR_ 1,7 _BAR_ 0,1 _BAR_ 0,5 _BAR_ 1,2 _BAR_
Celkový podíl na trhu - Hongkong a Korea _BAR_ 7,3 % _BAR_ 6,7 % _BAR_ 5,5 % _BAR_ 7,8 % _BAR_ 7,4 % _BAR_ (51) Objem dovozu z Hongkongu po celé analyzované období postupně klesal z 89 milionů jednotek v roce 1995 na 47 milionů jednotek ve zkoumaném období.
Podíl na trhu v případě dovozu z Hongkongu poklesl z 6,9 % v roce 1995 na 5,5 % v roce 1997, opět se zvýšil v roce 1998, a ve zkoumaném období dosáhl hodnoty 7,3 %.
(52) Objem dovozu z Koreje byl po celé analyzované období na velice nízké úrovni, poklesl z 6 milionů jednotek v roce 1995 téměř na 0 v roce 1997 a během zkoumaného období se zvýšil těsně nad 1 milion jednotek.
Po celé analyzované období zůstal korejský podíl na trhu na zanedbatelné úrovni.
Cenové chování exportních výrobců
(53) Komise porovnala průměrné cif ceny dovozů z Hongkongu a z Koreje s prodejními cenami výrobního odvětví Společenství v rámci Společenství.
(54) Na základě vážených průměrů porovnání ukázalo, že ceny dovozů z Hongkongu jsou o 5 % nižší než prodejní ceny výrobního odvětví Společenství během zkoumaného období a že ceny dovozů z Koreje byly o 14 % nižší než prodejní ceny výrobního odvětví Společenství během zkoumaného období.
4. Dovoz z ostatních třetích zemí
(55) Během zkoumaného období se dovoz z ostatních třetích zemí vyvíjel následujícím způsobem.
Dováželo se především z Indie a Singapuru (5,7 % a 8,7 % podílu na trhu v uvedeném pořadí). Dovoz z jiných zemí (v milionech jednotek) _BAR_ 637,5 _BAR_ 237,6 _BAR_ 198,4 _BAR_ 167,5 _BAR_ 190,5 _BAR_
Podíly na trhu u dovozů z jiných zemí _BAR_ 49,0 % _BAR_ 21,6 % _BAR_ 19,8 % _BAR_ 20,9 % _BAR_ 27,9 % _BAR_
5. Situace ve výrobním odvětví Společenství
Výroba, kapacita a využití kapacity
(56) Objem výroby výrobního odvětví Společenství poklesl během analyzovaného období o 30 %. Za stejné období poklesla míra využití kapacit v rámci výrobního odvětví Společenství o 29 procentních bodů.
_BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ Zkoumané období _BAR_ Výroba v milionech jednotek _BAR_ 225 _BAR_ 208 _BAR_ 190 _BAR_ 178 _BAR_ 157 _BAR_
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 92 _BAR_ 84 _BAR_ 79 _BAR_ 70 _BAR_
Využití kapacit _BAR_ 96 % _BAR_ 76 % _BAR_ 81 % _BAR_ 74 % _BAR_ 67 % _BAR_
Prodej, podíl na trhu a růst (57) Za analyzované období poklesly prodeje realizované ve výrobním odvětví Společenství o 31 %.
Zatímco celková spotřeba 3,5″ disket v rámci Společenství klesla během analyzovaného období o 50 %, podíl výrobního odvětví Společenství na trhu vzrostl o 6 procentních bodů.
Tento přírůstek odráží konsolidaci výrobního odvětví Společenství, která byla umožněna platnými antidumpingovými opatřeními.
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 94 _BAR_ 86 _BAR_ 77 _BAR_ 69 _BAR_
Cenový vývoj
(58) Následující tabulka uvádí cenový vývoj ve výrobním odvětví Společenství související s prodeji nezávislým zákazníkům během analyzovaného období. Ceny poklesly během analyzovaného období o 44 %.
Cenový vývoj 3,5″ disket ve výrobním odvětví Společenství _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ Zkoumané období _BAR_
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 79 _BAR_ 69 _BAR_ 59 _BAR_ 56 _BAR_
Zásoby
(59) Zásoby jsou po celou dobu poměrně stabilní, a proto neposkytují žádné relevantní informace o situaci ve výrobním odvětví Společenství.
Ziskovost, návratnost investic, a peněžní tok
(60) Bylo zjištěno, že po celé analyzované období zaznamenalo výrobní odvětví Společenství finanční výsledky (to znamená ztráty), které byly mnohem nižší než míra zisku považovaná za přiměřenou pro výrobní odvětví Společenství v původním šetření.
Vzhledem k restrukturalizaci výrobního odvětví nejsou úrovně zisku za rok 1995 k dispozici.
Ztráty během analyzovaného období celkově poklesly z -5,57 % v roce 1996 na -1,75 % ve zkoumaném období.
(61) Návratnost investic byla po analyzované období záporná a obecně v souladu s trendem ziskovosti.
Peněžní tok se mírně zlepšil v souladu se ziskovostí.
Zaměstnanost, produktivita, mzdy
(62) Mezi rokem 1995 a zkoumaným obdobím zredukovalo výrobní odvětví Společenství své pracovní síly o 35 % - z 252 na 163 pracovníků.
Jeho produktivita vzrostla tudíž ve stejném období o 9 % a celkové mzdy poklesly o 23 % (výše mzdy na jednoho zaměstnance vzrostla o 19 %).
Investice a schopnost navýšit kapitál
(63) Výroba 3,5″ disket je kapitálově náročná a výrobní kapacity jsou obvykle v provozu 24 hodin denně po celý rok.
Po určitých menších investicích, které se uskutečnily v letech 1995 a 1996, se nové čisté investice v tomto výrobním odvětví neuskutečnily.
(64) Ztráty, ke kterým došlo během analyzovaného období byly takové, že výrobní odvětví Společenství nebylo v posledních třech letech schopno financovat nové investice.
Vývoz uskutečněný výrobním odvětvím Společenství
(65) Během analyzovaného období zůstával vývoz na stejné výši mezi 2 a 3 % celkového obratu.
Velikost dumpingového rozpětí a zotavení z posledního dumpingu
(66) Po zavedení opatření se situace ve výrobním odvětví Společenství v určité míře zlepšila, ale výrobní odvětví se zcela nezotavilo z posledního dumpingu, jak dokládá zejména jeho slabá finanční situace.
(67) Pokud jde o dopad velikosti skutečného dumpingového rozpětí na situaci ve výrobním odvětví Společenství během zkoumaného období, nepovažuje se při současném přezkumu za zvlášť důležitý faktor, protože zavedení cel má sloužit jako náprava zjištěného dumpingu.
Návrh předložený Hongkongským úřadem pro hospodářství a obchod
(68) HKETO prohlásil, že výrobní odvětví Společenství mělo během analyzovaného období dobré ekonomické výsledky, pokud se bere v úvahu pokles poptávky a že se nejeví jako slabé.
Zároveň prohlásil, že vzhledem ke klesajícímu trendu v objemu a hodnotě dovozů z Hongkongu je sporné, zda tyto dovozy poškodily výrobní odvětví Společenství a zda tomu tak bude v budoucnosti.
(69) Tyto námitky nebylo možné přijmout.
Skutečně, výše uvedená analýza popisuje situaci výrobního odvětví Společenství jako zlepšenou v obtížném kontextu klesající poptávky, ačkoliv je zcela zřejmé, že se toto výrobní odvětví zcela nevzpamatovalo z posledního dumpingu ze strany Hongkongu a ostatních zemí, na které se vztahují antidumpingová opatření.
Navíc je nutné zdůraznit, že dovozy z Hongkongu pokračovaly jako dumpingové, jak bylo konstatováno v úvodním ustanovení 25 a že Hongkong byl největší dodavatel do Společenství během zkoumaného období, kdy jeho podíl na trhu činil více než 7 %.
A konečně je třeba uvést, že v kontextu přezkumu, který se provádí z důvodu končící lhůty platnosti opatření, se musí rozhodnout o tom, zda existuje pravděpodobnost opakovaného poškození v případě uplynutí této lhůty.
Závěry
(70) Celkový obraz, který vyplývá v souvislosti se stavem výrobního odvětví Společenství z předchozího textu, lze charakterizovat tak, že stav výrobního odvětví stále není dobrý, a to i přes zvýšení podílu na trhu a přes úspěšnou snahu značně snížit výrobní náklady (které se snížily o 40 % během zkoumaného období).
Došlo k modernizaci výrobních metod a výrobní kapacity jsou nyní téměř plně automatizovány, aby se zlepšila výkonnost, udržel se podíl na trhu a maximalizovaly se zisky.
Přesto však výrobní odvětví Společenství ještě není schopné dosáhnout uspokojivé finanční situace.
E. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ A/NEBO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU POŠKOZENÍ
(71) Připomínáme, že v úvodních ustanoveních 33 a 37 se konstatovalo, že existuje pravděpodobnost opakování dumpingu při velkých objemech dovozu, a to jak v případě Hongkongu, tak i v případě Koreje.
(72) V předchozím textu se konstatovalo, že výrobní odvětví Společenství se během zkoumaného období nacházelo v nepříliš silné pozici.
(73) Pokud uplyne lhůta platnosti opatření, dumpingový dovoz z Hongkongu a z Koreje pravděpodobně stlačí dolů ceny výrobního odvětví Společenství, které jsou nyní již zredukované.
(74) Za těchto podmínek by nebylo výrobní odvětví Společenství (již ztrátové) schopno konkurovat velkému množství prodávanému za tyto nízké ceny, protože za prvé - rozdíl v cenách na tomto trhu (diskety jsou komoditní výrobek) povede k bezprostřední substituci v nabídce a za druhé - výrobní odvětví Společenství již vynaložilo veškeré nezbytné úsilí na svou restrukturalizaci a již nyní funguje s velmi nízkými náklady.
Je tudíž pravděpodobné, že by se nadále zhoršovala finanční situace výrobního odvětví Společenství, což by nastolilo otázku jeho přežití.
(75) Z výše uvedených závěrů vyplývá, že uplynutí doby platnosti opatření by pravděpodobně vedlo k pokračujícímu nebo opakovanému poškození výrobního odvětví Společenství.
F. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Obecné zřetele
(76) Komise prověřovala, zda bude zachování antidumpingových opatření v souvislosti s 3,5″ disketami v zájmu Společenství.
Bylo zjištěno, že existuje pravděpodobnost, že škodlivý dumping bude pokračovat a/nebo se objeví znovu.
Šetření také posuzovalo, zda existují či neexistují nějaké vyšší zájmy proti zachování opatření a zároveň vzalo v úvahu předcházející vliv cel na různé související zájmy.
(77) Je třeba připomenout, že během předchozího vyšetřování se na přijetí opatření pohlíželo jako na skutečnost, která není v rozporu se zájmy Společenství.
Zároveň je třeba poznamenat, že jelikož se jedná o šetření související s přezkumem ukončení lhůty platnosti, mělo by šetření také ukázat dopad existujících opatření zejména na uživatele, spotřebitele a obchodníky.
2. Zájmy výrobního odvětví Společenství
(78) Vzhledem k závěrům o situaci ve výrobním odvětví Společenství, které jsou obsaženy v úvodním ustanovení 68, zejména pokud jde o jeho zápornou ziskovost, Komise má za to, že pokud nebudou existovat opatření proti škodlivému dumpingu, je pravděpodobné, že se finanční situace výrobního odvětví Společenství zhorší.
(79) Výrobní odvětví Společenství je životaschopné a schopné dodávat na trh výrobek, který, přestože je ve stádiu zralosti svého životního cyklu, představuje základní paměťovou jednotku pro velký počet uživatelů PC.
Výrobní odvětví Společenství skutečně prokázalo svou připravenost udržet si konkurenční přítomnost na trhu Společenství.
Mezi příklady podniknutých kroků patří:
a) udržení cen na co nejnižší úrovni za účelem zachování jeho podílu na trhu;
b) postup směrem k větší konsolidaci;
c) uzavření výrobních jednotek;
d) široké využití moderních výrobních technik (například zvýšená mechanizace a vybavení počítači);
e) zlepšení produktivity;
f) investice do výroby ostatních výrobků číslicových paměťových médií.
(80) Je nutné také poznamenat, že výroba paměťových médií je oblastí, která má technologický význam pro Společenství jako celek.
Výrobní technologie a zkušenosti, které získalo výrobní odvětví Společenství při výrobě 3,5″ disket, vytvořily a stále budou tvořit základ pro další inovaci ve výrobě ostatních souvisejících paměťových médií.
Pro výrobní odvětví Společenství představuje životaschopné setrvání v sektoru disket ekonomický základ pro účast na rozvíjejícím se trhu ostatních paměťových médií.
3. Zájmy nezávislých dovozců/obchodníků
(81) Při šetření spolupracoval pouze jeden nezávislý dovozce.
Uvedl, že dovozy byly existencí antidumpingových cel omezeny.
Bylo však zřejmé, že pro tohoto dovozce byl dovoz stále možný.
Pokud by opatření zůstala zachována, tato společnost by stále byla schopná nakupovat 3,5″ diskety ze zdrojů v dotyčných zemích a z dalších třetích zemí, včetně zemí, na které se nevztahují antidumpingová opatření.
(82) Kromě toho omezená spolupráce s dovozcem v tomto případě vedla k závěru, že platná opatření zaměřená na dovozy pocházející z Hongkongu a Koreje neměla žádný významný dopad na postavení nezávislých dovozců a obchodníků s 3,5″ disketami ve Společenství.
(83) Proto se došlo k závěru, že pokračující opatření pravděpodobně neovlivní situaci nezávislých dovozců a obchodníků s 3,5″ disketami ve Společenství.
4. Zájmy dodavatelů komponent
(84) Jakékoliv další omezení rozsahu a/nebo zhoršení ve výrobním odvětví Společenství by mělo negativní důsledky nejen pro zaměstnanost a investice ve výrobním odvětví samotném, ale může mít i dominový efekt mezi dodavateli odvětví, jako jsou mimo jiné dodavatelé pouzder, vložek, uzavíracích šoupátek, středů, obalů a pružin.
(85) Výrobci Společenství nakupují větší část svých materiálů a komponent od dodavatelů sídlících ve Společenství.
Pokračování antidumpingových opatření by proto zcela jasně bylo v zájmu výrobního odvětví dodavatelů komponent v rámci Společenství.
5. Zájmy uživatelů a spotřebitelů
(86) Mezi hlavní uživatele 3,5″ disket řadíme duplikátory a konečné spotřebitele.
Ani jeden z těchto sektorů neposkytl při tomto šetření žádné prohlášení.
Komise má tudíž za to, že zjištění získaná při původním šetření jsou v tomto kontextu stále platná, to znamená, že nárůst nákladů vzniklých v tomto sektoru při porovnání s celkovými náklady lze považovat za zanedbatelný a měl by buď velice malý nebo žádný dopad na ceny pro maloobchodní spotřebitele.
(87) Na druhou stranu by uplynutí lhůty platnosti vážně ohrozilo životaschopnost výrobního odvětví Společenství, jehož zmenšení by snížilo nabídku na trhu a konkurenci ke škodě duplikátorů a spotřebitelů.
6. Závěr
(88) Po zvážení zájmů různých zainteresovaných stran došla Komise k závěru, že neexistují žádné závažné důvody z hlediska zájmu Společenství proti pokračování těchto opatření.
(89) Vzhledem k dlouhé době šetření se považuje za vhodné, aby se opatření omezila na čtyři roky.
G. NAVRHOVANÁ CLA
(90) Antidumpingová cla, která stanovilo nařízení (ES) č. 2199/94, se musí zachovat v existující výši, to znamená: Země _BAR_ Společnost _BAR_ Clo _BAR_
všechny ostatní společnosti _BAR_ 27,4 % _BAR_
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozy 3,5″ disket, používaných pro záznam a ukládání kódovaných digitálních počítačových informací, kódu KN ex85232090 (kód TARIC 852390*40) pocházejících z Hongkongu a z Koreje, s výjimkou 3,5″ disket založených na opticky kontinuální servo technologii sledování nebo na servo technologii sledování magnetických sektorů s kapacitou paměti 120 MB nebo více.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou v případě výrobků těchto výrobců tyto:
Plantron (HK) Ltd _BAR_ 6,7 % _BAR_ 8776 _BAR_
Článek 2
Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 3
Antidumpingová cla se ukládají na období čtyř let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 312/2002
ze dne 18. února 2002
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých magnetických disků (3,5″ disket) pocházejících z Japonska a z Čínské lidové republiky a o zastavení řízení týkajícího se dovozu 3,5″ disket pocházejících z Tchaj-wanu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména s ohledem na čl. 11 odst. 2 tohoto nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Předcházející šetření týkající se Japonska, Tchaj-wanu a Čínské lidové republiky
(1) Nařízením (EHS) č. 2861/93 [2] uložila Rada konečná antidumpingová opatření v souvislosti s dovozy některých magnetických disků (dále "3,5″ diskety") pocházejících z Japonska, Tchaj-wanu a Čínské lidové republiky do Společenství.
2. Související šetření
(2) Konečná antidumpingová cla byla zároveň uvalena na dovozy 3,5 disket pocházejících z Hongkongu a Korejské republiky [3] a z Indonésie [4].
Opatření týkající se Hongkongu a Korejské republiky podléhají přezkumu, který byl zahájen v září 1999 [5].
(3) Platnost opatření týkajících se Malajsie, Mexika a Spojených států amerických skončila dne 14. dubna 2001 [6].
3. Žádost o přezkum
(4) Po zveřejnění oznámení o blížícím se konci doby platnosti antidumpingových opatření vztahujících se na dovozy 3,5″ disket z Japonska, Tchaj-wanu a Čínské lidové republiky [7] obdržela Komise v červenci 1998 žádost o přezkum těchto opatření na základě čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení").
Žádost předložil Výbor evropských výrobců disket (Committee of European Diskette Manufacturers, dále "Diskma") jménem výrobců, jejichž společná výroba tvoří rozhodující podíl celkové výroby uvedeného výrobku v rámci Společenství.
(5) Žádost vycházela ze skutečnosti, že uplynutím doby platnosti opatření by pravděpodobně došlo k pokračování nebo opakování dumpingu a újmy výrobního odvětví Společenství.
Po konzultaci s Poradním výborem Komise rozhodla, že existuje dostatečný důkaz pro zahájení přezkumu [8] a tento přezkum zahájila na základě čl. 11 odst.
4. Šetření
(6) Komise oficiálně informovala o zahájení šetření pět výrobců ze Společenství, kteří podporují žádost, exportní výrobce a známé zainteresované dovozce, stejně jako zástupce vyvážejících zemí, a poskytla těmto stranám možnost písemně sdělit jejich názory a vyžádat si slyšení.
(7) Komise rozeslala dotazníky všem známým zainteresovaným stranám a obdržela úplné odpovědi od dvou výrobců ze Společenství, od tchajwanského exportního výrobce a od čínského výrobce, jeho partnerského vývozce v Hongkongu a jeho partnerského dovozce ve Spojeném království.
(8) Komise zároveň rozeslala dotazníky velkému počtu ekonomických subjektů, o kterých je známo, že nakupují nebo dovážejí 3,5″ diskety nebo že zastupují kupující a dovozce 3,5″ disket ve Společenství.
(9) Komise vyhledala a ověřila veškeré informace, které považovala za nezbytné k rozhodnutí o tom, zda existuje pravděpodobnost pokračování nebo opakování dumpingu a újmy a zda zachování těchto opatření nebude v rozporu se zájmem Společenství.
Uskutečnily se kontrolní návštěvy v prostorách těchto společností:
Vyvážející výrobci
a) Exportní výrobce na Tchaj-wanu:
CIS Technology Inc., Taipei Hsien, Tchaj-wan;
b) Exportní výrobce v Čínské lidové republice a v Hongkongu:
Hanny Zhuhai Ltd, Kowloon, Hongkong (partnerský vývozce výrobce Hanny Magnetics (Zhuhai) Ltd., Guangdong Province, Čínská lidová republika)
a jeho partnerský dovozce Memtek Products Europe Ltd, Harmondsworth, Spojené království.
Výrobci ze Společenství
Computer Support Italcard s.r.l., Milano, Itálie;
Sentinel N.V., Bodem, Belgie.
(10) Zjišťování pravděpodobnosti pokračování a opakování dumpingu probíhalo v období od 1. října 1997 do 30. září 1998 (dále jen "období šetření").
Zkoumání situace ve Společenství, pokud jde o trh s 3,5″ disketami, probíhalo od roku 1994 do konce období šetření (dále jen "analyzované období").
(11) Všechny zainteresované strany byly informovány o základních faktech a zřetelích, na jejichž základě se uvažovalo o zachování existujících opatření v případě Japonska a Čínské lidové republiky a o ukončení řízení, pokud jde o Tchaj-wan.
Po zveřejnění těchto informací Komise obdržela prohlášení od dvou zainteresovaných stran.
Připomínky těchto stran byly posouzeny a ve vhodných případech se nálezy odpovídajícím způsobem upravily.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(12) Dotyčný výrobek ("3,5″ disketa") se používá pro záznam a archivaci kódovaných digitálních počítačových informací a má kód KN ex85232090, s výjimkou 3,5″ disket založených na technologii optického kontinuálního záznamu nebo na technologii magnetického záznamu po sektorech se záznamovou kapacitou 120 MB nebo vyšší.
(13) Dotyčné 3,5″ diskety byly k dispozici v různých druzích, které se liší podle rozmanitých faktorů, mezi něž mimo jiné patří jejich záznamová kapacita, formátování, stupeň certifikace (jedná se o opatření, které se používá při testování výkonu diskety) a podle způsobu, jakým se prodávají, to znamená jako značkové výrobky (obvykle v krabičkách po deseti kusech) nebo nebalené (volné).
Ačkoliv existují různé druhy 3,5″ disket, nejsou v jejich základních fyzických vlastnostech a technologii žádné významné rozdíly a všechny vykazují vysoký stupeň vzájemné zaměnitelnosti.
Z tohoto důvodu se 3,5″ diskety podle výše uvedené definice mají posuzovat jako jeden výrobek.
2. Obdobný výrobek
(14) Různé typy 3,5″ disket, jak jsou definovány výše, které se vyrábějí a prodávají ve Společenství nebo se vyrábějí v dotyčných zemích a vyvážejí se do Společenství, používají stejnou základní technologii, mají stejné základní fyzikální vlastnosti a technologii a vykazují vysoký stupeň vzájemné zaměnitelnosti.
Z tohoto důvodu se musí všechny tyto 3,5″ diskety považovat za obdobné výrobky ve smyslu čl. 1 odst.
C. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ DUMPINGU
1. Úvodní poznámky
(15) Je třeba uvést, že dovozy z dotyčných zemí uskutečněné v průběhu období šetření představovaly pouze zlomek množství, které se dováželo během původního období šetření (1. duben 1990 – 31. březen 1991), to znamená přibližně 10 % v případě Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu a méně než 1 % v případě Japonska.
2. Japonsko
(16) Tři z pěti společností jmenovaných v žádosti o přezkum sdělily, že již dotyčný výrobek nevyrábějí ani jej neprodávají do Společenství.
Zbývající dvě společnosti na dotazník Komise nereagovaly, takže nebylo možné na základě jejich individuálních údajů rozhodnout, zda tyto společnosti uskutečňují dumping.
Z tohoto důvodu, a také se záměrem reagovat na odmítnutou spolupráci, byly závěry týkající se Japonska vytvořeny na základě dostupných faktů v souladu s článkem 18 základního nařízení, v tomto případě na základě skutečností poskytnutých žadatelem.
Je zapotřebí uvést, že informace uvedené v žádosti o přezkum byly nejlepší informace, které byly k dispozici.
Informace Statistického úřadu Evropských společenství (Eurostat) nebylo možné pro výpočet dumpingu použít, protože uvedený výrobek tvoří pouze část položek zařazených u kódu KN.
V žádosti o přezkum bylo dumpingové rozpětí stanoveno na základě porovnání vytvořených běžných hodnot (výrobní náklady plus přiměřená částka určená na uhrazení odbytových, režijních a administrativních nákladů plus zisk) s vytvořenými vývozními cenami (ceny, za které se prodává prvním nezávislým zákazníkům minus částky na úhradu nákladů a na zisky dovozců).
Na tomto základě a bez odpočtu antidumpingových cel se dumpingové rozpětí pohybovalo mezi 5 % až 10 %.
3. Tchaj-wan
(17) Je nutné předeslat, že na dotazník odpověděla jedna společnost z Tchaj-wanu.
Tato společnost sama zajišťovala během období šetření prakticky celý export dotyčného výrobku do Společenství, což představovalo téměř tři milióny jednotek.
Musely se vzít v úvahu významné události, ke kterým došlo po skončení období šetření.
Skutečností je, že v průběhu šetření společnost přestala vyrábět 3,5″ diskety a uzavřela svou Storage Media Business Division.
Tato událost byla vyhodnocena jako zřejmá, nesporná, trvalá, nemanipulovatelná a nevycházející ze záměrného jednání zainteresovaných stran.
Vzhledem k tomu, že společnost, která spolupracovala a která po období šetření zajišťovala téměř veškerý export 3,5″ disket do Společenství, ukončila výrobu dotyčného výrobku, došlo se k závěru, že jakékoliv hodnocení případného pokračování dumpingu během období šetření nemá žádný význam.
4. Čínská lidová republika
a) Obecné informace
(18) Je nutné uvést, že z Čínské lidové republiky zodpověděla dotazník jedna společnost.
Tato společnost během období šetření prakticky sama realizovala celý vývoz dotyčného výrobku do Společenství, který dosáhl téměř dvou miliónů jednotek.
b) Běžná hodnota
(19) Stejně jako při původním šetření byl navržen Tchaj-wan jakožto země s vhodnou tržní ekonomikou pro stanovení běžné hodnoty pro Čínskou lidovou republiku, v souladu s čl. 2 odst.
7 písm. a) základního nařízení. Zainteresované strany byly vyzvány, aby se k této variantě vyjádřily.
Jediný spolupracující výrobce z Čínské lidové republiky vyjádřil námitky proti skutečnosti, že se musí vůbec vybírat podobná země, a argumentoval tím, že se běžná hodnota místo toho měla vypočítat na základě jeho vlastních výrobních nákladů v Čínské lidové republice.
Prohlásil, že splnil všechna kritéria uvedená v čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. Tato námitka nebyla přijata, protože podle přezkumu provedeného v souladu s čl.
11 odst. 2 základního nařízení se musí opatření buď zachovat nebo odvolat, nikoliv pozměňovat.
Zároveň se odkázalo na zjištění o pravděpodobnosti opakování dumpingu. Společnost byla informována o tom, že může vyžadovat status tržní ekonomiky v kontextu žádosti o přezkum podle čl.
3 základního nařízení. Společnost to však odmítla.
(20) Vzhledem k tomu, že nebyla navržena žádná jiná podobná země, rozhodla Komise, že použije Tchaj-wan jako základ pro stanovení běžné hodnoty pro Čínskou lidovou republiku.
Navíc byl Tchaj-wan považován za vhodný a přiměřený trh již v době původního šetření.
(21) Pro všechny typy 3,5″ disket, s výjimkou jednoho, který vyváží spolupracující čínský exportní výrobce, byla stanovena běžná hodnota odvoláním na reprezentativní prodejní ceny určené nezávislým zákazníkům na vnitřním trhu.
Avšak pro jeden typ 3,5″ disket, pro který nebylo možné najít na vnitřním trhu v podobné zemi žádné srovnatelné prodeje, se musela běžná hodnota konstruovat v souladu s čl. 2 odst.
3 základního nařízení. Vytvořená běžná hodnota se vypočítala podle výrobních nákladů u ekvivalentního typu, které vynaložil spolupracující tchajwanský exportní výrobce, včetně přiměřené částky určené na úhradu odbytových, administrativních a režijních nákladů a na zisk.
c) Vývozní cena
(22) Vzhledem k tomu, že se vývozy uskutečňovaly k partnerskému dovozci ve Společenství, sestavily se vývozní ceny na základě ceny, za kterou byl dotyčný výrobek poprvé znovu prodán nezávislému kupci ve Společenství, v souladu s čl. 2 odst.
9 základního nařízení. Aby se dala určit spolehlivá vývozní cena, provedly se úpravy pro zakalkulování nákladů vzniklých mezi dovozem a opětovným prodejem a pro zakalkulování zisku.
Mezi tyto úpravy patří náklady na dopravu, pojištění, manipulační a vedlejší náklady vzniklé ve Společenství a cla.
Zároveň byly odečteny odbytové, administrativní a režijní náklady partnerského dovozce, a dále bylo odečteno přiměřené ziskové rozpětí.
Protože se zjistilo, že se na účtech partnerského dovozce nezapočítaly finanční náklady týkající se podnikání v oboru 3,5″ disket, byly tyto náklady vypočteny jako procento konečné prodejní ceny dotyčného výrobku a byly odečteny.
Další úprava se provedla za účelem započtení odbytových a marketingových nákladů, které vznikly dceřiné společnosti partnerského dovozce zapojené do prodeje dotyčného výrobku ve Společenství.
d) Porovnání
(23) U každého typu výrobku se porovnaly běžné hodnoty a vývozní ceny. Zakalkulovaly se příslušné částky v souladu s čl.
2 odst. 10 základního nařízení, aby se zohlednily rozdíly ve faktorech, o kterých se tvrdilo, že ovlivňují ceny a cenovou srovnatelnost.
Zakalkulovaly se rozdíly ve fyzických vlastnostech, slevách, dopravě, pojištění, manipulačních a vedlejších nákladech vzniklých mimo Společenství a v balení.
Zakalkulování fyzických vlastností odráželo skutečnost, že některé typy disket prodávaných čínskými exportními výrobci byly formátované, zatímco podobné typy prodávané na tchajwanských trzích tuto vlastnost neměly.
e) Dumpingové rozpětí
(24) Zjistilo se, že existuje model vývozních cen, který se významně liší mezi jednotlivými regiony: v jednom členském státě se prodeje nezávislým zákazníkům, které představovaly téměř polovinu všech prodejů, uskutečňovaly za ceny zásadně vyšší než prodeje nezávislým zákazníkům ve všech ostatních členských státech.
Protože za těchto podmínek použití metody porovnání průměrů pro výpočet dumpingového rozpětí neodráží celkový stupeň dumpingu, považovalo se za vhodné, aby se porovnal vážený průměr běžných hodnot podle jednotlivých typů s cenami všech individuálních vývozních transakcí do Společenství, v souladu s čl. 2 odst.
(25) Porovnání ukázalo existenci rozpětí dumpingu mezi hodnotami 5 % až 10 %, přičemž se dumpingové rozpětí rovná částce, o kterou běžná hodnota přesáhla vývozní cenu, vyjádřenou jako procento dovozní ceny cif na hranice Společenství, bez placeného cla.
5. Závěr
(26) Výše uvedená zjištění ukázala existenci pokračujícího dumpingu pro dovozy 3,5″ disket pocházejících z Japonska a Čínské lidové republiky, ačkoliv objem dovozu, na základě kterého se dospělo k tomuto závěru, byl malý.
V případě Tchaj-wanu již dumping nepokračuje.
D. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVÁNÍ DUMPINGU
1. Dovozy z Japonska a Čínské lidové republiky
(27) Dovoz z Japonska a Čínské lidové republiky za období, kdy probíhalo původní šetření, dosáhl přibližně 130 miliónů jednotek a dohromady tvořil přibližně 30 % zřejmé spotřeby Společenství.
Dovoz pocházející z Japonska dosáhl přibližně tří čtvrtin z celkových dovozů z těchto dvou zemí.
(28) Dovozy z obou zemí prudce poklesly po zavedení opatření v roce 1993, takže již v roce 1995 dohromady tvořily přibližně 10 miliónů jednotek.
Vzhledem k závěru o pokračujícím dumpingu dovozů pocházejících z Japonska a z Čínské lidové republiky bylo považováno za správné také prověřit pravděpodobnost opakování dumpingu, to znamená pravděpodobnost zvýšeného počtu dovozů z těchto zemí za dumpingové ceny.
2. Nevyužité výrobní kapacity v Japonsku a v Čínské lidové republice
(29) Dvě ze tří japonských společností, které nabídly spolupráci, prohlásily, že již dotyčný výrobek nevyrábějí.
Třetí japonská společnost, která vyráběla dotyčný výrobek, ale nevyvážela jej během období šetření do Společenství, prohlásila, že nemá nevyužitou výrobní kapacitu.
Dvě zbývající společnosti uvedené v žádosti na dotazník žádným způsobem nereagovaly.
Proto se předpokládalo, že tyto dvě společnosti mohou mít nevyužitou výrobní kapacitu, kterou mohou použít.
(30) U jediného spolupracujícího čínského exportního výrobce poklesla mezi rokem 1995 a obdobím šetření výroba o téměř 50 %.
Nicméně fakta ukazují, že existuje významná nevyužitá výrobní kapacita.
3. Ceny Japonska a Čínské lidové republiky určené pro trhy dalších třetích zemí
(31) Během období šetření se prodeje jediného spolupracujícího čínského exportního výrobce do jiných zemí, než jsou země EU, uskutečňovaly za průměrné ceny, které byly podstatně nižší než ceny určené pro trh Společenství.
V této souvislosti neposkytl žádný japonský exportní výrobce žádné informace.
4. Pravděpodobný účinek uplynutí lhůty platnosti opatření určených pro Japonsko a Čínskou lidovou republiku
(32) Jak je ukázáno výše, provedené výpočty dumpingu jsou založeny na relativně nízkých objemech vývozu do Společenství.
Lze předpokládat, že uplynutí lhůty platnosti opatření povede k nižším cenám japonských a čínských disket při jejich dodávce konečným spotřebitelům a pravděpodobně dojde ke zvýšení objemů.
(33) Spolupráce ze strany Japonska byla velice malá, a to jak během původního šetření, tak i při současném přezkumu v souvislosti s uplynutím lhůty platnosti.
Jak bylo uvedeno v bodu odůvodnění 16, dvě oslovené společnosti na dotazník vůbec nereagovaly, ačkoliv jsou stále aktivní na trhu 3,5″ disket.
Za těchto okolností se došlo k závěru, a to na základě článku 18 základního nařízení, že pravděpodobně existuje nevyužitá výrobní kapacita, která by se mohla využít v případě, že se povolí ukončení platnosti antidumpingových opatření.
Je pravděpodobné, že se následně začne mnohem více dovážet za dumpingové ceny.
(34) Vzhledem k tomu, že Čínská lidová republika má velkou nevyužitou výrobní kapacitu a průměrné vývozní ceny do třetích zemí byly během období šetření podstatně nižší než ceny určené pro trh Společenství, lze očekávat, že v případě odvolání opatření se podstatná část prodejů zboží, které se nyní prodává na vnitřním trhu nebo se vyváží do třetích zemí, znovu nasměruje na trh Společenství za dumpingové ceny.
5. Pravděpodobný účinek uplynutí lhůty platnosti opatření určených pro Tchaj-wan
(35) Jelikož jediná společnost, která zajišťovala prakticky veškerý vývoz dotyčného výrobku do Společenství, během období šetření ukončila výrobu 3,5″ disket, není pravděpodobné, že se bude dumping ze strany této společnosti opakovat.
(36) Výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že dva další tchajwanští výrobci disket stále aktivně působí v oboru a že tyto dvě společnosti, které při šetření nespolupracovaly, budou vyvážet velká množství 3,5″ disket za dumpingové ceny, pokud dojde k odvolání opatření platných pro Tchaj-wan.
(37) Námitka byla zamítnuta, protože nebyl shledán žádný důkaz, že by tyto dvě nespolupracující společnosti mohly vyvážet 3,5″ diskety do Společenství během období šetření nebo v jiných současných obdobích.
Vzhledem k tomu, že v posledních obdobích lze považovat vývoz do Společenství za vývoz uskutečňovaný výlučně tchajwanským spolupracujícím výrobcem, který ukončil výrobu, lze považovat za skončený i dumping v souvislosti s 3,5″ disketami.
Kromě toho, větší ze dvou společností, o kterých se zmiňovalo výrobní odvětví Společenství, založila ve Společenství dceřinou společnost v úplném vlastnictví, která vyrábí 3,5″ diskety, a proto má malé, případně vůbec žádné důvody k tomu, aby pokračovala v dovozu dotyčného výrobku do Společenství.
6. Závěry
(38) Šetření prokázalo, že se dovozy z Japonska a z Čínské lidové republiky uskutečňují stále za dumpingové ceny.
Neexistuje žádný náznak, proč by tomu mělo být jinak v případě odvolání opatření.
Kromě toho je pravděpodobné, že se objem dumpingových dovozů, který je v současné době na zanedbatelné úrovni, značně zvýší, pokud uplyne doba platnosti opatření, protože případné zrušení opatření a rozsáhlé nevyužité kapacity pravděpodobně vyústí v nižší maloobchodní ceny, vyšší objemy prodejů a zvýšení podílů na trhu.
Proto se došlo k závěru, že pokud by byla opatření odvolána, dovozy z Japonska a z Čínské lidové republiky by se stále uskutečňovaly za dumpingové ceny a že také existuje pravděpodobnost, že by výrazně vzrostl objem dumpingového dovozu.
(39) Pokud jde o Tchaj-wan, za podmínek neexistujícího dumpingového dovozu, se pouhá existence dvou dalších výrobců dotyčného výrobku považuje za nedostatečný argument pro předpoklad, že tito dva tchajwanští výrobci pravděpodobně zahájí vývoz do Společenství za dumpingové ceny.
Proto se došlo k závěru, že v současnosti neexistuje vážné riziko opakování dumpingu ze strany Tchaj-wanu.
E. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(40) V rámci Společenství vyrábějí 3,5″ diskety:
- dva výrobci ze Společenství, kteří plně spolupracovali s Komisí během šetření,
- tři další výrobci, kteří podporovali žádost,
- další ekonomické subjekty se vztahem k japonským, tchajwanským a čínským vývozcům.
(41) Stejně jako při předcházejících postupech se dospělo k závěru, že hodnocení situace ve výrobním odvětví Společenství bude zkreslené, dokud výrobci ze Společenství mající vztah k těm výrobcům pocházejícím ze zemí, kterých se týkalo předcházející řízení a u kterých se zjistilo, že prodávají dotyčný výrobek pod cenou a působí závažnou újmu žadatele, nebudou vyloučeni z definice "výroba Společenství".
Proto byla výroba ekonomických subjektů, které mají vztah k výrobcům v dotyčných zemích, vyloučena z definice "výroba Společenství".
(42) Výrobu Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 základního nařízení tvoří proto výroba těchto dvou spolupracujících výrobců ze Společenství a tří dalších výrobců podporujících stížnost.
(43) V průběhu řízení předložil čínský exportní výrobce návrh, ve kterém tvrdil, že výrobky těchto dvou spolupracujících výrobců ze Společenství nesplňují ustanovení vlastních předpisů Společenství, které jsou uvedeny v článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [9] a které jsou dále rozpracovány ustanoveními nařízení (ES) č. 12/97 [10], a z tohoto důvodu není možné je zahrnout do výroby Společenství.
(44) Tato námitka byla zamítnuta, protože šetřením se zjistilo, že 3,5″ diskety vyráběné těmito dvěma společnostmi ze Společenství se vyrábějí především ze součástek pocházejících ze Společenství.
Navíc přidávají podstatnou hodnotu ve výrobním procesu, jejich ústředí a centra pro výzkum a vývoj se nacházejí ve Společenství a 3,5″ diskety, které vyrábějí, mají původ ve Společenství v souladu s celním kodexem Společenství.
(45) Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k tomu, že spolupracující výrobci ze Společenství představují větší část, v tomto případě více než 75 %, výroby Společenství, považují se za výrobce, kteří tvoří výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení. Dále jsou uváděni pouze jako "výrobní odvětví Společenství".
F. TRH S 3,5″ DISKETAMI V RÁMCI SPOLEČENSTVÍ
1. Základní informace
(46) Trh s 3,5″ disketami se nachází ve stádiu zralosti a v současné době je charakterizován klesající poptávkou.
Trh, který až dosud patřil 3,5″ disketám, rychle obsazují další výrobky jako disky Zip™, ostatní velkokapacitní mikrodisky, například HiFD a opticko-magnetická paměťová média jako CD disky, na které lze zapisovat (CD-R).
Avšak vzhledem k široké základně, kterou tvoří osobní počítače s vestavěnou 3,5″ disketovou mechanikou, je zřejmé, že ve Společenství bude existovat stálá poptávka po těchto disketách.
Kromě toho podle posledních studií trhu většina výrobců PC stále zabudovává 3,5″ disketovou mechaniku do základní konfigurace svých počítačů.
Odhaduje se, že do roku 2002 bude ve Společenství 38 miliónů disketových mechanik.
Proto bude trh s disketami v rámci Společenství stále významný.
2. Spotřeba 3,5″ disket na trhu Společenství
(47) Číselné údaje o spotřebě ve Společenství vycházejí z informací, které jsou uvedeny v žádosti; ověřené číselné údaje o výrobě a prodeji poskytlo výrobní odvětví Společenství a objemy dovozu byly získány prostřednictvím Statistického úřadu Evropských společenství – Eurostat.
Tyto odhady umožnily přiměřeně posoudit spotřebu dotyčného výrobku ve Společenství.
Pokud vycházíme z těchto údajů, celková spotřeba ve Společenství se během analyzovaného období snižovala z 1400 miliónů jednotek (1994) na 1300 miliónů jednotek (1995), 1100 miliónů jednotek (1996), 1000 miliónů jednotek (1997), před dalším poklesem na 900 miliónů jednotek v období šetření, což představuje propad o 36 % v rámci celého analyzovaného období.
3. Dovoz z dotyčných zemí
a) Obecná poznámka
(48) Pokud se týká Hongkongu a závěru, že v tomto případě neexistuje v budoucnosti žádná pravděpodobnost opakování dumpingu, nezkoumala se pravděpodobnost pokračování nebo opakovaného výskytu újmy v souvislosti s dovozy z této země.
b) Objem a podíl na trhu a ceny dovozů z Japonska a Čínské lidové republiky
(49) Vzhledem k chybějící spolupráci se pro odhad dovážených objemů použily informace Statistického úřadu Evropských společenství – Eurostat.
Jak již bylo uvedeno v předchozím textu, tvoří dotyčný výrobek pouze část čísla KN a odhad se musel provést na základě podrobných celních informací.
(50) Objem dovozů z Japonska a Čínské lidové republiky během analyzovaného období poklesl z 11 miliónů jednotek v roce 1995 na 2,6 miliónu jednotek v období šetření. Celkový tržní podíl obou těchto dovozů poklesl z 0,8 % v roce 1995 na 0,3 % v období šetření. Dovoz do Společenství (milióny jednotek) _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Období šetření _BAR_ Dovoz z Japonska _BAR_ 4,86 _BAR_ 1,695 _BAR_ 1,390 _BAR_ 0,655 _BAR_ Podíl na trhu – Japonsko _BAR_ 0,37 % _BAR_ 0,15 % _BAR_ 0,14 % _BAR_ 0,07 % _BAR_ Dovoz z ČLR _BAR_ 6,090 _BAR_ 2,065 _BAR_ 5,835 _BAR_ 1,915 _BAR_ Podíl na trhu – ČLR _BAR_ 0,47 % _BAR_ 0,19 % _BAR_ 0,58 % _BAR_ 0,22 % _BAR_ Celkový dovoz z Japonska a ČLR _BAR_ 10,95 _BAR_ 3,76 _BAR_ 7,225 _BAR_ 2,570 _BAR_
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 34 _BAR_ 66 _BAR_ 23 _BAR_
Celkový podíl na trhu – Japonsko a ČLR _BAR_ 0,84 % _BAR_ 0,34 % _BAR_ 0,72 % _BAR_ 0,29 % _BAR_ c) Dovozy deklarované jako dovozy pocházející z Macaa
(51) Je zapotřebí uvést, že 200 miliónů jednotek dovezených v roce 1995 do Společenství bylo deklarováno jako zboží pocházející z Macaa.
Během roku 1996 provedly služby Komise pro boj proti podvodům vyšetřování, na jehož základě byl tento obchod zastaven, protože se prokázalo, že tyto diskety pocházely buď z Číny nebo Tchaj-wanu.
Z těchto dovozů byla proto zpětně vybrána antidumpingová cla [11].
4. Cenové chování exportních výrobců
(52) Cenový vývoj dovozů 3,5″ disket z Čínské lidové republiky ukazuje následující tabulka.
Zdroj:
Eurostat
Dovoz z ČLR _BAR_ 0,330 _BAR_ 0,135 _BAR_ 0,119 _BAR_ 0,146 _BAR_ (53) Porovnání cen dumpingových dovozů pocházejících z Čínské lidové republiky bylo provedeno porovnáním jejich prodejních cen cif vytvořených podle popisu uvedeného v bodu odůvodnění 23 s váženými průměry cen franko závod ve výrobním odvětví Společenství.
Toto porovnání se provedlo pro stejné druhy dovážených výrobků (to znamená high-density, double-density, volné nebo balené, stupeň certifikace, formátované nebo neformátované).
Na základě vážených průměrů porovnání ukázalo, že během období šetření byly ceny dovozů pocházejících z Čínské lidové republiky o více než 20 % nižší než prodejní ceny výrobního odvětví Společenství.
(54) V případě Japonska, vzhledem k tomu, že v současném šetření nespolupracoval žádný exportní výrobce, jsou jedinými dostupnými cenami ceny Eurostatu nebo cenové nabídky uvedené v žádosti o přezkum.
Úroveň cen získaná od Eurostatu se zdá velmi vysoká v porovnání s dovozy z Čínské lidové republiky (0,718 ECU/jednotku).
Je však zapotřebí připomenout, že cenové údaje Eurostatu se týkají celé skupiny výrobků, kam také patří dražší mikrodisky s velkou záznamovou kapacitou, na které se nevztahovala opatření přijatá po přezkumu ukončeném v roce 1999.
Proto se tento zdroj nedal využít pro smysluplné cenové porovnání.
Pokud jde o cenové nabídky, ceny japonských výrobků se podobaly cenám ve výrobním odvětví Společenství.
5. Situace ve výrobním odvětví Společenství
a) Výroba, kapacity a využití kapacit
(55) Výroba, výrobní kapacity a využití kapacity v rámci výrobního odvětví Společenství byly následující: _BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Období šetření _BAR_
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 118 _BAR_ 109 _BAR_ 98 _BAR_ 94 _BAR_
b) Prodej, podíly na trhu a ceny
(56) Prodej na trhu Společenství určený nezávislým zákazníkům, podíl na trhu a ceny výrobního odvětví Společenství byly následující: _BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Období šetření _BAR_
Index 1995 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 78 _BAR_ 64 _BAR_ 56 _BAR_ 47 _BAR_
(57) Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu vzrostl mezi roky 1994 a 1995 o 3,7 procent a o další dvě procenta vzrostl mezi roky 1995 a 1996.
Potom se udržoval v rámci relativně úzkého rozmezí.
Ceny mezi rokem 1994 a obdobím šetření klesly o 53 %.
c) Zásoby
(58) Zásoby jsou po celou dobu poměrně stabilní, a proto neposkytují žádné relevantní informace o situaci ve výrobním odvětví Společenství.
d) Ziskovost, návratnost investic a peněžní tok
(59) Bylo zjištěno, že po celé analyzované období zaznamenalo výrobní odvětví Společenství finanční výsledky (to znamená ztráty), které byly mnohem nižší než míra zisku považovaná za přiměřenou pro výrobní odvětví Společenství v původním šetření.
Vzhledem k restrukturalizaci výrobního odvětví nejsou k dispozici úrovně zisku za rok 1995.
Ztráty během analyzovaného období celkově poklesly z –3,36 % v roce 1994 na –0,17 % v období šetření.
(60) Návratnost investic byla po analyzované období záporná a obecně v souladu s trendem ziskovosti.
Peněžní tok se mírně zlepšil v souladu se ziskovostí.
e) Zaměstnanost, mzdy a produktivita práce
(61) Po celé analyzované období zaměstnanost ve výrobním odvětví Společenství stabilně klesala, a to z 266 v roce 1994 na 132 v období šetření, 50 % jeho pracovních sil, protože výrobní odvětví Společenství se pokoušelo snížit náklady a zvýšit produktivitu.
Mzdy poklesly o 35 %.
(62) Výše uvedené úrovně zaměstnanosti klesaly v době, kdy výrobní odvětví Společenství zvyšovalo svou výrobu.
Z toho vyplývá, že produktivita práce vzrůstala, a to z695000 jednotek na jednoho zaměstnance na 1318000 jednotek na jednoho zaměstnance, což představuje nárůst o 89 % po celé analyzované období.
f) Investice a schopnost navýšit kapitál
(63) Výroba 3,5″ disket je kapitálově náročná a výrobní kapacity jsou obvykle v provozu 24 hodin denně po celý rok.
Ačkoliv v roce 1994 byly vloženy investice ve výši 2,9 miliónů ECU, v roce 1995 ve výši 0,6 miliónů ECU a v roce 1996 ve výši 0,3 miliónů ECU, za poslední dva roky analyzovaného období nebyly do tohoto výrobního odvětví vloženy žádné významné čisté investice.
(64) Ztráty, ke kterým došlo během analyzovaného období byly takové, že výrobní odvětví Společenství nebylo v posledních dvou letech schopno financovat nové investice.
g) Vývoz uskutečněný výrobním odvětvím Společenství
(65) Během analyzovaného období zůstával vývoz na stejné výši mezi 2 a 3 % celkového obratu.
h) Velikost dumpingového rozpětí a zotavení z posledního dumpingu
(66) Pokud jde o dopad na situaci ve výrobním odvětví Společenství, který byl způsoben velikostí skutečného dumpingového rozpětí zjištěnou během období šetření, je třeba uvést, že rozpětí zjištěná v případě Japonska a Čínské lidové republiky nejsou zanedbatelná.
Situace ve výrobním odvětví Společenství se v určité míře zlepšila po zavedení opatření, ale výrobní odvětví se zcela nezotavilo.
Pokud by tedy došlo ke zrušení opatření, dopad dumpingového rozpětí, které bylo zjištěno při současném šetření, by byl závažný.
6. Návrhy předložené zainteresovanými stranami v Čínské lidové republice
(67) Jeden spolupracující exportní výrobce v Čínské lidové republice prohlásil, že trh 3,5″ disket lze rozdělit do dvou tržních segmentů, a to na "značkové" a "neznačkové" (prodávané ve velkých množstvích najednou).
Část trhu tvořená neznačkovými disketami je charakterizovaná velkými dodávkami 3,5″ disket, kde se neklade důraz na vysokou kvalitu.
Na druhé straně, značkové výrobky jsou takové výrobky, které běžně odpovídají normám vysoké kvality.
Bylo konstatováno, že se tyto tržní segmenty vzájemně liší a že by z tohoto důvody měly být v analýze posuzovány odlišným způsobem.
Aby vysvětlila toto tvrzení, společnost prohlásila, že prodeje vysoce kvalitního značkového výrobku byly stabilní, zatímco prodej neznačkových výrobků nízké kvality klesal.
Dále se uvádělo, že prodej výrobců Společenství se uskutečňoval především v oblasti neznačkových výrobků s nízkou kvalitou a to by vysvětlovalo všechny závažné újmy, které výrobci mohli utrpět. Podle tohoto návrhu se uvedená společnost soustředila na prodej značkových výrobků, a proto údajně nekonkurovala výrobnímu odvětví Společenství.
(68) Argument, že by se měly segmenty značkového a neznačkového zboží posuzovat samostatně, není možné přijmout.
Jak již bylo zdůrazněno, 3,5″ diskety jsou totožné výrobky bez ohledu na to, zda se prodávají pod názvem značky či nikoliv, a typově mají stejný základ ve všech ohledech a jsou vzájemně zaměnitelné.
Typ 3,5″ disket, který prodávají čínští výrobci, a 3,5″ diskety, které prodávají výrobci Společenství, se ve velké míře shodují, a proto si konkurují ve stejném tržním segmentu.
(69) Další zainteresovaný výrobce v Čínské lidové republice, který nespolupracoval při šetření, prohlásil, že výrobní odvětví Společenství není poškozeno dovozem z Čínské lidové republiky, ale že je poškozeno spíše proto, že 3,5″ diskety jsou výrobky, které již překročily svůj zenit a které zmizí během příštích dvou let.
Navíc bylo konstatováno, že se v případě čínského výrobku jednalo o neznačkový výrobek nízké kvality, který nekonkuroval výrobu Společenství, jež podle názoru této zainteresované strany patří do vysoce kvalitní značkové kategorie.
(70) Námitky této strany nebylo možné ověřit vzhledem k chybějící spolupráci.
V každém případě, ačkoliv jsou diskety skutečně již za svým zenitem, pokles ve spotřebě bude probíhat po dobu výrazně delší, než jsou dva roky.
Jak bylo ukázáno v předchozím textu, očekává se, že poptávka po 3,5″ disketách bude pokračovat, i když prodej bude klesat, a výrobci osobních počítačů budou i nadále instalovat disketovou mechaniku jako standardní vybavení svých počítačů.
Námitka, že čínský výrobek nepředstavuje konkurenci pro výrobu Společenství, byla již zamítnuta.
7. Závěry ke stavu v průmyslu Společenství
(71) Celkový obraz o stavu výrobního odvětví Společenství, který vyplývá z předchozího textu, lze charakterizovat tak, že stav výrobního odvětví stále není dobrý, a to i přes zvýšení podílu na trhu a přes úspěšnou snahu značně snížit výrobní náklady (které se snížily o 51 % během období šetření).
Došlo k modernizaci výrobních metod a výrobní kapacity jsou nyní téměř plně automatizovány, aby se zlepšila výkonnost, udržel se podíl na trhu a maximalizovaly se zisky.
Přesto však výrobní odvětví Společenství ještě není schopné dosáhnout uspokojivé finanční situace.
G. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ NEBO OPAKOVÁNÍ ÚJMY
(72) V části D se dospělo k závěru, že je pravděpodobné, a to jak v případě Japonska, tak i v případě Čínské lidové republiky, že dumping bude pokračovat, pokud skončí platnost antidumpingových opatření.
Zároveň se konstatovalo, že se v tomto případě dumping bude pravděpodobně opakovat, protože značně vzrostou objemy dumpingového dovozu.
(73) V části F bylo vysvětleno, že během období šetření se výrobní odvětví Společenství nacházelo ve zranitelné situaci.
(74) Pokud uplyne lhůta platnosti opatření, dumpingový dovoz z Japonska a z Čínské lidové republiky pravděpodobně stlačí dolů ceny v průmyslu Společenství, které jsou již nyní nízké.
(75) Za těchto podmínek by nebylo výrobní odvětví Společenství, již nyní ztrátové, schopné konkurovat velkému množství prodávanému za tak nízké ceny, protože za prvé, rozdíl v cenách na tomto trhu (diskety jsou komoditní výrobek) povede k bezprostřední substituci v nabídce, a za druhé, výrobní odvětví Společenství již vynaložilo veškeré nezbytné úsilí na svou restrukturalizaci a již nyní funguje s velmi nízkými náklady.
Je tudíž pravděpodobné, že by se nadále zhoršovala finanční situace výrobního odvětví Společenství, což by nastolilo otázku jeho přežití.
Námitka vznesená čínským exportním výrobcem
(76) Čínský exportní výrobce argumentoval tím, že tržní podmínky pravděpodobně nezpůsobí obnovení škodlivého dumpingu ze strany Čínské lidové republiky.
Investice, které jsou nutné pro modernizaci existujících čínských výrobních kapacit za účelem výroby vysoce kvalitních 3,5″ disket, by se nevyplatily vzhledem k současným tržním trendům a neexistují žádné rezervní zásoby výrobku, jak tvrdí strany, které podaly žádost.
Tímto se předložilo k úvaze, že není pravděpodobný žádný výrazný nárůst dovozu z Čínské lidové republiky v případě, že uplyne lhůta platnosti antidumpingových cel.
Hned na počátku je třeba poznamenat, že neopodstatněná tvrzení uváděná dotyčnou společností nemohla být ověřena, protože tato společnost nespolupracovala při šetření.
Z důvodu objektivity byly přesto předložené argumenty analyzovány.
Pokud jde o argument modernizace, tato otázka se považuje za nesouvisející s otázkou opakovaného výskytu újmy a bylo stanoveno, že všechny typy 3,5″ disket, včetně těch, které se nyní vyrábějí v Číně, jsou stejné výrobky jako výrobky vyráběné výrobním odvětvím Společenství, a proto si vzájemně konkurují.
Závěr
(77) Z výše uvedených závěrů vyplývá, že uplynutí doby platnosti opatření by pravděpodobně vedlo k pokračujícímu nebo opakované újmě výrobního odvětví Společenství.
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Obecné zřetele
(78) Komise prověřovala, zda bude zachování antidumpingových opatření v souvislosti s 3,5″ disketami v zájmu Společenství.
Bylo zjištěno, že existuje pravděpodobnost, že škodlivý dumping bude pokračovat a/nebo se objeví znovu.
Šetření také posuzovalo, zda existují či neexistují nějaké vyšší zájmy proti zachování opatření a zároveň vzalo v úvahu předcházející vliv cel na různé související zájmy.
(79) Je třeba připomenout, že během předchozího vyšetřování se na přijetí opatření pohlíželo jako na skutečnost, která není v rozporu se zájmy Společenství.
Zároveň je třeba poznamenat, že jelikož se jedná o šetření související s přezkumem ukončení lhůty platnosti, mělo by šetření také ukázat dopad existujících opatření zejména na uživatele, spotřebitele a obchodníky.
2. Zájmy výrobního odvětví Společenství
(80) Vzhledem k závěrům o situaci v průmyslu Společenství, které jsou obsaženy v části F, zejména pokud jde o jeho zápornou ziskovost, Komise má za to, že pokud nebudou existovat opatření proti škodlivému dumpingu, je pravděpodobné, že se finanční situace výrobního odvětví Společenství zhorší.
(81) Výrobní odvětví Společenství je životaschopné a schopné dodávat na trh výrobek, který, přestože je ve stádiu zralosti svého životního cyklu, představuje základní záznamovou jednotku pro velký počet uživatelů PC.
Výrobní odvětví Společenství skutečně prokázalo svou připravenost udržet si konkurenční přítomnost na trhu Společenství.
Mezi příklady podniknutých kroků patří:
a) udržení cen na co nejnižší úrovni za účelem zachování podílu na trhu;
b) postup směrem k větší konsolidaci;
c) uzavření výrobních jednotek;
d) široké využití moderních výrobních technik (například zvýšená mechanizace a vybavení počítači);
e) zlepšení produktivity;
f) investice do výroby ostatních výrobků digitálních paměťových médií.
(82) Je nutné také poznamenat, že výroba paměťových médií je oblastí, která má technologický význam pro Společenství jako celek.
Výrobní technologie a zkušenosti, které získalo výrobní odvětví Společenství při výrobě 3,5″ disket, vytvořily a stále budou tvořit základ pro další inovaci ve výrobě ostatních souvisejících paměťových médií.
Pro výrobní odvětví Společenství představuje životaschopné setrvání v sektoru disket ekonomický základ pro účast na rozvíjejícím se trhu ostatních paměťových médií.
3. Zájmy nezávislých dovozců/obchodníků
(83) Při šetření spolupracoval pouze jeden nezávislý dovozce.
Uvedl, že dovozy byly existencí antidumpingových cel omezeny.
Bylo však zřejmé, že pro tohoto dovozce byl dovoz stále možný.
Pokud by opatření zůstala zachována, tato společnost by stále byla schopná nakupovat 3,5″ diskety ze zdrojů v dotyčných zemích a z dalších třetích zemí, včetně zemí, na které se nevztahují antidumpingová opatření.
(84) Kromě toho omezená spolupráce s dovozcem v tomto případě vedla k závěru, že platná opatření zaměřená na dovozy pocházející z Japonska a z Čínské lidové republiky neměla žádný významný dopad na postavení nezávislých dovozců a obchodníků s 3,5″ disketami ve Společenství.
(85) Proto se došlo k závěru, že pokračující opatření pravděpodobně neovlivní situaci nezávislých dovozců a obchodníků s 3,5″ disketami ve Společenství.
4. Zájmy dodavatelů komponent
(86) Jakékoliv další omezení rozsahu a/nebo zhoršení v průmyslu Společenství by mělo negativní důsledky nejen pro zaměstnanost a investice v průmyslu samotném, ale může mít i dominový efekt mezi dodavateli výrobního odvětví, jako jsou mimo jiné dodavatelé pouzder, vložek, uzavíracích šoupátek, středů, obalů a pružin.
(87) Výrobci Společenství nakupují větší část svých materiálů a komponent od dodavatelů sídlících ve Společenství.
Pokračování antidumpingových opatření by proto zcela jasně bylo v zájmu výrobního odvětví dodavatelů komponent v rámci Společenství.
5. Zájmy uživatelů a spotřebitelů
(88) Mezi hlavní uživatele 3,5″ disket řadíme duplikátory programů a konečné spotřebitele.
Ani jeden z těchto sektorů neposkytl při tomto šetření žádné prohlášení.
Komise má tudíž za to, že zjištění získaná při původním šetření jsou v tomto kontextu stále platná, to znamená, že nárůst nákladů vzniklých v tomto sektoru při porovnání s celkovými náklady lze považovat za zanedbatelný a měl by buď velice malý nebo žádný dopad na ceny pro maloobchodní spotřebitele.
(89) Na druhou stranu by uplynutí lhůty platnosti vážně ohrozilo životaschopnost výrobního odvětví Společenství, jehož zmenšení by snížilo nabídku na trhu a konkurenci ke škodě duplikátorů a spotřebitelů.
6. Závěr
(90) Po zvážení zájmů různých zainteresovaných stran došla Komise k závěru, že z hlediska zájmu Společenství neexistují žádné závažné důvody proti pokračování těchto opatření.
I. NAVRHOVANÁ CLA PRO JAPONSKO A ČÍNSKOU LIDOVOU REPUBLIKU
(91) Z hlediska předchozích zjištění se považuje za vhodné, aby se antidumpingová cla zavedená nařízením (EHS) č. 2861/93 zachovala na existující úrovni, to znamená: Japonsko _BAR_ Memorex Telex Japan Ltd. _BAR_ 6,1 % _BAR_
Hitachi Maxel Ltd. _BAR_ 20,6 % _BAR_ TDK _BAR_ 26,7 % _BAR_
všechny ostatní společnosti _BAR_ 39,4 % _BAR_ (92) Vzhledem k dlouhé době šetření se považuje za přiměřené, aby se opatření omezilo na čtyři roky.
J. UKONČENÍ ŘÍZENÍ V PŘÍPADĚ TCHAJ-WANU
(93) Vzhledem k předcházejícím zjištěním, která se týkají dovozů pocházejících z Tchaj-wanu, aktuálně platná antidumpingová opatření proti Tchaj-wanu již nemají nadále oprávnění a pokud jde o dovozy pocházející z této země, řízení by se mělo ukončit.
Nezávisle na délce šetření by mělo být ukončení účinné od data, kdy vstoupí v platnost toto nařízení.
Ve skutečnosti je ukončení motivováno událostmi, ke kterým došlo v období následujícím po šetření, a které byly vyhodnoceny po několika měsících a udělení zpětné platnosti by za těchto okolností neodpovídalo posloupnosti událostí během šetření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu 3,5″ disket, které se používají pro záznam a ukládání kódovaných digitálních počítačových informací, kódu KN ex85232090 (kód TARIC 85232090*40) pocházejících z Japonska a Čínské lidové republiky, s výjimkou 3,5″ disket založených na technologii optického kontinuálního záznamu nebo na technologii magnetického záznamu po sektorech se záznamovou kapacitou 120 MB nebo vyšší.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou v případě výrobků těchto výrobců tyto:
Hitachi Maxel Ltd _BAR_ 20,6 % _BAR_ 8706 _BAR_
všichni ostatní vyvážející výrobci _BAR_ 39,4 % _BAR_ 8999 _BAR_ 3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Antidumpingová cla se ukládají na období čtyř let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 3
Řízení týkající se dovozů 3,5″ disket z Tchaj-wanu se zastavuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 314/2002
ze dne 20. února 2002,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 13 odst. 3, čl. 14 odst. 4, čl. 15 odst. 8, čl. 16 odst. 5, čl. 18 odst. 5 a čl. 41 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nedávné změny společné organizace trhu s cukrem na hospodářské roky 2001/2002 až 2005/2006, které byly zavedeny nařízením (ES) č. 1260/2001, vyžadují, aby byly provedeny určité změny prováděcích opatření týkajících se režimu kvót. Nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 392/94 [3], které mimo jiné bylo již mnohokrát podstatně změněno, je třeba z důvodu srozumitelnosti přepracovat.
(2) Pro používání režimu kvót v odvětví cukru je třeba přesně definovat pojem produkce cukru, isoglukosy nebo inulinového sirupu určitého podniku, jakož i pojem vnitřní spotřeba Společenství.
Za tímto účelem musí být za produkci určitého podniku považována celková množství bílého cukru, surového cukru, invertního cukru a sirupů, případně isoglukosy nebo inulinového sirupu, dotyčným podnikem skutečně vyrobená.
Možnost, aby jeden podnik přenechal část své produkce jinému podniku, který nechá cukr vyrobit na zakázku na základě smlouvy, je nutné omezit na zvláštní případy.
Tyto případy musí být taxativně stanoveny, aniž jsou dotčeny případy vyšší moci, s cílem zabránit tomu, aby měly na odvětví cukru finanční dopad.
(3) Má-li být používání režimu kvót ve Společenství vyvážené a účinné, je třeba určit metodu stanovení produkce sacharosových sirupů, isoglukosy a inulinového sirupu.
(4) Výroba isoglukosy je kompletně dokončena, jakmile glukosa nebo její polymery projdou procesem známým jako "isomerace".
Z tohoto důvodu a s cílem vyhnout se svévolnému rozhodování o okamžiku stanovení produkce je nezbytné, aby se toto stanovení provedlo okamžitě po skončení procesu isomerace a před jakoukoliv operací související s oddělením složek glukosy a fruktosy nebo s mícháním.
Má-li být tato kontrola co nejúčinnější, je třeba stanovit, že výrobci isoglukosy ve Společenství jsou povinni příslušným orgánům dotyčného členského státu nahlásit všechna zařízení používaná pro isomeraci.
(5) Inulinový sirup jako takový vzniká obvykle v okamžiku, kdy inulin nebo jeho oligofruktosy projdou procesem známým jako hydrolýza a první odpaření.
Proto je třeba provést stanovení produkce okamžitě po ukončení procesu hydrolýzy a prvního odpaření a před jakoukoliv operací související s oddělením složek glukosy a fruktosy nebo s mícháním.
(6) Má-li se členským státům umožnit, aby správně a jednoznačně stanovily produkci inulinového sirupu, je třeba stanovit, zejména na základě získaných zkušeností, že při stanovení produkce je nutné vycházet z inulinového sirupu obsahujícího 80 % fruktosy a vyjádřit ekvivalent cukr/isoglukosa s použitím koeficientu 1,9.
(7) Dávky z výroby stanovené v článku 15 nařízení (ES) č. 1260/2001 mohou být stanoveny až po skončení hospodářského roku vzhledem ke skutečnosti, že závazky týkající se vývozu cukru se z velké části plní v druhé polovině hospodářského roku a že údaje sloužící ke stanovení dávek z výroby jsou k dispozici až v uvedeném okamžiku.
Má-li být co nejdříve uplatněna finanční odpovědnost výrobců, je třeba stanovit, že v dostatečném předstihu před koncem hospodářského roku musí být uhrazeny zálohy na dávky vypočtené na základě odhadu.
Jelikož výroba isoglukosy B se z velké části uskutečňuje obvykle až v posledních měsících hospodářského roku, je třeba použít pouze dávku ze základní výroby jako zálohu na výrobu isoglukosy uskutečněnou před 1. březnem dotyčného hospodářského roku.
Ke stanovení příslušných částek dávek a jejich výběru nemůže dojít dříve, dokud nejsou známy co možná nejpřesnější údaje, zejména údaje o spotřebě.
(8) Je třeba stanovit pravidla pro úhradu příplatku k ceně cukrové řepy v případech, kdy dávky z výroby jsou nižší než maximální částky těchto dávek, a rovněž je třeba stanovit dodatečnou platbu, zejména s přihlédnutím k době mezi datem platby za cukrovou řepu a datem úhrady dávek z výroby.
(9) Je třeba stanovit lhůty nezbytné pro stanovení produkce a sdělování údajů týkajících se této produkce, s cílem umožnit řádné řízení režimu kvót, případně rovněž stanovit vhodná kontrolní opatření, která přijmou členské státy.
(10) V důsledku zrušení režimu náhrad nákladů na skladování v odvětví cukru od 1. července 2001 přestaly být k dispozici statistické údaje o zásobách a odbytu cukru ve Společenství.
Vzhledem k důležitosti těchto statistických údajů pro správné řízení režimu kvót, zejména pro stanovení měsíční spotřeby cukru a odhadu dodávek, je třeba stanovit, že podniky vyrábějící a rafinující cukr ve Společenství musí nadále poskytovat členským státům měsíční údaje o zásobách a odbytu cukru.
(11) Jednou z charakteristik organizace odvětví cukru je skutečnost, že vztahy mezi výrobci cukru a pěstiteli cukrové řepy, zejména co se týká dodávek a plateb za cukrovou řepu, se obvykle řídí mezioborovými dohodami vypracovanými způsobem, který stanoví právní předpisy Společenství.
Tyto mezioborové dohody mohou stanovit opatření, která vezmou v úvahu specifickou situaci v regionu, ve kterém se používají.
Vzhledem k tomu, že výrobci mohou od pěstitelů cukrové řepy požadovat, aby se podíleli na úhradě doplňkové dávky, je třeba stanovit, že pravidla pro tuto společnou úhradu mohou být stanovena v mezioborových dohodách způsobem definovaným v čl. 16 odst.
(12) Podniky vyrábějící isoglukosu, na rozdíl od podniků, které vyrábějí cukr a jsou závislé na produkci cukrové řepy nebo cukrové třtiny, nejsou oprávněny využívat možnosti převádět produkci z jednoho hospodářského roku do následujícího roku.
(13) Isoglukosa se vyrábí neustále během celého hospodářského roku, aby bylo možné rychle a plynule reagovat na kolísání poptávky, která je nejvyšší na počátku a na konci každého hospodářského roku.
Vyrobená isoglukosa se však obtížně skladuje v dostatečných množstvích, která by odpovídala poptávce v těchto špičkách, protože delší skladování ohrožuje nezbytnou sterilitu produktu.
Za těchto podmínek musí podniky vyrábějící isoglukosu na konci hospodářského roku výrobu přerušit, aby nevyráběly isoglukosu C, která nemá na trhu Společenství odbyt.
Tato situace je pro podniky vyrábějící isoglukosu nepříznivá a vyžaduje, aby v měsíčních stanoveních výroby isoglukosy byla stanovena určitá pružnost. Tuto pružnost je však třeba omezit tak, aby se v důsledku jejího automatického využívání nevytvářel skrytý systém převodů z jednoho roku do druhého a nedocházelo tudíž k nepřímému zvyšování produkčních kvót dotyčných podniků.
(14) Při fungování režimu kvót může docházet k určitým zpožděním ve výběru dávek z výroby.
Mají-li být dávky vybírány plynule a včas, je třeba stanovit pravidla pro stanovení a výběr částek dávek z výroby.
(15) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely článků 13 až 18 nařízení (ES) č. 1260/2001 se "produkcí cukru" rozumí celkové množství vyjádřené jako bílý cukr:
a) bílého cukru;
b) surového cukru,
c) invertního cukru;
d) sirupů jedné z těchto kategorií (dále jen "sirupy"):
- sirupy ze sacharosy nebo z invertního cukru, které mají nejméně 70 % čistotu a jsou vyrobeny z cukrové řepy,
- sirupy ze sacharosy nebo z invertního cukru, které mají nejméně 75 % čistotu a jsou vyrobeny z cukrové třtiny.
2. Při výpočtu množství uvedeného v odstavci 1 se neberou v úvahu:
a) množství bílého cukru vyrobená ze surového cukru nebo sirupů, které nebyly vyrobeny v podniku, v němž byl bílý cukr vyroben;
b) množství bílého cukru vyrobená ze surového cukru, sirupů nebo cukerných smetků, které nebyly vyrobeny během hospodářského roku, v němž byl bílý cukr vyroben;
c) množství surového cukru vyrobená ze sirupů, které nebyly vyrobeny v podniku, v němž byl surový cukr vyroben;
d) množství surového cukru vyrobená ze sirupů, které nebyly vyrobeny během hospodářského roku, v němž byl surový cukr vyroben;
e) množství surového cukru zpracovaná na bílý cukr během dotyčného hospodářského roku v podniku, který tato množství vyrobil;
f) množství invertního cukru a sirupů zpracovaná na alkohol nebo rum;
g) množství sirupů zpracovaná na cukr nebo invertní cukr během dotyčného hospodářského roku v podniku, který tato množství vyrobil;
h) množství sirupů na polevy a sirupů určených k zpracování na "Rinse appelstroop";
i) množství cukru, invertního cukru a sirupů vyrobená v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
j) množství invertního cukru vyrobená ze sirupů, které nebyly vyrobeny v podniku, který invertní cukr vyrobil;
k) množství invertního cukru vyrobená ze sirupů, které nebyly vyrobeny během hospodářského roku, v němž byl invertní cukr vyroben.
3. Produkce se vyjádří jako bílý cukr tímto způsobem:
a) v případě bílého cukru bez ohledu na rozdíly v jakosti;
b) v případě surového cukru na základě výtěžnosti stanovené podle přílohy I nařízení (ES) č. 1260/2001;
c) v případě invertního cukru vynásobením produkce koeficientem 1;
d) v případě sirupů považovaných za meziprodukty na základě extrahovatelné cukernatosti stanovené podle odstavce 5;
e) v případě sirupů, které nejsou považovány za meziprodukty, na základě cukernatosti vyjádřené jako sacharosa podle čl. 3 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 2135/95 [4].
4. Cukerné smetky z předcházejícího hospodářského roku se vyjadřují jako bílý cukr na základě obsahu sacharosy.
5. Čistota sirupů se vypočítá vydělením celkové cukernatosti obsahem sušiny.
Extrahovatelná cukernatost se vypočítá tak, že od stupně polarizace dotyčného sirupu se odečte výsledek vynásobení koeficientu 1,70 rozdílem mezi obsahem sušiny a stupněm polarizace tohoto sirupu.
Obsah sušiny se stanoví pomocí areometrické metody.
Extrahovatelná cukernatost se však může stanovit pro celý hospodářský rok na základě skutečné výtěžnosti sirupů.
Článek 2
1. Pro účely článků 13 až 18 nařízení (ES) č. 1260/2001 se "produkcí isoglukosy" rozumí celkové množství produktu získané z glukosy nebo jejích polymerů s obsahem nejméně 10 % hmotnostních fruktosy v sušině, bez ohledu na obsah fruktosy přesahující uvedený limit, vyjádřené jako sušina a stanovené podle odstavce 2.
2. Produkce isoglukosy se stanoví okamžitě po skončení procesu isomerace a před jakoukoliv operací související s oddělením složek glukosy a fruktosy nebo s vytvořením směsi, fyzikálním odměřením objemu samotného produktu a stanovením obsahu sušiny refraktometrickou metodou.
3. Každý výrobce isoglukosy musí bez prodlení nahlásit všechna zařízení, která používá pro isomeraci glukosy nebo jejích polymerů.
Toto prohlášení se předkládá členskému státu, na jehož území se dané zařízení nachází.
Členský stát může po výrobci požadovat, aby v tomto ohledu poskytl všechny dodatečné informace.
Článek 3
1. Pro účely článků 13 až 18 nařízení (ES) č. 1260/2001 se "produkcí inulinového sirupu" rozumí množství produktu získané po hydrolýze inulinu nebo oligofruktos s obsahem nejméně 10 % hmotnostních fruktosy v sušině, ve volné formě nebo jako sacharosa, bez ohledu na obsah fruktosy přesahující uvedený limit, vyjádřené jako ekvivalent sušiny cukru/isoglukosy a stanovené pro každý podnik vyrábějící inulinový sirup podle odstavce 2.
2. Ke stanovení produkce inulinového sirupu se používají tyto operace:
a) fyzikální měření objemu samotného produktu ihned po opuštění prvního odpařovacího zařízení po každé hydrolýze a před jakoukoliv operací související s oddělením složek glukosy a fruktosy nebo s mícháním;
b) stanovení obsahu sušiny refraktometrickou metodou a měření hmotnostního obsahu fruktosy v sušině na základě denního reprezentativního odběru vzorků;
c) převedení obsahu fruktosy na 80 % hmotnostních v sušině vynásobením množství stanoveného v sušině koeficientem představujícím poměr mezi naměřeným obsahem fruktosy v uvedeném množství sirupu a 80 %;
d) vyjádření jako ekvivalent cukru/isoglukosy s použitím koeficientu 1,9.
Článek 4
1. Členské státy musí do 15. února každého roku stanovit předběžné údaje o výrobě cukru a inulinového sirupu pro běžný hospodářský rok a pro každý podnik nacházející se na jejich území.
Pro francouzské departementy Guadeloupe a Martinique se tato produkce stanoví do 15. května každého roku.
2. Do 15. dne každého měsíce sdělí každý podnik vyrábějící isoglukosu členskému státu, na jehož území se isoglukosa vyrábí, množství vyjádřená jako sušina skutečně vyrobená během předcházejícího kalendářního měsíce.
Na základě těchto sdělení členské státy stanoví pro každý měsíc, a nejpozději do 15. dne následujícího měsíce, produkci isoglukosy každého dotyčného podniku.
Ke stanovení produkce uvedené v předcházejícím pododstavci se neberou v úvahu množství isoglukosy vyrobená v rámci aktivního zušlechťovacího styku.
3. Odchylně od odst. 2 prvního a druhého pododstavce a na základě řádně odůvodněné, písemné žádosti podniku mohou příslušné orgány členského státu rozhodnout, že u daného podniku vyrábějícího isoglukosu dojde:
a) buď ke kumulaci produkce za měsíce květen a červen jednoho hospodářského roku se započtením do dotyčného hospodářského roku,
b) nebo ke kumulaci celé produkce nebo části produkce za měsíc červen jednoho hospodářského roku s produkcí za měsíc červenec následujícího hospodářského roku.
V žádosti o kumulaci musí být uvedeno alespoň množství produkce za měsíc červen, které se má kumulovat s množstvím za měsíc červenec.
Toto množství nesmí překročit 7 % součtu kvót A a B dotyčného podniku platných pro hospodářský rok, během kterého se žádost o kumulaci produkce podává.
Takto kumulované množství se považuje za první produkci v rámci kvót dotyčného podniku.
Členský stát posoudí zdůvodnění žádosti s přihlédnutím k výrobní situaci daného podniku a poptávce na trhu, zejména s ohledem na kvóty a dávky z výroby.
Daný podnik může v daném hospodářském roce použít pouze jeden z typů kumulace uvedených v prvním pododstavci.
Po schválení členským státem mu dotyčný podnik vyrábějící isoglukosu sdělí do následujícího 15. července v případě uvedeném v prvním pododstavci písmenu a) a do následujícího 15. srpna v případě uvedeném v prvním pododstavci písmenu b) množství vyjádřená jako sušina, skutečně vyrobená během dotyčného dvouměsíčního období, přičemž se případně vezme v úvahu množství, které má být kumulováno uvedené v prvním pododstavci písmenu b).
Na základě těchto sdělení členský stát stanoví kumulovanou produkci isoglukosy dotyčného podniku během uvedených dvou měsíců, která se má započíst do produkce příslušného hospodářského roku podle prvního pododstavce písm. a) nebo b).
Členský stát sdělí tuto produkci Komisi.
Ustanovení prvního pododstavce písm. b) nelze použít pro poslední hospodářský rok uvedený v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001.
4. Do 15. září každého roku členské státy stanoví za předcházející hospodářský rok konečnou produkci cukru, isoglukosy a inulinového sirupu, které dosáhl každý podnik nacházející se na jejich území.
5. Pokud jsou po stanovení konečné produkce cukru uvedené v odstavci 4 zjištěny rozdíly, vezmou se tyto rozdíly v úvahu při stanovení konečné produkce za hospodářský rok, během nějž byly rozdíl zjištěny.
6. Do 25. dne každého měsíce každý podnik vyrábějící cukr sdělí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území se výroba uskutečňuje, nebo orgánu dotyčného členského státu, který je oprávněn provádět intervenci na trhu s dotyčným produktem, s uvedením množství, která jsou či nejsou jeho vlastnictvím,
a) množství cukru vyjádřená jako bílý cukr, která jsou v jeho vlastních zařízeních uskladněná na konci předcházejícího kalendářního měsíce;
b) množství cukru vyjádřená jako bílý cukr, která byla expedována z jeho zařízení během přecházejícího kalendářního měsíce.
V tomto sdělení jsou příslušná množství rozepsána podle cukru vyrobeného v rámci kvóty A a B, cukru převedeného do následujícího roku podle článku 14 nařízení (ES) č. 1260/2001 a cukru C.
Orgán uvedený v prvním pododstavci může požádat o sdělení dodatečných údajů týkajících se zásob, kterými výrobce disponuje, a množství expedovaných z jeho zařízení.
7. Do 25. dne každého měsíce sdělí provozovatel rafinerie surového cukru příslušnému orgánu členského státu, na jehož území se rafinace uskutečnila, nebo orgánu dotyčného členského státu, který je oprávněn provádět intervenci na trhu s dotyčným produktem, s uvedením množství, která jsou či nejsou jeho vlastnictvím,
a) množství cukru vyjádřená jako bílý cukr, která jsou v jeho vlastních zařízeních uskladněná na konci předcházejícího kalendářního měsíce;
b) množství cukru vyjádřená jako bílý cukr, která byla expedována z jeho zařízení během přecházejícího kalendářního měsíce.
Toto sdělení musí rozlišovat množství podléhající režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Orgán uvedený v prvním pododstavci může požádat o sdělení dodatečných údajů týkajících se zásob, kterými provozovatel rafinérie disponuje, a množství expedovaných z jeho zařízení.
Článek 5
1. Pro účely článků 13 až 18 nařízení (ES) č. 1260/2001 a s výhradou odstavců 2 až 5 tohoto článku se produkcí cukru nebo isoglukosy jednoho podniku rozumí množství cukru nebo isoglukosy tímto podnikem skutečně vyrobené.
2. Celkovou produkcí cukru jednoho podniku v daném hospodářském roce je produkce uvedená v odstavci 1, ke které se přičte množství cukru převedené do tohoto hospodářského roku a od které se odečte množství cukru převedené do následujícího hospodářského roku.
3. Množství cukru vyrobené na základě smlouvy podnikem vyrábějícím cukr (dále jen "zpracovatel") na zakázku jiného podniku vyrábějícího cukr (dále jen "objednatel"), je považováno za produkci objednatele, a to na základě písemné žádosti podané dotyčnému členskému státu a řádně podepsané oběma dotyčnými výrobci, pokud je splněna jedna z těchto podmínek:
a) celková produkce cukru zpracovatele je menší než jeho kvóta A;
b) celková produkce cukru zpracovatele je větší než jeho kvóta A, avšak menší než součet jeho kvóty A a jeho kvóty B, pod podmínkou, že celková produkce cukru objednatele je větší než jeho kvóta A;
c) celková produkce cukru zpracovatele a objednatele je větší než součet jejich kvót A a B.
4. Pokud se továrna objednatele a továrna zpracovatele nacházejí v jiných členských státech, žádost uvedená v odstavci 3 musí být podána oběma členským státům.
V tomto případě dotyčné členské státy jednají při vyřizování žádosti ve shodě a přijímají nezbytná opatření, jejichž cílem je zkontrolovat, zda jsou dodržovány podmínky uvedené v odstavci 3.
5. Postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 lze považovat množství cukru vyrobené zpracovatelem za produkci objednatele, pokud je z důvodu vyšší moci nezbytné, aby cukrová řepa, cukrová třtina nebo melasa byly zpracovány na cukr v jiném podniku než je podnik objednatele.
Článek 6
1. Do 1. dubna se pro běžný hospodářský rok provede:
a) odhad dávky ze základní výroby cukru a dávky B podle článku 15 nařízení (ES) č. 1260/2001;
b) postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanovení jednotných částek určených podle článku 7 tohoto nařízení, které musí uhradit výrobce cukru, výrobce isoglukosy a výrobce inulinového sirupu jako zálohy na dávku.
2. Do 15. dubna běžného hospodářského roku členské státy stanoví zálohy, které má na daný hospodářský rok zaplatit každý podnik vyrábějící cukr, každý podnik vyrábějící isoglukosu a každý podnik vyrábějící inulinový sirup.
V případě francouzských departementů Guadeloupe a Martinique, jakož i v případě Španělska musí být tyto zálohy pro třtinový cukr stanoveny do 15. srpna běžného hospodářského roku.
Pokud jde o cukr a inulinový sirup, záloha k úhradě se stanoví tak, že:
a) u předběžné produkce cukru A, inulinového sirupu A, cukru B a inulinového sirupu B stanovené podle čl. 4 odst. 1 se použije jednotná částka stanovená jako záloha na dávku ze základní výroby;
b) u předběžné produkce cukru B a inulinového sirupu B stanovené podle čl. 4 odst. 1 se použije jednotná částka stanovená jako záloha na dávku B.
Pokud jde o isoglukosu, záloha k úhradě se stanoví pro běžný hospodářský rok tak, že u produkce vyrobené mezi 1. červencem a koncem následujícího února se použije jednotná částka stanovená jako záloha na dávku ze základní výroby isoglukosy.
3. Členské státy vyberou tyto zálohy do 1. června běžného hospodářského roku.
V případě francouzských departementů Guadeloupe a Martinique, jakož i v případě Španělska se tyto zálohy na třtinový cukr vybírají do 1. září běžného hospodářského roku.
4. Množství, které má být zjištěno podle čl. 15. odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1260/2001, se stanoví na základě součtu těchto množství:
a) množství cukru, isoglukosy a inulinového sirupu převzatá ve Společenství pro přímou spotřebu nebo pro spotřebu po zpracování ve spotřebitelských odvětvích;
b) množství denaturovaného cukru;
c) množství cukru, isoglukosy a inulinového sirupu dovezená ze třetích zemí ve formě zpracovaných produktů.
Od součtu uvedeného v prvním pododstavci se odečte součet množství cukru, isoglukosy a inulinového sirupu vyvezených do třetích zemí ve formě zpracovaných produktů a množství základních produktů vyjádřená jako bílý cukr, pro která byla vydána osvědčení pro produkční náhrady uvedená v čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/2001.
5. Za závazky týkající se vývozu v rámci běžného hospodářského roku se ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 1260/2001 považují:
a) všechna množství cukru, který má být vyvezen v nezměněném stavu s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými prostřednictvím nabídkových řízeních vyhlášených pro uvedený hospodářský rok;
b) všechna množství cukru, isoglukosy a inulinového sirupu, která mají být vyvezena v nezměněném stavu s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými pravidelně na základě vývozních licencí vydaných během uvedeného hospodářského roku;
c) veškerý předpokládaný vývoz cukru, isoglukosy a inulinového sirupu ve formě zpracovaných produktů s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými pro tento účel během uvedeného hospodářského roku, přičemž se dotyčná množství rozloží rovnoměrně na celý hospodářský rok.
Při výpočtu předpokládané průměrné ztráty uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 1260/2001 je třeba také vzít v úvahu produkční náhrady pro množství základních produktů, vyjádřená jako bílý cukr, pro která byla vydána osvědčení pro produkční náhrady uvedená v čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení v průběhu dotyčného hospodářského roku.
Článek 7
1. Pokud u cukru a inulinového sirupu činí odhad dávky ze základní výroby nejméně 60 % maximální částky uvedené v čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/2001, jednotná částka zálohy se rovná 50 % této maximální částky.
Pokud je odhad menší než 60 % uvedené maximální částky, jednotná částka zálohy se rovná 80 % uvedeného odhadu.
2. Odstavec 1 se rovněž použije ke stanovení jednotné částky zálohy na dávku B za cukr a inulinový sirup, přičemž se bere v úvahu dotyčná maximální částka uvedená v čl. 15 odst. 4 a 5 nařízení (ES) č. 1260/2001.
3. Jednotná částka zálohy na dávku ze základní výroby isoglukosy činí 40 % jednotné částky dávky ze základní výroby odhadnuté pro cukr podle čl. 6 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení.
Článek 8
1. Za předcházející hospodářský rok se do 15. října stanoví pro cukr, isoglukosu a inulinový sirup:
a) částky dávky ze základní výroby a dávky B;
b) popřípadě koeficient uvedený v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001.
2. Pro každý podnik vyrábějící cukr, každý podnik vyrábějící isoglukosu a každý podnik vyrábějící inulinový sirup členské státy stanoví do 1. listopadu, za předcházející hospodářský rok a se započtením záloh vybraných podle článku 6 dosud neuhrané nedoplatky dávek.
Částky, které má doplatit podnik nebo členský stát uvedené v prvním pododstavci, musí být uhrazeny do 15. prosince následujícího po konečném termínu pro stanovení nedoplatků k úhradě.
3. Je-li přijat koeficient podle čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001, členské státy, v souladu s ustanoveními uvedeného odstavce, stanoví do 1. listopadu, za předcházející hospodářský rok a pro každý podnik vyrábějící cukr, každý podnik vyrábějící isoglukosu a každý podnik vyrábějící inulinový sirup doplňkovou dávku, kterou mají dotyční výrobci uhradit. Tato dávka se inkasuje současně se nedoplatkem dávek z výroby za uvedený hospodářský rok.
4. Pokud částka dávek, které měl uhradit výrobní podnik, nebyla správně stanovena, správná částka k úhradě nebo nedoplatek dávky musí být stanoveny ve lhůtě 30 dnů od data, kdy členský stát tuto situaci zjistil a je schopen vypočítat zákonem stanovenou částku k úhradě.
Členské státy vyberou částky uvedené v prvním pododstavci do 30 dnů od data, kdy byly tyto částky stanoveny.
Článek 9
1. Částky uvedené v čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 se stanoví současně s částkami dávek uvedenými v čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení a stejným postupem.
2. Pokud výrobce cukru zaplatil prodejci cukrové řepy nižší cenu, než je základní cena cukrové řepy, je výrobce povinen umožnit prodejci cukrové řepy, aby se i on podílel na výnosu z valorizace cukru v důsledku intervenční ceny, a to v míře odpovídající rozdílu mezi těmito dvěma cenami.
Při výpočtu částky odpovídající uvedenému podílu vezme výrobce v úvahu:
a) dobu mezi dny, kdy byla cukrová řepa zaplacena, a dny splatnosti stanovenými pro úhradu záloh a nedoplatků za dávky z výroby a za doplňkovou dávku;
b) úrokovou sazbu Evropské centrální banky pro hlavní refinanční operace ve lhůtách uvedených v písmenu a).
Pro členský stát, který se neúčastní třetí etapy hospodářské a měnové unie, je referenční sazbou rovnocenná sazba stanovená jeho národní centrální bankou;
c) procentuální hodnoty uvedené v čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001;
d) výnos dotyčné cukrové řepy, aniž je dotčen čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001.
3. Výrobce cukru uhradí prodejci cukrové řepy částky uvedené v odstavci 1 a částku odpovídající podílu uvedenému v odstavci 2 do čtyř týdnů od data, kdy byly stanoveny dávky uvedené v čl. 8 odst. 1.
4. Mezioborová dohoda může stanovit odchylky od odstavců 2 a 3.
Článek 10
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro zavedení kontroly, která je nutná pro stanovení výroby produktů uvedených v tomto nařízení.
Článek 11
Náhrada uvedená v čl. 16 odst. 3 druhém a třetím pododstavci nařízení (ES) č. 1260/2001 může být použita, aniž jsou dotčena tato ustanovení, v souladu s pravidly definovanými v mezioborové dohodě.
Článek 12
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1443/82.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 315/2002
ze dne 20. února 2002
o průzkumu cen čerstvých nebo chlazených jatečně opracovaných těl ovcí na reprezentativních trzích ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], a zejména na články 20 a 24 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2529/2001 stanoví nový režim prémií, který nahrazuje režim upravený v nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [2], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1669/2000 [3]. S cílem zohlednit nová opatření a z důvodu jasnosti je nezbytné vytvořit nová pravidla, která nahradí pravidla stanovená v nařízení Komise (EHS) č. 1481/86 ze dne 15. května 1986 o určování cen čerstvých nebo chlazených jatečně opracovaných těl jehňat zjištěných na reprezentativních trzích Společenství a o sestavování přehledu cen některých dalších provedení jatečně opracovaných těl ovcí ve Společenství [4], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2877/2000 [5].
(2) Podle článku 20 nařízení (ES) č. 2529/2001 členské státy zjišťují ceny ovcí a skopového masa.
Měla by proto být stanovena prováděcí pravidla pro sdělování cen.
(3) Těmito cenami se rozumí ceny zjištěné na reprezentativním trhu nebo reprezentativních trzích každého členského státu u různých kategorií čerstvých nebo chlazených jatečně opracovaných těl ovcí.
Pokud je v členském státě více než jeden reprezentativní trh, měl by se kromě toho vzít v úvahu aritmetický, nebo v případě potřeby vážený průměr cenových nabídek zjištěných na těchto trzích.
(4) Ceny zjištěné na trhu musí vycházet z cen jatečně opracovaných těl, bez daně z přidané hodnoty, od nichž však nelze odečítat jiné náklady.
Tržní ceny by měly být zjištěny na základě "hmotnosti jatečně opracovaného těla" definované v rozhodnutí Komise 94/434/ES ze dne 30. května 1994, kterým se stanoví prováděcí pravidla k směrnici Rady 93/25/EHS o statistických zjišťováních chovu ovcí a koz, která mají být prováděna členskými státy [6], naposledy pozměněném rozhodnutím1999/47/ES [7].
Mělo by však být umožněno nepoužívat tuto definici v případě jatečně opracovaných těl mladých jehňat o hmotnosti mezi 9 až 16 kilogramy, aby se tak vzala v úvahu tržní praxe spočívající v tom, že na trh se uvádějí celá těla s hlavou a droby, jejichž komerční hodnota je vyšší.
(5) V některých členských státech ceny souvisejí s cenami živých zvířat.
Tyto ceny by pak měly být přepočítávány pomocí příslušných koeficientů.
V regionech, kde se za účelem odhadu hmotnosti jatečně opracovaného těla posuzují živá zvířata individuálně, se však může z tohoto posouzení vycházet při přepočtu.
(6) Členské státy by měly oznámit Komisi vybrané reprezentativní trhy a kategorie jatečně opracovaných těl, jakož i váženou nebo poměrnou důležitost položek používaných k výpočtu cen, aby tak vysvětlily podstatu zjišťování cen.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovce a kozy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy, jejichž produkce skopového masa je vyšší než 200 tun za rok, sdělí Komisi nejpozději každý čtvrtek ceny čerstvých nebo chlazených jatečně opracovaných těl jehňat a bahnic.
Těmito cenami se rozumí ceny zjištěné v oblastech kótování členských států uvedených v článku 12 nařízení (ES) č. 2529/2001, které splňují požadavky stanovené v odstavci 1.
Musí to být velkoobchodní ceny, které tyto členské státy zjistily na reprezentativním trhu nebo reprezentativních trzích v týdnu předcházejícím týdnu, v němž jsou dané informace poskytovány.
Reprezentativní trh nebo trhy musí určit výše uvedené členské státy.
Ceny se vypočítají na základě tržních cen, bez daně z přidané hodnoty.
Článek 2
1. Tržní ceny se zjišťují na základě "hmotnosti jatečně opracovaného těla" ve smyslu rozhodnutí 94/434/ES.
Pokud se ceny zjišťují podle různých kategorií jatečně opracovaných těl, musí se cena na reprezentativním trhu rovnat průměru cen zjištěných u zmíněných kategorií na úrovni velkoobchodu během období sedmi dnů; jde o průměr vážený pomocí koeficientů stanovených členskými státy tak, aby odrážely relativní důležitost každé kategorie.
2. V případě jatečně opracovaných těl jehňat o hmotnosti do 16 kilogramů a v souladu s běžnou obchodní praxí mohou být ceny zjištěny před vykolením a odstraněním hlavy.
Pokud se ceny zjišťují na základě živé hmotnosti, cena jednoho kilogramu živé hmotnosti se vydělí maximálním přepočítacím koeficientem 0,5.
Jestliže je však běžnou praxí zahrnovat do ceny jehňat do 28 kilogramů živé hmotnosti rovněž hlavu a droby, mohou členské státy stanovit vyšší koeficient.
V oblastech, kde je zjišťování ceny založeno na individuálním posuzování hmotnosti jatečně opracovaných těl jehňat, je přepočet založen na tomto odhadu.
Článek 3
1. Pokud se během sedmidenního období podle čl. 2 odst. 1 konají trhy více než jednou, pak cena každé kategorie odpovídá aritmetickému průměru cenových nabídek zjištěných během každého trhu.
2. Pokud v určité oblasti kótování existuje několik reprezentativních trhů, cena pro tuto oblast se rovná průměru cen zjištěných na zmíněných trzích, váženému pomocí koeficientů stanovených členskými státy tak, aby odrážely relativní důležitost každého trhu nebo každé kategorie.
3. Pokud však nejsou k dispozici žádné informace, ceny na reprezentativních trzích členského státu se stanoví zejména s ohledem na poslední známé ceny.
Článek 4
Členské státy oznámí Komisi do 1. března 2002
a) reprezentativní trhy každé oblasti kótování,
b) kategorie jatečně opracovaných těl jehňat,
c) vážené a přepočítací koeficienty podle článků 2 a 3.
Členské státy oznámí Komisi všechny změny předpisů do jednoho měsíce od provedení těchto změn.
Článek 5
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1481/86.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 327/2002
ze dne 21. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2316/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě1, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1038/20012, a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2316/19993 naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1157/20014 stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) 1251/1999, pokud jde o podmínky pro poskytování plateb na plochu pro některé plodiny na orné půdě.
(2) Podle čl. 5a odst. 2 nařízení (ES) č. 1251/1999 ověří členské státy nejméně 30 % ploch osetých konopím pěstovaným na vlákno, pro něž byly podány žádosti o platby na plochu, a nejméně 20 % ploch, pokud členský stát pro takové plodiny zavede systém předběžného schvalování. Zkušenosti získané v hospodářském roce 2001/02 ukazují, že je třeba podrobněji určit požadavky pro tato ověřování podle nařízení (ES) č. 2316/1999.
(3) V zájmu soudržnosti a zjednodušení je třeba zrušit zvláštní ustanovení pro používání semen řepky získaných z osiva pocházejícího z jednoho hospodářství.
(4) Nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství5, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2721/20006, bylo kodifikováno a nahrazeno nařízením (ES) č. 2419/20017 naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2550/20018. V souvislosti s tím bylo stanoveno, že se zvláštní ustanovení, která definují určené plochy, převedou do prováděcích pravidel k dotčeným režimům.
(5) Nařízení Komise (ES) č. 1/2002 ze dne 28. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1259/1999, pokud jde o zjednodušený režim plateb pro zemědělce v rámci některých režimů podpor9, zavádí pro některé producenty zjednodušený režim. Uvedené nařízení stanoví, že specifické žádosti v rámci zjednodušeného režimu budou zohledněny při výpočtu případného překročení základní plochy a při výpočtu překročení referenčního výnosu podle čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1251/1999.
(6) Producenti musí vyjmout z produkce část plochy svého hospodářství, aby získali nárok na platby na plochu.
Aby byla účinnost tohoto režimu zajištěna, neměla by být půda vyňatá z produkce jakýmkoliv způsobem zemědělsky využívána.
(7) Rakousko sdělilo nové názvy některých regionů, pro něž lze poskytovat příplatek k platbě na plochu pro pšenici tvrdou.
(8) Na žádost Itálie, Nizozemska a Spojeného království je třeba stanovit nové základní plochy v souladu s regionalizačním plánem příslušného členského státu, aniž by se změnila celková základní plocha.
(9) V rámci nařízení Rady (ES) č. 1017/94 ze dne 26. dubna 1994 o přeměně půdy, na které se v současnosti pěstují plodiny na orné půdě, na půdu pro extenzívní chov hospodářských zvířat v Portugalsku10, naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
2582/200111, byly podány žádosti o přeměnu 16 185 hektarů půdy. Základní plocha by proto měla být upravena.
(10) Členské státy oznámily výsledky testů obsahu tetrahydrokanabinolu v odrůdách konopí zasetých v roce 2001.
Tyto výsledky je třeba zohlednit při sestavování seznamu odrůd konopí, pro něž mohou být v následujících hospodářských letech poskytnuty platby na plochu, a seznamu odrůd přijatých dočasně pro hospodářský rok 2002/03, které by měly být během daného hospodářského roku podrobeny dalším analýzám.
(11) Nařízení (ES) č. 2316/1999 by proto mělo být pozměněno,
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2316/1999 se mění takto:
1. ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. c) se nahrazuje tímto: "c) na kterých je plodina udržována za obvyklých podmínek pro růst a v souladu s místními normami nejméně do počátku květu.
Olejnatá semena, bílkovinné plodiny, lněná semena, len a pšenice tvrdá musí být rovněž udržovány za normálních podmínek pro růst a v souladu s místními normami nejméně do 30. června předcházejícího dotčenému hospodářskému roku, pokud nejsou před tímto datem zcela zralé sklizeny.
Bílkovinné plodiny mohou být sklízeny až po stádiu mléčné zralosti.
U konopí pěstovaného na vlákno musí být plodina rovněž udržována za obvyklých podmínek pro růst a v souladu s místními normami nejméně 10 dnů po skončení květu, aby bylo možné provádět kontroly podle čl. 5a odst. 2 nařízení (ES) č. 1251/1999. Členské státy však mohou sklizeň konopí pěstovaného na vlákno schválit po počátku květu, avšak do 10 dnů po skončení květu, pokud inspektoři určí reprezentativní části každého pozemku, které musí být pro účely kontrol udržovány do desátého dne od skončení květu postupem podle přílohy XIII.";
2. ustanovení čl. 4 odst. 2 písm. b) se nahrazuje tímto: "b) osivo získané sklizní certifikovaného osiva dvounulových odrůd pěstovaných ve stejném hospodářství;";
3. ustanovení čl. 4 odst. 3 se zrušuje;
4. v čl. 6 odst. 5 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Je-li zjištěn rozdíl mezi minimálním množstvím certifikovaného osiva stanoveným členským státem a množstvím, které je skutečně použito, plocha se vypočte vydělením celkového množství certifikovaného osiva, o jehož použití producent poskytne důkaz, minimálním množstvím na hektar, které je pro region příslušného producenta stanoveno členským státem. Takto určená plocha se po provedení výše uvedených snížení použije pro výpočet nároku na příplatek nebo zvláštní podporu.";
5. poslední pododstavec čl. 7b odst. 1 se nahrazuje tímto: "Odrůdy konopí pěstovaného na vlákno podle bodu 2 písm. b) přílohy XII tohoto nařízení podléhají během hospodářského roku 2002/03 ve všech členských státech, kde jsou pěstovány, postupu B.";
6. ustanovení čl. 19 odst. 3 se nahrazuje tímto: "3. Plochy vyňaté z produkce nesmí být využity pro žádnou zemědělskou produkci kromě zemědělské produkce uvedené v čl. 6 odst. 3 nařízení (ES) č. 1251/1999, ani pro zemědělské účely nebo za účelem výnosu, jež se neslučují s pěstováním plodin na orné půdě.";
7. příloha IV se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení;
8. v příloze VI se údaje uvedené pod nadpisy "Itálie", "Nizozemsko", "Portugalsko" a "Spojené království" nahrazují údaji uvedenými v příloze II tohoto nařízení;
9. příloha VII se nahrazuje přílohou III tohoto nařízení;
10. příloha XII se nahrazuje přílohou IV tohoto nařízení;
11. příloha XIII se nahrazuje přílohou V tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 332/2002
ze dne 18. února 2002,
kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3]
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 119 odst. 1 druhý pododstavec a článek 119 odst. 2 Smlouvy stanoví, že Rada na základě doporučení Komise vydaného po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem poskytne vzájemnou pomoc členskému státu, u něhož nastaly nebo mu vážně hrozí obtíže s jeho platební bilancí. Článek 119 neurčuje nástroj, který se pro takovou předvídanou vzájemnou pomoc použije.
(2) Poskytnutí úvěru členskému státu by mělo být možné tak brzy, aby to členský stát podnítilo přijmout ještě včas za podmínek obvyklého směnného kurzu opatření hospodářské politiky, která by měla předejít akutní krizi platební bilance a podpořit jeho úsilí o konvergenci.
(3) Každý úvěr členskému státu by měl být vázán na to, že členský stát přijme opatření hospodářské politiky s cílem znovu obnovit nebo zajistit udržitelnou situaci platební bilance a přizpůsobit ji závažnosti situace platební bilance v tomto státě a jejímu vývoji.
(4) Příslušné postupy a nástroje by měly být poskytnuty v předstihu, aby umožnily Společenství a členským státům zajistit, že finanční střednědobá pomoc bude v případě potřeby poskytnuta rychle, zejména pokud okolnosti vyžadují okamžitou akci.
(5) Aby mohla být poskytnutá pomoc financována, musí být Společenství schopno užít svoji kredibilitu k zapůjčení prostředků, které budou poskytnuty dotyčnému členskému státu formou úvěrů.
Operace tohoto typu jsou nutné k dosažení cílů Společenství definovaných ve Smlouvě, zejména k harmonickému rozvoji hospodářských činností v celém Společenství.
(6) Za tím účelem byl nařízením Rady (EHS) č. 1969/88 [4] zaveden jednotný systém poskytování střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států.
(7) Členské státy, které zavedly jednotnou měnu, nemají již od 1. ledna 1999 nárok na střednědobou finanční pomoc.
Systém finanční pomoci by však měl být zachován nejen pro případné potřeby stávajících členských států, které nepřijaly euro, ale také pro potřeby nových členských států do doby, než euro přijmou.
(8) Zavedení jednotné měny podstatně snížilo počet členských států, které mohou systému využívat.
To opravňuje ke snížení současného limitu 16 miliard EUR.
Úvěrový limit by však měl být udržován na dostatečně vysoké úrovni, aby náležitě uspokojil současně potřeby několika členských států.
Snížení úvěrového limitu ze 16 na 12 miliard EUR se jeví přiměřené pro zabezpečení této potřeby a pro zohlednění nadcházejícího rozšíření Evropské unie.
(9) Výrazná nerovnováha mezi počtem možných příjemců úvěrů během třetí etapy hospodářské a měnové unie a počtem zemí, které jsou schopny je financovat, činí udržení přímého financování úvěrů poskytovaných všemi ostatními členskými státy obtížným.
Tyto úvěry by proto měly být financovány výhradně sjednáváním na kapitálových trzích nebo u finančních institucí, které nyní dosáhly stupně vývoje a zralosti, který by jim realizaci takového financování měl umožnit.
(10) Postupy pro využívání systému by také měly být vyjasněny s přihlédnutím ke získaným zkušenostem a měl by být vzat v úvahu vývoj mezinárodních finančních trhů a technické možnosti a omezení, jež jsou spojeny s přístupem k těmto zdrojům financování.
(11) Je na Radě, aby rozhodla o poskytnutí úvěru nebo vhodného systému financování, o jeho průměrné době splatnosti, jeho celkové výši a výši postupných tranší.
Charakteristiky tranší, doba splatnosti a typ úrokové sazby by však měly být stanoveny společnou dohodou mezi členským státem přijímajícím úvěr a Komisí.
Pokud Komise zaujme stanovisko, že charakteristiky úvěru požadovaného členským státem povedou k financování, které je neslučitelné s technickými omezeními uloženými kapitálovými trhy nebo finančními institucemi, musí být schopna navrhnout alternativní postup pro financování.
(12) aAby mohla financovat úvěry poskytnuté podle tohoto nařízení, měla by být Komise oprávněna sjednávat jménem Evropského společenství výpůjčky na kapitálových trzích nebo od finančních institucí.
(13) Systém finanční pomoci zavedený nařízením (EHS) č. 1969/88 by měl být odpovídajícím způsobem upraven.
V zájmu jasnosti by uvedené nařízení mělo být nahrazeno.
(14) Smlouva neposkytuje pro přijetí tohoto nařízení, které stanoví, že poskytování úvěrů Společenství bude financováno výhradně prostředky získanými na kapitálových trzích, a nikoliv od jiných členských států, žádné jiné pravomoci kromě článku 308,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zavádí se systém střednědobé finanční pomoci Společenství, umožňující poskytování úvěrů jednomu nebo více členským státům, jimž nastaly nebo jim vážně hrozí obtíže s jejich bilancí běžných plateb nebo pohybu kapitálu.
Tento systém společenství mohou využívat pouze členské státy, které nepřijaly euro.
Celková výše úvěrů, které mohou být členským státům poskytnuty na základě tohoto systému, je omezena na 12 miliard EUR úvěrové jistiny.
2. Za tím účelem je Komise v souladu s rozhodnutím přijatým Radou podle článku 3 a po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem zmocněna sjednávat jménem Evropského společenství výpůjčky na kapitálových trzích nebo u finančních institucí.
Článek 2
Pokud má členský stát, který nepřijal euro, v úmyslu využít zdroje financování mimo Společenství, vázané na hospodářsko-politické podmínky, konzultuje nejdříve s Komisí a ostatními členskými státy, aby mimo jiné zjistil, jaké možnosti nabízí systém střednědobé finanční pomoci Společenství.
Tyto konzultace probíhají v Hospodářském a finančním výboru v souladu s článkem 119 Smlouvy.
Článek 3
1. Systém střednědobé finanční pomoci může být Radou použit z podnětu:
a) Komise, která jedná na základě článku 119 Smlouvy v dohodě s členským státem, který chce financování Společenství využít;
b) členského státu, u něhož nastaly nebo mu vážně hrozí obtíže s bilancí běžných plateb nebo pohybu kapitálu.
2. Rada zásadně na stejném zasedání rozhodne po přezkoumání situace členského státu, který chce využít střednědobé finanční pomoci, a ozdravného nebo podpůrného programu předloženého na podporu jeho žádosti:
a) o poskytnutí úvěru nebo přiměřeného systému financování, jeho částce a jeho průměrné době splatnosti;
b) o hospodářsko-politických podmínkách, na které je střednědobá finanční pomoc vázána, aby bylo možno obnovit a zaručit udržitelnou situaci v platební bilanci;
c) o technikách čerpání úvěru nebo systému financování, jejichž vyplácení respektive čerpání proběhne zásadně v postupných tranších, přičemž poskytnutí jednotlivých tranší podléhá ověření výsledků dosažených při provádění programu ve vztahu ke stanoveným cílům.
Článek 4
V případě, že jsou během doby trvání finanční pomoci zavedena nebo znovu zavedena omezení pohybu kapitálu podle článku 120 Smlouvy, přezkoumají se podle článku 119 Smlouvy podmínky a postupy finanční pomoci.
Článek 5
Komise přijme ve spolupráci s Hospodářským a finančním výborem nezbytná opatření pro pravidelné ověřování toho, zda hospodářská politika členského státu, který přijal úvěr Společenství, odpovídá ozdravnému nebo podpůrnému programu a případným ostatním podmínkám stanoveným Radou podle článku 3.
Za tímto účelem poskytne členský stát Komisi všechny potřebné informace.
Podle výsledků tohoto ověření rozhodne Komise po obdržení stanoviska Hospodářského a finančního výboru o vyplacení dalších tranší.
Rada rozhoduje o případných úpravách původně stanovených hospodářsko-politických podmínek.
Článek 6
Úvěry poskytnuté jako střednědobá finanční pomoc mohou být použity ke konsolidaci pomoci poskytované Evropskou centrální bankou v rámci velmi krátkodobého finančního systému.
Článek 7
1. Výpůjční a úvěrové operace uvedené v článku 1 se provádějí v eurech.
Užívají hodnotu stanovenou ke stejnému dni a nesmějí pro Společenství znamenat ani změnu lhůt splatnosti, ani riziko úrokových sazeb či jiná komerční rizika.
Charakteristiky postupných tranší poskytovaných Společenstvím v rámci systému finanční pomoci se dohodnou mezi členským státem a Komisí.
Pokud Komise zaujme stanovisko, že charakteristiky požadované členským státem povedou k tomu, že financování Společenství bude v rozporu s technickými omezeními uloženými finančními trhy nebo že by poškodilo pověst Společenství jako vypůjčovatele na stejných trzích, má právo odepřít svůj souhlas a navrhnout alternativní řešení.
Pokud členský stát obdrží úvěr s možností předčasného splacení a rozhodne se této možnosti využít, Komise podnikne nezbytné kroky.
2. Na žádost dlužného členského státu, pokud okolnosti umožňují zlepšení úrokové sazby úvěru, může Komise provést refinancování všech nebo části původních výpůjček nebo restrukturalizaci příslušných finančních podmínek.
Refinancování nebo restrukturalizace se provedou v souladu s podmínkami stanovenými v odstavci 1 a nesmějí vést k prodloužení průměrné doby splatnosti dotčené výpůjčky, ani ke zvýšení částky kapitálu splatné ke dni refinancování nebo restrukturalizace.
3. Náklady, které Společenství vzniknou při sjednání a provádění každé operace, nese stát přijímající úvěr.
4. Hospodářský a finanční výbor je průběžně informován o vývoji operací uvedených v odst. 2 prvním pododstavci.
Článek 8
Rada na návrh Komise, vypracovaný po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem, přijme kvalifikovanou většinou rozhodnutí uvedená v článcích 3 a 5.
Článek 9
Evropská centrální banka přijme nezbytná opatření pro správu úvěrů.
Prostředky se vyplatí pouze pro účely uvedené v článku 1.
Článek 10
Na základě zprávy Komise a po zaujetí stanoviska Hospodářským a finančním výborem Rada každé tři roky přezkoumá, zda zavedený systém z hlediska zásad, úprav a limitů nadále splňuje potřebu, která vedla k jeho zavedení.
Článek 11
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1969/88.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 333/2002
ze dne 18. února 2002
o jednotném vzoru formulářů pro připojení víza uděleného členskými státy držitelům cestovních dokladů, které nejsou uznávány členským státem, který formulář vydal
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 písm. b) bod iii) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Harmonizace vízové politiky je zásadním opatřením pro postupné vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, zejména pokud jde o překračování hranic.
(2) Opatření č. 38 Vídeňského akčního plánu přijatého Radou ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci dne 3. prosince 1998 vyjadřuje nutnost věnovat pozornost novému technickému vývoji, aby se případně zajistila vyšší bezpečnost jednotného vzoru víz.
(3) Odstavec 22 závěrů ze zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 vyjadřuje nutnost dále rozvíjet aktivní společnou politiku v oblasti víz a padělaných dokladů.
(4) Formuláře v současnosti používané členskými státy pro připojení víza uděleného členskými státy držitelům cestovních dokladů, které nejsou uznávány členským státem, který formulář vydal, nesplňují požadované bezpečnostní normy.
Proto je třeba sladit vzor těchto formulářů, aby byly bezpečnější.
(5) Jednotný vzor musí obsahovat všechny nezbytné informace a splňovat velmi vysoké technické požadavky, zejména pokud jde o ochranu před paděláním a pozměňováním.
Musí vyhovovat potřebám všech členských států a všeobecně rozpoznatelné bezpečnostní prvky, které jsou jasně viditelné pouhým okem.
(6) Toto nařízení se omezuje na popis předlohy jednotného vzoru.
Popis musí být doplněn dalšími technickými podmínkami, které musí zůstat utajeny proto, aby se zabránilo padělání a pozměňování, a které nemohou obsahovat osobní údaje nebo odkazy na tyto údaje.
Pravomoc přijímat tyto další technické podmínky by měly být svěřeny Komisi, které napomáhá výbor zřízený podle článku 6 nařízení Rady (ES) č. 1683/95 ze dne 29. května 1995, kterým se stanoví jednotný vzor víz [3].
(7) Aby se zajistilo, že uvedené informace nebudou dostupné více osobám, než je nezbytné, určí každý členský stát jeden subjekt odpovědný za tisk jednotného vzoru, a přitom si ponechá možnost tento subjekt změnit, bude-li to potřebné.
Každý členský stát sdělí Komisi a ostatním členským státům název příslušného subjektu.
(8) Členské státy by měly společně s Komisí provést nezbytná opatření, aby při zpracování osobních údajů byla dodržena úroveň ochrany stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [4].
(9) Pravidla, která v současnosti upravují uznávání platnosti cestovních dokladů, nejsou podmínkami upravujícími vstup na území členských států nebo udělování víz dotčena.
(10) Ve vztahu k provádění dohody o přidružení Norska a Islandu představuje toto nařízení rozvoj schengenského acquis ve smyslu protokolu o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie.
(11) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství oznámilo Spojené království dopisem ze dne 3. července 2001 své přání účastnit se přijetí a uplatňování tohoto nařízení.
(12) V souladu se článkem 1 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství se Irsko neúčastní přijetí tohoto nařízení.
Aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, nepoužije se proto toto nařízení na Irsko.
(13) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se "formulářem pro připojení víza" rozumí doklad vydaný orgánem členského státu držiteli cestovního dokladu, který není uznáván uvedeným členským státem, na který příslušné orgány tohoto státu připojí vízum.
2. Formulář pro připojení víza odpovídá vzoru stanovenému v příloze.
3. V případě, že je držitel formuláře pro připojení víza doprovázen vyživovanou osobou nebo vyživovanými osobami, je na každém členském státě, aby rozhodl, zda držiteli dokladů a každé vyživované osobě mají být vystaveny samostatné vízové formuláře.
Článek 2
Postupem podle čl. 5 odst. 2 budou stanoveny technické podmínky pro jednotný vzor formulářů pro připojení víza a technické podmínky pro
a) bezpečnostní prvky a požadavky včetně zdokonalených norem proti padělání, napodobování a pozměňování;
b) technické postupy a metody pro vyplňování jednotného formuláře pro připojení víza.
Článek 3
Technické podmínky uvedené ve článku 2 jsou tajné.
Jsou sdělovány pouze subjektům určeným členskými státy pro tisk jednotného vzoru a osobám řádně pověřeným členským státem nebo Komisí.
Každý členský stát určí jeden subjekt, který bude odpovědný za tisk jednotného vzoru formulářů.
Název tohoto subjektu sdělí Komisi a ostatním členským státům.
Tentýž subjekt může být určen dvěma nebo více členskými státy.
Každý členský stát je oprávněn změnit jím určený subjekt.
Uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
Článek 4
Aniž jsou dotčena pravidla o ochraně údajů, mají osoby, kterým je jednotný vzor formulářů vystavován, právo ověřit osobní údaje uvedené v jednotném vzoru formulářů a případně požadovat provedení oprav nebo výmazů.
Na jednotném vzoru formulářů se neuvádějí žádné strojově čitelné informace, pokud nejsou uvedeny v příloze nebo pokud nejsou uvedeny v odpovídajícím cestovním dokladu.
Článek 5
Tímto nařízením není dotčena pravomoc členských států v oblastech uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, cestovních dokladů a dokladů totožnosti vydávaných jejich orgány.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 6 nařízení (ES) č. 1683/95.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená ve čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
Pokud členské státy užívají jednotný vzor formulářů pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 1, musí být přijata vhodná opatření, aby nebyla možná záměna s formulářem vymezeným v článku 1.
Článek 8
Členské státy začnou používat jednotný vzor formulářů pro připojení víza nejpozději do dvou let od přijetí opatření uvedených ve čl.
2 písm. a). Platnost povolení již udělených a vystavených na jiném vzoru však není zavedením jednotného vzoru formulářů pro připojení víza dotčena, pokud daný členský stát nerozhodne jinak.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 334/2002
ze dne 18. února 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1683/95 ze dne 29. května 1995, kterým se stanoví jednotný vzor víz
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 písm. b) bod iii) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 1683/95 [3] stanovilo jednotný vzor víz.
(2) Opatření č. 38 Vídeňského akčního plánu přijatého Radou pro spravedlnost a vnitřní věci dne 3. prosince 1998 vyjadřuje nutnost věnovat pozornost novému technickému vývoji, aby se případně zajistila vyšší bezpečnost jednotného vzoru víz.
(3) Odstavec 22 závěrů ze zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 vyjadřuje nutnost dále rozvíjet aktivní společnou politiku v oblasti víz a padělaných dokladů.
(4) Vytvoření jednotného vzoru víz je základním prvkem harmonizace vízové politiky.
(5) Je třeba učinit opatření pro vytvoření společným norem pro používání jednotného vzoru víz, zejména pro vytvoření společných pravidel o technických metodách a postupech, které se mají používat při vyplňování formulářů.
(6) Vkládání fotografií zpracovaných v souladu s přísnými bezpečnostními normami je prvním krokem směrem k používání prvků vytvářejících spolehlivější vazbu mezi vízem jednotného vzoru a držitelem víza a je tak důležitým příspěvkem k zajištění ochrany jednotného vzoru víz proti podvodnému používání.
Přitom jsou brány v úvahu technické podmínky stanovené v dokumentu 9303 ICAO (Mezinárodní organizace pro civilní letectví) o strojově čitelných vízech.
(7) Společné normy pro používání jednotného vzoru víz jsou nezbytné pro dosažení vysoké technické úrovně a pro usnadnění odhalování padělaných nebo pozměněných vízových štítků.
(8) Pravomoc přijímat tyto společné normy by měla být svěřena výboru zřízenému článkem 6 nařízení (ES) č. 1683/95, který by měl být upraven tak, aby bral v úvahu rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(9) Nařízení (ES) č. 1683/95 by proto mělo být změněno.
(10) Opatření stanovená v tomto nařízení, která mají zajistit větší bezpečnost jednotného vzoru víz, se nedotýkají předpisů upravujících v současnosti uznávání platnosti cestovních dokladů.
(11) Podmínky upravující vstup na území členských států nebo udělování víz se nedotýkají předpisů upravujících v současnosti uznávání platnosti cestovních dokladů.
(12) Ve vztahu k Islandské republice a Norskému království představuje toto nařízení rozvoj ustanovení schengenského acquis spadajících do oblasti uvedené v čl. 1 bodě B rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [5].
(13) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství oznámilo Spojené království Velké Británie a Severního Irska dopisem ze dne 4. prosince 2001 své přání účastnit se přijetí a uplatňování tohoto nařízení.
(14) V souladu s článkem 1 Protokolu o postavení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství se Irsko neúčastní na přijetí tohoto nařízení.
Aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, nepoužije se proto toto nařízení na Irsko,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Rady (ES) č. 1683/95 se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Postupem podle čl. 6 odst. 2 budou stanoveny další technické podmínky pro jednotný vzor víz, které se budou týkat:
a) dalších bezpečnostních prvků a požadavků včetně zdokonalených norem proti padělání, napodobování a pozměňování;
b) technických norem a metod pro vyplňování jednotného víza.
2. Barvy vízového štítku mohou být změněny postupem podle čl. 6 odst. 2."
2. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6 1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES [6].
Doba uvedená ve čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
3. V článku 8 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Vkládání fotografie stanovené v bodě 2a přílohy se zavede nejpozději do pěti let po přijetí technických opatření stanovených pro přijetí tohoto opatření ve článku 2."
4. V příloze se vkládá nový bod, který zní:
"2a. Vkládaná fotografie zpracovaná podle přísných bezpečnostních norem."
Článek 2
První věta přílohy 8 konečného znění Společné konzulární instrukce a přílohy 6 konečného znění Společné příručky, jak vyplývají z rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 28. dubna 1999 [7], se nahrazuje tímto: "Technické a bezpečnostní vlastnosti vzoru vízového štítku jsou uvedeny v nařízení Rady (ES) č. 1683/95 ze dne 29. května 1995, kterým se stanoví jednotný vzor víz [8], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 334/2002 [9], nebo zavedeny na jeho základě."
Článek 3
Tímto nařízením není dotčena pravomoc členských států v oblastech uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, průkazů totožnosti a cestovních dokladů, vydaných jejich orgány.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 336/2002
ze dne 22. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 805/1999, kterým se stanoví prováděcí opatření k nařízení Rady (ES) č. 718/1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 718/1999 ze dne 29. března 1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství [1], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 7 nařízení (ES) č. 718/1999 vyžaduje, aby Komise stanovila prováděcí pravidla pro politiku, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství, definovanou v uvedeném nařízení.
(2) Článek 4 nařízení Komise (ES) č. 805/1999, kterým se stanoví prováděcí opatření k nařízení (ES) č. 718/1999 [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 997/2001 [3] stanoví poměry pro pravidlo "staré za nové" s platností ode dne 29. dubna 1999.
(3) Ustanovení čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 718/1999 vyžaduje, aby se poměr "staré za nové" trvale snižoval tak, aby v pravidelných etapách co nejdříve dosáhl nuly, nejpozději dne 29. dubna 2003.
(4) Článek 1 nařízení Komise (ES) č. 1532/2000 [4], kterým se mění nařízení (ES) č. 805/1999, snížil poměry "staré za nové" počínaje dvacátým dnem po jeho vyhlášení, tj. od 3. srpna 2000. Znovu byly sníženy článkem 1 nařízení (ES) č. 997/2001 počínaje dvacátým dnem po jeho vyhlášení, tj. od 18. června 2001.
(5) S ohledem na závazek snížit poměr na nulu nejpozději dne 29. dubna 2003 a s ohledem na hospodářský rozvoj jednotlivých odvětví trhu vnitrozemské vodní dopravy by poměr "staré za nové" měl být opět snížen.
(6) Je proto nezbytné upravit různé poměry "staré za nové" uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 718/1999 a stanovené článkem 4 nařízení (ES) č. 805/1999 ve znění nařízení (ES) č. 997/2001, aniž se tím zrušují účinky opatření pro strukturální zlepšení provedených od roku 1990. S přihlédnutím k mírnému nárůstu poptávky v odvětví vnitrozemské vodní dopravy při zachování rovnováhy mezi třemi hlavními odvětvími a k jejich zvláštním vlastnostem by měly být poměry sníženy na 0,30:1 pro dopravce pevných nákladů, 0,45:1 pro tankery a 0,125:1 pro tlačná plavidla.
(7) Opatření tohoto nařízení byla předmětem stanoviska Odborné skupiny pro politiku kapacity a podpory loďstva Společenství zřízené článkem 6 nařízení (ES) č. 805/1999,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 805/1999 se mění takto:
1) V čl. 4 odst. 1 se poměr "0;60:1" nahrazuje poměrem "0,30:1".
2) V čl. 4 odst. 2 se poměr "0;90:1" nahrazuje poměrem "0;45:1".
3) V čl. 4 odst. 3 se poměr "0,25:1" nahrazuje poměrem "0,125:1".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 345/2002
ze dne 25. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2461/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999, pokud jde o využití půdy vyňaté z produkce pro produkci surovin, které jsou ve Společenství použity pro zpracování produktů, jež nejsou přímo určeny k výživě lidí nebo zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1038/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 3 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 2461/1999 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 587/2001 [4] umožňuje členským státům schvalovat, aby zemědělci zpracovávali ve svých hospodářstvích surovinu sklizenou na půdě vyňaté z produkce. V této situaci je zemědělec zároveň producentem i zpracovatelem dané suroviny a tím se zvyšuje riziko podvodu. Měla by proto být přijata zvláštní doplňková opatření, aby byla zajištěna lepší kontrola použití dané suroviny.
4 nařízení (ES) č. 2461/1999 rovněž ukládá povinnost denaturovat obiloviny a olejnatá semena sklizené na některých plochách vyňatých z produkce, pokud jsou v hospodářství používány jako topné palivo nebo k výrobě biopaliva v tomtéž hospodářství.
Denaturace je vyžadována, aby se zabránilo používání těchto produktů k výživě lidí nebo zvířat a aby mohlo být upuštěno od dalších kontrol.
Protože vedlejší produkty vzniklé při výrobě nepotravinářských produktů, zejména pokud jde o olejnatá semena, nemohou být po denaturaci použity k výživě lidí nebo zvířat, je rentabilita olejnin pěstovaných na půdě vyňaté z produkce nižší.
(3) Mají-li členské státy tento problém napravit, musí být oprávněny schvalovat denaturaci oleje získaného z olejnatých semen, pokud přijmou zvláštní opatření zejména pro kontrolu, že bylo zpracováno celé sklizené množství, že byla složena jistota pro zpracování a provedena denaturace.
(4) Článek 9 nařízení (ES) č. 2461/1999 rovněž vyžaduje, aby členské státy stanovily každý rok reprezentativní výnosy pro některé suroviny a informovaly o těchto výnosech žadatele nejpozději do 31. července, pro slunečnicová semena do 31. srpna.
Vzhledem k pozdnímu termínu pro výsev a nepříznivým klimatickým podmínkám v některých členských státech je stanovení reprezentativního výnosu pro kukuřici do 31. července obtížné.
Na slunečnicová semena by se proto mělo vztahovat stejné datum jako na kukuřici.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2461/1999 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 3 odst. 4 se nahrazuje tímto: "4. Odchylně od odstavců 2 a 3 mohou členské státy schválit, aby žadatel:
a) používal všechny obiloviny nebo všechna olejnatá semena kódů KN 12010090, ex12050090 a 12060091 sklizené na některých plochách vyňatých z produkce:
i) jako topné palivo ve svém hospodářství;
ii) k výrobě energie nebo biopaliva ve svém hospodářství;
b) zpracovával ve svém hospodářství všechny suroviny sklizené na některých plochách vyňatých z produkce na bioplyn kódu KN 27112900.
V případech podle prvního pododstavce se žadatel zaváže prohlášením nahrazujícím smlouvu podle článku 4, že použije nebo přímo zpracuje surovinu, která je v prohlášení uvedena.
Navíc musí žadatel nechat všechnu sklizenou surovinu zvážit subjektem nebo podnikem určeným členským státem a musí vést zvláštní účetnictví pro použitou surovinu a pro produkty a vedlejší produkty vzniklé při zpracování.
Je-li však použita celá rostlina, lze místo vážení změřit objem dané suroviny.
Členský stát, který využije možnost uvedenou v prvním pododstavci, zavede vhodná kontrolní opatření, kterými zajistí, že je surovina použita přímo v hospodářství nebo zpracována na bioplyn kódu KN 27112900.
Navíc musí být obiloviny a olejnatá semena použitá podle prvního pododstavce písmene a) denaturována metodou stanovenou členským státem.
Členské státy však mohou schválit, aby byl místo olejnatých semen denaturován olej získaný zpracováním olejnatých semen podle prvního pododstavce písm. a) bodu ii), pokud je denaturace provedena ihned po zpracování semen na olej a jsou učiněna opatření pro kontrolu využití semen.
Opatření podle prvního, druhého, třetího a čtvrtého pododstavce a jejich následné změny se oznámí Komisi do 30. listopadu roku předcházejícího sklizňovému roku, na nějž se uvedená opatření vztahují.
Opatření pro hospodářské roky 2001/02 a 2002/03 jsou oznámena do 31. května 2001, resp. 31. března 2002.
Články 4 až 21 se použijí obdobně."
2. Ustanovení čl. 9 odst. 2 se nahrazuje tímto: "2. V případě podle odst. 1 písm. b) vyberou členské státy oblasti, které se použijí při výpočtu reprezentativních výnosů a které případně mohou odpovídat regionům stanoveným v regionalizačních plánech podle nařízení (ES) č. 1251/1999. Každý rok před sklizní informují členské státy příslušné žadatele o uvedených reprezentativních výnosech:
a) nejpozději do 31. července pro suroviny, které mohou být nakoupeny pro intervenci jinak než podle stávajícího režimu, vyjma kukuřice, a pro semena řepky a řepice uvedená v odstavci 1;
b) nejpozději do 31. srpna pro kukuřici a slunečnicová semena uvedená v odstavci 1."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 348/2002
ze dne 25. února 2002,
kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky, a od nařízení (ES) č. 800/1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 6 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 156/2002 [4] stanoví dobu platnosti vývozních licencí. Ustanovení čl. 18 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 [5] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2299/2001 [6] stanoví sazbu náhrady, která má být poskytnuta. pokud není dodrženo místo určení uvedené v licenci.
(2) Probíhají jednání o liberalizaci obchodu mezi Evropskou unií a Estonskem.
Tato jednání se týkají koncesí, které by se použily od 1. července 2002.
Aby nedošlo k narušení obchodu s Estonskem a aniž by bylo dotčeno použití koncesí k uvažovanému dni, je třeba omezit dobu platnosti licencí a přijmout nezbytná opatření, aby se zabránilo tomu, že licence vydané pro jiné třetí země budou využity pro vývoz do Estonska po 30. červnu.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od článku 6 nařízení (ES) č. 174/1999 doba platnosti vývozních licencí se stanovením náhrady předem a s Estonskem jako místem určení skončí nejpozději dnem 30. června 2002.
Článek 2
Odchylně od čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 800/1999 se pro licence použité od 1. července 2002 pro vývozy do Estonska a uvádějící v kolonce 7 jiné místo určení než Estonsko nevyplácí žádná náhrada.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 349/2002
ze dne 25. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 896/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2587/2001 [2], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 896/2001 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2351/2001 [4] stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 404/93, která se na správu celních kvót pro dovoz stanovených v čl. 18 odst. 1 posledně uvedeného nařízení použijí ode dne 1. července 2001.
(2) Ustanovení čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 404/93 ve znění nařízení (ES) č. 2587/2001 mění od 1. ledna 2002 celní kvóty pro dovoz. Snižuje zejména celní kvótu C o 100000 tun a vyhrazuje k ní přístup pro produkty pocházející ze zemí AKT. V důsledku těchto změn je třeba zohlednit, že struktura obchodu s produkty pocházejícími ze zemí AKT vykazuje vyšší integraci různých obchodů, které jsou ve velké míře prováděny tradičními hospodářskými subjekty podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 896/2001. S cílem zajistit kontinuitu dovozních toků a současně přidělit netradičním subjektům trhu určitý podíl celní kvóty C, který jim umožní pokračovat v jejich činnostech v tomto obchodu, a pro podporu řádné hospodářské soutěže by se rozdělení celní kvóty C mezi tradiční a netradiční hospodářské subjekty mělo upravit a článek 2 uvedeného nařízení by se měl odpovídajícím způsobem změnit. Nové rozdělení by mělo více odpovídat obchodům skutečně uskutečněným oběma kategoriemi hospodářských subjektů během posledních tří let.
(3) V příloze nařízení (ES) č. 896/2001 je uveden seznam příslušných úřadů, které v jednotlivých členských státech vydávají licence pro dovoz banánů ze třetích zemí.
Na základě sdělení několika členských států by se tento seznam měl změnit.
(4) Vzhledem ke lhůtám stanoveným v nařízení (ES) č. 896/2001 musí toto nařízení okamžitě vstoupit v platnost.
(5) Řídící výbor pro banány nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 896/2001 se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Celní kvóty A a B uvedené v čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 404/93 se otevírají do výše:
a) 83 % pro tradiční hospodářské subjekty A/B vymezené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení;
b) 17 % pro netradiční hospodářské subjekty A/B vymezené v článku 6 tohoto nařízení.
2. Celní kvóta C stanovená v čl. 18 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 404/93 se otevírá do výše:
a) 89 % pro tradiční hospodářské subjekty C vymezené v čl. 3 odst. 3 tohoto nařízení;
b) 11 % pro netradiční hospodářské subjekty C vymezené v článku 6 tohoto nařízení."
2. Příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 350/2002
ze dne 25. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1092/2001, zejména pokud jde o hospodářský rok pro citrony zasílané ke zpracování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2202/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1933/2001 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V posledních letech se produkce a zpracování citronů ze Společenství následkem změn odrůd produkovaných hospodářskými subjekty posunuly z pozdního jara a léta do podzimu a zimy. Hospodářský rok pro citrony stanovený v článku 2 nařízení Komise (ES) č.
1092/2001 ze dne 30. května 2001 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 2202/96, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů [3], je proto třeba pozměnit z důvodu jeho přizpůsobení těmto novým okolnostem.
Období hospodářského roku by mělo být stejné jako období u jiných citrusových plodů, a to od 1. října do 30. září následujícího roku.
(2) Uvedená změna hospodářského roku zahrnuje změny jiných ustanovení nařízení (ES) č. 1092/2001, zejména pokud jde o rovnocenné období, den podepisování smluv a změny těchto smluv, den podání žádostí o podporu a uskutečnění výplat podpory a den, kdy je nutno učinit oznámení.
(3) Pro usnadnění přechodu mezi starým a novým hospodářským rokem je třeba přijmout přechodná ustanovení za účelem prodloužení hospodářského roku 2001/02 i na období od 1. června do 30. září 2002.
(4) Tato přechodná ustanovení se týkají zejména zavedení zvláštních dodatků ke smlouvám platným v roce 2001/02 za účelem prodloužení smluv do 30. září 2002, lhůty pro podání žádosti o podporu, výše podpory a oznámení Komisi.
(5) Změna trvání hospodářského roku vyžaduje změnu odpovídajícího období.
Pro účely výpočtu výše podpory pro hospodářský rok 2002/03 se jakékoli překročení prahu pro hospodářský rok 2001/02 musí hodnotit na základě průměrných množství zpracovaných s podporou a během tří rovnocenných období předcházejících hospodářskému roku, pro který musí být stanovena podpora, trvajících od 1. dubna jednoho hospodářského roku do 31. března následujícího hospodářského roku.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Změny
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1092/2001 se mění takto:
1. Článek 2 se mění takto:
- odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Hospodářské roky ve smyslu článku 6 nařízení (ES) č. 2202/96 (dále jen "hospodářské roky",) trvají od 1. října do 30. září v případě
- sladkých pomerančů,
- mandarinek, klementinek a satsum,
- grapefruitů a pomel,
- citronů.",
- odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. Pro daný hospodářský rok "rovnocenné období" uvedené v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2202/96 trvá od 1. dubna předešlého hospodářského roku do 31. března běžného roku."
2. V článku 3 se odstavec 7 nahrazuje tímto: "7. V případě víceletých smluv se cena podle odst. 3 písm. f) pro každý hospodářský rok stanoví v okamžiku podpisu smlouvy. Avšak cena platná pro daný hospodářský rok se může se souhlasem obou smluvních stran upravit prostřednictvím písemného dodatku ke smlouvě, a to před 1. listopadem dotyčného hospodářského roku."
3. Článek 5 se mění takto:
- odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Smlouvy se uzavírají nejpozději do 1. listopadu dotčeného hospodářského roku.",
"3. V případě víceletých smluv se množství stanovené původně pro každý hospodářský rok podle čl.
3 odst. 3 písm. c) může měnit se souhlasem obou smluvních stran prostřednictvím písemného dodatku.
Tento dodatek obsahuje identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahuje.
Dodatky se uzavírají před 1. listopadem daného hospodářského roku. Množství, které se má každý rok podle dodatku dodat, nesmí překročit 40 % množství stanoveného pro dotyčný hospodářský rok původně ve smlouvě."
4. V čl. 12 odst. 1 se písmena a) a b) nahrazují tímto: "a) pro množství přijatá ke zpracování během první poloviny hospodářského roku, nejpozději do 30. dubna;
b) pro množství přijatá ke zpracování během druhé poloviny hospodářského roku, s výjimkou mandarinek a klementinek, nejpozději do 31. října následujícího hospodářského roku;".
5. V čl. 14 odst. 1 se písmena a) a b) nahrazují tímto: "a) na množství přijatá ke zpracování během první poloviny hospodářského roku, nejpozději do 30. června;
b) u množství přijatých ke zpracování během druhé poloviny hospodářského roku, s výjimkou mandarinek a klementinek, nejpozději do 31. prosince následujícího hospodářského roku."
6. V čl. 23 odst. 1 se písmena b) a c) nahrazují tímto: "b) množství každého produktu, na něž jsou uzavřeny smlouvy v probíhajícím hospodářském roce, rozdělená podle typu smlouvy, nejpozději do 15. prosince;
c) množství každého produktu dodaná ke zpracování v souladu s nařízením (ES) č. 2202/96 v obdobích uvedených v čl. 2 odst. 3, nejpozději do 1. srpna probíhajícího hospodářského roku.
V případě klementinek se toto množství rozdělí na produkty dodané na zpracování na segmenty na jedné straně a na šťávu na straně druhé."
KAPITOLA II
Přechodná ustanovení
Článek 2
1. Hospodářský rok 2001/02 pro citrony se rozšiřuje i na období od 1. června do 30. září 2002.
2. V průběhu období uvedeného v odstavci 1 jsou použitelná následující ustanovení:
a) Organizace producentů a zpracovatelů mohou v průběhu hospodářského roku 2001/02 podepsat zvláštní dodatky k víceletým smlouvám a smlouvám pro určitý aktuální hospodářský rok, a to za účelem stanovení množství a ceny citronů, jež mají být dodány zpracovatelskému průmyslu během období uvedeného v odstavci 1.
Každou smlouvu je možno prodloužit samostatným zvláštním dodatkem.
Tento dodatek musí uvádět:
- identifikační číslo smlouvy, k níž se vztahuje,
- množství citronů, jež má být dodáno zpracovatelskému průmyslu,
- cenu, jež má být zaplacena organizacím producentů za množství uvedené ve druhé odrážce.
Tyto dodatky se podepíší nejpozději do 15. května 2002 a organizace producentů podepisující takové dodatky zašlou kopii každého dodatku orgánu jmenovanému členským státem, v němž se nachází sídlo uvedených organizací, a ve vhodných případech orgánu jmenovanému členským státem, v němž má dojít ke zpracování.
Příslušné orgány musí obdržet tyto kopie nejpozději do 27. května 2002.
Dodatky ke smlouvám pro jeden hospodářský rok mohou zahrnovat množství dodaná jednotlivými producenty, kteří dosud neuzavřeli smlouvy o dodávkách s organizacemi producentů v souladu s čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1092/2001. V takových případech je použitelný čl. 8 odst. 1, 2, 3 a 4 uvedeného nařízení; lhůta uvedená v čl. 8 odst. 4 uvedeného nařízení se nahrazuje 10. květnem 2002.
b) V případě smluv pro jeden hospodářský rok je množství stanovené ve zvláštním dodatku uvedeném v písmenu a) možno pozměnit se souhlasem obou smluvních stran, a to druhým písemným dodatkem; množství stanovené v tomto druhém dodatku nesmí zahrnovat více než 20 % množství stanoveného zvláštním dodatkem uvedeným v písmenu a).
V tomto druhém dodatku musí být uvedena cena stanovená za toto další množství.
Uvedená cena se může lišit od ceny stanovené ve zvláštním dodatku uvedeném v písmenu a).
Množství dodaná novými členy, kteří se připojili k organizacím zpracovatelů během období stanoveného v odstavci 1, se zahrnou do tohoto druhého dodatku.
c) Organizace producentů a samostatní producenti uvedení v čl. 8 odst. 2 nařízení (ES) č. 1092/2001 mohou podepsat zvláštní dodatky smluv stanovených v čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení, a to na množství, jež mají být dodána ke zpracování během období uvedeného v odstavci 1. Tyto zvláštní dodatky se podepíší nejpozději do 10. května 2002, přičemž organizace producentů podepisující smlouvu zašlou kopii subjektu stanovenému členským státem, v němž se nachází jejich sídlo, a to nejpozději do 27. května 2002.
3. Podpora během období uvedeného v odstavci 1 je podpora platná pro hospodářský rok 2001/02 podle nařízení Komise (ES) č. 1033/2001 [4].
Organizace producentů předloží své žádosti na množství přijatá ke zpracování během období uvedeného v odstavci 1 subjektu stanovenému členským státem, v němž se nachází její sídlo, nejpozději však do 31. října 2002.
Podpora je organizacím producentů vyplacena nejpozději do 31. prosince 2002.
4. Čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 1092/2001 se nevztahuje na citrony během období uvedeného v odstavci 1.
5. Odchylně od čl. 10 odst. 4 a čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 1092/2001 musí být během období stanoveného v odstavci 1 oznámení ze strany organizací producentů a zpracovatelů určené subjektu stanovenému členským státem, v němž se nachází jejich sídlo, a případně subjektu stanovenému členským státem, v němž probíhá zpracování, provedeno za každý měsíc a nejpozději do desátého dne následujícího měsíce.
6. Odchylně od čl. 23 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) 1092/2001 se oznámení, jež má být zasláno členským státem Komisi, týká množství citronů dodaných ke zpracování podle nařízení (ES) č. 2202/96 během období od 1. dubna do 31. března. Toto oznámení musí být zasláno nejpozději do 1. srpna 2002.
Článek 3
Víceleté smlouvy týkající se citronů se pokud jde o hospodářské roky po vstupu tohoto nařízení v platnost upraví podle nových dat pro hospodářský rok, a to prostřednictvím dodatku uvedeného v čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 1092/2001.
Vstup v platnost a použitelnost
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 351/2002
ze dne 25. února 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 3605/93, pokud jde o odkazy na ESA 95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3605/93 ze dne 22. listopadu 1993 o použití Protokolu o postupu při nadměrném schodku, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství [1], ve znění nařízení (ES) č. 475/2000 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Definice výrazů "veřejný", "schodek" a "investice" jsou v Protokolu o postupu při nadměrném schodku, připojeném ke Smlouvě, a v nařízení (ES) č. 3605/93 stanoveny s odkazem na Evropský systém národních a regionálních účtů ve Společenství (dále jen "ESA 95"), vytvořený nařízením Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [3], naposledy pozměněným nařízením Komise (ES) č. 113/2002 [4].
(2) Nařízení (ES) č. 2223/96 obsahuje referenční rámec pro společné normy, definice, klasifikace a účetní pravidla pro sestavování účtů členských států podle statistických požadavků Evropského společenství, za účelem získání výsledků porovnatelných mezi členskými státy.
(3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2558/2001 ze dne 3. prosince 2001, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2223/96, pokud jde o novou klasifikaci vyrovnávacích plateb v rámci swapových dohod a dohod o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements) [5], mění klasifikaci úrokových toků na základě swapových dohod a dohod o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements) z majetkového příjmu na finanční účet a zároveň konstatuje potřebu zvláštního zacházení s těmito toky v případě údajů předávaných podle postupu při nadměrném schodku.
(4) Nařízení (ES) č. 3605/93 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Pro bezproblémové uplatňování nových odkazů na ESA 95 by opatření stanovená tímto nařízením měla být použitelná s účinkem od 1. ledna 2002,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (ES) č. 3605/93 se odstavec 3 mění takto:
1. kód "B.9" se nahrazuje kódem "EDP B.9";
2. kód "D.41" se nahrazuje kódem "EDP D.41".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 352/2002
ze dne 25. února 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1121/2001, kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty, které se použijí na referenční množství tradičních hospodářských subjektů v rámci celních kvót pro dovoz banánů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2587/2001 [2], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 896/2001 ze dne 7. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93 o dovozu banánů do Společenství [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 349/2002 [4], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 896/2001 Komise stanoví nařízením (ES) č. 1121/2001 [5] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2146/2001 [6] vyrovnávací koeficient, který je nutno použít na referenční množství hospodářských subjektů v každé z obou kategorií tradičních hospodářských subjektů s ohledem na informace získané od členských států o součtu referenčních množství stanovených pro tradiční hospodářské subjekty A/B a C.
(2) V důsledku změn v rozsahu celních kvót B a C podle nařízení (ES) č. 2587/2001 a změn v rozdělení celní kvóty C mezi tradiční a netradiční hospodářské subjekty podle nařízení (ES) č. 349/2002 je třeba přizpůsobit vyrovnávací koeficienty, které je nutno použít na referenční množství každého tradičního hospodářského subjektu v rámci celních kvót A/B a C.
(3) Nařízení (ES) č. 1121/2001 je třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(4) S ohledem na lhůty stanovené nařízením (ES) č. 896/2001 toto nařízení musí vstoupit v platnost neprodleně.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro banány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (ES) č. 1121/2001 se nahrazuje takto: "Článek 1
Pokud jde o celní kvóty A/B a C stanovené v článku 18 nařízení (EHS) č. 404/93, koeficient vyrovnávací stanovený podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 896/2001 činí: —pro každý tradiční hospodářský subjekt A/B: _BAR_ 1,12108, _BAR_
—pro každý tradiční hospodářský subjekt C: _BAR_ 0,93147. _BAR_
Příslušné orgány členských států sdělí dotyčným hospodářským subjektům referenční množství upravená podle tohoto článku nejpozději do 28. února 2002."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 26. února 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 357/2002
ze dne 26. února 2002
o vydávání dovozních licencí pro cukr a směsi cukru a kakaa s kumulací původu z AKT/ZZÚ a ES/ZZÚ
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství (rozhodnutí o přidružení zámořských zemí a území) [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 192/2002 ze dne 31. ledna 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání dovozních licencí pro cukr a směsi cukru a kakaa s kumulací původu AKT/ZZÚ nebo ES/ZZÚ [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 6 odst. 4 přílohy III rozhodnutí 2002/822/ES stanoví možnost kumulace původu AKT/ZZÚ/ES u produktů kapitoly 17 a kódů KN 18061030 a 18061090 až do množství 28000 tun cukru za rok.
(2) Vnitrostátním orgánům byly v souladu s nařízením (ES) č. 192/2002 podány žádosti o vydání dovozních licencí na celkové množství, které je vyšší než množství povolené na základě rozhodnutí 2001/822/ES.
(3) Čl. 6 odst. 3 nařízení (ES) č. 192/2002 stanoví, že pokud se žádosti o licence vztahují na množství vyšší než 28000 tun za rok, Komise přijme nařízení, kterým stanoví jednotný koeficient snížení, jenž se použije u každé podané žádosti, a pozastaví příjem dalších žádostí v daném roce.
(4) Komise proto musí stanovit koeficient snížení pro vydávání dovozních licencí a pozastavit příjem dalších žádostí na rok 2002,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní licence, u nichž byla žádost podána do 14. února 2002 podle článku 6 nařízení (ES) č. 192/2002 na množství 45000 tun, se vydávají na 62,22222 % požadovaného množství.
Článek 2
Příjem dalších žádostí na rok 2002 se pozastavuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. února 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 359/2002
ze dne 12. února 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) 2223/96, pokud jde o používání ESA 1995 při stanovení finančních příspěvků členských států do vlastních zdrojů vycházejících z DPH
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 285 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 8 nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [3] stanoví, že pro účely rozpočtu a vlastních zdrojů definovaných v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 [4], jakož i po dobu platnosti rozhodnutí 94/728/ES, Euratom [5], se platným zněním Evropského systému integrovaných hospodářských účtů rozumí druhé vydání systému ESA.
(2) Údaje podle druhého vydání systému ESA již nejsou k dispozici na podrobné úrovni členění potřebné pro stanovení vlastních zdrojů vycházejících z DPH.
(3) Toto nemá vliv na postupy dohodnuté pro stanovení vlastních zdrojů založených na HNP.
(4) Pro stanovení rozpočtových příspěvků členských států se doporučuje používání nejlepších dostupných statistických údajů.
(5) Použití údajů založených na novém Evropském systému integrovaných hospodářských účtů (ESA 95) pro stanovení vlastních zdrojů vycházejících z DPH nemá žádný vliv na výši vlastních zdrojů, ani na jejich rozvržení mezi členské státy.
(6) V souladu s článkem 3 rozhodnutí 89/382/EHS, Euratom [6] byl konzultován Výbor pro statistické programy, zřízený uvedeným rozhodnutím,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 8 nařízení (ES) č. 2223/96 se vkládá nový odstavec, který zní: "1a Pro stanovení vlastních zdrojů vycházejících z DPH mohou členské státy odchylně od odstavce 1 používat po dobu platnosti rozhodnutí 94/728/ES, Euratom údaje, které jsou založeny na novém Evropském systému integrovaných hospodářských účtů (ESA 95)."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 407/2002
ze dne 28. února 2002,
kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 2725/2000 o zřízení systému "Eurodac" pro porovnávání otisků prstů za účelem účinného uplatňování Dublinské úmluvy
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2725/2000 ze dne 11. prosince 2000 o zřízení systému "Eurodac" pro porovnávání otisků prstů za účelem účinného uplatňování Dublinské úmluvy (dále jen "nařízení o Eurodacu")[1], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 22 odst. 1 nařízení o Eurodacu má Rada přijmout prováděcí pravidla nezbytná pro stanovení postupu uvedeného v čl. 4 odst. 7, pro stanovení postupu pro blokování údajů uvedeného v čl. 12 odst. 1 a pro sestavování statistických přehledů uvedených v čl. 12 odst. 2 nařízení o Eurodacu.
(2) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "ústřední jednotkou" rozumí jednotka podle čl. 1 odst. 2 písm. a) nařízení o Eurodacu;
b) "databází" rozumí počítačová ústřední databáze podle čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení o Eurodacu;
c) "porovnáváním" rozumí proces kontroly shody údajů o otiscích prstů zaznamenaných v databázi s údaji předanými členským státem.
Článek 2
Předávání
1. Otisky prstů se zpracují a předají v datovém formátu podle přílohy I. V míře nezbytné pro svůj účinný provoz stanoví ústřední jednotka technické požadavky na předávání datového formátu členskými státy ústřední jednotce a naopak.
Ústřední jednotka zajistí ověření způsobilosti údajů o otiscích prstů předaných členskými státy k porovnání počítačovým systémem rozpoznávání otisků prstů.
Členské státy by měly předávat údaje uvedené v čl. 5 odst.
1 nařízení o Eurodacu elektronicky. V míře nezbytné pro svůj účinný provoz stanoví ústřední jednotka technické požadavky pro zajištění toho, aby údaje mohly být řádně elektronicky přenášeny z členských států do ústřední jednotky a naopak.
Předávání údajů v papírové podobě za použití formuláře stanoveného v příloze II nebo jinými prostředky pro předávání údajů (diskety, CD-ROM nebo jiné prostředky přenosu údajů, které mohou být vyvinuty a všeobecně užívány v budoucnosti) by měl být omezen na případy, při kterých dochází k soustavným technickým obtížím.
5 odst. 1 písm. d) nařízení o Eurodacu umožňuje údaje jednoznačně uvést do spojitosti s jednou konkrétní osobou a členským státem, který údaje předává.
Dále umožňuje rozpoznat, zda se tyto údaje vztahují k žadateli o azyl nebo k osobě uvedené v článku 8 nebo článku 11 nařízení o Eurodacu.
Referenční číslo začíná identifikačním písmenem nebo písmeny, kterými je v souladu s normou stanovenou v příloze I identifikován členský stát přenášející údaje.
Za identifikačním písmenem nebo písmeny následuje identifikace kategorie osob.
Číslo "1" označuje údaje vztahující se k žadatelům o azyl, číslo "2" k osobám podle článku 8 nařízení o Eurodacu a číslo "3" k osobám podle článku 11 nařízení o Eurodacu.
Ústřední jednotka stanoví pro členské státy nezbytné technické postupy zaručující, že údaje, které obdrží, budou jednoznačné.
4. Ústřední jednotka potvrdí přijetí předaných údajů co nejdříve.
Za tímto účelem stanoví ústřední jednotka nezbytné technické požadavky, aby členské státy na požádání obdržely potvrzení o přijetí.
Článek 3
Provádění porovnávání a předávání výsledků
1. Členské státy zajistí předávání údajů o otiscích prstů v kvalitě dostatečné pro účely porovnávání prostřednictvím počítačového systému rozpoznávání otisků prstů.
V míře nezbytné pro zajištění velmi vysoké úrovně přesnosti výsledků svého porovnávání stanoví ústřední jednotka přiměřenou kvalitu předávaných údajů o otiscích prstů.
Ústřední jednotka zkontroluje kvalitu předaných údajů o otiscích prstů co nejdříve.
Pokud údaje o otiscích prstů neumožňují porovnávání za použití počítačového systému rozpoznávání otisků prstů, požádá ústřední jednotka co nejdříve členský stát, aby předal údaje o otiscích prstů přiměřené kvality.
2. Ústřední jednotka provádí porovnávání v pořadí v jakém žádosti přicházejí.
Každá žádost musí být vyřízena do 24 hodin.
V případě elektronicky předaných údajů členský stát může z důvodů souvisejících s vnitrostátními právními předpisy požadovat, aby zvláště naléhavá porovnání byla provedena do jedné hodiny.
Pokud nelze tyto lhůty dodržet kvůli okolnostem, za které neodpovídá ústřední jednotka, zpracuje ústřední jednotka žádost přednostně, jakmile tyto okolnosti pominou.
V takových případech stanoví ústřední jednotka v míře nezbytné pro svůj účinný provoz kritéria pro zajištění přednosti řešení žádostí.
3. V míře nezbytné pro svůj účinný provoz stanoví ústřední jednotka provozní postupy pro zpracování přijatých údajů a pro předávání výsledků porovnávání.
Článek 4
Komunikace mezi členskými státy a ústřední jednotkou
Údaje předávané členskými státy ústřední jednotce a naopak využívají obecných služeb IDA uvedených v rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1719/1999/ES ze dne 12. července 1999 o hlavních směrech a o projektech společného zájmu v oblasti transevropských sítí pro elektronickou výměnu dat mezi správními orgány (IDA)[2].
V míře nezbytné pro svůj účinný provoz stanoví ústřední jednotka technické postupy nezbytné pro použití služeb IDA.
Článek 5
Další úkoly ústřední jednotky
1. Ústřední jednotka vhodnými technickými prostředky odděluje údaje o žadatelích o azyl a údaje o osobách uvedených v článku 8 nařízení o Eurodacu, které jsou zaznamenávány v databázi.
Na základě sdělení členského státu ústřední jednotka přidělí vhodnou rozlišující značku údajům o osobách, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka a které byly přijaty jako uprchlíci, a oddělí je vhodnými technickými prostředky od dalších údajů zaznamenaných v databázi. Pokud bude přijato rozhodnutí v souladu s čl.
12 odst. 2 písm. a) nařízení o Eurodacu, není první věta použitelná.
Ústřední jednotka odstraní stávající rozlišující značky a zruší oddělení údajů.
3. Ústřední jednotka čtyři roky a šest měsíců po zahájení činnosti Eurodacu sestaví statistiky udávající
a) počet osob, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka a které byly přijaty jako uprchlíci v členském státě a podaly další žádost o azyl v jiném členském státě;
b) počet osob, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka a které byly přijaty jako uprchlíci ve více než jednom členském státě;
c) členské státy, ve kterých uprchlíci podali další žádost o azyl, včetně
- počtu žadatelů o azyl v každém členském státě, kteří v tomto státě mají právní postavení uprchlíka a požádali o azyl v jiném členském státě, a počtu takových osob pro každý z dalších členských států,
- počtu žadatelů o azyl v každém členském státě, kteří již mají právní postavení uprchlíka v jiném členském státě, a počtu takových osob pro každý z dalších členských států.
4. Ústřední jednotka zajišťuje, aby podle čl. 4 odst. 4 nařízení o Eurodacu mohla porovnávání prováděná na žádost členského státu zahrnovat také údaje dříve předané tímto členským státem.
Článek 6
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 408/2002
ze dne 28. února 2002,
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých oxidů zinečnatých pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
Volba porovnávané země (1) Komise uložila nařízením (ES) č. 1827/2001 [2] (dále jen "prozatímní nařízení") prozatímní antidumpingové clo na dovozy některých oxidů zinečnatých pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR").
(2) Kromě kontrolních návštěv vykonaných v provozovnách vyvážejících výrobců v ČLR, jak je uvedeno v bodu odůvodnění 7 prozatímního nařízení, je třeba upozornit na to, že se kontrolní návštěvy též uskutečnily v provozovnách několika s nimi spojených vývozních odbytových společností, a sice: jakož i ve s nimi spojené domácí společnosti:
Guangxi Liuzhou Nonferrous Metals Smelting Import & Export Co. Ltd, Liuzhou,
Rickeed Industries Ltd, Hong Kong,
Yinli Import and Export Co. Ltd, Liuzhou,
jakož i ve s nimi spojené domácí společnosti:
Gredmann Guangzhou Ltd, Guangzhou.
B. NÁSLEDNÝ POSTUP
Volba porovnávané země (3) Po zveřejnění podstatných skutečností a úvah, na jejichž základě bylo rozhodnuto o zavedení prozatímních antidumpingových opatření, předložilo několik dotčených stran písemně své připomínky. V souladu s ustanoveními čl. 20 odst. 1 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení") byla všem dotčeným stranám, které požádaly o slyšení, poskytnuta příležitost slyšení u Komise.
(4) Komise pokračovala ve vyhledávání a ověřování všech informací považovaných za nezbytné pro konečné závěry.
(5) Všechny strany byly informovány o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě vznikl záměr doporučit uvalení konečných antidumpingových cel a konečný výběr částek získaných prostřednictvím prozatímních cel.
Byla jim rovněž sdělena lhůta, v níž mohly po tomto zveřejnění podat stížnosti.
(6) Byly posouzeny ústní a písemné argumenty předložené stranami a tam, kde to bylo pokládáno za vhodné, byly závěry odpovídajícím způsobem změněny.
(7) Po přezkumu předběžných závěrů na základě informací, které byly od té doby získány, bylo vyvozeno, že se potvrzují hlavní závěry uvedené v prozatímním nařízení.
C. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
Volba porovnávané země (8) Po vyhlášení prozatímního nařízení několik dotčených stran tvrdilo, že definice dotyčného výrobku není správná.
Strany argumentovaly tím, že na trhu existují různé kvality oxidu zinečnatého, které mají na základě své čistoty odlišné vlastnosti a použití.
V důsledku toho by tyto různé kvality oxidu zinečnatého neměly být považovány za stejnorodý výrobek.
Kromě toho se uvádělo, že různé kvality oxidu zinečnatého nejsou dostatečně vzájemně zaměnitelné.
Zatímco bylo uznáno, že kvality s vyšší čistotou by mohly být teoreticky použity při všech druzích použití, totéž nelze říci o kvalitách s nižší čistotou vzhledem k úrovni nečistot, které obsahují.
(9) Skutečnost, že vzájemná zaměnitelnost může být kvůli rozdílům v úrovních čistoty mezi určitými kvalitami jen jednosměrná, se sama o sobě nepovažuje za dostatečný důkaz toho, že tytéž kvality představují různé výrobky, s nimiž je pro účely šetření nutné zacházet samostatně.
Naproti tomu skutečnost, že kvality s vysokou čistotou mohou být použity při všech druzích použití oxidu zinečnatého, dokazuje, že všechny kvality je možné považovat za jeden výrobek.
Jestliže se určití uživatelé smíří s vyšším obsahem nečistot, je tomu tak většinou z cenových důvodů.
(10) Proto připomínky předložené dotčenými stranami v žádném případě nepostačují k tomu, aby vedly ke změně dřívějších závěrů uvedených v bodu odůvodnění 11 prozatímního nařízení, že všechny kvality dotyčného výrobku by měly být považovány za jediný výrobek.
(11) Potvrzují se závěry, které jsou uvedeny v bodech odůvodnění 9 až 11 prozatímního nařízení, pokud jde o dotyčný výrobek.
2. Obdobný výrobek
Volba porovnávané země (12) Určité dotčené strany tvrdily, že výrobci oxidu zinečnatého ve Společenství a ČLR používají odlišné výrobní postupy, které oxid zinečnatý vyrobený v ČLR značně cenově zvýhodňují, pokud jde o náklady na surovinu a ostatní materiálové náklady.
Tvrdily, že čínští výrobci používají především "přímý" neboli americký postup, zatímco výrobci ve Společenství používají téměř výhradně "nepřímý" neboli francouzský postup.
Přímý postup se tak nazývá z toho důvodu, že se při něm oxid zinečnatý získává přímo z oxidovaných zinkových materiálů.
Strany tvrdily, že tyto suroviny jsou levnější než zušlechtěný kovový zinek a jiné zinkové zbytky, které se používají při nepřímém postupu.
(13) Nejprve je třeba poznamenat, že problém různých výrobních postupů se v rámci současného šetření nepovažuje za důležitý, protože různé druhy oxidu zinečnatého vyrobené kterýmkoli z postupů mají stejné základní chemické vlastnosti (ZnO) a vlastnosti.
Kromě toho se významná část odbytu dosaženého daným výrobním odvětvím Společenství získává přímým postupem a při šetření byly zohledněny náklady, které se vztahují k oběma postupům.
(14) Komise nebyla upozorněna na žádné nové okolnosti, které by ji vedly ke změně závěrů, k nimž dospěla v prozatímním období, tj. že oxid zinečnatý vyrobený a prodávaný výrobci ze Společenství a ten, který byl vyroben v Číně a vyvezen do Společenství, jsou obdobnými výrobky.
(15) Potvrzují se prozatímní závěry ohledně obdobného výrobku uvedené v bodech odůvodnění 12 až 14 prozatímního nařízení.
D. DUMPING
1. Status tržního přístupu
Volba porovnávané země (16) Někteří čínští výrobci zpochybnili soulad mezi přiznáním statutu tržního přístupu (dále jen "STP") (bod odůvodnění 18 prozatímního nařízení) a následným odmítnutím ze strany Komise použít ceny placené dotyčnou společností za zinkovou surovinu (bod odůvodnění 47 prozatímního nařízení). Podle těchto společností by STP neměl být přiznán vzhledem k tomu, že Komise zjistila, že ceny zinkové suroviny, hlavní nákladové složky, neodrážejí tržní ceny ve smyslu čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení.
(17) Během druhého a podrobnějšího šetření na místě, prostřednictvím něhož byla ověřena odpověď na dotazník vývozců a po němž byl přiznánSTP, Komise zjistila, že určité nákladové složky, tj. ceny zaplacené za zinkovou surovinu, jsou nespolehlivé.
Komise proto upravila náklady na základě kotací zinku na Londýnské burze kovů (dále jen "LBK").
Úprava nákladů je běžným postupem, jestliže se zjistí, že nejsou přesné, spolehlivé nebo neodpovídají obvyklým tržním podmínkám.
Dané tvrzení se proto odmítá a potvrzují se závěry uvedené v bodech odůvodnění 15 až 24 prozatímního nařízení.
2. Status smluvního přístupu
Volba porovnávané země (18) Protože k tomuto bodu nejsou žádné připomínky, potvrzují se prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 25 až 27 prozatímního nařízení.
3. Běžná hodnota
Volba porovnávané země Stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, kterým nebyl přiznán STP
Volba porovnávané země
(19) Uživatelé oxidu zinečnatého ve Společenství zpochybnili volbu Spojených států amerických (dále jen "USA") jako vhodné porovnávané země pro účely stanovení běžné hodnoty a argumentovali přitom tím, že náklady v ČLR a USA jsou odlišné.
Tímto konkrétním problémem se již podrobně zabývaly body odůvodnění 28 až 36 prozatímního nařízení, které se potvrzují.
(20) Protože k tomuto bodu nejsou žádné nové připomínky, potvrzují se prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 37 až 39 prozatímního nařízení.
Stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, kterým byl přiznán STP
(21) "Uživatelé", jakož i někteří čínští výrobci, tvrdili, že ceny čínské zinkové suroviny určuje čínský trh, a proto by měly být brány v úvahu bez úprav podle kotací zinku na LBK.
Jak je vysvětleno v bodech odůvodnění 46 až 47 prozatímního nařízení, ceny pro nabídku a poptávku po zinku nebo zinkových výrobcích v zemích s tržní ekonomikou na celém světě vycházejí z kotací zinku na LBK.
Kromě toho je třeba poznamenat, že při prodeji nebo nákupu zinkového koncentrátu na mezinárodním trhu se čínské společnosti, jako každý jiný podnikatel, opírají o LBK.
Z důvodů spolehlivosti nákladů musely být čínské ceny zinkových surovin upraveny, protože tyto náklady plně neodrážely účinek kotací zinku na LBK.
Daná tvrzení proto musí být odmítnuta a potvrzuje se postup použitý pro úpravu cen zinkové suroviny pomocí kotací zinku na LBK.
(22) Po vyhlášení prozatímního nařízení jeden z čínských výrobců požádal o to, aby výše uvedená úprava nákladů zinkové suroviny byla provedena na základě ceny zinkových koncentrátů namísto ceny praženého zinku, a to z toho důvodu, že na počátku jeho výroby jsou zinkové koncentráty.
Tento problém byl znovu přezkoumán a bylo zjištěno, že dotyčný výrobce skutečně kupoval zinkové koncentráty, ale výrobu v další výrobní etapě, tj. výrobu praženého zinku ze zinkových koncentrátů, zajistil formou subdodávky třetí strany.
Šetření též odhalilo, že společnost přinejmenším z části vyráběla z praženého zinku, který nakoupila na čínském trhu a jehož cena musela být upravena výše nastíněným způsobem.
Vzhledem k úsilí dosáhnout tržní ceny surovin a vzhledem k tomu, že vlastní výrobní postup dotyčné společnosti skutečně začínal praženým zinkem, nebylo možné tvrzení společnosti přijmout a musel být potvrzen postup popsaný v prozatímním nařízení.
(23) Další čínský výrobce tvrdil, že při konstrukci jeho běžné hodnoty byly číselné údaje o prodeji a všeobecných a správních výdajích (dále jen "VSV") nesprávné a že předložené informace toto tvrzení podporují.
Bylo zjištěno, že toto tvrzení je oprávněné, a číselné údaje byly odpovídajícícím způsobem opraveny.
(24) Jedna společnost tvrdila, že by měly být použity VSV na domácí odbyt všech výrobků namísto zvláštních VSV na domácí odbyt dotyčného výrobku.
Toto tvrzení nebylo možné přijmout.
Účelem konstrukce běžné hodnoty je vypočítat náhradu za domácí cenu obdobného výrobku.
VSV použité v tomto výpočtu by se tedy měly vztahovat k výrobě a odbytu obdobného výrobku na trhu země původu, jak je uvedeno v čl. 2 odst.
6 základního nařízení. Tvrzení společnosti proto musí být odmítnuto a potvrzují se původní závěry.
(25) Čínští výrobci, jímž byl přiznánSTP, tvrdili, že od výrobních nákladů oxidu zinečnatého by měl být odečten zisk dosažený odbytem vedlejších výrobků vzniklých při výrobě praženého zinku a/nebo oxidu zinečnatého.
Šetření však odhalilo, že společnosti vedly ve svém účetnictví vedlejší výrobky odděleně.
Zisk z těchto vedlejších výrobků značně kolísal v čase a byl na jejich účtech vykazován samostatně jako mimořádný příjem.
Společnosti nikdy neuvažovaly o jakémkoli započtení odbytu vedlejších výrobků ve prospěch snížení nákladů na oxid zinečnatý.
Tímto postupem se rovněž dospělo k prozatímním závěrům.
Dané tvrzení bylo proto odmítnuto a potvrzují se prozatímní závěry.
(26) Kromě toho rovněž tvrdili, že za účelem stanovení úrovně zisku ve výpočtu konstruované běžné hodnoty by se Komise měla opírat o zisk výrobců ve Společenství, nikoli o zisk dosažený výrobcem v porovnávané zemi. V čl.
2 odst. 7 písm. a) základního nařízení se stanoví, že se běžná hodnota stanovuje na základě ceny nebo konstruované hodnoty v tržní ekonomice třetí strany, v tomto případě USA.
O jiných metodách stanovení běžné hodnoty se uvažuje jedině tehdy, pokud nejsou k dispozici údaje z příslušné porovnávané země.
Použití ziskového rozpětí výrobců ze Společenství by proto mělo být odmítnuto.
(27) Jeden čínský výrobce tvrdil, že do VSV, které souvisejí s domácím odbytem, byly zahrnuty výdaje spojené s přímým prodejem, které souvisejí výhradně s vývozem.
Toto tvrzení bylo řádně doloženo a bylo shledáno opodstatněným.
Výpočty proto byly opraveny.
(28) Pokud jde o postup popsaný v bodech odůvodnění 40 až 47 prozatímního nařízení, tyto závěry se potvrzují.
4. Vývozní ceny
(29) Jeden čínský výrobce tvrdil, že při výpočtu vývozních cen byly určité náklady odečteny dvakrát.
Toto tvrzení bylo ověřeno a uznáno a byly provedeny odpovídající opravy.
(30) Protože k tomuto bodu nejsou žádné další připomínky, potvrzují se prozatímní závěry uvedené v bodu odůvodnění 48 prozatímního nařízení.
5. Srovnání
(31) Protože k tomuto bodu nejsou žádné připomínky, potvrzují se prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 49 a 50 prozatímního nařízení.
6. Dumpingová rozpětí
Pro spolupracující vyvážející výrobce, kterým byl přiznán STP a status smluvního přístupu (dále jen "SSP")
(32) Jeden čínský výrobce tvrdil, že jeho výpočet dumpingu by měl vycházet z vlastního odbytu a/nebo z nákladů na výrobky z vlastní výroby, jak pro případ běžné hodnoty, tak i pro vývozy, a že z nákladových výpočtů by měl být vyloučen objem oxidu zinečnatého nakoupený od jiných výrobců.
Toto tvrzení bylo podrobněji ověřeno a dotyčnou transakci bylo možné oddělit.
Tento argument byl proto uznán a byl proveden nový výpočet omezený na vlastní odbyt a/nebo náklady na oxid zinečnatý vyrobený samotnou společností.
(33) Konečné vážené průměry dumpingových rozpětí vyjádřené jako procento CIF ceny vyplaceně hranice Společenství cla nezaplaceného za výrobek vyrobený níže uvedenými výrobci jsou: Liuzhou Nonferrous Metals Smelting Co. Ltd _BAR_ 6,9 % _BAR_ Liuzhou Fuxin Chemical Industry Co. Ltd _BAR_ 11,0 % _BAR_
Gredmann Guigang Chemical Ltd _BAR_ 19,3 % _BAR_
Pro všechny ostatní vyvážející výrobce
(34) Potvrzuje se úroveň dumpingu původně stanovená jako 69,8 % CIF ceny vyplaceně hranice Společenství.
E. PRÚMYSL SPOLEČENSTVÍ
(35) Určité strany tvrdily, že na základě bodu odůvodnění 57 prozatímního nařízení se zdá, že 15 z 21 výrobců oxidu zinečnatého ze Společenství nespolupracovalo na šetření.
Podle jejich názoru stížnost nesplňuje požadavky čl. 5 odst.
4 základního nařízení. Je třeba připomenout, že šest výrobců, kteří spolupracovali na šetření, představovalo většinu výroby oxidu zinečnatého ve Společenství v období šetření, od 1. ledna do 31. prosince 2000 (dále jen "období šetření"), v tomto případě více než 75 % výroby 21 známých společností, a proto jsou požadavky čl.
4 splněny. Protože nebyly předloženy žádné nové informace, pokud jde o definici daného výrobního odvětví Společenství, potvrzují se závěry uvedené v bodech odůvodnění 57 až 59 prozatímního rozhodnutí.
F. ÚJMA
1. Úvodní poznámky
(36) Protože neexistují žádné argumenty svědčící o opaku, potvrzuje se postup použitý pro stanovení úrovně dovozů dotyčného výrobku do Společenství uvedený v bodu odůvodnění 60 prozatímního nařízení a použitý ke stanovení spotřeby oxidu zinečnatého ve Společenství (body odůvodnění 62 a 63).
2. Situace daného výrobního odvětví Společenství
(37) V souladu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení bylo součástí zkoumání dopadu dumpingových dovozů na dané výrobní odvětví Společenství zhodnocení všech významných faktorů a ukazatelů, které mají vztah k danému výrobnímu odvětví Společenství.
(38) Určité dotčené strany zpochybnily závěry Komise ohledně újmy.
Podle jejich názoru určité informace o provozní výkonnosti daného výrobního odvětví Společenství, například o výrobě, výrobních kapacitách a jejich využití, obsažené v neutajované verzi stížnosti a v odpovědích na dotazníky Společenství, ukazují buď rostoucí, nebo stabilní trendy.
Jedna dotčená strana rovněž tvrdila, že závěry Komise jsou chybné, protože údaje použité v bodu odůvodnění 82 prozatímního nařízení ohledně hotovostního toku jsou neúplné.
Tytéž dotčené strany rovněž upozornily na skutečnost, že některé z mateřských společností subjektů tvořících dané odvětví Společenství zaznamenaly během období šetření značné zisky a dané výrobní odvětví Společenství jako takový neutrpěl věcnou újmu ve smyslu článku 3 základního nařízení.
(39) Tyto argumenty nelze přijmout.
Za prvé, tyto dotčené strany svá tvrzení opírají o dílčí informace, které se týkají jen určitých příslušníků daného výrobního odvětví Společenství.
Neberou v úvahu výsledky šetření Komise uvedené v bodech odůvodnění 72 až 89 prozatímního nařízení, které znázorňují celkovou situaci daného výrobního odvětví Společenství.
Za druhé, je třeba připomenout, že současné šetření se co do rozsahu omezuje na dotyčný výrobek, jak je definován v bodu odůvodnění 9 prozatímního nařízení.
I když je pravda, že mateřské společnosti určitých příslušníků daného výrobního odvětví Společenství zaznamenaly během období šetření zisky, celková úroveň ziskovosti jejich aktivit v oblasti oxidu zinečnatého ve Společenství byla v tomto období záporná, jak je uvedeno v bodu odůvodnění 77 prozatímního rozhodnutí.
(40) Pokud jde o informace podrobně rozvedené v bodu odůvodnění 82 prozatímního nařízení, potvrzuje se, že některé subjekty tvořící dané výrobní odvětví Společenství nebyly schopny dodat podrobné informace o svých aktivitách v oblasti oxidu zinečnatého.
Avšak subjekty, které byly schopny toto učinit a jejichž ověřené informace použila Komise v rámci postupu, jímž dospěla k prozatímním závěrům, představovaly více než 80 % výroby daného výrobního odvětví Společenství v období šetření.
Tyto ověřené údaje byly proto považovány za reprezentativní pro situaci celého daného výrobního odvětví Společenství.
3. Vývoj před a po období šetření
(41) Několik dotčených stran, zejména uživatelé dotyčného výrobku, požádalo Komisi, aby rozšířila rozsah své analýzy tak, aby vzala v úvahu vývoj, k němuž došlo jak před začátkem období analýzy (1. leden 1996 až 31. prosinec 2000), tak i po konci období šetření.
Podle jejich názoru by měly být vzaty v úvahu roky 1993, 1994 a 1995 v zájmu lepšího porozumění danému trhu.
Tyto strany rovněž tvrdily, že výrobci ve Společenství využívali klesající ceny kovového zinku po období šetření ke zvýšení ziskového rozpětí a že zavedení opatření jako takové bylo bezdůvodné.
6 odst. 1 základního nařízení stanoví, že informace z období po konci období šetření by se běžně neměly brát v úvahu.
Informace poskytnuté dotčenými stranami ohledně událostí, k nimž došlo před obdobím šetření, které sestávají především z odkazů na pokles kotací zinku na LBK, neposkytují žádný důkaz, na jehož základě by mohlo být řečeno, že závěry, k nimž dospělo šetření, již neplatí.
Šetření ve skutečnosti prokázalo, že za obvyklých tržních podmínek ceny na trhu oxidu zinečnatého sledovaly vývoj cen suroviny a ve většině případů kotaci zinku na LBK.
Výkyvy cen a nákladů v oblasti podnikání s oxidem zinečnatým byly tudíž spojeny s kotací na LME a vývoj, k němuž došlo po období šetření, byl jednoduše projevem obvyklého fungování trhu, a nelze říci, že na trhu došlo k jakékoli změně strukturální povahy, která by jej učinila očividně nezpůsobilým podporovat závěry o údajích z období šetření.
Žádost, aby byly vzaty v úvahu události, k nimž došlo po období šetření, se proto zamítá.
(43) Podobně je třeba připomenout, že k závěrům ohledně újmy se dospělo na základě informací z období šetření.
Cílem předložení údajů z dřívějších let je lépe porozumět období šetření a dát je do souvislosti prostřednictvím znázornění vývoje trendů.
Předložení údajů za čtyři roky předcházející období šetření (1996 až 1999) se pro tento účel považovalo za dostatečné.
Žádost o rozšíření období analýzy tak, aby zahrnovalo léta 1993, 1994 a 1995, se proto zamítá.
4. Závěr ohledně újmy
(44) Vzhledem k tomu, že ohledně újmy, kterou utrpělo dané výrobní odvětví Společenství, nebyly předloženy žádné další argumenty, potvrzuje se závěr, že toto výrobní odvětví utrpělo věcnou újmu ve smyslu článku 3 základního nařízení, podrobně popsanou v bodech odůvodnění 72 až 89 prozatímního nařízení.
G. PŘÍČINA
1. Obecné připomínky k závěrům Komise ohledně příčiny
(45) Jedna dotčená strana zastávala názor, že údajná újma, kterou utrpělo dané výrobní odvětví Společenství, je výsledkem jiných faktorů než dotyčných dovozů, ačkoli tyto jiné faktory nespecifikovala.
Tvrdila, že dané výrobní odvětví Společenství dokázalo během období analýzy udržet úroveň své výroby a zvýšit ceny navzdory dumpingovým dovozům.
Další dotčená strana zastávala názor, že prozatímní nařízení patřičně nezohledňuje pokles eura vůči americkému dolaru ve druhé polovině období analýzy a že tento faktor spíše než dovozy z ČLR způsobil újmu, kterou utrpělo dané výrobní odvětví Společenství.
(46) Vzhledem ke skutečnosti, že první dotčená strana neuvedla žádné další faktory, které považovala za možnou příčinu újmy, kterou utrpělo dané výrobní odvětví Společenství, nepřináší toto tvrzení nic nového k šetření, a mělo by proto být odmítnuto.
(47) Pokud jde o problém poklesu eura vůči dolaru zmíněný druhou dotčenou stranou, byl jako možná příčina zvýšeného růstu nákladů na zinek jakožto surovinu připuštěn v bodu odůvodnění 61 prozatímního nařízení.
To mohlo mít negativní vliv na finanční výsledky určitých výrobců ve Společenství, protože kotace na LBK se provádí v dolarech, zatímco většina odbytu se uskutečňuje v eurech.
Je však třeba připomenout, že dané výrobní odvětví Společenství bylo současně do určité míry schopno zvyšovat prodejní ceny, aby do ceny výroby promítlo růst nákladů.
Skutečnost, že se do tohoto růstu plně nepromítl růst nákladů na zinek podle kotace na LBK, dokazuje potlačující účinek dumpingových dovozů na prodejní ceny dosahované daným výrobním odvětvím Společenství během období šetření.
Objem dovozů během období šetření ve skutečnosti dosáhl rekordní úrovně a tyto dovozy dosáhly podílu na trhu 18,4 %, protože jejich ceny byly podstatně nižší než ceny dosahované daným výrobním odvětvím Společenství.
Bylo též zaznamenáno, že během období analýzy poklesly dovozy z ostatních třetích zemí a v období šetření vykázaly podíl na trhu 7,3 %.
Není bezdůvodné dospět k závěru, že bez dumpingových dovozů by dané výrobní odvětví Společenství zcela, nebo téměř zcela, promítlo zvýšené náklady.
Tvrzení, že dumpingové dovozy nezpůsobily újmu, kterou utrpělo dané výrobní odvětví Společenství, se proto odmítá.
(48) Vzhledem k výše uvedeným úvahám a vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další přesvědčivé argumenty ohledně možné příčiny újmy, kterou utrpělo dané výrobní odvětví Společenství, se potvrzuje, že dumpingové dovozy oxidu zinečnatého pocházejícího z ČLR způsobily újmu Společenství.
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(49) Po vyhlášení prozatímního nařízení obdržela Komise mnoho dopisů se shodným textem od uživatelů oxidu zinečnatého ve španělském průmyslu keramických dlaždic, zejména od výrobců frit, smaltů a glazur a výrobců keramických dlaždic.
Mnoho z těchto společností nedalo o sobě Komisi dříve vědět nebo nespolupracovalo na šetření, ačkoli je třeba připomenout, že jejich příslušné odborové organizace podaly stížnosti.
(50) Tito uživatelé upozornili na řadu bodů, které souvisejí s definicí dotyčného výrobku, výběrem porovnávané země a finančními výsledky daného výrobního odvětví Společenství, kterým již byla věnována pozornost výše.
(51) Jejich připomínky k těm aspektům šetření, které souvisejí se zájmem Společenství, je možné shrnout do dvou hlavních oblastí.
První oblast se týká ztráty konkurenceschopnosti vyvolané růstem nákladů na oxid zinečnatý, která pravděpodobně ovlivnila jejich finanční výsledky, a důsledků pro pokračující investování do výroby frit a keramických dlaždic ve Společenství.
Druhá oblast se týká způsobu, jakým Komise hodnotila vyváženost zájmů různých dotčených stran při posuzování celkového zájmu Společenství.
Uživatelé zastávali názor, že se Komise nespravedlivě zaměřila na relativně malý počet ztracených pracovních příležitostí ve Společenství během období analýzy a nevzala v úvahu tisíce pracovních příležitostí, které ve stejném období vznikly v keramickém průmyslu.
Na podporu výše uvedených tvrzení však nebyl předložen žádný důkaz.
(52) Stížnosti přijaté od těchto dotčených stran, jak před vyhlášením prozatímního nařízení, tak i po zveřejnění podstatných skutečností a úvah, na jejichž základě bylo navrženo uvalení konečných antidumpingových cel, nepřinesly žádné nové okolnosti nebo důkazy, které ještě nebyly uváženy.
Proto se potvrzuje závěr, že neexistují žádné přesvědčivé důvody pro to, aby nebyla zavedena opatření uvedená v bodu odůvodnění 151 prozatímního nařízení.
I. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň odstranění újmy
(53) Několik dotčených stran tvrdilo, že Komise neprovedla spravedlivé cenové srovnání mezi oxidem zinečnatým pocházejícím z ČLR a oxidem zinečnatým vyrobeným daným výrobním odvětvím Společenství, protože čínský oxid byl vyroben americkým postupem a byl nižší kvality.
(54) Tento argument neodpovídá skutečnosti.
Porovnání prodejních cen na trhu Společenství v průběhu období šetření mezi cenami Společenství a cenami spolupracujících vyvážejících výrobců bylo ve skutečnosti provedeno na základě srovnatelných kvalit a úrovně obchodu (ceny pro nezávislé obchodníky/dovozce).
Takové spravedlivé porovnání bylo provedeno jak pro účely stanovení rozpětí újmy, tak i výpočtu podbízení.
(55) Tato srovnání mezi oxidem zinečnatým vyrobeným daným výrobním odvětvím Společenství a oxidem zinečnatým vyvezeným do Společenství čínskými vyvážejícími výrobci byla provedena na základě stejného druhu oxidu zinečnatého (tj. oxidu zinečnatého vyrobeného přímým postupem, s obsahem oxidu zinečnatého mezi 95 a 99,8 %).
(56) Vzhledem k tomu, že nebyly vyjádřeny žádné další námitky, se potvrzuje postup pro výpočet rozpětí újmy popsaný v bodech odůvodnění 154 a 155 prozatímního nařízení.
(57) Pokud jde o určení neškodlivé ceny, bylo zjištěno, že určité výrobky jednoho výrobce ze Společenství byly v tabulce výrobních nákladů chybně zařazeny jako vysoce kvalitní a zařazení těchto výrobků bylo odpovídajícím způsobem změněno.
To mělo vliv na mírné snížení dříve zjištěné neškodlivé ceny a dříve zjištěných rozpětí.
2. Forma a výše cel
(58) Tři ze čtyř spolupracujících vyvážejících výrobců v Číně vyvezli své vlastní výrobky buď přímo, nebo prostřednictvím příslušných s nimi spojených obchodních společností.
Šetření však odhalilo, že tyto s nimi spojené společnosti též vyvezly oxid zinečnatý, který nakoupily od výrobců, kteří na šetření nespolupracovali.
Z konkrétního dumpingového rozpětí vypočteného pro každého dotyčného výrobce mohou mít prospěch jen ty výrobky z oboru oxidu zinečnatého, které byly vyrobeny výrobními společnostmi.
Čtvrtý výrobce prodal část své výroby jinému výrobci dotčenému v řízení.
Vzhledem ke značné míře odmítání spolupráce (35 %) a skutečnosti, že nespolupracující výrobci též vyváželi prostřednictvím týchž s nimi spojených obchodníků, se navíc výjimečně dospělo k názoru, že k zajištění řádného uplatnění antidumpingového cla jsou v tomto případě potřebná zvláštní ustanovení.
(59) Tato zvláštních ustanovení zahrnují předložení právoplatné obchodní faktury, která vyhovuje požadavkům uvedeným v příloze nařízení, celním orgánům členských států.
K proclení pod příslušným kódem Taric dotyčného výrobce se přihlašují pouze dovozy doprovázené takovou fakturou.
Dovozy nedoprovázené takovou fakturou se stávají předmětem zbytkového antidumpingového cla použitelného na všechny ostatní vývozce.
Dotyčné společnosti byly rovněž vyzvány, aby Komisi předkládaly pravidelné zprávy, s cílem zajistit řádné sledování jejich prodejů oxidu zinečnatého ve Společenství.
V případech, kdy zprávy nejsou předloženy, nebo kdy tyto zprávy odhalují, že opatření nepostačují k dostatečnému odstranění účinků škodlivého dumpingu, může být nutné zahájit prozatímní přezkum v souladu s čl. 11 odst.
(60) Provedené opravy dumpingových rozpětí a rozpětí újmy neměly žádný vliv na použití pravidla o nižším clu, a proto se potvrzuje postup použitý pro stanovení sazeb antidumpingového cla popsaný v bodech odůvodnění 156 až 159 prozatímního nařízení.
3. Konečný výběr prozatímních cel a jiná ustanovení
(61) Vzhledem k závažnosti dumpingu zjištěného u vyvážejících výrobců a ve světle vážnosti újmy způsobené danému výrobnímu odvětví Společenství se považuje za nezbytné, aby částky získané formou prozatímních antidumpingových cel byly vybrány v sazbě konečně uvaleného cla.
Protože jsou konečná cla nižší než prozatímní cla, částky získané nad tuto úroveň by měly být uvolněny.
(62) Jakákoli žádost o použití těchto sazeb antidumpingového cla pro jednotlivé společnosti (např. po změně názvu subjektu nebo po založení nových výrobních nebo odbytových subjektů) by měla být neprodleně zaslána Komisi spolu se všemi důležitými informacemi, zejména o jakýchkoli změnách aktivit společnosti spojených s výrobou, domácím a zahraničním odbytem, které jsou důsledkem například změny názvu nebo vzniku nových výrobních nebo odbytových subjektů.
Komise v případě potřeby po konzultaci s Poradním výborem odpovídajícícím způsobem změní nařízení prostřednictvím aktualizace seznamu společností, které využívají smluvních celních sazeb,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu oxidu zinečnatého (chemický vzorec: ZnO) s čistotou nejméně 93 %, kódu KN ex28170000 (kód Taric 2817000011), pocházejícího z Čínské lidové republiky.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, výrobků vyrobených níže uvedenými společnostmi jsou tyto, za předpokladu, že jsou výrobky dovezeny v souladu s odstavcem 3: Společnost _BAR_ Konečné clo (%) _BAR_ Doplňkový kód Taric _BAR_
All other companies _BAR_ 28,0 _BAR_ A999 _BAR_
3. Použití smluvních celních sazeb stanovených pro čtyři společnosti uvedené v odstavci 2 je podmíněno předložením právoplatné obchodní faktury, která vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze, celním orgánům členských států.
Není-li taková faktura předložena, používá se celní sazba platná pro všechny ostatní společnosti.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Částky zajištěné pomocí prozatímního antidumpingového cla uloženého podle nařízení (ES) č. 1827/2001 se s konečnou platností vyberou ve výši konečně uložené celní sazby.
Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 410/2002
ze dne 27. února 2002,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, na osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, na osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1386/2001 [2], a zejména na článek 122 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé členské státy nebo jejich příslušné úřady požádaly o změnu příloh nařízení (EHS) č. 574/72.
(2) Tyto změny vyplývají z rozhodnutí přijatých členským státem nebo dotyčnými členskými státy nebo jejich příslušnými úřady, které jsou příslušné pro provádění právních předpisů v oblasti sociálního zabezpečení v souladu s právem Společenství.
(3) Bylo získáno jednomyslné stanovisko Správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy 1 až 6 a 9 až 10 nařízení (EHS) č. 574/72 se mění v souladu přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 411/2002
ze dne 4. března 2002,
kterým se upravuje nařízení Rady (ES) č. 3072/95, pokud jde o kódy kombinované nomenklatury některých výrobků pocházejících z rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 3290/94 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], mění kombinovanou nomenklaturu, zejména pokud jde o krupici, krupičku a pelety z rýže.
(2) Tabulka uvedená v čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 3072/95 ze dne 22. prosince 1995 o společné organizaci trhu s rýží [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1987/2001 [5], by proto měla být upravena.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 3072/95 se text "11031400 _BAR_ Krupice a krupička z rýže _BAR_
11032950 _BAR_ Pelety z rýže" _BAR_ nahrazuje textem "11031950 _BAR_ Krupice a krupička z rýže _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 417/2002
ze dne 18. února 2002
o urychleném zavádění požadavků dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce u ropných tankerů s jednoduchým trupem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2978/94
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V rámci společné dopravní politiky musí být v námořní dopravě přijata další opatření ke zvýšení bezpečnosti a zabránění znečišťování.
(2) Společenství je vážně znepokojeno nehodami v lodní dopravě týkajícími se ropných tankerů a s tím spojeného znečištění pobřeží, poškozování jeho fauny a flóry a taktéž ostatních mořských zdrojů.
(3) Komise ve sdělení "Pro společnou politiku bezpečnosti na moři" zdůraznila požadavek mimořádné Rady pro životní prostředí a dopravu ze dne 25. ledna 1993 podporovat akce Mezinárodní námořní organizace (IMO) pro snížení bezpečnostního rozdílu mezi novými a stávajícími loděmi zdokonalením nebo vyřazením stávajících lodí.
(4) Evropský parlament v usnesení o společné politice bezpečnosti na moři [5] uvítal sdělení Komise a vyzval zejména k akci ke zdokonalení norem bezpečnosti tankerů.
(5) Rada usnesením ze dne 8. června 1993 o společné politice bezpečnosti na moři [6] plně podpořila cíle sdělení Komise.
(6) Evropský parlament v usnesení o ropné skvrně v blízkosti francouzského pobřeží, které bylo přijato dne 20. ledna 2000, uvítal úsilí Komise uspíšit datum, do kdy ropné tankery budou muset mít konstrukci s dvojitým trupem.
(7) V Mezinárodní úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 a v protokolu z roku 1978 týkajícího se této úmluvy (dále jen "úmluva MARPOL 73/78") stanovila IMO v zájmu zabránit znečišťování stanovila mezinárodně dohodnutá pravidla týkající se konstrukce a provozu ropných tankerů.
Všechny členské státy jsou smluvními stranami úmluvy MARPOL 73/78.
(8) Podle článku 3.3 úmluvy MARPOL 73/78 se uvedená úmluva nevztahuje na válečné lodě, pomocná válečná plavidla ani ostatní lodě vlastněné nebo provozované státem a používané pouze pro vládní a neobchodní účely.
(9) Porovnání stáří tankerů a statistiky nehod prokazuje rostoucí počet nehod starších lodí.
Mezinárodně bylo dohodnuto, že přijetí novely úmluvy MARPOL 73/78, která vyžaduje uplatňování požadavků dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce u stávajících ropných tankerů s jednoduchým trupem, jakmile dosáhnou určitého stáří, zajistí u těchto tankerů vyšší stupeň ochrany proti nepředvídatelnému znečištění ropou v případě srážky nebo ztroskotání.
(10) Je v zájmu Společenství, aby s cílem snížit nebezpečí náhodného znečištění v evropských vodách byla přijata opatření zajišťující, že ropné tankery vplouvající do přístavů a příbřežních terminálů, které jsou pod pravomocí členských států, a ropné tankery plující pod vlajkou členských států dodržují pravidlo 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 revidované v roce 2001 rezolucí MEPC 95(46).
(11) Změny úmluvy MARPOL 73/78 přijaté IMO dne 6. března 1992 vstoupily v platnost dne 6. července 1993.
S cílem zabránit znečištění ropou v případě srážky nebo ztroskotání tato opatření nařizují, aby ropné tankery dodané dne 6. července 1996 nebo později měly dvojitý trup nebo splňovaly rovnocenné konstrukční požadavky.
V rámci těchto změn vstoupil dnem 6. července 1995 v platnost systém vyřazování ropných tankerů s jednoduchým trupem dodaných před tímto datem, který požaduje, aby tankery dodané před 1. červencem 1982 vyhovovaly požadavkům dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce nejpozději do 25 let a v některých případech do 30 let ode dne jejich dodání.
Takovým stávajícím ropným tankerům s jednoduchým trupem nebude povolen provoz po roce 2007 a v některých případech po roce 2012, nebudou-li vyhovovat požadavkům dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce stanoveným v pravidle 13F přílohy I úmluvy MARPOL 73/78.
Tato lhůta uplyne nejpozději v roce 2026 pro stávající ropné tankery s jednoduchým trupem dodané po 1. červnu 1982 nebo pro ty, které byly dodány před 1. červnem 1982 a jsou přestavěny v souladu s požadavky úmluvy MARPOL 73/78, pokud jde o oddělené balastové tanky a jejich chráněné umístění.
(12) Nové důležité změny pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 byly přijaty dne 27. dubna 2001 na 46. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí IMO (MEPC-46) rezolucí MEPC 95(46), která vstoupila v platnost dne 1. září 2002 a kterou byl zaveden nový systém urychleného vyřazování ropných tankerů s jednoduchým trupem.
Nové lhůty, ve kterých musí tankery vyhovět pravidlu 13F přílohy I úmluvy MARPOL 73/78, závisí na rozměru a stáří lodě.
Proto jsou ropné tankery rozděleny v tomto systému do tří kategorií podle jejich prostornosti, konstrukce a stáří.
Všechny tyto kategorie včetně nejnižší (3) jsou důležité pro obchod uvnitř Společenství.
(13) Termín, do kterého musí být ropný tanker s jednoduchým trupem vyřazen, je výroční den dodání lodě podle časového rozpisu začínajícího v roce 2003 do roku 2007 pro ropné tankery kategorie 1 a do roku 2015 pro ropné tankery kategorií 2 a 3.
(14) Revidované pravidlo 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 zachovává požadavek, aby 25 roků staré ropné tankery kategorie 1 měly vrchní boční tanky nebo dvojité dno v chráněných místech neužívaných pro přepravu nákladu nebo aby mohly být provozovány pouze s hydrostaticky vyváženým nákladem.
(15) Stejné pravidlo zavádí nový požadavek, aby ropné tankery kategorií 1 a 2 směly být nadále provozovány po dni výročí jejich dodání v roce 2005 případně 2010, pouze vyhoví-li Systému hodnocení stavu (CAS), které přijala dne 27. dubna 2001 IMO v rezoluci MEPC 94(96).
CAS ukládá správě státu vlajky povinnost vydat prohlášení o shodě a účastnit se práce na posuzování CAS.
(16) Odstavec 5 uvedeného pravidla umožňuje výjimku pro ropné tankery kategorií 2 a 3, aby za určitých podmínek mohly být provozovány i po uplynutí lhůty pro jejich vyřazení.
Odstavec 8 písm. b) stejného pravidla dává smluvním stranám úmluvy MARPOL 73/78 právo, aby byl ropným tankerům, kterým byl povolen provoz podle této výjimky, odmítnut vstup do přístavů nebo příbřežních terminálů, které jsou pod jejich pravomocí.
Členské státy prohlásily svůj úmysl toto právo využívat.
Rozhodnutí odvolat se na toto právo musí být sděleno IMO.
(17) Je důležité zajistit, aby toto nařízení neohrožovalo bezpečnost posádky nebo ropných tankerů při hledání bezpečného přístavu nebo útočiště.
(18) V zájmu umožnit dokům v členských státech opravit ropné tankery s jednoduchým trupem mohou členské státy učinit výjimku a umožnit těmto plavidlům vstup do svých přístavů za předpokladu, že nepřepravují žádný náklad.
(19) Měla by se umožnit změna některých ustanovení tohoto nařízení tak, aby byla uvedena do souladu s mezinárodními dokumenty, které budou přijaty, změněny nebo vstoupí v platnost po vstupu v platnost tohoto nařízení, aniž by se rozšiřovala oblast jeho působnosti.
Tyto změny by měly být přijímány v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(20) Brzy uplyne konečný termín pro ropné tankery s jednoduchým trupem, které nevyhovují požadavkům úmluvy MARPOL 73/78, pokud jde o oddělené balastové tanky a jejich chráněné umístění, což má největší význam pro tankery kategorie 1, a protože není žádný důvod k tomu, aby po roce 2007 byl zachováván systém zpoplatňování, se kterým nařízení (ES) č. 2978/94 [8] počítá a který rozlišuje mezi těmito ropnými tankery a ropnými tankery, které vyhovující výše uvedeným požadavkům.
Nařízení (ES) č. 2978/94 by proto mělo být zrušeno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Účelem tohoto nařízení je zavedení systému urychleného vyřazování ropných tankerů s jednoduchým trupem v zájmu uplatňování konstrukčních požadavků úmluvy MARPOL 73/78 týkajících se dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce u ropných tankerů s jednoduchým trupem.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na ropné tankery o nosnosti 5000 tun a více:
- vplouvající do přístavu nebo příbřežního terminálu pod pravomocí členského státu bez ohledu na vlajku, pod kterou plují, nebo
- plující pod vlajkou členského státu.
2. Toto nařízení se nevztahuje na žádnou válečnou loď, pomocné válečné plavidlo ani jinou loď vlastněnou nebo provozovanou státem, pokud je užívána pouze pro vládní nebo neobchodní účely.
Členské státy se snaží, je-li to rozumné a možné, dodržovat toto nařízení pro lodě uvedené v tomto odstavci.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "úmluvou MARPOL 73/78" rozumí Mezinárodní úmluva pro zabránění znečišťování z lodí z roku 1973, upravená protokolem z roku 1978 vztahujícím se k této úmluvě, spolu s jejími změnami, které vstoupily v platnost dnem 18. února 2002;
2. "revidovaným pravidlem 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78" rozumí změny pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 a doplněk k osvědčení IOPP, které byly přijaté rezolucí MEPC 94/46 ze dne 27. dubna 2001, která vstupuje v platnost dnem 1. září 2002;
3. "ropným tankerem" rozumí ropný tanker definovaný v pravidle 1(4) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
4. "nosností" rozumí nosnost podle definice v pravidle 1(22) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
5. "novým ropným tankerem" rozumí nový ropný tanker definovaný v pravidle 1(26) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
6. "ropným tankerem kategorie 1" rozumí ropný tanker o nosnosti 20000 tun a více přepravující surovou ropu, topný olej, těžkou motorovou naftu nebo mazací olej jako náklad a ropný tanker o nosnosti 30000 tun a více přepravující ropu jinou než uvedenou výše, který nevyhovuje požadavkům na nové ropné tankery definované v pravidle 1(26) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
7. "ropným tankerem kategorie 2" rozumí ropný tanker o nosnosti 20000 tun a více přepravující surovou ropu, topný olej, těžkou motorovou naftu nebo mazací olej jako náklad a ropný tanker o nosnosti 30000 tun a více přepravující ropu jinou než uvedenou výše, který vyhovuje požadavkům na nové ropné tankery definované v pravidle 1(26) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
8. "ropným tankerem kategorie 3" rozumí ropný tanker o nosnosti 5000 tun a více, ale méně, než je uvedeno v definicích 6 a 7;
9. "ropným tankerem s jednoduchým trupem" rozumí ropný tanker nesplňující požadavky dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce podle pravidla 13F přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
10. "ropným tankerem s dvojitým trupem" rozumí ropný tanker splňující požadavky dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce podle pravidla 13F přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
11. "stářím" rozumí stáří lodě vyjádřené v počtech roků po dni jejího dodání;
12. "těžkou motorovou naftou" rozumí motorová nafta podle definice v revidovaném pravidle 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78;
13. "topným olejem" rozumí těžké destiláty nebo zbytky ze surové ropy nebo směsi těchto materiálů podle definice v revidovaném pravidle 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78.
Článek 4
Soulad s požadavky dvojitého trupu nebo rovnocenné konstrukce u ropných tankerů s jednoduchým trupem
1. Žádnému ropnému tankeru nesmí být po uplynutí výročí dne dodání lodě povolena plavba pod vlajkou členského státu, ani nesmí být žádnému ropnému tankeru po uplynutí výročí dne dodání lodě bez ohledu na vlajku, pod kterou pluje, povoleno vplout v roce uvedeném níže do přístavů nebo příbřežních terminálů, které jsou pod pravomocí členského státu, není-li tento ropný tanker ropným tankerem s dvojitým trupem:
a) pro ropné tankery kategorie 1:
- 2003 pro lodě dodané v roce 1973 nebo dříve,
- 2004 pro lodě dodané v roce 1974 a v roce 1975,
- 2005 pro lodě dodané v roce 1976 a v roce 1977,
- 2006 pro lodě dodané v roce 1978, 1979 a v roce 1980,
- 2007 pro lodě dodané v roce 1981 nebo později;
b) pro ropné tankery kategorie 2:
- 2003 pro lodě dodané v roce 1973 nebo dříve,
- 2004 pro lodě dodané v roce 1974 a v roce 1975,
- 2005 pro lodě dodané v roce 1976 a v roce 1977,
- 2006 pro lodě dodané v roce 1978 a v roce 1979,
- 2007 pro lodě dodané v roce 1980 a v roce 1981,
- 2008 pro lodě dodané v roce 1982,
- 2009 pro lodě dodané v roce 1983,
- 2010 pro lodě dodané v roce 1984,
- 2011 pro lodě dodané v roce 1985,
- 2012 pro lodě dodané v roce 1986,
- 2013 pro lodě dodané v roce 1987,
- 2014 pro lodě dodané v roce 1988,
- 2015 pro lodě dodané v roce 1989 nebo později;
c) pro ropné tankery kategorie 3:
- 2003 pro lodě dodané v roce 1973 nebo dříve,
- 2004 pro lodě dodané v roce 1974 a v roce 1975,
- 2005 pro lodě dodané v roce 1976 a v roce 1977,
- 2006 pro lodě dodané v roce 1978 a v roce 1979,
- 2007 pro lodě dodané v roce 1980 a v roce 1981,
- 2008 pro lodě dodané v roce 1982,
- 2009 pro lodě dodané v roce 1983,
- 2010 pro lodě dodané v roce 1984,
- 2011 pro lodě dodané v roce 1985,
- 2012 pro lodě dodané v roce 1986,
- 2013 pro lodě dodané v roce 1987,
- 2014 pro lodě dodané v roce 1988,
- 2015 pro lodě dodané v roce 1989 nebo později.
2. Ropný tanker kategorie 1 musí po 25 letech a více po dni svého dodání vyhovovat oběma těmto ustanovením:
a) musí mít vrchní boční tanky nebo prostory s dvojitým dnem nepoužívané pro přepravu ropy a vyhovující svou šířkou a výškou požadavkům pravidla 13E(4) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 a oboustranně po celé výšce lodě s délkou alespoň 30 % Lt nebo alespoň 30 % z projektované oblasti obšívky dna v rámci Lt, přičemž délka Lt odpovídá definici v pravidle 13E(2) přílohy I úmluvy MARPOL 73/78, nebo
b) musí být provozován s hydrostaticky vyváženým nákladem, přičemž se bere zřetel na pokyny vypracované IMO v rezoluci MEPC 64(36).
Článek 5
Soulad se systémem hodnocení stavu lodi u nových tanků kategorie 1 a kategorie 2
1. Vplout do přístavů nebo příbřežních terminálů pod pravomocí členského státu není povoleno ropnému tankeru, jehož výročí dne dodání uplynulo v roce 2005, jde-li o lodě kategorie 1, a v roce 2010, jde-li o lodě kategorie 2, pokud tato loď nevyhovuje systému hodnocení stavu uvedenému v článku 6.
2. Příslušné orgány členského státu mohou povolit ropnému tankeru plujícímu pod vlajkou tohoto členského státu pokračovat v plavbě, jestliže výročí dne dodání lodě uplynulo v roce 2005, jde-li o lodě kategorie 1, a v roce 2010, jde-li o lodě kategorie 2, ale jen s výhradou souladu se systémem hodnocení stavu uvedeným v článku 6.
Článek 6
Systém hodnocení stavu
Pro účely článku 5 bude přijat systém hodnocení stavu přijatý rezolucí MEPC 94(46) ze dne 27. dubna 2001.
Článek 7
Konečný termín
Po uplynutí výročí dne dodání lodě v roce 2015 není nadále povoleno:
- aby ropné tankery kategorie 2 a 3 plující pod vlajkou členského státu byly v souladu s odstavcem 5 revidovaného pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 nadále provozovány a
- aby ostatní ropné tankery kategorií 2 a 3, bez ohledu na skutečnost, že nadále plují pod vlajkou třetího státu, vplouvaly v souladu s odstavcem 5 revidovaného pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 do přístavů nebo příbřežních terminálů, které jsou pod pravomocí členského státu.
Článek 8
Výjimky pro lodě v nesnázích nebo pro lodě, které mají být opravovány
1. Odchylně od článků 4, 5 a 7 může příslušný orgán členského státu s výhradou vnitrostátních předpisů za určitých okolností povolit jednotlivé lodi vplout do přístavů nebo příbřežních terminálů, které jsou pod pravomocí členského státu, pokud
- je ropný tanker v nesnázích a hledá místo pro útočiště,
- ropný tanker bez nákladu směřuje do přístavu, kde bude opravován.
2. V patřičnou dobu, ale před 1. zářím 2002, sdělí členské státy Komisi vnitrostátní právní předpisy, které použijí za okolností uvedených v odstavci 1.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 9
Oznámení pro Mezinárodní námořní organizaci
1. Předsednictvo Rady jménem členských států a Komise společně uvědomí IMO o přijetí tohoto nařízení, přičemž uvedou odkaz na článek 211 odstavec 3 Úmluvy Organizace spojených národů o námořním právu.
2. Každý členský stát uvědomí IMO o svém rozhodnutí, aby ropným tankerům provozovaným v souladu s odstavcem 5 revidovaného pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 bylo v souladu s článkem 7 tohoto pravidla a na základě odst. 8 písm. b) revidovaného pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 odepřeno vplout do přístavů nebo příbřežních terminálů, které jsou pod jeho pravomocí.
3. Každý členský stát uvědomí IMO, jestliže v souladu s článkem 5 a na základě odst. 8 písm. a) revidovaného pravidla 13G přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 povolí, pozastaví, zruší nebo odepře provoz ropnému tankeru kategorií 1 nebo 2 oprávněnému plout pod jeho vlajkou.
Článek 10
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený v souladu s čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 93/75/EHS [9], dále jen "výbor".
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
Postup provádění změn
Odkazy v článcích tohoto nařízení na pravidla přílohy I úmluvy MARPOL 73/78 a na rezoluci MEPC 94(46) a 95(46) se v případě potřeby změní postupem podle čl. 10 odst. 2, aby byly uvedeny do souladu se změnami těchto pravidel a rezolucemi přijatými IMO, pokud tyto změny nerozšiřuji oblast působnosti tohoto nařízení.
Článek 12
Zrušení
Zrušuje se nařízení Rady (ES) č. 2978/94 s účinkem od 31. prosince 2007.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení v stupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Je použitelné ode dne 1. září 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 419/2002
ze dne 6. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2390/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1663/95, pokud jde o formu a obsah účetních údajů pro účely schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, které musí mít členské státy k dispozici pro Komisi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na čl. 4 odst. 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [3], a zejména na článek 21 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 4 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2025/2001 [5], uvádí, že účetní údaje požadované v čl. 4 odst. 1 písm. c) se zasílají Komisi do 10. února následujícího roku po konci dotyčného účetního období. Nařízení (ES) č. 2390/1999 [6] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1863/2001 [7] stanoví formu a obsah účetních údajů, které musí mít členské státy k dispozici pro Komisi pro účely schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF. Nařízení (ES) č. 2390/1999 je tedy třeba pozměnit tak, aby se přizpůsobilo nařízení (ES) č. 1663/95.
(2) Aby Komise mohla plnit své úkoly v rámci společné zemědělské politiky, musí být schopna sledovat vývoj na trhu se zemědělskými produkty a činit finanční odhady v této oblasti.
Společné organizace trhu se zemědělskými produkty ukládají členským státům a Komisi obecný závazek sdělovat si vzájemně údaje nezbytné pro jejich správné fungování.
Pro účely sledování a odhadování musí být umožněno využívání účetních údajů, které členské státy sdělují Komisi v souladu s čl. 4 odst.
Aniž jsou dotčeny povinnosti týkající se sdělování údajů v rámci společných organizací trhu, je třeba pozměnit nařízení (ES) č. 2390/1999, aby mohly být využívány uvedené účetní údaje.
(3) Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů se řídí nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [8]. Uvedené nařízení se plně uplatňuje v souvislostech nařízení (ES) č. 2390/1999. Proto by pro účely využití účetních údajů uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1663/95 pro sledování a odhady v oblasti zemědělství měla Komise stanovit přiměřené záruky uvedené v nařízení (ES) č. 45/2001, a zejména by měla tyto údaje učinit souhrnnými a anonymními.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru fondu a se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2390/1999 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "Nařízení Komise (ES) č. 2390/1999 ze dne 25. října 1999, kterým se stanoví forma a obsah účetních údajů poskytovaných Komisi pro účely schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF a pro účely sledování a odhadů"
. 2. V článku 1 se slova "v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1663/95" nahrazují slovy "v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1663/95".
3. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Komise používá účetní údaje uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1663/95 výhradně:
a) k plnění svých úkolů v rámci účetní závěrky záruční sekce EZOZF v souladu s nařízením (ES) č. 1258/1999;
b) pro účely sledování vývoje a stanovení výhledů v zemědělství.
2. Pokud účetní údaje uvedené v odstavci 1 obsahují osobní údaje chráněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 [9], přijme Komise nezbytné záruky požadované uvedeným nařízením. Zejména pokud Komise využívá účetní údaje pro účely uvedené v odst. 1 písm. b), musí je učinit anonymními a smí je zpracovávat pouze v souhrnné podobě.
3. Komise zajistí utajení a zabezpečení účetních údajů uvedené v odstavci 1."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 426/2002
ze dne 7. března 2002
o stanovení přepočítacích koeficientů pro některé přímé podpory a strukturální nebo environmentální opatření
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1410/1999 ze dne 29. června 1999, kterým se mění nařízení (ES) č. 2808/98 o prováděcích pravidlech k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství a kterým se mění definice některých rozhodných skutečností stanovených v nařízeních (EHS) č. 3889/87, (EHS) č. 3886/92, (EHS) č. 1793/93, (EHS) č. 2700/93 a (ES) č. 293/98 [2], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 2550/2001 ze dne 21. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem, pokud jde o programy prémií, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2419/2001 [3], ve znění nařízení (ES) č. 263/2002 [4], a zejména na čl. 18a odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 4 odst. 2 nařízení Komise č. 2808/98 ze dne 22. prosince 1998 o prováděcích pravidlech k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství [5] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2452/2000 [6], je skutečností rozhodnou pro směnný kurz v případě částek strukturální nebo environmentální povahy 1. leden roku, v jehož průběhu je přijato rozhodnutí o poskytnutí podpory. Podle čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 2808/98 se přitom jako přepočítací koeficient použije časově vážený průměr směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím rozhodné skutečnosti, jak je zavedeno nařízením (ES) č. 1410/1999.
(2) Podle článku 12 nařízení Komise (ES) č. 293/98 ze dne 4. února 1998 o určení rozhodných skutečností pro ovoce a zeleninu, zpracované ovoce a zeleninu a částečně u živých rostlin a květinářského zbožía u některých výrobků uvedených v příloze II Smlouvy o ES a o zrušení nařízení (EHS) č. 1445/93 [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1410/1999, se pro každoroční přepočet na národní měnu maximální hektarové částky podpory ke zlepšení kvality a odbytu ořechů a svatojánského chleba stanovené v článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 790/89 [8] použije přepočítací koeficient rovný časově váženému průměru směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím 1. lednu ročního sledovaného období ve smyslu článku 19 nařízení Komise (EHS) č. 2159/89 [9].
(3) Podle článku 42 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií [10], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 169/2002 [11], představuje datum podání žádosti rozhodnou skutečnost pro stanovení roku, pro který jsou započtena zvířata, na která se vztahuje program prémií v odvětví hovězího a telecího masa. Podle článku 43 uvedeného nařízení se přepočet částek prémií na národní měnu provádí na základě časově váženého průměru směnných kurzů platných v prosinci předcházejícího rok přidělení.
(4) Od hospodářského roku 2002 se podle článku 18a nařízení (ES) č. 2550/2001 na prémie a platby v odvětví skopového masa použije směnný kurz rovný časově váženému průměru směnných kurzů platných v prosinci předcházejícím kalendářnímu roku, za který je prémie poskytována.
(5) Do hospodářského roku 2001 se podle čl. 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2700/93 ze dne 30. září 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prémie producentům skopového a kozího masa [12], ve znění nařízení (ES) č. 1410/1999, na zůstatek prémií v odvětví skopového masa používal přepočítací koeficient rovný časově váženému průměru směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím poslednímu dni hospodářského roku, za který byla prémie poskytována,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. 1.Přepočítací koeficienty pro
- částky strukturální nebo environmentální povahy podle článku 5 nařízení (ES) č. 2799/98,
- maximální hektarovou částku podpory uvádění na trh ořechů a svatojánského chleba podle článku 2 nařízení (EHS) č. 790/89,
- prémie a platby v odvětví skopového masa podle článků 4, 5 a 11 nařízení (ES) č. 2529/2001,
jsou uvedeny v příloze I.
Tyto koeficienty se vztahují také na prémie v odvětví hovězího a telecího masa uvedené v nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. Přepočítací koeficienty pro prémie a zůstatek podle čl. 5 odst. 6 čtvrtého pododstavce nařízení (ES) č. 2467/98 pro hospodářský rok 2001 jsou uvedeny v příloze II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 434/2002
ze dne 8. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 94/2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 ze dne 19. prosince 2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu1, a zejména na články 12 a 16 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 94/20022, ve znění nařízení (ES) č. 305/20023, stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2826/2000.
(2) V čl. 5 odst. 1 nařízení (EC) č. 94/2002 je jako termín, kdy mají jednotlivé členské státy obdržet programy předkládané oborovými nebo mezioborovými organizacemi, stanoven 15. červen, popř. poprvé 15. březen 2002.
(3) Z důvodu opožděného zveřejnění hlavních směrů pro různá odvětví, zejména pro odvětví živých rostlin a květinářských produktů, by měl být termín pro předkládání programů posunut v tomto prvním roce na 31. březen.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem společné schůze řídících výborů pro propagaci zemědělských produktů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 94/2002 se první věta nahrazuje tímto: "Pro uskutečňování opatření, která jsou součástí programů uvedených v článku 6 nařízení (ES) č. 2826/2000 obdrží členský stát, vždy před 15. červnem a poprvé před 31. březnem, na svou žádost programy oborových nebo mezioborových organizací Společenství zastupujících jedno nebo více příslušných odvětví."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 442/2002
ze dne 18. února 2002,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro menší ostrovy v Egejském moři týkající se některých zemědělských produktů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 15 nařízení Rady (EHS) č. 2019/93 [4] musí Komise předkládat Evropskému parlamentu a Radě roční zprávu o provádění opatření, a na konci třetího roku používání zvláštního režimu zásobování obecnou zprávu o hospodářské situaci ostrovů v Egejském moři, která poukáže na účinky přijatých opatření.
K těmto zprávám se případně musí připojit vhodné návrhy na zlepšení a změny opatření stanovených v uvedeném nařízení.
(2) Analýza provádění těchto opatření poukazuje na nutnost vhodných úprav a změn, které vezmou v úvahu výsledky a získanou zkušenost, jakož i vývoj rámce, ve kterém byla tato opatření používána.
Nařízení (EHS) č. 2019/93 musí proto být odpovídajícím způsobem změněno.
(3) Ukázalo se, že zvláštní režim zásobování je nevyhovující zejména pro odvětví mléčných výrobků (jogurt) a cukru, zvláště pokud jde o předávání výhod konečnému spotřebiteli, přičemž v odvětví ovoce a zeleniny platnost režimu koncem roku 1997 skončila.
Tyto produkty by proto měly být ze zvláštního režimu zásobování vyňaty.
Na základě toho by se měl seznam produktů uvedený ve zvláštním režimu zásobování změnit a vzít při tom v úvahu skutečné potřeby dotyčných ostrovů.
Kromě toho by se měly znovu definovat skupiny ostrovů na základě jejich vzdálenosti od přístavů v kontinentálním Řecku, ze kterých jsou obvykle zásilky odesílány a zohlednit zásobování ostrovů konečného určení z ostrovů tranzitních a ostrovů, kde se provádí nakládka.
(4) Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování nesmějí vyvolávat odklon obchodu s uvedenými produkty.
Proto musí být zakázáno tyto produkty z dotyčných ostrovů zpětně odesílat a vyvážet.
V případě zpracování tento zákaz neplatí pro tradiční vývozy a zásilky.
(5) Ukázalo se, že opatření k podpoře místních produktů pro soukromé skladování určitých místně vyráběných sýrů, programy iniciativ pro ovoce, zeleninu a květiny, jakož i pro zrání místně vyráběných likérových vín jsou nevyhovující pro situaci v těchto odvětvích na ostrovech v Egejském moři, zejména vzhledem ke krátké skladovací době u těchto sýrů a likérových vín a tedy i zanedbatelnému účinku podpory; kromě toho byly postupy a struktura navržené podpory pro ovoce, zeleninu a květiny složité.
Tyto podpory by se proto neměly prodlužovat.
(6) Aby se i nadále podporoval tradiční chov skotu na těchto ostrovech, mělo by být jednak zajištěno, že zůstane zachována zvláštní prémie pro určitý počet skotu samčího pohlaví, pro který se poskytuje též doplňková podpora ke zvláštní prémii, jakož i doplňková podpora k prémii na zachování chovu krav bez tržní produkce mléka, a jednak by se mělo odkázat na nové právní předpisy pro společnou organizaci trhu v tomto odvětví, platné od roku 1999.
(7) Pokud jde o další poskytování podpor producentům vína na produkci jakostních vín s. o. v oblastech s touto tradicí, měly by být odkazy na právní předpisy o společné organizaci trhu v tomto odvětví aktualizovány.
(8) S ohledem na pokračování poskytování podpor pro tradiční včelařství a pro stálé zlepšování jakosti v tomto odvětví by se měla podporovat činnost uznávaných sdružení včelařů a aktualizovat počet úlů, pro které lze poskytnout tuto podporu.
(9) Opatření nutná k provádění tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
2019/93, který stanoví odchylky od strukturálních opatření byl zrušen nařízením Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [6].
Struktury určitých zemědělských podniků, případně podniků pro zpracování a uvádění produktů na trh na menších ostrovech v Egejském moři jsou nedostatečné a čelí zvláštním potížím.
Proto je pro určité druhy investic třeba stanovit odchylky od ustanovení, která omezují poskytování určitých strukturálních podpor stanovených v nařízení (ES) č. 1257/1999,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2019/93 se mění takto:
1. články 2 a 3 se nahrazují tímto: "Článek 2
Zavádí se zvláštní režim zásobování pro zemědělské produkty uvedené v příloze tohoto nařízení, které jsou na menších ostrovech v Egejském moři nezbytné k lidské spotřebě, jako zemědělské vstupy, a pro zpracování.
Na každý rok se sestaví předběžný odhad dodávek množství zemědělských produktů uvedených ve výše uvedeném odstavci, potřebných k uspokojení požadavků na zásobování.
Článek 3
1. V rámci zvláštního režimu zásobování se poskytují podpory na zásobování menších ostrovů produkty uvedenými v článku 2.
Částka podpory se stanoví pro každou skupinu ostrovů s přihlédnutím k dodatečným nákladům při uvádění produktů na trh na těchto ostrovech, vypočteným z přístavů v kontinentálním Řecku, ze kterých jsou dodávky obvykle odesílány, a z přístavů ostrovů tranzitních nebo ostrovů, kde se provádí nakládka pro ostrovy konečného určení.
90 % částky podpory financuje Společenství a 10 % členský stát.
2. Při provádění zvláštního režimu zásobování se zohlední zejména:
a) specifické potřeby menších ostrovů a přesné požadavky na jakost;
b) tradiční obchodní styky s přístavy v kontinentálním Řecku a vzájemné obchodní styky mezi ostrovy;
c) hospodářské hledisko navrhované podpory;
d) případně nutnost nebránit možnému rozvoji místních produktů.
3. Zvláštní režim zásobování se použije, pokud jsou poskytnuté výhody skutečně předány konečnému spotřebiteli.
4. Produkty, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, nesmí být zpětně vyvezeny do třetích zemí ani zpětně odesílány do ostatních částí Společenství.
5. Jsou-li produkty uvedené v odstavci 1 na menších ostrovech zpracovávány, nevztahuje se zákaz uvedený v odstavci 4 na tradiční vývozy ani na tradiční zásilky zpracovaných produktů do ostatních částí Společenství.
V případě tradičních vývozů se neposkytuje náhrada.";
2. vkládá se nový článek, který zní: "Článek 3a
1. Prováděcí pravidla k této hlavě se přijmou v souladu s postupem stanoveným v čl. 13a odst. 2. Týkají se zejména:
a) rozdělení menších ostrovů do skupin na základě jejich vzdálenosti od přístavů pro obvyklé zásobování v kontinentálním Řecku a ve vztahu k ostrovům tranzitním nebo ostrovům, odkud se provádí nakládka dodávek pro ostrovy konečného určení;
b) stanovení částek podpory podle zvláštního režimu zásobování;
c) opatření, která zajišťují účinnou kontrolu a že výhody režimu bude skutečně požívat konečný spotřebitel;
d) je-li to nezbytné, zavedení systému osvědčení o dodávkách.
2. Komise vypracuje odhady dodávek v souladu s postupem stanoveným v čl. 13a odst. 2. Podle stejného postupu může Komise podle vývoje potřeb menších ostrovů tyto odhady a seznam produktů uvedených v příloze opravit.";
3. článek 4 se zrušuje;
4. článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Podpora stanovená v tomto článku se poskytuje jako pomoc tradičnímu chovu hospodářských zvířat v odvětví hovězího a telecího masa.
2. Producentům hovězího a telecího masa se poskytuje podpora na výkrm skotu samčího pohlaví ve formě doplňkové podpory 48,3 EUR na kus skotu ke zvláštní prémii uvedené v článku 4 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [7].
Doplňková podpora se poskytuje na zvíře o minimální hmotnosti, která se určí postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2, a to ročně pro nejvýše 12000 kusů skotu samčího pohlaví v rámci regionálního stropu stanoveného v čl. 4 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 1254/1999. Poměrné snížení uvedené v čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení se v rámci tohoto počtu nepoužije.
3. Producentům hovězího a telecího masa se každoročně vyplácí doplňková podpora k prémii na zachování chovu krav bez tržní produkce mléka, uvedené v článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999. Částka doplňkové podpory činí 48,3 EUR na krávu bez tržní produkce mléka chovanou producentem ke dni podání žádosti.
4. Prováděcí pravidla k odstavcům 1, 2 a 3 se přijmou v souladu s postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2. Mohou též stanovit změnu nejvyššího množství uvedeného v odstavci 2.";
5. článek 7 se zrušuje;
6. článek 8 se nahrazuje tímto: "Článek 8
1. Podpora na hektar na pěstování brambor k lidské spotřebě kódů KN 07019050 a 07019090 a na pěstování sadbových brambor kódu KN 07011000 se poskytuje do výše 2200 hektarů pěstební a sklizené plochy ročně.
Částka podpory nesmí přesahovat 603 EUR na hektar.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou v souladu s postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2.";
7. článek 9 se nahrazuje tímto: "Článek 9
1. Podpora na hektar se poskytuje na obdělávání vinic s cílem udržet v tradičních pěstitelských oblastech produkci jakostního vína s. o.
Podpora se vyplácí na plochy:
a) osázené odrůdami, které jsou obsaženy v seznamu odrůd révy vhodných k produkci různých druhů jakostních vín s. o. pěstovaných na jejich území, jak je uvedeno v článku 19 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 [*] Úř. věst. č. 160, 26.6.1999, s. 21.,
b) a jejichž hektarový výnos je nižší než nejvyšší množství vyjádřené množstvím hroznů, hroznového moštu nebo vína, stanovené členským státem podle podmínek přílohy VI části I. nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Podpora činí 476 EUR na hektar a rok.
Podpora se poskytuje výhradně seskupením nebo organizacím producentů, které provádějí program opatření ke zlepšení jakosti vyráběných vín schválený příslušnými orgány.
Takový program zahrnuje zejména způsoby zlepšování podmínek vinifikace, skladování a odbytu.
3. Kapitola II hlavy II nařízení (ES) č. 1493/1999 se pro menší ostrovy nepoužije.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se případně přijmou v souladu s postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2.";
8. článek 10 se zrušuje;
9. článek 11 se nahrazuje tímto: "Článek 11
1. Podpora na hektar se poskytuje na udržování olivových hájů v tradičních oblastech pěstování oliv, pokud jsou háje dobře ošetřované a udržované v dobrých pěstitelských podmínkách.
Částka podpory činí 145 EUR na hektar a den.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou v souladu s postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2. Stanoví zejména podmínky pro režim podpory uvedený v odstavci 1, podmínky řádného udržování olivových hájů a předpisy o kontrole.";
10. článek 12 se nahrazuje tímto: "Článek 12
1. Podpora se poskytuje na produkci jakostního medu s vysokým podílem tymiánového medu, typického pro menší ostrovy.
Podpora se vyplácí na základě počtu registrovaných produkčních úlů seskupením producentů medu, která jsou uznána příslušnými orgány a které se zaváží provádět roční programy iniciativ ke zlepšení podmínek, za nichž je jakostní med vyráběn.
Částka podpory činí 12 EUR na registrovaný produkční úl za rok.
2. Podpora uvedená v odstavci 1 se poskytuje do výše 100000 úlů ročně.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2.";
11. článek 13 se nahrazuje tímto: "Článek 13
1. Celková výše podpory vyjádřená jako procentuální podíl z objemu investic způsobilých pro podporu může být u investic určených zejména na podporu diverzifikace, restrukturalizace nebo orientaci k udržitelnému zemědělství v zemědělských podnicích na menších ostrovech odchylně od článku 7 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [*] Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 80. zvýšena nejvýše o 15 procentních bodů.
2. Odchylně od čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 nesmí celková výše podpory vyjádřená jako procentuální podíl objemu investic způsobilých pro podporu přesáhnout 65 % u investic do malých a středních podniků zabývajících se zpracováním a uváděním na trh zemědělských produktů převážně z místní produkce v odvětvích, které mají být stanoveny v komplementu programu uvedeném v čl. 18 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [**] Úř. věst. L 161, 26.6.1999, s. 1..
3. Opatření plánovaná podle tohoto článku jsou popsána jako součást operačních programů podle článku 18 nařízení (ES) č. 1260/1999 pro menší ostrovy.";
12. vkládá se nový článek, který zní: "Článek 13a
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro obiloviny zřízený článkem 22 nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 [*] Úř. věst. L 181, 1.7.1992, s. 21. nebo jeden z řídících výborů zřízených nařízeními o společných organizacích trhu s dotyčnými produkty, dále jen "výbor";.
V případě zemědělských produktů, na které se vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 827/68 [**] Úř. věst. L 151, 30.6.1968, s. 16. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 195/96 (Úř. věst. L 26, 2.2.1996, s. 13). a produktů, na které se nevztahuje žádná společná organizace trhu je Komisi nápomocen Řídící výbor pro chmel zřízený článkem 20 nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 [***] Úř. věst. L 175, 4.8.1971, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 191/2000 (Úř. věst. L 23, 28.1.2000, s. 4)..
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.";
13. článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14 Opatření uvedená v tomto nařízení, s výjimkou článku 13, odpovídají pojmu intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999 [*] Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103."; 14. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 14a Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění dodržování tohoto nařízení, zejména pokud jde o kontroly a správní sankce a uvědomí o nich Komisi.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou v souladu s postupem uvedeným v čl. 13a odst. 2.";
15. článek 15 se nahrazuje tímto: "Článek 15
1. Řecko předloží Komisi roční zprávu o provádění opatření stanovených v tomto nařízení.
2. Po uplynutí každého pětiletého období provádění opatření stanovených v tomto nařízení předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě obecnou zprávu o účinku opatření prováděných na základě tohoto nařízení, a která případně obsahuje návrhy na všechny nezbytné úpravy opatření.
První zpráva se předloží před koncem roku 2005.";
16. příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 444/2002
ze dne 11. března 2002,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [2] (dále jen "kodex"), a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Určité definice uvedené v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [3], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 993/2001 [4], musí být aktualizovány.
(2) Na základě podmínek společné obchodní politiky je často nutné měnit seznam zemí a území, na něž se vztahují preferenční sazební opatření Společenství, a tudíž i měnit seznam zemí uvedený v oddíle 2 kapitoly 2 hlavy IV části I nařízení (EHS) č. 2454/93.
(3) Nadpis i znění oddílu 2 by se proto neměly zakládat na vyčerpávajícím seznamu těchto zemí a území, nýbrž na všeobecném odkazu na "zvýhodněné země a území", protože ty jsou náležitě uvedeny v nařízeních Rady, na základě kterých se preference udělují.
(4) Za určitých okolností je možné nechat vadné zboží opravit mimo celní území Společenství, aniž by při zpětném dovozu vznikl celní dluh.
(5) Po propuštění zboží do volného oběhu může být cena, kterou si mezi sebou dohodli kupující a prodávající, v určitých případech změněna tak, aby zohledňovala vadu zboží.
(6) Platné předpisy by proto měly výslovně umožňovat, aby hodnota transakce podle článku 29 kodexu tyto zvláštní okolnosti brala s výhradou odpovídajících ochranných doložek a rozumných lhůt v úvahu.
(7) Účelem čl. 167 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93 bylo zabránit ukládání cel ze softwaru, který je dovážen na nosičích dat. Protože tohoto cíle bylo již dosaženo dohodou o obchodu s produkty informačních technologií (ITA), která byla schválena rozhodnutím Rady 97/359/ES [5]. Aniž je dotčeno používání rozhodnutí GATT 4.1 ze dne 12. května 1995, není již tedy nezbytné stanovit zvláštní prováděcí předpisy pro určení celní hodnoty nosičů dat.
(8) Mezní hodnota stanovená v čl. 179 odst. 1 písm. a) nařízení EHS) č. 2454/93 pro předkládání prohlášení o údajích o celní hodnotě (prohlášení o celní hodnotě) by se měla zvednout na 10000 eur, aby zohledňovala měnové změny a aby se dovozní formality zjednodušily.
(9) Je třeba provést určité úpravy a změny ustanovení o celně schváleném určení, aby byla jasnější a v souladu s předpisy týkajícími se celních režimů s hospodářským účinkem.
(10) Ustanovení týkající se tranzitu Společenství obsažená v nařízení (EHS) č. 2454/93 byla podrobena úplnému a důkladnému přezkoumání, které vedlo ke změně podstatné části ustanovení.
Zjistilo se, že změněná ustanovení obsahují určité nedostatky a nepřesnosti, které je nutno napravit.
(11) K ochraně finančních zájmů dalších smluvních stran Úmluvy o společném tranzitním režimu, která byla schválena rozhodnutím Rady 87/415/EHS [6], musí být poskytnuta přiměřená jistota v průběhu tranzitu zboží Společenství přes jejich území.
Výše této jistoty by měla být vypočtena tak, jako kdyby se jednalo o zboží, které není zbožím Společenství.
(12) Pokud hlavní povinný hodlá použít osvědčení o souborné jistotě pro veškeré zboží, musí se kritéria pro použití souborné jistoty u zboží, které představuje vyšší riziko podvodu, vztahovat na veškeré zboží.
(13) Za účelem jednotného použití celních předpisů ve Společenství je třeba začlenit ustanovení o dovozních clech z dovozového zboží, které má na základě svého zvláštního použití nárok na zvýhodněné sazební zacházení. Toto začlenění musí být provedeno z důvodu jasnosti. Musí mít zpětnou působnost, protože podobná ustanovení existovala již před 30. červnem 2001, a to v článku 52 nařízení Komise (EHS) č. 2228/91 [7], které bylo zrušeno nařízením (EHS) č. 2454/93, a v článku 585a nařízení (EHS) č. 2454/93 před tím, než bylo pozměněno nařízením (ES) č. 993/2001.
(14) Článek 859 nařízení (EHS) 2454/93 obsahuje seznam případů, kdy nedochází ke vzniku celního dluhu, a to i za situací uvedených v čl. 204 odst. 1 písm. a) nebo b) kodexu.
(15) Tento seznam musí být upraven tak, aby zahrnoval případy, kdy nejsou splněny určité povinnosti, které se vztahují na zboží v tranzitním režimu Společenství, pokud je takové zboží předloženo celnímu úřadu určení v nezměněném stavu.
(16) Seznam musí též zahrnovat případy, kdy nejsou splněna některá přepravní pravidla, která se vztahují na zboží propuštěné do režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo na zboží, které má na základě svého zvláštního použití nárok na zvýhodněné zacházení, pokud toto zboží dorazí do stanoveného místa určení.
(17) Jelikož je změna článku 859 spojena s ustanoveními nařízení (ES) č.
993/2001, které se použije od 1. července 2001, měla by tato změna použít od téhož data.
(18) Aby se umožnila racionalizace řízení lhůt pro posuzování žádostí o osvobození od dodatečného zúčtování podle čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu anebo o vrácení nebo prominutí cla podle článku 239 celního kodexu, musí odklad za účelem posouzení těchto žádostí, kdy je dotyčná osoba konzultována v souladu s čl. 872a nebo 906a nařízení (EHS) č. 2454/93, činit ve všech případech jeden měsíc.
(19) Za účelem zajištění konzistentního výkladu ustanovení týkajících se označení celního úřadu určení pro dohled nad použitím anebo určením zboží, je třeba přesně uvést, kterému celnímu úřadu má být zboží předloženo za účelem kontroly výstupu zboží z celního území Společenství.
(20) Standardní výtěžnost se u některých zušlechtěných výrobků musí počítat na základě odpovídajícího přepočítacího koeficientu uvedeného v příloze E nařízení Komise (ES) č. 1520/2000 ze dne 13. července 2000 o společných prováděcích pravidlech k režimu přidělování vývozních náhrad u určitých zemědělských produktů, které jsou vyváženy ve formě zboží, které není uvedeno v příloze I Smlouvy, a o kritériích pro stanovení výše těchto náhrad [8], naposledy pozměněném nařízením (ES) č.
1563/2001 [9]. Souběžně s tím je třeba učinit odpovídající změny pro některé vedlejší zušlechtěné výrobky.
(21) Příloha 111 nařízení (EHS) č. 2454/93 se musí rovněž změnit tak, aby zohledňovala zavedení jednotné měny od 1. ledna 2002.
(22) V souvislosti se zjednodušováním některých způsobů dopravy se přechodná ustanovení o počítačově zpracovaném tranzitním systému uvedená v článku 4 nařízení Komise (ES) č. 2787/2000 [10] a v článku 2 nařízení (ES) č. 993/2001 nesmějí vztahovat na povolení, na základě kterého se uděluje status schváleného odesílatele nebo schváleného příjemce.
(23) Odpovídajícím způsobem je třeba pozměnit nařízení (EHS) č. 2454/93, jakož i nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) č. 993/2001.
(24) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2454/93 se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) bod 3 se nahrazuje tímto: "3. "výborem:";
Výbor pro celní kodex zřízený podle článků 247a a 248a kodexu;";
b) bod 10 se nahrazuje tímto: "10. "Smlouvou:".
Smlouva o založení Evropského společenství;".
2. Nadpis oddílu 2 kapitoly 2 hlavy IV části I se nahrazuje tímto: "Zvýhodněné země nebo zvýhodněná území, na něž se vztahují preferenční sazební opatření, které Společenství jednostranně přijalo pro určité země nebo území" .
3. Návětí čl. 98 odst. 1 se nahrazuje tímto: "1. Pro účely použití předpisů o preferenčních sazebních opatřeních, která Společenství jednostranně přijalo pro určité země, seskupení zemí nebo území (dále jen: "zvýhodněné země nebo území".), s výjimkou zemí a území, které jsou uvedeny v oddíle 1 této kapitoly, a zámořských zemí a území přidružených ke Společenství, se za produkty pocházející ze zvýhodněné země nebo zvýhodněného území považují:".
4. V článcích 98 až 123 se mluvnické tvary slov "zvýhodněná republika" nahrazují příslušnými mluvnickými tvary slov "zvýhodněná země nebo území".
5. Návětí čl. 110 odst. 1 se nahrazuje tímto: "1. Na původní produkty ve smyslu tohoto oddílu se při dovozu do Společenství mohou vztahovat celní preference uvedené v článku 98, pokud byly dopraveny přímo do Společenství ve smyslu článku 107, po předložení průvodního osvědčení EUR.1 vydaného celními nebo jinými příslušnými vládními orgány některé zvýhodněné země nebo území, jestliže tyto zvýhodněné země nebo území:".
6. Článek 145 se nahrazuje tímto: "Článek 145
1. Je-li zboží navržené v celním prohlášení k propuštění do volného oběhu součástí většího množství stejného zboží nabytého v rámci jedné obchodní operace, tvoří cenu, která byla nebo má být skutečně zaplacena ve smyslu čl. 29 odst. 1 kodexu, část celkové ceny, která odpovídá poměru zboží uvedeného v celním prohlášení k celkovému množství nabytého zboží.
Poměrné rozdělení ceny, která skutečně byla nebo má být zaplacena, se provede i v případě částečné ztráty nebo poškození zboží, jehož hodnota má být určena, před jeho propuštěním do volného oběhu.
2. Po propuštění zboží do volného oběhu lze pro určení jeho celní hodnoty vzít v souladu s článkem 29 kodexu v úvahu úpravu ceny, která byla nebo má být skutečně za zboží zaplacena, jež provedl prodejce ve prospěch kupujícího, jestliže se ke spokojenosti celních orgánů prokáže, že:
a) zboží bylo v okamžiku uvedeném v článku 67 kodexu vadné;
b) prodejce provedl úpravu v rámci plnění závazku záruky stanoveného v kupní smlouvě, jež byla uzavřena před propuštěním zboží do volného oběhu;
c) vadnost zboží nebyla v příslušné kupní smlouvě ještě vzata v úvahu.
3. Cenu, která skutečně byla nebo má být zaplacena za zboží, upravenou podle odstavce 2 lze vzít v úvahu pouze v případě, že byla tato úprava provedena ve lhůtě 12 měsíců ode dne, kdy bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu."
7. V hlavě V části I se zrušuje kapitola 5.
8. V čl. 179 odst. 1 písm. a) se částka "5000 EUR" nahrazuje částkou "10000 EUR".
9. V článku 292 se doplňuje nový odstavec 7, který zní: "7. Žadatel je do 30 dnů ode dne podání žádosti nebo ode dne, kdy celní orgány obdržely chybějící nebo dodatečné informace, vyrozuměn o rozhodnutí vydat povolení anebo o důvodech, pro které byla žádost zamítnuta.
Tato lhůta neplatí v případě jednotného povolení, pokud se nevydává podle odstavce 6."
10. Článek 293 se mění takto:
a) odstavec 3 se mění takto:
i) písmeno c) se nahrazuje tímto: "c) prostředky a metody ztotožnění a celního dohledu včetně opatření pro:
- společné uskladnění, na něž se přiměřeně použije čl. 534 odst. 2 a 3,
- smíšené uskladnění výrobků kapitoly 27 a 29 kombinované nomenklatury, u nichž se provádí dohled zvláštním použitím, anebo uskladnění těchto výrobků se surovými ropnými frakcemi kódu KN 270900.";
ii) doplňuje se druhý pododstavec, který zní: "Pokud zboží uvedené v písm. c) prvním pododstavci druhé odrážce nemá stejný osmimístný kód KN, stejnou obchodní jakost a stejné technické a fyzikální vlastnosti, může být smíšené uskladnění povoleno pouze v případě, že má být celá směs podrobena jedné z operací, které jsou uvedeny v doplňujících poznámkách 4 a 5 ke kapitole 27 kombinované nomenklatury.";
b) v odstavci 4 se doplňuje druhý pododstavec, který zní: "Doba platnosti nesmí být delší než tři roky ode dne, kdy povolení nabývá účinku, ledaže pro to jsou řádně odůvodněné pohnutky."
11. V článku 296 se odstavec 2 mění takto:
a) v písmenu a) se zrušuje druhá věta;
b) v písmenu b) se první pododrážka deváté odrážky nahrazuje tímto: "— "
. 12. V čl. 314c odst. 1 písm. f) se slova "v článku 816" nahrazují slovy "v článku 812".
13. V článku 317b se slova "v článcích 444 a 448" nahrazují slovy "v článcích 445 a 448".
14. V čl. 324e odst. 5 se slova "čl. 448 odst. 4" nahrazují slovy "čl. 448 odst. 5".
15. V čl. 345 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto: "1. Jednotlivá jistota musí krýt celou částku celního dluhu, jenž může vzniknout, a tato částka se vypočte na základě nejvyšších sazeb týkajících se dotyčného zboží v členském státě odeslání. Pro účely tohoto výpočtu se se zbožím Společenství přepravovaném podle Úmluvy o společném tranzitním režimu nakládá jako se zbožím, které není zbožím Společenství."
16. V článku 359 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Je-li zboží dopravováno přes celní úřad tranzitu, který není totožný s úřadem uvedeným ve výtiscích 4 a 5 tranzitního prohlášení, zašle celní úřad tranzitu, přes nějž bylo zboží dopraveno, potvrzení o přestupu hranice neprodleně celnímu úřadu tranzitu původně určenému nebo, v případech stanovených vzájemnou dohodu mezi celními orgány a rovněž způsobem jimi stanoveným, oznámí průjezd zásilky celnímu úřadu odeslání."
17. V čl. 379 odst. 2 se ve třetím pododstavci doplňuje nová věta, která zní: "Pro účely tohoto výpočtu se se zbožím Společenství, které se přepravuje nebo které se má přepravovat podle Úmluvy o společném tranzitním režimu, musí zacházet jako se zbožím, které není zbožím Společenství."
18. V článku 381 se vkládá nový odstavec 3a, který zní: "3 a. Odstavce 1, 2 a 3 platí též v případě, kdy se žádost výslovně týká použití souborné jistoty na základě téhož osvědčení o souborné jistotě jak pro zboží uvedené v příloze 44c, tak i pro zboží, které zde uvedeno není."
19. V článku 423 se v odstavci 3 doplňuje nová desátá a jedenáctá odrážka, které znějí: "— Tulliselvitetty,
— Tullklarerat."
20. Článek 450c se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Pokud nebyl režim vyřízen, musí celní orgány členského státu odeslání do 12 měsíců ode dne přijetí tranzitního prohlášení oznámit ručiteli, že režim nebyl vyřízen.";
"1 a. Pokud nebyl režim ještě vyřízen, musí celní orgány určené podle článku 215 kodexu do tří let ode dne přijetí tranzitního prohlášení oznámit ručiteli, že od něj žádá nebo může žádat, aby zaplatil dluh, který je povinen uhradit v souvislosti s dotyčnou tranzitní operací Společenství; oznámení musí obsahovat číslo a datum prohlášení, název celního úřadu odeslání, jméno hlavního povinného a částku, o kterou se jedná.";
c) odstavec 2 se nahrazuje tímto: "2. Ručitel je svých závazků zproštěn, pokud některé z oznámení uvedených v odstavcích 1 a 1a nebylo provedeno ve stanovených lhůtách."
21. Vkládá se nový článek 547a, který zní: "Článek 547a
V případě dovozového zboží, které má v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu nárok na uplatnění zvýhodněného sazebního zacházení z důvodů zvláštního použití, se dovozní clo, které má být vyměřeno podle čl. 121 odst.
1 kodexu, vypočítá podle sazby odpovídající tomuto zvláštnímu použití. Uplatnění tohoto výpočtu je přípustné pouze v případě, že by pro toto zvláštní použití mohlo být vydáno povolení a že by mohly být splněny podmínky vázané na poskytnutí zvýhodněného sazebního zacházení."
22. Článek 859 se mění takto:
a) bod 2 se nahrazuje tímto: "2. v případě zboží propuštěného do režimu tranzitu, nesplnění jednoho ze závazků, které použití tohoto režimu ukládá, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) zboží propuštěné do režimu tranzitu bylo celnímu úřadu v místě určení skutečně předloženo v nezměněném stavu;
b) celní úřad určení byl schopen zajistit, aby zboží bylo na konci tranzitní operace přiděleno celně schválené určení nebo aby bylo dočasně uskladněno;
c) pokud nebyla dodržena lhůta stanovená v článku 356 a odstavec 3 tohoto článku nelze použít, avšak zboží bylo přesto v přijatelné době předloženo celnímu úřadu určení.";
b) bod 7 se nahrazuje tímto: "7. v případě zboží nebo produktů, které jsou fyzicky přepravovány ve smyslu článků 296, 297 nebo 511, nesplnění jedné z podmínek, za nichž je přeprava prováděna, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) dotyčná osoba může ke spokojenosti celních orgánů prokázat, že zboží nebo produkty dorazily do stanovené provozovny nebo na místo určení, a v případě přepravy na základě článků 296, 297, čl. 512 odst. 2 nebo článku 513, že zboží nebo produkty byly řádně zapsány do záznamů uvedené provozovny nebo místa určení, pokud tyto články takový zápis do záznamů vyžadují;
b) pokud nebyla dodržena lhůta stanovená v povolení, avšak zboží nebo produkty přesto v přijatelné době dorazily do stanovené provozovny nebo na místo určení."
23. V článku 873 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud Komise sdělí námitky dotyčné osobě, jíž se věc týká, podle článku 872a, prodlužuje se devítiměsíční lhůta o jeden měsíc." 24. V článku 907 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud Komise sdělí námitky žadateli o vrácení nebo prominutí cla podle článku 906a, prodlužuje se devítiměsíční lhůta o jeden měsíc." 25. V čl. 912a odst. 3 se slova "čl. 347 odst. 2" nahrazují slovy "čl. 349 odst. 1".
26. Článek 912b se mění takto:
a) v odstavci 7 se slova "článek 349" nahrazují slovy "článek 357";
b) odstavec 9 se nahrazuje tímto: "9. Článek 360 se použije přiměřeně."
27. V čl. 912c odst. 2 se třetí odrážka nahrazuje tímto: "— jiným způsobem, je celním úřadem určení celní úřad výstupu ve smyslu čl. 793 odst. 2."
28. Příloha 37 se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
29. Příloha 44a se mění v souladu se přílohou II tohoto nařízení.
30. Příloha 69 se mění v souladu s přílohou III tohoto nařízení.
31. V příloze 111 bodu B.12 poznámek na zadní straně "žádosti o vrácení nebo prominutí cla" se symboly a názvy národních měn nahrazují tímto: "— EUR: eura,
— DKK: dánské koruny,
— SEK: švédské koruny,
— GBP: libry šterlinků."
Článek 2
V čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 2787/2000 se ve druhém pododstavci doplňuje nová věta, která zní: "Tento pododstavec se nevztahuje na přepravní operace, které uskutečňuje schválený odesílatel v rámci zjednodušených postupů uvedených v čl. 372 odst. 1 písm. g)."
Článek 3
V čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 993/2001 se v prvním pododstavci doplňuje nová věta, která zní: "Tento pododstavec se nevztahuje na přepravní operace, při kterých schválený příjemce obdrží zboží v rámci zjednodušených postupů uvedených v čl. 372 odst. 1 písm. g)."
Článek 4
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 445/2002
ze dne 26. února 2002,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [1], a zejména na články 34, 45 a 50 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 ze dne 23. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1763/2001 [3], bylo několikrát podstatně pozměněno. Kromě toho zkušenosti získané během prvních dvou let programování svědčí o tom, že jsou nezbytná další vyjasnění, zejména pokud jde o postup při změně programových dokumentů a o orientační celkovou finanční tabulku. Proto by v zájmu jasnosti a účelnosti mělo být nařízení (ES) č. 1750/1999 přepracováno.
1257/1999 zavedlo jednotný právní rámec pro podporu rozvoje venkova z EZOZF. Zejména hlava II uvedeného nařízení stanoví opatření způsobilá pro podporu, jejich cíle a kritéria nároku na podporu.
Tento právní rámec se použije na podporu rozvoje venkova v celém Společenství.
(3) Měla by být přijata prováděcí pravidla, která by doplňovala tento rámec s ohledem na zkušenosti získané při používání nástrojů uplatňovaných na základě různých nařízení Rady zrušených čl. 55 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999. Tato pravidla by se měla zakládat na zásadách subsidiarity a proporcionality, a proto by se měla omezit na to, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů.
(4) Pokud jde o kritéria nároků na podporu, nařízení (ES) č. 1257/1999 stanoví tři základní podmínky pro podporu investic v zemědělských nebo zpracovatelských podnicích a pro podporu mladým zemědělcům.
Měla by být určena doba, během níž by měly být tyto podmínky splněny a v případě investiční podpory by měly tyto podmínky zahrnovat i podmínku prokázání hospodářské životaschopnosti zemědělského podniku na základě přiměřeného hodnocení perspektiv tohoto podniku.
Zemědělským podnikům ve venkovských oblastech, které čelí velmi vážným strukturálním obtížím, může splnění těchto požadavků působit velké nesnáze.
V případě malých investic by měly být členské státy oprávněny poskytnout zemědělským podnikům lhůtu pro splnění těchto požadavků.
(5) V případě investic v zemědělských nebo zpracovatelských podnicích je podpora Společenství vázána na podmínku, že pro příslušné produkty lze nalézt běžná odbytiště.
Měla by být stanovena prováděcí pravidla pro posuzování těchto odbytových možností.
(6) Podpora poskytovaná na odbornou přípravu by se neměla vztahovat na běžné zemědělské a lesnické vzdělávání.
(7) Pokud jde o podmínky podpory při předčasném odchodu do důchodu, měly by se vyřešit zvláštní problémy vyplývající z převodu zemědělského podniku několika převodci nebo zemědělcem v nájmu.
(8) Vyrovnávací příspěvky, které se vyplácejí ve znevýhodněných oblastech na půdu společně užívanou několika zemědělci, by měly být vypláceny každému z těchto zemědělců úměrně jeho užívacímu právu.
(9) Článek 16 nařízení (ES) č. 1257/1999 stanoví, že zemědělci mohou získat podporu na vyrovnání dodatečných nákladů a ztráty příjmů, pokud hospodaří v oblastech s environmentálními omezeními a v jejich důsledku podléhají pravidlům ochrany životního prostředí vycházejícím z ustanovení Společenství.
Cílem směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů [4] je snížit znečišťování vod dusičnany pocházejícími ze zemědělství a zamezit dalšímu znečišťování. V souladu se zásadou "znečišťovatel platí" stanovenou v čl.
2 Smlouvy by neměly být poskytovány vyrovnávací platby na náklady a ztráty příjmů vzniklé při uplatňování omezení vyplývajících z této směrnice, které by proto měly být vyloučeny z oblasti působnosti článku 16 nařízení (ES) č. 1257/1999.
(10) U agroenvironmentální podpory by mělo stanovení minimálních požadavků, které musí zemědělci v rámci různých agroenvironmentálních závazků dodržovat, zajišťovat její vyvážené provádění se zřetelem k jejím cílům, a tak přispívat k udržitelnému rozvoji venkova.
(11) Měla by být stanovena kritéria výběru investic určených ke zlepšení zpracovávání zemědělských produktů a jejich uvádění na trh.
Získané zkušenosti svědčí o tom, že tato kritéria výběru by se měla zakládat spíše na obecných zásadách než na odvětvových předpisech.
(12) Pokud jde o nejvzdálenější oblasti Společenství, je třeba se za určitých podmínek odchýlit od čl. 28 odst. 1 druhé odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999, podle kterého nelze poskytnout podporu na investice na zpracovávání produktů ze třetích zemí a jejich uvádění na trh.
(13) Lesy, které jsou vyloučeny z podpory poskytované na základě čl. 29 odst.
3 nařízení (ES) č. 1257/1999, by měly být přesněji určeny.
(14) Měly by být stanoveny podrobné podmínky podpory na zalesňování zemědělské půdy a plateb poskytovaných na činnosti směřující k udržování a zlepšování ekologické stability lesů.
(15) Na základě článku 33 nařízení (ES) č. 1257/1999 se poskytuje podpora na další opatření týkající se zemědělských činností, jejich přeměny a činností na venkově, pokud nespadají do působnosti jiného opatření pro rozvoj venkova.
S ohledem na rozmanitost opatření, která mohou spadat do působnosti tohoto článku, by mělo být ponecháno především na členských státech, aby si podmínky podpory stanovily v rámci svého programování.
(16) Pro různá opatření by měla být stanovena společná pravidla, aby zejména s ohledem na náležité zemědělské praktiky byla u opatření, která na toto kritérium odkazují, stanovena společná norma, a aby byla zaručena nezbytná pružnost dlouhodobých závazků, přičemž je třeba vzít v úvahu okolnosti, které by je mohly ovlivnit, aniž by tím bylo dotčeno účinné provádění různých podpůrných opatření.
(17) Mělo by být jasně rozlišeno financování opatření pro rozvoj venkova a podpory v rámci společných organizací trhu.
Jakékoliv výjimky ze zásady, podle které na opatření spadající do působnosti režimů podpory v rámci společných organizací trhu nelze poskytnout podporu rozvoje venkova, by měly v průhledném řízení navrhnout členské státy v rámci jejich programování rozvoje venkova podle svých specifických potřeb.
(18) Platby na opatření rozvoje venkova by měly být v plné výši vyplaceny příjemcům.
(19) Nařízení Komise (ES) č. 1685/2000 [5] stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [6], naposledy pozměněnému nařízením (ES) č. 1447/2001 [7], pokud jde o způsobilost výdajů na činnosti spolufinancované strukturálními fondy, a tedy i orientační sekcí EZOZF. V zájmu souladu by se nařízení (ES) č. 1685/2000 mělo vztahovat i na opatření spolufinancovaná záruční sekcí EZOZF, nestanoví-li nařízení (ES) č. 1257/1999, nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [8] nebo toto nařízení jinak.
(20) Rozhodnutí Komise 1999/659/ES ze dne 8. září 1999, kterým se stanoví přidělení prostředků členským státům ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu na opatření pro rozvoj venkova v období let 2000 až 2006 [9] ve znění rozhodnutí 2000/426/ES [10] vymezuje, na jaké druhy výdajů jsou vyčleněny prostředky pro členské státy. Kromě toho lze na základě nařízení Komise (ES) č.
2603/1999 ze dne 9. prosince 1999, kterým se stanoví pravidla přechodu na podporu pro rozvoj venkova stanovená nařízením Rady (ES) č. 1257/1999 [11], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
2055/2001 [12], platby vyplývající z určitých závazků, které byly převzaty před 1. lednem 2000, za určitých podmínek zahrnout do programování rozvoje venkova na období let 2000–2006. Proto je nutné přesněji vymezit, jaké platby zahrnuje celková částka podpory Společenství stanovená pro každý plán rozvoje venkova v rámci jednotného programového dokumentu schváleného Komisí.
1259/1999 ze dne 17. května 1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky [13], ve znění nařízení (ES) č. 1244/2001 [14] stanoví, že částky pocházející ze sankcí za nedodržování požadavků ochrany životního prostředí nebo z modulace náleží nadále členským státům jako dodatečná podpora Společenství pro určitá opatření pro rozvoj venkova.
Je třeba přesně stanovit, na jaká opatření se vztahuje schválení Komise.
(22) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro předkládání a změny plánů rozvoje venkova.
(23) Aby se usnadnilo vypracování plánů rozvoje venkova a jejich přezkoumávání a schvalování Komisí, měla by být stanovena společná pravidla týkající se jejich struktury a obsahu, a to na základě požadavků stanovených především v článku 43 nařízení (ES) č. 1257/1999.
(24) Měla by být stanovena pravidla pro provádění změn programových dokumentů rozvoje venkova, které by umožnily účinné a rychlé přezkoumání těchto změn Komisí.
(25) Pouze podstatné změny programových dokumentů rozvoje venkova by měly podléhat řízení u řídícího výboru.
O ostatních změnách by měly rozhodovat členské státy a sdělit je Komisi.
(26) Oblast působnosti opatření způsobilých pro podporu z orientační sekce EZOZF by měla být rozšířena nad rámec stanovený v nařízení (ES) č. 1257/1999 tak, aby zahrnovala veškerá opatření nezbytná pro provádění programu iniciativy Společenství pro rozvoj venkova.
(27) Měla by být stanovena podrobná pravidla týkající se finančního plánování a účasti opatření financovaných záruční sekcí EZOZF podle čl. 35 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 na financování.
(28) V této souvislosti by členské státy měly pravidelně podávat Komisi zprávu o stavu financování opatření pro rozvoj venkova.
(29) Měla by být přijata opatření, která by zaručila účinné použití finančních prostředků přidělených na podporu rozvoje venkova zejména zajištěním poskytnutí platby první zálohy platebním agenturám Komisí a přizpůsobením přídělů podle potřeb a dosažených výsledků.
Pro usnadnění provádění podporovaných investičních opatření by bylo také vhodné stanovit určitým kategoriím příjemců za určitých podmínek možnost poskytování záloh.
(30) Kromě zvláštních pravidel stanovených v tomto nařízení by měla být uplatňována obecná pravidla rozpočtové kázně, a to zejména ta, která se týkají neúplných nebo nesprávných údajů členských států.
(31) Podrobnosti správy finančních prostředků pro opatření pro rozvoj venkova by se měly řídit nařízeními, kterými se provádí nařízení (ES) č. 1258/1999.
(32) Postupy a požadavky pro sledování a hodnocení by měly být stanoveny na základě zásad uplatňovaných v oblasti jiných podpůrných opatření Společenství, zejména těch, která jsou stanovena nařízením (ES) č. 1260/1999.
(33) Správní předpisy by měly umožnit zlepšení správy, sledování a kontroly podpory ve prospěch rozvoje venkova. Tam, kde je to možné, měla by se v zájmu zjednodušení uplatňovat nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [15] naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 495/2001 [16] a prováděcí pravidla k tomuto nařízení, která jsou stanovena v nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 [17] ve znění nařízení (ES) č. 2550/2001 [18].
(34) Měl by být stanoven systém sankcí na úrovni Společenství i na úrovni členských států.
(35) Výbor pro zemědělské struktury a rozvoj venkova nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OPATŘENÍ PRO ROZVOJ VENKOVA
ODDÍL I
Investice v zemědělských podnicích
Článek 1
1. Podmínky podpory pro investice stanovené v článku 5 nařízení (ES) č. 1257/1999 musí být splněny ke dni přijetí individuálního rozhodnutí o poskytnutí podpory.
2. Pokud jsou investice uskutečňovány s cílem splnit nově zavedené minimální normy v oblasti životního prostředí, hygieny a dobrých životních podmínek zvířat, lze poskytnout na jejich dosažení podporu.
V takových případech může být stanovena lhůta pro dodržování uvedených norem, pokud je nezbytná k řešení zvláštních problémů týkajících se přizpůsobení se těmto normám a pokud je v souladu s příslušnými zvláštními právními předpisy.
3. Zemědělským podniků ve venkovských oblastech, kde je v důsledku strukturálních obtíží způsobených velmi malou velikostí zemědělských podniků obtížné splnit požadavky článku 5 nařízení (ES) č. 1257/1999, mohou členské státy poskytnout podporu pro investice s celkovými náklady nižšími než 25000 EUR, aby jim umožnily splnit tyto požadavky ve lhůtě nepřesahující tři roky ode dne přijetí rozhodnutí o poskytnutí podpory.
První pododstavec se použije do dne 31. prosince 2002, aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku.
Článek 2
1. Pro účely článku 6 nařízení (ES) č. 1257/1999 se existence běžných odbytišť posuzuje na vhodné úrovni z hlediska:
a) dotyčných produktů;
b) druhů investic;
c) stávajících a plánovaných kapacit.
2. V úvahu je třeba vzít veškeré překážky produkce nebo omezování podpory Společenství v rámci společných organizací trhu.
3. Pokud jsou v rámci společné organizace trhu předvídána omezení produkce nebo omezení podpory Společenství pro samostatné zemědělce, zemědělské nebo zpracovatelské podniky, neposkytnou se pro investice, které by vedly ke zvýšení produkce nad rámec těchto omezení, žádné podpory.
Článek 3
1. Uskutečňují-li investice mladí zemědělci, mohou být maximální procentní sazby objemu investic způsobilých pro podporu uvedené v čl. 7 odst. 2 druhém pododstavci druhé větě nařízení (ES) č. 1257/1999, použity během období až pěti let od zahájení činnosti.
2. Na investice uskutečňované mladými zemědělci během období pěti let od zahájení činnosti se rovněž použije čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Zahájení činnosti mladých zemědělců
Článek 4
1. Podmínky poskytnutí podpory na zahájení činnosti mladých zemědělců stanovené v čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999 musí být splněny ke dni přijetí individuálního rozhodnutí o poskytnutí podpory. Zemědělci zahajující činnost podle čl. 5 odst. 3 tohoto nařízení, kteří podají žádost o podporu nejpozději do 31. prosince 2001, musí ke dni zahájení činnosti splnit podmínku věku stanovenou v čl. 8 odst. 1 první odrážce nařízení (ES) č. 1257/1999.
2. Pro splnění požadavků týkajících se odborných znalostí a způsobilosti, hospodářské životaschopnosti a minimálních norem v oblasti životního prostředí, hygieny a dobrých životních podmínek zvířat, lze stanovit lhůtu nepřesahující tři roky od zahájení činnosti, je-li nezbytné zajistit určitou dobu k usnadnění zahájení činnosti mladého zemědělce nebo strukturálnímu přizpůsobení jeho zemědělského podniku.
Článek 5
1. Individuální rozhodnutí o poskytnutí podpory uvedené v článku 8 nařízení (ES) č. 1257/1999 musí být vydáno nejpozději do 12 měsíců ode dne zahájení činnosti, jak je vymezeno v platných předpisech členských států.
2. Pokud mladí zemědělci zahájili činnost před 1. lednem 2002, pro kterou by na základě podmínek uvedených v programovém dokumentu schváleném Komisí mohla být po uplynutí lhůty 12 měsíců od zahájení činnosti poskytnuta podpora, mohou členské státy vydat individuální rozhodnutí o poskytnutí podpory nejpozději do 31. prosince 2002.
3. Pokud mladí zemědělci zahájili činnost v roce 1999, 2000 nebo 2001 a z rozpočtových nebo administrativních důvodů dosud neobdrželi podporu, mohou členské státy vydat individuální rozhodnutí o poskytnutí podpory, a to nejpozději do 31. prosince 2001 nebo do 12 měsíců od zahájení činnosti.
ODDÍL 3
Odborná příprava
Článek 6
Podpora odborného vzdělávání nezahrnuje vzdělávací kurzy nebo stáže, které jsou součástí běžných programů nebo systémů středního nebo vyššího stupně zemědělského a lesnického vzdělávání.
ODDÍL 4
Předčasný odchod do důchodu
Článek 7
Je-li podnik převáděn několika převodci, je celková podpora omezena na výši částky určené pro jednoho převodce.
Článek 8
Podporu v rámci společné zemědělské politiky nelze poskytnout na zemědělskou činnost pro neobchodní účely, kterou převodce dále vykonává v souladu s čl. 11 odst. 1 první odrážkou nařízení (ES) č. 1257/1999.
Článek 9
Nájemce může převést uvolněnou půdu na vlastníka za předpokladu, že nájemní smlouva je ukončena a že nabyvatel splňuje požadavky stanovené v čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999.
Článek 10
Uvolněná půda může být zahrnuta do pozemkových úprav nebo do jednoduché výměny pozemků.
V takových případech musí být podmínky uplatňované v případě uvolněné půdy použity i na plochy agronomicky rovnocenné s uvolněnou půdou.
Členské státy mohou stanovit, že uvolněnou půdu převezme subjekt, který se zaváže k jejímu pozdějšímu převodu na nabyvatele, který splní podmínky stanovené v rámci předčasného odchodu do důchodu.
ODDÍL 5
Znevýhodněné oblasti a oblasti s environmentálními omezeními
Článek 11
Pro oblasti společně užívané několika zemědělci za účelem pastvy zvířat mohou být každému z nich poskytnuty vyrovnávací příspěvky v poměru k jeho užívání či k jeho právu užívání uvedené půdy.
Článek 12
Podporu podle článku 16 nařízení (ES) č. 1257/1999 nelze poskytnout na vyrovnání nákladů a ztráty příjmů vzniklých v důsledku provádění omezení vyplývajících ze směrnice 91/676/EHS.
ODDÍL 6
Agroenvironmentální opatření
Článek 13
Každý závazek rozšířit nebo jinak provozovat chov hospodářských zvířat musí splňovat minimálně následující podmínky:
a) zachovat obhospodařování pastvin;
b) rozdělit hospodářská zvířata v zemědělském podniku tak, aby byla zachována celková plocha pastvin a tím bylo zabráněno jak nadměrnému spásání, tak i nevyužívání pastvin;
c) určit stav hustoty hospodářských zvířat se zřetelem k celkovému počtu pásajících se hospodářských zvířat chovaných v zemědělském podniku, nebo, v případě závazku omezovat vylouhování živin, se zřetelem k celkovému počtu zvířat chovaných v daném zemědělském podniku, na která se vztahuje dotyčný závazek.
Článek 14
1. Podpora se může vztahovat na následující závazky:
a) chov hospodářských zvířat místních původních plemen ohrožených upuštěním od jejich využívání;
b) zachování genetických zdrojů rostlin přirozeně přizpůsobených místním a regionálním podmínkám a ohrožených genetickým narušením.
2. Místní plemena a genetické zdroje rostlin musí hrát v oblasti, ve které se provádí opatření stanovené v odstavci 1 důležitou úlohu při zachovávání životního prostředí.
Druhy hospodářských zvířat způsobilých pro podporu a kritéria pro stanovení prahové úrovně ohrožení hospodářského využívání místních plemen jsou vymezeny v tabulce uvedené v příloze I tohoto nařízení.
Článek 15
Pro účely čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1257/1999 se investice považují za neproduktivní, pokud běžně nevedou k jakémukoli významnému čistému zvýšení hodnoty nebo výnosnosti zemědělského podniku.
Článek 16
Agroenvironmentální závazky přesahující minimální období pěti let uvedené v čl. 23 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999 nesmí být stanoveny na dobu delší, než je nezbytně nutné pro dosažení jejich účinků na životní prostředí. Obvykle nesmí překročit deset let s výjimkou zvláštních závazků, kde se delší doba ukáže jako nevyhnutelná.
Článek 17
Různé agroenvironmentální závazky lze kombinovat za předpokladu, že se doplňují a jsou vzájemně slučitelné.
V případě takového kombinování, zohlední výše podpory ušlý příjem a zvláštní dodatečné náklady vyplývající z kombinování.
Článek 18
1. Referenční úrovní pro výpočet ušlého příjmu a dodatečných nákladů vyplývajících z daných závazků jsou obvyklé náležité zemědělské praktiky v oblasti, kde se opatření provádí.
Pokud to agronomické okolnosti nebo environmentální podmínky odůvodňují, lze vzít v úvahu hospodářské důsledky upuštění od využívání půdy nebo zastavení určitých zemědělských činností.
2. Platby nelze uskutečňovat na produkční jednotku s výjimkou případů podpor poskytované na chov plemen hospodářských zvířat ohrožených upuštěním od jejich využívání, které mohou být vypláceny na velkou dobytčí jednotku nebo na chované zvíře.
Pokud jsou závazky obvykle vyjádřeny v jiných než plošných jednotkách, mohou členské státy vypočítat platby na základě těchto jednotek.
3. Ve zvláštních případech uvedených v odstavci 2 členské státy zajistí, aby byly dodržovány maximální roční částky stanovené v příloze nařízení (ES) č. 1257/1999 způsobilé pro podporu Společenství.
Za tímto účelem může členský stát:
a) stanovit horní mez počtu jednotek na hektar plochy zemědělského podniku, na který se vztahuje agroenvironmentální závazek; nebo
b) stanovit celkovou maximální částku pro každý zúčastněný zemědělský podnik a zajistit, aby platby pro každý zemědělský podnik tuto maximální částku nepřekročily.
4. Platby mohou být závislé na omezeních používání hnojiv, přípravků na ochranu rostlin nebo jiných prostředků pouze tehdy, pokud jsou tato omezení technicky a hospodářsky měřitelná.
Článek 19
Členské státy určí potřebu poskytnutí pobídky, jak je stanoveno v čl. 24 odst. 1 prvním pododstavci třetí odrážce nařízení (ES) č. 1257/1999, na základě objektivních kritérií.
Pobídky nesmí být vyšší než 20 % ušlého příjmu a dodatečných nákladů vyplývajících z daných závazků s výjimkou zvláštních závazků, kde se vyšší sazba považuje za nezbytnou pro účinné provádění opatření.
Článek 20
Zemědělec, který přijme agroenvironmentální závazek týkající se části jeho zemědělského podniku, musí v celém zemědělském podniku dodržovat alespoň zásady obvyklých náležitých zemědělských praktik.
Článek 21
1. Členské státy mohou v době provádění závazku povolit jeho přeměnu na jiný závazek za podmínky, že:
a) taková přeměna bude představovat nepochybnou výhodu pro životní prostředí;
b) stávající závazek bude podstatně posílen, a
c) schválený program obsahuje dotyčné závazky.
Za podmínek stanovených v prvním pododstavci písm. a) a b) lze na základě článku 31 nařízení (ES) č. 1257/1999 přeměnit agroenvironmentální závazek na závazek zalesnění zemědělské půdy.
Agroenvironmentální závazek zanikne, aniž bude požadováno vrácení podpory.
2. Členské státy mohou stanovit, že agroenvironmentální závazky lze během doby své platnosti upravovat, za podmínky, že taková úprava je v rámci schváleného programu možná a že je řádně odůvodněna s ohledem na cíle závazku.
ODDÍL 7
Zlepšení zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh
Článek 22
Výdaje způsobilé pro podporu se mohou týkat:
a) výstavby a nabývání nemovitého majetku s výjimkou koupě pozemků;
b) nových strojů a zařízení včetně počítačového programového vybavení;
c) obecných nákladů, zejména odměny architektům, inženýrům a poradcům, náklady na vypracování studie proveditelnosti, získávání patentů a licencí.
Náklady uvedené v prvním pododstavci písm. c) se připočítají k nákladům uvedeným v písmenech a) a b) a považují se až do maximální částky 12 % těchto nákladů za výdaje způsobilé pro podporu.
Článek 23
1. Pro účely čl. 26 odst. 3 nařízení (ES) č. 1257/1999 se existence běžných odbytišť posuzuje na vhodné úrovni z hlediska:
a) dotyčných produktů;
b) druhů investic;
c) stávající a plánované kapacity.
2. V úvahu je třeba vzít veškerá omezení produkce nebo omezení podpory Společenství v rámci společných organizací trhu.
Článek 24
V nejvzdálenějších regionech lze poskytnout podporu na investice do zpracování nebo uvádění na trh produktů pocházejících ze třetích zemí, pokud jsou zpracované produkty určeny pro trh dotyčného regionu.
Za účelem dodržení podmínky stanovené v prvním odstavci je podpora omezena na zpracovatelské kapacity odpovídající regionálním potřebám, pokud tyto zpracovatelské kapacity nepřesáhnou tyto potřeby.
ODDÍL 8
Lesnictví
Článek 25
Lesy vyloučené z podpory lesnictví podle čl. 29 odst. 3 nařízení (ES) č. 1257/1999 jsou:
a) lesy nebo jiné zalesněné plochy, které jsou ve vlastnictví státu, regionu nebo veřejného podniku;
b) lesy a jiné zalesněné plochy náležející koruně;
c) lesy ve vlastnictví právnických osob, jejichž kapitál drží nejméně z 50 % jeden ze subjektů uvedených v písmenech a) a b).
Článek 26
Zemědělská půda způsobilá pro podporu na zalesňování podle článku 31 nařízení (ES) č. 1257/1999 je vymezena členskými státy a zahrnuje zejména ornou půdu, louky a trvalé pastviny a půdu využívanou pro trvalé kultury, je-li zemědělská činnost prováděna pravidelně.
Článek 27
1. Pro účely čl. 31 odst. 1 druhého pododstavce druhé odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 se "zemědělcem" rozumí osoba, která podle kritérií určených členským státem věnuje podstatnou část své pracovní doby zemědělským činnostem, ze kterých mu plyne podstatná část příjmu.
2. Pro účely čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1257/1999 se "rychle rostoucími druhy s krátkou obmýtní dobou" rozumí druhy, jejichž obmýtní doba, tj. období mezi dvěma mýtními těžbami na stejném místě, je kratší než 15 let.
Článek 28
1. Podporu podle článku 32 nařízení (ES) č. 1257/1999 nelze poskytnout na plochy, na které již byla poskytnuta podle článku 31 uvedeného nařízení.
2. Platby za účelem udržování protipožárních pruhů zemědělskými opatřeními podle čl. 32 odst. 1 druhé odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 nelze poskytnout na plochy, na které se poskytuje agroenvironmentální podpora.
Tyto platby musí být v souladu s případnými omezeními produkce nebo podpory Společenství v rámci společných organizací trhu a brát zřetel na platby uskutečněné v rámci těchto společných organizací trhu.
ODDÍL 9
Společná pravidla pro několik opatření
Článek 29
Pro účely čl. 14 odst. 2 třetí odrážky a čl. 23 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1257/1999 se "obvyklými náležitými zemědělskými praktikami" rozumí obvyklé standardy zemědělského hospodaření, které by v dotyčném regionu uplatňoval rozumný zemědělec.
Členské státy stanoví ve svých plánech rozvoje venkova ověřitelné standardy.
Tyto standardy zahrnují alespoň dodržování obecně závazných ekologických požadavků.
Článek 30
Jestliže během doby platnosti závazku, jehož přijetí bylo podmínkou pro poskytnutí podpory, převede příjemce podpory celý podnik nebo jeho část na jinou osobu, může nabyvatel převzít závazek na zbývající dobu jeho trvání.
Pokud závazek nepřevezme, příjemce poskytnutou podporu vrátí.
Členské státy nemusí požadovat vrácení podpory, pokud příjemce, který již splnil podstatnou část daného závazku, definitivně ukončí svou zemědělskou činnost a pokud převzetí závazku jeho nástupcem nelze provést.
V případě méně významných změn týkajících se zemědělského podniku mohou členské státy přijmout zvláštní opatření, aby s ohledem na přijatý závazek zabránily nepřiměřeným důsledkům použití prvního odstavce.
Článek 31
1. Jestliže během doby platnosti závazku, jehož přijetí bylo podmínkou pro poskytnutí podpory, rozšíří příjemce podpory plochu zemědělského podniku, mohou členské státy stanovit, že závazek bude rozšířen podle odstavce 2 tak, aby na zbývající dobu jeho trvání zahrnoval i dodatečnou plochu, nebo aby byl v souladu s odstavcem 3 původní závazek nahrazen závazkem novým.
Takové nahrazení je možné i v případech, kdy se rozšíří plocha uvnitř zemědělského podniku, na níž se závazek vztahuje.
2. Rozšíření závazku uvedené v odstavci 1 je možné pouze za následujících podmínek:
a) přinese nepochybné výhody pro dotyčné opatření;
b) je odůvodnitelné vzhledem k povaze závazku, zbývající době jeho trvání a velikosti dodatečné plochy;
c) nesníží účinnost kontrol, které mají zajistit dodržování podmínek pro poskytování podpory.
Dodatečná plocha uvedená v písmenu b) musí být podstatně menší, než je původní plocha, a nesmí přesahovat dva hektary.
3. Nový závazek podle odstavce 1 se vztahuje na celkovou dotyčnou plochu za podmínek, které jsou přinejmenším stejně přísné jako podmínky závazku původního.
Článek 32
Nemůže-li příjemce nadále plnit přijaté závazky z důvodu pozemkových úprav nebo jiných podobných veřejných opatření, přijmou členské státy nezbytná opatření k přizpůsobení závazků nové situaci zemědělského podniku.
Pokud se ukáže, že takové přizpůsobení není možné, závazek zanikne, aniž by bylo požadováno vrácení podpory za dobu platnosti závazku.
Článek 33
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní okolnosti, které je třeba v jednotlivých případech zohlednit, mohou členské státy uznat zejména následující případy vyšší moci:
a) smrt zemědělce;
b) dlouhodobou odbornou nezpůsobilost zemědělce;
c) vyvlastnění podstatné části zemědělského podniku, pokud nemohlo být předvídáno v den přijetí závazku;
d) vážnou přírodní katastrofu, která značně postihne zemědělsky využívanou plochu zemědělského podniku;
e) nahodilé zničení chovatelských budov zemědělského podniku;
f) nákazu všech hospodářských zvířat zemědělce nebo jejich části.
Členské státy uvědomí Komisi o tom, které druhy vyšší moci uznávají.
2. Případy vyšší moci budou do deseti pracovních dnů ode dne, kdy tak zemědělec může učinit, písemně oznámeny příslušnému orgánu spolu s odpovídajícími důkazy jím uznávanými.
KAPITOLA II
OBECNÁ PRAVIDLA, SPRÁVNÍ A FINANČNÍ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Obecná pravidla
Článek 34
Pro účely čl. 37 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1257/1999 se použijí články 35, 36 a 37 tohoto nařízení.
Článek 35
1. Environmentální opatření prováděná v rámci společných organizací trhu, v rámci opatření týkajících se zajištění jakosti zemědělských produktů a ochrany zdraví nebo v rámci jiných opatření pro rozvoj venkova, než jsou agroenvironmentální podpora, nevylučují podporu pro stejné produkty v rámci agroenvironmentálních opatření za předpokladu, že tato podpora je doplňující a slučitelná s dotyčnými opatřeními.
2. V případě kombinování ve smyslu odstavce 1 se použijí následující ustanovení:
a) na agroenvironmentální opatření na půdě vyňaté z produkce podle článku 6 nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 [19] lze poskytnout podporu pouze tehdy, pokud závazky přesahují rámec vhodných environmentálních opatření uvedených v čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení;
b) v případě rozšiřování produkce hovězího masa musí podpora zohlednit extenzifikační prémii podle článku 13 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [20];
c) v případě podpory pro znevýhodněné oblasti a pro oblasti s environmentálními omezeními musí agroenvironmentální závazky zohlednit podmínky stanovené pro podporu v dotyčných oblastech.
3. Pro účely použití odstavců 1 a 2 se při stanovení výše podpory zohlední ušlý příjem a zvláštní dodatečné náklady vyplývající z kombinování.
Článek 36
V žádném případě nelze na stejný závazek poskytnout platbu současně v rámci podpory agroenvironmentálních opatření a v rámci jiného režimu podpor Společenství.
Článek 37
Jakoukoli výjimku ve smyslu čl. 37 odst. 3 druhého pododstavce první odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 musí navrhnout členské státy ve svých plánech rozvoje venkova nebo v programových dokumentech předložených pro cíl 1 nebo cíl 2, jak je stanoveno v čl. 18 odst. 1 a 2 a v čl. 19 odst. 1, 2 a 3 nařízení (ES) č. 1260/1999.
Článek 38
Platby v rámci opatření pro rozvoj venkova se vyplácejí v plné výši příjemcům.
Článek 39
Nařízení (ES) č. 1685/2000 se použije na opatření, která spadají do programování uvedeného v čl. 40 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1257/1999, pokud není v nařízeních (ES) č. 1257/1999 a (ES) č. 1258/1999 a v tomto nařízení stanoveno jinak.
ODDÍL 2
Programování
Článek 40
Plány rozvoje venkova uvedené v hlavě III kapitole II nařízení (ES) č. 1257/1999 se předkládají podle ustanovení přílohy II tohoto nařízení.
Článek 41
1. Schválené programové dokumenty podle čl. 44 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 stanoví celkovou částku podpory Společenství.
Tato částka zahrnuje:
a) výdaje na opatření předložená v rámci nového programování rozvoje venkova, včetně výdajů na hodnocení podle čl. 49 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999;
b) výdaje vzniklé v rámci dřívějších doprovodných opatření podle nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 [21], nařízení Rady (EHS) č. 2079/92 [22] a nařízení Rady (EHS) č. 2080/92 [23] včetně výdajů vzniklých v rámci opatření podle dřívějších nařízení, která byla zrušena výše uvedenými nařízeními;
c) výdaje na opatření podle článku 4 nařízení (ES) č. 2603/1999.
2. Kromě ustanovení odstavce 1 obsahuje schválení i rozdělení a použití částek, které zůstávají podle článku 5 nařízení (ES) č. 1259/1999 členským státům k dispozici jako dodatečná podpora Společenství.
Tyto částky se však nezahrnují do celkové částky podpory Společenství uvedené v odstavci 1.
3. Schválení se může týkat i státní podpory, která zajišťuje dodatečné financování opatření pro rozvoj venkova podle bodu 16 přílohy II.
Článek 42
Členské státy zpřístupní programové dokumenty pro rozvoj venkova veřejnosti.
Článek 43
Pokud jsou opatření pro rozvoj venkova předkládána ve formě obecných rámcových předpisů, obsahují plány rozvoje venkova vhodný odkaz na tyto předpisy.
Články 40, 41 a 42 se použijí i v případě uvedeném v prvním odstavci.
Článek 44
1. Změny programových dokumentů rozvoje venkova a jednotných programových dokumentů pro cíl 2 týkajících se opatření pro rozvoj venkova financované záruční sekcí EZOZF je třeba náležitě odůvodnit, zejména na základě následujících údajů:
a) důvody a jakékoli potíže, které nastaly při provádění, odůvodňující provedení změny programového dokumentu;
b) očekávané účinky, které změna přinese;
c) důsledky pro financování a kontroly závazků.
2. Komise schválí v souladu s příslušnými postupy stanovenými v čl. 50 odst. 2 nebo v čl. 48 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999 jakékoli změny programových dokumentů rozvoje venkova a jednotných programových dokumentů pro cíl 2 týkajících se opatření pro rozvoj venkova financovaných záruční sekcí EZOZF, které:
a) se týkají priorit;
b) vedou ke změně podstatných znaků podpůrných opatření uvedených v příloze II, včetně změny sazby příspěvku Společenství;
c) mění celkovou částku podpory Společenství;
d) mění příděl finančních prostředků na jakékoli opatření o více než 10 % částky stanovené na celé programové období, přičemž výpočet se provede na základě programového dokumentu schváleného Komisí;
e) mění dodatečně poskytnuté prostředky ve formě státní podpory na jakékoli opatření o více než 10 % částky stanovené pro toto opatření na celé programové období, přičemž výpočet se provede na základě programového dokumentu schváleného Komisí.
Písmena d) a e) prvního pododstavce se nepoužijí na opatření s finančním přídělem nižším než 5 % celkové částky poskytnuté na daný program v rámci celého programového období.
3. Změny se předkládají Komisi nejvýše jedenkrát za rok ve formě jediného návrhu na každý program.
4. Změny finanční povahy, které nespadají pod odst. 2 první pododstavec písm. d) a e), se včas sdělí Komisi.
5. Jiné změny, než jsou změny uvedené v odstavcích 2 a 4, se oznámí Komisi nejméně dva měsíce před jejich vstupem v platnost.
Článek 45
Dojde-li ke změně právních předpisů Společenství a je-li to nezbytné, upraví se programové dokumenty rozvoje venkova a jednotné programové dokumenty pro cíl 2 v souladu s těmito změnami.
Na tyto úpravy se nepoužije čl. 44 odst. 3.
Pokud se změna programových dokumentů rozvoje venkova nebo jednotných programových dokumentů pro cíl 2 týká jen uvedení těchto dokumentů do souladu s novými právními předpisy Společenství, zašlou se tyto změny Komisi pro informaci.
ODDÍL 3
Dodatečná opatření a iniciativy Společenství
Článek 46
Oblast působnosti pomoci poskytované orientační sekcí EZOZF na opatření v rámci iniciativy Společenství pro rozvoj venkova bude rozšířena na celé Společenství a financování z tohoto fondu rozšířeno na opatření způsobilé pro podporu na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1783/1999 [24] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1784/1999 [25].
ODDÍL 4
Finanční ustanovení
Článek 47
1. Každý rok nejpozději do 30. září předají členské státy Komisi ke každému programovému dokumentu rozvoje venkova a každému jednotnému programovému dokumentu pro cíl 2 následující údaje týkající se opatření pro rozvoj venkova financovaných záruční sekcí EZOZF:
a) výkaz výdajů uskutečněných v průběhu současného finančního roku a výdajů, které zbývají uskutečnit do konce dotyčného roku, na které bude poskytnuta podpora Společenství, jak je stanoveno v čl. 41 odst. 1; a
b) opravené předběžné odhady těchto výdajů pro následující finanční roky až do konce daného programového období s ohledem na prostředky přidělené každému členskému státu.
Tyto údaje budou předány v podobě tabulky podle počítačového vzoru poskytnutého Komisí.
2. Aniž jsou dotčena obecná pravidla rozpočtové kázně, jsou-li údaje, které jsou členské státy povinny předat Komisi podle odstavce 1, neúplné nebo nebyla-li dodržena lhůta, sníží Komise přechodně a paušálně zálohy poskytované na základě zaúčtování zemědělských výdajů.
Článek 48
1. Platební agentury mohou za měsíc, v němž bude přijato rozhodnutí o schválení programového dokumentu rozvoje venkova nebo jednotného programového dokumentu pro cíl 2 týkající se opatření pro rozvoj venkova financovanými záruční sekcí EZOZF, zaúčtovat jako výdaj zálohu nepřesahující 12,5 % průměrného ročního příspěvku EZOZF stanoveného v programovém dokumentu, který kryje výdaje uvedené v čl. 41 odst. 1.
Tato záloha představuje provozní kapitál, který může být pro každý programový dokument v zásadě zúčtován až na konci programového období nebo jakmile celková částka výdajů zaplacených EZOZF a částka zálohy dosáhnou celkové částky příspěvku EZOZF stanovené v programovém dokumentu.
2. Záloha podle odstavce 1 se pro členské státy, jejichž měnou není v den zaúčtování zálohy euro, zaúčtuje podle směnného kursu platného v předposlední pracovní den Komise v měsíci, který předchází měsíci, v němž platební agentury zálohu zaúčtují.
Článek 49
1. Každému členskému státu se výdaje ohlášené pro daný finanční rok financují jen do výše částek sdělených Komisi podle čl. 47 odst. 1 prvního pododstavce písm. b), které jsou kryty prostředky vykázanými v rozpočtu pro daný finanční rok.
2. Pokud celková částka odhadů výdajů oznámená podle čl. 47 odst. 1 prvního pododstavce písm. b) převýší celkovou částku prostředků vykázaných pro daný finanční rok v rozpočtu, je maximální částka výdajů, které mohou být každému členskému státu uhrazeny, omezena na částku odpovídajících ročních přídělů podle klíče uvedeného v rozhodnutí 1999/659/ES.
Pokud po tomto snížení zůstanou k dispozici prostředky, protože předběžné odhady některých členských států byly nižší než jejich roční příděly, rozdělí se přebytečná částka podle příslušných ročních přídělů jednotlivých členských států, přičemž je třeba dbát na to, aby pro žádný členský stát nebyl překročen odhad částky uvedený v prvním pododstavci.
Komise uvědomí členské státy o takto upravených odhadech v měsíci, který následuje po měsíci, v němž byl přijat rozpočet pro daný finanční rok.
3. Pokud skutečné výdaje členského státu překročí částky oznámené pro daný finanční rok podle čl. 47 odst. 1 prvního pododstavce písm. b) nebo částky vyplývající z uplatnění odstavce 2 tohoto článku, zohlední se překročení výdajů v současném finančním roce, v poměru ke zjištěným překročením, až do výše prostředků, které jsou k dispozici po úhradě výdajů ostatních členských států.
4. Pokud jsou skutečné výdaje členského státu za určitý finanční rok nižší než 75 % částek uvedených v odstavci 1, sníží se výdaje, které mají být uznány pro následující finanční rok o jednu třetinu rozdílu mezi tímto prahem, nebo případně částkami vyplývajícími z uplatnění odstavce 2, pokud jsou tyto částky nižší než tento práh, a mezi skutečnými výdaji vzniklými v průběhu dotyčného finančního roku.
Na toto snížení se nebere zřetel při zjišťování skutečných výdajů ve finančním roce následujícím po roce, v němž ke snížení došlo.
5. Odstavec 4 se nepoužije na první výkaz výdajů vzniklých v průběhu finančního roku 2000 v rámci programového dokumentu rozvoje venkova nebo jednotného programového dokumentu pro cíl 2 týkajícího opatření pro rozvoj venkova financovaných záruční sekcí EZOZF.
Článek 50
Články 47, 48 a 49 tohoto nařízení se nepoužijí na výdaje, které vyplývají z použití článku 5 nařízení (ES) č. 1259/1999.
Článek 51
Společenství přispívá na financování hodnocení v členských státech podle čl. 49 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999, pokud tato hodnocení na základě své oblasti působnosti a zejména prostřednictvím odpovědí na společné otázky týkající se hodnocení a díky své kvalitě účinně přispívají k hodnocení na úrovni Společenství.
Příspěvek Společenství nepřekročí 50 % maximální částky, která, s výjimkou řádně odůvodněných případů, činí 1 % celkových nákladů na program rozvoje venkova.
V každém programu rozvoje venkova je nejméně 40 % spolufinancované částky určeno na hodnocení ex post.
Článek 52
Příjemci podpory na investiční opatření podle hlavy II kapitoly I, VII, VIII a IX nařízení (ES) č. 1257/1999 mohou u příslušných platebních agentur podat žádost na platbu zálohy, pokud tak stanoví programový dokument.
Pokud jde o veřejné příjemce, může být tato záloha poskytnuta pouze obcím, jejich sdružením a veřejnoprávním subjektům.
2. Částka zálohy nesmí překročit 20 % celkových investičních nákladů a její vyplacení závisí na poskytnutí bankovní záruky ve výši 110 % částky zálohy.
V případě veřejných příjemců uvedených v odstavci 1 však mohou platební agentury podle ustanovení platných v členských státech přijmout písemnou záruku od jejich orgánu ve výši uvedené v prvním pododstavci, za předpokladu, že se tento orgán zaváže k výplatě částky kryté touto zárukou, pokud se zjistí, že na vyplacenou zálohu neexistoval nárok.
3. Záruka se uvolní, jakmile příslušná platební agentura zjistí, že částka skutečných výdajů v rámci investic překročila částku zálohy.
4. Platební agentury mohou sdělit záruční sekci EZOZF částku odpovídající spolufinancované částce Společenstvím:
a) vyplacené zálohy;
b) skutečných výdajů následně vyplacených příjemcům, snížených o částku již dříve vyplacené zálohy.
ODDÍL 5
Sledování a hodnocení
Článek 53
1. Výroční zprávy o pokroku stanovené v čl. 48 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 se předkládají Komisi každoročně do 30. dubna a týkají se předchozího kalendářního roku.
Zprávy o pokroku obsahují tyto skutečnosti:
a) jakékoliv změny obecných podmínek, podstatných pro provádění opatření, zejména hlavní sociálně-ekonomické směry vývoje nebo změny vnitrostátních, regionálních nebo odvětvových politik;
b) stav pokroku při provádění opatření a priorit s ohledem na jejich operační a zvláštní cíle, vyjádřené pomocí kvantitativních ukazatelů;
c) opatření přijatá řídicím orgánem a sledovacím výborem, pokud byl takový výbor zřízen, pro zajištění vysoké kvality a účinnosti provádění opatření, zejména:
i) sledovací opatření, finanční kontrola a hodnocení, včetně postupů při shromažďování údajů,
ii) souhrn hlavních problémů vyskytujících se při řízení pomoci a případně souhrn učiněných opatření;
d) opatření přijatá k zajištění slučitelnosti s politikami Společenství.
2. Ukazatele uvedené v odstavci 1 druhém pododstavci písm. b) se řídí, pokud možno, společnými ukazateli vymezenými v pokynech stanovených Komisí.
Jsou-li pro účinné sledování dosaženého pokroku s ohledem na cíle stanovené v programových dokumentech rozvoje venkova nezbytné dodatečné ukazatele, musí být rovněž uvedeny.
Článek 54
1. Hodnocení provádí nezávislí hodnotitelé na základě uznávaných postupů.
2. Hodnocení poskytují odpovědi zejména na společné hodnotící otázky definované Komisí po konzultaci s členskými státy a zpravidla zahrnují kritéria a ukazatele výkonu.
3. Orgán odpovědný za řízení programového dokumentu rozvoje venkova používá vhodné prostředky pro hodnocení, přičemž využívá výsledků sledování, které v nezbytných případech doplňuje dodatečnými údaji.
Článek 55
1. Hodnocení ex ante analyzuje rozdíly, nedostatky a možnosti současné situace, posuzuje soulad navržené strategie s danou situací a cíli a bere v úvahu otázky vznesené ve společných hodnotících otázkách.
Hodnotí očekávaný dopad vybraných priorit na akce, a je-li to možné, kvantifikuje jejich cíle.
Ověřuje také navrhovaná prováděcí opatření a soulad se společnou zemědělskou politikou a jinými politikami.
2. Za hodnocení ex ante odpovídají orgány příslušné pro přípravu plánu rozvoje venkova a toto hodnocení je nedílnou součástí těchto plánů.
Článek 56
1. Hodnocení v polovině období a hodnocení ex post se zabývají zvláštními otázkami k dotyčnému programovému dokumentu rozvoje venkova a společnými hodnotícími otázkami, které jsou na úrovni Společenství podstatné.
Tyto společné hodnotící otázky se týkají životních podmínek a složení venkovského obyvatelstva, zaměstnanosti a příjmů ze zemědělských a z nezemědělských činností, zemědělských struktur, zemědělských produktů, jakosti, konkurenceschopnosti, lesních zdrojů a životního prostředí.
Pokud se některá společná hodnotící otázka nepovažuje pro daný programový dokument rozvoje venkova za podstatnou, je třeba to odůvodnit.
2. Hodnocení v polovině období se zabývá hodnotícími otázkami a zkoumá zejména počáteční výsledky, jejich význam pro programový dokument rozvoje venkova a jejich soulad s tímto dokumentem, jakož i míru dosažení daných cílů.
Posuzuje také využívání finančních zdrojů a průběh sledování a provádění.
Hodnocení ex post odpovídá na hodnotící otázky, přičemž zvláštní pozornost věnuje využívání zdrojů, účinnosti a efektivnosti poskytnuté pomoci a jejímu dopadu.
Stanoví závěry ohledně politiky rozvoje venkova, včetně závěrů týkajících se jejího přínosu pro společnou zemědělskou politiku.
3. Hodnocení v polovině období a hodnocení ex post se provádí ve spolupráci s Komisí a odpovídá za ně orgán příslušný pro řízení programování rozvoje venkova.
4. Kvalitu jednotlivých hodnocení posuzuje na základě uznaných metod orgán příslušný pro řízení programového dokumentu rozvoje venkova, sledovací výbor, pokud byl zřízen, a Komise.
Výsledky hodnocení se zpřístupní veřejnosti.
Článek 57
1. Zpráva o hodnocení v polovině období se doručí Komisi nejpozději do 31. prosince 2003.
Orgán příslušný pro řízení programového dokumentu rozvoje venkova uvědomí Komisi o dalším postupu v souvislosti s doporučeními obsaženými ve zprávě o hodnocení.
Po obdržení jednotlivých zpráv o hodnocení vypracuje Komise souhrnnou zprávu na úrovni Společenství.
Je-li to nezbytné, předloží se do 31. prosince 2005 aktualizovaná verze hodnocení v polovině období.
2. Zpráva o hodnocení ex post se doručí Komisi nejpozději do dvou let po skončení programového období.
Do tří let po skončení programového období a po obdržení jednotlivých zpráv o hodnocení vypracuje Komise souhrnnou zprávu na úrovni Společenství.
3. Zprávy o hodnocení vysvětlí použité metody hodnocení, včetně jejich účinků na kvalitu údajů a výsledků hodnocení.
Zprávy obsahují popis souvislostí a obsahů programu, finanční informace a odpovědi – včetně použitých ukazatelů – na společné hodnotící otázky a na hodnotící otázky definované na celostátní nebo regionální úrovni, jakož i závěry a doporučení.
Struktura těchto zpráv má odpovídat, pokud je to možné, společnému modelu struktury zpráv o hodnocení vymezenému v pokynech vypracovaných Komisí.
ODDÍL 6
Žádosti, kontroly a sankce
Článek 58
1. V žádostech o podporu pro rozvoj venkova týkající se plochy nebo zvířat, které jsou podány odděleně od žádostí o podporu podle článku 6 nařízení (ES) č. 2419/2001, se uvedou veškeré plochy a zvířata daného zemědělského podniku, kterých se týká kontrola žádostí v rámci daného opatření, včetně ploch a zvířat, pro které není podána žádost o podporu.
2. Opatření na podporu rozvoje venkova týkající se plochy se vztahují na pozemky, které jsou identifikovány jednotlivě.
V době trvání závazku nelze pozemky, na které je poskytována podpora, vyměňovat s výjimkou případů výslovně stanovených v programovém dokumentu.
3. Pro případ, že je žádost o platbu součástí žádosti o podporu týkající se plochy v rámci integrovaného administrativního a kontrolního systému, členský stát zajistí, aby pozemky, na které se vztahuje žádost o podporu pro rozvoj venkova, byly v žádosti o podporu týkající se plochy integrovaného kontrolního systému označeny odděleně.
4. Pozemky a zvířata jsou identifikovány v souladu s články 4 a 5 nařízení (EHS) č. 3508/92.
5. Pokud se jedná o víceletou podporu, uskutečňují se platby následující po platbě uskutečněné v roce podání žádosti na základě roční žádosti o platbu, s výjimkou případů, kdy členský stát stanoví jiný postup, který umožňuje účinné roční ověření ve smyslu čl. 59 odst. 1.
Článek 59
1. Kontroly prvních žádostí o účast na režimu podpor a následných žádostí o platbu se provádějí způsobem, který zajistí účinné ověření souladu žádostí s podmínkami pro poskytování podpor.
Členské státy stanoví vhodné metody a prostředky pro ověření každého podpůrného opatření a osob, které podléhají kontrolám.
Ve vhodných případech členské státy použijí integrovaný administrativní a kontrolní systém zřízený nařízením (EHS) č. 3508/92.
2. Ověření zahrnuje správní kontroly a kontroly na místě.
Článek 60
Správní kontroly se provádí důkladně a v nezbytných případech zahrnují křížové kontroly pozemků a hospodářských zvířat, na které se vztahují podpůrná opatření. Kontroly se provádí mimo jiné i na základě údajů z integrovaného administrativního a kontrolního systému, aby se zabránilo veškerým bezdůvodným platbám podpory.
Kontrole podléhá i plnění dlouhodobých závazků.
Článek 61
Kontroly na místě se provádějí podle hlavy III nařízení (ES) č.
2419/2001. Konají se každý rok u nejméně 5 % příjemců a zahrnují všechny druhy opatření pro rozvoj venkova stanovené v programových dokumentech.
Kontroly na místě jsou rozloženy v průběhu roku podle rozboru rizik vyplývajících z každého opatření pro rozvoj venkova.
Předmětem kontroly jsou veškeré závazky a povinnosti příjemce, které lze v době návštěvy zkontrolovat.
Článek 62
1. Články 30, 31 a 32 nařízení (ES) č. 2419/2001 se použijí na podporu týkající se plochy.
Články 36, 38 a 40 uvedeného nařízení se použijí na podporu pro hospodářská zvířata.
2. Článek 44 nařízení (ES) č. 2419/2001 se použije na podporu uvedenou v odstavci 1 tohoto článku.
3. V případě neoprávněné platby je jednotlivý příjemce, na kterého se vztahuje opatření pro rozvoj venkova, povinen vrátit tuto částku v souladu s článkem 49 nařízení (ES) č. 2419/2001.
Článek 63
1. Pokud se zjistí, že příjemce učinil v důsledku hrubé nedbalosti nepravdivé prohlášení, je pro daný kalendářní rok vyloučen ze všech opatření pro rozvoj venkova stanovených v příslušné kapitole nařízení (ES) č. 1257/1999.
Pokud příjemce učinil nepravdivé prohlášení úmyslně, vyloučí se rovněž pro následující rok.
2. Sankce stanovené v odstavci 1 se použijí, aniž jsou dotčeny dodatečné sankce stanovené vnitrostátními předpisy.
Článek 64
Členské státy stanoví sankce ukládané při porušení tohoto nařízení, a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich provádění.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 65
1. Nařízení (ES) č. 1750/1999 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
2. Nařízení a rozhodnutí zrušená nařízením (ES) č. 1750/1999 se nadále použijí na činnosti schválené Komisí před 1. lednem 2000 na základě nařízení uvedených v čl. 55 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999.
Článek 66
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 453/2002
ze dne 13. března 2002,
kterým se přizpůsobují nařízení Rady (ES) č. 2201/96 a nařízení Komise (ES) č. 1799/2001, (ES) č. 2125/95 a (ES) č. 3223/94, pokud jde o kódy kombinované nomenklatury pro některé ovoce a zeleninu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 3290/94 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], změnilo kombinovanou nomenklaturu pro některé ovoce a zeleninu a produkty z ovoce a zeleniny.
(2) Proto by se tedy měly přizpůsobit:
- tabulka v čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1239/2001 [5],
- článek 1 nařízení Komise (ES) č. 1799/2001 ze dne 12. září 2001, kterým se stanoví obchodní norma pro citrusové plody [6],
- čl. 1 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 2125/95 ze dne 6. září 1995 o otevření a správě celních kvót pro konzervované houby rodu Agaricus [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2541/2001 [8],
- tabulka v příloze nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro uplatňování dovozního režimu pro ovoce a zeleninu [9], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 807/2000 [10].
(3) Výše uvedená přizpůsobení by se měla použít od stejného dne jako nařízení (ES) č. 2031/2001.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem společné schůze řídících výborů pro čerstvé ovoce a zeleninu a produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V tabulce v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96 se:
"ex0812 _BAR_ Ovoce prozatímně konzervované (např. oxidem siřičitým nebo ve slané vodě, v sírové vodě nebo v jiných konzervačních roztocích), ale v tomto stavu nevhodné k přímé konzumaci, s výjimkou prozatímně konzervovaných banánů podpoložky ex08129095" _BAR_ nahrazuje tímto:
se nahrazují tímto:
"ex2009 _BAR_ Ovocné šťávy (vyjma hroznové šťávy a vinného moštu podpoložek 200961 a 200969 a banánové šťávy podpoložky 200980) a zeleninové šťávy nezkvašené, bez přísady alkoholu, též s přidaným cukrem nebo jinými sladidly." _BAR_
Článek 2
V článku 1 nařízení (ES) č. 1799/2001 se slova: "— citrony kódu KN 08053010"
nahrazují tímto: "— citrony (Citrus limon, Citrus limonum) kódu KN 08055010."
Článek 3
Článek 1 nařízení (ES) č. 2125/95 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Celní kvóty pro konzervované houby rodu Agaricus kódů KN 07115100, 20031020 a 20031030 uvedené v příloze I se otevírají za podmínek uvedených v tomto nařízení.
Sazba valorického cla se stanoví ve výši 12 % pro produkty kódu KN 07115100 (pořadové číslo 09.4062) a 23 % pro produkty spadající pod kódy KN 20031020 a 20031030 (pořadové číslo 09.4063). Avšak v případě výše uváděných produktů pocházejících z Bulharska (pořadové číslo 09.4725) nebo
Nařízení Komise (ES) č. 471/2002
ze dne 15. března 2002
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2433/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Pokud jde o zboží uvedené pod čísly 1, 3, 4 a 5 tabulky v příloze tohoto nařízení, je účelné, aby s výhradou platných opatření Společenství týkajících se systému dvojí kontroly a předběžného a zpětného dozoru Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s ustanoveními uvedenými pod čísly 1, 3, 4 a 5 tabulky v příloze tohoto nařízení, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu šedesáti dnů v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Pokud jde o zboží uvedené pod číslem 2 tabulky v příloze tohoto nařízení, je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2913/92.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
S výhradou platných opatření Společenství týkajících se systémů dvojí kontroly a předběžného a zpětného dozoru Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, mohou být závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s ustanoveními uvedenými pod čísly 1, 3, 4 a 5 tabulky v příloze tohoto nařízení, podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu šedesáti dnů.
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s ustanovením uvedeným v bodě 2 v příloze tohoto nařízení, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 472/2002
ze dne 12. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 466/2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny (VVP),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 315/93 stanoví, že za účelem ochrany veřejného zdraví musí být stanoveny maximální limity kontaminujících látek v potravinách.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 257/2002 [3], stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách použitelné od 5. dubna 2002.
(3) Některé členské státy přijaly nebo mají v úmyslu přijmout maximální limity aflatoxinů v koření a maximální limity ochratoxinu A v některých potravinách.
Vzhledem k rozdílům mezi členskými státy a z nich vyplývajícího rizika narušení hospodářské soutěže jsou nezbytná opatření Společenství s cílem zajistit jednotnost trhu při zachování zásady proporcionality.
(4) Aflatoxiny, zejména aflatoxin B1, jsou genotoxické karcinogenní látky.
U látek tohoto druhu neexistuje prahová hodnota, pod níž nejsou pozorovány zdraví škodlivé účinky, a nelze tedy stanovit přípustný denní příjem.
Současné vědecké a technické poznatky ani zlepšení v technikách produkce a skladování nezabraňují vzniku těchto plísní a neumožňují tedy, aby byl zcela vyloučen výskyt aflatoxinů v koření.
Měly by tedy být stanoveny co nejnižší rozumně dosažitelné limity.
(5) Výsledky koordinovaného kontrolního programu prováděného členskými státy v souladu s doporučením Komise 97/77/ES ze dne 8. ledna 1997 o koordinovaném programu pro úřední kontrolu potravin v roce 1997 [4] byly předloženy až poté, co byly stanoveny maximální limity aflatoxinů v jiných potravinách.
Ukázaly, že několik druhů koření obsahuje vysoká množství aflatoxinů.
Je tedy vhodné stanovit maximální limity pro druhy koření, které jsou používány ve velkém množství a u nichž často dochází ke kontaminaci.
(6) Maximální limity by měly být do 31. prosince 2003 přezkoumány a podle potřeby sníženy, a to s přihlédnutím k možnostem snížit kontaminaci koření aflatoxiny zlepšením výrobních, sklizňových a skladovacích postupů a s ohledem na vědecké a technické poznatky.
(7) Ochratoxin A je mykotoxin produkovaný několika plísněmi (rodu Penicillium a Aspergillus).
Přirozeně se vyskytuje po celém světě v různých rostlinných produktech, jako jsou obiloviny, kávová zrna, kakaové boby a sušené ovoce.
Byl prokázán například v obilných produktech, v kávě, víně, pivě, v koření a hroznovém moštu, ale také v produktech živočišného původu, zejména ve vepřových ledvinách.
Výzkumy četnosti výskytu a množství ochratoxinu A v potravinách a v krvi člověka naznačují, že potraviny jsou často kontaminovány.
(8) Ochratoxin A je mykotoxin s karcinogenními, nefrotoxickými, teratogenními, imunotoxickými a pravděpodobně neurotoxickými vlastnostmi.
Je spojován s nefropatií u člověka.
Biologický poločas rozpadu ochratoxinu A u člověka může být dlouhý.
(9) Vědecký výbor pro potraviny dospěl ve svém stanovisku ze dne 17. září 1998 k názoru, že by bylo obezřetné co nejvíce snížit expozici ochratoxinu A, aby se expozice blížily dolní mezi rozsahu přijatelného denního příjmu odhadnutého jinými komisemi, který činí 1,2-14 ng na kg tělesné hmotnosti za den, například nižší než 5 ng na kg tělesné hmotnosti za den.
(10) Při současných vědeckých a technických poznatcích a přes zlepšení výrobních a skladovacích technik není možné vzniku těchto plísní zcela zabránit.
V důsledku toho nelze ochratoxin A z potravin beze zbytku odstranit.
Měly by tedy být stanoveny limity, které jsou rozumně dosažitelné.
(11) Hlavní příspěvek k příjmu ochratoxinu A z potravin pochází z obilovin a výrobků z obilovin.
Pro zabránění kontaminaci v maximální možné míře a pro ochranu spotřebitele má největší význam prevence.
Kromě toho je vhodné stanovit maximální limity pro obiloviny a výrobky z obilovin na rozumně dosažitelné úrovni za podmínky, že budou na všech stupních výrobního a obchodního řetězce uplatněna preventivní opatření s cílem zabránit kontaminaci.
(12) U sušených hroznů révy vinné (korintek, rozinek a sultánek) byla prokázána vysoká kontaminace.
Sušené hrozny révy vinné jsou u lidí s vysokou spotřebou, zejména u dětí, významným potravinovým zdrojem ochratoxinu A. Zatímco je vhodné dočasně stanovit limit na úrovni, která je technologicky dosažitelná, je do budoucna nezbytné zlepšit postupy snižující kontaminaci.
(13) Výskyt ochratoxinu A byl často pozorován také v kávě, víně, pivě, hroznovém moštu, kakau a koření.
Členské státy a zúčastněné strany (například profesní organizace) by měly provést výzkumy s cílem určit různé faktory podílející se na vzniku ochratoxinu A a stanovit preventivní opatření, která mají být přijata ke snížení výskytu ochratoxinu A v těchto potravinách.
Do doby, než budou na základě principu "co nejnižší rozumně dosažitelné" ("ALARA") stanoveny maximální limity, mělo by být u těchto výrobků vynaloženo veškeré úsilí v oblasti výzkumu a preventivních opatření k maximálnímu snížení obsahu ochratoxinu A. Bez úsilí o snížení obsahu ochratoxinu A v některých produktech bude pro ochranu veřejného zdraví nezbytné stanovit maximální limity pro tyto produkty, aniž by byla posouzena jejich technologická dosažitelnost.
(14) Nařízení (ES) č. 466/2001 by proto mělo být změněno.
(15) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 466/2001 se mění takto:
1. V článku 4 se odstavec 2 mění takto:
a) návětí se nahrazuje tímto:"Pokud jde o aflatoxiny a ochratoxin A v produktech uvedených v bodech 2.1 a 2.2 přílohy I, je zakázáno:"
b) v písmenu b) se slova "a 2.1.3" nahrazují čárkou a slovy "2.1.3, 2.1.4, 2.2.1 a 2.2.2". 2. V článku 5 se vkládá nový odstavec, který zní:
"2. a. Komise přezkoumá nejpozději do 31. prosince 2003 maximální limity aflatoxinů uvedené v příloze I oddílu 2 bodu 2.1.4 a podle potřeby je sníží s cílem zohlednit pokrok ve vědeckých a technických poznatcích.
Komise nejpozději do 31. prosince 2003 přezkoumá ustanovení přílohy I oddílu 2 bodů 2.2.2 a 2.2.3 s ohledem na maximální limity ochratoxinu A v sušených hroznech révy vinné a dále s cílem zavést maximální limit ochratoxinu A pro zelenou a praženou kávu a kávové výrobky, pro víno, pivo, hroznový mošt, kakao a kakaové výrobky a pro koření, přičemž zohlední provedené výzkumy a preventivní opatření uplatněná ke snížení výskytu ochratoxinu A v těchto výrobcích.
Za tímto účelem členské státy a zúčastněné strany každoročně předloží Komisi výsledky provedených výzkumů a informují o pokroku při používání preventivních opatření pro snížení kontaminace ochratoxinem A."
3. Příloha I se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost desátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 473/2002
ze dne 15. března 2002,
kterým se mění přílohy I, II a VI nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin a kterým se stanoví pravidla ohledně předávání informací o používání sloučenin mědi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2491/2001 [2], a zejména na první a druhou odrážku článku 13 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné přesněji definovat dobu, kdy zpravidla začíná přechodné období, a definovat podmínky, které musí být splněny, aby mohlo být se zpětně uznáno období před jeho započetím jako součást přechodného období.
(2) Za výjimečných okolností, jakými jsou vzplanutí nakažlivých chorob, náhodná kontaminace nebo přírodní jevy, mohou mít chovatelé hospodářských zvířat potíže při zajišťování dodávek krmiva ekologického původu a příslušný orgán členského státu musí s ohledem na používání krmiva, které nepochází z ekologického zemědělství, dočasně a s omezením poskytnout povolení.
(3) Část A přílohy II o hnojivech a pomocných půdních látkách stanoví možnost používání kompostovaného domovního odpadu pouze během přechodného období, které končí 31. březnem.
Používání kompostovaných domovních odpadů odpovídá skutečné potřebě v některých členských státech a tento produkt se přísně reguluje, pokud jde o původ odpadu, fungování sběrného systému, které musí být schváleno členským státem, a maximální obsah těžkých kovů, aniž jsou dotčeny ostatní požadavky na používání takového produktu v zemědělství obecně.
Tyto požadavky bude zřejmě třeba přehodnotit v rámci nových společných právních předpisů ohledně domovních odpadů.
Současné schválení lze tudíž prodloužit na omezenou dobu čtyř let.
(4) Pyretroidy (deltamethrin a lambdacyhalothrin) se používají v ekologickém zemědělství pouze v pastích a jejich používání tak splňuje kritéria čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2092/91. Používání těchto látek prokázalo, že odpovídá skutečné potřebě u některých plodin, a je proto vhodné schválit používání těchto látek na neomezenou dobu.
(5) Německo požádalo o zařazení fosforečnanu železitého do přílohy II nařízení (EHS) č. 2092/91, aby mohl být v ekologickém zemědělství používán jako přípravek určený k hubení měkkýšů.
Po přezkoumání této žádosti se zjistilo, že podmínky stanovené v čl. 7 odst.
1 uvedeného nařízení jsou splněny. Kromě toho byla nedávno vyhodnocena shoda fosforečnanu železitého s kritérii pro lidské zdraví a životní prostředí podle směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné směrnicí Komise 2002/18/ES [4].
Je proto vhodné tento produkt doplnit do přílohy II části B.
(6) Metaldehyd je v ekologickém zemědělství schválen k používání jako přípravek určený k hubení měkkýšů na období, které skončí dnem 31. března 2002.
Toto období je třeba prodloužit o omezené přechodné období v délce čtyř let, které v členských státech umožní nahradit metaldehyd jako přípravek určený k hubení měkkýšů fosforečnanem železitým.
(7) Používání mědi ve formě hydroxidu měďnatého, chlorid-oxidu měďnatého, (trojsytného) síranu měďnatého a oxidu měďného a používání minerálních olejů jako fungicidů se považuje za tradiční postupy ekologického zemědělství v souladu s ustanoveními čl. 7 odst. 1a nařízení (EHS) č. 2091/91. Zdá se, že tyto látky jsou v současné době nepostradatelné při pěstování různých plodin a pouze na základě zvýšeného výzkumného úsilí bude možné najít středně nebo dlouhodobě vyhovující alternativní řešení. Tyto látky je proto třeba prozatím schválit. Schválení se bude přezkoumávat ve světle nového vývoje a důkazů s ohledem na jiná dostupná řešení.
(8) Používání mědi ve formách uvedených výše může mít dlouhodobé následky vzhledem k jejímu nahromadění v půdě, což je neslučitelné s cílem ekologického zemědělství hospodařit s šetrností k životnímu prostředí.
Podmínky pro používání mědi musí být tudíž omezeny stanovením stropu pro používání mědi v kilogramech na hektar a na rok.
Tento strop začne na úrovni 8 kg mědi na ha a po uplynutí omezeného přechodného období v délce čtyř let se sníží na 6 kg mědi na ha, pokud se neprokáže, že pro určité plodiny není takto nízký strop účinný.
Členské státy musí mít možnost uplatňovat tento strop průměrně po dobu pěti let.
Členské státy, které využijí této možnosti, podají zprávu o provádění tohoto opatření a o účinně použitých množstvích s ohledem na možný přezkum tohoto režimu v případě potřeby.
(9) Prodloužením období používání přípravků na ochranu rostlin na základě tohoto nařízení nejsou dotčena přijatá rozhodnutí o používání těchto produktů v zemědělství obecně jako součásti revizního programu stanoveného v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS. Komise předložila Radě a Parlamentu zprávu uvedenou v čl. 8 odst. 2 k hodnocení. Konečné termíny stanovené v tomto nařízení se neprodleně přezkoumají, jestliže to bude nutné s ohledem na závěry hodnocení zprávy.
(10) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2092/91 může označování a propagace produktu odkazovat na ekologické metody produkce pouze tehdy, pokud produkt nebo jeho složky zemědělského původu nebyly podrobeny ošetřením, která zahrnují látky, které nejsou vyjmenovány v příloze VI oddílu B. Hydroxid sodný je však ve zmíněné příloze uveden pro použití při výrobě oleje z řepkového semene (Brassica spp.) pouze během období, které skončí 31. březnem 2002.
Používání této látky ukázalo, že odpovídá skutečné potřebě při výrobě některých druhů ekologického řepkového oleje používaného v potravinách.
Používání tohoto produktu se tudíž schvaluje na neomezenou dobu.
(11) Nařízení Komise (EHS) č. 207/93 [5] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2020/2000 [6] vymezuje obsah přílohy VI nařízení (EHS) č. 2092/91 a stanoví prováděcí pravidla k čl. 5 odst. 4 tohoto nařízení. Členské státy požádaly o zařazení živočišných střev do přílohy VI oddílu C; po přezkoumání bylo zjištěno, že žádost o zařazení splňuje požadavky čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2092/91 a čl. 3 odst. 4 nařízení (EHS) č. 207/93.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a VI nařízení (EHS) č. 2092/91 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Pokud se členský stát rozhodne provádět odchylku stanovenou pro maximální hodnoty sloučenin mědi v příloze II části B nařízení (EHS) č. 2092/91, Komisi a ostatním členským státům se sdělí:
- před 30. červnem 2002 informace o opatřeních přijatých za účelem provádění tohoto ustanovení a zajištění jeho shody, zejména na úrovni jednotlivých podniků,
- před 31. prosincem 2004 zpráva o provádění a o výsledcích těchto opatření, zejména o množstvích skutečně požadovaných v každém vegetačním období od vstupu tohoto ustanovení v platnost.
Komise v případě potřeby přijme vhodná opatření podle postupu stanoveného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy však mohou i nadále uplatňovat ustanovení odstavce 1 části A přílohy I nařízení (EHS) č. 2092/91, která byla použitelná před vstupem tohoto nařízení v platnost:
- u pozemků, u nichž přechodné období začalo před 31. prosincem 2002,
- u všech pozemků, které jsou součástí plánu přechodu s maximální délkou trvání pěti let, jenž byl schválen příslušnými orgány a který začal před 1. zářím 2002; tato odchylka se neuplatní u pozemků doplněných k plánu po jeho počátečním schválení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 474/2002
ze dne 15. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 20/2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zvláštní režimy zásobování nejvzdálenějších regionů zavedená nařízeními Rady (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1452/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy týkající se některých zemědělských produktů, kterým se mění směrnice 72/462/EHS a zrušuje nařízení (EHS) č. 525/77 a (EHS) č. 3763/91 (Poseidom) [1], a zejména na článek 22 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima) [2], a zejména na článek 34 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Z technických důvodů a za účelem provedení vhodných kontrol zvláštních režimů zásobování Azory a Madeiry během přechodného období, které skončí dnem 30. června 2002, požádaly portugalské úřady, aby se na podávání žádostí o licence a jejich dobu platnosti vztahovala zvláštní ustanovení.
Na tento požadavek by mělo být přistoupeno a podávání žádostí o licence by mělo být omezeno na prvních pět pracovních dní každého měsíce a doba platnosti licencí by měla skončit na konci druhého měsíce následujícího po měsíci, ve kterém byla vydána.
Tato nová ustanovení by se měla použít od 1. dubna 2002.
(2) V nařízení Komise (ES) č. 20/2002 [3] se v čl.
30 druhém pododstavci druhé odrážce objevila chyba. V důsledku této chyby by mohlo dojít k potížím při provádění zvláštních režimů zásobování během přechodného období poskytnutého pro francouzské zámořské departementy, Azory a Madeiru od 1. ledna do 30. června 2002.
Tato chyba by měla být opravena, aby v průběhu přechodného období mohly být licence řádně vydávány.
(3) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 20/2002 se mění takto:
1. V článku 29 se vkládá nový odstavec, který zní: "3. Do 30. června 2002 se pro Azory a Madeiru použijí tato ustanovení:
a) žádosti o licenci se překládají v prvních pěti pracovních dnech každého měsíce a licence se vydávají v následujících pěti pracovních dnech;
b) licence jsou platné po dobu dvou měsíců následujících po měsíci, ve kterém byly vydány."
2. V čl. 30 druhém pododstavci se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— články 4, 5, 7 a 9, čl. 10 odst. 1 a články 11, 13, 14, 15, 26 a 27 se do 1. července 2002 nepoužijí pro francouzské zámořské departementy, Azory a Madeiru."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 484/2002
ze dne 1. března 2002,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 881/92 a (EHS) č. 3118/93 pro účely zavedení osvědčení řidiče
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle nařízení (EHS) č. 881/92 [4] je mezinárodní silniční přeprava zboží podmíněna povolením Společenství, tj. jednotným dokladem.
(2) Neexistence podobného jednotného dokladu, který osvědčuje oprávnění řidiče řídit vozidla používaná pro přepravu na podkladě povolení Společenství, jmenovitě pro mezinárodní přepravu zboží podle nařízení (EHS) č. 881/92 a kabotáž definovanou a stanovenou v nařízení (EHS) č. 3118/93 [5], brání členským státům kontrolovat, zda jsou řidiči ze třetích zemí zaměstnáni v souladu s právními předpisy nebo zda jsou k dispozici dopravci odpovědnému za dopravní operaci v souladu s právními předpisy.
(3) Je proto vhodné zavést osvědčení řidiče a omezit oblast působnosti tohoto nařízení na řidiče, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, a následně na základě vyhodnocení Komisí rozhodnout o případném rozšíření nařízení.
(4) Tímto nařízením nejsou dotčeny právní a správní předpisy členských států a Společenství upravující pohyb, bydliště a přístup k činnosti vyplývající ze zaměstnání.
(5) Skutečnost, že není možné kontrolovat, zda jsou řidiči dopravců usazených v třetích zemích zaměstnáni nebo vysíláni na cesty v souladu s právními předpisy, vedla k takové situaci na trhu, že tito řidiči jsou někdy v rozporu s právními předpisy zaměstnáváni výhradně pro mezinárodní přepravu zboží mimo členský stát, v němž je dopravce usazen, s úmyslem obejít vnitrostátní právní předpisy členského státu, který vydal dopravci povolení Společenství.
(6) Řidiči zaměstnávaní v rozporu s právními předpisy často pracují za riskantních podmínek a jsou nedostatečně placeni za vykonanou práci, což ohrožuje bezpečnost silničního provozu.
(7) Toto systematické porušování vnitrostátních právních předpisů vedlo k vážnému narušení hospodářské soutěže mezi dopravci provozujícími tyto praktiky a dopravci používajícími výhradně řidiče zaměstnané v souladu s právními předpisy.
(8) Příslušné subjekty považují za nemožné kontrolovat pracovní podmínky řidičů zaměstnávaných v rozporu s právními předpisy.
(9) Zavedení osvědčení řidiče nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku toto nařízení nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení daného cíle.
(10) Členské státy potřebují čas pro vytištění a rozeslání nových osvědčení řidiče, a toto nařízení se tudíž použije až poté, co byla členským státům poskytnuta dostatečná doba pro přijetí opatření nezbytných k provedení tohoto nařízení.
(11) Mělo by se výslovně potvrdit, že členské státy mohou požadovat, aby vozidla, pro která vydávají ověřený opis povolení Společenství, byla na jejich území byla registrována.
(12) Nařízení (EHS) č. 881/92 by proto mělo být stejně jako nařízení (EHS) č. 3118/93 změněno tak, že řidiči, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, by měli být držiteli osvědčení řidiče,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 881/92 se mění takto:
1. V článku 2 se doplňuje nová odrážka, která zní: "— "řidičem" se rozumí osoba, která řídí vozidlo nebo je vezena ve vozidle, aby byla v případě potřeby k dispozici pro řízení."
2. Článek 3 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Mezinárodní přeprava podléhá povolení Společenství a dále osvědčení řidiče, pokud je řidič státním příslušníkem třetí země.";
b) doplňuje se nový odstavec, který zní: "3. Osvědčení řidiče vydává členský stát v souladu s článkem 6 každému dopravci, který
- je držitelem povolení Společenství,
- v dotyčném členském státě v souladu s právními předpisy zaměstnává řidiče, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, nebo v souladu s právními předpisy používá řidiče, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí a jsou mu k dispozici v souladu s podmínkami zaměstnání a podmínkami odborného výcviku stanovenými v daném členském státě
- právními a správními předpisy a případně
- kolektivními smlouvami v souladu s pravidly platnými v daném členském státě."
3. V článku 4 se dosavadní text označuje jako odstavec 1 a doplňuje se nový odstavec, který zní:
"2. Osvědčení řidiče podle článku 3 potvrzuje, že v rámci silniční přepravy, na kterou se vztahuje povolení Společenství, je řidič, který je státním příslušníkem třetí země a provádí tuto přepravu, zaměstnán v členském státě dopravce v souladu s právními a správními předpisy a případně kolektivními smlouvami a v souladu s předpisy platnými v daném členském státě o podmínkách zaměstnání a odborného výcviku řidičů, aby prováděl silniční přepravu v daném státě."
4. V článku 5 se doplňuje nový odstavec, který zní: "5. Povolení Společenství se vydává na pět let a může být opakovaně prodlouženo na dalších pět let."
5. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Osvědčení řidiče uvedené v článku 3 vydávají příslušné orgány členského státu v místě usazení dopravce.
2. Osvědčení řidiče vydává členský stát na žádost držitele povolení Společenství každému řidiči, který je státním příslušníkem třetí země, je v souladu s právními předpisy držitelem povolení zaměstnán nebo je mu k dispozici v souladu s právními a správními předpisy a případně kolektivními smlouvami a v souladu s pravidly platnými v daném členském státě o podmínkách zaměstnání a podmínkách odborného výcviku řidičů v daném členském státě.
Každé osvědčení řidiče musí potvrzovat, že řidič v něm uvedený je zaměstnán v souladu s podmínkami stanovenými v článku 4.
3. Osvědčení řidiče musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze III.
Uvedená příloha rovněž stanoví podmínky jeho používání.
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zabránily padělání osvědčení řidiče.
O přijatých opatřeních uvědomí Komisi.
4. Osvědčení řidiče náleží dopravci, který je propůjčuje řidiči, jehož jméno je v osvědčení uvedeno, když tento řidič řídí vozidlo na podkladě povolení Společenství vydaného tomuto dopravci.
Ověřený opis osvědčení řidiče musí být uložen u dopravce.
Osvědčení řidiče musí být předloženo na žádost kontrolora.
5. Osvědčení řidiče se vydává na dobu, kterou určuje vydávající členský stát, přičemž maximální doba platnosti osvědčení je pět let.
Osvědčení řidiče je platné, pouze pokudjsou splněny podmínky pro jeho vydání.
Členské státy přijmou vhodná opatření, která zajistí, že dopravce vrátí osvědčení bez prodlení vydávajícím orgánům, nejsou-li již tyto podmínky splněny."
6. V článku 7 se dosavadní text označuje jako odstavec 1 a doplňuje se nový odstavec, který zní: "2. Příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, pravidelně ověřují prováděním každoročních kontrol alespoň 20 % platných osvědčení vydaných v daném členském státě, zda jsou splněny podmínky uvedené v čl. 3 odst. 3, na jejichž základě bylo osvědčení řidiče vydáno."
7. Článek 8 se nahrazuje tímto: "Článek 8
1. Nejsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2 nebo podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3, zamítnou příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, odůvodněným rozhodnutím žádost o vydání nebo prodloužení povolení Společenství nebo osvědčení řidiče.
2. Příslušné orgány odeberou povolení Společenství nebo osvědčení řidiče, pokud držitel
- již nesplňuje podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2 nebo podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3 nebo
- předložil nesprávné informace o údajích požadovaných k vydání povolení Společenství nebo osvědčení řidiče.
3. V případě závažného porušení nebo opakovaných menších porušení předpisů o přepravě může příslušný orgán členského státu, v němž je usazen dopravce, který se takového porušení dopustí, mimo jiné dočasně nebo částečně odebrat ověřené opisy povolení Společenství a vydaná osvědčení řidiče.
Tyto sankce se stanoví s ohledem na závažnost porušení, kterých se držitel povolení Společenství dopustí, a na to, kolik ověřených opisů povolení pro mezinárodní přepravu má v držení.
4. V případě zneužití nebo opakovaného nesprávného použití osvědčení řidiče uvalí příslušné orgány členského státu, v němž je usazen dopravce, který se zneužití nebo opakovaného nesprávného použití dopustil, přiměřené sankce, například
- pozastavení vydání osvědčení řidiče,
- odebrání osvědčení řidiče,
- podřízení vydání osvědčení řidiče dalším podmínkám, které zabrání zneužívání nebo nesprávnému používání těchto osvědčení,
Tyto sankce se stanoví s ohledem na závažnost porušení, kterých se držitel povolení Společenství dopustí."
8. V článku 9 se dosavadní text označuje jako odstavec 1 a doplňuje se nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy zajistí, že každý držitel povolení Společenství může podat opravný prostředek proti jakémukoliv rozhodnutí příslušných orgánů členského státu, v němž je dopravce usazen, týkajícím se odmítnutí nebo odebrání osvědčení řidiče nebo které podřizuje vydání osvědčení řidiče dalším podmínkám."
9. V čl. 11 odst. 3 se slova "v čl. 8 odst. 3" nahrazují slovy "v čl. 8 odst. 3 a 4".
10. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 11a
Komise přezkoumá důsledky omezení povinnosti držet osvědčení řidiče na řidiče, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, a předloží návrh na změnu tohoto nařízení, pokud k tomu budou existovat dostatečné důvody."
11. Doplňuje se příloha III obsažená v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Článek 1 nařízení (EHS) č. 3118/93 se mění takto:
1. Odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Každý provozovatel silniční přepravy zboží pro cizí potřebu, který je držitelem povolení Společenství podle nařízení (EHS) č. 881/92 a jehož řidič, který je státním příslušníkem třetí země, má osvědčení řidiče v souladu s podmínkami stanovenými v uvedeném nařízení, je oprávněn za podmínek stanovených v tomto nařízení provozovat dočasně vnitrostátní silniční přepravu zboží pro cizí potřebu (dále jen "kabotáž") v jiném členském státě (dále jen "hostitelský členský stát"), aniž by tam měl sídlo nebo byl jinak usazen."
2. V odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Řidič, který je státním příslušníkem třetí země, musí být držitelem osvědčení řidiče v souladu s podmínkami stanovenými v nařízení (EHS) č. 881/92."
Článek 3
Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá k provedení tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 19. března 2003.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 486/2002
ze dne 18. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2848/98 v odvětví surového tabáku, pokud jde o stanovení určitých lhůt
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu se surovým tabákem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.1336/2000 [2], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada nepřijala žádné rozhodnutí k návrhu Komise [3], kterým se stanoví maximální zaručená prahová množství na sklizně 2002, 2003 a 2004, a proto členské státy nemohou, pokud jde o sklizeň 2002, dodržet lhůty pro rozdělení osvědčení o produkčních kvótách producentům a pro uzavření smluv o pěstování podle nařízení Komise (ES) č. 2848/98 ze dne 22. prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2075/92, pokud jde o režim prémií, produkční kvóty a zvláštní podporu pro seskupení producentů v odvětví surového tabáku [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1441/2001 [5]. Je proto nutné tyto lhůty prodloužit.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tabák,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 55 nařízení (ES) č. 2848/98 se nahrazuje tímto: "Článek 55
1. Odchylně od čl. 22 odst. 3 vystavují členské státy samostatným producentům, kteří nejsou členy seskupení producentů, a seskupením producentů osvědčení o produkčních kvótách na sklizeň 2002 nejpozději 30. dubna 2002.
2. Odchylně od čl. 10 odst. 1 musí být smlouvy o pěstování, s výjimkou případu vyšší moci, uzavřeny na sklizeň 2002 nejpozději 30. června 2002."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 493/2002
ze dne 19. března 2002,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 o společné organizaci trhu s vejci a nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 o společné organizaci trhu s drůbežím masem, pokud jde o kódy kombinované nomenklatury některých produktů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 3290/94 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], pozměňuje kombinovanou nomenklaturu u některých produktů.
(2) V důsledku toho by měla být pozměněna příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [4], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 1516/96 [5], a čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [6], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 2916/95 [7].
(3) Změny by se měly začít používat současně s nařízením (ES) č. 2031/2001.
(4) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze I nařízení (EHS) č. 2771/75 se řádek:
"190530 _BAR_ - sušenky sladké; oplatky a malé oplatky" _BAR_ nahrazuje tímto:
a "190532 _BAR_ - oplatky a malé oplatky." _BAR_
Článek 2
V čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2777/75 se kódy KN "02109071 a 02109079" nahrazují kódy KN "02109971 a 02109979".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 494/2002
ze dne 19. března 2002,
kterým se stanoví doplňková technická opatření pro obnovu populace štikozubce obecného v podoblastech ICES III, IV, V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d a e
KO MISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 973/2001 [2], a zejména na čl. 45 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES) poukázala v listopadu 2002 na to, že populace štikozubce obecného je v podoblastech ICES III, IV, V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d a e vážně ohrožena.
(2) Většina této populace se vyskytuje v podoblastech ICES V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d a e.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 1162/2001 ze dne 14. června 2001,kterým se stanoví opatření pro obnovu populace štikozubce obecného v podoblastech ICES III, IV, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d, e, jakož i související podmínky kontroly činností rybářských plavidel [3], stanoví řadu dodatečných technických opatření pro obnovu této populace.
(4) Tato technická opatření zůstanou v platnosti jen do 1. března 2002.
K tomuto dni však nebude dokončena revize nařízení (ES) č. 850/98.
Přerušení uplatňování uvedených opatření by způsobilo populaci štikozubce obecného vážné škody.
(5) Je tudíž třeba neprodleně jednat, aby se zajistilo pokračující uplatňování opatření stanovených v nařízení (ES) č. 1162/2001, a to až do přijetí přepracovaného nařízení (ES) č. 850/98 Komisí.
(6) Rybolov s vlečnými sítěmi vlečenými pomocí výložníků na bocích plavidla o velikostí ok menší než 100 mm v oblastech, které jsou jinak vyhrazeny pro rybolov s jinými vlečnými zařízeními o velikosti ok 100 mm nebo větší, pravděpodobně neohrozí zachování populace štikozubce obecného, protože takový rybolov s vlečnými sítěmi vlečenými pomocí výložníků na bocích plavidla způsobuje pouze velmi malé vedlejší úlovky štikozubce obecného.
Je však nezbytné zajistit, aby toto malé množství vedlejších úlovků nebylo překročeno, a omezit dobu a zeměpisnou oblast, v níž lze takový rybolov provádět.
2 nařízení (ES) č. 1162/2001 stanoví odchylku, která je ospravedlněna faktem, že omezení úlovků štikozubce obecného by způsobilo vážné ekonomické problémy malým rybářským plavidlům, která vyplouvají na jeden den.
Tato odchylka má zanedbatelné důsledky pro zachování a obnovu populace štikozubce obecného.
Měla by se tudíž zachovat.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení platí pro rybářská plavidla, která se pohybují v podoblastech ICES V a VI a divizích ICES VII b, c, f, g, h, j a k a divizích ICES VIII a, b, d a e.
Článek 2
1. Bez ohledu na podmínky stanovené v čl. 4 odst. 4 a článku 15 nařízení (ES) č. 850/98, nesmí úlovky štikozubce obecného (Merluccius merluccius) na palubě žádného plavidla, které má jakékoli jiné vlečné zařízení než vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok 55 až 99 mm, přesahovat 20 % hmotnosti celkového úlovku mořských živočichů na palubě a úlovky štikozubce obecného na palubě žádného plavidla, které má vlečnou síť vlečenou pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok 55 až 99 mm, nesmí přesahovat 5 % hmotnosti celkového úlovku mořských živočichů na palubě.
2. Podmínky odstavce 1 neplatí pro plavidla o celkové délce menší než 12 metrů, která se vracejí do přístavu do 24 hodin od svého posledního vyplutí.
Článek 3
Zakazuje se používat:
a) vyjma podoblastí ICES V a VI, jakoukoli kapsu nebo nástavec jakékoli vlečné sítě, s výjimkou vlečných sítí vlečených pomocí výložníků na bocích plavidla, o velikosti ok větší než 55 mm, které nejsou zhotoveny ze síťového materiálu z jednoduchého vlákna, jehož žádné vlákno není silnější než 6 mm, nebo ze síťového materiálu z dvojitého vlákna, jehož žádné vlákno není silnější než 4 mm;
b) jakoukoli vlečnou síť pro lov při dně kromě vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla vybavené kapsou o velikosti ok v rozmezí 70 až 89 mm s více než 120 oky po celém obvodu kapsy bez spojek a okrajů;
c) jakoukoli vlečnou síť pro lov při dně, která obsahuje jakékoli čtyřúhelníkové oko, jehož strany nejsou přibližně stejné délky;
d) jakoukoli vlečnou síť pro lov při dně, k níž je připevněna kapsa o velikosti ok menší než 100 mm jiným způsobem než všitím do sítě před kapsou.
Článek 4
Zakazuje se mít na palubě nebo rozvinovat všechny vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok rovnající se nebo větší než 70 mm, pokud celá horní polovina přední části takové sítě nesestává z dílce síťového materiálu, jehož žádné jednotlivé oko nemá velikost menší než 180 mm, připojeného:
- přímo k horní žíni nebo
- k ne více než třem řadám síťového materiálu o jakékoli velikosti oka, který je připojen přímo k horní žíni.
Dílec je prodloužen k zadní části sítě nejméně o takový počet ok, který se určí:
a) vydělením délky výložníku na boku lodi v metrech číslem 12;
b) vynásobením výsledku získaného podle písmene a) číslem 5400;
c) vydělením výsledku získaného podle písmene b) velikostí nejmenšího oka dílce v milimetrech;
d) zanedbáním desetinných míst nebo jiných zlomků ve výsledku získaném podle písmene c).
Článek 5
1. Pro účely odstavce 2 se definují tyto zeměpisné oblasti:
a) oblast ohraničená přímými spojnicemi těchto zeměpisných souřadnic, s výjimkou všech částí uvedené oblasti ležících ve vzdálenosti do 12 námořních mil od linie pobřeží Irska:
53°30′ severní šířky, 11°00′ západní délky
53°30′ severní šířky, 12°00′ západní délky
53°00′ severní šířky, 12°00′ západní délky
51°00′ severní šířky, 11°00′ západní délky
49°30′ severní šířky, 11°00′ západní délky
49°30′ severní šířky, 07°00′ západní délky
51°00′ severní šířky, 07°00′ západní délky
51°00′ severní šířky, 10°30′ západní délky
51°30′ severní šířky, 11°00′ západní délky
53°30′ severní šířky, 11°00′ západní délky;
b) oblast ohraničená přímými spojnicemi těchto zeměpisných souřadnic, s výjimkou všech částí uvedené oblasti ležících ve vzdálenosti do 12 námořních mil od linie pobřeží Francie:
48°00′ severní šířky, 06°00′ západní délky
48°00′ severní šířky, 07°00′ západní délky
45°00′ severní šířky, 02°00′ západní délky
44°00′ severní šířky, 02°00′ západní délky
místo na pobřeží Francie na 44°00′ severní šířky
místo na pobřeží Francie na 45°30′ severní šířky
45°30′ severní šířky, 02°00′ západní délky
45°45′ severní šířky, 02°00′ západní délky
48°00′ severní šířky, 06°00′ západní délky.
2. V oblastech definovaných v odstavci 1:
- se zakazuje provádět jakékoliv rybolovné činnosti, při kterých se používá jakákoliv jiná vlečná síť než vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok v rozmezí 55 až 99 mm,
- se zakazuje ponořovat, částečně nebo zcela, nebo používat k jakémukoli účelu jakékoliv jiné vlečné sítě kromě vlečné sítě vlečené pomocí výložníku na bocích plavidla o velikosti ok v rozmezí 55 až 99 mm,
- musí být všechny vlečné sítě kromě vlečných sítí vlečených pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok v rozmezí 55 až 99 mm připevněny a uloženy v souladu s ustanoveními čl. 20 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [4].
V oblasti definované v odst. 1 písm. a):
- se zakazuje provádět jakékoliv rybolovné činnosti, při kterých se používají jakákoliv kotvená zařízení o velikosti ok menší než 120 mm,
- se zakazuje ponořovat, částečně nebo zcela, nebo používat k jakémukoli účelu kotvené zařízení o velikosti ok menší než 120 mm,
- musí být veškerá kotvená zařízení o velikosti ok menší než 120 mm připevněna a složena v souladu s ustanoveními čl. 20 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93.
V oblasti definované v odst. 1 písm. b):
- se zakazuje provádět jakékoliv rybolovné činnosti, při kterých se používají jakákoliv kotvená zařízení o velikosti ok menší než 100 mm,
- se zakazuje ponořovat, částečně nebo zcela, nebo používat k jakémukoli účelu kotvené zařízení o velikosti ok menší než 100 mm,
- musí být veškerá kotvená zařízení o velikosti ok menší než 100 mm připevněna a uložena v souladu s ustanoveními čl. 20 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93.
Článek 6
1. V oblasti definované v čl. 5 odst. 1 písm. a) lze vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikost ok v rozmezí 55 až 99 mm rozvinovat nebo ponořovat částečně nebo zcela pouze v části této oblasti na východ od 07°30′ západní šířky, a to pouze v období od dubna do října.
2. V oblasti definované v čl. 5 odst. 1 písm. b) lze vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikost ok v rozmezí 55 až 99 mm rozvinovat nebo ponořovat částečně nebo zcela pouze v části této oblasti na jih od 46°00′ severní šířky, a to pouze v období od června do září.
3. V těch částech oblastí definovaných v čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo čl. 5 odst. 1 písm. b), které leží mimo oblasti uvedené v odstavcích 1 a 2, musí být vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok v rozmezí 55 až 99 mm připevněny a uloženy v souladu s ustanoveními čl. 20 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 496/2002
ze dne 18. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2604/2000 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících mimo jiné z Indie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PLATNÁ OPATŘENÍ
(1) Nařízením (ES) č. 2603/2000 [2] Rada uložila konečné vyrovnávací clo ve formě zvláštní částky 41,3 EUR na tunu na dovozy některých polyethylentereftalátů (dále jen "dotyčný výrobek") pocházejících kromě jiných zemí z Indie, s výjimkou dovozů od několika konkrétně uvedených indických společností, na něž se vztahuje nižší clo.
Nařízením (ES) č. 2604/2000 [3] Rada uvalila konečné antidumpingové clo ve formě zvláštní částky 181,7 EUR na tunu na dovozy některých typů polyethylentereftalátu pocházejících kromě jiných zemí z Indie, s výjimkou dovozů od několika konkrétně uvedených indických společností, na něž se vztahují odlišné celní sazby.
Výrobek je v současné době zařazen pod kód KN 39076020.
B. SOUČASNÉ ŠETŘENÍ
(2) Komise poté obdržela od indického výrobce Futura Polymers Ltd (dále jen "dotyčná společnost") žádost o zahájení přezkumu nařízení (ES) č. 2604/2000 podle čl. 11 odst. 4 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení") kvůli "novému vývozci". Tato společnost uvedla, že nemá žádné vztahy s žádným z vyvážejících indických výrobců, na které se vztahují antidumpingová opatření platná pro dotyčný výrobek. Kromě toho uvedla, že v období původního šetření (od 1. října 1988 do 30. září 1999) dotyčný výrobek nevyvážela, ale že ho od té doby začala vyvážet.
(3) Výrobek, který je předmětem současného přezkumu, je totožný s výrobkem v původním šetření, jedná se tedy o polyethylentereftalát s koeficientem viskozity nejméně 78 ml/g podle DIN (Deutsche Industrienorm) 53728.
(4) Komise zkoumala důkazy předložené dotyčným indickým vyvážejícím výrobcem a uznala je za dostatečné odůvodnění pro zahájení přezkumu podle ustanovení čl. 11 odst. 4 základního nařízení. Po konzultaci s poradním výborem a poté, co byla danému odvětví Společenství poskytnuta příležitost předložit připomínky, Komise zahájila podle nařízení (ES) č. 1240/2001 [4] přezkum nařízení (ES) č. 2604/2000 s ohledem na dotyčnou společnost a zahájila šetření.
(5) Nařízením zahajujícím přezkum Komise také zrušila antidumpingové clo uvalené nařízením (ES) č. 2604/2000 na dovozy dotyčného výrobku vyrobeného a dovezeného do Společenství dotyčnou společností a nařídila celním orgánům, v souladu s čl. 14 odst. 5 základního nařízení, aby učinily příslušné kroky k zaznamenávání těchto dovozů.
(6) Komise oficiálně informovala dotyčnou společnost a zástupce vyvážející země o zahájení přezkumu.
Kromě toho poskytla oběma přímo dotčeným stranám příležitost předložit písemně své názory a požádat o slyšení.
Žádnou takovou žádost však Komise neobdržela.
(7) Komise zaslala dotyčné společnosti dotazník a obdržela odpověď ve stanovené lhůtě.
Komise také vyhledávala a ověřovala veškeré informace, které považovala za nezbytné ke zjištění dumpingu.
V provozovnách dotčené společnosti byla vykonána ověřovací návštěva.
(8) Šetření dumpingu se vztahovalo na období od 1. dubna 2000 do 31. března 2001 (dále jen "období šetření").
(9) Při tomto šetření byla použita stejná metoda jako při původním šetření.
C. PŮSOBNOST PŘEZKUMU
(10) Vzhledem k tomu, že při tomto šetření nebyla předložena žádost o přezkum zjištění o újmě, omezuje se přezkum na dumping.
D. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
1. Postavení nového vývozce
(11) Šetření potvrdilo, že dotyčná společnost nevyvážela dotyčný výrobek v době původního šetření a že začala do Společenství vyvážet po tomto období.
Kromě toho společnost předložila doklady, kterými uspokojivě prokázala, že nemá žádné přímé ani nepřímé vztahy s žádným indickým vyvážejícím výrobcem, na kterého se vztahují antidumpingová opatření platná pro dotyčný výrobek.
V důsledku toho se potvrzuje, že by dotyčná společnost měla být považována za nového vývozce podle čl. 11 odst. 4 základního nařízení, a proto by pro ni mělo být stanoveno individuální dumpingové rozpětí.
2. Dumping
Běžná hodnota
(12) Pokud jde o stanovení běžné hodnoty, Komise u společnosti nejprve zjistila, zda jsou její celkové domácí prodeje polyethylentereftalátu reprezentativní ve srovnání s celkovými prodeji do Společenství. Podle čl.
2 odst. 2 základního nařízení byl domácí prodej reprezentativní, protože celkový objem domácích prodejů vyvážejícího výrobce dosahoval přinejmenším výše 5 % celkového objemu prodejů do Společenství.
Domácí prodeje typu výrobku, který je vyvážen do Společenství, byly také reprezentativní, tj. dosahovaly přinejmenším výše 5 % objemu prodejů do Společenství.
(13) Bylo rovněž prozkoumáno, zda lze domácí prodeje považovat za prodeje, které se uskutečňují běžným obchodem, a to stanovením podílu ziskových prodejů nezávislým zákazníkům.
Objem prodejů dotyčného výrobku prodaného za čistou cenu, která se rovná vypočítaným výrobním nákladům nebo je vyšší ("ziskové prodeje"), představoval nejméně 80 % celkového objemu prodejů a průměrná vyvážená cena daného typu přesahovala výrobní náklady.
V důsledku toho byla běžná hodnota založená na skutečné domácí ceně vypočítané jako vážený průměr cen veškerých domácích prodejů, ať už ziskových nebo ne, uskutečněných v období šetření.
Vývozní cena
(14) Vzhledem k tomu, že veškeré vývozní prodeje do Společenství byly určeny nezávislým zákazníkům ve Společenství, byla vývozní cena stanovena podle čl. 2 odst. 8 základního nařízení, zejména na základě vývozních cen, které byly zaplaceny nebo se mají zaplatit.
Srovnání
(15) Pro účely zajištění spravedlivého srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny bylo formou úprav řádně přihlédnuto k rozdílům ovlivňujícím srovnatelnost cen podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení.
(16) Bylo přihlédnuto k veškerým skutečnostem ovlivňujícím prodeje při vývozu.
Týkaly se vnitrozemské přepravy, dalších nákladů na přepravu, bankovních a jiných poplatků a balení.
(17) Bylo přihlédnuto k veškerým skutečnostem, které společnost uvedla pro domácí prodeje, tj. úvěrové náklady, provize a nepřímé daně.
Vzhledem k tomu, že zkušební certifikáty u daného výrobku ukázaly jakostní rozdíl mezi výrobky prodávanými na domácím trhu a výrobky vyváženými do Společenství, byla provedena úprava zohledňující rozdíly ve fyzických vlastnostech.
Tento rozdíl byl vyčíslen porovnáním cen obou jakostí prodávaných třetím zemím.
Dumpingové rozpětí
(18) Podle čl. 2 odst. 11 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí stanoveno porovnáním váženého průměru běžné hodnoty podle typu a průměrné vážené vývozní ceny.
(19) Toto průměrné vážené dumpingové rozpětí stanovené pro danou společnost, vyjádřené jako procento z ceny franko hranice Společenství, činí 14,7 %.
E. ZMĚNA OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM PŘEZKUMU
(20) Vzhledem k tomu, co bylo uvedeno výše, by mělo být uvaleno konečné antidumpingové clo na úrovni zjištěného dumpingového rozpětí, ale podle čl. 9 odst. 4 základního nařízení by toto clo nemělo být vyšší než rozpětí újmy stanovené pro Indii v celostátním měřítku konečným nařízením v původním antidumpingovém šetření. V tomto případě bylo antidumpingové clo založeno na výše uvedeném dumpingovém rozpětí, protože šetření se podle čl. 11 odst. 4 základního nařízení omezilo na zkoumání dumpingové situace dotyčné společnosti a rozpětí újmy určené v celostátním měřítku v původním šetření bylo vyšší.
14 odst. 1 základního nařízení nesmí žádný výrobek zároveň podléhat antidumpingovému i vyrovnávacímu clu s cílem čelit jedné a téže situaci způsobené dumpingem nebo subvencováním vývozů.
Vzhledem k tomu, že by na dovozy dotyčného výrobku měla být uvalena antidumpingová cla, je nutné určit, zda a do jaké míry vyplývají subvence a dumpingové rozpětí z téže situace.
(22) V tomto případě dotyčná společnost spolupracovala při původním antisubvenčním šetření a vyrovnávací clo bylo stanoveno na 0 %.
F. ZPĚTNÝ VÝBĚR ANTIDUMPINGOVÉHO CLA
(23) Vzhledem k tomu, že přezkum vedl ke zjištění dumpingu u dotyčné společnosti, bude antidumpingové clo platné pro tuto společnost vybráno i se zpětnou platností sahající až po datum zahájení tohoto přezkumu u dovozů zaznamenaných podle článku 3 nařízení (ES) č. 1240/2001.
G. ZÁVAZEK
(24) Daná společnost, Futura Polymers Ltd, nabídla cenový závazek na své vývozy dotyčného výrobku do Společenství, v souladu s čl. 8 odst. 1 základního nařízení.
(25) Po prozkoumání nabídky pokládá Komise závazek za přijatelný, protože odstraní škodlivé účinky dumpingu podle čl. 8 odst.
1 základního nařízení. Kromě toho pravidelné a podrobné zprávy, které se společnost zavázala Komisi předkládat, umožní účinné sledování.
Povaha výrobku a struktura prodeje společnosti jsou navíc takové, že Komise považuje riziko obcházení závazku za omezené.
(26) Pro zajištění účinného dodržování a sledování závazku je osvobození od cla při předložení žádosti o propuštění do volného oběhu podle závazku podmíněno předložením platné obchodní faktury vystavené společností Futura Polymers Ltd a obsahující informace uvedené v příloze nařízení (ES) č. 2604/2000 celním orgánům dotyčného členského státu.
Pokud taková faktura není předložena nebo pokud neodpovídá výrobku předloženému celním orgánům, měla by být zaplacena příslušná sazba antidumpingového cla, aby bylo zajištěno účinné provádění závazku.
(27) V případě porušení nebo odvolání závazku lze uvalit antidumpingové clo podle čl. 8 odst. 9 a 10 základního nařízení.
H. ZVEŘEJNĚNÍ A TRVÁNÍ OPATŘENÍ
(28) Dotyčná společnost byla informována o skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo stanoveno uvalení konečného antidumpingového cla na její dovozy do Společenství.
(29) Tento přezkum nemá vliv na datum, k němuž pozbude účinnosti nařízení (ES) č. 2604/2000 podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V nařízení (ES) č. 2604/2000 se v čl. 1 odst. 3 text vztahující ke společnosti Futura Polymers Ltd nahrazuje tímto: Země _BAR_ Společnost _BAR_ Konečné clo (EUR/t) _BAR_ Doplňkový kód Taric _BAR_
Indie _BAR_ Futura Polymers Limited _BAR_ 161,2 _BAR_ A184 _BAR_
2. V nařízení (ES) č. 2604/2000 se v čl. 2 odst. 3 v tabulce vkládá jako třetí položka toto: Země _BAR_ Společnost _BAR_ Doplňkový kód Taric _BAR_
Indie _BAR_ Futura Polymers Limited _BAR_ A184 _BAR_
3. Takto uložené clo se vybírá také se zpětnou platností z dovozů dotyčného výrobku evidovaných podle článku 3 nařízení (ES) č. 1240/2001.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 505/2002
ze dne 21. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1370/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1365/2000 [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 a čl. 13 odst. 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1370/95 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2898/2000 [4], stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vepřového masa.
(2) Je nezbytné přizpůsobit kódy produktů stanovené v příloze I nařízení (ES) č. 1370/95 nedávným změnám nařízení Komise (EHS) č. 3846/87 ze dne 17. prosince 1987, kterým se zavádí nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 488/2002 [6].
(3) Řídící výbor pro vepřové maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 1370/95 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 507/2002
ze dne 21. března 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2331/97 o zvláštních podmínkách pro poskytování vývozních náhrad pro některé výrobky z vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1365/2000 [2], a zejména na čl. 13 odst. 12 a článek 22 uvedeného nařízení;
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 2331/97 [3], naposledy pozměněné nařízením č. 2882/2000 [4], stanoví jakostní kritéria, která je nutno splnit při poskytování vývozních náhrad pro některé produkty v odvětví vepřového masa.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 3846/97 ze dne 17. prosince 1987, kterým se zavádí nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 488/2002 [6], stanovilo seznam produktů, pro něž může být v odvětví vepřového masa poskytnuta náhrada.
(3) Kódy produktů uvedené v příloze I k nařízení (ES) č. 2331/97 musí být přizpůsobeny změnám přijatým v nařízení (EHS) č.
3846/87 a pro produkty obsažené v kódu KN 16024110, 16024210 a 16024919 stanovena jakostní kritéria.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Položky týkající se kódů KN 16024110, 16024210 a 16024919 v příloze I k nařízení (ES) 2331/97 se nahrazují položkami uvedenými v příloze k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 509/2002
ze dne 21. března 2002,
kterým se mění příloha II nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 31 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví poskytování náhrad pro některé produkty, na které se uvedené nařízení vztahuje, pokud jsou vyváženy ve formě zboží uvedeného v příloze II uvedeného nařízení.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], pozměňuje kombinovanou nomenklaturu pro některé produkty.
(3) Příloha II nařízení (ES) č. 1255/1999 musí být proto změněna.
(4) Je nezbytné, aby změny byly použitelné ode dne použitelnosti nařízení (ES) č. 2031/2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999 se řádek:
"190530 _BAR_ – Sladké sušenky; oplatky a malé oplatky" _BAR_ nahrazuje tímto:
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 510/2002
ze dne 21. března 2002,
kterým se opravují nařízení (ES) č. 75/2002, (ES) č. 93/2002, (ES) č. 107/2002, (ES) č. 111/2002 a (ES) č. 112/2002, kterými se stanoví paušální dovozní hodnoty pro určení vstupní ceny některých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu1, ve znění nařízení (ES) č. 453/20022, a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 75/20023, (ES) č. 93/20024, (ES) č. 107/20025, (ES) č. 111/ 20026 a (ES) č. 112/20027 stanoví paušální dovozní hodnoty pro určování vstupní ceny rajčat.
(2) V přílohách uvedených nařízení byla zjištěna chyba.
Dotčená nařízení by tedy měla být opravena.
(3) Čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 3223/94 stanoví, že pokud pro produkt určitého původu neplatí žádná paušální dovozní hodnota, použije se pro tento produkt průměr platných paušálních dovozních hodnot. V důsledku toho by měl být průměr přepočten, pokud je opravena jedna z paušálních dovozních hodnot, které jsou jeho složkou.
(4) Dotčená strana musí uplatňování opravené paušální dovozní hodnoty požadovat, aby se zpětně neocitla v nevýhodě,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Paušální dovozní hodnoty pro rajčata uvedená v přílohách nařízení (ES) č. 75/2002, (ES) č. 93/2002, (ES) č. 107/2002, (ES) č. 111/2002 a (ES) č. 112/2002 se nahrazují paušálními dovozními hodnotami uvedenými v tabulce v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Na žádost dotčené strany vrátí celní úřad, u kterého byl dovoz zaznamenán, část cel na rajčata pocházející z dotčených třetích zemí a propuštěných do volného oběhu během období provádění opravených nařízení.
Žádosti o vrácení cel musí být podány nejpozději poslední den třetího měsíce následujícího po měsíci, ve kterém toto nařízení vstoupí v platnost, a musí být doloženy prohlášením o propuštění do volného oběhu pro daný dovoz.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 22. března 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 535/2002
ze dne 21. března 2002,
kterým se mění příloha C směrnice Rady 64/432/EHS a rozhodnutí 2000/330/ES
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/298/ES [2], a zejména na čl. 16 odst. 1 druhý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 11. října 1999 přijal Vědecký výbor pro otázky zdraví a dobré životní podmínky zvířat zprávu [3] o změně technických příloh směrnice 64/432/EHS na základě výsledků vědeckého vývoje v oblasti tuberkulózy, brucelózy a enzootické leukózy skotu.
(2) Podle uvedené zprávy by měly být testy na brucelózu prováděny podle Příručky standardů pro diagnostické testy a očkovací látky vydaného Mezinárodním úřadem pro nákazy zvířat (OIE) ve třetím vydání v roce 1996.
(3) V srpnu roku 2001 vydal OIE čtvrté vydání z roku 2000 zmíněné příručky s některými změnami v popisu testů na brucelózu.
(4) Bylo tudíž nezbytné změnit přílohu C směrnice 64/432/EHS a stanovit postupy testování pro dohled a pro účely obchodu uvnitř Společenství s maximálním přihlédnutím k normám OIE, ale také k doporučením Vědeckého výboru a národních referenčních laboratoří v členských státech spolupracujících v rámci Sítě národních referenčních laboratoří Evropské unie pro brucelózu.
(5) Rozhodnutí Komise 2000/330/ES ze dne 18. dubna 2000, kterým se schvalují testy k detekci protilátek proti brucelóze skotu v rámci směrnice Rady 64/432/EHS [4] by tudíž mělo být změněno.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha C směrnice 64/432/EHS se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Rozhodnutí 2000/330/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Test reakce vazby komplementu, testy s pufrovaným brucelovým antigenem a testy ELISA prováděné v souladu s ustanoveními přílohy C směrnice 64/432/EHS se tímto schvalují pro účely osvědčování."
2. Příloha se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 538/2002
ze dne 25. března 2002,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslalo Řecko Komisi žádost o zápis názvu "Πατάτα Κάτω Νευροκοπίου" (Patata Kato Nevrokopiou) jako zeměpisného označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádost splňuje všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvu uvedeného v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 nařízení (EHS) č. 2081/92.
(4) Uvedený název by tedy měl být zapsán do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení", a měl by být proto v rámci Společenství chráněn jako zeměpisné označení.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 245/2002 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se doplňuje k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisuje do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněné zeměpisné označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 545/2002
ze dne 18. března 2002
o prodloužení financování plánů zlepšování jakosti a uvádění na trh pro některé skořápkové ovoce a svatojánský chléb schválené podle hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72 a o poskytnutí zvláštní podpory pro lískové oříšky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Hlava IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [4] stanoví různá zvláštní opatření pro nápravu nedostatků v oblasti nástrojů produkce některého skořápkového ovoce a svatojánského chleba a jejich uvádění na trh.
Podpora se poskytuje organizacím producentů, které obdržely zvláštní uznání a které předložily plán zlepšování jakosti a uvádění své produkce na trh schválený příslušným orgánem.
(2) Zvláštní podpora poskytovaná na vypracování a provádění plánu zlepšování jakosti a uvádění produktů na trh podle čl. 14 odst. 2 písm. d) nařízení (EHS) č. 1035/72 je omezena na dobu 10 let, aby se mohla postupně přesunout finanční odpovědnost na producenty.
(3) Nařízení (EHS) č. 1035/72 bylo zrušeno nařízením Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [5]. Podle článku 53 nařízení (ES) č. 2200/96 jsou však všechna práva nabytá organizacemi producentů v souladu s hlavou IIa nařízení (EHS) č. 1035/72 zachována až do jejich vyčerpání.
(4) Platnost řady plánů skončila v roce 2000 po uplynutí období deseti let.
Tyto plány byly způsobilé pro získání podpory v jedenáctém roce podle nařízení Rady (ES)č. 558/2001 ze dne 19. března 2001, kterým se až o jeden rok prodlužuje financování některých plánů zlepšování jakosti a uvádění na trh schválených podle hlavy IIa nařízení (ES) č.
(5) Platnost řady dalších plánů skončila v roce 2001 po uplynutí období deseti let.
(6) V souladu s nařízením (ES) č. 2200/96 zaslala Komise Radě zprávu o provádění nařízení (ES) 2200/96.
Tato zpráva obsahuje popis výsledků zvláštních opatření týkajících se skořápkového ovoce a svatojánského chleba prováděných podle hlavy IIa nařízení (EHS) č.
1035/72, ale neobsahuje konečný návrh na rámec trvalé podpory v dotyčném odvětví.
(7) Při uznání významné role odvětví skořápkového ovoce v oblasti životního prostředí při ochraně proti erozi, požárům a při zachovávání původního genetického materiálu a jeho významné sociální role spočívající v upevňování pouta lidí k půdě, a tudíž v dalším zachovávání existence oblastí venkova, je pro rok 2001 na místě poskytnout těm organizacím producentů, jejichž plány zlepšování skončí platnost v roce 2001 a které nadále splňují podmínky pro jejich uznání, prodloužené financování jejich plánů v rámci rozpočtu na rok 2002.
To by mělo zahrnovat organizace producentů, jejichž původním plánům zlepšování skončila platnost v roce 2000 a byly prodlouženy podle nařízení (ES) č. 558/20001.
(8) Způsobilé plochy by měly zahrnout plochy, na něž se vztahovaly plány schválené v roce 1990 nebo 1991 a které byly následně začleněny nebo přesunuty do dalšího plánu na základě jejich sloučení nebo nákupu organizací producentů.
(9) Pro účely financování by měl být brán zřetel pouze na žádosti o podporu týkající se činnosti provedené do 15. června 2002.
Plány, jejichž desátý rok platnosti skončil po 15. červnu 2000, měly podle nařízení (ES) č. 558/2001 nárok na podporu Společenství v jedenáctém roce pouze do 15. června 2001.
Z důvodu návaznosti by tyto plány měly mít nárok na podporu Společenství v době od 15. června 2001 do 31. prosince 2001.
(10) Za účelem zjednodušení správních postupů by se podpora měla omezit na největší z ploch, pro které byla v posledním roce plánu podána žádost o podporu.
(11) Doba jednoho roku není dostačující pro dokončení klučení a následné nové osázení a/nebo zpětnou přeměnu odrůdy podle čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 790/89 ze dne 20. března 1989 o stanovení výše doplňkové paušální podpory pro vytvoření organizací producentů a maximální výše podpory pro zlepšování jakosti a uvádění na trh v odvětví skořápkového ovoce a svatojánského chleba [7]. Maximální podpora na hektar by se proto měla vyplácet s ohledem na ostatní činnosti uvedené v čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení s maximálním příspěvkem Společenství na podporu ve výši 75 %.
(12) Pro období pokračujícího vyplácení podpory by se měla použít prováděcí pravidla nařízení Komise (EHS) č. 2159/89 ze dne 18. července 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 [8].
(13) S cílem vyřešit hospodářskou situaci v odvětví lískových oříšků by se paušální podpora pro lískové oříšky sklizené v hospodářském roce 2001/02 měla poskytnout organizacím producentů, které nejsou způsobilé k prodloužení plánů zlepšování podle tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Uznané organizace producentů zabývající se produkcí a uváděním skořápkového ovoce a/nebo svatojánského chleba na trh a využívající podpory podle hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72, jejichž plány zlepšování jakosti a uvádění na trh byly schváleny v roce 1990 nebo 1991 nebo obsahují oblasti schválené v roce 1990 nebo 1991, mohou žádat o pokračování takové podpory pro tyto oblasti po dobu až jednoho roku za podmínek stanovených v článcích 2 a 3 tohoto nařízení.
Během uvedeného období budou organizace producentů pokračovat v provádění plánu schváleného pro poslední rok.
Pro účely tohoto nařízení se posledním rokem plánu rozumí desátý rok pro oblasti schválené v roce 1991 a jedenáctý rok pro oblasti schválené v roce 1990 a jejich prodloužení podle nařízení (ES) č. 558/2001.
Článek 2
Podpora:
a) se vyplatí pouze pro ty oblasti, pro které byla v posledním roce plánu podána žádost o podporu;
b) se omezí na maximální částku 241,50 eura na hektar, přičemž maximální podíl Společenství činí 75 %;
c) platí na dobu do jednoho roku, která následuje bezprostředně po skončení posledního roku plánu, nejpozději do 15. června 2002.
Plány prodloužené podle nařízení (ES) č. 558/2001, jejichž poslední rok začíná po 15. červnu 2000, jsou po dobu od 15. června 2001 do konce posledního roku způsobilé k podpoře Společenství.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2159/89 se obdobně použije na plány, na které se vyplácí podpora podle článku 1.
Pokud to je nutné, doplňující prováděcí opatření se přijmou postupem podle článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96.
Článek 4
Článek 55 nařízení (ES) č. 2200/96 se nahrazuje tímto: "Článek 55
Pro lískové oříšky sklizené v průběhu hospodářského roku 2001/02 se poskytuje podpora ve výši 15 EUR na 100 kg organizacím producentů uznaným podle nařízení (EHS) č. 1035/72 nebo podle tohoto nařízení, které provádějí plán zlepšování jakosti ve smyslu článku 14d nařízení (EHS) č. 1035/72 nebo operační program ve smyslu článku 15 a nevyužívají podpory podle článků 1 a 2 nařízení (ES) č. 545/2002."
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 546/2002
ze dne 25. března 2002,
kterým se stanoví prémie a zaručená prahová množství pro tabákové listy podle skupiny odrůd a členského státu pro sklizně 2002, 2003 a 2004 a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2075/92
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že:
(1) podle článku 4 nařízení (EHS) č. 2075/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu se surovým tabákem4 se stanoví prémie a dodatečné částky pro každou sklizeň, přičemž se zohlední minulé a předpokládané možnosti odbytu různých skupin odrůd tabáku za běžných podmínek hospodářské soutěže.
Je třeba stanovit výši prémií a spojit je se zaručenými prahovými množstvími stanovenými pro roky 2002, 2003 a 2004;
(2) v souladu s čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2075/92 je nutné stanovit výši zaručeného prahového množství podle skupiny odrůd a členského státu pro sklizně 2002, 2003 a 2004, přičemž se zohlední zejména poměry na trhu a sociálně-ekonomické a agronomické podmínky příslušných pěstitelských oblastí. Stanovení výše zaručených prahových množství musí být provedeno včas, aby si producenti mohli na uvedené sklizně naplánovat svoji produkci;
5 nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 mohou členské státy zavést na smlouvy o pěstování aukční režim.
Je-li tento postup použit, musí se na základě současných platných ustanovení vztahovat na všechny skupiny odrůd tabáku produkovaných v členském státě.
Postup dosud nebyl použit, protože se členské státy domnívají, že použití aukčního režimu je odůvodněné pouze v případě určitých skupin odrůd a smluv seskupení producentů, která projevují zájem.
Za účelem podpory používání aukcí jako způsobu zvýšení obchodní ceny surového tabáku by se měla zavést pružnější ustanovení, aby členské státy mohly tento postup omezit pouze na určité skupiny odrůd a na seskupení producentů, která se jej chtějí účastnit;
5 nařízení (EHS) č. 2075/92 neumožnila dosáhnout cílů přeměny producentů a restrukturalizace zemědělských podniků, pro jejichž účel byla vytvořena.
Uplatňování rezervy kvót na vnitrostátní úrovni, zejména kritéria členských států pro přerozdělování této rezervy a slabá procentní sazba množství tvořících rezervu, se ukázalo pro dosažení požadovaného účinku jako nedostačující.
Kromě toho je nutné konstatovat, že správní opatření řízení národní rezervy kvót způsobilo zvýšenou pracovní zátěž a příliš zkomplikovalo řízení kvót, což vyústilo ve velká zpoždění při rozdělování kvót.
Členským státům, které považují tento postup za prospěšný, je tudíž třeba ponechat možnost jeho dalšího používání;
(5) Smlouva vyžaduje, aby při definování a provádění veškerých politik a činností Společenství byla zaručena vysoká úroveň ochrany lidského zdraví.
V rámci strategie udržitelného rozvoje v Evropské unii je nutné zohlednit hospodářské, sociální a environmentální důsledky každé politiky.
V pěstitelských oblastech surového tabáku je vhodné provádět činnosti zaměřené na rozvoj nových zdrojů příjmu a nových hospodářských činností pěstitelů.
Pro dosažení těchto cílů bylo navrženo změnit oblast působnosti Tabákového fondu Společenství a nahradit zemědělský výzkum opatřením na podporu zvláštních iniciativ pro přechod pěstitelů tabáku na jiné plodiny nebo jiné hospodářské činnosti vytvářející pracovní místa;
(6) pro rok 2003 je také vhodné zvýšit srážku, která slouží k financování fondu, na 3 %, aby se navýšily dostupné rozpočtové prostředky určené k financování informačních kampaní o škodlivých účincích konzumace tabáku a iniciativ zaměřených na přeměnu produkce.
Poslední zmíněné opatření, které představuje novou prioritu, by se mohlo provádět na vnitrostátní úrovni jako součást zvláštních opatření a mělo by doprovázet a rozvíjet vzájemné propojení s programem zpětného odkupu kvót.
Na základě zprávy Komise o využití finančních prostředků fondu by se pro sklizeň 2004 mohla srážka zvýšit až na 5 %;
(7) nařízení (EHS) č. 2075/92 je proto třeba změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Prémie na všechny skupiny surového tabáku a dodatečné částky podle článku 3 nařízení (EHS) č. 2075/92 jsou pro sklizně 2002, 2003 a 2004 stanoveny v příloze I tohoto nařízení.
Článek 2
Zaručená prahová množství podle článků 8 a 9 nařízení (EHS) č. 2075/92 podle skupiny odrůd a členského státu jsou pro sklizně 2002, 2003 a 2004 stanovena v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2075/92 se mění takto:
1. v článku 6 se odstavec 5 nahrazuje tímto: "5. Pokud to členskému státu jeho struktury umožňují, může zavést pro seskupení producentů, která se jej chtějí účastnit, aukční režim na smlouvy o pěstování podle odstavce 1 pro jednu skupinu odrůd pokud byly uzavřeny přede dnem, kdy začaly dodávky tabáku."
2. v článku 9 se odstavec 5 nahrazuje tímto: "5. Producentské členské státy mohou vytvářet národní rezervu kvót, jejíž prováděcí pravidla se stanoví postupem podle článku 23."
3. článek 13 se nahrazuje tímto: "Článek 13
1. Zakládá se Tabákový fond Společenství (dále jen "fond"), který je financován srážkou:
1) 2 % z prémie na sklizeň 2002,
2) 3 % z prémie na sklizeň 2003.
Do 31. prosince 2003 předloží Komise zprávu o využití finančních prostředků fondu, která může být případně doprovázena návrhem na zvýšení procentní sazby srážky až na 5 % pro sklizeň 2004.
2. Fond financuje činnosti v těchto oblastech:
a) zlepšení znalosti veřejnosti o škodlivých účincích všech forem konzumace tabáku, zejména informováním a vzděláváním; podpora při shromažďování údajů za účelem zjištění tendence konzumace tabáku a vypracování epidemiologických studií o závislosti na nikotinu ve Společenství; studie prevence závislosti na nikotinu;
b) v rámci programu podle čl. 14 odst. 1 zvláštní opatření týkající se přechodu pěstitelů tabáku na jiné plodiny nebo jiné hospodářské činnosti vytvářející pracovní místa, jakož i studie o možnostech přechodu pro pěstitele tabáku na jiné plodiny nebo činnosti."
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 563/2002
ze dne 2. dubna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 466/2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 315/93 stanoví, že za účelem ochrany veřejného zdraví musí být stanoveny maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 472/2002 [3], je použitelné ode dne 5. dubna 2002 a nahrazuje nařízení Komise (ES) č. 194/97 ze dne 31. ledna 1997, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [4], ve znění zejména nařízení (ES) č. 864/1999 [5], kterým se stanoví maximální limity dusičnanů v hlávkovém salátu a špenátu.
(3) Členské státy mají sdělovat výsledky svého monitorování a předkládat zprávu o přijatých opatřeních a dosaženém pokroku při uplatňování a zlepšování kodexu zásad správné zemědělské praxe pro snižování obsahu dusičnanů.
S použitím těchto informací Komise každé tři roky, a poprvé před 1. lednem 2002, přezkoumá maximální limity pro dusičnany v hlávkovém salátu a špenátu s celkovým cílem snížit tyto limity.
(4) Z ročních údajů z monitorování vyplývá, že se obsah dusičnanů v hlávkovém salátu snižuje.
Správnou výrobní praxí lze u určitých kategorií hlávkového salátu za rozumných nákladů dosáhnout dodržení nižších maximálních limitů.
Z některých regionů je často hlášen vyšší obsah dusičnanů než obsah stanovený v příloze nařízení (ES) č. 466/2001, přestože obecný trend směřuje ke snižování obsahu dusičnanů v hlávkovém salátu.
Obsah dusičnanů ve špenátu nevykazuje žádnou snižující se tendenci.
Některé členské státy potřebují zachovat stanovené přechodné období, aby mohly povolit uvádění hlávkového salátu nebo špenátu určeného pro spotřebu na jejich území na domácí trh.
U hlávkového salátu by mělo být toto přechodné období časově omezeno, u špenátu se jeho ukončení dosud nepředpokládá.
(5) Nařízení (ES) č. 466/2001 by proto mělo být změněno.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 466/2001 se mění takto:
1. V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Členské státy mohou v odůvodněných případech na přechodnou dobu povolit uvádět na trh čerstvý hlávkový salát a čerstvý špenát, vypěstované a určené ke spotřebě na jejich území, obsahující množství dusičnanů vyšší než množství stanovené jako maximální limit v bodech 1.1, 1.3 a 1.4 přílohy, pokud je uplatňován kodex zásad správné zemědělské praxe s cílem postupně dosáhnout hodnot stanovených v tomto nařízení.
Přechodné období
a) pro hlávkový salát končí dnem 1. ledna 2005;
b) pro špenát bude přezkoumáno nejpozději do 1. ledna 2005.
Členské státy každoročně informují Komisi a ostatní členské státy o opatřeních přijatých k provedení prvního pododstavce."
2. Oddíl 1 přílohy I se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 564/2002
ze dne 2. dubna 2002,
kterým se mění specifikace dvou názvů uvedených v příloze nařízení (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin a kterým se mění specifikace názvu uvedeného v příloze nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 (Marchfeldspargel/Baena/Lammefjordsgulerod)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2081/92 požádala rakouská vláda u názvu "Marchfeldspargel" zapsaného jako chráněné zeměpisné označení nařízením Komise (ES) č. 1263/96 [3], kterým se doplňuje příloha nařízení Komise (ES) č. 1107/96 ze dne 12. června 1996 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1778/2001 [5], o změnu popisu produktu a o doplnění několika odrůd chřestu.
(2) Podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2081/92 požádala španělská vláda u názvu "Baena" zapsaného jako chráněné zeměpisné označení nařízením (ES) č. 1107/96 o změnu vymezení zeměpisné oblasti, zejména o doplnění vesnice "Castro del Río" a o změnu popisu produktu.
(3) Podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2081/92 požádala dánská vláda u názvu "Lammefjordsgulerod" zapsaného jako chráněné zeměpisné označení nařízením Komise (ES) č. 2400/96 ze dne 17. prosince 1996 o zápisu určitých názvů do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 [6], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 245/2002 [7], o změnu vymezení zeměpisné oblasti, zejména o doplnění tří malých oblastí "Sidinge Fjord, Klintsø a Svinninge Vejle", důkazu původu a souvislostí.
(4) Po prozkoumání těchto tří žádostí o změnu bylo rozhodnuto, že se nejedná o změny méně významné.
(5) Postupem podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2081/92 a vzhledem k tomu, že se nejedná o změny méně významné, použije se přiměřeně postup podle článku 6.
(6) Bylo rozhodnuto, že ve všech třech případech jsou změny v souladu s nařízením (EHS) č. 2081/92. Po zveřejnění výše uvedených názvů v Úředním věstníku Evropských společenství [8] i Komise neobdržela žádné námitku podle článku 7 uvedeného nařízení.
(7) Tyto změny proto musí být zapsány a zveřejněny
Nařízení Komise (ES) č. 565/2002
ze dne 2. dubna 2002,
kterým se stanoví postup pro spravování celních kvót a kterým se zavádí systém osvědčení o původu česneku dováženého ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na čl. 31 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/404/ES ze dne 28. května 2001 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Argentinou na základě článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 o změně koncesí u česneku stanovených v tabulce CXL, která tvoří přílohu GATT [3], a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě jednání uskutečněných podle článku XXVIII GATT 1994 Komise změnila podmínky pro dovoz česneku.
Od 1. července 2001 se obvyklé clo na dovážený česnek spadající pod kód KN 07032000 skládá ze cla ve výši 9,6 % hodnoty zboží a zvláštní částky ve výši 1200 EUR za 1 tunu čisté hmotnosti.
Rozhodnutím 2001/404/ES však byla otevřena kvóta o objemu 38370 tun, která je osvobozena od zvláštního cla, dále jen "kvóta GATT".
Dohoda stanoví, že tato kvóta bude rozdělena na 19147 tun pro dovoz z Argentiny (pořadové číslo 09.4104), 13200 tun pro dovoz z Číny (pořadové číslo 09.4105) a 6023 tun pro dovoz ze všech ostatních třetích zemí (pořadové číslo 09.4106).
(2) Dovozy česneku se mohou také uskutečnit nad rámec kvóty GATT nebo běžného cla za preferenčních podmínek stanovených dohodami uzavřenými mezi Společenstvím a některými třetími zeměmi.
(3) Postup pro spravování kvóty GATT byl zaveden nařízením Komise (ES) č. 1047/2001 [4] naposledy pozměněným nařízením (ES) č.
1865/2001 [5]. Zkušenosti však ukazují, že tuto správu lze vylepšit a zjednodušit.
Mělo by být zejména zrušeno vyžadování dovozních licencí na dovozy uskutečňované mimo kvóty GATT a měly by být pozměněny podmínky přístupu dovozců k této kvótě, tak aby se bral větší ohled na tradiční obchodní toky.
(4) Dovozy česneku lze sledovat podle čl. 308d nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se stanovují prováděcí ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [6], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 444/2002 [7].
(5) Vzhledem k existenci zvláštního cla na nepreferenční dovozy nad rámec kvóty GATT je pro správu kvóty nezbytné zavést systém dovozních licencí. Podrobná pravidla tohoto systému musí doplňovat nebo se odchylovat od pravidel stanovených nařízením Komise (ES) č.
1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [8], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2299/2001 [9].
(6) Je nezbytné, aby existovala opatření, která co nejvíce omezí spekulativní žádosti o dovozní licence, které nesouvisí se skutečnou obchodní činností na trhu s ovocem a zeleninou.
K tomuto účelu by měla být stanovena zvláštní pravidla týkající se žádostí o licence a platností licencí.
(7) Vzhledem k tomu, že dohoda uzavřená s Argentinou upravuje správu kvóty GATT na základě systému tradičních a nových dovozců, je nutné vymezit pojem tradičních dovozců a rozdělit kvótu mezi tyto dvě kategorie dovozců tak, aby bylo umožněno její optimální využití.
(8) Pro zajištění řádné správy kvót GATT je nutné určit opatření, která musí Komise přijmout v případě, že žádosti o licence překročí pro určitou zemi původu nebo určité čtvrtletí množství stanovené rozhodnutím 2001/404/ES, k němuž je přičteno nevyužité množství z dříve vydaných licencí.
Pokud tato opatření zahrnují použití redukčního koeficientu při vydávání licence, musí být umožněno, aby tyto žádosti mohly být staženy a poskytnutá jistota okamžitě uvolněna.
(9) Pro posílení kontroly a zamezení odklonu obchodu v důsledku nepřesné dokumentace by měl být zachován současný systém osvědčení o původu zboží pro česnek dovážený z některých třetích zemí a požadavky na přímou dopravu česneku z třetí země původu do Společenství.
Osvědčení o původu musí být vystaveno příslušným národním orgánem v souladu s články 56 až 62 nařízení (EHS) č. 2454/93.
(10) Nařízení (ES) č. 1047/2001 by mělo být zrušeno.
(11) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
CELNÍ KVÓTY
Článek 1
Účel a stanovení cla platného pro kvótu
1. Tato kapitola stanoví pravidla pro správu celních kvót na česnek spadající pod kód KN 07032000 otevřených rozhodnutím 2001/404/ES.
2. Clo z hodnoty zboží platné pro produkty dovážené v rámci kvót uvedených v odstavci 1 je 9,6 %.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "dovozním obdobím" rozumí období jednoho roku od 1. června jednoho roku do 31. května následujícího roku;
b) "dovozci" rozumějí hospodářské subjekty, fyzické nebo právnické osoby, jednotlivci nebo seskupení, kteří nejméně v jednom ze dvou předchozích kalendářních roků do Společenství dovezli ročně alespoň 50 tun ovoce a zeleniny podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96;
c) "tradičními dovozci" rozumějí dovozci, kteří dováželi do Společenství česnek alespoň ve dvou nebo třech předchozích dovozních obdobích, bez ohledu na původ a datum těchto dovozů;
d) "referenčním množstvím" rozumí maximální množství ročních dovozů česneku uskutečněných tradičním dovozcem v kalendářních letech 1998, 1999 a 2000.
Pokud dotčený dovozce nedovezl alespoň ve dvou z těchto tří let žádný česnek, je referenčním množstvím maximální množství ročních dovozů během tří dovozních období předcházejících období, na které bylo požádáno o udělení dovozní licence;
e) "novými dovozci" rozumějí dovozci, kteří nejsou tradičními dovozci.
Referenční množství vypočítané pro určité období platí po celé toto období.
Článek 3
Systém dovozních licencí
1. Při veškerých dovozech v rámci kvót uvedených v čl. 1 odst. 1 se vyžaduje předložení dovozní licence, dále jen "licence" vydané v souladu s nařízením (ES) č. 1291/2000, s výhradou ustanovení tohoto nařízení.
2. Čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 se na tyto licence nevztahuje. V kolonce 19 licence se uvádí "0".
3. Odchylně od článku 9 nařízení (ES) č. 1291/2000 nejsou práva vyplývající z licencí převoditelná.
4. Výše jistoty uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 je 15 eur na tunu čisté hmotnosti.
Článek 4
Platnost licencí
1. V kolonce 8 žádostí o licenci a licencí se uvádí země původu produktu.
Slovo "ano" v kolonce 8 je zakřížkováno.
Licence platí pouze pro produkty pocházející ze země, která je uvedená v této kolonce.
2. Licence platí pouze ve čtvrtletí, na které byly vydány.
V kolonce 24 proto bude uveden jeden z následujících údajů:
- certificado expedido y válido solamente para el trimestre comprendido entre el 1… y el 28/29/30/31…
- licens, der kun er udstedt og gyldig for kvartalet fra 1. … til 28./29./30./31. …
- Lizenz nur erteilt und gültig für das Quartal vom 1. … bis 28./29./30./31. …
- Πιστοποιητικό εκδοJέν και οσχύον μόνο για το τρίμηνο από την 1η … έως τις 28/29/30/31 …
- licence issued and valid only for the quarter from 1 [month] to 28/29/30/31 [month]
- certificat émis et valable seulement pour le trimestre du 1er … au 28/29/30/31 …
- titolo rilasciato e valido unicamente per il trimestre dal 1o … al 28/29/30/31 …
- voor het kwartaal van 1… tot en met 28/29/30/31 … afgegeven en uitsluitend in dat kwartaal geldig certificaat.
- certificado emitido e válido apenas para o trimestre de 1 de … a 28/29/30/31 de …
- todistus on myönnetty 1 päivän … ja 28/29/30/31 päivän … väliselle vuosineljännekselle ja se on voimassa ainoastaan kyseisenä vuosineljänneksenä
- licens utfärdad och giltig endast för tremånadersperioden den 1 … till den 28/29/30/31 …
Článek 5
Žádosti o licence
1. Žádosti o licence mohou předkládat pouze dovozci.
Na podporu svých žádostí dovozci, a zejména tradiční dovozci, poskytnou příslušným národním orgánům informace prokazující k jejich spokojenosti shodu s čl. 2 písm. b) a c).
Pokud noví dovozci získali licence podle tohoto nařízení nebo podle nařízení (ES) č. 1047/2001 během předcházejícího dovozního období, musí prokázat, že přinejmenším 90 % množství, které jim bylo přiděleno, bylo uvedeno do volného oběhu.
2. Pro každé z čtvrtletí uvedených v příloze 1 mohou být podávány žádosti od druhého pondělí měsíce před měsícem předcházejícím příslušnému čtvrtletí až do posledního pátku uzavírajícího příslušného čtvrtletí.
V kolonce 20 bude uveden jeden z následujících údajů:
- certificado solicitado para el trimestre comprendido entre el 1 … y el 28/29/30/31 …
- licens, der er ansøgt om for kvartalet fra 1. … til 28./29./30./31. …
- Lizenz beantragt für das Quartal vom 1. … bis 28./29./30./31. …
- Πιστοποιητικό του ξητήJηκε για το τρίμηνο από την 1η … έως τις 28/29/30/31. …
- licence sought for the quarter from 1 [month] to 28/29/30/31 [month]
- certificat demandé pour le trimestre du 1er … au 28/29/30/31 …
- titolo richiesto per il trimestre dal 1o … al 28/29/30/31 …
- voor het kwartaal van 1 … tot en met 28/29/30/31 … aangevraagd certificaat.
- certificado pedido para o trimestre de 1 de … a 28/29/30/31 de …
- todistus on haettu 1 päivän … ja 28/29/30/31 päivän … väliselle vuosineljännekselle
- licens begärd för tremånadersperioden den 1 … till den 28/29/30/31 …
3. Množství, o které požádají v žádostech o licenci tradiční dovozci, nemůže v dovozním období přesáhnout referenční množství těchto dovozců.
4. Pro každý ze tří původů a pro každé ze čtvrtletí uvedených v příloze I nemůže množství, o které ve svých žádostech o licence požádají noví dovozci, přesáhnout 10 % množství uvedeného v příloze I pro dané čtvrtletí a daný původ.
5. Pokud v příloze I není pro určité čtvrtletí a pro určitý původ uvedeno žádné množství, nelze pro toto čtvrtletí a pro tento původ předložit jakékoli žádosti o licenci.
6. V kolonce 20 žádosti o licenci bude uvedeno "tradiční dovozce" nebo "nový dovozce" podle toho, kdo žádost předložil.
Článek 6
Maximální množství pro výdej licencí
1. Pro každý ze tří původů a pro každé čtvrtletí uvedené v příloze I se licence udělují pouze do maximálního množství, které se rovná součtu:
a) množství uvedeného v příloze I pro dané čtvrtletí a daný původ;
b) množství, na které nebyla u tohoto původu v předchozím čtvrtletí podána žádná žádost;
c) nevyužitého množství z dříve vydaných licencí oznámeného Komisi.
Avšak množství, o něž nebude požádáno nebo jež nebude využito v jednom dovozním období nelze převést do následujícího dovozního období.
2. U každého ze tří původů a u každého ze čtvrtletí uvedených v příloze I se maximální množství vypočítané podle odstavce 1 rozděluje následovně:
a) 70 % tradičním dovozcům,
b) 30 % novým dovozcům.
Avšak od prvního pondělí druhého měsíce každého čtvrtletí se dostupná množství rozdělují bez rozdílu oběma skupinám dovozců.
Článek 7
Sdělení členského státu Komisi
1. Členský stát informuje Komisi o tom:
a) na jaká množství byly předloženy žádosti o licence;
b) jaká množství nebyla využita z důvodů částečného využití nebo nevyužití licencí, tato množství odpovídají rozdílu mezi množstvími uvedenými na zadních stranách licencí a mezi množstvími, na které byly tyto licence vydány;
c) jaké množství se vztahuje k žádostem o licence staženým podle čl. 8 odst. 4.
2. Informace uvedené v odst. 1 písm. a) získané ze žádostí podaných v pondělí a úterý se předávají vždy ve čtvrtek příslušného týdne a informace získané ze žádostí podaných ve středu, čtvrtek a pátek se předávají v pondělí následujícího týdne.
Informace uvedené v odst. 1 písm. b) a c) získané z údajů minulého týdne se předávají každý čtvrtek.
Předání informací uvedené v odstavci 1 proběhne nejpozději do 12 hodin bruselského času.
Pokud nebyla předložena žádná žádost o vydání licence nebo pokud neexistuje žádné nevyužité nebo stažené množství podle odst. 1 písm. b) a c), oznámí to členský stát Komisi ve dnech uvedených v tomto odstavci.
Je-li den určený v tomto odstavci jako den předání informací státním svátkem, předá členský stát výše uvedené informace nejpozději do 15 hodin bruselského času předcházejícího pracovního dne.
3. Předání informací uvedené v odstavci 1 probíhá elektronicky na formuláři, který Komise za tímto účelem zašle členským státům.
Informace jsou členěny podle dne podání žádosti o licenci, třetí země původu, čtvrtletí a typu dovozce ve smyslu článku 2.
Článek 8
Vydávání licencí
1. Licence se vydávají pátý pracovní den po dni podání žádostí, pokud Komise během této doby nepřijme opatření podle odstavce 2.
V případě přijetí opatření podle odstavce 2 se licence vydávají třetí pracovní den po vstupu těchto opatření v platnost.
2. Pokud Komise dospěje na základě informací předaných členskými státy podle článku 7 k názoru, že žádosti o vydání licencí převyšují dosud nevyčerpaný zbytek jednoho z maximálních množství stanovených podle článku 6, přijme pomocí nařízení jednotné procento srážky pro dotčené žádosti a zastaví vydávání licencí až do data uvedeného v čl. 6 odst. 2 druhém pododstavci nebo přijímání dalších žádostí o licenci po celý zbytek čtvrtletí.
3. Při prověřování podle odstavce 2 Komise vezme v úvahu již vydané nebo dosud nevydané licence pro příslušné čtvrtletí a oblast původu.
4. Pokud bude, podle odstavce 2, množství, na které je vydána licence, nižší než množství uvedené v žádosti, lze žádost stáhnout do tří pracovních dnů ode dne vstupu v platnost opatření přijatých podle odstavce 2.
V případě stažení se okamžitě uvolňuje jistota.
5. Nelze vydat žádnou licenci na dovoz produktů pocházejících z těch zemí vyjmenovaných v příloze II, které Komisi nepředložily informace nezbytné k zahájení postupu správní spolupráce podle článků 63 až 65 nařízení (ES) č.
2454/93. Informace se považuje za zaslanou dnem svého zveřejnění, jak je stanoveno v článku 11.
KAPITOLA II
OSVĚDČENÍ O PŮVODU
Článek 9
Obecná ustanovení
Při každém propuštění česneku pocházejícího ze třetí země uvedené v příloze II do volného oběhu ve Společenství se:
a) předloží osvědčení o původu vydané příslušnými orgány dané země v souladu se články 55 až 56 nařízení (EHS) č. 2454/93 a
b) splní podmínka přímé dopravy produktu z příslušné země do Společenství ve smyslu článku 10.
Článek 10
Přímá doprava
1. Za produkty dopravené ze třetích zemí uvedených v příloze II přímo do Společenství se považují následující produkty:
a) produkty, které při své dopravě nepřekročily území žádné jiné třetí země;
b) produkty dopravené přes území jedné nebo více třetích zemí jiných než je země jejich původu, bez ohledu na to, zda byly v této zemi překládány nebo dočasně skladovány, za podmínky, že je tato přeprava odůvodněná zeměpisnými nebo výhradně dopravními důvody a že tyto produkty:
i) zůstaly pod trvalým dohledem celních orgánů tranzitní země/zemí nebo země/zemí dočasného skladování;
ii) nebyly v této zemi předány k obchodu nebo ke spotřebě a
iii) nebyly podrobeny jiným operacím, než vyložení a opětnému naložení nebo operacím zaručujícím jejich uchování v dobrém stavu.
Důkaz o splnění podmínek uvedených v odst. 1 písm. b) se předkládá orgánům Společenství.
Důkazem může být zejména předložení jednoho z následujících dokladů:
a) jednoho přepravního dokladu vydaného v zemi původu, který produkty doprovázel po celou dobu jejich přepravy, tedy i v zemi/zemích tranzitu;
b) potvrzení vydaného celními orgány země/zemí tranzitu, v němž je uveden:
i) přesný popis zboží;
ii) data jeho vyložení a opětovného naložení, případně nalodění a vylodění, včetně identifikačních údajů použitých plavidel;
iii) potvrzení o podmínkách uskladnění zboží.
Článek 11
Správní spolupráce
Jakmile každá třetí země uvedená v příloze II zašle informace potřebné pro zahájení postupu správní spolupráce podle článků 63 až 65 nařízení (EHS) č. 2454/93, zveřejní se sdělení o poskytnutí těchto informací v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C [10].
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1047/2001 se zrušuje ke dni 1. června 2002.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se na žádosti o licence předložené ode dne 8. dubna 2002 na čtvrtletí trvající od 1. června do 31. srpna 2002 a na propouštění do volného oběhu ode dne 1. června 2002.
Nepoužije se na propouštění do volného oběhu provedeného do dne 31. května 2002 podle dovozních licencí vydaných v souladu s nařízením (ES) č. 1047/2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 580/2002
ze dne 25. března 2002
o uzavření Protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským společenstvím a Gabonskou republikou o rybolovu při pobřeží Gabonu pro období od 3. prosince 2001 do 2. prosince 2005
RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě Dohody mezi Evropským společenstvím a Gabonskou republikou o rybolovu při pobřeží Gabonu [2] vedly obě smluvní strany jednání s cílem stanovit změny nebo dodatky, které mají být učiněny v dohodě na konci doby provádění protokolu.
(2) Dne 20. září 2001 byl jako výsledek jednání parafován nový protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle výše uvedené dohody na období od 3. prosince 2001 do 2. prosince 2005.
(3) Schválení tohoto protokolu je v zájmu Společenství.
(4) Měl by být stanoven způsob přidělování rybolovných práv mezi členské státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským společenstvím a Gabonskou republikou o rybolovu při pobřeží Gabonu pro období od 3. prosince 2001 do 2. prosince 2005, se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu je přiloženo k tomuto nařízení [3].
Článek 2
Rybolovná práva stanovená v protokolu se přidělují členským státům takto: - plavidla lovící tuňáky vlečnou sítí:
–Francie: _BAR_ 20 plavidel, _BAR_
–Španělsko: _BAR_ 18 plavidel, _BAR_
- plavidla lovící na dlouhý vlasec s návazci:
–Portugalsko: _BAR_ 6 plavidel, _BAR_
- trawlery:
–Řecko: _BAR_ 300 GRT měsíčně (v průměru za rok). _BAR_
Pokud žádosti o licence z těchto členských států nepokryjí všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise zvážit žádosti o licence z ostatních členských států.
Článek 3
Členské státy, jejichž plavidla provádějí rybolov podle tohoto protokolu, uvědomí Komisi o množství každého druhu uloveného v gabonské rybolovné oblasti v souladu s nařízením Komise (ES) č. 500/2001 ze dne 14. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2847/93, pokud jde o kontrolu úlovků rybářských plavidel Společenství ve vodách třetích zemí a na volném moři [4].
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 595/2002
ze dne 5. dubna 2002,
kterým se mění a opravuje nařízení (ES) č. 1520/2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2580/2000 [2], a zejména na čl. 8 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1520/2000 ze dne 13. července 2000, kterým se stanoví společná prováděcích pravidla k režimu poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1563/2001 [4], musí být změněno s cílem zajistit, aby se podrobná pravidla stanovená nařízením Komise (ES) č. 2298/2001 ze dne 26. listopadu 2001, kterým se stanoví podrobná pravidla pro vývoz produktů určených pro potravinovou pomoc [5], použila na žádosti o osvědčení o náhradě a na osvědčení o náhradě vydaná pro vývoz produktů určených pro potravinovou pomoc.
(2) Lhůta pro podání zvláštní žádosti, pokud vývozní prohlášení není zvláštní žádostí, jak je stanoveno v čl. 7 odst. 4 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1520/2000, působí v některých členských státech obtíže. Je vhodné zabývat se těmito obtížemi a dbát o to, aby se řešení použilo na spisy, které jsou ještě otevřené v době vstupu tohoto nařízení v platnost.
(3) Příloha B stanoví výplatu náhrad pro cukr, pokud jde o kódy KN 21013011 a 21013091.
Tyto kódy nejsou uvedeny v příloze V nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [6].
Z toho důvodu musí být příloha B opravena.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 1520/2000 musí být tedy pozměněno a opraveno.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1520/2000 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 6 odst. 1 druhého pododstavec se nahrazují tímto: "Předchozí pododstavec se nepoužije na dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 třetí odrážce, v článcích 36, 40, 44, 45 a v čl. 46 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999, ani na vývozy uvedené v článku 14."
2. Ustanovení čl. 7 odst. 4 druhého pododstavec se nahrazují tímto: "Zásadní požadavek je považován za splněný, pokud hospodářský subjekt předal zvláštní žádost či žádosti týkající se vývozů uskutečněných během doby platnosti osvědčení o náhradě a za podmínek přílohy F oddílu VI. V případě, že zvláštní žádostí není vývozní prohlášení, musí být podána s výjimkou případu vyšší moci, do tří měsíců následujících po dni, kdy končí platnost osvědčení o náhradě označeného číslem uvedeným na zvláštní žádosti."
3. Článek 10 se nahrazuje tímto: "Článek 10
Nařízení (ES) č. 2298/2001 se použije na žádosti o osvědčení o náhradě, jakož i na osvědčení o náhradě která jsou vystavena pro vývoz zboží v rámci opatření mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 Dohody."
4. Příloha F se mění takto:
V oddílu I bodu 2 se poslední věta zrušuje.
Článek 2
Příloha B nařízení (ES) č. 1520/2000 se opravuje takto:
1. Údaj týkající se kódu KN 21013011 se zrušuje.
2. Údaj týkající se kódu KN 21013091 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 597/2002
ze dne 5. dubna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1249/96, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o dovozní cla v odvětví obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. července 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 10 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 2 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 1249/96 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2104/2001 [4] stanoví, že celní orgán v přístavu vykládky vydá osvědčení o množství každého vyloženého produktu. Nařízení však nestanoví formát tohoto osvědčení, což vyvolalo určité potíže při harmonizaci. Je proto nutné vzor osvědčení doplnit, aby byly tyto potíže překonány.
(2) Za výjimečných okolností reprezentativní ceny CIF vypočtené podle článku 2 nařízení (ES) č. 1249/96 způsobují, že je pro pšenici obecnou nižší jakosti stanoveno nižší clo, než je clo pro pšenici obecnou vyšší jakosti.
Je proto vhodné použít pro dotčené jakosti clo nižší.
(3) Pokud podle článku 5 nařízení (ES) č. 1249/96 není clo pro dotčenou jakost dovážené pšenice nejvyšší clo pro daný produkt, dovozci pšenice obecné a pšenice tvrdé složí kromě jistot požadovaných nařízením Komise (ES) č.
1162/95 [5] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2298/2001 [6] zvláštní jistotu.
Tato jistota zaručuje, že bude clo použitelné pro dováženou jakost zaplaceno. Pokud je clo použitelné pro jednotlivé jakosti nulové, není tato jistota potřebná.
(4) Ustanovení čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1249/96 stanoví, že celní orgány odeberou reprezentativní vzorky některých dovážených produktů, aby bylo možné na základě jakosti produktu určit použitelnou výši cla. Pokud je dovozní clo pro jednotlivé jakosti téhož produktu stejné, nemá odběr vzorků za tímto účelem význam.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1249/96 se mění takto:
1. Druhý pododstavec čl. 2 odst. 4 se nahrazuje tímto: "Celní orgán v přístavu vykládky vydá podle vzoru uvedeného v příloze VI osvědčení o množství jednotlivých vyložených produktů. Clo může být podle předcházejících odrážek sníženo pouze v případě, že toto osvědčení doprovází zboží až do okamžiku splnění dovozních celních formalit."
2. Ustanovení čl. 4 odst. 2 se nahrazuje tímto: "2. Reprezentativní dovozní ceny CIF pro pšenici tvrdou, ječmen, kukuřici a pro jednotlivé standardní jakosti pšenice obecné jsou souhrnem složek uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c).
Pokud reprezentativní cena CIF pro nižší jakost pšenice obecné převyšuje cenu pro pšenici obecnou vyšší jakosti, použije se pro výpočet cla pro jakosti bezprostředně vyšší, jejichž reprezentativní cena CIF je nižší, vyšší reprezentativní cena CIF.
Pokud třetí země poskytnou subvence pro vývozy pšenice obecné střední nebo nízké jakosti do evropských zemí či zemí v oblasti Středozemního moře, čímž by mohly být ohroženy ceny na světovém trhu, může Komise tyto subvence při stanovení reprezentativní dovozní ceny CIF ve Společenství zohlednit."
3. V článku 5 se vkládá následující odstavec: "Pokud je však dovozní clo použitelné pro jednotlivé jakosti nulové, závazek uvedený ve druhé odrážce odstavce 1 se nevyžaduje."
4. První pododstavec čl. 6 odst. 1 se nahrazuje tímto: "1. Celní orgán propouštějící zboží do volného oběhu odebere podle přílohy směrnice Komise 76/371/EHS vzorky z každé zásilky pšenice tvrdé, pšenice obecné standardní vysoké nebo střední jakosti a kukuřice seté tvrdozrnné. Vzorky se však neodeberou, je-li dovozní clo pro jednotlivé jakosti stejné."
5. Příloha tohoto nařízení se vkládá jako příloha VI.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 622/2002
ze dne 11. dubna 2002,
kterým se stanoví lhůty pro předložení informací pro hodnocení chemicky definovaných látek určených k aromatizaci používaných nebo určených k použití v potravinách nebo na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2232/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví postup Společenství pro látky určené k aromatizaci používané nebo určené k použití v potravinách nebo na jejich povrchu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem nařízení (ES) č. 2232/96 je vytvoření seznamu látek určených k aromatizaci, jejichž použití je povoleno s vyloučením všech ostatních.
Tento seznam má být vytvořen po provedení hodnocení látek určených k aromatizaci používaných v potravinách nebo na jejich povrchu.
(2) Při provádění uvedeného nařízení byl rozhodnutím Komise 1999/217/ES [2] naposledy pozměněným rozhodnutím 2002/113/ES [3] přijat seznam látek určených k aromatizaci používaných v potravinách nebo na jejich povrchu.
(3) Informace nezbytné k hodnocení látek v seznamu byly upřesněny nařízením Komise (ES) č. 1565/2000 [4], kterým se stanoví program hodnocení chemicky definovaných látek určených k aromatizaci uvedených v rozhodnutí 1999/217/ES.
(4) V článku 3 nařízení (ES) č. 1565/2000 jsou uvedeny informace, které má poskytnout osoba odpovědná za uvádění dané látky na trh, aby mohl být proveden program hodnocení.
Nebudou-li informace k dispozici pro určitou látku do 12 měsíců od přijetí uvedeného nařízení, má být Komisi sdělen den, do nějž mohou být tyto informace předány.
(5) Během prvního roku provádění programu hodnocení předaly osoby, které jsou odpovědné za uvádění látek ze seznamu na trh, prostřednictvím EFFA (European Flavour and Fragrance Association) informace o části látek uvedených v rozhodnutí 1999/217/ES a sdělily Komisi dny, do nichž by mohly být předány informace o zbývajících látkách.
(6) S cílem zajistit hladký průběh procesu hodnocení je nyní Komise schopna stanovit lhůty pro předložení informací podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1565/2000.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Lhůty pro předání informací o látkách určených k aromatizaci podle čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 1565/2000 jsou uvedeny v příloze.
2. Na základě odůvodněné žádosti osoby odpovědné za uvádění těchto látek na trh může Komise stanovenou lhůtu prodloužit.
Žádost musí být podána před uplynutím lhůty.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 623/2002
ze dne 11. dubna 2002,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2550/2001, pokud jde o oblasti způsobilé pro prémii na kozy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Oblasti způsobilé pro prémii ve prospěch producentů kozího masa jsou vyjmenovány v příloze I nařízení Komise (ES) č. 2550/2001 ze dne 21. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem, pokud jde o režimy prémií, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2419/2001 [2], ve znění nařízení (ES) č. 263/2002 [3]. Nové šetření ukázalo, že seznam zeměpisných oblastí je třeba aktualizovat. Bylo zjištěno, že kritéria stanovená v čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2529/2001 byla v případě Německa splněna v horských oblastech ve smyslu článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [4];
(2) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovce a kozy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 2550/2001 se nahrazuje zněním obsaženým v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 651/2002
ze dne 16. dubna 2002,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 a nařízení (ES) č. 245/2001, pokud jde o kódy kombinované nomenklatury semen konopí určených k výsevu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 3290/94 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [3], a zejména na články 9 a 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [4], stanoví změny kombinované nomenklatury, především pokud jde o semena konopí určená k výsevu.
(2) Článek 5 nařízení (ES) č. 1673/2000 obsahuje ustanovení týkající se dovozu konopí. Produkty uvedené v článku 5, včetně semen určených k výsevu určitých odrůd konopí, se identifikují na základě jejich kódu kombinované nomenklatury. Nařízení Komise (ES) č. 245/2001 ze dne 5. února 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 52/2002 [6], uvádí ve své příloze vzor osvědčení pro dovoz konopí v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 1673/2000, zejména pokud jde o semena konopí určená k výsevu.
(3) Čl. 5 odst. 2 druhá odrážka nařízení (ES) č. 1673/2000 a příloha nařízení (ES) č. 245/2001 by měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 5 odst. 2 druhé odrážce nařízení (ES) č. 1673/2000 se text: "— u semen odrůd konopí kódu KN 12079910 určených k výsevu musí být prokázáno, že obsah tetrahydrokannabinolu nepřesahuje hodnotu stanovenou podle článku 5a nařízení (ES) č. 1251/1999,"
nahrazuje tímto: "— u semen odrůd konopí kódu KN 12079920 určených k výsevu musí být prokázáno, že obsah tetrahydrokannabinolu nepřesahuje hodnotu stanovenou podle článku 5a nařízení (ES) č. 1251/1999,"
. 2. Příloha nařízení (ES) č. 245/2001 se mění takto:
a) v kolonce 16 se kód "ex12079910" nahrazuje kódem "ex12079920";
b) v kolonce 24 se kód "KN 12079910" nahrazuje kódem "KN 12079920."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 658/2002
ze dne 15. dubna 2002
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], (dále jen "základní nařízení"), a zejména na čl. 11 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Předchozí šetření
(1) V květnu 1994, přijala Komise rozhodnutím č. 94/293/ES [2] závazky související s dovozem dusičnanu amonného pocházejícího z Litvy a Ruska, jako následek regionálního antidumpingového řízení ohledně dovozu do Spojeného království.
Závazek přijatý ruskými orgány byl ovšem porušen již v prvním roce své existence.
(2) V červnu 1994, poté, co Asociace evropských výrobců hnojiv (EFMA) vznesla stížnost, bylo v celém Společenství zahájeno antidumpingové šetření vztahující se k dusičnanu amonnému pocházejícímu z Litvy a Ruska. Rozhodnutím Komise č.
95/344/ES [3] bylo řízení ukončeno ve vztahu k dovozu z Litvy a v srpnu 1995 uvalila Rada svým nařízením (ES) č. 2022/95 [4] konečné antidumpingové clo na dovozy dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska.
Opatření vztahující se na dovozy pocházející z Ruska se skládají z proměnného cla rovnajícího se rozdílu mezi hodnotou 102,9 ECU za čistou tunu výrobku ("minimální dovozní cena") a čistou cenou CIF k hranici Společenství před celním odbavením, a to ve všech případech, kdy byla druhá cena nižší.
(3) Na základě dalšího šetření, během kterého bylo zjištěno, že tato opatření byla absorbována, byla opatření v březnu 1998 změněna nařízením (ES) č. 663/98 [5] na clo v konkrétní hodnotě 26,3 ECU za tunu.
2. Šetření týkající se dalších zemí
(4) V říjnu 1999 bylo zahájeno antidumpingové šetření týkající se dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Litvy, Polska a Ukrajiny do Společenství [6].
Toto šetření odhalilo, že dovozy dusičnanu amonného pocházejícího z Polska a Ukrajiny byly uskutečňovány za dumpingové ceny a způsobily výrobnímu odvětví Společenství značné škody, zatímco dovozy pocházející z Litvy za dumpingové ceny realizovány nebyly.
Následně byla nařízením (ES) č. 132/2001 [7] zavedena konečná antidumpingová opatření ve vztahu k dovozům dusičnanu amonného pocházejícího z Polska a Ukrajiny a řízení ve věci dovozů pocházejících z Litvy bylo ukončeno.
Uvalená cla měla podobu konkrétní výše cla za tunu, aby tak byla zajištěna účinnost opatření a aby bylo zabráněno všem cenovým manipulacím.
3. Současné šetření
3.1 Žádost o přezkum
(5) Po zveřejnění oznámení o hrozícím vypršení platnosti antidumpingových opatření vztahujících se na dovozy dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska dne 24. února 2000 [8] obdržela Komise žádost o přezkum ukončení platnosti a předběžný přezkum v souladu s čl. 11 odst.
2 a 3 základního nařízení, kterou podala Asociace evropských výrobců hnojiv jménem výrobců zajišťujících rozhodující část výroby dusičnanu amonného ve Společenství ("výrobci ze Společenství předkládající žádost"). Žádost o přezkum ukončení platnosti uváděla, že negativní dopady dumpingu vývozů pocházejících z Ruska by se pravděpodobně projevovaly i nadále nebo by se opět vyskytly, pokud by bylo povoleno ukončení platnosti opatření.
Žádost výrobců o předběžný přezkum vycházela ze skutečnosti, že stávající opatření se nezdála být dostatečná k tomu, aby vyrovnala negativní dopady dumpingu.
3.2 Oznámení o zahájení přezkumu
(6) Po konzultaci s Poradním výborem Komise rozhodla, že existují dostatečné důvody pro zahájení přezkumu, a zahájila šetření v souladu s čl. 11 odst. 2 a 3 základního nařízení zveřejněním oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství [9].
3.3 Prošetřované období
(7) Prošetřované období, ve kterém mělo být prověřeno trvání a opakující se výskyt dumpingu a negativních dopadů, zahrnovala dobu od 1. července 1999 do 30. června 2000.
Prověření tendencí relevantních pro vyhodnocení trvání a/nebo opakujícího se výskytu negativních dopadů pokrývalo dobu od 1. ledna 1996 do konce prošetřovaného období ("sledované období").
3.4 Strany, kterých se šetření týkalo
(8) Komise oficiálně informovala o zahájení přezkumu výrobce ze Společenství předkládající žádost, vyvážející výrobce z Ruska, dovozce, uživatele a asociace, o kterých bylo známo, že se jich záležitost týká, a zástupce příslušných vyvážejících zemí.
Komise zaslala dotazníky vyvážejícím výrobcům, výrobcům ze Společenství, dovozcům, uživatelům a asociacím, o kterých bylo známo, že se jich záležitost týká, a subjektům, které se do termínu uvedeného v oznámení o zahájení přezkumu přihlásily.
(9) V zájmu umožnění toho, aby ruští vyvážející výrobci mohli předložit žádost o tržně ekonomický přístup nebo o individuální přístup, budou-li si to přát, zaslala Komise vyvážejícím výrobcům, o kterých bylo známo, že se jich daná záležitost týká, formuláře žádosti.
(10) Dotazník vyplnilo devět výrobců ze Společenství, jeden výrobce z podobné země, dva dovozci, jedna asociace dovozců a dvě asociace spotřebitelů.
Z příslušné vyvážející země reagoval na dotazník pouze jeden subjekt.
3.5 Ověření obdržených informací
(11) Komise ověřila veškeré informace, které považovala za nutné pro účely stanovení trvání či opakujícího se výskytu dumpingu a negativních dopadů a zájmu Společenství.
Komise dala taktéž příslušným stranám možnost, aby písemně zveřejnily svá stanoviska a požádaly o slyšení.
(12) V prostorách následujících společností byly uskutečněny ověřovací návštěvy:
výrobci ze Společenství:
- Grande Paroisse SA, Francie,
- Hydro Agri France, Francie,
- Kemira Ince Ltd, Spojené království,
- Terra Nitrogen, Spojené království;
výrobce z podobné země:
- Mississippi Chemical Corporation, Yazoo City, USA.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(13) Výrobek, kterého se šetření týká, je stejný jako v předchozím šetření, tzn. dusičnan amonný (také "dotyčný výrobek"), pevné dusíkaté hnojivo hojně používané v zemědělství.
Vyrábí se z amoniaku a kyseliny dusičné v podobě krystalů nebo granulí a obsah dusíku přesahuje 28 % hmotn.
(14) Dotyčný výrobek v současné době spadá pod kódy kombinované nomenklatury (KN) 31023090 (dusičnan amonný, ne ve vodném roztoku).
2. Obdobný výrobek
(15) Předchozí šetření i šetření týkající se dalších zemí ukázala, že dusičnan amonný je prostou komoditou a jeho základní chemické vlastnosti jsou srovnatelné bez ohledu na zemi původu.
Existují dva rozdílné druhy dusičnanu amonného – granulovaný a krystalický.
Granulovaný dusičnan amonný má větší průměr částic, a tudíž i lepší rozmetací vlastnosti.
Šetření ukázalo, že dusičnan amonný dovážený z Ruska je krystalický a že převážné množství dusičnanu amonného vyráběného ve Společenství má formu granulovanou.
Avšak vzhledem k tomu, že granulovaný i krystalický dusičnan amonný mají stejné chemické vlastnosti i konečné použití a jsou spotřebiteli vnímány jako zaměnitelné výrobky, měly by být považovány za dva rozdílné druhy stejného výrobku.
(16) Výrobek vyráběný a prodávaný ve Společenství výrobci ze Společenství předkládajícími žádost je proto považován za výrobek podobný výrobku vyráběnému v Rusku a prodávanému v této zemi či vyváženému do Společenství.
Stejně je tomu v případě dusičnanu amonného prodávaného na domácím trhu podobné země.
C. DUMPING A PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ DUMPINGU
(17) V souladu s čl. 11 odst. 2 základního nařízení je nutné prověřit, zda je pravděpodobné, že by skončení platnosti opatření vedlo k pokračování či opakovanému výskytu dumpingu.
(18) Při prověřování toho, zda je pravděpodobné pokračování či opakovaný výskyt dumpingu, je nutné ověřit, zda dumping v současné době existuje a zda je pravděpodobné, že by se tento dumping vyskytoval i nadále.
1. Dumping během prošetřovaného období
1.1 Objem vývozů do Společenství během prošetřovaného období
(19) Vývozy dusičnanu amonného z Ruska dosáhly během prošetřovaného období výše 282000 tun, tedy kolem 20 % celkových dovozů dusičnanu amonného do Společenství, a přibližně 5 % spotřeby dusičnanu amonného ve Společenství.
Hodnota těchto dovozů mírně poklesla ve srovnání s předchozím prošetřovaným obdobím, tzn. obdobím od dubna 1993 do března 1994, kdy činila 340000 tun.
1.2 Tržně ekonomický přístup a individuální přístup
(20) Žádosti o tržně ekonomický přístup a/nebo individuální přístup předložili tři vyvážející výrobci.
Vzhledem k tomu, že dvě z těchto společností později v přiměřené lhůtě nepředložily své reakce na dotazník Komise, bylo uznáno za vhodné jejich žádosti o tržně ekonomický přístup nebo individuální přístup dále nezpracovávat.
Žádosti nemohly být brány v potaz v situaci, kdy chybějí potřebné údaje pro provedení výpočtu dumpingu.
Tyto společnosti byly proto považovány za firmy nespolupracující při šetření a následně jim bylo oznámeno, že zjištění budou v souladu s článkem 18 základního nařízení vycházet z dostupných informací.
(21) U třetí společnosti, která předložila žádost o tržně ekonomický přístup nebo individuální přístup, bylo zjištěno, že během prošetřovaného období neuskutečnila žádné vývozy dotyčného výrobku do Společenství.
S ohledem na naprostý nedostatek jakýchkoli údajů o prodejích realizovaných v zahraničí v prošetřovaném období nebylo možné vypočítat dumping ani v rámci přezkumu ukončení platnosti, ani předběžného přezkumu. V důsledku toho nemohl být zvažován tržně ekonomický přístup ani individuální přístup.
1.3 Podobná země
2 odst. 7 písm. a) základního nařízení s výjimkou případů, kdy je schválen tržně ekonomický přístup, běžná hodnota musí být určena na základě informací získaných z třetí země, která funguje podle principů tržní ekonomiky.
V oznámení o zahájení přezkumu navrhla Komise použít jako podobné země Polsko, neboť bylo jako podobná země použito i v jiných šetřeních týkajících se stejného výrobku; výrobní proces a přístup k surovinám jsou navíc srovnatelné s Ruskem.
(23) Asociace evropských dovozců hnojiv (EFIA) předložila námitky proti této volbě.
Jejich hlavní námitkou bylo to, že v Polsku jsou vzhledem ke značné míře ochrany před dovozem hnojiv velmi vysoké ceny domácích hnojiv a že Polsko má díky monopolu státního distribučního systému nejvyšší ceny plynu ve střední Evropě.
Asociace EFIA navrhuje stanovit jako podobnou zemi Litvu, která má podobné výrobní podmínky jako Rusko, nejsou v ní prováděny barterové obchody a jediný litevský výrobce nakupuje plyn od ruského dodavatele, který zajišťuje dodávky i pro ruské výrobce za ceny lišící se v závislosti na zveřejněných cenách CIF za amoniak platných v severní Evropě.
(24) Žádný ze známých polských výrobců ani jediný litevský výrobce však nebyli ochotni přistoupit na spolupráci.
(25) Komise poté na doporučení Asociace evropských výrobců hnojiv oslovila výrobce v Austrálii a v USA.
Jelikož z každé z těchto zemí byl ochoten spolupracovat pouze jeden výrobce, byl proveden další rozbor významnosti jejich konkrétních domácích tržeb s ohledem na podíl na domácím trhu a reprezentativnosti jejich tržeb realizovaných na domácím trhu ve srovnání s ruskými vývozy do Společenství.
Z tohoto rozboru vyplynulo, že oba výrobci vykazují reprezentativní domácí tržby, ale australský výrobce nemusí na domácím trhu čelit žádné vážnější konkurenci.
Přestože výrobce z USA také vykazoval vysoké domácí tržby, musel se vyrovnávat s cenovou konkurencí domácích i zahraničních společností.
Jako nejvhodnější podobná země byly proto vybrány Spojené státy americké.
(26) Tržby výrobce z USA z prodeje dusičnanu amonného na domácím trhu byly prověřeny a uznány v porovnání s tržbami Ruska z prodeje dusičnanu amonného ve Společenství za reprezentativní.
(27) Po zveřejnění výsledků asociace EFIA namítla, že odmítnutí spolupráce ze strany jediného litevského výrobce nemělo Komisi zabránit v použití Litvy jako podobné země, neboť Komise měla k dispozici potřebné informace ze svého posledního antidumpingového řízení spojeného s dovozy dusičnanu amonného z Litvy, Ukrajiny a Polska [10].
V případě obou řízení se prošetřovaná období skutečně časově překrývala.
Překrývala se však jen o první tři měsíce prošetřovaného období ze současného řízení. V souladu s čl.
6 odst. 1 základního nařízení by mělo v zájmu zajištění reprezentativních výsledků pokrývat prošetřované období obvykle dobu šesti měsíců bezprostředně předcházejících zahájení řízení.
Za těchto okolností bylo rozhodnuto, že údaje z prvních tří měsíců prošetřovaného období by nebyly pro sezónně fungující a nestálý trh s dusičnanem amonným dostatečně reprezentativní.
Dále by mělo být zdůrazněno, že použití informací získaných v rámci určitého řízení pro konkrétní účel při jiném řízení a pro jiný účel, kdy dotčená strana navíc neprojevila ochotu spolupracovat při druhém šetření, by bylo v rozporu s ustanoveními čl. 19 odst.
6 základního nařízení. Námitka proto byla zamítnuta.
1.4 Běžná hodnota
(28) Jak již bylo uvedeno výše, běžná hodnota byla vypočítána na základě údajů ověřených v prostorách společnosti z USA, která při šetření náležitě spolupracovala.
(29) Aby bylo možné určit, zda tržby z prodejů na trhu s obdobným výrobkem v USA byly realizovány v rámci běžné obchodní činnosti, byla domácí prodejní cena na úrovni EXW porovnána s celkovými náklady výroby (tzn. náklady na vyrobení výrobku plus výdaje na dopravu a administrativu).
Jelikož vážený průměr prodejní ceny byl vyšší než vážený průměr jednotkových nákladů, byla běžná hodnota stanovena na základě váženého průměru domácí prodejní ceny za prošetřované období.
(30) Asociace EFIA a spolupracující ruský vývozce namítali, že vzhledem k vysokým cenám plynu placeným výrobcem z USA měla být u vykonstruované běžné hodnoty provedena úprava směrem dolů.
Nejprve je třeba poznamenat, že běžná hodnota nebyla vykonstruována, ale určena na základě prodejních cen na trhu v USA.
Za druhé – přestože cena plynu hraje při výrobě dusičnanu amonného významnou roli, bylo uvedeno, že domácí trh s dusičnanem amonným v USA řídí hospodářská soutěž a že jsou vykazovány značné dovozy.
Jako takové jsou domácí ceny dusičnanu amonného do velké míry určovány trhem, nikoli výší nákladů.
V souvislosti s rozsahem, do jakého by vyšší ceny plynu v USA měly vliv na domácí prodejní ceny dusičnanu amonného během prošetřovaného období, nebyly získány žádné důkazy.
I kdyby bylo uznáno, že vysoké ceny plynu mohou mít dopad na domácí prodejní ceny dusičnanu amonného do velké míry, nemělo by to žádný vliv na konečné clo, neboť zjištěné dumpingové rozpětí by nekleslo pod rozpětí škod.
Za těchto okolností byla námitka zamítnuta.
1.5 Vývozní cena
(31) Jelikož jediný spolupracující vyvážející výrobce neuskutečnil během prošetřovaného období žádné vývozy dotyčného výrobku do Společenství, byla vývozní cena určena na základě dostupných údajů, v tomto případě cen CIF na hranice Společenství dle statistik Eurostat, a to v souladu s článkem 18 základního nařízení.
1.6 Srovnání
(32) Běžná hodnota byla porovnána s vývozní cenou na základě EXW (ze závodu). Tato metoda byla použita proto, aby byly zohledněny rozdíly v interních nákladech na dopravu v zemích s tržní ekonomikou a s plánovaným hospodářstvím, které vznikají zvláště u volně ložených výrobků, jako je dotyčný výrobek, u něhož tvoří náklady na dopravu značnou část prodejní ceny.
Vývozní cena CIF byla proto odpovídajícím způsobem upravena s ohledem na náklady na dopravu ze závodu do přístavu, na služby využité v přístavu, pojištění a dopravné na místo určení.
(33) Bylo zjištěno, že náklady na dopravu u dusičnanu amonného byly v USA určovány trhem a že mezi dopravními společnostmi panuje silná konkurence.
Vzhledem k tomu, že na trhu v USA panuje konkurence, byly náklady na železniční dopravu zjištěné během šetření u dotyčného výrobku v USA poměrným způsobem aplikovány na vážený průměr vývozní ceny k hranicím Společenství ruského vyvážejícího výrobce na základě vzdálenosti od hranice Společenství a stanovené pro všechny ruské výrobce "zaměřující se na vývoz" (viz bod odůvodnění č. 37).
1.7 Dumpingové rozpětí
2 odst. 11 a 12 základního nařízení bylo celoplošné dumpingové rozpětí určeno na základě porovnání váženého průměru běžné hodnoty a váženého průměru vývozní ceny EXW.
Celoplošné dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento "ceny CIF na hranice Společenství" činí 115,8 %.
2. Pravděpodobnost trvání dumpingu
(35) Jak bylo uvedeno v bodě odůvodnění č. 34, bylo zjištěno, že vývozy do Společenství probíhaly během prošetřovaného období za uměle snížené ceny.
Zjištěné dumpingové rozpětí bylo navíc mnohem vyšší než rozpětí z předchozího šetření.
(36) Při prověřování toho, zda je pravděpodobné, že by dumping pokračoval ve výrazné míře a ve vztahu k výraznému množství výrobku, bylo podrobeno rozboru několik zdrojů informací.
Nejprve bylo použito informací, které poskytl jediný spolupracující ruský výrobce. Tento výrobce ovšem, přestože vyvážel do třetích zemí, neuskutečnil žádné vývozy do Společenství.
Za druhé, s ohledem na absenci jakékoli spolupracující společnosti, která by vyvážela na trh Společenství, vycházel rozbor v souladu s čl.
18 odst. 1 základního nařízení také z údajů Eurostat i z informací uvedených v žádosti o přezkum, díky kterým mohly být připraveny prognózy pravděpodobných budoucích objemů vývozů do Společenství.
(37) Celková kapacita výroby dusičnanu amonného v Rusku je odhadována na 8900000 tun (tzn. 1,6krát převyšující spotřebu Společenství v prošetřovaném období), z toho výrobní kapacita výrobců "zaměřených na vývoz" (tzn. obecně těch, kteří mají snadný přístup k přístavu) činí dle odhadů nejméně 4500000 tun.
Přestože míry využití kapacity se u jednotlivých společností a v jednotlivých letech značně liší, odhaduje se místní spotřeba na pouhých 2200000 tun.
Je-li přihlédnuto k současné úrovni ruských vývozů do ostatních třetích zemí (tedy 2189000 tun v roce 1999), znamená to, že je k dispozici stále dosti velká kapacita pro výrobu na vývoz, které by mohlo být, potenciálně využito k dalšímu navýšení stávajících vývozů do Společenství v případě ukončení platnosti opatření.
(38) Dále je třeba připomenout, že v roce 1996 tvořily ruské vývozy do Společenství 40 % celkových ruských vývozů [11] dotyčného výrobku.
Tato skutečnost spolu s tím, že některé třetí země (USA, Austrálie, Polsko a Maďarsko) přijaly opatření na ochranu obchodu před dovozy z Ruska, že Čína od roku 1997 aktivně uplatňuje strategii nahrazování dovozů domácí výrobou a že domácí spotřeba v Rusku zůstane zřejmě v blízké budoucnosti na relativně nízké úrovni, znamená, že ruští výrobci se pravděpodobně budou snažit uplatnit veškerou další výrobu na trhu Společenství.
(39) S ohledem na současné úrovně cen na trhu Společenství je pravděpodobné, že ruští vyvážející výrobci budou i nadále používat uměle snižované ceny, aby si vynahradili ztracené podíly na trhu.
To potvrzuje i chování ruských vývozců ve vztahu k cenám na jejich nejdůležitějších vývozních trzích mimo Společenství a USA.
(40) I když podle předpovědí má světová spotřeba hnojiv do roku 2004 vzrůst, má být největší zvýšení spotřeby zaznamenáno v Asii, především v Číně a Indii.
Obě tyto země však vybudovaly obrovské kapacity na výrobu hnojiv, aby snížily potřebu dovozu.
Čína navíc uvalila zákaz na dovoz dusíkatých hnojiv, včetně dusičnanu amonného.
(41) Jak bylo zmíněno v bodě odůvodnění č. 21, jediný vyvážející výrobce, který během šetření spolupracoval, neuskutečnil během prošetřovaného období žádné vývozy do Společenství.
Přestože tento výrobce vykazoval během prošetřovaného období vysokou výrobní kapacitu, jeho nevyužitá kapacita byla omezená, a tudíž jakékoli navýšení výroby na vývoz do Společenství v případě ukončení platnosti opatření by nutně vyvolalo potřebu omezení prodeje na jiné trhy.
S ohledem na výrazný objem vývozů a dumpingové rozpětí i během prošetřovaného období u ostatních vývozců by ani skutečnost, že by tento vývozce mohl po ukončení platnosti opatření prodávat do Společenství za uměle nesnížené ceny, nezměnila nic na zjištění týkajícím se pravděpodobnosti pokračování dumpingu u země jako celku.
(42) Asociace EFIA namítala, že od nedávných teroristických útoků v USA všechny související náklady, jako je pojištění, náklady na dopravu, na vykládku, uskladnění a manipulaci, rostou a že tato skutečnost se odrazí ve vyšších cenách dovážených hnojiv, neboť dovozci musejí tyto náklady získat zpět.
Tato námitka však byla neopodstatněná, jelikož nebyly přeloženy žádné důkazy, že by tato situace měla na vývozní ceny z Ruska větší vliv než na domácí ceny v USA.
Vývoj po prošetřovaném období může být navíc brán v potaz pouze tehdy, lze-li prokázat, že tento vývoj by vedl k tomu, že výsledky šetření by byly nevyhovující a plánované uvalení antidumpingového cla by bylo jednoznačně nevhodné.
Tak tomu ovšem v tomto případě nebylo a námitka byla tudíž zamítnuta.
3. Závěr
(43) Během šetření nebyla objevena žádná skutečnost, která by nasvědčovala tomu, že by dumpingové rozpětí zaniklo či že by se objem vývozů za uměle snížené ceny zjištěný v prošetřovaném období snížil, jestliže by bylo povoleno ukončení platnosti opatření.
Navíc bylo zjištěno, že ruští výrobci mají značné rezervy v kapacitě a že odstranění opatření by zřejmě vedlo k dalším vývozům do Společenství za uměle snížené ceny.
Byl proto učiněn závěr, že bude-li ukončena platnost opatření, bude se velmi pravděpodobně nadále vyskytovat dumping ve značné míře a ve vztahu k velkému množství výrobku.
D. VYMEZENÍ VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(44) Z 11 výrobců ze Společenství předkládajících žádost jeden nereagoval na dotazník (Sefanitro) a jeden nepředložil dostatečné informace (Chemical Industries Of Northern Greece).
V důsledku toho byly oba tito výrobci považováni za nespolupracující, a nebyli proto uznáni za součást výrobního odvětví Společenství.
Během šetření bylo zjištěno, že zbývajících 9 spolupracujících výrobců představovalo v prošetřovaném období více než 85 % výroby Společenství v oblasti dusičnanu amonného.
Tito výrobci tedy představují výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst.
E. ROZBOR SITUACE NA TRHU SPOLEČENSTVÍ
1. Úvodní poznámka
(45) Zavedení antidumpingových opatření na dovozy dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska v roce 1995 v první fázi výrazně zlepšilo hospodářskou situaci výrobců ze Společenství předkládajících žádost, zvláště jejich finanční výsledky, díky nárůstu cen v období 1995 až 1996.
2. Spotřeba
(46) Spotřeba Společenství byla určena na základě objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na trhu Společenství, který byl uveden v dotazníku, objemu prodeje na trhu Společenství ostatních výrobců ze Společenství (nespolupracujících i nepatřících mezi výrobce předkládající žádost), který byl uveden ve stížnosti, a objemů dovozu do Společenství z příslušné země a ze všech dalších třetích zemí podle údajů Eurostat.
Podle výše uvedených údajů spotřeba Společenství poklesla mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím o 13 %, tedy ze 6328000 tun v roce 1996 na 5525000 tun v prošetřovaném období.
Spotřeba se nejvýrazněji snížila mezi lety 1996 a 1997 a poté zůstala do konce prošetřovaného období relativně stálá.
3. Dovozy z příslušné země
3.1 Objem a podíl na trhu
(47) Celkové dovozy dusičnanu amonného do Společenství postupně během sledovaného období klesaly (-28 %), přestože mezi rokem 1999 a prošetřovaným obdobím mírně vzrostly.
Objem ruských dovozů během sledovaného období výrazně poklesl, především od roku 1997.
Tato tendence se zdá být důsledkem obnovení šetření v roce 1997, jehož závěry zveřejněné v roce 1998 vedly ve stejném roce k úpravě antidumpingových opatření, a výrazného zvýšení dovozů z některých dalších třetích zemí, které těžily z uvalení antidumpingových opatření na ruské dovozy.
Mezi rokem 1996 a koncem prošetřovaného období se ruské dovozy snížily o 74 %, zatímco ostatní dovozy vzrostly o 30 %.
(48) Podíl dovozů z Ruska na trhu poklesl během sledovaného období o 12 procentních bodů.
Během prošetřovaného období však tento podíl stále představoval 5 % spotřeby Společenství a výraznou část celkových dovozů, konkrétně 20 %.
3.2 Ceny
(49) Po zavedení opatření v roce 1995 průměrné ceny příslušných dovozů podle údajů Eurostat klesly mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím o 45 %.
3.3 Porovnání cen
(50) Komise prověřila, zda vyvážející výrobci v příslušné zemi neprodávali za nižší ceny než byly během prošetřovaného období ceny výrobního odvětví Společenství.
Pro účely tohoto rozboru byly ceny CIF vyvážejících výrobců náležitě upraveny na úroveň ceny na hranice Společenství DEQ a porovnány u stejného objemu obchodu s cenami výrobců ze Společenství EXW, a to v obou případech u pytlovaných výrobků.
Důvodem k tomuto postupu byla skutečnost, že dovážené výrobky jsou vždy baleny do pytlů, zatímco výrobní odvětví Společenství prodává své výrobky také volně ložené.
Proto byly provedeny náležité úpravy.
Šetření také ukázalo, že výrobky v podobě granulí byly prodávány v průměru za vyšší cenu než výrobky ve formě krystalické.
Pro účely porovnání cen tedy byla stanovena odchylka ve výši 3,1 EUR za tunu.
Tato částka představuje průměrný rozdíl ceny mezi granulovanou a krystalickou formou dusičnanu amonného, kterou výrobní odvětví Společenství účtovalo během sledovaného období.
(51) Asociace EFIA namítla, že formou úpravy měla být zohledněna nižší kvalita výrobku dováženého z Ruska.
Během šetření však bylo zjištěno, že kvalita dotyčného výrobku pocházejícího z Ruska se v posledních letech zlepšila a dostala se na vyšší evropský standard.
Námitka byla proto zamítnuta.
(52) Zjištěný rozdíl v celoplošné ceně vyjádřený jako procento cen výrobců ze Společenství činí 27,7 %.
Tento rozdíl stále dosahuje i po přičtení antidumpingového cla k vývozní ceně výše 3,2 %.
Ceny výrobního odvětví Společenství se navíc snížily, neboť výrobní odvětví zaznamenalo ztráty ve výši 18 %.
4. Hospodářská situace výrobního odvětví Společenství
4.1 Výroba
(53) Výroba výrobního odvětví Společenství poklesla mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím o 17 %, tzn. ze 4713000 tun na 3903000 tun.
Mírný růst byl zaznamenán mezi lety 1997 a 1998, ale v roce 1999 se výroba opět snížila.
4.2 Kapacita a její využití
(54) Je nutné zdůraznit, že bylo zjištěno, že kapacita a její využití nepatří u tohoto druhu výroby a výrobního odvětví k důležitým ukazatelům, neboť je ovlivněna skutečností, že na stejném výrobním zařízení jsou vyráběny ještě další výrobky.
Na základě amoniaku získaného ze zemního plynu se skutečně vyrábějí na stejné výrobní lince různé výrobky.
Celková výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství byla během daného období relativně stálá.
Využití kapacity pokleslo z 56 % v roce 1996 na 46 % v roce 1997 a poté zůstalo stabilní.
4.3 Prodeje ve Společenství
(55) Objem prodejů výrobního odvětví Společenství se snížil ze 4238000 tun v roce 1996 na 3766000 tun během prošetřovaného období, tzn. o 11 %.
Pokles byl nejvýraznější v letech 1996 a 1997, kdy prodeje klesly o 15 %.
4.4 Zásoby
(56) Úroveň zásob není s ohledem na sezónní povahu prodejů a skutečnost, že dusičnan amonný je částečně skladován samotnými výrobci a částečně zemědělskými družstvy, považována za relevantní ukazatel negativního dopadu.
4.5 Podíl na trhu
(57) Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu se mezi lety 1996 a 1997 snížil a poté vzrostl na rozdíl 1,2 procentního bodu mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím.
V prošetřovaném období dosáhl výše 68,2 % ve srovnání s 67 % v roce 1996.
4.6 Ceny a faktory ovlivňující ceny
(58) Průměrná čistá prodejní cena výrobců ze Společenství poklesla ze 133 ECU za tunu v roce 1996 na 99 ECU za tunu během prošetřovaného období, tedy o 25 %.
Pokles byl zvláště výrazný mezi roky 1996 a 1999 (-28 %).
Kromě negativního dopadu příslušných dovozů patřilo mezi další faktory, jež mohly k poklesu přispět, snížení poptávky na trhu Společenství mezi lety 1996 a 1997, dovozy ze zemí, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 132/2001, a čínský zákaz dovozu dusíkatých hnojiv uvalený v roce 1997.
4.7 Ziskovost a návratnost investic
(59) Hodnota váženého průměru ziskovosti výrobního odvětví Společenství se mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím zhoršila o 37 procentních bodů z 18,6 % na –18,0 %.
Tento vývoj musí být vnímán ve světle vývoje cen, který byl podobný, a s přihlédnutím k cenám zemního plynu, které od třetího čtvrtletí roku 1999 rostly.
Během sledovaného období se návratnost investic vyvíjela podobně jako ziskovost.
4.8 Peněžní tok
(60) Peněžní tok vytvořený průmyslem Společenství ve vztahu k prodeji dusičnanu amonného se vyvíjel velmi podobným způsobem jako ziskovost.
4.9 Schopnost získávání kapitálu
(61) S ohledem na strukturu společností, které podaly stížnost, tedy na skutečnost, že výrobci hnojiv jsou součástí velké chemické skupiny zabývající se dalšími výrobky, nebylo možné určit schopnost získat kapitál pouze na dotyčný výrobek a bylo proto rozhodnuto, že tento ukazatel není při určování rozsahu negativního dopadu důležitý.
4.10 Zaměstnanost a mzdy
(62) Zaměstnanost ve výrobním odvětví Společenství mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím poklesla z 1986 na 1608 zaměstnanců, což znamená snížení o 19 %.
Celkové mzdy zaznamenaly podobný pokles jako počet pracovníků.
4.11 Investice
(63) Hodnoty investic zůstaly během daného období relativně neměnné.
Hodnoty investic zahrnují investice vztahující se k výrobním krokům předcházejícím výrobě dusičnanu amonného.
Nejdůležitější investicí mezi rokem 1996 a prošetřovaným obdobím byly investice do výrobního zařízení pro výrobu kyseliny dusičné, což je surovina používaná při výrobě dusičnanu amonného, která však může být využita také pro jiné účely, např. k výrobě roztoků močoviny a dusičnanu amonného.
4.12 Výše dumpingového rozpětí
(64) Dopad výše skutečného dumpingového rozpětí na výrobní odvětví Společenství nemůže být s ohledem na objem a ceny dovozů z daných zemí považován za zanedbatelný.
5. Závěr
(65) Jak bylo vysvětleno v bodě odůvodnění č. 45, zavedení antidumpingových opatření na dovozy dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska v roce 1995 v první fázi výrazně zlepšilo hospodářskou situaci výrobců ze Společenství předkládajících žádost.
Od roku 1997 se však situace opět zhoršovala.
S výjimkou podílů na trhu, které díky snížení cen mírně vzrostly, se všechny ostatní ukazatele negativního dopadu, tzn. výroba, objemy prodeje, ceny, ziskovost, návratnost investic, peněžní tok a zaměstnanost, vyvíjely negativně.
Zvláště záporný dopad na ziskovost výrobního odvětví Společenství mělo prudké snížení prodejních cen.
Jak bylo potvrzeno nařízením (ES) č. 132/2001, tento vývoj musí být vnímán ve světle rostoucího podílu na trhu Společenství dovozů z třetích zemí, které získaly více než polovinu podílů na ruském trhu a výrazně negativně ovlivnily ceny výrobního odvětví Společenství.
(66) V této souvislosti by mělo být poznamenáno, že ruské ceny, na základě údajů Eurostat a bez konkrétního cla uvaleného v roce 1998, byly během celého sledovaného období nižší než prodejní ceny Polska a Ukrajiny (o 27 % během prošetřovaného období), s výjimkou roku 1997, kdy dosáhly stejné úrovně.
F. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVANÉHO VÝSKYTU NEGATIVNÍCH DOPADŮ
1. Změny spojené s dumpingem a situace výrobního odvětví Společenství
1.1 Změna okolností spojených s dumpingem
(67) Šetření ukázalo, že dumpingové rozpětí v porovnání s dumpingovým rozpětím vypočítaným během předchozího šetření, které vedlo k zavedení opatření, výrazně vzrostlo.
Dumpingové rozpětí vypočítané během předešlého šetření činilo 41,9 %, což je hodnota výrazně nižší než hodnota vypočítaná v rámci současného šetření (115,8 %).
1.2 Změna okolností spojených se situací výrobního odvětví Společenství
(68) Šetření prokázalo, že výrobnímu odvětví Společenství vznikly mezi rokem 1998 a prošetřovaným obdobím značné ztráty.
Situace je dokonce horší než během šetření, které vyústilo v zavedení platných opatření, neboť např. ztráty byly během prošetřovaného období v rámci současného šetření téměř třikrát vyšší než ztráty během prošetřovaného období v rámci předchozího šetření provedeného v souladu s nařízením (ES) č. 2022/95.
(69) Téměř po celou dobu uplatňování cla na dovozy z Ruska docházelo k výraznému negativnímu ovlivňování cen.
V březnu 1998 muselo být proměnné clo nahrazeno konkrétním pevným clem, protože opatření se ukázala být neúčinnými.
Od července 1998 byly navíc vývozní ceny na úrovni zaplaceného cla (tzn. včetně konkrétního cla) pod úrovní nepoškozující ceny výrobního odvětví Společenství, což bylo zjištěno během původního šetření a na základě čehož byla stanovena výše cla.
2. Pravděpodobnost opakovaného výskytu negativních dopadů
(70) V zájmu určení pravděpodobného dopadu ukončení platnosti zavedených opatření byly zváženy následující záležitosti.
(71) Chování ruských vyvážejících výrobců v oblasti cen, jak dokládají nízké ceny na trzích třetích zemí a na trhu Společenství, ve spojení s jejich schopností dodávat další velké objemy dusičnanu amonného, by mělo v případě odvolání opatření pravděpodobně obecně negativní dopad na ceny na trhu s touto komoditou velmi citlivou na pohyb cen.
Ruští vyvážející výrobci by s vysokou pravděpodobností převzali od výrobního odvětví Společenství významné podíly na trhu.
To by pak vedlo k opakovanému výskytu negativních dopadů dovozů pocházejících z Ruska v podobě klesajících prodejních cen výrobního odvětví Společenství, snižujících se objemů prodeje a podílů na trhu i následného vlivu na ziskovost.
(72) Výrobní odvětví Společenství je v obtížné situaci především z pohledu jeho ziskovosti.
Přestože situace výrobního odvětví Společenství se po zavedení daných opatření v prvním roce jejich uplatňování výrazně zlepšila, poté se opět zhoršovala, zvláště od roku 1997, v důsledku umělého snižování cen dovozů z ostatních zemí, jak je uvedeno v nařízení (ES) č. 132/2001.
V současné době je situace ještě horší. Za těchto okolností by situace výrobního odvětví Společenství v případě odvolání opatření proti Rusku nejen byla dále ohrožena, ale výhody, které by měla výrobnímu odvětví Společenství přinášet zavedená opatření proti ostatním zemím, by byly zmenšeny či dokonce zrušeny.
(73) Asociace EFIA vznesla námitku, že snižování cen, k němuž docházelo na trhu Společenství od roku 1997, je způsobeno celou řadou faktorů, mezi nimi čínským zákazem dovozu dusíkatých hnojiv, a nemůže být tedy připisován ruskému chování ve vztahu k cenám.
I když pokles cen mohl být vyvolán i dalšími faktory, jako byla menší poptávka na trhu Společenství v letech 1996 a 1997 a čínská strategie, ruské ceny poklesly mnohem více než ceny všech ostatních vývozců a byly výrazně nižší než ostatní dovozní ceny ze zemí jako Litva, Egypt a Bulharsko, které nebyly uměle sníženy.
Tento stav může být vysvětlen skutečností, že Rusko ztratilo jeden ze svých nejvýznamnějších vývozních trhů, neboť ruské vývozy do Číny v roce 1996, tedy rok před vyhlášením zákazu, přesáhly 1000000 tun, tzn. 90 % čínských dovozů dusičnanu amonného.
(74) Stejná asociace dovozců také tvrdila, že zhoršování situace ve výrobním odvětví Společenství nemůže být připisováno pouze dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska, neboť za jeho příčinu bylo již označeno Polsko a Ukrajina v rámci jiného šetření, které vedlo k uvalení antidumpingových opatření.
V této souvislosti by mělo být připomenuto, že úkolem přezkumu ukončení platnosti je analyzovat situaci na trhu Společenství při předpokladu, že po odvolání zavedených opatření bude pokračovat umělé snižování cen a negativní dopad.
Ve vztahu ke stávajícímu přezkumu ukončení platnosti nemá skutečnost, že za příčinu zhoršení situace ve výrobním odvětví Společenství již v konkrétním období byla v rámci jiného antidumpingového řízení označena přítomnost jiných třetích zemí, tedy Polska a Ukrajiny, vliv na rozbor budoucího chování ruských vývozců na trhu Společenství a jeho pravděpodobný vliv na situaci ve výrobním odvětví Společenství.
(75) Asociace EFIA konečně namítala, že snížení ziskovosti výrobního odvětví Společenství bylo zapříčiněno především zvýšením cen zemního plynu a že nepoškozující cena by měla být upravena tak, aby zohledňovala tuto skutečnost.
Jak bylo zmíněno v bodě odůvodnění č. 59, skutečnost, že toto navýšení ceny zemního plynu mohlo mít vliv na ziskovost, byla vzata v potaz.
Ziskovost je ovšem jen jednou z částí analýzy situace ve výrobním odvětví Společenství a, jak bylo vysvětleno v bodě odůvodnění č. 65, ve sledovaném období došlo k negativnímu vývoji mnoha dalších ukazatelů.
Bylo proto konstatováno, že vývoj cen zemního plynu by měl být považován spíše za negativní faktor, nikoli za příčinu zhoršujícího se stavu, protože zjištěný cenový tlak nedovoloval výrobnímu odvětví Společenství kompenzovat navýšení prostřednictvím svých prodejních cen.
Rozbor vývoje cen zemního plynu ve Společenství za poslední roky ukazuje, že se jedná o vývoj velmi proměnlivý a v souvislosti s budoucím vývojem nelze učinit žádné závěry.
Bylo proto konstatováno, že na trhu Společenství neexistují žádné zvláštní okolnosti, které by úpravu ospravedlňovaly.
(76) Na základě výše uvedeného byl učiněn závěr, že v případě odvolání zavedených opatření dojde pravděpodobně opět k výskytu negativních vlivů.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Úvod
(77) V souladu s článkem 21 základního nařízení Komise prověřila, zda by prodloužení platnosti a pozměnění stávajících antidumpingových opatření šlo proti zájmům Společenství jako celku.
Stanovení zájmu Společenství vycházelo z vyhodnocení všech relevantních zájmů, tzn. zájmů výrobního odvětví Společenství, dovozců/obchodníků i spotřebitelů dotyčného výrobku.
Aby bylo možno posoudit pravděpodobný dopad prodloužení, či naopak ukončení platnosti opatření, vyžádala si Komise informace od všech zainteresovaných stran zmíněných výše.
(78) Je nutno připomenout, že během předchozího šetření nebylo přijetí opatření považováno za akt odporující zájmu Společenství.
Skutečnost, že stávající šetření je přezkumem, v jehož rámci je prováděn rozbor situace, kdy antidumpingová opatření již byla zavedena, by umožňovala vyhodnocení veškerých negativních dopadů stávajících antidumpingových opatření na strany, kterých se daná situace týká.
(79) Na základě těchto skutečností bylo prověřeno, zda i přes závěry o pravděpodobnosti opětovného umělého snížení cen, které by mělo negativní dopad, existují závažné důvody podporující závěr, že prodloužení platnosti zavedených opatření v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství.
2. Zájem výrobního odvětví Společenství
(80) Pokud nebude prodloužena platnost zavedených antidumpingových opatření, je pravděpodobné, že dojde opět k umělému snižování cen s negativními dopady a že situace ve výrobním odvětví Společenství, která se během sledovaného období zhoršila, by se dále zhoršovala.
(81) Výrobní odvětví Společenství dokazuje, že jeho struktura z něho činí životaschopné odvětví, které se umí přizpůsobit měnícím se podmínkám na trhu.
Tato schopnost byla potvrzena zvláště zisky výrobního odvětví dosaženými do roku 1997 a jeho investicemi do nejmodernějších výrobních kapacit.
Úspěch těchto snah do značné míry závisí na existenci korektní hospodářské soutěže na trhu Společenství.
(82) Lze s určitostí očekávat, že výrobní odvětví Společenství bude moci využívat výhod vyplývajících ze zavedení opatření dle nařízení (ES) č. 132/2001 za podmínky, že fungování těchto opatření nebude narušeno jiným zdrojem nebezpečného dumpingu.
Jak již bylo uvedeno výše, je v zájmu Společenství prodloužit platnost opatření zavedených na dovoz dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska, neboť opětovný výskyt umělého snižování cen u dovozu z Ruska je velmi pravděpodobný.
3. Zájem dovozců
(83) Dotazníky a informace byly poskytnuty asociací EFIA (zastupující 24 dovozců) a dvěma dovozci (ze 48, kterým byly dotazníky zaslány).
(84) Odpovědi, které byly získány od dvou spolupracujících dovozců, potvrdily pokles cen od roku 1998 i skutečnost, že výrobci ze Společenství byli nuceni se tomuto trendu v zájmu zajištění konkurenceschopnosti přizpůsobit.
Jeden z nich také zdůraznil nutnost podporovat evropskou infrastrukturu, aby bylo možné zaručit dobré podmínky pro zásobování evropského trhu, zatímco asociace byla proti prodloužení platnosti zavedených opatření.
(85) S ohledem na nízkou míru spolupráce a na skutečnost, že dusičnan amonný je pouze jedním z široké škály hnojiv, s nimiž dovozci pracují, bylo konstatováno, že žádný negativní dopad prodloužení platnosti zavedených opatření na dovoz by nebyl závažným důvodem pro neprodloužení platnosti těchto opatření.
4. Zájem spotřebitelů
(86) Spotřebiteli dotyčného výrobku jsou zemědělci.
Komise zaslala dotazníky šesti asociacím spotřebitelů na úrovni evropské i vnitrostátní.
Odpověď na dotazník vypracovaly dvě z nich.
Obě jsou v zásadě proti prodloužení platnosti zavedených opatření.
(87) Jedna asociace spotřebitelů namítla, že rozbor zájmu spotřebitelů by měl být úzce propojen se zájmem britských spotřebitelů, neboť Spojené království vykazuje nejvyšší míru spotřeby dusičnanu amonného ve Společenství.
Během šetření však bylo zjištěno, že během prošetřovaného období dovozy do Spojeného království představovaly pouze 16 % objemu dovozů dotyčného výrobku z Ruska do Společenství, zatímco dovozy do Francie tvořily 47 % ruských dovozů dusičnanu amonného do Společenství.
Námitka musí být proto zamítnuta.
(88) Stejná asociace navíc namítala, že prodloužení platnosti zavedených opatření by snížilo výnosy britských zemědělců a výrazně zhoršilo jejich hospodářskou situaci.
Jak bylo v této spojitosti uvedeno v nařízení (ES) č. 132/2001, hnojiva představují v průměru 6 % celkových výrobních nákladů zemědělců.
Vzhledem k tomu, že dovoz z dané země tvořil během prošetřovaného období 5 % spotřeby dusičnanu amonného na trhu Společenství a že pouze část výsledného navýšení dovozní ceny bude pravděpodobně přeneseně hrazena spotřebiteli, budou veškerá případná zvýšení výrobních nákladů zemědělců zřejmě zanedbatelná.
Pokud by navíc Společenství mělo navýšit nejen objem prodeje, ale také ceny, byl by tento nárůst cen s ohledem na existenci dalších zdrojů dodávek omezený.
37 % všech dovozů dusičnanu amonného do Společenství totiž antidumpingovým opatřením nepodléhá.
(89) Asociace EFIA a jedna z asociací spotřebitelů namítly, že antidumpingová opatření omezují možnosti zemědělců využívat náhradní zdroje dusičnanu amonného za příznivé ceny, protože antidumpingovým opatřením nepodléhá jen 37 % všech dovozů dusičnanu amonného do Společenství.
Na jedné straně se připomíná, že účelem antidumpingových opatření není omezit dodávky, ale znovu nastolit korektní hospodářskou soutěž na trhu Společenství.
Na druhé straně by mělo být poznamenáno, že údaj 37 % je částečně podhodnocený, protože dodávky dusičnanu amonného na trh Společenství ze zemí, které uměle nesnižují prodejní ceny, nejsou z důvodu silného cenového tlaku vyvíjeného Ruskem, Polskem a Ukrajinou příliš zajímavé.
Je proto nanejvýš pravděpodobné, že v případě opětovného nastolení korektní hospodářské soutěže rozšíří země, které nepraktikují umělé snižování cen, svou přítomnost na trhu Společenství.
(90) Na základě výše uvedených skutečností bylo konstatováno, že pravděpodobný dopad na zemědělce nepředstavuje dostatečný důvod proti prodloužení platnosti zavedených opatření, jelikož případný negativní vliv na zemědělce by zřejmě nepřevýšil kladný dopad na výrobní odvětví Společenství.
5. Závěr týkající se zájmu Společenství
(91) Vzhledem k výše uvedenému byl učiněn závěr, že z pohledu zájmu Společenství neexistují žádné závažné důvody proti prodloužení platnosti zavedených opatření.
H. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
(92) Předkladatelé žádosti uvedli, že podle jistých náznaků se objevují nové formy dusičnanu amonného, tzn. sloučeniny dusičnanu amonného s jinými výrobky, jejichž jediným účelem je obejít případná antidumpingová opatření vztahující se na dusičnan amonný.
Na tuto záležitost jsou upozorňovány i celní orgány.
(93) S ohledem na závěry učiněné ve vztahu k dumpingu a negativním vlivům a na možnou existenci názoru, že stávající opatření nevedou k zamýšleným výsledkům při odstraňování negativních dopadů, byl učiněn závěr, že v zájmu prevence pokračujícího výskytu negativních dopadů by měla být prodloužena platnost zavedených antidumpingových opatření a že úroveň opatření by měla být upravena.
(94) Při určování úrovně cla bylo přihlédnuto k zjištěné výši dumpingového rozpětí a hodnotě cla nutné k odstranění negativního dopadu na výrobní odvětví Společenství.
Na základě pravidla nižšího cla byla ke stanovení výše cla, které má být zavedeno, použito rozpětí škod.
(95) Asociace evropských výrobců hnojiv namítla, že dvojí mechanismus (konkrétní clo spolu s minimální dovozní cenou) by byl vzhledem k velmi nízkým cenám zemního plynu určovaným státem, které platí ruští výrobci, účinnější.
Bylo však konstatováno, že konkrétní clo je dostatečné, neboť vychází ze zjištění přezkumného šetření, a že podoba opatření, tedy konkrétní clo, zabrání manipulacím s cenami a absorpci cel.
Žádost Asociace evropských výrobců hnojiv byla proto zamítnuta.
(96) V zájmu stanovení výše cla potřebného k odstranění negativních vlivů způsobených umělým snižováním cen bylo vypočítáno rozpětí škod.
Potřebné navýšení cen bylo určeno na základě porovnání váženého průměru dovozní ceny s nepoškozující cenou dusičnanu amonného, za kterou tento výrobek prodává výrobní odvětví Společenství na trhu Společenství, při stejném objemu obchodu.
(97) Nepoškozující cena byla získána přičtením ziskového rozpětí, kterého by mohlo být pravděpodobně dosaženo v případě absence dumpingu s negativními dopady, k celkovým jednotkovým výrobním nákladům. Přihlédnuto při tom bylo k toleranci související s rozdílem mezi dusičnanem amonným ve formě granulí a krystalů započtené už u výpočtů negativního dopadu dumpingu.
Při tomto výpočtu bylo použito ziskové rozpětí ve výši 8 %.
Rozdíl vyplývající ze srovnání dovozní ceny zjištěné jako vážený průměr s nepoškozující cenou výrobního odvětví Společenství byl poté vyjádřen jako procento celkové dovozní ceny CIF.
(98) Předkladatelé žádosti uvedli, že má-li být ziskové rozpětí odpovídající, mělo by dosáhnout výše 15 % návratnosti vloženého kapitálu.
Namítali, že tato míra návratnosti je nutná k dalšímu dlouhodobému investování a k dosažení náležité návratnosti vlastního kapitálu akcionářů.
Za stávajících podmínek je ovšem nutné přihlížet k přiměřenému zisku, kterého by mohlo dosáhnout výrobní odvětví Společenství, pokud by nedocházelo k výskytu dumpingu s negativními dopady, což se neshoduje s koncepcí zisku požadovaného podílníky. S ohledem na zjištění v bodě odůvodnění č.
56 nařízení (ES) č. 132/2001 a na skutečnost, že neexistují žádné další připomínky, se zdá být 8 % obratu přiměřeným ziskem.
V zájmu zajištění účinnosti opatření a zabránění cenovým manipulacím, ke kterým v minulosti docházelo, je považováno za správné zavedení cla v podobě konkrétní hodnoty za tunu.
(99) Na základě výše uvedených skutečností se hodnota cla musí rovnat pevné částce za jednu tunu dusičnanu amonného dle tabulky uvedené níže:
Země _BAR_ Pevná výše cla (v eurech za jednu tunu) _BAR_
Rusko _BAR_ 47,07 _BAR_ PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu dusičnanu amonného kódů KN 31023090 a 31024090 pocházejícího z Ruska.
2. Výše uplatnitelného cla za jednu tunu výrobku je stanovena jako pevná částka za jednu tunu dusičnanu amonného dle tabulky uvedené níže:
Země _BAR_ Pevná výše cla (v eurech za jednu tunu) _BAR_
Rusko _BAR_ 47,07 _BAR_ 3. V případech, kdy dojde k poškození zboží před zařazením do volného oběhu a skutečně uhrazená cena nebo splatná cena je tudíž pro účely stanovení výše cla v souladu s článkem 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [12] poměrně rozdělena, musí být hodnota antidumpingového cla zmíněná v odstavci 2 snížena o procento, které odpovídá poměrnému rozdělení ceny skutečně uhrazené nebo splatné.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 680/2002
ze dne 19. dubna 2002,
kterým se mění příloha V nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 27 odst. 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 27 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví vývozní náhrady, které se poskytují na některé produkty uvedené v tomto nařízení a vyvážené ve formě zboží podle přílohy V uvedeného nařízení.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [2], mění kombinovanou nomenklaturu některých výrobků zpracovaných z produktů uvedených v článku 1 nařízení (ES) č. 1260/2001.
(3) Seznam zboží v příloze V nařízení (ES) č. 1260/2001 by měl proto být odpovídajícím způsobem pozměněn.
(4) Změny by měly být použitelné současně s nařízením (ES) č. 2031/2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha V nařízení (ES) č. 1260/2001 se mění podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 687/2002
ze dne 22. dubna 2002
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 578/2002 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 688/2002
ze dne 22. dubna 2002,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2301/97 o zápisu určitých názvů do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze uvedeného v nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin (Panellets)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 ze dne 14. července 1992 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 7 nařízení (EHS) č. 2082/92 postoupilo Španělsko Komisi žádost o zápis názvu "Panellets" do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze.
(2) Označení "zaručená tradiční specialita" může být použito pouze u názvů zapsaných v tomto rejstříku.
(3) Po zveřejnění názvu uvedeného v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [2] Komise neobdržela žádné námitky ve smyslu článku 8 uvedeného nařízení.
(4) V důsledku toho je třeba název uvedený v příloze zapsat do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze a tak jej podle čl. 13 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2082/92 v rámci Společenství chránit jako zaručenou tradiční specialitu.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2301/97 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 244/2002 [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se doplňuje k příloze nařízení (ES) č. 2301/97 a zapisuje se do Rejstříku osvědčení o zvláštní povaze podle čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2082/92.
Je chráněn podle čl. 13 odst. 1 uvedeného nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 704/2002
ze dne 25. března 2002
o dočasném pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku pro dovoz určitých průmyslových výrobků a o otevření a správě autonomních celních kvót Společenství pro dovoz určitých produktů rybolovu na Kanárské ostrovy
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V říjnu a v listopadu 2000 španělské orgány požádaly, aby byla opatření společného celního sazebníku (SCS) pro Kanárské ostrovy, která byla poprvé zavedena nařízením Rady (EHS) č. 1911/91 ze dne 26. června 1991 o uplatňování právních předpisů Společenství na Kanárské ostrovy [3], jehož platnost skončila dnem 31. prosince 2001, zachována na další období 10 let.
Na podporu této žádosti předložily určité doklady. Doba pro posouzení dokladů však nebyla dostačující k dosažení konečného závěru, zda je zachování dotyčných opatření pro požadované období oprávněné.
(2) Uplatňování sazebních opatření bylo proto prodlouženo o jeden rok nařízením Rady (ES) č. 1105/2001 ze dne 30. května 2001, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1911/91 [4], a nařízením (ES) č. 1106/2001 ze dne 30. května 2001, kterým se prodlužuje doba použitelnosti nařízení (EHS) č. 3621/92 o dočasném pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku z dovozu některých produktů rybolovu na Kanárské ostrovy a nařízení (ES) č. 527/96 o dočasném pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku a o postupném zavádění cel společného celního sazebníku z dovozu některých průmyslových výrobků na Kanárské ostrovy [5].
(3) Od zavedení zvláštních opatření pro Kanárské ostrovy v roce 1991 se hospodářská situace tohoto regionu významně zlepšila.
Průměrný příjem pracovníků a zaměstnanců dosáhl téměř úrovně odpovídající průměrům ve Španělsku.
Nezaměstnanost klesla na úroveň odpovídající španělskému průměru (přibližně 12 %) a rozdíl mezi životní úrovni lidí žijících na ostrovech a ve Španělsku téměř zmizel.
Tento vývoj byl způsoben především mimořádným rozvojem odvětví turistického ruchu a s ním souvisejícím obchodem a pokrokem v odvětví zemědělství.
(4) Současně však bylo zaznamenáno, že rozvoj odvětví zpracovatelského průmyslu významně zaostává za ostatními dvěma odvětvími a je nebezpečí, že bude zcela odsunut do pozadí.
Podíl tohoto odvětví na hrubém národním produktu (HDP) Kanárských ostrovů během posledních dvou let klesl na méně než 6 % místního HDP.
Příčiny tohoto poklesu budou vysvětleny níže.
Další pokles v této hospodářské oblasti by mohl způsobit, že se celková hospodářská situace stane citlivější na určitou nestálost mezinárodního turistického ruchu, na kterém jsou ostrovy stále více závislejší.
(5) Až do současnosti byla průmyslová výroba Kanárských ostrovů určena především pro místní trh. I přes blízkost afrického kontinentu má odvětví průmyslu značné potíže s hledáním odběratelů své produkce mimo místní trh, zejména z důvodu nedostatečnosti dopravních prostředků, vysokých nákladů na přepravu při nákupu a distribuci zboží.
To má negativní dopad na výrobní náklady hotového zboží, které se v závislosti na druhu výrobku v porovnání s výrobními náklady podobných společností v kontinentálním Španělsku mohou zvýšit až o 12 %.
Kromě toho vývoj cen energie a jeho dopad na náklady na přepravu v celém světě v posledních dvou letech pouze přispěl k dalšímu zhoršení konkurenceschopnosti průmyslu na Kanárských ostrovech.
Dále se současně snižovaly výhody plynoucí z pozastavení všeobecných cel, které byly od roku 1991 zavedeny za účelem podpory rozvoje tohoto odvětví.
To mělo za následek vážné postižení konkurenceschopnosti místního průmyslu ve vztahu k jeho konkurentům v kontinentálním Španělsku a zbytku Společenství.
(6) Oba tyto aspekty přispěly ke stagnaci průmyslového rozvoje, což odvětví průmyslu izolovalo od celkového hospodářského vývoje Kanárských ostrovů.
(7) S ohledem na sociální a hospodářský vývoj Kanárských ostrovů od roku 1991 není vhodné do konce roku 2001 pozvolna rušit stávající všeobecná cla.
Zrušení těchto opatření by mělo pro trh Kanárských ostrovů okamžitý inflační účinek a mohlo by více či méně zlikvidovat již tak velmi malou průmyslovou základnu Kanárských ostrovů.
Je však třeba restrukturalizovat sazební opatření s přihlédnutím ke změnám sociální a hospodářské situace lidí žijících na ostrovech, ke ztížené konkurenceschopnosti místních průmyslů a ke změnám celních sazeb společného celního sazebníku na základě výsledků Uruguayského kola.
(8) Se spotřebním zbožím, investičními prostředky a se surovinami, součástmi a díly pro průmyslovou přeměnu a údržbu by se tedy mělo zacházet různě.
Na výrobky, které k 1. lednu 2002 podléhají clům SCS, jež jsou nižší než 2 %, by se pozastavení cel nemělo vztahovat, protože hospodářský dopad plynoucí z tohoto opatření je považován za bezvýznamný.
Dále by se pozastavení cel nemělo vztahovat na výrobky spadající do působnosti návrhu rozhodnutí Rady o režimu týkajícím se daně AIEM uplatňované na Kanárských ostrovech, protože nahrazení cel Společenství místními daněmi by bylo v rozporu se zásadou jednotného trhu.
(9) Dovoz spotřebního zboží byl v roce 2000 a 2001 zvýhodněn průměrným clem ve výši 4,5 %.
Jelikož se hospodářská a sociální situace lidí žijících na ostrovech od roku 1991 velmi zlepšila a s přihlédnutím k tomu, že ve Společenství jsou i jiné regiony, jejichž hospodářská situace je výrazně horší a které nepožívají podobných výhod, je vhodné pozvolna rušit pozastavení cla pro spotřební zboží.
(10) S cílem zabránit inflačním účinkům na trh Kanárských ostrovů by se však pozastavení a celní kvóty měly rušit postupně po dobu pěti let.
(11) S cílem zabránit odklonu obchodu se spotřebním zbožím by se pozastavení cel měla uplatnit pouze v případě výrobků, pro které je španělským celním orgánům na Kanárských ostrovech předloženo celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu po vyložení z lodi nebo letadla a které po propuštění do volného oběhu celní území opustí.
Je také třeba počítat se zvláštními opatřeními pro dovoz osobních automobilů.
(12) Jak bylo uvedeno výše, odvětví průmyslu by mohlo být odsunuto do pozadí a čím dál tím více se vzdaluje od možnosti dosáhnout úspor z rozsahu prodejem svých výrobků zákazníkům mimo ostrovy.
Ve snaze obnovit toto odvětví a zvýšit jeho konkurenceschopnost je nezbytné vytvořit rámec opatření, která investorům poskytnou dlouhodobou perspektivu a umožní, aby hospodářské subjekty dosáhly takové úrovně průmyslové a obchodní činností, která bude pro nákladní přepravní společnosti natolik zajímavá, aby nabídly lepší služby za přiměřené ceny.
(13) Proto je třeba na dobu 10 let, počínaje dnem 1. ledna 2002, zcela pozastavit cla SCS pro investiční prostředky a suroviny, součásti a díly pro průmyslovou přeměnu a údržbu používané společnostmi na Kanárských ostrovech.
(14) Pozastavení cel by mělo být podmíněno zvláštním použitím výrobků dle platných celních předpisů.
(15) Výjimečná zeměpisná poloha Kanárských ostrovů, pokud jde o zdroje zásobování určitými produkty rybolovu, které jsou důležité pro domácí spotřebu, zatěžuje toto odvětví dodatečnými výdaji.
Tomuto přírodnímu znevýhodnění lze čelit mimo jiné dočasným pozastavením cel z dovozu dotyčných produktů ze třetích zemí v rámci přiměřených objemů celních kvót Společenství.
(16) Příslušné orgány Španělska předložily zprávu o tom, jak režim pozastavení cel podle nařízení Rady (EHS) č. 3621/92 funguje, a Komise přešetřila dopad opatření přijatých pro dovoz určitých produktů rybolovu na Kanárské ostrovy.
(17) Komise se domnívá, že otevření dvou celních kvót pro určité produkty rybolovu je odůvodněné, protože by tyto celní kvóty pokryly potřeby vnitřního trhu Kanárských ostrovů a zároveň zajistily, že dovozní toky se sníženým clem směřující do Společenství zůstanou předvídatelné a jasně identifikovatelné.
(18) Aby se zabránilo přímému zásahu do fungování vnitřního trhu, je třeba přijmout opatření, která by zajistila, že budou produkty rybolovu, pro něž je požadováno pozastavení cel, určeny výhradně pro vnitřní trh Kanárských ostrovů.
(19) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [6], stanoví pravidla, kterými se řídí správa celních kvót, které mají být přiděleny chronologicky podle data přijetí celních prohlášení.
(20) Je třeba přijmout opatření, která by umožnila pravidelně informovat Komisi o příslušných dovozech, a případně je třeba přijmout opatření, na základě kterých by Komise po obdržení stanoviska Výboru pro celní kodex v případě potřeby mohla přijmout dočasná opatření, která by do doby, než instituce Společenství přijmou konečné rozhodnutí, bránila spekulativnímu odklonu obchodu.
(21) Změny v kombinované nomenklatuře obvykle nezpůsobují podstatné změny, které by se týkaly povahy opatření.
Ve snaze o zjednodušení je proto třeba přijmout opatření, na základě kterých by Komise po obdržení stanoviska Výboru pro celní kodex mohla provést nezbytné změny a technické úpravy příloh tohoto nařízení, včetně zveřejnění konsolidovaného znění.
(22) Aby se zajistila návaznost na opatření stanovená nařízením (EHS) č. 1911/91, je nezbytné používat opatření tohoto nařízení od 1. ledna 2002,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006 se cla společného celního sazebníku pro dovoz spotřebního zboží uvedeného v příloze I části A na Kanárské ostrovy pozastavují na úrovních uvedených v této části a v souladu se zde uvedeným časovým rozpisem.
2. Od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006 se cla společného celního sazebníku pro dovoz spotřebního zboží uvedeného v příloze I části B na Kanárské ostrovy pozastavují na úrovních uvedených v této části a v souladu se zde uvedeným časovým rozpisem.
3. Pozastavení cel se použije pouze v případě zboží, které bylo vyloženo z lodi nebo z letadla před předložením celního prohlášení s návrhem pro propuštění do volného oběhu celním orgánům na Kanárských ostrovech.
Osobní automobily (kód KN 8703) a motocykly (kód KN 8711), pro něž byla podle tohoto nařízení pozastavena cla, musí mít po dobu nejméně 24 měsíců registrovány osoby trvale usazené na Kanárských ostrovech podle španělských dopravních předpisů.
4. Od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2011 se zcela pozastavují cla společného celního sazebníku pro dovoz investičních prostředků k obchodnímu a průmyslovému využití uvedených v příloze II na Kanárské ostrovy.
Toto zboží musí po propuštění do volného oběhu po dobu nejméně 24 měsíců používat hospodářské subjekty usazené na Kanárských ostrovech.
5. Od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2011 se zcela pozastavují cla společného celního sazebníku pro dovoz surovin, součástí a dílů pro průmyslovou přeměnu a údržbu uvedených v příloze III na Kanárské ostrovy.
Článek 2
1. Příslušné orgány Španělska přijmou opatření nezbytná k zajištění souladu s článkem 1.
O provedených opatřeních uvědomí Komisi do 1. července 2002.
2. Pozastavení cel uvedené v čl. 1 odst. 4 a 5 je podmíněno zvláštním použitím podle článků 21 a 82 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [7] a kontrolami, které stanoví prováděcími předpisy Společenství k uvedeným článkům.
3. Celní kvóty uvedené v části B přílohy I B a v příloze IV spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 3
1. Od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006 se pro uvedená množství zcela pozastavují cla společného celního sazebníku pro dovoz produktů rybolovu uvedených v příloze IV na Kanárské ostrovy.
2. Základní objemy kvót stanovené v příloze IV se každý rok zvyšují o 2,5 %.
3. Na opatření uvedené v odstavci 1 mají nárok pouze výrobky určené pro vnitřní trh Kanárských ostrovů.
Použije se pouze v případě produktů rybolovu, které byly vyloženy z lodi nebo z letadla před předložením celního prohlášení s návrhem pro propuštění do volného oběhu celním orgánům na Kanárských ostrovech.
Příslušné španělské orgány přijmou opatření nezbytná k zajištění souladu s tímto předpisem, zejména pokud jde o vybírání cel společného celního sazebníku při odesílání dotyčných produktů do jiných částí celního území Společenství.
O provedených opatřeních uvědomí Komisi do 1. července 2002.
Článek 4
1. Příslušné španělské orgány zasílají Komisi každý rok dne 1. března a dne 1. října půlroční zprávu o dovozu zboží, pro něž byla podle článku 1 cla pozastavena.
Zprávy se vypracovávají za období od 1. ledna do 30. června a od 1. července do 31. prosince každého roku.
Pro každý osmimístný kód KN se ve zprávách uvádí celková celní hodnota a celková hmotnost zboží, které bylo za daných šest měsíců dovezeno.
Zpráva se rozdělí na čtyři části v souladu s přílohami I, II a III tohoto nařízení.
2. Chtějí-li si španělské orgány přidat na seznamy výrobků v příloze II a III tohoto nařízení přidat nové výrobky nebo některé ze seznamu vyjmout, musí do 1. dubna každého roku za tímto účelem podat odůvodněnou žádost.
Na základě předložených dokumentů Komise žádost přešetří a pokud ji shledá přijatelnou, navrhne Radě změny příslušných příloh.
Článek 5
1. Do 1. června 2004 předloží příslušné španělské orgány Komisi zprávu o provádění opatření uvedených v článku 3. Komise přezkoumá účinek přijatých opatření a na základě výsledků tohoto přezkumu v polovině doby platnosti navrhne Radě v případě potřeby odpovídající změny množství, jež mají být dovážena.
2. Do 1. června 2006 předloží příslušné španělské orgány Komisi zprávu o provádění opatření uvedených v článku 3 po roce 2004.
Komise znovu přezkoumá účinek přijatých opatření a na základě svých zjištění předloží Radě odpovídající návrhy na období po roce 2006.
Článek 6
1. Má-li Komise důvody domnívat se, že pozastavení cel zavedené tímto nařízením způsobilo odklon obchodu s dotyčným výrobkem, může po obdržení stanoviska Výboru pro celní kodex nařízením Komise přechodně zrušit pozastavení cel až na dobu 12 měsíců.
Dovozní cla pro výrobky, pro něž bylo pozastavení cel přechodně zrušeno, se zajišťují jistotou a propuštění dotyčných výrobků do volného oběhu na Kanárských ostrovech je podmíněno poskytnutím této jistoty.
2. Pokud se Rada na návrh Komise během 12měsíční lhůty rozhodne, že pozastavení cel je třeba definitivně zrušit, vyberou se cla zajištěná jistotami s konečnou platností.
3. Není-li během 12měsíční lhůty přijato žádné konečné rozhodnutí podle odstavce 2, jistoty se uvolní.
Článek 7
V případě potřeby může Komise po obdržení stanoviska Výboru pro celní kodex nařízením Komise provést změny a technické úpravy příloh I až IV tohoto nařízení, které jsou nezbytné v důsledku změn kombinované nomenklatury.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 733/2002
ze dne 22. dubna 2002
o zavádění domény nejvyšší úrovně .eu
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 156 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vytvoření domény nejvyšší úrovně .eu (.eu Top Level Domain či .eu TLD, dále jen "TLD .eu") je jedním z cílů, které mají podpořit elektronický obchod v rámci iniciativy eEurope schválené Evropskou radou na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000.
(2) Ve sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o uspořádání a správě internetu se odkazuje na vytvoření TLD .eu a usnesení Rady ze dne 3. října 2000 o uspořádání a správě internetu [4] byla Komise pověřena, aby se zasadila o koordinaci politik týkajících se správy internetu.
(3) TLD jsou nedílnou součástí infrastruktury internetu.
Mají zásadní význam pro celosvětovou interoperabilitu sítě World Wide Web ("WWW" či "web").
Propojení se sítí a přítomnost na ní umožněné přidělováním jmen domény a souvisejících adres dovoluje uživatelům najít na síti počítače a webové stránky.
TLD jsou rovněž nedílnou součástí každé e-mailové adresy na internetu.
(4) TLD .eu by měla v souladu s čl. 154 odst. 2 Smlouvy podporovat používání internetových sítí a elektronického virtuálního tržiště a přístup k nim tím, že by vedle stávajících národních domén nejvyšší úrovně (country code Top Level Domains, dále jen "ccTLD") nebo všeobecně použitelných domén nejvyšší úrovně (generic Top Level Domains) nabídla doplňkovou registrační doménu, a tak by napomohla ke zlepšení výběru a posílení hospodářské soutěže.
(5) TLD .eu by měla v souladu s články 154 a 155 Smlouvy zlepšit interoperabilitu transevropských sítí tím, že by zajistila dostupnost serverů adresářových služeb .eu ve Společenství.
Další servery adresářových služeb ve Společenství pozitivně ovlivní topologii a technickou infrastrukturu internetu v Evropě.
(6) Díky TLD .eu by mělo dojít k většímu zviditelnění vnitřního trhu na elektronickém virtuálním tržišti.
TLD .eu by měla jasně identifikovat spojení se Společenstvím, s jeho právním rámcem a s evropským trhem.
Podnikům, organizacím a fyzickým osobám ve Společenství by měla umožnit registraci do zvláštní domény, ze které bude toto spojení zřejmé.
TLD .eu tak nebude pouze sloužit jako základní kámen elektronického obchodu v Evropě, ale i přispěje k plnění cílů článku 14 Smlouvy.
(7) TLD .eu může urychlit využívání výhod informační společnosti v Evropě jako celku, napomoci při integraci budoucích členských států do Evropské unie a přispět k potírání nebezpečí digitální propasti ve vztahu k sousedním státům.
Lze proto očekávat, že působnost tohoto nařízení bude rozšířena na Evropský hospodářský prostor a že vznikne snaha změnit stávající ujednání mezi Evropskou unií a evropskými třetími zeměmi s cílem přizpůsobit požadavky TLD .eu tak, aby se na ní mohly podílet subjekty v těchto zemích.
(8) Tímto nařízením nejsou dotčeny právní předpisy Společenství v oblasti ochrany osobních údajů.
Toto nařízení by mělo být prováděno v souladu se zásadami ochrany soukromí a osobních údajů.
(9) Správa internetu se dosud obecně orientovala podle zásad nevměšování, samosprávy a samoregulace.
Tyto zásady by se v nejvyšší možné míře, a aniž by byly dotčeny právní předpisy Společenství, měly vztahovat i na ccTLD .eu.
Při zavádění TLD .eu by se mohly zohlednit příslušné osvědčené postupy a popřípadě vytvořit dobrovolné obecné zásady nebo kodexy chování.
(10) Zřízení TLD .eu by mělo přispět k prezentaci Evropské unie v globálních informačních sítích a vedle ccTLD jednotlivých států obohatit systém internetových domén.
(11) Cílem tohoto nařízení je stanovit podmínky pro zavádění TLD .eu, zřídit rejstřík a vymezit obecný politický rámec pro práci rejstříku.
Toto nařízení se nevztahuje na ccTLD jednotlivých států.
(12) Rejstříkem je subjekt pověřený vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu, včetně udržování odpovídajících databází a s tím spojených veřejných informačních služeb, schválení pracovníků elektronické podatelny, registrace jmen domény, o které zažádali zplnomocnění pracovníci elektronické podatelny, provozování serverů adresářových služeb TLD a šíření residenčních souborů TLD.
Veřejné informační služby spojené s TLD se označují jako dotazy "who is".
Databáze typu "who is" by měly být v souladu s právními předpisy Společenství o ochraně údajů a ochraně soukromí.
Přístup k těmto databázím slouží k poskytování informací o držitelích jmen domény a představuje zásadní nástroj posilování důvěry uživatelů.
(13) Po uveřejnění výzvy k projevení zájmu v Úředním věstníku Evropských společenství by Komise měla na základě otevřeného, transparentního a nediskriminačního výběrového řízení zřídit rejstřík.
S vybraným rejstříkem by měla Komise uzavřít smlouvu na dobu určitou s možností obnovení, která by stanovila podmínky, za jakých rejstřík vytváří, přiděluje a spravuje TLD .eu.
(14) Komise požádala jménem Společenství o přidělení kódu "eu" za účelem vytvoření internetové ccTLD.
Dne 25. září 2000 vydala Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN) usnesení, že "kódy alfa-2 (alfanumerické kódy o dvou písmenech) mohou být přiděleny jako ccTLD pouze v případech, kdy správcovská organizace (Maintenance Agency) pro normu ISO 3166 zahrnula daný kód na seznam výjimečně rezervovaných kódů a rezervovala jej pro veškeré použití podle ISO 3166-1 vyžadující kódové vyjádření názvu dané země, území nebo oblasti".
Tyto podmínky kód "eu" splňuje, a proto je "přidělitelný" Společenství.
(15) ICANN je v současné době zodpovědná za koordinaci přidělování kódů vyjadřujících ccTLD rejstříkům.
V usnesení Rady ze dne 3. října 2000 se volá po uplatňování zásad pro práci rejstříků ccTLD přijatých Vládním poradním výborem (Governmental Advisory Committee — GAC).
Rejstřík by měl při uzavírání smlouvy s ICANN dodržet zásady GAC.
(16) Měla by být přijata obecná úprava nakládání se spekulativními a zneužívajícími registracemi jmen domény, která by zajistila držitelům přednostních práv uznaných nebo stanovených vnitrostátním právem a/nebo právem Společenství a veřejnoprávním subjektům výhodu ve formě určitého časového úseku ("sunrise period"), během kterého by výlučně takovýmto držitelům přednostních práv uznaných nebo stanovených vnitrostátním právem a/nebo právem Společenství a veřejnoprávním subjektům byla vyhrazena registrace jejich jmen domény.
(17) Odebrání jmen domény by nemělo být svévolné.
K odebrání jména domény však může dojít, zejména pokud zjevně narušuje veřejný pořádek.
Odebrání jmen domény by měl nicméně zajišťovat hladce a účinně fungující mechanismus.
(18) Měla by být přijata pravidla týkající se postavení jmen domény, jejichž registrace není obnovena nebo jež jsou například na základě dědického práva ponechány bez držitele (bona vacantia).
(19) Nový rejstřík TLD .eu by neměl být oprávněn vytvářet domény druhé úrovně pomocí kódů alfa-2 označujících země.
(20) V rámci stanoveném tímto nařízením, obecnými pravidly pro zavádění a funkce TLD .eu a obecnými zásadami pro registraci by měly být při formulování registrační politiky zváženy různé alternativy, včetně přístupu "kdo dřív přijde, je dřív na řadě".
(21) Pokud se odkazuje na zúčastněné strany, měl by být upraven konzultační postup, který by zahrnoval zejména orgány veřejné moci, podniky, organizace a fyzické osoby.
Pro organizaci takových konzultací by měl rejstřík zřídit poradní orgán.
(22) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení, včetně kritérií výběrového řízení na rejstřík, k ustanovení rejstříku, jakož i k přijetí obecných pravidel by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(23) Protože cíle navrhovaného opatření, totiž zavedení TLD .eu, není možné uspokojivě dosáhnout na úrovni členských států a z důvodu rozsahu a účinků opatření jej lze tedy lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství učinit kroky v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel a oblast působnosti
1. Účelem tohoto nařízení je zavést ve Společenství národní doménu nejvyšší úrovně (ccTLD) ".eu".
Nařízení stanoví podmínky tohoto zavedení, včetně ustanovení rejstříku, a stanoví obecný politický rámec pro práci rejstříku.
2. Tímto nařízením není dotčena úprava pro ccTLD platná v členských státech.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "rejstříkem" subjekt pověřený vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu, včetně udržování příslušných databází a s tím spojených veřejných informačních služeb, registrace jmen domény, provozování rejstříku jmen domény, provozování serverů adresářových služeb rejstříku pro TLD a šíření residenčních souborů TLD;