vzhledem k tomu, že se výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, vyrábějí v zařízeních, která vyrábějí výhradně tento druh výrobků, nebo v zařízeních, která kromě uvedených výrobků vyrábějí také masné výrobky nebo jiné potraviny, které neobsahují maso nebo masné výrobky; že tyto výrobky mohou být vyráběny v oddělených částech téhož zařízení;
vzhledem k tomu, že zařízení, jež vyrábějí výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, a která zcela splňují podmínky směrnice 77/99/EHS, by měla mít možnost využít výjimek stanovených v čl. 8 odst. 1 písm. c) uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice určuje, která ustanovení směrnice 77/99/EHS se podle článku 8 uvedené směrnice nepoužijí pro některé výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku.
Článek 2
Za výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, se považují výrobky, které neobsahují více než 10 % hmotnostních přidaného masa nebo masných výrobků ve vztahu ke konečnému výrobku, který lze použít po přípravě v souladu s návodem k použití od výrobce.
Článek 3
Pro schválení zařízení, která zpracovávají výrobky obsahující jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, se stanoví tyto podmínky:
1. Podmínky stanovené v kapitole 1 přílohy A směrnice 77/99/EHS se týkají výhradně té části zařízení, v níž jsou čerstvé maso nebo masné výrobky přijímány, skladovány, je s nimi manipulováno a jsou přidávány do výrobků z masa a/nebo do výrobků, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, a ve které jsou tyto výrobky zpracovávány a skladovány.
2. a) Pokud výrobce používá pro přípravu výrobků, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, výhradně výrobky, které byly podrobeny úplnému ošetření, může příslušný orgán rozhodnout, že se chladírenské místnosti stanovené v odst. 1 písm. a) bodě i) kapitoly 1 přílohy A směrnice 77/99/EHS nevyžadují.
b) Pokud nejsou čerstvé maso nebo masné výrobky vystaveny škodlivému vlivu, lze činnosti, které musejí být podle odst. 2 písm. a), b), c), d), e), g) a h) kapitoly 1 přílohy A směrnice 77/99/EHS prováděny v oddělených místnostech, provádět v téže místnosti.
Výjimky uvedené v písmenu a) a b) se vztahují pouze na tu část zařízení, ve které se vyrábějí výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku.
3. Pokud zařízení vyrábí rovněž jiné výrobky, které neobsahují maso nebo masné výrobky, mohou být místnosti uvedené v odst. 1 písm. c), e), i), l), n) a o) kapitoly 1 přílohy A směrnice 77/99/EHS a vybavení uvedená v písm. f), g), h) a k) uvedené směrnice, která jsou nezbytná pro výrobky podle článku 1 této směrnice, používány rovněž jako místnosti a vybavení pro výrobu výrobků, které neobsahují maso a masné výrobky. Příslušnému orgánu uvedenému v čl. 3 odst. 1 bodě 6 směrnice 77/99/EHS by však měl být zaručen přístup k těmto místnostem a vybavením.
4. Členské státy zajistí, že se před číslem veterinárního schválení zařízení nebo částí těchto zařízení schválených v souladu s touto směrnicí uvede číslice 8 následovaná pomlčkou ("8-").
5. Pro účely obchodu uvnitř Společenství s produkty uvedenými v této směrnici lze před číslem veterinárního schválení zařízení, která plně odpovídají ustanovením směrnice 77/99/EHS, uvést číslici 8 následovanou pomlčkou ("8-").
Článek 4
Pro výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, se použije kapitola IV přílohy A směrnice 77/99/EHS. Pro účely odstavce 22 uvedené směrnice však příslušný orgán určí období, během něhož se provede kontrola.
Pro tento účel zohlední příslušný orgán ta období, během nichž jsou čerstvé maso nebo masné výrobky a výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, v zařízení přijímány, skladovány, je s nimi manipulováno a jsou zpracovávány, a kontrole se poté podrobí pouze ta část zařízení, která je schválena v souladu s touto směrnicí.
Výrobce oznámí příslušnému orgánu období, během nichž jsou v jeho zařízení přijímány, skladovány, je s nimi manipulováno a jsou zpracovávány čerstvé maso nebo masné výrobky a výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku.
Článek 5
1. U zařízení vyrábějících výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, se pro tyto výrobky nevyžaduje osvědčení o zdravotní nezávadnosti stanovené v čl. 3 odst. 1 bodě 10 směrnice 77/99/EHS, pokud je v označení zdravotní nezávadnosti před číslem veterinárního schválení zařízení uvedena číslice 8 následovaná pomlčkou ("8-"). 2. Členské státy oznámí ostatním členským státům a Komisi zařízení, na něž se vztahuje odstavec 1.
Článek 6
Členské státy nejpozději do 1. ledna 1984 uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. dubna 1983, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování určitých produktů používaných ve výživě zvířat
(83/228/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že produkty náležející do určitých skupin musí být přezkoušeny na základě dokumentace úředně předané členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že tato dokumentace musí umožnit při zařazování nových produktů do přílohy ověření toho, že příslušné produkty odpovídají hlavním zásadám stanoveným touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že se ukázalo jako nezbytné stanovit společné hlavní zásady pro vypracovávání těchto dokumentací, které by definovaly pro každý účel jednak vědecké údaje umožňující identifikovat a charakterizovat příslušné produkty, a jednak zkoušky nutné pro vyhodnocení jejich nutričních vlastností a biologických účinků; že tyto hlavní zásady musí být použitelné ode dne, kdy vstoupí v platnost směrnice 82/471/EHS;
vzhledem k tomu, že hlavní zásady představují především obecné vodítko; že podle povahy produktu nebo podmínek jeho použití se může rozsah zkoušek potřebných k vyhodnocení jeho vlastností nebo účinků lišit;
vzhledem k tomu, že hlavní zásady byly stanoveny na základě současných vědeckých a technických poznatků a že v případě potřeby mohou být přizpůsobeny vývoji v této oblasti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že dokumentace o produktech vyjmenovaných v bodech 1.1 a 1.2 přílohy směrnice 82/471/EHS se vypracovává podle hlavních zásad uvedených v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 13. července 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. května 1983,
kterou se mění směrnice 82/400/EHS, kterou se mění směrnice 77/391/EHS a zavádějí doplňující opatření Společenství k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu
(83/253/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 82/400/EHS [4] zavedla zejména doplňující opatření Společenství k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu;
vzhledem k tomu, že pro průhlednější rozdělování prostředků je nezbytné zahrnout veškeré výdaje spojené s různými opatřeními Společenství ve veterinární oblasti do kapitoly výdajů v zemědělském odvětví;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se na výdaje Společenství spojené s výše uvedeným opatřením vztahovala vhodná finanční a peněžní pravidla a postupy, měly by se v tomto odvětví přiměřeně použít odpovídající články nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3509/80 [6], a nařízení Rady (EHS) č. 129/78 ze dne 24. ledna 1978 o směnných kursech, které se použijí v rámci společné zemědělské strukturální politiky [7],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ve směrnici 82/400/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 7a
Nařízení (EHS) č. 129/78 a články 8 a 9 nařízení (EHS) č. 729/70 se použijí přiměřeně."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 16. května 1983,
kterou se počtvrté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(83/264/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že použití tris (2,3-dibrompropyl)-fosfátu k dosažení nehořlavosti textilních výrobků bylo zakázáno směrnicí 79/663/EHS4 z důvodu nebezpečí, které představuje pro zdraví; že pozdější výzkum ukázal, že dva další retardéry hoření, tris-(aziridinyl)-fosfinoxid a polybromované bifenyly (PBB), jsou škodlivé zdraví, a v důsledku toho by neměly být použity v textilních výrobcích přicházejících do styku s pokožkou;
vzhledem k tomu, že 3,3-dimethoxibenzidin se používá při výrobě kýchacího prášku; že i když znalosti týkající se mutagenních a karcinogenních vlastností této látky nejsou konečné, příbuznost struktury této látky s benzidinem, u kterého jsou jednoznačně stanoveny karcinogenní účinky na člověka, naznačuje, že by jí měla být věnována velká pozornost vzhledem k jejím potenciálním zdravotním rizikům; že kýchací prášek je užíván hlavně dětmi, skupinou citlivou na toxické chemické látky, která by proto měla být zvlášť chráněna před zdravotním rizikem; že by proto použití těchto látek v žertovných a zábavných předmětech, jako je kýchací prášek, mělo být zakázáno;
vzhledem k tomu, že některé kýchací prášky na rostlinné bázi představují nebezpečí pro uživatele, zejména pro děti, a jsou již z tohoto důvodu v některých členských státech zakázány;
vzhledem k tomu, že polysulfidy amonné mají žíravé účinky a mohou způsobit vážné, trvalé poškození, zejména očí; že tyto sloučeniny, které jsou prodávány zejména dětem jako žertovné a zábavné předměty, jsou zvlášť nebezpečné; že proto by jejich použití mělo být zakázáno;
vzhledem k tomu, že těkavé estery kyseliny bromoctové se používají jako slzný plyn; že mají dráždivý účinek a mohou mít škodlivý vliv na dýchací systém a na oči; že při vysoké koncentraci mají žíravý účinek a mohou způsobit nevratné poškození očí; že by neměly být používány dětmi a jejich použití jako zábavných a žertovných předmětů by proto mělo být zakázáno;
vzhledem k tomu, že zákazy již vydané některými členskými státy, které se týkají výše uvedených látek, mají přímý dopad na vytváření nebo fungování společného trhu; že je proto nezbytné uvést v soulad právní předpisy členských států v této oblasti a změnit odpovídajícím způsobem přílohu směrnice 76/769/EHS5,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 76/769/EHS se doplňují nové body, které znějí:
"8.
Tris-(azirinidyl)-fosfinoxid č. CAS 5455-55-1 9.
Polybromované bifenyly (PBB) č. CAS 59536-56-1 Nejsou povoleny v textilních výrobcích, jako jsou oděvy, prádlo a ložní prádlo, které přicházejí do styku s pokožkou.
10.
Mýdlový prášek z kůry mydlokoru tupolistého (Quillaja saponaria) a jeho deriváty obsahující saponiny Prášek z kořenů čemeřice zelené (Helleborus viridis) a čemeřice černé (Helleborus niger) Prášek z kořenů kýchavice bílé (Veratrum album) a kýchavice černé (Veratrum nigrum) Benzidin a/nebo jeho deriváty o-nitrobenzaldehyd č.
CAS 522-89-6 Dřevný prášek 11.
Sulfid amonný a hydrogensulfid amonný č.
CAS 12135-76-1 č.
CAS 12124-99-1 Polysulfid amonný č.
CAS 12259-92-6 12.
Těkavé estery kyseliny bromoctové: Methylbromacetát č.
CAS 96-32-2 Ethylbromacetát č.
CAS 105-36-2 Propylbromacetát Butylbromacetát Nejsou povoleny v žertovných a zábavných předmětech, které mají být jako takové použity, např. jako složka kýchacího prášku a zápachových bombiček.
Členské státy však mohou povolit na svém území zápachové bombičky s obsahem nižším než 1,5 ml.".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení6.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. května 1983,
kterou se mění směrnice 76/756/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(83/276/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněná směrnicí 80/1267/EHS [5] a aktem o přistoupení z roku 1979, stanoví, že ustanovení nezbytná k přijetí postupu EHS schválení typu pro konstrukční části a vlastnosti vozidel mají být obsahem zvláštních směrnic; že ustanovení pro montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci jsou obsažena ve směrnici 76/756/EHS [6] ve znění směrnic 80/233/EHS [7] a 82/244/EHS [8];
vzhledem k tomu, že metoda stanovená ve směrnici 70/156/EHS pro harmonizaci právních předpisů je "volitelná", a výrobci nezvolili možnost uplatňovat požadavky Společenství obsažené ve směrnici 76/156/EHS z toho důvodu, že uvedená směrnice požaduje seřizování potkávacího světla (bod 4.2.6 přílohy I ve znění směrnice 82/244/EHS), a uchylovali se k odpovídajícím vnitrostátním předpisům, které dosud takové seřizování nepředepisují; že pro odůvodnění své volby se výrobci odvolávají na technické obtíže a na náklady se zaváděním zmiňovaných požadavků Společenství, zvláště v případě malých osobních automobilů;
vzhledem k tomu, že se od doby, kdy požadavky na seřizování potkávacího světla vstoupily v platnost, technický rozvoj zaměřil na faktory seřízení potkávacího světla, které jsou spojeny s otázkou oslňování; že vývoj zahrnuje zvláště snahu o zlepšení aerodynamického tvaru vozidel, který ovlivňuje montážní výšku světlometů potkávacího světla i opatření pro řízení svítivosti světla; že je třeba dočasně a odpovídajícím způsobem omezit uplatňování ustanovení, která jsou jen částí celku, aby nevznikly nežádoucí obtíže, přičemž tyto úvahy jsou vzájemně provázané;
vzhledem k tomu, že pro umožnění účinného uplatňování pravidel Společenství pro zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci je třeba posunout den použitelnosti požadavků na seřizování potkávacího světla na 1. října 1984; že je také třeba zajistit, aby zpřísnění týkající se prvního uvádění vozidel odpovídajících typu schválenému před 1. říjnem 1984 do provozu nevstoupilo v platnost dříve než o tři roky později, aby tak byl výrobcům poskytnut čas k úpravě jejich modelů;
vzhledem k tomu, že je pro zvýšení přehlednosti nyní žádoucí uvést společně v jediném textu celé znění článků směrnice 76/756/EHS s jejich změnami, včetně změn zaváděných touto směrnicí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Články 1 až 5 směrnice 76/756/EHS se nahrazují tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, která má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesních traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
1. Členské státy nesmějí
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla, ani
- odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla
z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na vozidle, ať povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I, jestliže jsou tato zařízení namontována v souladu s požadavky stanovenými v příloze I.
Odchylně od odstavce 1 se soulad s bodem 4.2.6 přílohy I vyžaduje až od 1. října 1984. Pokud však byla zařízení uvedená v bodě 4.2.6.2 namontována před tímto dnem, musí splňovat požadavky stanovené v bodě 4.2.6.
Pokud bylo pro typ vozidla, který nesplňuje požadavky odstavce 1, uděleno EHS schválení typu (nebo vydán doklad uvedený v čl.
10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/756/EHS) nebo vnitrostátní schválení typu po 1. říjnu 1979 a před 1. říjnem 1984, mohou členské státy zakázat takovým vozidlům první uvedení do provozu od 1. října 1987.
Článek 3
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušný orgán dotyčného státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Po oznámení této směrnice členským státům [9] zajistí členské státy, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Třetí směrnice Komise
ze dne 29. června 1983,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III a V směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(83/341/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/191/EHS [2], a zejména na čl.
8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro ochranu zdraví by mělo být zakázáno použití určitých látek jako barev na vlasy;
vzhledem k tomu, že látka p-diaminobenzen by měla být přesunuta z přílohy V do přílohy III;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. K seznamu v příloze II se doplňují nové položky, které znějí:
"363. 1,2-Fenylendiamin a jeho soli
364. 4-Methyl-1,3-fenylendiamin a jeho soli".
2. V příloze III části 1 sloupci b se znění referenčního č. 8 nahrazuje tímto:
"1,3 a 1,4 Fenylendiaminy, jejich N-substituované deriváty a jejich soli; N-substituované deriváty 1,2fenylendiaminů [3]
3. V příloze III části 1 sloupci b se znění referenčního č. 9 nahrazuje tímto:
"Methylfenylendiaminy, jejich N-substituované deriváty a jejich soli [4], s výjimkou látky č. 364 v příloze II".
4. V příloze V se zrušuje položka:
"4. 1,4-Fenylendiamin a jeho soli".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. června 1983, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o konsolidovaných účetních závěrkách (83/349/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 25. července 1978 směrnici 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností [4], jejímž úkolem je koordinace vnitrostátních právních předpisů; že mnohé společnosti patří do skupiny podniků; že konsolidované účetní závěrky musí být sestaveny tak, aby finanční informace o takových skupinách byly poskytnuty společníkům a třetím osobám; že vnitrostátní právní předpisy týkající se konsolidovaných účetních závěrek proto musí být koordinovány, aby se docílilo srovnatelnosti a rovnocennosti těchto informací;
vzhledem k tomu, že pro stanovení podmínek konsolidace je třeba přihlížet nejen k případům, kdy je výkon kontroly založen na většině hlasovacích práv, ale také k případům, kdy je založeno na dohodách, pokud jsou povoleny; že je kromě toho nutné umožnit členským státům, aby bylo možné zahrnout případy, kdy je zjištěna účinná kontrola na základě menšinové účasti; že je dále nutno umožnit členským státům, aby zahrnuly případy, kdy podniky mají ve skupinách mezi sebou vztah vzájemné rovnosti;
vzhledem k tomu, že cílem koordinace právních předpisů o konsolidovaných účetních závěrkách je ochrana zájmů kapitálových společností; že tato ochrana předpokládá zásadu sestavování konsolidované účetní závěrky, pokud taková společnost patří do skupiny podniků, a předpokládá povinné sestavování těchto závěrek alespoň tam, kde je tato společnost mateřským podnikem; že je kromě toho v zájmu úplnosti informací nezbytné, aby dceřiný podnik, který je sám mateřským podnikem, sestavoval konsolidovanou účetní závěrku; že však takový mateřský podnik nicméně může a za určitých podmínek musí být osvobozen od povinného sestavování takové konsolidované účetní závěrky, jsou-li jeho společníci a třetí osoby dostatečně chráněni;
vzhledem k tomu, že u skupin podniků, které nepřekračují určitou velikost, lze odůvodnit osvobození od povinnosti sestavovat konsolidovanou účetní závěrku; že proto musí být stanoven maximální limit pro takové výjimky; že z toho vyplývá, že členské státy mohou buď stanovit, že překročení jednoho ze tří limitů je dostačující pro to, aby výjimka nebyla udělena, nebo mohou přijmou limity nižší, než které stanoví tato směrnice;
vzhledem k tomu, že konsolidovaná účetní závěrka musí podávat věrný a pravdivý obraz o stavu aktiv a pasiv, o finanční pozici a o zisku nebo ztrátě za všechny podniky zahrnuté do konsolidace; že konsolidace by proto v zásadě měla zahrnovat všechny podniky dané skupiny; že taková konsolidace vyžaduje úplné zahrnutí aktiv a pasiv, výnosů i nákladů těchto podniků a samostatné zveřejnění účastí osob stojících mimo skupinu; že je však nutno provést takové úpravy, aby byl vyloučen vliv finančních vztahů mezi konsolidovanými podniky;
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit určité zásady vztahující se k sestavování konsolidovaných účetních závěrek a k oceňování použitému při jejich sestavování, aby bylo zajištěno, že takové účetní závěrky slučují odpovídající a srovnatelné položky, nejen pokud jde o metody jejich oceňování, ale i pokud jde o účetní období, které je předmětem účetní závěrky;
vzhledem k tomu, že účasti na kapitálu podniků, v nichž mají podniky zahrnuté do konsolidace podstatný vliv, musí být zahrnuty do konsolidované účetní závěrky na základě ekvivalenční metody;
vzhledem k tomu, že komentář ke konsolidované účetní závěrce musí obsahovat podrobné údaje o podnicích podléhajících konsolidaci;
vzhledem k tomu, že některé odchylky stanovené směrnicí 78/660/EHS původně na přechodnou dobu lze zachovat s výhradou pozdějšího přezkoumání,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: ODDÍL I
Podmínky pro sestavení konsolidované účetní závěrky Článek 1
1. Členský stát nařídí každému podniku, který se řídí jeho vnitrostátním právem, aby sestavil konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou výroční zprávu, pokud tento podnik (mateřský podnik)
a) má většinu hlasovacích práv akcionářů nebo společníků v jiném podniku (dceřiném podniku); nebo
b) má právo jmenovat či odvolat většinu členů správního, řídícího nebo dozorčího orgánu jiného podniku (dceřiného podniku) a je zároveň akcionářem nebo společníkem takového podniku; nebo
c) má právo uplatňovat rozhodující vliv na jakýkoli podnik (dceřiný podnik), jehož je akcionářem nebo společníkem ve smyslu smlouvy, kterou s ním uzavřel, nebo podle jeho stanov, společenské nebo zakladatelské smlouvy, umožňuje-li právo, jímž se dceřiný podnik řídí, aby se takovým smlouvám nebo stanovám, společenským nebo zakladatelským smlouvám podřídil; členský stát nemusí nařizovat, aby mateřský podnik byl buď akcionářem, nebo společníkem svého dceřiného podniku.
Členské státy, jejichž právní předpisy nenařizují použít takovou smlouvu či takové stanovy, společenskou nebo zakladatelskou smlouvu, nemusí toto ustanovení uplatňovat, nebo
d) je akcionářem či společníkem jakéhokoli jiného podniku a aa) většina členů správního, řídícího či dozorčího orgánu tohoto podniku (dceřiného podniku), kteří byli členy těchto orgánů během stávajícího i předcházejícího účetního období až do doby sestavení konsolidované účetní závěrky, byla jmenována výhradně pomocí využití jejích hlasovacích práv, nebo
bb) vykonává na základě dohody uzavřené s ostatními akcionáři či společníky tohoto podniku (dceřiného podniku) většinu hlasovacích práv akcionářů a společníků v tomto podniku.
Členské státy mohou přijmout podrobnější ustanovení ohledně formy a obsahu takových dohod.
Členské státy předepíší alespoň úpravu uvedenou výše v bodě bb).
Mohou podmínit použití bodu aa) tím, že účast představuje minimálně 20 nebo více procent hlasovacích práv akcionářů či společníků.
Bod aa) se však nepoužije, má-li jiný podnik vůči tomuto dceřinému podniku práva uvedená v písmenech a), b) nebo c).
2. Až do další koordinace mohou členské státy, s výjimkou případů uvedených v odstavci 1, nařídit všem podnikům, které se řídí jejich vnitrostátním právem, sestavení konsolidované účetní závěrky a konsolidované výroční zprávy, pokud takový podnik (mateřský podnik) drží v jiném podniku (dceřiném podniku) účast ve smyslu článku 17 směrnice 78/660/EHS a
a) vykonává v ní skutečně rozhodující vliv, nebo
b) on sám i dceřiný podnik jsou řízeny jednotně mateřským podnikem.
Článek 2
1. Pro účely čl. 1 odst. 1 písm. a), b) a d) musí být k hlasovacím právům a jmenovacím a odvolacím právům mateřského podniku přičtena práva všech ostatních dceřiných podniků a práva náležející kterékoli osobě jednající vlastním jménem, ale na účet mateřského podniku nebo jiného dceřiného podniku.
2. Pro účely čl. 1 odst. 1 písm. a), b) a d) se od práv uvedených výše v odstavci 1 musí odečíst práva
a) příslušející k akciím nebo podílům drženým na účet jakékoli osoby jiné než mateřský podnik nebo některý dceřiný podnik, nebo
b) příslušející k akciím nebo podílům drženým jako záruka, jsou-li tato práva vykonávána v souladu s přijatými pokyny nebo je-li držení těchto akcií nebo podílů pro držící podnik součástí běžné obchodní činnosti ve spojitosti s poskytováním půjček, za podmínky, že hlasovací práva jsou vykonávána v zájmu osoby poskytující záruku.
3. Pro účely čl. 1 odst. 1 písm. a) a d) musí být od souhrnu hlasovacích práv akcionářů nebo společníků dceřiného podniku odečtena hlasovací práva příslušející k akciím nebo podílům, které jsou v držení samotného podniku, jeho dceřiného podniku nebo osoby jednající vlastním jménem, ale na účet těchto podniků.
Článek 3
1. Aniž jsou dotčeny články 13, 14 a 15, podléhají mateřský podnik a všechny jeho dceřiné podniky konsolidaci bez ohledu na to, kde je sídlo těchto dceřiných podniků.
2. Pro účely odstavce 1 je každý dceřiný podnik, jehož mateřským podnikem je jiný dceřiný podnik, považován za dceřiný podnik, jehož mateřským podnikem je podnik, který stojí v čele těchto podniků podléhajících konsolidaci.
Článek 4
1. Pro účely této směrnice podléhají mateřský podnik a všechny jeho dceřiné podniky konsolidaci, pokud mají mateřský podnik nebo jeden či více dceřiných podniků jednu z těchto forem společností: a) Německo:
die Aktiengesellschaft, die Kommanditgesellschaft auf Aktien, die Gesellschaft mit beschränkter Haftung;
b) Belgie:
la société anonyme/de naamloze vennootschap, la société en commandite par actions/de commanditaire vennootschap op aandelen — la société de personnes à responsabilité limitée/de personnenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid;
c) Dánsko:
aktieselskaber, kommanditaktieselskaber, anpartsselskaber;
d) Francie:
la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabilité limitée;
e) Řecko: η ανώνυμη εταιρία, η εταιρία περιορισμένες εθύνης, η ετερόρρυθμη κατά μετοχές εταιρία;
f) Irsko:
public company limited by shares or by guarantee, private company limited by shares or by guarantee;
g) Itálie:
la società per azioni, la società in accomandita per azioni, la società a responsabilità limitata;
h) Lucembursko:
la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabité limitée;
i) Nizozemsko:
de naamloze vennootschap, de besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid;
j) Spojené království:
public company limited by shares or by guarantee, private company limited by shares or by guarantee.
2. Členské státy však mohou povolit osvobození od povinnosti uvedené v čl. 1 odst. 1, pokud nemá mateřský podnik jednu z forem společností uvedených výše v odstavci 1.
Článek 5
1. Členské státy mohou udělit osvobození od povinnosti uvedené v čl. 1 odst. 1, je-li mateřský podnik finanční holdingovou spo lečností ve smyslu čl. 5 odst. 3 směrnice 78/660/EHS a
a) nezasahoval během účetního období přímo ani nepřímo do řízení dceřiného podniku; b) nevyužíval během účetního období ani během pěti předcházejících účetních období hlasovacích práv vyplývajících z jeho účasti při jmenování kteréhokoli člena správního, řídícího nebo dozorčího orgánu dceřiného podniku, nebo bylo-li využití hlasovacích práv nutné pro fungování správních, řídících nebo dozorčích orgánů dceřiného podniku, žádný akcionář nebo společník, kterému patří většina hlasovacích práv mateřského podniku, ani žádný člen správních, řídících či dozorčích orgánů tohoto podniku ani jeho akcionář nebo společník, který vlastní většinu hlasovacích práv, nebyl členem správních, řídících ani dozorčích orgánů dceřiných podniků a jmenovaní členové těchto orgánů vykonávali svou funkci bez jakéhokoli vměšování či ovlivňování mateřského podniku či některého jeho dceřiného podniku;
c) poskytl půjčky jen podnikům, v nichž drží účast.
Byly-li půjčky poskytnuty také jiným osobám, musí být splaceny k uzávěrce předchozího účetního období; a
d) osvobození udělil správní orgán po ověření, že výše uvedené podmínky byly splněny.
2. a) V případě udělení osvobození finanční holdingové společnosti se při její roční účetní závěrce ode dne stanoveného v čl. 49 odst. 2 nepoužije čl. 43 odst. 2 směrnice 78/660/EHS u žádné většinové účasti této společnosti v dceřiných podnicích.
43 odst. 1 bodu 2) směrnice 78/660/EHS, pokud by to mohlo vážně poškodit společnost, její akcionáře či společníky nebo na některý z jejích dceřiných podniků.
Členské státy mohou takovou výjimku podmínit předchozím schválením správními nebo soudními orgány.
Každé využití této výjimky musí být uvedeno v komentáři k účetní závěrce.
Článek 6
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 a článek 5, mohou členské státy stanovit možnost osvobození od povinnosti uvedené v čl. 1 odst. 1, pokud podniky podléhající konsolidaci nepřekročí jako celek k rozvahovému dni mateřského podniku na základě svých posledních ročních účetních závěrek limity u dvou ze tří kritérií uvedených v článku 27 směrnice 78/660/EHS.
2. Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby při výpočtu zmíněných limitů nebyla možná kompenzace uvedená v čl. 19 odst. 1, ani vyloučení uvedené v čl. 26 odst. 1 písm. a) a b). V tom případě se limity u kritérií týkajících se bilanční sumy a čistého obratu zvyšují o 20 %.
3. Pro uvedená kritéria se použije článek 12 směrnice 78/660/EHS.
4. Tento článek se nepoužije, je-li některý z podniků podléhajících konsolidaci společností, jejíž cenné papíry jsou přijaté ke kotování na burze cenných papírů působící v některém členském státě.
5. Členské státy mohou po dobu deseti let po dni uvedeném v čl. 49 odst. 2 zvyšovat limity u kritérií vyjádřené v ECU až 2,5krát a mohou zvyšovat průměrný počet zaměstnanců během účetního období až na nejvýše 500.
Článek 7
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 a články 5 a 6, osvobodí členské státy ve dvou dále uvedených případech od povinnosti stanovené v čl. 1 odst. 1 každý mateřský podnik, který se řídí jejich vnitrostátním právem a který je zároveň dceřiným podnikem, řídí-li se jeho vlastní mateřský podnik právem členského státu: a) je-li mateřský podnik držitelem veškerých akcií nebo podílů osvobozeného podniku. Akcie nebo podíly tohoto podniku, které jsou v držení členů jejích správních, řídících nebo dozorčích orgánů na základě zákona, stanov nebo společenské smlouvy, se do toho nezahrnují;
b) drží-li mateřský podnik 90 či více procent akcií nebo podílů osvobozeného podniku a pokud osvobození schválili ostatní akcionáři či společníci tohoto podniku.
Nařizuje-li v tomto případě právo členského státu konsolidaci ke dni přijetí této směrnice, nemusí tento členský stát toto ustanovení uplatňovat po dobu deseti let ode dne uvedeného v čl. 49 odst. 2. 2. Osvobození je podmíněno splněním všech těchto podmínek:
a) aniž jsou dotčeny články 13, 14 a 15 musí být osvobozený podnik a všechny jeho dceřiné podniky konsolidovány v účetních závěrkách širší skupiny podniků, jejichž mateřský podnik se řídí právem některého členského státu;
b) aa) konsolidovaná účetní závěrka uvedená v písmenu a) a konsolidovaná výroční zpráva širší skupiny podniků musí být sestaveny mateřským podnikem této skupiny a ověřeny podle práva členského státu, kterým se mateřský podnik této skupiny řídí, v souladu s touto směrnicí;
bb) konsolidovaná účetní závěrka uvedená v písmenu a), konsolidovaná výroční zpráva uvedená v bodě aa) a zpráva osoby pověřené ověřením této účetní závěrky, a případně dodatky uvedené v článku 9, musí osvobozený podnik zveřejnit způsobem předepsaným právem členského státu, kterým se tento podnik řídí, v souladu s článkem 38.
Tento členský stát může nařídit, aby zveřejnění uvedených dokumentů bylo provedeno v jeho úředním jazyce a správnost překladu byla ověřena;
c) komentář k roční účetní závěrce osvobozeného podniku musí obsahovat aa) název a sídlo mateřského podniku, který sestavuje konsolidovanou účetní závěrku uvedenou výše v písmenu a); a
bb) poznámku o osvobození od povinnosti sestavovat konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou výroční zprávu.
3. Členské státy však nemusí uplatňovat tento článek na společnosti, jejichž cenné papíry jsou přijaty ke kotování na burze cenných papírů působící v některém členském státě.
Článek 8
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 a články 5 a 6, mohou členské státy v případech neuvedených v čl. 7 odst. 1 osvobodit každý mateřský podnik, který se řídí jejich vnitrostátním právem a který je zároveň dceřiným podnikem, jehož vlastní mateřský podnik se řídí právem některého členského státu, od povinnosti stanovené v čl. 1 odst. 1, jsou-li splněny všechny podmínky uvedené v čl. 7 odst. 2 a pokud akcionáři nebo společníci osvobozeného podniku držící akcie nebo podíly představující určitý minimální procentní podíl na upsaném kapitálu tohoto podniku nepožádali nejpozději šest měsíců před koncem účetního období o sestavení konsolidované účetní závěrky. Členské státy nesmějí stanovit tento procentní podíl na více než 10 % pro akciové společnosti nebo komanditní společnosti na akcie a na více než 20 % pro podniky mající jinou formu.
2. Členský stát nemůže osvobození vázat na podmínku, aby se mateřský podnik, který sestavuje konsolidovanou účetní závěrku uvedenou v čl. 7 odst. 2 písm. a), rovněž řídil jeho vnitrostátním právem.
3. Členský stát nesmí osvobození vázat na podmínky týkající se sestavování a ověřování konsolidované účetní závěrky uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a).
Článek 9
1. Členské státy mohou osvobození uvedené v článcích 7 a 8 podmínit tím, aby v konsolidované účetní závěrce uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a) nebo v dodatku k ní byly zveřejněny doplňující informace v souladu s touto směrnicí, jsou-li tyto informace požadovány od podniků řídících se vnitrostátním právem tohoto členského státu, které musí sestavovat konsolidovanou účetní závěrku a které jsou ve stejné situaci.
2. Členské státy mohou také osvobození podmínit tím, že v komentáři ke konsolidované účetní závěrce uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a) nebo v roční účetní závěrce osvobozeného podniku budou uvedeny veškeré nebo některé z dále uvedených informací o skupině podniků, jejichž mateřský podnik je osvobozen od povinnosti sestavovat konsolidovanou účetní závěrku:
- výše dlouhodobých aktiv,
- zisk nebo ztráta za účetní období a výše vlastního kapitálu,
- průměrný počet zaměstnanců během účetního období.
Článek 10
Články 7 až 9 nejsou dotčeny právní předpisy členských států týkající se sestavování konsolidovaných účetních závěrek nebo konsolidovaných výročních zpráv, jsou-li tyto dokumenty vyžadovány
- pro informaci určenou zaměstnancům nebo jejich zástupcům nebo
- na žádost správních nebo soudních orgánů pro jejich vlastní účely.
Článek 11
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 a články 5 a 6, mohou členské státy osvobodit od povinnosti stanovené v čl. 1 odst. 1 každý mateřský podnik, který se řídí jeho vnitrostátním právem a který je zároveň dceřiným podnikem mateřského podniku, který se neřídí právem žádného členského státu, jsou-li splněny všechny tyto podmínky: a) aniž jsou dotčeny články 13, 14 a 15, jsou osvobozený podnik a všechny jeho dceřiné podniky konsolidovány v závěrkách širší skupiny podniků;
b) konsolidovaná účetní závěrka uvedená v písmenu a) a případně konsolidovaná výroční zpráva byly sestaveny v souladu s touto směrnicí nebo způsobem rovnocenným sestavování konsolidované účetní závěrky a konsolidované výroční zprávy podle této směrnice;
c) konsolidovaná účetní závěrka uvedená v písmenu a) byla ověřena jednou nebo více osobami oprávněnými k provádění auditu vnitrostátním právem, jímž se řídí podnik, který tuto závěrku sestavil.
2. Použije se čl. 7 odst. 2 písm. b) bod bb) a písm. c) a články 8 až 10.
3. Členský stát může stanovit osvobození podle tohoto článku, pouze pokud stanoví stejná osvobození podle článků 7 až 10.
Článek 12
1. Aniž jsou dotčeny články 1 až 10, mohou členské státy nařídit, aby všechny podniky řídící se jejich vnitrostátním právem sestavovaly konsolidované účetní závěrky a konsolidované výroční zprávy, a) spadá-li tento podnik a jeden či více jiných podniků, s nimiž nemá žádné vzájemné vztahy uvedené v čl. 1 odst. 1 nebo 2, pod jednotné vedení na základě smlouvy uzavřené s tímto podnikem nebo podle stanov, společenské nebo zakladatelské smlouvy těchto podniků, nebo
b) skládají-li se správní, řídící či dozorčí orgány tohoto podniku a jednoho či více jiných podniků, s nimiž nemá žádné vzájemné vztahy uvedené v čl. 1 odst. 1 nebo 2, převážně ze stejných osob vykonávajících funkci během účetního období a až do sestavení konsolidované účetní závěrky.
2. Pokud se použije odstavec 1, podléhají podniky mající mezi sebou vztahy uvedené v tomto odstavci a všechny jejich dceřiné podniky konsolidaci ve smyslu této směrnice, má-li jeden nebo více těchto podniků jednu z forem společností uvedených v článku 4.
3. Článek 3, čl. 4 odst. 2, články 5, 6 a 13 až 28, čl. 29 odst. 1, 3, 4 a 5, články 30 až 38 a čl. 39 odst. 2 se použijí pro konsolidované účetní závěrky a konsolidované výroční zprávy uvedené v tomto článku, přičemž odkazům na mateřský podnik se rozumí tak, že se vztahují na všechny podniky vyjmenované v odstavci 1. Aniž je dotčen čl. 19 odst. 2, jsou ale položky "kapitál", "emisní ážio", "fond z nového ocenění", "rezervní fondy", "zisk nebo ztráta z minulých účetních období" a "zisk nebo ztráta za účetní období", které se zahrnují do konsolidované účetní závěrky, součtem jednotlivých částek příslušejících každému z podniků vyjmenovaných v odstavci 1.
Článek 13
1. Podnik nemusí být zahrnut do konsolidace, není-li významný z hlediska cíle uvedeného v čl. 16 odst. 3.
2. Splňují-li dva nebo více podniků kritéria stanovená v odstavci 1, musí být přesto zahrnuty do konsolidace, pokud jsou, brány jako celek, významné z hlediska cíle uvedeného v čl. 16 odst. 3.
3. Kromě toho nemusí být podnik zahrnut do konsolidace,
a) brání-li podstatně přísná a dlouhodobá omezení
aa) mateřskému podniku při výkonu jeho práv ohledně nakládání s majetkem nebo řízení tohoto podniku, nebo bb) výkonu jednotného řízení tohoto podniku, kde se jedná o vztahy uvedené v čl.
12 odst. 1;
b) nelze-li informace nezbytné pro sestavení konsolidované účetní závěrky v souladu s touto směrnicí získat bez nepřiměřených nákladů nebo bez zbytečného zdržení, nebo
c) jsou-li akcie nebo podíly tohoto podniku drženy výhradně za účelem jejich pozdějšího prodeje.
Článek 14
1. Zabývá-li se jeden nebo více podniků podléhajících konsolidaci tak rozdílnou činností, že jejich začlenění do konsolidace by bylo v rozporu s povinností stanovenou v čl. 16 odst. 3, nesmí být tyto podniky zahrnuty do konsolidace, aniž je dotčen článek 33 této směrnice.
2. Pouhá skutečnost, že podniky, které mají být začleněny do konsolidace, jsou podniky zčásti průmyslové, zčásti obchodní a zčásti poskytující služby nebo že se tyto podniky zabývají průmyslovou nebo obchodní činností zaměřenou na různé výrobky nebo že poskytují různé služby, není důvodem k tomu, aby se použil odstavec 1.
3. Každé použití odstavce 1 musí být uvedeno v komentáři k účetní závěrce s náležitým odůvodněním.
Nejsou-li roční nebo konsolidovaná účetní závěrka podniků takto nezahrnutých do konsolidace zveřejněny v tomtéž členském státě v souladu se směrnicí 68/151/EHS [5], musí být připojeny ke konsolidované účetní závěrce nebo být zpřístupněny veřejnosti.
Kopii těchto dokumentů musí být možné získat na požádání. Cena kopie nesmí přesahovat správní náklady na její pořízení.
Článek 15
1. Pro účely čl. 16 odst. 3 může členský stát povolit nezahrnutí do konsolidace kteréhokoli mateřského podniku, který neprovozuje žádnou průmyslovou ani obchodní činnost a který drží akcie nebo podíly dceřiných podniků na základě vzájemného ujednání s jedním nebo více podniky nezahrnutými do konsolidace.
2. Roční účetní závěrka takového mateřského podniku musí být připojena ke konsolidované účetní závěrce.
3. Je-li využita tato výjimka, buď se u roční účetní závěrky mateřského podniku použije článek 59 směrnice 78/660/EHS, nebo musí být informace, které by vyplynuly z použití tohoto článku, uvedeny v komentáři k účetní závěrce.
ODDÍL II Způsob sestavení konsolidované účetní závěrky
Článek 16
1. Konsolidovaná účetní závěrka obsahuje konsolidovanou rozvahu, konsolidovanou výsledovku a komentář k účetní závěrce.
Tyto dokumenty tvoří jeden celek.
2. Konsolidovaná účetní závěrka musí být sestavena jasně a v souladu s touto směrnicí.
3. Konsolidovaná účetní závěrka musí podávat pravdivý a věrný obraz o stavu aktiv a pasiv, finanční pozici a zisku nebo ztrátě skupiny podniků zahrnutých do konsolidace jako celku.
4. Pokud by použití této směrnice nedostačovalo k podání pravdivého a věrného obrazu podle odstavce 3, musí být poskytnuty další informace.
5. Pokud by ve výjimečných případech bylo použití článků 17 až 35 a článku 39 v rozporu s povinností stanovenou v odstavci 3, je třeba se od daných ustanovení odchýlit, aby byla podán pravdivý a věrný obraz ve smyslu odstavce 3.
Každá taková výjimka musí být uvedena v komentáři k účetní závěrce s náležitým odůvodněním a s uvedením jejího vlivu na aktiva, pasiva, finanční pozici a zisk nebo ztrátu.
Členské státy mohou tyto výjimečné případy vymezit a stanovit odpovídající zvláštní pravidla.
6. Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby byly v konsolidované účetní závěrce zveřejněny další informace vedle těch, které musí být zveřejněny podle této směrnice.
Článek 17
1. Pokud jde o členění konsolidované účetní závěrky, použijí se články 3 až 10, 13 až 26 a články 28 až 30 směrnice 78/660/EHS, aniž jsou dotčena ustanovení této směrnice a s ohledem na nezbytné úpravy vyplývající ze zvláštních vlastností konsolidované účetní závěrky ve srovnání s roční účetní závěrkou.
2. Pokud by si zvláštní okolnosti vyžádaly nepřiměřené náklady, mohou členské státy povolit v konsolidované účetní závěrce sdružování zásob.
Článek 18
Aktiva a pasiva podniků zahrnutých do konsolidace jsou do konsolidované rozvahy zahrnuta v plném rozsahu.
Článek 19
Účetní hodnoty akcií nebo podílů na kapitálu podniků zahrnutých do konsolidace jsou kompenzovány odpovídajícím podílem na vlastním kapitálu takových podniků. a) Tato kompenzace se provádí na základě účetních hodnot ke dni, k němuž jsou tyto podniky začleněny poprvé do konsolidace.
Rozdíly plynoucí z kompenzace jsou v mezích mož ností zahrnuty přímo do položek konsolidované rozvahy,které mají hodnotu vyšší nebo nižší, než je jejich účetní hodnota.
b) Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby se kompenzace prováděla na základě hodnoty identifikovatelných aktiv a pasiv ke dni pořízení akcií, nebo pokud byly pořizovány postupně, ke dni, ke kterému se podnik stal dceřiným podnikem.
c) Rozdíl zůstávající po použití písmene a) nebo plynoucí z použití písmene b) se v konsolidované rozvaze uvede jako zvláštní položka s odpovídajícím názvem.
Tato položka, použité metody a jakékoli významné změny oproti předcházejícímu účetnímu období musí být vysvětleny v komentáři k účetní závěrce.
Pokud některý členský stát povolí kompenzaci mezi kladnými a zápornými rozdíly, přehled těchto rozdílů musí být rovněž součástí komentáře k účetní závěrce.
2. Odstavec 1 se však nepoužije u akcií nebo podílů mateřského podniku, které vlastní on sám nebo jiný podnik zahrnutý do konsolidace.
Tyto akcie nebo podíly jsou v konsolidované účetní závěrce vypořádány jako vlastní akcie nebo podíly v souladu se směrnicí 78/660/EHS.
Článek 20
1. Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby účetní hodnota akcií nebo podílů na kapitálu podniku zahrnutého do konsolidace byla kompenzována jen odpovídajícím podílem na kapitálu, pokud a) držené akcie nebo podíly představují nejméně 90 % jmenovité hodnoty, nebo pokud jmenovitá hodnota neexistuje, účetní hodnoty akcií nebo podílů tohoto podniku, s výjimkou akcií, které jsou popsány v čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 77/91/EHS [6];
b) procentní podíl uvedený v písmenu a) byl dosažen na základě ujednání počítajícího s vydáním akcií nebo podílů podniku, který je zahrnut do konsolidace;
c) ujednání uvedené v písmenu b) nezahrnuje platby v hotovosti převyšující 10 % jmenovité hodnoty, nebo pokud jmenovitá hodnota neexistuje, účetní hodnoty vydaných akcií nebo podílů.
2. Veškeré rozdíly plynoucí z použití odstavce 1 jsou podle jednotlivých případů ke buď přičteny konsolidovaným rezervním fondům, nebo od nich odečteny.
3. Použití metody popsané v odstavci 1, z toho plynoucí pohyb rezervních fondů a název a sídlo podniků, jichž se to týká, se uvedou v komentáři k účetní závěrce.
Článek 21
Částky připadající na akcie nebo podíly v dceřiných podnicích zahrnutých do konsolidace, které jsou v držení osob cizích vůči podnikům zahrnutým do konsolidace, se vykazují v konsolidované rozvaze ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem.
Článek 22
Výnosy a náklady podniků zahrnutých do konsolidace jsou v plné míře zahrnuty do konsolidované výsledovky.
Článek 23
Výše zisku nebo ztráty připadající na akcie nebo podíly dceřiných podniků zahrnutých do konsolidace, které jsou v držení osob cizích vůči podnikům zahrnutým do konsolidace, se vykazuje v konsolidované výsledovce ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem.
Článek 24
Sestavení konsolidované účetní závěrky se provádí podle zásad stanovených v článcích 25 až 28.
Článek 25
1. Metody konsolidace musí být uplatňovány mezi jednotlivými účetními obdobími jednotně.
2. Odchylky od odstavce 1 se připouštějí jen ve výjimečných případech.
Každá taková odchylka musí být uvedena v komentáři k účetní závěrce s náležitým odůvodněním a s uvedením jejího vlivu na aktiva, pasiva, finanční pozici a zisk nebo ztrátu podniků zahrnutých do konsolidace jako celku.
Článek 26
1. V konsolidované účetní závěrce jsou uvedeny aktiva, pasiva, finanční pozice a zisk nebo ztráta podniků zahrnutých do konsolidace, jako by tyto podniky představovaly jediný podnik.
Zejména se pak z konsolidované účetní závěrky vylučují
a) pohledávky a závazky mezi podniky zahrnutými do konsolidace;
b) výnosy a náklady operací prováděných mezi podniky zahrnutými do konsolidace;
c) zisk nebo ztráta, vyplývá-li takový výsledek z operací prováděných mezi podniky zahrnutými do konsolidace a je-li zahrnut do účetní hodnoty aktiv.
Až do další koordinace mohou členské státy povolit, aby výše uvedená vyloučení byla provedena v poměru odpovídajícím podílu na kapitálu, který drží mateřský podnik v každém z jeho dceřiných podniků zahrnutých do konsolidace.
Členské státy mohou připustit odchylky z odst. 1 písm. c), je-li transakce provedena v souladu s běžnými tržními podmínkami a pokud by vyloučení zisku nebo ztráty mohlo vyvolat nepřiměřené náklady.
Všechny takové odchylky musí být zveřejněny, a mají-li významný vliv na aktiva, pasiva, finanční pozici a zisk nebo ztrátu podniků zahrnutých do konsolidace jako celku, musí být uvedeny v komentáři ke konsolidované účetní závěrce.
3. Odchylky od odst. 1 písm. a), b) nebo c) jsou přípustné jen tehdy, nejsou-li dotyčné částky významné z hlediska cíle uvedeného v čl. 16 odst. 3.
Článek 27
1. Konsolidovaná účetní závěrka se sestavuje ke stejnému dni jako roční účetní závěrka mateřského podniku.
2. Členské státy však mohou povolit nebo nařídit, aby se konsolidovaná účetní závěrka sestavovala k jinému dni tak, aby bylo možné vzít v úvahu rozvahové dny největšího počtu podniků nebo nejdůležitějších podniků, které jsou zahrnuty do konsolidace.
Je-li využita tato odchylka, musí to být uvedeno v komentáři ke konsolidované účetní závěrce s náležitým odůvodněním.
Kromě toho se musí vzít v úvahu nebo uvést důležité události týkající se aktiv, pasiv, finanční pozice nebo zisku nebo ztráty podniku zahrnutého do konsolidace, ke kterým došlo mezi rozvahovým dnem tohoto podniku a rozvahovým dnem konsolidované účetní závěrky.
3. Předchází-li rozvahový den podniku o více než tři měsíce rozvahovému dni konsolidované účetní závěrky, je tento podnik konsolidován na základě mezitímní účetní závěrky sestavené k rozvahovému dni konsolidované účetní závěrky.
Článek 28
Doznalo-li v průběhu účetního období složení podniků zahrnutých do konsolidace podstatné změny, musí být v konsolidované účetní závěrce zahrnuty informace, které umožní srovnání po sobě následujících konsolidovaných účetních závěrek.
Je-li tato změna závažná, mohou členské státy povolit nebo nařídit, aby tato povinnost byla splněna formou sestavení upravené počáteční rozvahy a upravené výsledovky.
Článek 29
1. Aktiva a pasiva zahrnovaná do konsolidované účetní závěrky se oceňují podle jednotných metod a v souladu s články 31 až 42 a 60 směrnice 78/660/EHS.
2. a) Podnik, který sestavuje konsolidovanou účetní závěrku, musí použít stejné oceňovací metody, jaké používá při sestavování své roční účetní závěrky.
Členské státy mohou v konsolidované účetní závěrce nicméně povolit nebo nařídit i jiné oceňovací metody, které jsou v souladu s uvedenými články směrnice 78/660/EHS.
b) Jsou-li využity tyto odchylky, musí být uvedeny v komentáři ke konsolidované účetní závěrce s náležitým odůvodněním.
Pokud byla určitá aktiva a pasiva zahrnovaná do konsolidované účetní závěrky oceněna podniky zahrnutými do konsolidace podle jiných metod, než jaké jsou stanoveny pro konsolidaci, musí být nově oceněna v souladu s metodami stanovenými pro konsolidaci, ledaže by výsledek tohoto nového ocenění nebyl významný z hlediska cíle uvedeného v čl. 16 odst.
3. Odchylky od této zásady se připouštějí jen ve výjimečných případech.
Každá taková odchylka musí být s náležitým odůvodněním uvedena v komentáři ke konsolidované účetní závěrce.
4. Je-li pravděpodobné, že z toho vyplynou v dohledné budoucnosti pro jeden z podniků zahrnutých do konsolidace skutečné daňové náklady, zohlední se v konsolidované rozvaze a konsolidované výsledovce rozdíl, který vznikne během konsolidace mezi daňovými náklady daného účetního období a předcházejících účetních období a mezi daní již zaplacenou nebo splatnou za tato účetní období.
5. Jsou-li určitá aktiva zahrnutá do konsolidované účetní závěrky předmětem výjimečné cenové úpravy pro daňové účely, mohou být zahrnuta do konsolidované účetní závěrky až po vyloučení těchto cenových úprav.
Členské státy však mohou povolit nebo nařídit, aby tato aktiva byla zahrnuta do konsolidované účetní závěrky bez vyloučení cenových úprav, je-li jejich výše s náležitým odůvodněním uvedena v komentáři ke konsolidované účetní závěrce.
Článek 30
1. Zvláštní položka uvedená v čl. 19 odst. 1 písm. c), která odpovídá kladnému konsolidačnímu rozdílu, se rozdělí podle pravidel stanovených směrnicí 78/660/EHS pro položku "goodwill".
2. Členské státy mohou povolit, aby byl kladný konsolidační rozdíl bezprostředně a zřetelně odečten od rezervních fondů.
Článek 31
Částka vykázaná ve zvláštní položce uvedené v čl. 19 odst. 1 písm. c), která odpovídá zápornému konsolidačnímu rozdílu, může být přenesena do konsolidované výsledovky jen v případě,
a) odpovídá-li tento rozdíl nepříznivému vývoji budoucích výsledků daného podniku očekávaným ke dni pořízení, anebo očekávaným nákladům, pokud se toto očekávání potvrdí, nebo
b) odpovídá-li takový rozdíl realizovanému zisku.
Článek 32
1. Řídí-li podnik zahrnutý do konsolidace spolu s jedním nebo více podniky nezahrnutými do konsolidace nějaký další podnik, mohou členské státy povolit nebo nařídit, aby byl tento podnik začleněn do konsolidované účetní závěrky v poměru odpovídajícím podílu na jeho kapitálu, který drží podnik zahrnutý do konsolidace.
2. Články 13 až 31 se použijí obdobně na poměrnou konsolidaci uvedenou v odstavci 1.
3. Použije-li se tento článek a je-li podnik, který je předmětem poměrné konsolidace, přidruženým podnikem ve smyslu článku 33, článek 33 se nepoužije.
Článek 33
1. Ovlivňuje-li některý podnik zahrnutý do konsolidace významně řízení a finanční politiku jiného podniku nezahrnutého do konsolidace (přidružené podniky), v němž vlastní účast ve smyslu článku 17 směrnice 78/660/EHS, je tato účast vykázána v konsolidované rozvaze ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem.
Má se za to, že podnik významně ovlivňuje jiný podnik, má-li 20 a více procent hlasovacích práv akcionářů nebo společníků tohoto podniku.
Použije se článek 2.
2. Při prvním použití tohoto článku u účasti uvedené v odstavci 1 se tato účast vykazuje v konsolidované rozvaze a) buď v účetní hodnotě vypočtené v souladu s pravidly oceňování stanovenými směrnicí 78/660/EHS. Rozdíl mezi touto hodnotou a částkou odpovídající podílu na vlastním kapitálu, který tato účast představuje, se vykazuje samostatně v konsolidované rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce. Tento rozdíl se vypočte ke dni, ke kterému je tato metoda poprvé použita;
b) anebo ve výši odpovídající podílu na vlastním kapitálu přidruženého podniku, který tato účast představuje. Rozdíl mezi touto výší a účetní hodnotou vypočtenou v souladu s pravidly oceňování stanovenými směrnicí 78/660/EHS se vykazuje samostatně v konsolidované rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce. Tento rozdíl se vypočte ke dni, ke kterému je tato metoda poprvé použita.
c) Členské státy může nařídit použití buď písmene a), nebo písmene b).
Konsolidovaná rozvaha nebo komentář k účetní závěrce musí uvádět, zda bylo použito písmeno a) nebo b).
d) Kromě toho mohou členské státy pro případ použití písmen a) a b) povolit nebo nařídit, aby se výpočet rozdílu prováděl ke dni pořízení akcií nebo podílů, nebo pokud byly pořizovány postupně, ke dni, ke kterému se podnik stal přidruženým podnikem.
3. Byla-li aktiva nebo pasiva přidruženého podniku oceněna jinou metodou než metodou stanovenou pro konsolidaci v souladu s čl. 29 odst. 2, mohou být pro účely výpočtu rozdílu uvedeného v odst. 2 písm. a) nebo b) tohoto článku nově oceněna metodami stanovenými pro konsolidaci. Neprovede-li se toto nové ocenění, musí to být uvedeno v komentáři k účetní závěrce. Členské státy mohou toto nové ocenění nařídit.
4. Účetní hodnota uvedená v odst. 2 písm. a) nebo částka odpovídající podílu na vlastním kapitálu přidruženého podniku uvedená v odst. 2 písm. b) se zvyšuje nebo snižuje podle výše změn, k nimž došlo během účetního období na podílu na vlastním kapitálu přidruženého podniku, který tato účast představuje; od této částky se odečítají dividendy vztahující se k této účasti.
5. Nelze-li kladný rozdíl uvedený v odst. 2 písm. a) nebo b) vztáhnout k žádné určité kategorii aktiv nebo pasiv, nakládá se s ním podle článku 30 a čl. 39 odst. 3.
6. Podíl na zisku nebo ztrátě přidružených podniků připadající na tyto účasti se vykazuje v konsolidované výsledovce ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem.
7. Vyloučení uvedená v čl. 26 odst. 1 písm. c) se provádějí, jen jsou-li související skutečnosti známé nebo mohou být zjištěny. Použije se čl. 26 odst. 2 a 3.
8. Sestavuje-li přidružený podnik konsolidovanou účetní závěrku, použijí se na vlastní kapitál vykazovaný v této konsolidované účetní závěrce předcházející odstavce.
9. Od použití tohoto článku lze upustit, nejsou-li podíly na kapitálu přidruženého podniku významné z hlediska cíle uvedeného v čl. 16 odst. 3.
Článek 34
Vedle informací, které jsou požadované jinými ustanoveními této směrnice, musí komentář k účetní závěrce obsahovat alespoň tyto informace: 1.
Metody oceňování, které byly použity pro různé položky konsolidované účetní závěrky, a metody použité při výpočtu cenových úprav. Pro položky obsažené v konsolidované účetní závěrce, které jsou nebo byly původně vyjádřeny v cizí měně, musí být uveden použitý základ přepočtu pro jejich vyjádření v měně, v níž byla sestavena konsolidovaná účetní závěrka.
2. a) Název a sídlo podniků zahrnutých do konsolidace; podíl na kapitálu držený v podnicích zahrnutých do konsolidace jinými podniky, než je mateřský podnik, nebo osobami jednajícími vlastním jménem, ale na účet těchto podniků; která z podmínek uvedených v článku 1 a čl. 12 odst. 1 s použitím článku 2 tvořila základ, na němž byla provedena konsolidace. Tato druhá informace však není nutná, byla-li konsolidace provedena na základě čl. 1 odst. 1 písm. a) a jsou-li podíl na kapitálu a podíl držených hlasovacích práv shodné.
b) Stejné informace musí být uvedeny o podnicích nezahrnutých do konsolidace podle článků 13 a 14; aniž je dotčen čl. 14 odst. 3, musí být uveden důvod pro nezahrnutí podniků uvedených v článku 13.
3. a) Název a sídlo podniků přidružených k podniku zahrnutému do konsolidace podle čl. 33 odst. 1 s uvedením podílu na jejich kapitálu, který drží podniky zahrnuté do konsolidace nebo osob jednající vlastním jménem, ale na účet těchto podniků.
b) Stejné informace musí být uvedeny o přidružených podnicích uvedených v čl. 33 odst. 9 spolu s odůvodněním použití tohoto ustanovení.
4. Název a sídlo podniků zahrnutých do poměrné konsolidace podle článku 32, zásady, na nichž je založeno společné řízení, a podíl na jejich kapitálu, který drží podniky zahrnuté do konsolidace nebo osoby jednající vlastním jménem, ale na účet těchto podniků.
5. Název a sídlo podniků neuvedených v odstavcích 2, 3 a 4, v nichž podniky zahrnuté do konsolidace i do ní nezahrnuté podle článku 14 drží buď samy, nebo prostřednictvím osob jednajících vlastním jménem, ale na účet těchto podniků, určitý procentní podíl na kapitálu, který členské státy nesmějí stanovit na více než 20 %, s uvedením drženého podílu na kapitálu a rovněž výše vlastního kapitálu a výše zisku nebo ztráty za poslední účetní období dotyčného podniku, pro který byla sestavena účetní závěrka.
Tyto informace není třeba uvádět, nejsou-li významné z hlediska cíle uvedeného v čl. 16 odst.
3. Informace o kapitálu a fondech a o zisku nebo ztrátě mohou být rovněž vynechány, nezveřejňuje-li dotyčný podnik svou rozvahu a drží-li výše uvedené podniky přímo nebo nepřímo méně než 50 % jeho kapitálu.
6. Celková částka závazků vykázaná v konsolidované rozvaze, které mají zbytkovou dobu splatnosti delší než pět let, a celková částka závazků vykázaná v konsolidované rozvaze, která je kryta věcnými zárukami poskytnutými podniky zahrnutými do konsolidace, s uvedením povahy a formy této záruky.
7. Celková částka finančních závazků nezahrnutých do konsolidované rozvahy, jsou-li tyto informace užitečné pro posouzení finanční pozice podniků zahrnutých do konsolidace jako celek.
Veškeré závazky související s důchody a závazky vůči podnikům ve skupině nezahrnutým do konsolidace musí být uvedeny samostatně.
8. Konsolidovaný čistý obrat podle definice v článku 28 směrnice 78/660/EHS rozčleněný podle činností a podle zeměpisných trhů, pokud se tyto kategorie a trhy mezi sebou podstatně liší z hlediska způsobu, kterým je organizován prodej výrobků a poskytování služeb spadajících do běžné činnosti podniků zahrnutých do konsolidace jako celku.
9. a) Průměrný počet zaměstnanců v průběhu účetního období v podnicích zahrnutých do konsolidace rozčleněný podle kategorií a osobní náklady za účetní období, nejsou-li uvedeny samostatně v konsolidované výsledovce.
b) Samostatně se uvádí průměrný počet zaměstnanců v průběhu účetního období v podnicích, u nichž se použil článek 32.
10. Rozsah, v jakém byl výpočet konsolidovaného zisku nebo ztráty za účetní období ovlivněn oceněním položek, které bylo provedeno odchylně od zásad stanovených v článcích 31 a 34 až 42 směrnice 78/660/EHS a v čl. 29 odst. 5 této směrnice v běžném nebo dřívějším účetním období za účelem dosažení daňových úlev. Pokud má toto ocenění významný vliv na budoucí daňové náklady podniků zahrnutých do konsolidace jako celku, musí uvedeny podrobnosti.
11. Rozdíl mezi daňovými náklady v konsolidované výsledovce za běžné a předcházející účetní období a částkou již zaplacených nebo splatných daní vztahujících se k těmto obdobím, pokud je tento rozdíl významný z hlediska budoucích daňových nákladů.
Tato částka může být rovněž uvedena v rozvaze jako úhrnná částka ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem.
12. Částka odměn vyplacených v účetním období členům správních, řídících či dozorčích orgánů mateřského podniku z důvodu jejich funkcí v mateřském podniku a jeho dceřiných podnicích a částka všech penzjních závazků vzniklých či sjednaných za stejných podmínek pro bývalé členy těchto orgánů.
Tyto údaje se uvádějí souhrnně pro každou kategorii.
Členské státy mohou vyžadovat, aby odměny za výkon funkcí v podnicích, s nimiž existují vztahy uvedené v článcích 32 nebo 33, byly rovněž začleněny do informací uvedených v první větě.
13. Částka záloh a úvěrů poskytnutých členům správních, řídících či dozorčích orgánů mateřského podniku tímto podnikem nebo některým jeho dceřiným podnikem s uvedením úrokové sazby, hlavních podmínek a veškerých dosud splacených částek, jakož i závazků přijatých v jejich prospěch formou záruk všeho druhu.
Tyto údaje se uvádějí souhrnně pro každou kategorii.
Členské státy mohou vyžadovat, aby zálohy a úvěry poskytnuté podniky, s nimiž existují vztahy uvedené v článcích 32 nebo 33, byly rovněž zahrnuty do informací uvedených v první větě.
Článek 35
1. Členské státy mohou povolit, aby údaje požadované v čl. 34 odst. 2, 3, 4 a 5 byly a) zveřejněny ve formě výkazu uloženého v souladu s čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 68/151/EHS; musí to být uvedeno v komentáři k účetní závěrce;
b) vynechány, pokud by jejich povaha mohla vážně poškodit některý z podniků, jichž se tato ustanovení týkají.
Členské státy mohou takovou výjimku podmínit předchozím schválením správními nebo soudními orgány.
Každé vynechání těchto údajů musí být uvedeno v komentáři k účetní závěrce.
2. Ustanovení odst. 1 písm. b) se použijí rovněž na informace předepsané v čl. 34 bodě 8.
ODDÍL III Konsolidovaná výroční zpráva
Článek 36
1. Konsolidovaná výroční zpráva musí přinejmenším obsahovat věrný přehled vývoje hospodaření a pozice podniků zahrnutých do konsolidace jako celku.
2. U těchto podniků se ve zprávě uvedou rovněž údaje týkající se a) všech důležitých událostí, k nimž došlo po skončení účetního období;
b) pravděpodobného budoucího vývoje těchto podniků jako celku;
c) činností těchto podniků braných jako celek v oblasti výzkumu a vývoje;
d) počtu a jmenovité hodnoty, nebo neexistuje-li jmenovitá hodnota, účetní hodnoty všech akcií nebo podílů mateřského podniku držených tímto samotným podnikem, dceřinými podniky tohoto podniku nebo držených osobou jednající vlastním jménem, ale na účet těchto podniků.
Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby tyto údaje byly uvedeny v komentáři k účetním závěrkám.
ODDÍL IV Ověřování konsolidované účetní závěrky
Článek 37
1. Podniky sestavující konsolidovanou účetní závěrku ji musí nechat ověřit jednou nebo více osobami oprávněnými k ověřování účetní závěrky podle práva členského státu, jímž se tento podnik řídí.
2. Osoba nebo osoby pověřené ověřením konsolidované účetní závěrky musí rovněž ověřit, zda je konsolidovaná výroční zpráva v souladu s konsolidovanou účetní závěrkou za dané účetní období.
ODDÍL V Zveřejňování konsolidované účetní závěrky
Článek 38
1. Řádně schválenou konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou výroční zprávu spolu se zprávou osoby pověřené ověřením konsolidované účetní závěrky zveřejňuje podnik sestavující konsolidovanou účetní závěrku způsobem stanoveným právem členského státu, jímž se tento podnik řídí, v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
2. V případě konsolidované výroční zprávy se použije čl. 47 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 78/660/EHS.
3. V čl. 47 odst. 1 se druhý pododstavec směrnice 78/660/EHS nahrazuje tímto: "Kopii celé nebo části každé takové zprávy musí být možné získat na požádání. Cena za tuto kopii nesmí přesahovat správní náklady na její pořízení."
4. Má-li však podnik sestavující konsolidovanou účetní závěrku jinou formu, než které jsou uvedeny v článku 4, a neukládají-li mu jeho vnitrostátní právní předpisy v případě dokumentů uvedených v odstavci 1 povinnost zveřejnění stejným postupem jako podle článku 3 směrnice 68/151/EHS, musí je alespoň zpřístupnit veřejnosti ve svém sídle.
Kopii těchto dokumentů musí být možné získat na požádání.
Cena za kopii nesmí přesahovat správní náklady na její pořízení.
5. Použijí se články 48 a 49 směrnice 78/660/EHS.
6. Členské státy stanoví přiměřené sankce pro případ, že povinnost zveřejnění podle tohoto článku nebude splněna.
ODDÍL VI Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 39
1. Při sestavování prvních konsolidovaných účetních závěrek v souladu s touto směrnicí u skupiny podniků, mezi nimiž existoval některý ze vztahů uvedených v čl. 1 odst. 1, a to před použitím čl. 49 odst. 1, mohou členské státy povolit nebo nařídit, aby se pro účely čl. 19 odst. 1 vzala v úvahu účetní hodnota akcií nebo podílů a podílu na vlastním kapitálu, který představují, k některému dni před první konsolidací nebo ke dni první konsolidace.
2. Odstavec 1 se použije obdobně s ohledem na čl. 33 odst. 2 na oceňování akcií nebo podílů nebo podílu na vlastním kapitálu, který představují, na kapitálu podniku přidruženého k podniku zahrnutému do konsolidace, a použije se u poměrné konsolidace uvedené v článku 32.
3. Odpovídá-li zvláštní položka uvedená v čl. 19 odst. 1 kladnému konsolidačnímu rozdílu, který vznikl přede dnem sestavení první konsolidační účetní závěrky sestavené v souladu s touto směrnicí, mohou členské státy povolit a) pro účely čl. 30 odst. 1 počítání omezeného období delšího než pět let stanoveného v čl. 37 odst. 2 směrnice 78/660/EHS ode dne sestavení první konsolidované účetní závěrky sestavené podle této směrnice; a
b) pro účely čl. 30 odst. 2 odečtení od rezervních fondů ke dni sestavení první konsolidované účetní závěrky sestavené podle této směrnice.
Článek 40
1. Až do uplynutí lhůt stanovených pro provedení ve vnitrostátním právu směrnic doplňujících směrnici 78/660/EHS a uvádějících do souladu předpisy týkající se ročních účetních závěrek bank a jiných finančních institucí a pojišťoven se členské státy mohou odchýlit od ustanovení této směrnice týkajících se členění konsolidovaných účetních závěrek, metod oceňování položek těchto účetních závěrek a informací v komentáři k účetní závěrce a) u každého podniku podléhajícího konsolidaci, který je bankou, jinou finanční institucí nebo pojišťovnou;
b) zahrnují-li podniky podléhající konsolidaci hlavně banky, finanční instituce nebo pojišťovnou.
Dále je možné se odchýlit od článku 6, avšak pouze pokud jde o použití limitů a kritérií u výše uvedených podniků.
2. Pokud členské státy před použitím čl. 49 odst. 1 neuložily všem podnikům, které jsou bankami, jinými finančními institucemi nebo pojišťovnami, aby sestavovaly konsolidované účetní závěrky, mohou až do doby, kdy bude ve vnitrostátním právu provedena jedna ze směrnic uvedených v odstavci 1, ale nejdéle do účetního období končícího v roce 1993, a) pozastavit povinnosti uložené v čl. 1 odst. 1 s ohledem na výše uvedené podniky, které jsou mateřskými podniky. Tato skutečnost musí být uvedena v roční účetní závěrce mateřského podniku a za všechny dceřiné podniky musí být uvedeny informace stanovené v čl. 43 odst. 1 písm. 2) směrnice 78/660/EHS;
b) povolit v případě sestavování konsolidovaných účetních závěrek, a aniž je dotčen článek 33, nezahrnutí do konsolidace výše uvedených podniků, které jsou dceřinými podniky. Informace o všech takových dceřiných podnicích stanovené v čl.
34 odst. 2 musí být uvedeny v komentáři k účetní závěrce.
3. V případech uvedených v odst. 2 písm. b) musí být roční nebo konsolidovaná účetní závěrka těchto dceřiných podniků, je-li jejich zveřejnění povinné, připojeny ke konsolidované účetní závěrce mateřského podniku, nebo není-li sestavena konsolidovaná účetní závěrka, k roční účetní závěrce mateřského podniku nebo být zpřístupněny veřejnosti. V tom případě musí být kopii možné získat na požádání. Cena za kopii nesmí přesahovat správní náklady na její pořízení.
Článek 41
1. Podniky, mezi nimiž existují vztahy uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a), b) a písm. d) bodě bb), a ostatní podniky, které mají podobné vztahy s některým z výše uvedených podniků, jsou pro účely této směrnice i ve smyslu směrnice 78/660/EHS podniky ve skupině.
2. Uloží-li některý členský stát povinnost sestavovat konsolidované účetní závěrky podle čl. 1 odst. 1 písm. c) nebo písm. d) bodu aa) nebo podle čl. 1 odst. 2 nebo čl. 12 odst. 1, jsou podniky, mezi nimiž existují vztahy uvedené ve výše uvedených článcích, a ostatní podniky, které mají podobné vztahy nebo vztahy uvedené v odstavci 1 s některým z výše uvedených podniků, podniky ve skupině ve smyslu odstavce 1.
3. Členský stát může nařídit použití odstavce 2 i v případě, že neuloží povinnost sestavovat konsolidované účetní závěrky podle čl. 1 odst. 1 písm. c) nebo písm. d) bodu aa) nebo podle čl. 1 odst. 2 nebo čl. 12 odst. 1.
4. Použije se článek 2 a čl. 3 odst. 2.
5. Uplatňuje-li členský stát čl. 4 odst. 2, může z použití odstavce 1 vyloučit podniky ve skupině, které jsou mateřskými podniky a po kterých vzhledem k jejich právní formě tento členský stát nepožaduje, aby sestavovaly konsolidované účetní závěrky podle této směrnice, a dále mateřské podniky mající podobnou právní formu.
Článek 42
Článek 56 směrnice 78/660/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 56
1. Povinnost vykazovat v roční účetní závěrce položky předepsané články 9, 10 a 23 až 26, které se týkají podniků ve skupině, vymezených podle článku 41 směrnice 83/349/EHS, a povinnost poskytovat informace o těchto podnicích v souladu s čl. 13 odst. 2 a článkem 14 a čl. 43 odst. 1 bodem 7 vstupují v platnost dnem stanoveným v čl. 49 odst. 2 uvedené směrnice.
2. Komentář k účetní závěrce musí mimo jiné obsahovat a) název a sídlo podniku, který sestavuje konsolidovanou účetní závěrku nejširší skupiny podniků, ke které společnost jakožto dceřiný podnik patří;
b) název a sídlo podniku, který sestavuje konsolidovanou účetní závěrku nejužší skupiny podniků začleněné do skupiny podniků uvedené výše v písmenu a), ke které společnost jako dceřiný podnik patří;
c) místo, kde je možné konsolidované účetní závěrky uvedené v písmenech a) a b) získat, je-li jejich získání možné."
Článek 43
Článek 57 směrnice 78/660/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 57
Aniž jsou dotčeny směrnice 68/151/EHS a 77/91/EHS, nemusí členské státy u společností, které se řídí jejich vnitrostátním právem a které jsou dceřinými podniky ve smyslu směrnice 83/349/EHS, uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se obsahu, auditu a zveřejňování ročních účetních závěrek, jsou-li splněny tyto podmínky: a) mateřský podnik se řídí právem členského státu;
b) všichni akcionáři či společníci dceřiného podniku vyjádřili svůj souhlas s uvedeným osvobozením od této povinnosti; toto prohlášení je vyžadováno pro každé účetní období;
c) mateřský podnik oznámil, že se zaručil za závazky dceřiného podniku;
d) oznámení uvedená v písmenech b) a c) byla dceřiným podnikem zveřejněna způsobem stanoveným právními předpisy členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS;
e) dceřiný podnik byl zahrnut do konsolidované účetní závěrky sestavené mateřským podnikem v souladu se směrnicí 83/349/EHS;
f) výše uvedené osvobození bylo uvedeno v komentáři ke konsolidované účetní závěrce sestavené mateřským podnikem;
g) konsolidovanou účetní závěrku uvedenou v písmenu e), konsolidovanou výroční zprávu a zprávu osoby pověřené ověřením této účetní závěrky zveřejnil dceřiný podnik způsobem stanoveným právními předpisy členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS."
Článek 44
Článek 58 směrnice 78/660/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 58
Členské státy nemusí u společností, které se řídí jejich vnitrostátním právem a jsou mateřskými podniky ve smyslu směrnice 83/349/EHS, uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se ověřování a zveřejňování výsledovky, jsou-li splněny tyto podmínky: a) mateřský podnik sestavuje konsolidovanou účetní závěrku v souladu se směrnicí 83/349/EHS a byl zahrnut do konsolidované účetní závěrky;
b) použití uvedeného osvobození bylo uvedeno v komentáři k roční účetní závěrce mateřského podniku;
c) použití uvedeného osvobození bylo uvedeno v komentáři ke konsolidované účetní závěrce sestavené mateřským podnikem;
d) v rozvaze mateřského podniku byly vykázány zisk nebo ztráta mateřského podniku vypočítané podle této směrnice."
Článek 45
Článek 59 směrnice 78/660/EHS se nahrazuje tímto: "Článek 59
1. Členský stát může povolit nebo nařídit, aby účasti ve smyslu článku 17 držené na kapitálu podniků, nad jejichž provozní a finanční politikou je uplatňován rozhodující vliv, byly vykazovány v rozvaze v souladu s následujícími odstavci 2 až 9 jako podpoložky položek "akcie a podíly v podnicích ve skupině", popřípadě "účasti".
Má se za to, že podnik uplatňuje rozhodující vliv v jiném podniku, jestliže v tomto podniku drží 20 nebo více procent hlasovacích práv akcionářů či společníků tohoto podniku.
Použije se článek 2 směrnice 83/349/EHS.
2. Při prvním použití tohoto článku u účasti uvedené v odstavci 1 se tato účast vykazuje v rozvaze a) buď v účetní hodnotě vypočtené podle článků 31 až 42. Rozdíl mezi touto hodnotou a částkou odpovídající podílu na vlastním kapitálu, který tato účast představuje, se vykazuje samostatně v rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce. Tento rozdíl se vypočte ke dni, ke kterému je tato metoda poprvé použita;
b) anebo ve výši odpovídající podílu na vlastním kapitálu, který tato účast představuje. Rozdíl mezi touto výší a účetní hodnotou vypočtenou podle článků 31 až 42 se vykazuje samostatně v rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce.
Tento rozdíl se vypočte ke dni, ke kterému je tato metoda poprvé použita.
c) Členský stát může nařídit použití buď písmene a), nebo písmene b).
Rozvaha nebo komentář k účetní závěrce musí uvádět, zda bylo použito písmeno a) nebo b).
d) Kromě toho mohou členské státy při používání písmen a) a b) povolit nebo nařídit, aby se výpočet rozdílu prováděl ke dni pořízení účasti uvedené v odstavci 1, nebo pokud byla pořizována postupně, ke dni, ke kterému se akcie nebo podíly staly účastní ve smyslu odstavce 1.
Byla-li určitá aktiva nebo pasiva podniku, ve kterém je držena účast ve smyslu odstavce 1, oceněna jinými metodami, než které použila společnost sestavující roční účetní závěrku, mohou být pro účely výpočtu rozdílu uvedeného v odst. 2 písm. a) nebo b) nově oceněna metodami použitými společností sestavující roční účetní závěrku.
Neprovede-li se toto nové ocenění, musí to být uvedeno v komentáři k účetní závěrce.
Členské státy mohou toto nové ocenění nařídit.
4. Účetní hodnota uvedená v odst. 2 písm. a) nebo částka odpovídající podílu na vlastním kapitálu uvedená v odst. 2 písm. b) se zvyšuje nebo snižuje podle výše změn, k nimž došlo během účetního období na podílu na vlastním kapitálu, který tato účast představuje; od této částky se odečítají dividendy vztahující se k této účasti.
5. Nelze-li kladný rozdíl uvedený v odst. 2 písm. a) nebo b) vztáhnout k nějaké kategorii aktiv či pasiv, nakládá se s ním v souladu s pravidly, které se uplatňují u položky "goodwill".
6. a) Podíl na zisku nebo ztrátě připadající na účast uvedenou v odstavci 1 se vykazuje ve výsledovce ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem.
b) Přesahuje-li tato částka částku již obdržených dividend nebo částek, jejichž platba může být požadována, musí být výše rozdílu vložena do rezervních fondů, které nelze rozdělit mezi akcionáře.
c) Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby podíl na zisku nebo ztrátě připadající na účast uvedenou v odstavci 1 byl vykazován ve výsledovce jen do výše odpovídající již obdrženým dividendám nebo těm, jejichž platba může být požadována.
7. Vyloučení uvedená v čl. 26 odst. 1 písm. c) směrnice 83/349/EHS se provádějí, jen jsou-li související skutečnosti známé nebo mohou být zjištěny. Použije se čl. 26 odst. 2 a 3 uvedené směrnice.
8. Sestavuje-li podnik, ve kterém je držena účast uvedená v odstavci 1, konsolidovanou účetní závěrku, použijí se na vlastní kapitál vykazovaný v této konsolidované účetní závěrce předcházející odstavce.
9. Od použití tohoto článku lze upustit, nejsou-li účasti uvedené v odstavci 1 významné z hlediska cíle uvedeného v čl. 2 odst. 3."
Článek 46
Článek 61 směrnice 78/660/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 61
Členské státy nemusí uplatňovat u společností, které se řídí jejich vnitrostátním právem a jsou mateřskými podniky ve smyslu směrnice 83/349/EHS, čl. 43 odst. 1 bod 2 této směrnice týkající se výše vlastního kapitálu a zisků a ztrát dotčených podniků, a) jsou-li dotčené podniky zahrnuty do konsolidované účetní závěrky sestavené tímto mateřským podnikem nebo do konsolidované účetní závěrky širší skupiny podniků podle čl. 7 odst. 2 směrnice 83/349/EHS; nebo
b) pokud mateřský podnik nakládal s účastmi v daných podnicích ve své roční účetní závěrce v souladu s článkem 59 nebo v konsolidované účetní závěrce, kterou sestavuje v souladu s článkem 33 směrnice 83/349/EHS."
Článek 47
Kontaktní výbor zřízený článkem 52 směrnice 78/660/EHS také, a) aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, podporuje harmonizované uplatňování této směrnice pomocí pravidelných jednání týkajících se zejména konkrétních obtíží vznikajících v souvislosti s jejím uplatňováním;
b) radí Komisi v případě potřeby ve věcech doplnění nebo změn této směrnice.
Článek 48
Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členských států požadující, aby konsolidované účetní závěrky podniků, které nespadají do jejich pravomoci, byly uchovávány v rejstříku, ve kterém jsou zapsány pobočky těchto podniků.
Článek 49
1. Do 1. ledna 1988 uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se předpisy uvedené v odstavci 1 použijí až na konsolidované účetní závěrky za účetní období začínající 1. ledna 1990 nebo v průběhu roku 1990.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 50
1. Na základě zkušeností získaných při uplatňování této směrnice a s ohledem na cíle této směrnice a na aktuálním hospodářský a měnový vývoj Rada na návrh Komise po pěti letech ode dne stanoveného v čl. 49 odst. 2 přezkoumá a případně reviduje čl. 1 odst. 1 písm. d) druhý pododstavec, čl. 4 odst. 2, články 5 a 6, čl. 7 odst. 1 a články 12, 43 a 44.
2. Odstavcem 1 není dotčen čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS.
Článek 51
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. června 1983,
kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel
(83/351/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že první akční program Evropského společenství pro životní prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny z motorových vozidel a tomu odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS [4] stanoví mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z motorů těchto vozidel; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí 74/290/EHS [5] a dále doplněny směrnicí 77/102/EHS [6] o mezní hodnoty pro přípustné emise oxidů dusíku; že mezní hodnoty pro tyto tři znečišťující látky byly sníženy směrnicí 78/665/EHS [7];
vzhledem k tomu, že pokrok v konstrukci motorových vozidel nyní umožňuje snížení těchto mezních hodnot; že to se jeví jako žádoucí opatření proti možným nepříznivým účinkům na životní prostředí; že v průběhu uvažovaného období toto snížení neohrozí cíle politiky Společenství v jiných oblastech, zejména v oblasti racionálního využívání energie;
vzhledem k tomu, že se zřetelem ke vzrůstajícímu používání vznětových motorů v osobních automobilech a lehkých nákladních vozidlech je žádoucí snížit nejen emise částic, na které se vztahuje směrnice 72/306/EHS [8], ale též emise oxidu uhelnatého, nespálených uhlovodíků a oxidů dusíku z těchto motorů; že zahrnutí těchto motorů do oblasti působnosti směrnice 70/220/EHS znamená změnu ve znění článků uvedené směrnice; že tato změna má též účinek na obsah technických příloh; že Komise navrhla Radě, aby v této směrnici přijala současně, odchylně od článku 5 směrnice 70/220/EHS, změny technických příloh,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/220/EHS se mění takto:
1) Název směrnice se nahrazuje tímto:
"Směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel"
.
2) Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice "vozidlem" se rozumí každé vozidlo se zážehovým motorem nebo se vznětovým motorem určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola, maximální přípustnou hmotnost nejméně 400 kg a maximální konstrukční rychlost 50 km/h nebo více, s výjimkou zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce."
3) Přílohy se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. prosince 1983 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší plyny
- odmítnout udělit schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice Rady 70/156/EHS nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud úroveň plynných znečišťujících látek emitovaných z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. října 1984 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice;
3.
Od 1. října 1986 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož emise znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. listopadu 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice rady
ze dne 25. července 1983
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých druhů mléčných bílkovin (kaseinů a kaseinátů) určených k lidské spotřebě
(83/417/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že právní a správní předpisy platné v některých členských státech definují složení a výrobní vlastnosti kaseinů a kaseinátů určených k lidské spotřebě spolu s podmínkami, kterým musí tyto výrobky vyhovovat, aby pro ně mohla být použita určitá označení a aby mohlo být povoleno jejich použití při přípravě jiných potravin; že tato opatření v současné době neexistují v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že tato situace brání volnému pohybu kaseinu a kaseinátů určených k lidské spotřebě a vytváří podmínky nerovné soutěže mezi uživateli; že to má přímý vliv na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit na úrovni Společenství pravidla týkající se složení a označování těchto výrobků, která musí být dodržována;
vzhledem k tomu, že potravinářské kaseiny a kaseináty nejsou v současnosti běžně prodávány konečným spotřebitelům; že mělo-li by k tomuto prodeji dojít, bude se na něj rovněž vztahovat směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4];
vzhledem k tomu, že je na druhé straně pro usnadnění obchodu žádoucí přijmout na úrovni Společenství pravidla pro označování potravinářských kaseinů a kaseinátů určených pro obchodní účely;
vzhledem k tomu, že předběžný program Evropského hospodářského společenství pro ochranu spotřebitele a informační politiku [5] stanoví působení Společenství v oblastech, které jsou zvláště důležité pro ochranu zdraví a ochranu spotřebitele, zejména pokud jde o potraviny;
vzhledem k tomu, že stanovení metod odběru vzorků a analytických metod potřebných pro kontrolu složení a ostatních vlastností příslušných výrobků představuje prováděcí opatření technické povahy, jehož přijetí by mělo být svěřeno Komisi v zájmu zjednodušení a urychlení postupů;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení pravidel týkajících se potravin, je žádoucí stanovit postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím 69/414/EHS [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na mléčné bílkoviny určené k lidské spotřebě, které jsou definovány v přílohách, a jejich směsi.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
- "kaseiny" základní bílkovinná složka mléka, promytá a vysušená, nerozpustná ve vodě a získaná z odtučněného mléka srážením
- přídavkem kyseliny, nebo
- mikrobiálním okyselením, nebo
- použitím syřidla, nebo
- použitím jiných enzymů koagulujících mléko,
aniž je dotčena možnost předchozího použití procesů iontové výměny a procesů zahuštění,
- "kaseináty" výrobky získané sušením kaseinů zpracovaných pomocí neutralizačních činidel,
- "odtučněným mlékem" nádoj kravského mléka od jedné nebo více dojnic, bez přidaných složek, v němž byl pouze snížen obsah tuku.
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že
- výrobky uvedené v přílohách mohly být uváděny na trh pouze tehdy, pokud vyhovují definicím a pravidlům stanoveným v této směrnici a v přílohách této směrnice,
- výrobky, které nesplňují kritéria stanovená v přílohách, byly pojmenovány a označeny takovým způsobem, aby kupující nebyl uveden v omyl o jejich povaze, kvalitě nebo použití.
Článek 3
Názvy uvedené v přílohách jsou vyhrazeny pro definované výrobky a při obchodování musí být používány k označování těchto výrobků.
Článek 4
1. Aniž je dotčena směrnice 79/112/EHS a aniž jsou dotčeny předpisy, jež přijme Společenství k označování potravin, které nejsou určeny konečnému spotřebiteli, jsou jedinými povinnými údaji, které musí být dobře viditelné, zřetelné a provedené nesmazatelným písmem na obalech, nádobách a etiketách výrobků definovaných v přílohách, tyto údaje:
a) název vyhrazený pro tyto výrobky podle článku 3, v případě kaseinátů s uvedením kationtu (kationtů);
b) u výrobků uváděných na trh jako směsi:
- slovo "směs…" následované názvy složek směsi v pořadí podle klesajícího hmotnostního zastoupení,
- v kaseinátu nebo kaseinátech údaj o kationtu nebo kationtech,
- ve směsích s kaseináty obsah bílkovin;
c) čistá hmotnost vyjádřená v níže uvedených jednotkách hmotnosti: kilogramech nebo gramech.
Až do konce přechodného období, během kterého je ve Společenství povoleno používání imperiální soustavy uvedené v kapitole D přílohy směrnice Rady 71/354/EHS ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měřicích jednotek [7], naposledy pozměněné směrnicí 76/770/EHS [8], mohou Irsko a Spojené království povolit vyjadřování hmotnostního množství pouze v britských jednotkách vypočtených na základě těchto převodních poměrů:
1 ml = 0,0352 duté unce,
1 l = 1,760 pinty nebo 0,220 galonu,
1 g = 0,0353 unce (avoirdupois),
1 kg = 2,205 libry;
d) jméno nebo obchodní firma a adresa výrobce nebo balírny nebo prodejce usazeného ve Společenství.
Členské státy však mohou ponechat v případě své vnitrostátní výroby v platnosti vnitrostátní předpisy vyžadující uvedení podrobných údajů o výrobci nebo balírně;
e) u výrobků dovážených ze třetích zemí název země původu;
f) datum výroby nebo jiné označení, podle kterého může být identifikována šarže.
Členské státy musí na svém území zakázat prodej potravinářských kaseinů a kaseinátů, pokud nejsou údaje podle odst. 1 písm. a), b), e) a f) uvedeny v jazyce snadno srozumitelném kupujícímu, ledaže jsou tyto údaje podány jiným způsobem.
Toto opatření nevylučuje uvedení těchto údajů v několika jazycích.
Podrobné údaje uvedené v odst. 1 písm. b) třetí odrážce a v písm. c), d) a e) jsou vyžadovány pouze v průvodní dokumentaci.
Pro hromadnou přepravu může být tato odchylka rozšířena na písm. b) druhou odrážku a písmeno f).
Článek 5
Aniž jsou dotčeny předpisy Společenství, které budou přijaty v oblasti zdraví a hygieny ve vztahu k základním látkám uvedeným v přílohách I a II, musí být tyto výrobky tepelně ošetřeny, čímž se docílí negativního testu na fosfatázu.
Článek 6
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby nebylo bráněno obchodování s výrobky uvedenými v článku l, které vyhovují definicím a pravidlům stanoveným v této směrnici a v přílohách této směrnice, uplatňováním neharmonizovaných vnitrostátních předpisů týkajících se složení, výrobní specifikace, balení nebo označování těchto výrobků nebo potravin obecně.
2 Odstavec 1 se nevztahuje na neharmonizované předpisy odůvodněné
- ochranou veřejného zdraví,
- předcházením podvodům, pokud tyto předpisy nevedou k překážkám pro používání definic a pravidel stanovených touto směrnicí,
- ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví, uvádění zdroje, zapsaného označení původu a zabránění nekalé soutěži.
Článek 7
1. Pokud některý členský stát zjistí v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací po přijetí této směrnice, že použití některé z látek uvedených ve výrobcích definovaných v přílohách I a II nebo nejvyšší přípustné množství takové látky ohrožuje lidské zdraví, třebaže je v souladu s touto směrnicí, může přechodně pozastavit nebo omezit uplatňování dotyčných předpisů na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise co nejdříve přezkoumá důvody uvedené členským státem, konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro potraviny a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba směrnici změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený článku 10 za účelem přijetí změn. Členský stát, který přijal ochranná opatření, je v tom případě může ponechat, dokud tyto změny nevstoupí v platnost.
Článek 8
Rada na návrh Komise přijme, je-li to nezbytné, kritéria čistoty pro pomocné technologické látky uvedené v přílohách.
Článek 9
Postupem podle článku 10 se stanoví
a) analytické metody nezbytné pro kontrolu kritérií čistoty podle článku 8,
b) postupy odběru vzorků a analytické metody nezbytné pro kontrolu složení a výrobních specifikací v průběhu výroby výrobků definovaných v přílohách.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny, zřízenému rozhodnutím Rady 69/414/EHS (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2 Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
Tato směrnice se nevztahuje na výrobky uvedené v článku 1 určené pro vývoz do třetích zemí.
Článek 12
Členské státy změní vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí, a neprodleně o nich uvědomí Komisi. Takto pozměněné právní předpisy se používají tak, aby
- umožnily obchodování s výrobky, které vyhovují této směrnici, do dvou let od jejího oznámení [9],
- zakázaly obchodování s výrobky, které nevyhovují této směrnici, do tří let od jejího oznámení.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. září 1983
o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí azbestu při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu článku 8 směrnice 80/1107/EHS)
(83/477/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 29. června 1978 o akčním programu Evropských společenství o bezpečnosti a ochraně zdraví při práci [4] stanoví zavedení zvláštních harmonizovaných postupů týkajících se ochrany zaměstnanců proti azbestu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/1107/EHS ze dne 27. listopadu 1980 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí chemickým, fyzikálním a biologickým činitelům při práci [5] obsahuje určitá ustanovení, ke kterým musí být přihlédnuto pro zajištění této ochrany; že uvedená směrnice upravuje zavádění limitních hodnot a zvláštních požadavků na tyto činitele vyjmenované v příloze I, které zahrnují také azbest, prostřednictvím samostatných směrnic;
vzhledem k tomu, že azbest je škodlivý činitel vyskytující se ve velkém počtu situací při práci; že mnoho zaměstnanců je z tohoto důvodu vystaveno možnému zdravotnímu riziku; že krokydolit je považován za zvláště nebezpečný typ azbestu;
vzhledem k tomu, že současné vědecké poznatky sice neumožňují stanovit hranici, pod níž rizika pro zdraví přestávají existovat, nicméně snížení expozice azbestu sníží riziko vzniku nemocí spojených s jeho účinky; že tato směrnice stanoví minimální požadavky, které budou přezkoumány na základě získaných zkušeností a rozvoje technologie v této oblasti;
vzhledem k tomu, že optická mikroskopie, ačkoli neumožňuje počítání nejmenších vláken škodlivých pro zdraví, je nejběžněji používanou metodou pro pravidelná měření azbestu;
vzhledem k tomu, že z tohoto důvodu jsou preventivní opatření na ochranu zdraví zaměstnanců vystavených působení azbestu a závazek zamýšlený pro členské státy, pokud jde o dohled nad jejich zdravím, důležité,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice, která je druhou samostatnou směrnicí ve smyslu článku 8 směrnice 80/1107/EHS, má za cíl ochranu zaměstnanců proti rizikům pro jejich zdraví, včetně prevence těchto rizik, která vznikají nebo která by mohla vzniknout z expozice azbestu při práci.
Stanoví limitní hodnoty a obsahuje další zvláštní ustanovení.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
- námořní dopravu,
- leteckou dopravu.
3. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států uplatňovat nebo zavést právní a správní předpisy zajišťující větší ochranu pro zaměstnance, zejména pokud jde o nahrazení azbestu méně nebezpečnými náhražkami.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "azbestem" rozumí tyto vláknité křemičitany:
- aktinolit CAS č.
77536–66–4 (*) [6],
- amosit CAS č.
12172–73–5 (*) [7],
- antofylit CAS č.
77536–67–5 (*) [8],
- chrysotil CAS č.
12001–29–5 [9],
- krokydolit CAS č.
12001–28–4 [10],
- tremolit CAS č.
77536–68–6 (*) [11].
Článek 3
1. Tato směrnice se vztahuje na činnosti, při kterých zaměstnanci jsou nebo mohou být vystaveni během práce azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, které azbest obsahují.
2. V případě jakékoli činnosti, která by mohla zahrnovat riziko expozice azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, jež azbest obsahují, musí být toto riziko posouzeno způsobem pro stanovení povahy a stupně expozice zaměstnance azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, které azbest obsahují.
3. Ukáže-li posouzení uvedené v odstavci 2, že koncentrace azbestových vláken ve vzduchu na pracovišti je při nepřítomnosti jakéhokoli osobního ochranného prostředku podle volby členských států na úrovni měřené či vypočtené ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období:
- menší než 0,25 vlákna na cm3 nebo
- menší než kumulativní dávka 15,00 vláknodnů na cm3 po dobu tří měsíců,
články 4, 7, 13, čl. 14 odst. 2 a články 15 a 16 se nepoužijí.
4. Posouzení uvedené v odstavci 2 podléhá projednání se zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě a je přezkoumáno, pokud se vyskytne důvod domnívat se, že je nesprávné, nebo pokud dojde při práci ke změně materiálu.
Článek 4
S výhradou čl. 3 odst. 3 musí být přijata tato opatření:
1. Na činnosti uvedené v čl. 3 odst. 1 se musí vztahovat systém oznamování řízený příslušným orgánem členského státu.
2. Oznámení musí podávat zaměstnavatel příslušnému orgánu členského státu v souladu s vnitrostátními právními a správními předpisy.
Toto oznámení musí zahrnovat alespoň stručný popis:
- typů a množství používaných azbestů,
- prováděných činností a použitých postupů,
- vyráběných výrobků.
3. Zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě mají přístup k dokumentům, které jsou předmětem oznámení týkajícího se jejich podniku nebo závodu, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
4. Pokaždé, když dojde k důležité změně v používání azbestů nebo materiálů obsahujících azbesty, musí být podáno nové oznámení.
Článek 5
Aplikace azbestu postřikem je zakázána.
Článek 6
U všech činností uvedených v čl. 3 odst. 1 musí být expozice zaměstnanců azbestovému prachu na pracovišti nebo prachu z materiálů, který azbest obsahují, snížena na nejnižší prakticky dosažitelnou úroveň a v každém případě pod limitní hodnoty stanovené v článku 8, zejména pomocí těchto opatření, jsou-li vhodná:
1. Množství azbestu používané v každém jednotlivém případě musí být omezeno na nejmenší prakticky dosažitelné množství.
2. Počet zaměstnanců, kteří jsou vystaveni nebo kteří by mohli být vystaveni azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, které azbest obsahují, musí být omezen na nejnižší možný počet.
3. Pracovní postupy musí být v zásadě řešeny tak, aby se předešlo uvolňování azbestového prachu do vzduchu.
Pokud to není prakticky proveditelné, musí být prach odstraňován co nejblíže místu, kde se uvolňuje.
4. Všechny budovy nebo zařízení a vybavení využívané při zpracování nebo úpravě azbestu musí být možné pravidelně a účinně čistit a udržovat.
5. Surový azbest musí být skladován a přepravován ve vhodně utěsněném obalu.
6. Odpad musí být sbírán a odstraňován z pracoviště co nejrychleji a ve vhodně utěsněných obalech opatřených štítkem upozorňujícím, že obsahují azbest.
Toto opatření se nevztahuje na těžební činnosti.
S odpadem uvedeným v předchozím odstavci se potom nakládá v souladu se směrnicí Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxických a nebezpečných odpadech [12].
Článek 7
S výhradou čl. 3 odst. 3 musí být přijata tato opatření:
1. Pro zajištění souladu s limitními hodnotami stanovenými v článku 8 se měření azbestu ve vzduchu na pracovišti provádí referenční metodou popsanou v příloze I nebo jakoukoli jinou metodou poskytující rovnocenné výsledky.
Měření musí být plánováno a prováděno pravidelně, s reprezentativním odběrem vzorků pro osobní expozici zaměstnance azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, které azbest obsahují.
Pro účely měření azbestu ve vzduchu uvedeného v předchozím pododstavci se berou v úvahu pouze vlákna o délce větší než pět mikrometrů, se šířkou menší než tři mikrometry a s poměrem délka/šířka větším než 3 : 1.
Rada na návrh Komise a s přihlédnutím zejména k pokroku dosaženému ve vědeckých poznatcích a technologii a ke zkušenosti získané při uplatňování této směrnice přezkoumá první pododstavec první větu do pěti let po přijetí této směrnice za účelem zavedení jednotné metody pro měření koncentrací azbestu ve vzduchu na úrovni Společenství.
2. Odběr vzorků se provádí po projednání se zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě.
3. Odběr vzorků musí provádět osoby s požadovanou kvalifikací.
Odebrané vzorky jsou následovně analyzovány v laboratořích vybavených pro jejich analýzu a způsobilých pro provádění nezbytných vyhodnocovacích postupů.
4. Množství azbestu ve vzduchu se obecně měří alespoň každé tři měsíce a v každém případě při zavedení technické změny.
Četnost měření však může být snížena za podmínek blíže určených v bodě 5.
5. Četnost měření může být snížena na jednou za rok, pokud:
- nedošlo k žádné podstatné změně v podmínkách na pracovišti a
- výsledky dvou předcházejících měření nepřekročily polovinu limitních hodnot stanovených článkem 8.
Pokud skupiny zaměstnanců vykonávají stejné nebo podobné práce na stejném místě a jsou tak vystaveni stejnému zdravotnímu riziku, může být odběr vzorků prováděn na skupinovém základě.
6. Doba odběru vzorků musí být taková, aby bylo možné měřením nebo časově váženými výpočty stanovit reprezentativní expozici pro osmihodinové referenční období (jedna směna).
Doba různých odběrů vzorků je stanovena také na základě bodu 6 přílohy I.
Článek 8
Použijí se tyto limitní hodnoty:
a) koncentrace azbestových vláken jiných než krokydolit ve vzduchu na pracovišti:
1,00 vlákna na cm3 měřená či vypočtená ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období;
b) koncentrace krokydolitových vláken ve vzduchu na pracovišti:
0,50 vlákna na cm3 měřená či vypočtená ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období;
c) koncentrace azbestových vláken ve vzduchu na pracovišti v případě směsí krokydolitu a jiných azbestových vláken:
limitní hodnotou je úroveň vypočtená na základě limitních hodnot stanovených v písmenech a) a b), s přihlédnutím k poměru krokydolitu a jiných typů azbestu ve směsi.
Článek 9
Rada na návrh Komise před 1. lednem 1990 přezkoumá ustanovení stanovená v čl. 3 odst. 3 a v článku 8 s přihlédnutím zejména k pokroku dosaženému ve vědeckých poznatcích a technologii a se zřetelem ke zkušenostem získaným při uplatňování této směrnice.
Článek 10
1. Pokud jsou překročeny limitní hodnoty stanovené v článku 8, musí být zjištěny příčiny překročení a co nejrychleji přijata opatření k nápravě situace.
V postižené oblasti se nesmí pokračovat v práci, dokud nejsou přijata vhodná opatření na ochranu dotyčných zaměstnanců.
2. Pro účely ověření účinnosti opatření zmíněných v odst. 1 prvním pododstavci se neprodleně provede další stanovení koncentrace azbestu ve vzduchu.
3. Pokud není rozumně možné snížit expozici jinými prostředky a pokud se ukáže nezbytným použití osobního ochranného dýchacího přístroje, nesmí jeho použití být trvalé a musí být omezeno na nezbytně nutné minimum pro každého zaměstnance.
Článek 11
1. V případě určitých činností, u nichž je překročení limitní hodnoty uvedené v článku 8 předvídatelné a u nichž technická preventivní opatření pro omezení koncentrace ve vzduchu nejsou prakticky proveditelná, vymezí zaměstnavatel opatření zamýšlená pro zajištění ochrany zaměstnanců během těchto prací, zejména tato:
a) zaměstnanci obdrží vhodný dýchací přístroj a další osobní ochranné prostředky, které musí být nošeny a
b) jsou umístěny výstražné značky oznamující, že je předvídatelné překročení limitních hodnot stanovených v článku 8.
2. Se zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě jsou tato opatření projednána předtím, než se k těmto činnostem přistoupí.
Článek 12
1. Před zahájením demoličních prací nebo odstraňování azbestu nebo výrobků obsahujících azbest z budov, konstrukcí, zařízení a instalací nebo z lodí musí být vypracován plán práce.
2. Plán uvedený v odstavci 1 musí stanovit nezbytná opatření pro zajištění bezpečnosti a zdraví zaměstnanců na pracovišti.
Tento plán musí zejména stanovit, že:
- pokud je to prakticky proveditelné, odstraní se azbest nebo výrobky azbest obsahující před použitím demoličních technik,
- se použijí osobní ochranné prostředky uvedené v čl. 11 odst. 1 písm. a).
Článek 13
1. V případě všech činností uvedených v čl. 3 odst. 1 a s výhradou čl. 3 odst. 3 musí být přijata vhodná opatření pro zajištění toho, aby:
a) místa, kde probíhají tyto činnosti:
i) byla jasně ohraničena a označena výstražnými značkami;
ii) byla nepřístupná pro zaměstnance s výjimkou těch, kteří jsou z důvodu své práce nebo povinností nuceni do těchto míst vstupovat;
iii) představují oblasti se zákazem kouření;
b) byly zřízeny oblasti, kde zaměstnanci mohou jíst a pít bez rizika kontaminace azbestovým prachem;
c) i) byli zaměstnanci vybaveni odpovídajícím pracovním nebo ochranným oděvem;
ii) tento pracovní nebo ochranný oděv nebyl vynášen z podniku.
Může však být prán v zařízeních mimo podnik, která jsou pro tento druh práce vybavena, neprovádí-li podnik čištění sám; v takových případech musí být oděv převážen v uzavřených kontejnerech;
iii) pracovní nebo ochranný oděv a civilní oděv byly uloženy odděleně;
iv) byla pro zaměstnance k dispozici vhodná hygienická zařízení, včetně sprch, jedná-li se o prašné operace;
v) ochranné prostředky byly umístěny na dobře označeném místě a po každém použití byly kontrolovány a čištěny a aby byla přijata vhodná opatření pro opravu nebo nahrazení vadných prostředků před dalším použitím.
2. Náklady na opatření přijatá podle odstavce 1 nesmějí nést zaměstnanci.
Článek 14
1. V případě všech činností uvedených v čl. 3 odst. 1 jsou přijata vhodná opatření pro zajištění toho, aby zaměstnanci a jejich zástupci v podniku nebo závodě byli vhodně informováni o:
- možných rizicích pro zdraví spojených s expozicí azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, které azbest obsahují,
- existenci zákonných limitních hodnot a o nutnosti sledovat ovzduší,
- hygienických požadavcích včetně nutnosti zdržet se kouření,
- bezpečnostních opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o nošení a používání ochranných prostředků a ochranného oděvu,
- zvláštních bezpečnostních opatřeních navržených za účelem snížení expozice azbestu.
2. Kromě opatření uvedených v odstavci 1 a s výhradou čl. 3 odst. 3 musí být přijata vhodná opatření pro zajištění toho, aby:
a) zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě měli přístup k výsledkům měření koncentrací azbestu ve vzduchu a mohli dostat vysvětlení významu těchto výsledků;
b) jestliže výsledky překračují limitní hodnoty stanovené v článku 8, byli dotyční zaměstnanci a jejich zástupci v podniku nebo závodě co nejrychleji informováni o tomto překročení a o jeho příčinách a aby se zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě byla projedána opatření, která mají být přijata nebo, v případě nouze, aby byli informováni o opatřeních, která byla přijata.
Článek 15
S výhradou čl. 3 odst. 3 musí být přijata tato opatření:
1. Posouzení zdravotního stavu každého zaměstnance musí být k dispozici před zahájením expozice azbestovému prachu nebo prachu z materiálů, které azbest obsahují.
Toto posouzení musí zahrnovat specifické vyšetření hrudníku.
Příloha II uvádí praktická doporučení, na která mohou členské státy odkazovat pro účely klinického vyšetření zaměstnanců; tato doporučení se přizpůsobují technickému rozvoji postupem podle článku 10 směrnice 80/1107/EHS.
Nové posouzení musí být k dispozici alespoň jednou za každé tři roky po celou dobu trvání expozice.
Pro každého zaměstnance uvedeného v prvním pododstavci je v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy zavedena osobní zdravotní dokumentace.
2. Po klinickém vyšetření uvedeném v bodě 1 by lékař nebo orgán odpovědný za lékařský dohled nad zaměstnanci měl v souladu s vnitrostátními právními předpisy poradit nebo určit osobní ochranná či preventivní opatření, která mají být přijata; tato mohou popřípadě zahrnovat odvolání dotyčného zaměstnance z jakéhokoli expozice azbestu.
3. Zaměstnancům musí být poskytnuty informace a doporučení, pokud jde o jakékoli posouzení jejich zdravotního stavu, které mohou podstupovat po ukončení expozice.
4. Dotyčný zaměstnanec nebo zaměstnavatel mohou požadovat přezkoumání posouzení uvedeného v bodě 2 v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 16
S výhradou čl. 3 odst. 3 musí být přijata tato opatření:
1. Zaměstnavatel musí zanést zaměstnance odpovědné za provádění činností uvedených v čl.
3 odst. 1 do seznamu s označením povahy a délky trvání činnosti a expozice, které byli vystaveni.
K tomuto seznamu má přístup lékař nebo orgán odpovědný za lékařský dohled.
Každý zaměstnanec má přístup k výsledkům v seznamu, které se jej osobně týkají. Zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě mají dále přístup k anonymním neosobním informacím v seznamu.
2. Seznam uvedený v bodě 1 a lékařské dokumentace uvedené v čl. 15 bodě 1 jsou uchovávány alespoň 30 let po ukončení expozice v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 17
Členské státy vedou seznam rozpoznaných případů azbestózy a mezotheliomu.
Článek 18
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Den 1. ledna 1987 se však nahrazuje dnem 1. ledna 1990, pokud jde o těžbu azbestu.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. září 1983,
kterou se popáté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (azbest)
(83/478/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že se při použití azbestu a některých výrobků, které jej obsahují, mohou uvolnit na úkor lidského zdraví vlákna a prach, což může vyvolat azbestosu a rakovinu;
vzhledem k tomu, že prevence je nejlepším způsobem ochrany lidského zdraví;
vzhledem k tomu, že velmi účinným způsobem ochrany lidského zdraví a životního prostředí je zákaz použití některých vláken, jako je krocidolit (modrý azbest), který je podle některých vědeckých pramenů zvlášť nebezpečný;
vzhledem k tomu, že však v současné době není možno krocidolit úplně zakázat; že by nebylo rozumné stáhnout z trhu všechny výrobky, které jej obsahují, neboť při zacházení s těmito výrobky za účelem jejich stažení nebo zničení by mohlo dojít k uvolňování vláken a tím k ohrožení lidského zdraví;
vzhledem k tomu, že určité výrobky obsahující krocidolit, jako jsou těsnění, azbestocementové trubky nebo měniče momentu, nemohou být v blízké budoucnosti v rámci Společenství plně zaměněny náhradními výrobky s přinejmenším rovnocennými vlastnostmi;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit zvláštní označování udávající rizika spojená s použitím výrobků, které obsahují azbestová vlákna;
vzhledem k tomu, že označování těchto výrobků podléhá v některých členských státech předpisům, které se liší, pokud jde o podmínky pro uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že tato směrnice omezuje uvádění na trh a používání krocidolitu a výrobků obsahujících vlákna krocidolitu;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh a používání jiných azbestových vláken a výrobků obsahujících tato azbestová vlákna může dále zvýšit ochranu lidského zdraví; že dokud nebudou přijaty předpisy Společenství týkající se těchto omezení, zůstanou harmonizační opatření, která se vztahují na tato vlákna nebo výrobky, omezena na předpisy o označování;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vědecký a technický pokrok a na možnost náhrady krocidolitu méně nebezpečnými látkami je nutné pravidelně přezkoumávat režim výjimek zavedený touto směrnicí, aby byl v případě potřeby vhodným způsobem změněn;
vzhledem k tomu, že zákazy použití určitých azbestových vláken a různé předpisy o označování uplatňované některými členskými státy mají přímý dopad na fungování společného trhu; že je proto nezbytné uvést v soulad právní a správní předpisy členských států v této oblasti a změnit odpovídajícím způsobem přílohu směrnice 76/769/EHS [4], naposledy pozměněnou směrnicí 83/264/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Dosavadní příloha směrnice 76/769/EHS se označuje jako příloha I.
Článek 2
V příloze I směrnice 76/769/EHS se doplňuje nový bod, který zní:
"5.Azbestová vlákna
5.1Krocidolitč.
CAS 12001-28-4 _BAR_ 5.1Uvedení na trh a použití tohoto vlákna a výrobků, které jej obsahují, je zakázáno.Každý členský stát však může povolit uvedení na trh výrobků, které obsahují toto vlákno, až do 30. června 1988, za předpokladu, že byly vyrobeny před 1. lednem 1986.Každý členský stát může být rovněž vyňat ze zákazu použití výrobků, které obsahují toto vlákno za předpokladu, že byly vyrobeny, uvedeny na trh nebo použity před 1. lednem 1986.Aniž jsou dotčeny ostatní směrnice Společenství, členské státy mohou rovněž vyloučit z tohoto zákazu níže uvedené výrobky včetně vláken a meziproduktů potřebných pro jejich výrobu::a)azbestocementové trubky;b)těsnění, těsnicí vložky, ucpávková těsnění a pružné kompenzátory odolné kyselinám a teplotě,c)měniče momentu. _BAR_
5.2Všechna azbestová vlákna:Krocidolit č. CAS 12001-28-4Chrysotil č. CAS 12001-29-5Amosit č. CAS 12172-73-5Antopylit č. CAS 77536-67-5Aktinolit č. CAS 77536-66-4Tremolit č. CAS 77536-68-6 _BAR_ 5.2Aniž je dotčen bod 5.1, může být povoleno uvedení na trh a použití výrobků obsahujících tato vlákna, pouze pokud jsou výrobky označeny v souladu s přílohou II. _BAR_
Článek 3
Ve směrnici 76/769/EHS se doplňuje nová přílohu II, která zní:
"
Čtvrtá směrnice Komise
ze dne 22. září 1983,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku příloha VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(83/496/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/341/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve světle výsledků nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých podmínek povoleno použití látek 4,4-dimethyl-1,3-oxazolidin a 2-brom-2-(brom-methyl)pentan-dinitril jako konzervačních přísad v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části 2 přílohy VI směrnice 76/768/EHS se doplňují nové položky, které znějí:
a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ 59 _BAR_ 2-brom-2-(brom-methyl)pentan-dinitril _BAR_ 0,1 % _BAR_ Nepoužívat v kosmetických prostředcích na ochranu proti slunečnímu záření _BAR_ _BAR_ 60 _BAR_ 4,4-dimethyl-1,3-oxazolidin _BAR_ 0,1 % _BAR_ Jen pro prostředky, které se po použití oplachují _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ pH konečného výrobku nesmí být nižší než 6" _BAR_ _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. září 1983 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění kadmia (83/513/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1], a zejména na články 6 a 12 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že pro ochranu vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví emisní normy pro vypouštění látek uvedených v seznamu I přílohy této směrnice; že se v článku 6 uvedené směrnice požaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž jakostních cílů pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že kadmium a jeho sloučeniny jsou uvedeny v seznamu I;
vzhledem k tomu, že členské státy jsou povinny uplatňovat mezní hodnoty, s výjimkou případů, kdy lze použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že znečištění vod vypouštěním kadmia je způsobováno velkým počtem průmyslových oborů, je nutné stanovit zvláštní mezní hodnoty pro jednotlivé průmyslové obory a určit jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož je kadmium z těchto průmyslových oborů vypouštěno;
vzhledem k tomu, že však v současné době nelze stanovit mezní hodnoty pro vypouštění pocházející z výroby kyseliny fosforečné a fosforečných hnojiv z fosfátových hornin;
vzhledem k tomu, že účelem jakostních cílů je odstranit znečišťování různých částí vodního prostředí, které může být vypouštěním kadmia zasaženo;
vzhledem k tomu, že uvedené jakostní cíle musí být stanoveny výslovně k tomuto účelu a nikoli s úmyslem určit pravidla pro ochranu spotřebitele nebo pro prodej produktů pocházejících z vodního prostředí;
vzhledem k tomu, že má být zaveden zvláštní monitorovací postup umožňující členským státům prokázat dodržování jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že k účinnému provádění této směrnice přijmou členské státy opatření pro monitorování vodního prostředí zasaženého výše uvedeným vypouštěním kadmia; že článek 6 směrnice 76/464/EHS nestanoví pravomoci k zavedení tohoto monitorování; že z toho důvodu, že Smlouvě nestanoví pravomoci k tomuto účelu, se použije článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Komise předložila Radě každé čtyři roky zprávu o provádění této směrnice členskými státy;
vzhledem k tomu, že podzemní vody mohou být vyňaty z působnosti této směrnice, neboť podléhají směrnici 80/68/EHS [5],
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k úrovni industrializace v Grónsku, která je v důsledku celkové situace na ostrově velmi nízká, a zejména s ohledem na jeho řídké osídlení, značnou rozlohu a zvláštní geografickou polohu se tato směrnice na Grónsko nevztahuje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice: - stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem vymezených v čl. 2 písm. e) této směrnice pro kadmium vypouštěné z průmyslových závodů,
- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro kadmium ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty ke splnění podmínek obsažených v povoleních, která vydávají příslušné orgány členských států pro již existující vypouštění,
- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení obsahu kadmia v odpadních vodách a ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,
- žádá členské státy, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států.
2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: a) "kadmiem" - elementární kadmium,
- kadmium obsažené ve všech jeho sloučeninách;
b) "mezními hodnotami" hodnoty uvedené v příloze I;
c) "jakostními cíli" požadavky uvedené v příloze II;
d) "nakládáním s kadmiem" jakýkoli průmyslový proces zahrnující výrobu nebo používání kadmia nebo jakýkoli jiný průmyslový proces, v němž je přítomnost kadmia podstatná;
e) "průmyslovým závodem" závod, v němž se nakládá s kadmiem nebo s jinými látkami obsahujícími kadmium;
f) "stávajícím závodem" průmyslový závod, který je v provozu v den oznámení této směrnice;
g) "novým závodem"
- průmyslový závod, v němž se zahájí provoz po dni oznámení této směrnice,
- stávající průmyslový závod, jehož kapacita nakládání s kadmiem se po dni oznámení této směrnice podstatně zvýší.
Článek 3
1. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovacípostupy pro vypouštění jsou stanoveny v příloze I.
2. Mezní hodnoty jsou obvykle uplatňovány v místě, ve kterém jsou odpadní vody obsahující kadmium vypouštěny z průmyslového závodu.
Jsou-li odpadní vody obsahující kadmium čištěny mimo průmyslový závod, v čistírně odpadních vod určené k odstraňování kadmia, může členský stát povolit uplatnění mezních hodnot v místě, kde jsou odpadní vody vypouštěny z čistírny odpadních vod.
3. Povolení podle článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat opatření nejméně tak přísná, jako jsou opatření uvedená v příloze I této směrnice, s výjimkou případů, kdy členský stát dodržuje ustanovení čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS na základě příloh II a IV této směrnice.
Povolení se přezkoumává nejméně každé čtyři roky.
4. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z odstavců 1, 2 a 3 a ze směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy udělit povolení novým závodům jen tehdy, jestliže tyto závody uplatňují normy odpovídající nejlepším dostupným technickým prostředkům, aby se odstranilo znečištění v souladu s článkem 2 zmíněné směrnice nebo aby se předešlo porušování pravidel hospodářské soutěže.
Pokud členský stát použije jakoukoli metodu, u které z technických důvodů neodpovídají zamýšlená opatření nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží tento členský stát před vydáním každého povolení Komisi zdůvodnění svého postupu.
Komise neprodleně postoupí tato zdůvodnění ostatním členským státům a zašle jim bez prodlení zprávu, v níž oznámí své stanovisko k odchylce uvedené v druhém pododstavci.
V případě potřeby předloží současně Radě příslušné návrhy.
5. Referenční metoda rozboru ke stanovení přítomnosti kadmia je uvedena v příloze III odst. 1. Jiné metody mohou být použity za předpokladu, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod jsou alespoň takové jako u metod stanovených v příloze III odst. 1. Požadovaná přesnost pro měření průtoku při vypouštění je stanovena v příloze III odst. 2.
Článek 4
Dotyčné členské státy odpovídají za monitorování vodního prostředí, které je zasaženo vypouštěním z průmyslových závodů.
V případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států, spolupracují dotyčné členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.
Článek 5
1. Na základě informací, které členské státy vždy poskytnou Komisi na její žádost v souladu s článkem 13 směrnice 76/464/EHS a které se týkají zejména: - podrobností o povoleních stanovujících emisní normy pro vypouštění kadmia,
- závěrů ze soupisu o vypouštění kadmia do vod uvedených v čl. 1 odst. 2,
- výsledků měření prováděného ve vnitrostátní síti vytvořené za účelem stanovování koncentrací,
vypracuje Komise každé čtyři roky srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy.
2. Komise zašle Radě každých pět let srovnávací hodnocení podle odstavce 1. První hodnocení předloží čtvrtý rok ode dne oznámení této směrnice.
3. V případě zásadních změn ve vědeckém poznání o toxicitě, perzistenci a akumulaci kadmia v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků, předloží Komise Radě v případě potřeby příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů nebo na stanovení nových mezních hodnot a jakostních cílů.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice se nevztahuje Grónsko.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Třetí směrnice Komise
ze dne 27. září 1983
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
(83/514/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/341/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst.
1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se ve směrnici 76/768/EHS stanoví úřední zkoušení kosmetických prostředků s cílem zajistit dodržení podmínek předepsaných předpisy Společenství, které se týkají se složení kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že by všechny nezbytné metody analýzy měly být stanoveny co nejdříve; že první dva kroky k dosažení tohoto cíle již byly učiněny definováním některých metod ve směrnicích Komise 80/1335/EHS [3] a 82/434/EHS [4] a třetí krok spočívá v definování metod pro stanovení dichlormethanu a 1,1,1-trichlorethanu, důkaz a stanovení chinolin-8-olu a bis(chinolin-8-ol)sulfátu, stanovení amoniaku, důkaz a stanovení nitromethanu, důkaz a stanovení kyseliny thioglykolové (sulfanyloctové) v prostředcích pro kadeření vlasů, v prostředcích pro rovnání vlasů a v depilačních prostředcích, pro důkaz a stanovení hexachlorofenu (INN), pro stanovení tosylchloramidu sodného (INN), stanovení celkového fluoru v zubních pastách, důkaz a stanovení organických sloučenin rtuti, stanovení sulfidů alkalických kovů a kovů alkalických zemin;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnice 76/768/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zajištění toho, aby se při úředním zkoušení kosmetických prostředků:
- stanovení dichlormethanu a 1,1,1-trichlorethanu,
- důkaz a stanovení chinolin-8-olu a bis(chinolin-8-ol)sulfátu,
- stanovení amoniaku,
- důkaz a stanovení nitromethanu,
- důkaz a stanovení kyseliny thioglykolové (sulfanyloctové) v prostředcích pro kadeření vlasů, v prostředcích pro rovnání vlasů a v depilačních prostředcích,
- důkaz a stanovení hexachlorofenu (INN),
- stanovení tosylchloramidu sodného (INN),
- stanovení celkového fluoru v zubních pastách,
- důkaz a stanovení organických sloučenin rtuti,
- stanovení sulfidů alkalických kovů a kovů alkalických zemin
prováděly metodami popsanými v příloze.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. října 1983, kterou se mění směrnice Rady 65/269/EHS o sjednocení některých pravidel týkajících se povolení pro silniční přepravu zboží mezi členskými státy a první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy
(83/572/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zavedení mnohostranného povolení pro silniční přepravu zboží při stěhování, která se uskutečňuje uvnitř Společenství, může vést k efektivnější organizaci této přepravy, a tím zvýšit produktivitu podniků specializovaných na stěhování;
vzhledem k tomu, že by proto měla být směrnice 65/269/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 73/169/EHS [5], změněna tak, aby bylo zavedeno uvedené povolení;
vzhledem k tomu, že je žádoucí sjednotit do jediné směrnice právní úpravu silniční přepravu zboží při stěhování, která se uskutečňuje uvnitř Společenství, že je proto nezbytné současně změnit první směrnici Rady ze dne 23. července 1962 [6], naposledy pozměněnou směrnicí 82/50/EHS [7],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 65/269/EHS se mění takto: 1. V čl. 2 odst. 1 se zrušují slova "ze dvou".
2. V článku se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Povolení, které bylo uděleno pro nákladní přepravu při stěhování, již provozuje podnik disponující specializovanými pracovníky a vybavením, se vztahuje na přepravu mezi členskými státy a tranzit jejich územím.
Tato přeprava nesmí podléhat žádným kvótám.
Tímto ustanovením se nemění podmínky, za nichž jednotlivé členské státy udělují povolení svým státním příslušníkům."
3. Příloha se doplňuje vzorem povolení uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
V příloze II první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 se zrušuje bod 4.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. října 1983,
kterou se potřetí mění směrnice 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(83/574/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že se v článku 11 směrnice 76/768/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 83/496/EHS [5], stanoví, že Komise Radě na základě výsledků nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu předloží vhodné návrhy stanovující seznamy povolených látek;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být vytvořen seznam látek povolených jako filtry ultrafialového záření;
vzhledem k tomu, že změny nezbytné pro přizpůsobení přílohy VII technickému pokroku také musí být přijaty postupem ve výboru zřízeném směrnicí 76/768/EHS;
vzhledem k tomu, že uvedení data ukončení použitelnosti pro kosmetické prostředky s trvanlivostí kratší než tři roky stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 76/768/EHS není odůvodněné v případě kosmetických prostředků, které mohou být používány po této lhůtě; že je tedy vhodnější uvedení data minimální trvanlivosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1.
Doplňuje se příloha VII uvedená v příloze této směrnice.
V příloze se uvádí seznam filtrů ultrafialového záření, které smějí být obsaženy v kosmetických prostředcích za podmínek uvedených v seznamu.
2.
V článku 4 se doplňují nová písmena, která znějí:
"g) filtry ultrafialového záření, které nejsou uvedeny v příloze VII části 1;
h) filtry ultrafialového záření uvedené v příloze VII části 1, nejsou-li dodržena stanovená omezení a podmínky."
3.
V článku 5 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Členské státy do 31. prosince 1988 povolí uvádět na trh kosmetické prostředky obsahující filtry ultrafialového záření uvedené v příloze VII části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami.
Dne 1. ledna 1989 budou tyto filtry ultrafialového záření:
- povoleny s konečnou platností (příloha VII část 1),
- zakázány s konečnou platností (příloha II),
- ponechány po určené období v příloze VII části 2, nebo
- odstraněny ze všech příloh."
4. V čl.
6 odst. 1 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) datum minimální trvanlivosti. Datum minimální trvanlivosti kosmetického prostředku je datum, do kterého prostředek skladovaný za vhodných podmínek nadále plní svou původní funkci, a zejména zůstává v souladu s článkem 2.
Datum minimální trvanlivosti musí být vyznačeno slovy "Spotřebujte nejlépe do…" doprovázenými:
- samotným datem
- nebo údajem o tom, kde se na etiketě nachází.
V případě potřeby může být tato informace doplněna údajem o podmínkách, které musí být splněny, aby byla zaručena uvedená trvanlivost.
Datum musí být jasně vyjádřeno a musí sestávat z měsíce a roku v uvedeném pořadí.
Vyznačení data trvanlivosti není závazné pro kosmetické prostředky, jejichž minimální trvanlivost je delší než 30 měsíců"
5. a) V čl. 6 odst. 1 písm. d) se slova "v přílohách III, IV a VI" nahrazují slovy "v přílohách III, IV, VI a VII".
b) V čl. 8 odst. 2 prvním pododstavci se slova "příloh II až VI" nahrazují slovy "příloh II až VII".
c) V čl. 8 odst. 2 druhém pododstavci se slova "příloh III až VI" nahrazují slovy "příloh III až VII".
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že od 1. ledna 1987 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že od 31. prosince 1988 nebudou výrobky uvedené v odstavci 1 prodávány ani přenechávány konečnému spotřebiteli.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby byla Komisi sdělena znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. října 1983,
kterou se mění směrnice 71/316/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly
(83/575/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že účelem směrnice 71/316/EHS [4] je zajistit volný pohyb měřicích přístrojů v rámci Společenství prostřednictvím harmonizace různých vnitrostátních právních předpisů týkajících se metrologické kontroly a prostřednictvím zavedení postupu pro EHS schválení typu a pro postupEHS prvotního ověření a EHS metod metrologické kontroly pro tento účel;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané během posledních let v oblasti měřicích přístrojů ukázaly, že je nezbytné změnit určité články zmíněné směrnice;
vzhledem k tomu, že metody kontroly používané v současné době umožňují provádět EHS prvotní ověření jiným způsobem, než je kontrola jednotlivých přístrojů;
vzhledem k tomu, že nebylo možné, aby směrnice 71/316/EHS v době, kdy byla přijata, vzala v úvahu tento rozvoj; že od té doby některé členské státy zahrnuly do svých vnitrostátních právních předpisů ustanovení, která tento rozvoj berou v úvahu;
vzhledem k tomu, že je vhodné v důsledku toho změnit a doplnit znění v současnosti platných evropských předpisů, aby bylo možné harmonizovat vnitrostátní právní předpisy přijaté za tímto účelem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/316/EHS se mění takto:
1.
Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. a) Tato směrnice se vztahuje na zboží označované jako "přístroje", které zahrnuje měřicí přístroje, součástky měřicích přístrojů, doplňková zařízení a měřicí zařízení.
b) Tato směrnice se vztahuje také na jednotky měření, na harmonizaci metod měření a na metrologickou kontrolu a popřípadě na prostředky potřebné pro použití těchto metod.
c) Tato směrnice se rovněž vztahuje na předpisy, metody měření, metrologickou kontrolu a označování množství výrobků v hotovém balení.
2. Žádný členský stát nesmí na základě této směrnice a na základě zvláštních směrnic, které se k ní vztahují, bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění na trh nebo do provozu přístroje nebo výrobku uvedeného v odstavci 1, pokud je tento přístroj nebo výrobek opatřen značkou a/nebo znaky EHS v souladu s podmínkami uvedenými v této směrnici a podle zvláštních směrnic, které se na tento přístroj nebo výrobek vztahují.
3. Členské státy musí přikládat stejnou váhu EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření jako odpovídajícím vnitrostátním opatřením.
4. Zvláštní směrnice, týkající se předmětů uvedených v odstavci 1, stanoví:
- zejména postupy a metrologické vlastnosti a technické požadavky na konstrukci a činnost výrobků podle odst. 1 písm. a),
- požadavky týkající se odst. 1 písm. b) a c).
Tyto směrnice mohou stanovit datum, kdy stávající vnitrostátní předpisy budou nahrazeny předpisy Společenství."
2.
Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. EHS schválení typu pro přístroje představuje přijetí k EHS prvotnímu ověření, a kde se toto ověření nevyžaduje, povolení uvést je na trh a/nebo do provozu.
Jestliže zvláštní směrnice vztahující se na danou kategorii přístrojů tuto kategorii z EHS schválení typu vyjímají, pak se přístroje v této kategorii připustí přímo k prvotnímu EHS prvotnímu ověření.
2. Pokud to jejich kontrolní zařízení dovoluje, udělí členské státy EHS schválení typu každému přístroji, který splňuje požadavky této směrnice a zvláštních směrnic, které se na daný přístroj vztahují.
3. Žádost o EHS schválení typu může podat pouze výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství.
Pro jeden a tentýž přístroj je možné podat žádost pouze v jednom členském státě.
4. Členský stát, který udělil EHS schválení typu, přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby byl informován o jakékoliv změně schváleného typu nebo doplňku ke schválenému typu.
O těchto změnách informuje ostatní členské státy.
Pro změny nebo doplňky ke schválenému typu se musí v případě, že tyto změny ovlivňují nebo by mohly ovlivnit výsledky měření nebo podmínky předepsané pro použití daného přístroje, získat dodatečné EHS schválení typu od členského státu, který EHS schválení typu udělil.
V případě změny typu se však místo dodatku k původnímu certifikátu EHS schválení typu udělí nové EHS schválení typu, pokud je typ změněn poté, co byla změněna nebo upravena ustanovení této směrnice nebo příslušné zvláštní směrnice takovým způsobem, že upravený typ by mohl být schválen pouze podle těchto nových ustanovení.
5. Členské státy udělí EHS schválení typu podle ustanovení této směrnice a ustanovení příslušných zvláštních směrnic."
3.
Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Jestliže přístroj úspěšně vyhověl přezkoušení pro EHS schválení typu uvedenému v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, které se na tento přístroj vztahují, pak členský stát, který provedl toto přezkoušení, vydá certifikát EHS schválení typu a předá ho žadateli.
V případech uvedených v článku 11 nebo ve zvláštní směrnici žadatel musí, a ve všech ostatních případech může, opatřit nebo nechat opatřit každý přístroj, který vyhovuje schválenému typu, značkou EHS schválení typu znázorněnou v tomto certifikátu."
4.
Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. EHS schválení typu platí deset let.
Toto schválení může být prodlouženo na následující období v délce deseti let; počet přístrojů, které lze podle schváleného typu vyrobit, není omezen.
EHS schválení typu udělená na základě ustanovení této směrnice a zvláštní směrnice se nesmějí prodloužit po datu, kdy vstoupí v platnost jakékoliv změny nebo úpravy těchto předpisů Společenství, v případech, kdy by tato EHS schválení typu nemohla být udělena na základě těchto nových ustanovení.
Pokud není EHS schválení typu prodlouženo, pak toto schválení přesto se použije i nadále pro EHS přístroje, které jsou již v provozu.
2. Jestliže se používají nové postupy, které nejsou uvedeny ve zvláštní směrnici, pak po předběžné konzultaci s ostatními členskými státy může být uděleno EHS schválení typu s omezeným účinkem.
Může obsahovat tato omezení:
- omezení počtu přístrojů zahrnutých do schválení,
- povinnost oznámit příslušným orgánům místa instalace,
- omezení použití,
- zvláštní omezení týkající se použitého postupu.
Nemůže však být uděleno, pokud:
- pro danou kategorii přístrojů vstoupila v platnost zvláštní směrnice,
- nebyly překročeny dovolené odchylky od maximálních dovolených chyb stanovených ve zvláštních směrnicích.
Doba platnosti takového schválení nesmí být delší než dva roky.
Může být prodloužena nejvýše o tři roky.
3. Členský stát, který udělil EHS schválení typu s omezenou platností s omezeným účinkem uvedené v odstavci 2, musí požádat o úpravu příloh této směrnice, v případě potřeby i zvláštních směrnic, s ohledem na technický pokrok v souladu s postupem stanoveným v článku 18, jakmile usoudí, že se nový postup ukázal jako vhodný."
5.
Body 3.3 a 6.3 přílohy I se nahrazují tímto:
"3.3 Značka uvedená v článku 6 této směrnice je stejná jako značka EHS schválení typu s výjimkou toho, že upravené písmeno ε je zrcadlově symetrické podle svislé osy a neobsahuje žádný jiný údaj, pokud zvláštní směrnice nestanoví jinak.
Příklad této značky je znázorněn v bodu 6.3."
"6.3.
Značka vyjmutí z EHS schválení typu (viz bod 3.3)
Příklad: "
+++++ TIFF +++++ 6. a) V čl. 7 odst. 1 písm. b se slova "čl. 5 odst. 2 a 3" nahrazují slovy "čl. 5 odst. 2".
b) Do čl. 7 odst. 1 se vkládá písmeno c):
"c) jestliže zjistí, že schválení bylo uděleno nesprávným způsobem."
7. a) Čl. 8 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. a) EHS prvotní ověření představuje přezkoušení nového nebo renovovaného přístroje a potvrzení shody se schváleným typem a/nebo s požadavky této směrnice a zvláštních směrnic, které se na daný přístroj vztahují; potvrzuje se značkou EHS prvotního ověření.
b) EHS prvotní ověření u přístrojů lze provádět, v případech stanovených ve zvláštních směrnicích a stanoveným postupem, i jiným způsobem než přezkoušením každého jednotlivého přístroje."
b) V čl. 8 odst. 3 se slova "čl. 1 odst. 1" nahrazují slovy "čl. 1 odst. 2".
8.
Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
1. Jestliže je přístroj předložen k EHS prvotnímu ověření, pak členský stát, který toto přezkoušení provádí, musí určit:
a) zda daný přístroj patří do kategorie vyňaté z EHS schválení typu, a pokud tomu tak je, zda splňuje požadavky na technické provedení a činnost stanovené zvláštními směrnicemi pro tento přístroj;
b) zda daný přístroj obdržel EHS schválení typu, a pokud tomu tak je, zda odpovídá schválenému typu a zvláštním směrnicím, které se na tento přístroj vztahují a které jsou platné k datu vydání tohoto EHS schválení typu.
2. Přezkoušení provedené při EHS prvotním ověření se v souladu s příslušnými zvláštními směrnicemi týká zejména:
- metrologických vlastností,
- maximálních dovolených chyb,
- konstrukce, a sice zda zaručuje, že metrologické vlastnosti nejsou za obvyklých podmínek použití ve větší míře zhoršeny,
- přítomnosti předepsaných nápisů a štítků se jmenovitými údaji nebo místa pro umístění značky EHS ověření."
9.
Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Jestliže byl přístroj úspěšně podroben EHS prvotnímu ověření v souladu s požadavky této směrnice a zvláštních směrnic, pak členský stát opatří daný přístroj na svou odpovědnost značkou EHS dílčího ověření nebo EHS úplného ověření popsanou v příloze II této směrnice podle pravidel uvedených v dané příloze."
10.
Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
Každý členský stát uvědomí ostatní členské státy a Komisi o službách, agenturách a institucích, které jsou náležitě pověřeny provádět přezkoušení uvedené v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, vydávat certifikáty EHS schválení typu a připojovat značky prvotního EHS prvotního ověření."
11.
Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
Zvláštní směrnice stanoví požadavky na kontroly přístrojů v provozu, které jsou opatřeny značkami nebo znaky EHS, a zejména maximální chyby dovolené za provozu.
Jestliže vnitrostátní předpisy o přístrojích, které nejsou opatřeny značkami a znaky EHS, stanovují méně přísné požadavky, pak tyto požadavky mohou sloužit jako kritéria kontrol."
12.
Kapitola VI se zrušuje a kapitola VII se označuje jako kapitola VI a zní:
"KAPITOLA VI
Přizpůsobení směrnic technickému pokroku
Článek 16
Změny nutné pro přizpůsobení příloh této směrnice a příloh zvláštních směrnic technickému pokroku uvedené v článku 1 se přijmou v souladu s postupem podle článku 18.
Tento postup se však nevztahuje na kapitolu, která se týká britských měřicích jednotek v příloze směrnice o měřicích jednotkách a příloh směrnic o výrobcích v hotovém balení týkajících se řad množství výrobků v hotovém balení.
Článek 17
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení směrnic uvedených v článku 16 technickému pokroku (dále jen "výbor"), který se skládá ze zástupců členských států a zástupce Komise jako předsedy.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 18
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá kvalifikovanou většinou podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise."
13.
Nadpis "Kapitola VIII" se nahrazuje nadpisem "Kapitola VII" a články 20, 21 a 22 se označují jako články 19, 20 a 21.
14.
V článku 19 se text "zákaz prodeje nebo použití" nahrazuje textem "zákaz uvedení na trh nebo do provozu".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 83/577/EHS
ze dne 15. listopadu 1983,
kterou se mění směrnice 83/201/EHS o zavedení výjimek ze směrnice Rady 77/99/EHS pro některé výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku
(83/577/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [1], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise zavedla směrnicí 83/201/EHS [2] některé výjimky ze směrnice 77/99/EHS pro některé výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku;
vzhledem k tomu, že se ukázalo nezbytným poskytnout členským státům dodatečnou lhůtu pro provedení směrnice 83/201/EHS v jejich vnitrostátním právu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 6 směrnice 83/201/EHS se datum "1. ledna 1984" nahrazuje datem "1. června 1984".
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. prosince 1983,
kterou se podruhé mění směrnice 76/118/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě
(83/635/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 76/118/EHS [3] ve znění směrnice 78/630/EHS [4] stanoví v čl.
3 odst. 3, že Rada může na návrh Komise pět let po oznámení uvedené směrnice rozhodnout o změně nebo zrušení odstavce 2 uvedeného článku;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech byly zjištěny obtíže, pokud jde o název "zahuštěné slazené částečně odtučněné mléko" a "sušené částečně odtučněné mléko", jež lze prodávat v maloobchodě; že je tedy nezbytné, aby se na tyto členské státy vztahovala možnost podle čl.
3 odst. 2 směrnice 76/118/EHS, pokud jde o maloobchodní prodej výrobků s výše uvedenými názvy;
vzhledem k tomu, že názvy uvedené v čl. 3 odst. 2 směrnice 76/118/EHS poskytují spotřebiteli užitečné informace a nepředstavují překážku obchodu uvnitř Společenství; že je tedy žádoucí zrušit dočasný charakter těchto názvů zrušením čl. 3 odst. 3 směrnice 76/118/EHS;
vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 8 směrnice 76/118/EHS stanoví, že do tří let od oznámení uvedené směrnice Rada přezkoumá odchylku stanovenou v odst. 3 písm. a) poslední odrážce uvedeného článku týkající se částečně nebo zcela odtučněných mléčných výrobků určených pro kojence;
vzhledem k tomu, že značení trvanlivého mléka podléhá obecným pravidlům stanoveným ve směrnici Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se značení potravin určených k prodeji koneč nému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [5]; že se tato směrnice může omezit na přijetí nezbytných ustanovení, která doplní tato obecná pravidla a stanoví odchylky;
vzhledem k tomu, že druhý odstavec článku 14 směrnice 76/118/EHS stanoví, že do tří let od oznámení dané směrnice Rada, na návrh Komise a na základě zprávy Komise o situaci v členských státech, přezkoumá možnost stanovení jakostních znaků;
vzhledem k tomu, že průzkum provedený Komisí v členských státech prokázal potřebu stanovit minimální fyzikální, chemické a hygienické normy před posouzením možnosti stanovit kritéria jakosti; že je tedy třeba prodloužit lhůtu stanovenou v čl.
14 odst. 2 směrnice 76/118/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/118/EHS se mění takto:
1. V článku 3 se v odstavci 2 vkládají písmena e) a f), která znějí:
"e) "lait demi-écrémé concentré sucré" v Belgii, Francii a Lucembursku a "gecondenseerde halfvolle melk met suiker" v Belgii a Nizozemsku pro název výrobku vymezeného v příloze v bodě 1 písm. g) a určeného pro maloobchodní prodej;
f) "lait demi-écrémé en poudre" v Belgii, Francii a Lucembursku a "halfvolle melk-poeder" v Belgii a Nizozemsku pro název výrobku vymezeného v příloze v bodě 2 písm. c), obsahujícího 14 až 16 gramů tuku na 100 gramů a určeného pro maloobchodní prodej."
2. V článku 3 se zrušuje odstavec 3.
3. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Směrnice 79/112/EHS se za níže uvedených podmínek vztahuje na výrobky vymezené v příloze, které jsou určeny k dodání konečnému spotřebiteli v nezměněném stavu.
2. a) Název, pod nímž jsou výrobky vymezené v příloze prodávány, je jedním z názvů pro ně určených podle článku 3;
b) v případě výrobků uvedených v čl. 5 odst. 4 se název, pod kterým se výrobek prodává, doplňuje výrazem "instantní".
3. Čisté množství výrobků vymezených v příloze je vyjádřeno v jednotkách hmotnosti a v případě výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. a), b), c) a d) v jednotkách hmotnosti a objemu, jestliže jsou baleny v jiných nádobách, než jsou tuby nebo plechovky.
4. Na obalech, nádobách nebo etiketách uvedených výrobků musí být dále uvedeny tyto údaje:
a) obsah mléčného tuku vyjádřený v hmotnostních procentech konečného výrobku, s výjimkou výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. b) a f) a v bodě 2 písm. b), jakož i obsah tukuprosté mléčné sušiny v procentech v případě výrobků vymezených v příloze v bodě 1;
b) doporučený postup ředění nebo rekonstituce v případě výrobků vymezených v příloze v bodě 1; tento údaj může být nahrazen odpovídajícími údaji týkajícími se použití těchto výrobků, pokud jsou určeny k použití v nezměněném stavu;
c) doporučený postup ředění nebo rekonstituce v případě výrobků vymezených v příloze v bodě 2, včetně údaje o obsahu tuku v takto zředěném nebo rekonstituovaném výrobku, s výjimkou výrobků vymezených v příloze v bodě 2 písm. b);
d) výraz "UHT" nebo "ošetřeno vysokým záhřevem" u výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. a), b), c) a d), pokud jsou tyto výrobky získány jako výsledek takového ošetření a jsou asepticky baleny.
5. Odstavce 1 až 4 se použijí za těchto podmínek:
- údaje uvedené v odstavci 2 a v odst. 4 písm. a) musí být uvedeny ve stejném zorném poli jako údaje uvedené v čl. 11 odst. 3 písm. a) směrnice 79/112/EHS,
- jestliže jsou výrobky o hmotnosti menší 20 gramů na jednotku baleny ve vnějším obalu, údaje požadované na základě tohoto odstavce mohou být uvedeny pouze na tomto vnějším obalu, s výjimkou názvu, pod kterým jsou výrobky prodávány, podle odst. 2 písm. a),
- v případě uvedeném v čl. 5 odst. 7 mohou členské státy trvat na tom, aby byl uveden údaj o druhu a množství přidaných vitaminů,
- členské státy smějí ponechat v účinnosti vnitrostátní předpisy, které stanoví povinnost uvádět zvláštní doporučení týkající se použití odtučněného mléka jako potraviny pro kojence."
4. Vkládá se nový článek 7a, který zní:
"Článek 7a
1. Aniž jsou dotčeny předpisy, které přijme Společenství v oblasti značení potravin, jež nejsou určeny konečnému spotřebiteli, jedinými povinnými údaji, které musí být uvedeny na obalech, nádobách nebo etiketách výrobků vymezených v příloze a které musí být dobře viditelné, snadno čitelné a nesmazatelné, jsou tyto údaje:
a) název vyhrazený pro tyto výrobky podle článku 3;
b) čisté množství vyjádřené v kilogramech nebo v gramech.
Až do konce přechodného období, během kterého lze ve Společenství používat britské jednotky měr uvedené v kapitole D přílohy směrnice 71/354/EHS ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření [6], naposledy pozměněné směrnicí 76/770/EHS [7], může Společenství, Irsko a Spojené království povolit, aby se množství vyjadřovalo pouze v britských jednotkách měr vypočtených na základě těchto přepočítacích koeficientů:
- jeden mililitr = 0,0352 fluid ounces,
- jeden litr = 1,760 pints nebo 0,220 gallons,
- jeden gram = 0,0353 ounces (avoirdupois),
- jeden kilogram = 2,205 pounds;
c) jméno nebo obchodní jméno a adresa výrobce nebo balírny, popřípadě prodejce usazeného ve Společenství.
V případě své vnitrostátní výroby však členské státy smějí ponechat v účinnosti vnitrostátní předpisy, které stanoví povinnost uvádět údaje o výrobním zařízení nebo balírně;
d) u výrobků dovážených ze třetích zemí název země původu;
e) datum výroby nebo jiný údaj umožňující identifikovat výrobní šarži. 2. Členské státy musí na svém území zakázat obchod s výrobky vymezenými v příloze, jestliže údaje stanovené v odst. 1 písm. a), d) a e) nejsou uvedeny v jazyce snadno srozumitelném kupujícímu, pokud ovšem není sdělení příslušné informace zajištěno jiným způsobem. Toto ustanovení nebrání tomu, aby údaje byly uvedeny v několika jazycích.
Údaje uvedené v odst. 1 písm. b) a d) mohou být uvedeny pouze v průvodní dokumentaci."
5. V článku 14 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud ke dni 1. dubna 1986 nebude ve Společenství příslušná oblast předmětem právní úpravy, přezkoumá Rada ustanovení tohoto článku na základě zprávy a vhodných návrhů Komise."
Článek 2
Členské státy provedou ve svých právních předpisech změny nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Takto pozměněné právní předpisy se budou používat tak, aby:
- nejpozději do 1. ledna 1986 umožnily obchod s výrobky, které splňují ustanovení této směrnice,
- od 1. ledna 1987 zakázaly obchod s výrobky, které nesplňují ustanovení této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady (EHS) č. 31/83
ze dne 21. prosince 1982
o prozatímním společném opatření k restrukturalizaci rybolovu v pobřežních vodách a akvakultury
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 101/76 ze dne 19. ledna 1976, kterým se stanoví společná strukturální politika pro odvětví rybolovu [3] v čl. 9 odst. 2 stanoví, že k uskutečnění cílů uvedených v odstavci 1 téhož článku se mohou přijmout společná opatření, týkají-li se cílů čl. 39 odst. 1 písm. a) Smlouvy; že tato společná opatření lze podle čl. 1 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3509/80 [5], financovat z orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, dále jen "fond";
vzhledem k tomu, že akce směřující k restrukturalizaci rybolovu v pobřežních vodách je potřebná pro podporu racionálního využití dostupných zdrojů, optimální nasazení výrobních faktorů a pro zajištění odpovídající životní úrovně obyvatelstva živícího se rybolovem; že k tomuto účelu Komise Radě navrhla společné opatření k restrukturalizaci, modernizaci a rozvoji rybolovu a akvakultury [6]; že Rada tento návrh ještě neschválila;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) Rady č. 1852/78 ze dne 25. července 1978 o prozatímním společném opatření k restrukturalizaci rybolovu v pobřežních vodách [7], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
2992/81 [8], bylo zaručeno, že fond do 31. prosince 1981 bude financovat investiční projekty mající za cíl rozvoj rybolovu v pobřežních vodách nebo rozvoj akvakultury; že toto opatření bylo určeno k tomu, aby podporovalo hlavně regiony, které mají zvláštní potíže při rozvoji výrobních struktur v dotčených oborech;
vzhledem k tomu, že až do rozhodnutí o všech strukturálních opatřeních, která se mají použít v rámci společné rybářské politiky, by se mělo zajistit pokračování takového opatření pro rok 1982;
vzhledem k tomu, že účast fondu v podobě kapitálového příspěvku ve výši maximálně 25 % investiční částky představuje přiměřený příspěvek k provedení investice;
vzhledem k tomu, že některé regiony Společenství se nacházejí v nepříznivé situaci z hlediska příjmů a nízké zaměstnanosti v rybolovu i v jiných oborech; že je třeba posílit opatření směřující ke strukturálnímu rozvoji těchto regionů;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit lhůty, ve kterých se musí Komisi předložit žádosti o příspěvek;
vzhledem k tomu, že žádosti o příspěvek, které jsou v rámci nařízení (EHS) č. 1852/78 podány poprvé a u nichž pro nedostatek prostředků nebylo možno poskytnout příspěvek z fondu, by měly být vzaty v úvahu v rámci tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven účinný kontrolní postup a možnost pozastavení, krácení nebo škrtnutí příspěvků z fondu, aby bylo zaručeno, že budou příjemci dodržovat podmínky stanovené při poskytování příspěvků z fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
Ustanovení o projektech
Článek 1
1. Fond se může pro rok 1982 podílet na financování investičních projektů, jež mají za cíl:
- rozvíjet rybolov v pobřežních vodách v regionech, kde to rybolovné možnosti dovolují,
- rozvíjet akvakulturu v regionech, které jsou pro ni obzvláště vhodné.
2. Soubor opatření stanovených tímto nařízením tvoří společné opatření ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se výrazem "projekt" rozumí každý investiční projekt, jehož cílem je:
a) koupě nebo stavba nových rybářských plavidel a modernizace nebo přestavba jednoho nebo několika provozovaných rybářských plavidel;
b) stavba, vybavení nebo modernizace zařízení pro chov ryb, korýšů a měkkýšů ve slané nebo brakické vodě.
Článek 3
Aby bylo možno získat příspěvek z fondu, musejí se projekty podle čl. 2 písm. a) týkat rybářských plavidel o délce od 12 do 24 metrů mezi svislicemi.
Nejnižší hodnotu 12 metrů lze snížit na 6 metrů u plavidel, která k rybolovu používají jiné metody než rybolov pomocí tažných sítí nebo košelkových nevodů a jejichž posádka sestává z osob provozujících rybolov jako hlavní zaměstnání.
Kromě toho, práce na modernizaci a přestavbě provozovaných rybářských plavidel uvedené v čl. 2 písm. a) musejí být velkého rozsahu, zaměřené na racionalizaci rybolovných činností, zvyšování trvanlivost úlovků nebo úspory energie a činit nejméně 65000 ECU na projekt.
2. Pro poskytnutí příspěvků z fondu se akvakulturní projekty uvedené v čl. 2 písm. b) musejí týkat rozmnožování a růstu ryb, korýšů nebo měkkýšů k obchodním účelům.
Článek 4
1. Projekty musejí skýtat dostatečnou záruku ziskovosti a trvale hospodářsky přispívat ke zlepšení struktur dotčeného odvětví.
2. Příspěvek z fondu je v první řadě určen na projekty, které výhodné pro regiony, pro něž je obzvlášť obtížné dostát požadavku rozvoje výrobních struktur, a které rovněž splňují jedno z těchto kritérií:
- přispívají k racionální orientaci produkce a k lepšímu zásobení trhu,
- umožňují diverzifikaci rybolovné činnosti, zejména používáním různých rybolovných metod v závislosti na zdrojích dostupných v dotčených rybolovných pásmech,
- přispívají k přizpůsobování stávajících rybolovných kapacit v závislosti na požadavcích na zachování biologických zdrojů moří,
- zlepšují úroveň zaměstnanosti v rybolovu v pobřežních vodách nebo v akvakultuře,
- zlepšují pracovní podmínky a především bezpečnost práce dotčených pracovníků.
Článek 5
Dotčený členský stát předloží Komisi pro každý projekt doklad potvrzující, že:
a) u rybářských plavidel
- případné zvyšování produkce odpovídá skutečným možnostem odlovu,
- velitel příslušného plavidla má potřebnou kvalifikaci, aby mohl co nejlépe využít zařízení plavidla,
b) u akvakultury
- druhy, jichž se projekt týká, již byly chovány k obchodním účelům.
Článek 6
1. Příspěvek fondu je poskytován formou kapitálového příspěvku realizovaného jednou nebo několika platbami.
2. Pro každý projekt platí tyto podmínky:
a) finanční účast příjemce příspěvku musí činit nejméně 50 % celkové investice; b) finanční účast dotčeného členského státu musí činit nejméně 5 % celkové investice;
c) příspěvek z fondu smí činit nejvýše 25 % celkové investice.
3. Odchylně od odstavce 2 platí pro Řecko, Grónsko, Irsko, Severní Irsko, italské Mezzogiorno a francouzské zámořské departementy tyto podmínky:
a) finanční účast příjemce příspěvku musí činit nejméně 25 % celkové investice;
b) finanční účast dotčeného členského státu musí činit nejméně 5 % celkové investice;
c) příspěvek z fondu smí činit nejvýše 50 % celkové investice.
HLAVA II
Obecná a finanční ustanovení
Článek 7
Celkové náklady společného opatření jdoucí k tíži fondu se odhadují na 30 milionů ECU.
Toto číslo slouží pouze jako orientační.
Článek 8
1. Žádosti o poskytnutí příspěvku z fondu musejí být předloženy Komisi do 1. února 1983.
Komise o těchto žádostech rozhodne do 31. července 1983.
2. Žádost o poskytnutí příspěvku z fondu musí být podána prostřednictvím dotčeného členského státu a musí být tímto členským státem schválena.
3. Žádosti o poskytnutí příspěvku, které jsou v rámci nařízení (EHS) č. 1852/78 podány poprvé a kterým pro nedostatek prostředků nemohl být poskytnut příspěvek z fondu, mohou být vzaty v úvahu v rámci tohoto nařízení a podle podmínek v něm stanovených.
Článek 9
1. O poskytnutí příspěvků z fondu se rozhodne postupem podle článku 12 po projednání finančních aspektů s výborem fondu.
2. Rozhodnutí se oznamuje dotčenému členskému státu a příjemci příspěvku.
Článek 10
1. Příspěvek z fondu obdrží fyzické a právnické osoby nebo jejich sdružení, které nesou konečnou finanční zodpovědnost za projekt.
Příspěvky z fondu se vyplácejí prostřednictvím organizací určených k tomuto účelu dotčeným členským státem.
2. Orgán nebo organizace určený(á) k tomuto účelu dotčeným členským státem, doručí Komisi na její žádost všechny doklady a ostatní dokumenty, z nichž vyplývá, že u každého projektu byly splněny finanční nebo jiné podmínky.
Komise případně může provést inspekční návštěvu na místě.
Po projednání finančních aspektů s výborem fondu může Komise postupem podle článku 12 rozhodnout o pozastavení, krácení nebo škrtnutí příspěvku z fondu, pokud:
- projekt nebyl proveden podle původního plánu nebo
- nebyly splněny určité předepsané podmínky nebo
- příjemce příspěvku, v rozporu s údaji obsaženými v jeho žádosti a převzatými do rozhodnutí o poskytnutí příspěvku, nezahájí během lhůty dvou let po oznámení tohoto rozhodnutí práce a nepředloží před uplynutím této lhůty dostatečné záruky, že bude projekt proveden.
Rozhodnutí se oznamuje dotčenému členskému státu a příjemci.
Komise bude vymáhat příspěvky vyplacené neprávem.
3. Aniž je dotčen čl. 108 odst. 3 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [9] ve znění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1252/79 [10], může být přidělená částka uvolněná rozhodnutím podle odstavce 2 druhého pododstavce nebo tím, že příjemce částky upustí od provedení projektu nebo omezí investice plánované v rozhodnutí o poskytnutí příspěvku, použita na financování jiných projektů.
Článek 11
Údaje, které musejí být obsaženy v žádostech o poskytnutí příspěvku z fondu uvedených v článku 8, a forma, v jaké se projekty předkládají, jsou uvedeny v nařízení (EHS) Komise č. 1898/80 [11].
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro rybolov jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rybolov, sdělí je Komise neprodleně Radě; v tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout ve lhůtě jednoho měsíce jiná opatření.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 56/83
ze dne 16. prosince 1982
o provedení Dohody o mezinárodní silniční příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí Rady 82/505/EHS [4] uzavřelo Společenství Dohodu o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR); že se proto uvedená dohoda vztahuje na dopravu mezi Společenstvím a ostatními smluvními stranami, které ji ratifikovaly;
vzhledem k tomu, že článek 13 dohody ASOR stanoví, že smluvní strany přijmou opatření nezbytná k provedení dohody;
vzhledem k tomu, že k provedení dohody ASOR ve Společenství je nezbytné upřesnit určité pravomoci Rady, Komise a členských států;
vzhledem k tomu, že se zásada uvedená v čl. 14 odst. 2 dohody ASOR, že se příslušné orgány navzájem informují o porušeních dohody, jichž se na jejich území dopustí dopravce usazený na území jiné smluvní strany, a o případných uložených sankcích, vztahuje rovněž na porušení dohody ASOR, jichž se na území členského státu dopustí dopravce usazený v jiném členském státě,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příslušnými orgány uvedenými v čl. 2 odst. 2, čl. 4 odst. 4, článcích 6 a 10, čl. 13 odst. 1 a článku 14 dohody ASOR jsou příslušné orgány členských států, jichž se to týká. Tyto orgány případně určí subjekty uvedené v článku 6 dohody ASOR.
Článek 2
Přepravní povolení, kterému může podle čl. 5 odst. 3 dohody ASOR podléhat příležitostná doprava ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. c), pokud nejsou splněny podmínky čl. 5 odst. 2, vydávají příslušné orgány dotyčného členského státu.
Článek 3
Vzor ze zelené lepenky podle článku 11 dohody ASOR, který obsahuje znění vzoru desek (přední a zadní strany) kontrolního dokladu ve všech úředních jazycích každé smluvní strany, vystaví příslušné orgány členského státu, v němž je vozidlo registrováno, nebo k tomu účelu zmocněný subjekt.
Článek 4
Příslušné orgány smluvních stran přijmou opatření nezbytná k provedení dohody ASOR ve smyslu čl. 13 odst. 1 Dohody.
Článek 5
Jestliže se příslušné orgány členských států s příslušnými orgány jiných smluvních stran na dvoustranné nebo mnohostranné úrovni dohodnou, že nebudou na základě článku 10 dohody ASOR vyžadovat seznam cestujících, uvědomí o tom zúčastněné členské státy Komisi.
Článek 6
Kromě informací ve smyslu čl. 14 odst. 2 se příslušné orgány členských států navzájem informují o porušeních dohody ASOR, jichž se na jejich území dopustí dopravce usazený na území jiného členského státu, a o případných uložených sankcích.
Článek 7
1. Komise informuje členské státy o každém prohlášení členského státu podle čl. 17 odst. 1 dohody ASOR, jestliže při podpisu dohody ASOR některá smluvní strana prohlásí, že se nepovažuje být vázána čl. 5 odst. 2 písm. b) dohody ASOR.
2. Komise rovněž informuje členské státy o stažení takového prohlášení podle čl. 17 odst. 2 dohody ASOR.
Článek 8
1. Setkají-li se členské státy při provádění dohody ASOR nebo opatřeních podle článku 13 uvedené dohody s potížemi, informují o tom Komisi a ostatní členské státy.
Komise situaci posoudí a konzultuje s dotyčnými státy možná řešení.
2. Je-li to potřebné, požádá Komise o svolání zasedání smluvních stran podle čl. 16 odst. 1 dohody ASOR.
3. Je-li Komise informována sekretariátem Evropské konference ministrů dopravy (CEMT), že jiná smluvní strana požádala o svolání zasedání smluvních stran podle čl. 16 odst. 1 dohody ASOR, použije se postup uvedený v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 9
1. Domnívá-li se členský stát, že je nezbytné přezkoumání dohody ASOR, podá Komisi odůvodněnou žádost a uvědomí o tom ostatní členské státy.
Komise žádost posoudí a konzultuje členské státy.
2. Komise předloží Radě zprávu o výsledku svého prošetření žádosti o přezkoumání dohody, případně s návrhem na zmocnění Komise k vyjednávání jménem Společenství s ostatními smluvními stranami.
3. Je-li to potřebné, Komise v souladu s čl. 19 odst. 1 dohody ASOR požádá o svolání konference k revizi ASOR.
4. Je-li Komise sekretariátem CEMT informována, že jiná smluvní strana požádala v souladu s čl. 19 odst. 1 dohody ASOR o svolání konference za účelem přezkoumání dohody ASOR, použije se obdobně postup podle odstavců 1 a 2.
Článek 10
1. Jestliže členský stát považuje za nezbytné odstoupit od dohody ASOR, podá odůvodněnou žádost Komisi a uvědomí o tom ostatní členské státy.
Komise žádost posoudí a konzultuje členské státy.
2. Komise předloží Radě zprávu o výsledku svého prošetření, popřípadě s návrhem rozhodnutí na odstoupení od dohody ASOR ve smyslu čl. 20 odst. 2.
3. Komise v takovém případě oznámí odstoupení od dohody ASOR podle čl. 20 odst. 2.
Článek 11
Komise uvědomí členské státy o
- každém schválení nebo ratifikaci dohody ASOR smluvní stranou po vstupu v platnost podle čl. 18 odst. 3 dohody ASOR,
- každém odstoupení od dohody ASOR oznámeném jinou smluvní stranou podle čl. 20 odst.
2 Dohody. Článek 12
1. Komise toto nařízení sdělí podle čl. 13 odst. 2 dohody ASOR sekretariátu CEMT.
2. Každý členský stát sdělí Komisi opatření přijatá na základě tohoto nařízení, a zejména jména příslušných orgánů zmocněných k provedení dohody ASOR. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy a podle čl. 13 odst. 2 dohody ASOR rovněž sekretariát CEMT.
3. Komise uvědomí členské státy o opatřeních uvedených v čl. 13 odst. 1 dohody ASOR přijatých ostatními smluvními stranami a sdělených jí sekretariátem CEMT podle čl. 13 odst. 2 ASOR.
Článek 13
Členské státy přijmou včas opatření požadovaná tímto nařízením, aby zajistily provedení dohody ASOR ke dni jejího vstupu v platnost [5].
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. února 1983.
Články 1 až 12 jsou použitelné od vstupu dohody ASOR v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 84/83
ze dne 14. ledna 1983,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1391/78, kterým se stanoví pozměněná prováděcí pravidla k režimu prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1078/77 ze dne 17. května 1977, kterým se zavádí režim prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1365/80 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 12 odst. 4 nařízení Komise (EHS) č. 1391/78 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2735/80 [4], stanovil snížení prémie v případě nesplnění závazku uvedeného v čl. 3 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 1078/77 v průběhu čtvrtého roku období přeměny; že na základě dosavadní zkušenosti je nezbytné prodloužit toto ustanovení na celé období přeměny;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upřesnit pravomoci příslušných orgánů pro případ, kdy oznámení není podáno nebo kdy je podáno pozdě;
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností s používáním nařízení Komise (EHS) č. 1307/77 [5] a (EHS) č. 1391/78 je nezbytné zmírnit ustanovení týkající se předložení identifikační karty v případě vývozu zvířete do jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1391/78 se mění takto:
1. v čl. 5 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud oznámení nebylo podáno nebo bylo podáno pozdě, příslušný orgán ověří, zda producent splnil podmínku stanovenou v čl. 2 odst. 2 posledním pododstavci a v čl. 3 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 1078/77."
2. V článku 8 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"6. Pokud tři měsíce po převodu nelze předložit identifikační kartu nebo ji nelze předložit řádně vyplněnou, členský stát může odchylně od odstavce 4 přijmout jako důkaz porážky, smrti nebo vývozu jakýkoli jiný doklad, který představuje rovnocenné záruky."
3. V čl. 9 odst. 4 se za prvním pododstavcem vkládá nový pododstavec, který zní:
"Pokud oznámení nebylo podáno nebo bylo podáno pozdě, příslušný orgán ověří, zda příjemce převezme závazky vyplývající z režimu prémií."
4. V článku 12 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Odchylně od čl. 9 odst. 1 se v případě, který nelze považovat za případ vyšší moci a ve kterém příjemce prémie za přeměnu již v průběhu období přeměny neplní závazek podle čl. 3 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 1078/77, částka prémií, která má být vrácena, nebo pokud příjemci ještě nebyl vyplacen zůstatek, částka, která zůstává nevyplacena, rovná 25 % celkové částky prémie, na které by měl nárok; toto procento se snižuje každým rokem poměrně k rozdílu mezi počtem chovaných velkých dobytčích jednotek (VDJ) a požadovaným počtem velkých dobytčích jednotek (VDJ)."
Článek 2
Ustanovení bodů 1 a 3 článku 1 a, na žádost příslušné strany, bodů 2 a 4 uvedeného článku jsou použitelná pro žádosti o podporu předložené od 1. července 1977, a to buď na základě článku 1 nařízení (EHS) č. 1307/77, nebo na základě čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1391/78.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 95/83
ze dne 17. ledna 1983,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3303/82, pokud jde o některé koeficienty, které mají být použity pro mléčné výrobky přidané do krmných směsí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 974/71 ze dne 12. května 1971 o některých opatřeních konjunkturální politiky v oblasti zemědělství v souvislosti s dočasným rozšířením fluktuačního pásma měn některých členských států [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3439/82 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že měnové vyrovnávací částky zavedené nařízením (EHS) č. 974/71 byly stanoveny nařízením Komise (EHS) č. 1235/82 [3] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 88/83 [4];
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3303/82 [5] nahradilo od 20. prosince 1982 koeficienty pro sušené odstředěné mléko nebo pro krmiva obsahující sušené odstředěné mléko, které se prodávalo za zvláštních podmínek nařízení Komise (EHS) č.
443/77 [7], naposledy pozměněných nařízením (EHS) č. 85/83 [8], z důvodu podstatné změny prodejní ceny sušeného odstředěného mléka, k níž došlo dne 3. listopadu 1982; že některá množství sušeného odstředěného mléka nakoupená před tímto dnem a převzatá ve velmi vzdálených skladech nemohla být dopravena do 20. prosince 1982;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, co se týče těchto množství, aby hospodářské subjekty mohly za určitých podmínek a na jejich žádost používat bývalé koeficienty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny a mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 3303/82 se doplňuje nový bod, který zní:
"3. Koeficienty 0,30 a 0,53 se však budou nadále používat na žádost hospodářského subjektu na množství produktů, u nichž je prokázáno, že sušené odstředěné mléko bylo nakoupeno do 3. listopadu 1982."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 148/83
ze dne 21. ledna 1983,
kterým se zavádí systém sledování vývozů některých produktů rybolovu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], a zejména na čl. 25 odst. 5 a článek 31
uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že náhrady pro produkty rybolovu jsou stanoveny zejména s ohledem na hospodářský význam plánovaných vývozů;
vzhledem k tomu, že situace na některých trzích, které představují hlavní odbytiště pro celé mražené makrely, je nestabilní; že je proto nezbytné zavést systém sledování, aby bylo možné lépe monitorovat vývoj vývozů;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem je vhodné zavést systém sdělování mezi členskými státy a Komisí, aby bylo možné pravidelně získávat určité dodatečné údaje nezbytné pro stanovení vývozních náhrad;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla pro zavedení systému sledování vývozů celých mražených makrel v rámci vývozních náhrad.
Článek 2
Členské státy sdělí Komisi, za každý měsíc kalendářního roku a nejpozději do tří týdnů po příslušném měsíci, údaje uvedené ve formuláři v příloze.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 269/83
ze dne 1. února 1983,
kterým se počtvrté mění nařízení (EHS) č. 2191/81 a (EHS) č. 2192/81, pokud jde o kontrolní opatření související s poskytováním podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi, armádami a podobnými silami členských států
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 12 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení Komise (EHS) č. 2191/81 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1333/82 [4], a článek 5 nařízení Komise (EHS) č. 2192/81 [5], naposledy pozměněného stejným nařízením, stanoví četnost kontrol v souvislosti s poskytováním podpor stanovených uvedenými nařízeními; že je vhodné změnit tato ustanovení s ohledem na minimální požadavky týkající se těchto kontrol, jak stanoví směrnice Rady 77/435/EHS ze dne 27. června 1977 o kontrole opatření tvořících součást systému financování záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), prováděné členskými státy [6];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení č. 2191/81 se článek 6 nahrazuje tímto:
"Článek 6
Členské státy přijmou všechna nezbytná kontrolní opatření, aby zajistily dodržování ustanovení tohoto nařízení, zejména kontrolu obchodní dokumentace a skladových záznamů dodavatele.
Tyto kontroly se provádějí v souladu se směrnicí Rady 77/435/EHS [7].
Členské státy informují Komisi:
a) do tří měsíců o postupech přijatých pro kontroly másla v různých fázích uvádění na trh a opatřeních přijatých v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. a);
b) do 20. dne každého měsíce o množstvích, pro která v průběhu předcházejícího měsíce:
- byly vydány poukázky,
- byla vyplacena podpora."
Článek 2
V nařízení (EHS) č. 2192/81 se článek 5 nahrazuje tímto:
"Článek 5
Členské státy přijmou nezbytná kontrolní opatření, aby zajistily dodržování ustanovení tohoto nařízení, zejména kontrolu obchodní dokumentace a skladových záznamů dodavatele.
Tyto kontroly se provádějí v souladu se směrnicí Rady 77/435/EHS [8].
Členské státy informují Komisi:
a) do tří měsíců o postupech přijatých pro kontrolu másla v různých fázích uvádění na trh a opatřeních přijatých v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. a);
b) do 20. dne každého měsíce o množstvích, pro která v průběhu předcházejícího měsíce:
- byly vydány poukázky,
- byla vyplacena podpora."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 354/83
ze dne 1. února 1983
o otevření historických archivů Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii veřejnosti
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii a zejména článek 203 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že při provádění svých úkolů shromáždily orgány Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii velkou sbírku archivů; že tyto archivy tvoří vlastnictví těchto Společenství, z nichž každé má svou právní subjektivitu;
vzhledem k tomu, že je běžnou praxí v členských státech i v mezinárodních organizacích po několika letech zpřístupňovat archivy veřejnosti; že by měla být stanovena společná pravidla o otevření historických archivů Evropských společenství veřejnosti;
vzhledem k tomu, že některé z dokumentů a záznamů orgánů Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii se fyzicky nacházejí v archivech členských států; že členské státy používají rozdílná pravidla, kdy a za jakých podmínek mohou být jejich archivy zpřístupněny veřejnosti; že by mělo být zabráněno tomu, aby dokumenty a záznamy orgánů Společenství klasifikované jako utajené byly zveřejněny prostřednictvím vnitrostátních archivů za méně přísných podmínek, než jsou ty, které stanoví toto nařízení;
vzhledem k tomu, že zpracování a kritická analýza archivů Společenství nemá smysl pouze pro historické zkoumání obecně, ale může současně usnadnit činnost subjektů zapojených do záležitostí Společenství a tím přispět k lepšímu dosažení všech cílů Společenství;
vzhledem k tomu, že Smlouvy nestanovily pro přijetí společných pravidel upravujících tuto otázku žádné konkrétní pravomoci;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit pouze některé základní zásady, přičemž přijetí potřebných pravidel pro provádění těchto zásad na vnitřní úrovni je věcí jednotlivých orgánů Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Orgány Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen "orgány") zřídí historické archivy a otevřou je pro veřejnost za podmínek stanovených tímto nařízením po uplynutí lhůty 30 let ode dne vytvoření dokumentu nebo záznamu. Pro účely tohoto nařízení jsou Hospodářský a sociální výbor a Účetní dvůr brány stejně jako orgány uvedené v čl. 4 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a čl. 3 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "archivy Společenství" všechny dokumenty a záznamy jakéhokoliv typu a formy, na jakémkoliv nosiči, které byly vytvořeny některým orgánem nebo jeho zástupci nebo zaměstnanci při výkonu svých povinností, které se týkají činnosti Evropského hospodářského společenství a/nebo Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen "Evropská společenství") nebo které tento orgán nebo jeho zástupci nebo zaměstnanci obdrželi;
b) "historickými archivy" ta část archivů Společenství, která byla vybrána za podmínek stanovených v článku 7 tohoto nařízení k trvalému zachování.
3. Všechny dokumenty a záznamy, které byly volně přístupné před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 1, zůstávají přístupné veřejnosti bez omezení.
4. Po uplynutí lhůty 30 let stanovené v odstavci 1 bude přístup k historickým archivům umožněn kterékoliv osobě, která o to požádá a bude souhlasit s dodržováním vnitřních pravidel stanovených pro tyto účely každým orgánem.
5. Historické archivy budou přístupné ve formě kopií.
Orgány však mohou zpřístupnit originály dokumentů nebo záznamů, pokud o to projeví uživatel zvláštní a řádně odůvodněný zájem.
Článek 2
Toto nařízení se nevztahuje na osobní spisy zaměstnanců Evropských společenství nebo na dokumenty a záznamy obsahující informace o soukromém nebo profesním životě jednotlivých osob.
Článek 3
1. Veřejnost nemá mít přístup k:
a) dokumentům a záznamům, které byly klasifikovány podle článku 10 nařízení Rady č. 3 ze dne 31. července 1958, kterým se provádí článek 24 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii [3], a nebyly odtajněny;
b) smlouvám předloženým Zásobovací agentuře Euratomu nebo smlouvám jí uzavřeným podle kapitoly VI. Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii;
c) dokumentům a záznamům případů předložených k rozhodnutí Soudnímu dvoru Evropských společenství.
2. Veřejnost nemá přístup k dokumentům a záznamům, které jsou v souladu s pravidly a s praxí jednotlivých orgánů klasifikovány jako důvěrné nebo vyšším stupněm, pokud nebyly odtajněny podle článku 5.
Článek 4
1. Dokumenty a záznamy, které jsou předmětem služebního nebo obchodního tajemství v době, kdy se o nich orgán dozví, nebudou po uplynutí 30leté lhůty zveřejněny, pokud orgán, který se o dokumentu nebo záznamu dozvěděl, předem neinformoval příslušnou osobu nebo podnik o svém úmyslu zveřejnit je a dotyčná osoba nebo podnik nevznesly námitku během lhůty, která musí být stanovena v prováděcích pravidlech podle článku 9.
2. Odstavec 1 se vztahuje také na dokumenty a záznamy vypracované některým orgánem a obsahující informace, které jsou předmětem služebního nebo obchodního tajemství.
Článek 5
1. V zájmu zachování lhůty 30 let stanovené v čl. 1 odst. 1 přezkoumá každý orgán v přiměřené době a nejpozději 25. rok po dni vytvoření dokumentu nebo záznamu všechny dokumenty a záznamy klasifikované jako důvěrné nebo vyššího stupně za účelem rozhodnutí, zda je odtajnit či nikoliv. Dokumenty a záznamy neodtajněné při tomto prvním přezkoumání se pravidelně znovu zkoumají, a to alespoň každých pět let.
2. Pokud jde o dokumenty a záznamy, které byly získány od členského státu nebo od jiného orgánu, dodržují orgány utajení zavedené tvůrcem.
Avšak pro zajištění nejširšího možného přístupu k archivům Společenství se mohou orgány a členské státy dohodnout na postupech odtajnění dokumentů a záznamů podle kritérií přijatých společnou dohodou.
Článek 6
1. Členské státy se zdrží za podmínek méně přísnějších než jsou ty, které stanoví články 1 až 5, zveřejnění dokumentů a záznamů vydávaných orgány a fyzicky se nacházejících v jejich veřejných archivech, které byly označeny jako utajené a nebyly odtajněny.
2. Odstavec 1 se vztahuje také na takové dokumenty a záznamy členských států, které reprodukují plně nebo částečně obsah dokumentů uvedených ve výše uvedeném odstavci.
Článek 7
Každý orgán převede do historických archivů všechny dokumenty a záznamy obsažené v současnosti v jeho archivu nejpozději 15 let ode dne vytvoření.
Podle kritérií stanovených každým orgánem podle článku 9 musí existovat počáteční proces roztřídění s cílem oddělení dokumentů a záznamů, které mají být uchovávány, od těch, které nemají správní nebo historickou hodnotu.
Článek 8
1. Každý orgán může mít své historické archivy na libovolném místě, které považuje za nejvhodnější.
2. Každý orgán předá na žádost členským státům a jiným orgánům celkovou sadu kopií historických archivů na mikrosnímcích, pokud jsou veřejně přístupné podle tohoto nařízení, pokud dotyčný členský stát není státem, ve kterém má sídlo orgán nebo dotyčné orgány nemají sídlo v tomtéž členském státě.
Článek 9
Každý orgán může na vnitřní úrovni přijmout prováděcí pravidla k tomuto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 632/83
ze dne 16. března 1983,
kterým se podvanácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3526/82 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V seznamu agentur, které vypisují nabídkové řízení a které jsou uvedeny v příloze nařízení (EHS) č. 2730/81, se druhá agentura uvedená u dovážející země Sýrie nahrazuje tímto:
"General Organization for Trade of Pharmaceutical Products (Saydalaya),
Hamadani St.
PO Box 3052
Damascus."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 707/83 ze dne 28. března 1983 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že v souladu s druhým odstavcem článku 17 Dohody mezi vládou Republiky Guinea Bissau a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau [3] proběhla jednání o provedení změn nebo doplňků v příloze uvedené dohody nebo v protokolu uvedeném v článku 9 této dohody;
vzhledem k tomu, že tato jednání vedla k podpisu pozměněné dohody dne 15. března 1983;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení podle článku 2 dohody.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 763/83
ze dne 29. března 1983,
kterým se potřinácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 632/83 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Korea _BAR_ National Livestock Cooperative Federation, L 426 Yeoyi-dong, Youngdeungpo-ku, Seoul _BAR_
Nepál _BAR_ Dairy Development Corporation, PO Box 838, Lainchour, Kathmandu _BAR_ Vojenské jednotky
Nařízení Komise (ES) č. 810/83
ze dne 5. dubna 1983
o zařazení zboží do některých čísel nebo položek společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení tohoto zboží:
1. keramická kasička v podobě prasátka o délce přibližně 15 centimetrů a výšce 9 centimetrů, zdobeného květinovým motivem, které má na hřbetní straně otvor pro vhazování mincí a na spodní straně kulatý otvor uzavřený zátkou z měkké pryže pro vyjímání mincí;
2. keramická kasička v podobě postavy stařečka (žebráka), vysokého přibližně 18 centimetrů, s malovaným obličejem i oblečením, s otvorem pro vhazování mincí a na spodní straně s kulatým otvorem uzavřeným zátkou z měkké pryže pro vyjímání mincí;
3. keramická kasička v podobě tučňáka vysokého přibližně 30 centimetrů, na hřbetu s otvorem pro vhazování mincí a na spodní straně se zámečkem;
4. plastová kasička v podobě tučňáka vysokého přibližně 16 centimetrů, s červeným šátkem, na hřbetu s otvorem pro vhazování mincí;
5. kasička z malovaného dřeva v podobě stylizované postavy dítěte vysoké přibližně 16 centimetrů, složené z válcové nádoby s otvorem pro vhazování mincí a dřevěné zátky, kterou lze odstranit, aby se mohly vyjmout mince, a k níž jsou připevněny tři koule představující paže a pokyvující hlavu;
6. kasička ze železného plechu v podobě miniaturní poštovní schránky (přibližně 12 centimetrů vysoké, se základnou přibližně 5 × 6 cm), natřené načerveno, vzadu s otvorem pro zavěšení na zeď, vepředu s otvorem pro vhazování mincí a malými dvířky se zámkem;
950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 604/83 [3], zařazuje do čísla 69.13 zejména sošky a jiné ozdobné předměty, do čísla 97.02 panenky a do čísla 97.03 zejména ostatní hračky, do čísla 39.07 výrobky z plastů čísel 39.01 až 39.06 včetně, do čísla 44.27 zejména ozdobné předměty ze dřeva, do čísla 73.40 ostatní výrobky ze železa nebo oceli a do čísla 83.06 zejména ozdobné předměty z obecných kovů; že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že toto zboží nemá pro svůj vzhled a využití podstatné rysy hračky a, pokud jde o výrobky č.
2 a 5, ani panenky; že zboží uvedené pod čísly 1, 2 a 3, 4, 5 a 6 není tedy vyloučeno z kapitol 69, 39 a 44 nebo ze třídy XV podle poznámky 2 písm. f) ke kapitole 69, poznámky 1 písm. q) ke kapitole 39, poznámky 1 písm. o) ke kapitole 44 nebo poznámky 1 písm. m) ke třídě XV; že však, pokud jde o zboží uvedené pod číslem 6, nemá toto zboží charakteristiky interiérových ozdobných předmětů srovnatelných s drobnostmi nebo nástěnnými ozdobami uvedenými ve vysvětlivkách k nomenklatuře Rady pro celní spolupráci k položce 83.06 A;
vzhledem k tomu, že podle tvaru a zdobení má prvních pět výrobků povahu ozdobných předmětů; že ani jejich rozměr, ani skutečnost, že mají funkci kasiček, nemá vliv na jejich charakter ozdobného předmětu; že proto se první tři výrobky zařadí do čísla 69.13, čtvrtý do položky 39.07 B V d) a pátý do položky 44.27 B; že jelikož se šestý výrobek podobá skříňkám, pouzdrům, krabicím na bonbóny a jiným schránkám uvedeným v odst.
B pododstavci 3 vysvětlivek nomenklatury Rady pro celní spolupráci k číslu 73.40, je nutné jej zařadit do této položky a v rámci této položky do podpoložky B;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Níže uvedené zboží se zařazuje do čísel nebo položek společného celního sazebníku uvedených u jednotlivých druhů zboží:
4.plastové kasičky v podobě tučňáka vysokého přibližně 16 centimetrů, s červeným šátkem, na hřbetu s otvorem pro vhazování mincí: _BAR_ 39.07Výrobky z materiálů čísel 39.01 až 39.06 včetně:B.ostatní:V.z ostatních materiálů:d)ostatní _BAR_
5.kasička z malovaného dřeva v podobě stylizované postavy dítěte vysoké přibližně 16 centimetrů, složené z válcové nádoby s otvorem pro vhazování mincí a dřevěné zátky, kterou lze odstranit, aby se mohly vyjmout mince, a k níž jsou připevněny tři koule představující paže a pokyvující hlavu: _BAR_ 44.27Drobné ozdobné předměty ze dřeva a předměty uměleckého truhlářství (skříňky, pouzdra, kazety, penály; svítidla a jiné osvětlovací zařízení); ozdobné a okrasné předměty ze dřeva; dřevěné části a součásti těchto výrobků nebo předmětů:B.ostatní _BAR_ 6.kasička z železného plechu v podobě miniaturní poštovní schránky (přibližně 12 centimetrů vysoké, se základnou přibližně 5 x 6 cm), natřené načerveno, vzadu s otvorem pro zavěšení na zeď, vepředu s otvorem pro vhazování mincí a malými dvířky se zámkem: _BAR_ 73.40Ostatní výrobky ze železa nebo oceli:B.ostatní. _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
918/83
ze dne 28. března 1983
o systému Společenství pro osvobození od cla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43 a 235 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že kromě zvláštní odchylky zavedené v souladu s ustanoveními Smlouvy se cla společného celního sazebníku vztahují na veškeré zboží dovážené do Společenství; že tomu tak je i v případě zemědělských dávek a dalších dovozních poplatků stanovených v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných pro některé produkty vzniklé zpracováním zemědělských produktů;
vzhledem k tomu, že však toto zdanění není za některých přesně vymezených okolností odůvodněné, pokud zvláštní podmínky při dovozu zboží nevyžadují uplatnění obvyklých opatření na ochranu hospodářství;
vzhledem k tomu, že je zapotřebí stanovit, jak je to obvyklé i ve většině právních předpisů z oblasti celnictví, že v takových případech lze dovoz uskutečnit při využití systému pro osvobození od cla, který zprošťuje zboží uplatnění dovozních cel, kterým by za obvyklých podmínek podléhalo;
vzhledem k tomu, že toto osvobození od cla vyplývá rovněž z mnohostranných mezinárodních úmluv, jejichž smluvními stranami jsou členské státy nebo některé z nich; že jeví-li se Společenství nevyhnutelným provádět tyto dohody, je k provádění třeba upravit na úrovni Společenství osvobození od cla způsobem, který by zabránil, v souladu s požadavky celní unie, rozdílům v předmětu, rozsahu a podmínkách osvobození od cla určených těmito úmluvami, a umožnil všem dotčeným osobám využívat stejných výhod v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že některá osvobození od cla v současnosti uplatňovaná v členských státech vyplývají ze zvláštních úmluv uzavřených s třetími zeměmi nebo s mezinárodními organizacemi; že se tyto dohody z důvodu jejich předmětu týkají pouze signatářského členského státu; že se nejeví nezbytným stanovit podmínky pro takové osvobození od cla na úrovni Společenství, avšak postačuje umožnit příslušným členským státům, aby tak v případě nezbytnosti učinily prostřednictvím vhodného postupu upraveného k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že u některých druhů zboží a za určitých okolností má zavedení společné zemědělské politiky za následek uplatnění dovozních cel; že je rovněž zapotřebí na úrovni Společenství vymezit případy, kdy může být osvobození od vývozních cel poskytnuto;
vzhledem k tomu, že Rada již přijala několik nařízení v oblasti osvobození od cla; že s cílem používání jednotného systému osvobození od cla ve Společenství je žádoucí včlenit ustanovení zvláštních nařízení do tohoto nařízení a předcházející akty formálně zrušit;
vzhledem k tomu, že z důvodu právní jasnosti je třeba vyjmenovat ustanovení aktů Společenství obsahující některá opatření k osvobození od cla, která nejsou dotčena tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že toto nařízení nebrání členským státům uplatňovat zákazy nebo omezení vývozu nebo dovozu odůvodněné veřejnou mravností, veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí a zvířat, ochranou rostlin, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví;
vzhledem k tomu, že v případě osvobození od cla poskytovaného v mezích částek stanovených v ECU je důležité vymezit pravidla pro přepočet těchto částek na národní měny;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit jednotné používání tohoto nařízení a za tímto účelem stanovit postup Společenství, který umožní v přiměřených lhůtách přijmout prováděcí předpisy k němu; že k tomuto účelu je třeba zřídit výbor pro organizaci úzké a účinné spolupráce mezi členskými státy a Komisí v této oblasti, který nahradí Výbor pro osvobození od cla zřízený nařízením Rady (EHS) č.
1798/75 ze dne 10. července 1975 o dovozu zboží vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy s osvobozením od cla podle společného celního sazebníku [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví případy, kdy je zboží propuštěné do volného oběhu nebo vyvážené ze Společenství vzhledem k určitým okolnostem osvobozeno od dovozního nebo vývozního cla.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí
a) "dovozním clem" cla a poplatky s rovnocenným účinkem, zemědělské dávky a jiné dovozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů;
b) "vývozním clem" zemědělské dávky a jiné vývozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů;
c) "osobním majetkem" věci určené k osobnímu užívání osoby nebo pro potřeby její domácnosti.
Osobní majetek tvoří zejména
- vybavení domácnosti,
- jízdní kola a motocykly, osobní motorová vozidla a jejich přívěsy, obytné přívěsy, sportovní nebo rekreační plavidla a sportovní nebo rekreační letadla.
Osobní majetek tvoří rovněž domácí zásoby odpovídající běžnému zásobení rodiny, zvířata v zájmovém chovu a jezdecká zvířata, jakož i přenosné nástroje a přístroje potřebné k výkonu povolání této osoby.
Osobní majetek nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru;
d) "vybavením domácnosti" ošacení, bytový textil a nábytek a další bytové vybavení určené k osobnímu užívání osoby nebo pro potřeby její domácnosti;
e) "alkoholickými výrobky" výrobky (pivo, víno, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu, destiláty, likéry nebo lihoviny atd.) spadající pod čísla 22.03 až 22.09 společného celního sazebníku.
3. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, považuje se pro účely kapitoly I ostrov Helgoland za třetí zemi.
KAPITOLA I
OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
HLAVA I
OSOBNÍ MAJETEK FYZICKÝCH OSOB DOVÁŽENÝ PŘI PŘENESENÍ JEJICH OBVYKLÉHO MÍSTA POBYTU ZE TŘETÍ ZEMĚ DO SPOLEČENSTVÍ
Článek 2
Za podmínek uvedených v článcích 3 až 10 je od dovozního cla osvobozen osobní majetek fyzických osob dovážený při přenesení jejich obvyklého místa pobytu na celní území Společenství.
Článek 3
Osobní majetek je osvobozen od dovozního cla, jestliže
a) byl, s výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi, v držení osoby a jedná-li se o nespotřebitelné věci, byl užíván v místě bývalého obvyklého místa pobytu nejméně šest měsíců přede dnem, ke kterému ukončil obvyklý pobyt v třetí zemi odeslání;
b) je v novém obvyklém místě pobytu určen ke stejnému účelu užívání.
Členské státy navíc mohou vázat jeho osvobození od dovozního cla na podmínku, že z něj bylo v zemi původu nebo v zemi odeslání vybráno obvyklé clo a/nebo daň.
Článek 4
Osvobození od dovozního cla mohou využít pouze osoby, které měly místo obvyklého pobytu mimo Společenství nepřetržitě po dobu nejméně dvanácti měsíců.
Příslušné orgány však mohou udělit odchylku od pravidla uvedeného v prvním pododstavci za podmínky, že osoba prokáže, že měla v úmyslu zdržovat se mimo Společenství po dobu nejméně dvanácti měsíců.
Článek 5
Od dovozního cla nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky;
b) tabák a tabákové výrobky;
c) užitkové dopravní prostředky;
d) předměty použitelné při výkonu povolání jiné než přenosné nástroje a přístroje potřebné k výkonu povolání.
Článek 6
S výjimkou mimořádných případů je osobní majetek osvobozen od dovozního cla, pokud je navržen v celním prohlášení na propuštění do volného oběhu ve lhůtě dvanácti měsíců ode dne, ke kterému osoba zahájila obvyklý pobyt na celním území Společenství.
Osobní majetek může být ve lhůtě uvedené v předchozím pododstavci propuštěn do volného oběhu najednou nebo postupně.
Článek 7
1. Až do uplynutí lhůty dvanácti měsíců ode dne přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nesmí být osobní majetek osvobozený od dovozního cla zapůjčen, zastaven, pronajat nebo převeden za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, zástavě, pronájmu nebo převodu uskutečněném před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1 bude na dotyčný majetek uplatněno dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, zástavy, pronájmu nebo převedení podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 8
Odchylně od čl. 6 prvního pododstavce lze osobní majetek osvobodit od dovozního cla i tehdy, byl-li v celním prohlášení navržen na propuštění do volného oběhu přede dnem, kdy osoba zahájila obvyklý pobyt na celním území Společenství, pokud osoba prohlásí, že zde obvyklý pobyt skutečně zahájí do šesti měsíců.
Toto prohlášení je spojeno s poskytnutím jistoty, jejíž formu a výši stanoví příslušné orgány.
2. Použije-li se odstavce 1, počítá se lhůta uvedená v čl. 3 písm. a) ode dne uvedení osobního majetku na celní území Společenství.
Článek 9
1. Jestliže osoba z důvodů vyplývajících z jejího povolání opustila třetí zemi, kde měla místo obvyklého pobytu, aniž má současně obvyklé místo pobytu na celním území Společenství, ale hodlá je zde později mít, mohou příslušné orgány osvobodit od dovozního cla osobní majetek, který osoba za tímto účelem na uvedené území dopraví.
2. Osobní majetek uvedený v odstavci 1 je osvobozen od dovozního cla za podmínek uvedených v článcích 2 až 7, přičemž
a) lhůty uvedené v čl. 3 písm. a) a čl. 6 prvním pododstavci se počítají ode dne uvedení osobního majetku na celní území Společenství;
b) lhůta uvedená v čl. 7 odst. 1 se počítá ode dne zahájení obvyklého pobytu osoby na celním území Společenství.
3. Osobní majetek je osvobozen od dovozního cla za podmínky, že osoba prohlásí, že bude skutečně mít obvyklé místo pobytu na celním území Společenství ve lhůtě, kterou stanoví příslušné orgány podle okolností.
Tyto orgány mohou vyžadovat, aby bylo prohlášení spojeno s poskytnutím jistoty, jejíž formu a výši stanoví.
Článek 10
Příslušné orgány se mohou odchýlit od čl. 3 písm. a) a b), čl. 5 písm. c) a d) a článku 7, je-li osoba nucena přenést své obvyklé místo pobytu ze třetí země na celní území Společenství v důsledku mimořádných politických okolností.
HLAVA II
ZBOŽÍ DOVÁŽENÉ PŘI PŘÍLEŽITOSTI SŇATKU
Článek 11
1. Za podmínek uvedených v článcích 12 až 15 je osvobozena od dovozního cla výbava a vybavení domácnosti, včetně nového, osoby, která při příležitosti sňatku přenáší své obvyklé místo pobytu ze třetí země na celní území Společenství.
2. Za stejných podmínek jsou osvobozeny od dovozního cla dary obvykle darované při příležitosti sňatku, které osoba splňující podmínky uvedené v odstavci 1 obdrží od osob s obvyklým místem pobytu ve třetí zemi.
Hodnota každého daru osvobozeného od dovozního cla nesmí přesahovat 1000 ECU.
Článek 12
Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v článku 11 pouze osoby, která
a) měla obvyklé místo pobytu mimo celní území Společenství nepřetržitě po dobu nejméně dvanácti měsíců.
Z tohoto pravidla však lze přiznat odchylku za podmínky, že tato osoba prokáže, že měla v úmyslu pobývat mimo celní území Společenství po dobu nejméně dvanácti měsíců;
b) předloží doklad o uzavření sňatku.
Článek 13
Od dovozního cla nejsou osvobozeny alkoholické výrobky, tabák a tabákové výrobky.
Článek 14
1. Kromě výjimečných případů je zboží navržené v celním prohlášení na propuštění do volného oběhu osvobozeno od dovozního cla
- nejdříve dva měsíce před předpokládaným dnem sňatku. V tomto případě je osvobození od dovozního cla podmíněno poskytnutím přiměřené jistoty, jejíž formu a výši stanoví příslušné orgány, a
- nejpozději čtyři měsíce po dni sňatku.
2. Zboží uvedené v článku 11 může být ve lhůtě uvedené v odstavci 1 propuštěno do volného oběhu najednou nebo postupně.
Článek 15
1. Až do uplynutí lhůty dvanácti měsíců ode dne přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nesmí být zboží osvobozené od dovozního cla podle článku 11 zapůjčeno, zastaveno, pronajato nebo převedeno za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, zástavě, pronájmu nebo převodu uskutečněném před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1 bude na dotyčný majetek uplatněno dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, zástavy, pronájmu nebo převodu podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
HLAVA III
OSOBNÍ MAJETEK NABYTÝ DĚDĚNÍM
Článek 16
1. Za podmínek uvedených v článcích 17 až 19 je osvobozen od dovozního cla osobní majetek, který fyzická osoba s obvyklým místem pobytu na celním území Společenství nabyla děděním ze zákona nebo ze závěti.
2. Pro účely odstavce 1 se "osobním majetkem" rozumí veškerý majetek uvedený v čl. 1 odst. 2 písm. c), který tvoří dědictví po zesnulém.
Článek 17
Od dovozního cla nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky,
b) tabák a tabákové výrobky,
c) užitkové dopravní prostředky,
d) předměty použitelné při výkonu povolání jiné než přenosné nástroje a přístroje potřebné k výkonu povolání, které byly nezbytné k výkonu povolání zesnulého,
e) zásoby surovin, hotových výrobků a polotovarů,
f) živý inventář a zásoby zemědělských produktů přesahující množství odpovídající běžnému zásobení rodiny.
Článek 18
1. Osobní majetek je osvobozen od dovozního cla, je-li v celním prohlášení navržen na propuštění do volného oběhu nejpozději ve lhůtě dvou let ode dne nabytí dědických práv k tomuto majetku (konečného rozhodnutí o pozůstalosti).
Z důvodu zvláštních okolností však mohou příslušné orgány tuto lhůtu prodloužit.
2. Osobní majetek může být ve lhůtě uvedené v odstavci 1 dovezen najednou nebo postupně.
Článek 19
Ustanovení článků 16 až 18 se použijí přiměřeně na osobní majetek nabytý děděním ze závěti právnickými osobami vykonávajícími na celním území Společenství nevýdělečnou činnost.
HLAVA IV
VYBAVENÍ DOMÁCNOSTI URČENÉ K ZAŘÍZENÍ OBJEKTU VEDLEJŠÍHO BYDLENÍ
Článek 20
Za podmínek uvedených v článcích 21 až 24 je osvobozeno od dovozního cla vybavení domácnosti dovážené fyzickou osobou s obvyklým místem pobytu mimo území Společenství, které je určeno k zařízení objektu vedlejšího bydlení na celním území Společenství.
Článek 21
Vybavení domácnosti je osvobozeno od dovozního cla,
a) s výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi, bylo-li ve vlastnictví osoby a bylo jí užíváno po dobu nejméně šesti měsíců přede dnem, kdy bylo vyvezeno;
b) jestliže podle druhu a množství odpovídá obvyklému vybavení daného objektu vedlejšího bydlení.
Článek 22
Od dovozního cla je osvobozeno vybavení domácnosti osoby, která
a) má obvyklé místo pobytu mimo území Společenství nepřetržitě po dobu nejméně dvanácti měsíců;
b) je vlastníkem daného objektu vedlejšího bydlení nebo si jej najala na dobu nejméně dvou let; a
c) prohlásí, že tento objekt vedlejšího bydlení nepronajme během své nepřítomnosti nebo nepřítomnosti členů její rodiny třetím osobám.
Osvobození od dovozního cla lze omezit na jediný případ pro tentýž objekt vedlejšího bydlení.
Článek 23
Osvobození od dovozního cla může být podmíněno zajištěním celního dluhu, který by mohl vzniknout podle článku 24.
Článek 24
1. Při pronájmu objektu vedlejšího bydlení třetí osobě nebo při jeho převodu před uplynutím lhůty dvou let ode dne přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění vybavení domácnosti do volného oběhu bude na dotyčné vybavení domácnosti uplatněno dovozní clo podle sazby platné ke dni pronájmu nebo převodu podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Osvobození od dovozního cla zůstane zachováno, je-li dotyčné vybavení domácnosti použito k zařízení nového objektu vedlejšího bydlení, jsou-li dodržena ustanovení čl. 22 písm. b) a c).
2. Při výpůjčce, zástavě, pronájmu nebo převodu samotného vybavení domácnosti za úplatu nebo bezúplatně uskutečněném před uplynutím lhůty dvou let ode dne přijetí celního prohlášení s návrhem na jeho propuštění do volného oběhu bude uplatněno příslušné clo za stejných podmínek jako uvedených v odst. 1 prvním pododstavci.
Tato lhůta může být pro vybavení domácnosti s vysokou hodnotou prodloužena až na deset let.
HLAVA V
VÝBAVA, STUDIJNÍ POTŘEBY A VYBAVENÍ DOMÁCNOSTI ŽÁKŮ NEBO STUDENTŮ
Článek 25
1. Výbava, studijní potřeby a užitkové vybavení domácnosti tvořící obvyklé zařízení studentského pokoje, které patří žákům nebo studentům přijíždějícím k pobytu na celním území Společenství za účelem studia a které jsou určeny k jejich osobnímu užívání po dobu jejich studia, jsou osvobozeny od dovozního cla.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí:
a) "žákem nebo studentem" osoba řádně zapsaná ve vzdělávacím zařízení, aby zde mohla v denním studiu navštěvovat pořádanou výuku;
b) "výbavou" prádlo, bytový textil a ošacení, včetně nového;
c) "studijními potřebami" předměty a přístroje (včetně kalkulátorů a psacích strojů) obvykle používané žáky a studenty při studiu.
Článek 26
Osvobození od dovozního cla se poskytuje nejméně jednou za školní rok.
HLAVA VI
ZÁSILKY ZBOŽÍ NEPATRNÉ HODNOTY
Článek 27
Za podmínek uvedených v článku 28 jsou osvobozeny od dovozního cla zásilky odeslané příjemcům poštou v dopisech nebo poštovních balících obsahující zboží, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 10 ECU.
Článek 28
Od dovozního cla nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky;
b) parfémy a toaletní vody;
c) tabák a tabákové výrobky.
HLAVA VII
DROBNÉ ZÁSILKY ZBOŽÍ NEOBCHODNÍ POVAHY
Článek 29
1. Z podmínek uvedených v článcích 30 a 31 je osvobozeno od dovozního cla zboží, které nemá obchodní povahu dovážené v drobných zásilkách odesílaných soukromou osobou ze třetí země soukromé osobě, která se nachází na celním území Společenství.
Osvobození od dovozního cla podle tohoto odstavce se nevztahuje na drobné zásilky zboží neobchodní povahy odeslané z ostrova Helgoland.
2. Pro účely odstavce 1 se "drobnými zásilkami zboží neobchodní povahy" rozumějí zásilky, které současně
- jsou zasílány příležitostně,
- obsahují výhradně zboží určené k osobnímu užívání příjemcem nebo členy jeho rodiny, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru,
- obsahují zboží, jehož úhrnná hodnota včetně výrobků uvedených v článku 30 nepřesahuje 35 ECU,
- jsou zasílány, aniž by příjemce odesílateli cokoli platil.
Článek 30
Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v čl. 29 odst. 1 v každé zásilce u níže uvedeného zboží od každého druhu jen v tomto množství:
a) tabákové výrobky:
- 50 kusů cigaret nebo
- 25 kusů doutníčků (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 gramy na kus) nebo
- 10 kusů doutníků
- nebo 50 gramů tabáku ke kouření;
b) alkoholické výrobky:
- destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových: 1 litr. Členské státy mohou požadovat, aby uvedené množství bylo obsaženo v jediné láhvi, nebo
- destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu se skutečným obsahem alkoholu nepřevyšujícím 22 % objemových; šumivá vína, likérová vína: 1 litr, nebo
- nešumivá vína: 2 litry;
c) parfémy: 50 gramů nebo
toaletní vody: 0,25 litru.
Článek 31
Zboží uvedené v článku 30, které je dováženo v drobné zásilce neobchodní povahy v množství převyšujícím množství uvedená v daném článku, je zcela vyloučeno z osvobození od dovozního cla.
HLAVA VIII
OBCHODNÍ MAJETEK A OSTATNÍ ZAŘÍZENÍ DOVÁŽENÉ PŘI PŘEMÍSTĚNÍ ČINNOSTI PODNIKU ZE TŘETÍ ZEMĚ DO SPOLEČENSTVÍ
Článek 32
1. Aniž jsou dotčena opatření platná v členských státech v oblasti průmyslové a obchodní politiky, je za podmínek uvedených v článcích 33 až 37 od dovozního cla osvobozen obchodní majetek a ostatní zařízení podniku, který ukončil svou činnost ve třetí zemi, přemístěný na celní území Společenství, aby zde vykonával původní činnost.
Při přemístění zemědělského podniku je osvobozen od dovozního cla rovněž jeho živý inventář.
2. Pro účely odstavce 1 se "podnikem" rozumí samostatná ekonomická jednotka výroby nebo služeb.
Článek 33
Od dovozního cla je podle článku 32 osvobozen obchodní majetek a ostatní zařízení podniku, které
a) s výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi byly do ukončení činnosti podniku ve třetí zemi, z níž byl přemístěn, skutečně používány v podniku po dobu nejméně dvanácti měsíců;
b) jsou po přemístění určeny ke stejnému účelu;
c) odpovídají druhu a významu daného podniku.
Článek 34
Od dovozního cla není osvobozen obchodní majetek a ostatní zařízení podniku přemístěné na území Společenství z důvodů splynutí nebo sloučení s podnikem usazeným na celním území Společenství, aniž se jedná o vytvoření nové činnosti.
Článek 35
Od dovozního cla nejsou osvobozeny
a) dopravní prostředky, které neslouží k výrobním účelům nebo k poskytování služeb;
b) zásoby všeho druhu určené k lidské spotřebě nebo ke krmení zvířat;
c) paliva a zásoby surovin nebo hotových výrobků a polotovarů;
d) dobytek, který je vlastnictvím obchodníků s dobytkem.
Článek 36
S výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi je od dovozního cla osvobozen jen obchodní majetek a ostatní zařízení uvedené v článku 32, který byl v celním prohlášení navržen na propuštění do volného oběhu ve lhůtě dvanácti měsíců ode dne ukončení činnosti podniku ve třetí zemi odeslání.
Článek 37
1. Až do uplynutí lhůty dvanácti měsíců ode dne přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nesmějí být obchodní majetek a ostatní zařízení osvobozené od dovozního cla zapůjčeny, zastaveny, pronajaty nebo převedeny za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
Tuto lhůtu lze prodloužit až na třicet šest měsíců pro pronájem a převod, v případě nebezpečí zneužití.
2. Při výpůjčce, zástavě, pronájmu nebo převodu uskutečněném před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1 bude na dotyčný majetek uplatněno dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, zástavy, pronájmu nebo převodu podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 38
Ustanovení článků 32 až 37 se použijí přiměřeně na obchodní majetek a ostatní zařízení, který patří osobám vykonávajícím nezávislá povolání nebo právnickým osobám, které nevykonávají svou činnost za účelem zisku a které přemísťují tuto činnost ze třetí země na celní území Společenství.
HLAVA IX
PRODUKTY ZEMĚDĚLSKÝCH PRODUCENTŮ SPOLEČENSTVÍ POCHÁZEJÍCÍ Z POZEMKŮ NACHÁZEJÍCÍCH SE VE TŘETÍ ZEMI
Článek 39
1. Za podmínek uvedených v článcích 40 a 41 jsou osvobozeny od dovozního cla produkty zemědělské, chovatelské, včelařské, zahradnické a lesnické, které pocházejí z pozemků ležících ve třetí zemi v bezprostřední blízkosti celního území Společenství a obhospodařované zemědělskými producenty, jejichž zemědělský podnik má sídlo na celním území Společenství v bezprostřední blízkosti dané třetí země.
2. Při dovozu produktů živočišného původu se odstavce 1 použije tehdy, jestliže pocházejí ze zvířat, která pocházejí ze Společenství nebo která byla propuštěna do volného oběhu ve Společenství.
Článek 40
Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze produkty, které prošly pouze zpracováním běžným po sklizni nebo produkci.
Článek 41
Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze produkty dovážené na celní území Společenství zemědělským producentem nebo na jeho účet.
Článek 42
Ustanovení článků 39 až 41 se použijí přiměřeně na výtěžky rybolovu nebo rybářství provozovaného na hraničních jezerech a vodních tocích členského státu a třetí země rybáři Společenství a výtěžky lovu provozovaného lovci Společenství na těchto jezerech a vodních tocích.
HLAVA X
SEMENA, HNOJIVO A PRODUKTY K PĚSTOVÁNÍ ROSTLIN A OBDĚLÁVÁNÍ PŮDY DOVÁŽENÉ ZEMĚDĚLSKÝMI PRODUCENTY ZE TŘETÍCH ZEMÍ A POUŽÍVANÉ NA POZEMCÍCH HRANIČÍCÍCH S TĚMITO ZEMĚMI
Článek 43
Za podmínek uvedených v článku 44 jsou od dovozního cla osvobozena semena, hnojiva a produkty k pěstování rostlin a obdělávání půdy určená pro pozemky nacházející se na celním území Společenství v bezprostřední blízkosti třetí země a obhospodařované zemědělskými producenty, jejichž zemědělský podnik má sídlo na území uvedené třetí země v bezprostřední blízkosti celního území Společenství.
Článek 44
1. Od dovozního cla jsou osvobozena pouze semena, hnojivo a jiné produkty v množství nezbytném k obhospodařování pozemků.
2. Od dovozního cla jsou osvobozena pouze semena, hnojivo a jiné produkty dovážené na celní území Společenství zemědělským producentem nebo na jeho účet.
3. Osvobození od dovozního cla mohou členské státy podmínit vzájemností.
HLAVA XI
ZBOŽÍ DOVÁŽENÉ V OSOBNÍCH ZAVAZADLECH CESTUJÍCÍCH
Článek 45
1. Za podmínek uvedených v článcích 46 až 49 je osvobozeno od dovozního cla zboží dovážené v osobních zavazadlech cestujících ze třetích zemí, pokud se jedná o dovozy zcela neobchodní povahy.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí:
a) "osobními zavazadly" všechna zavazadla, která cestující při vstupu na celní území Společenství předložil celnímu úřadu, a zavazadla, která mu předložil později, přičemž musí doložit, že byla podána při jeho odjezdu dopravci zajišťujícímu jeho dopravu ze třetí země odeslání do Společenství jako cestovní zavazadla.
Aniž je dotčen čl. 112 odst. 1 písm. b), nepovažují se přenosné nádrže na pohonné hmoty za osobní zavazadla;
b) "dovozy zcela neobchodní povahy" dovozy, které
- jsou prováděny příležitostně a
- jsou tvořeny výhradně zbožím určeným k osobnímu užívání cestujícím nebo členy jeho rodiny, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru.
Článek 46
1. Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v čl. 45 odst. 1 každému cestujícímu u níže uvedeného zboží od každého druhu jen v tomto množství:
a) tabákové výrobky:
200 kusů cigaret
nebo kusů 100 doutníčků (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus)
nebo 50 kusů doutníků
nebo 250 gramů tabáku ke kouření.
Má-li však cestující bydliště mimo Evropu, zvyšují se uvedená množství na:
400 kusů cigaret
nebo 200 kusů doutníčků (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus)
nebo 100 kusů doutníků
nebo 500 gramů tabáku ke kouření;
b) alkoholické výrobky:
- destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových: 1 litr. Členské státy mohou požadovat, aby uvedené množství bylo obsaženo v jediné láhvi, nebo
- destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu se skutečným obsahem alkoholu nepřevyšujícím 22 % objemových; šumivá vína, likérová vína: 2 litry, a
nešumivá vína: 2 litry;
c) parfémy: 50 gramů
a
toaletní vody: 0,25 litru.
2. Zboží uvedené v odst. 1 písm. a) a b) není osvobozeno od dovozního cla pro cestující mladší sedmnácti let.
Článek 47
Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v článku 45 jiné než uvedené v článku 46, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 45 ECU na cestujícího.
Členské státy však mohou tuto částku snížit až na 23 ECU u cestujících mladších patnácti let.
Článek 48
Více kusů zboží, jehož hodnota přesahuje na cestujícího částky uvedené v článku 47, je osvobozeno od dovozního cla až do výše hodnoty těch kusů zboží, na které by se, pokud by byly dováženy odděleně, osvobození od dovozního cla vztahovalo, přičemž hodnotu jednoho kusu zboží nelze dělit.
Článek 49
1. Členské státy mohou snížit hodnotu a/nebo množství zboží, které lze osvobodit od dovozního cla, pokud je dovážejí
- osoby s bydlištěm v příhraničním území,
- příhraniční pracovníci,
- posádky dopravních prostředků, které zajišťují dopravu mezi třetí zemí a Společenstvím.
Tato omezení se nepoužijí, pokud osoby s bydlištěm v příhraničním území prokáží, že se nevracejí z příhraničního území sousední třetí země.
Tato omezení se však použijí, pokud příhraniční pracovníci a členové posádek dopravních prostředků, které zajišťují dopravu mezi třetí zemí a Společenstvím, dovážejí zboží při cestách v rámci výkonu svého povolání.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí:
- "příhraničním územím", aniž jsou dotčeny úmluvy uzavřené v této věci, území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 15 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou.
Za součást příhraničního území se považují i obce, jejichž území by se v něm nacházelo jen částečně,
- "příhraničním pracovníkem" jakákoli osoba, jejíž obvyklá činnost vyžaduje, aby ve svých pracovních dnech jezdila na druhou stranu hranice.
HLAVA XII
ZBOŽÍ VZDĚLÁVACÍ, VĚDECKÉ NEBO KULTURNÍ POVAHY; VĚDECKÉ NÁSTROJE A PŘÍSTROJE
Článek 50
Předměty vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy uvedené v příloze I jsou osvobozeny od dovozního cla bez ohledu na osobu jejich příjemce a užití.
Článek 51
Od dovozního cla jsou osvobozeny předměty vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy uvedené v příloze II určené pro
- veřejná nebo veřejně prospěšná vzdělávací, vědecká nebo kulturní zařízení nebo subjekty,
- zařízení nebo subjekty druhů uvedených pro každé zboží v kolonce 3 uvedené přílohy, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla.
Článek 52
1. Vědecké nástroje a přístroje jiné, než na které se vztahuje článek 51, které jsou dováženy výhradně pro neobchodní účely, jsou za podmínek uvedených v článcích 53 až 58 osvobozeny od dovozního cla.
2. Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze vědecké nástroje a přístroje uvedené v odstavci 1,
a) které jsou určeny pro
- veřejná nebo veřejně prospěšná zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, nebo pro organizační složky veřejných nebo veřejně prospěšných zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum,
- soukromá zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla;
b) a pokud nejsou nástroje nebo přístroje s rovnocennou vědeckou hodnotou v současnosti ve Společenství vyráběny.
Článek 53
Od dovozního cla jsou osvobozeny rovněž
a) náhradní díly, části a příslušenství vědeckých nástrojů a přístrojů dovážené současně s nástroji nebo přístroji, nebo, jsou-li dováženy později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro nástroje nebo přístroje,
- které byly již dříve osvobozeny od dovozního cla, mají-li tyto nástroje nebo přístroje vědeckou povahu ještě v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na náhradní díly, části nebo příslušenství, nebo
- které by mohly být osvobozeny od dovozního cla v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na náhradní díly, části nebo příslušenství;
b) nářadí k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě vědeckých nástrojů a přístrojů
- dovážené současně s nástroji a přístroji, nebo, je-li dováženo později, je-li možno zjistit, že je určeno pro nástroje nebo přístroje,
- které byly již dříve osvobozeny od dovozního cla, mají-li tyto nástroje nebo přístroje vědeckou povahu ještě v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na toto nářadí, nebo
- které by mohly být osvobozeny od dovozního cla v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na toto nářadí,
a pokud - není odpovídající nářadí v současnosti ve Společenství vyráběno.
Článek 54
Pro účely článků 52 a 53
- se "vědeckým nástrojem nebo přístrojem" rozumí jednotlivý nástroj nebo přístroj, který je vzhledem ke svým objektivním technickým parametrům a výsledkům, kterých dosahuje, výlučně nebo hlavně způsobilý k vědecké činnosti,
- se za "dovážené pro neobchodní účely" považují vědecké přístroje nebo nástroje, které mají být používány pro účely vědeckého výzkumu nebo vzdělávání, nedovážené za účelem dosažení zisku,
- se rovnocennost vědecké hodnoty posuzuje srovnáním hlavních technických parametrů nástroje nebo přístroje, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, s parametry, které má odpovídající nástroj nebo přístroj vyráběný ve Společenství, za účelem zjištění, zda lze nástroj nebo přístroj vyráběný ve Společenství použít ke stejným vědeckým účelům jako nástroj nebo přístroj, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, a zda může poskytovat srovnatelné služby jako dovážené nástroje či přístroje,
- vědecký nástroj nebo přístroj — případně nářadí uvedené v čl. 53 písm. b) — se považuje za v současnosti vyráběný ve Společenství, pokud jeho dodací lhůta v době objednávky není vzhledem k obchodním zvyklostem v daném výrobním odvětví podstatně delší než dodací lhůta nástroje nebo přístroje — případně nářadí — u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, nebo pokud tato dodací lhůta není o tolik delší, aby tím bylo zamýšlené určení nebo použití nástroje, přístroje nebo nářadí podstatně dotčeno.
Článek 55
Zboží lze osvobodit od dovozního cla jen za podmínky, že bylo za podmínek stanovených prováděcími předpisy přijatými postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 zjištěno, že nástroje nebo přístroje s vědeckou hodnotou rovnocennou nástrojům nebo přístrojům, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla — nebo, v případě nářadí, nářadí odpovídající nářadí, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla — nejsou v současnosti ve Společenství vyráběny.
Článek 56
Na osvobození vědeckých nástrojů, přístrojů a nářadí darovaných osobami usazenými mimo Společenství zařízením uvedeným v čl. 52 odst. 2 písm. a) od dovozního cla se nevztahují podmínky stanovené v čl. 52 odst. 2 písm. b), čl. 53 písm. b) a článku 55.
Avšak za podmínek stanovených prováděcími předpisy přijatými postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 musí být zjištěno, že darování daných vědeckých nástrojů a přístrojů není spojeno s obchodním záměrem dárce.
Článek 57
1. Zboží uvedené v článku 51 a vědecké nástroje nebo přístroje, které byly osvobozeny od dovozního cla za podmínek stanovených v článcích 52 až 56, nesmí být zapůjčeny, pronajaty nebo převedeny za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Je-li zboží zapůjčeno, pronajato nebo převedeno ve prospěch zařízení nebo subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle článku 51 nebo čl. 52 odst. 2 písm. a), zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li zboží, nástroj nebo přístroj používán k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu zboží a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 58
1. Zařízení nebo subjekty uvedené v článcích 51 a 52, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla nebo které hodlají používat zboží osvobozené od dovozního cla pro jiné účely, než které stanoví uvedené články, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Předměty zůstávající v držení zařízení nebo subjektů, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestaly být plněny uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Předměty použité zařízením nebo subjektem, který uplatnil nárok na osvobození od dovozního cla, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článcích 51 a 52, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy bylo použito pro jiné účely, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 59
Články 56, 57 a 58 se přiměřeně použijí na výrobky uvedené v článku 53.
HLAVA XIII
LABORATORNÍ ZVÍŘATA A BIOLOGICKÉ NEBO CHEMICKÉ LÁTKY URČENÉ K VÝZKUMU
Článek 60
1. Od dovozního cla jsou osvobozena
a) zvířata speciálně připravená pro laboratorní účely;
b) biologické nebo chemické látky uvedené v seznamu sestaveném postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3, u nichž neexistuje odpovídající výroba na celním území Společenství a které jsou dováženy výhradně k neobchodním účelům.
2. Od dovozního cla jsou osvobozena pouze zvířata a biologické nebo chemické látky uvedené v odstavci 1 určené pro
- veřejná nebo veřejně prospěšná zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, nebo pro organizační složky veřejných nebo veřejně prospěšných zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum,
- soukromá zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla.
HLAVA XIV
LÉČEBNÉ LÁTKY LIDSKÉHO PŮVODU A ČINIDLA K URČOVÁNÍ KREVNÍ SKUPINY A TKÁNÍ
Článek 61
1. Za podmínek uvedených v článku 62 jsou od dovozního cla osvobozeny
a) léčebné látky lidského původu;
b) činidla k určování krevní skupiny;
c) činidla k určování tkání.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí
- "léčebnými látkami lidského původu" lidská krev a její deriváty (úplná lidská krev, sušená lidská krevní plazma, lidský albumin a stálé roztoky lidských plazmatických proteinů, lidský imunoglobulin a lidský fibrinogen),
- "činidly k určování krevní skupiny" veškerá činidla lidského, zvířecího, rostlinného nebo jiného původu, určená k určování krevní skupiny a neslučitelnosti krevní skupiny,
- "činidly k určování tkání" veškerá činidla lidského, zvířecího, rostlinného nebo jiného původu určená k určování lidských tkání.
Článek 62
Od dovozního cla je osvobozeno pouze zboží, které je
a) určeno subjektům nebo laboratořím schváleným příslušnými orgány, aby je používaly výlučně k lékařským nebo vědeckým účelům s vyloučením jakéhokoli obchodního účelu;
b) doprovázeno osvědčením o jeho totožnosti vydaným příslušným orgánem ve třetí zemi odeslání;
c) uloženo v nádobách opatřených zvláštním identifikačním štítkem.
Článek 63
Od dovozního cla jsou rovněž osvobozeny speciální nádoby nezbytné k přepravě léčebných látek lidského původu, činidel k určování krevní skupiny nebo tkání, rozpouštědel a příslušenství nezbytných k jejich užití, které mohou zásilky případně obsahovat.
HLAVA XV
FARMACEUTICKÉ VÝROBKY POUŽÍVANÉ PŘI MEZINÁRODNÍCH SPORTOVNÍCH UDÁLOSTECH
Článek 64
Od dovozního cla jsou osvobozeny farmaceutické výrobky humánní nebo veterinární medicíny určené pro osoby nebo zvířata ze třetích zemí účastnící se mezinárodních sportovních událostí organizovaných na celním území Společenství v množství a druhu potřebném k uspokojování jejich potřeb během jejich pobytu na celním území Společenství.
HLAVA XVI
ZBOŽÍ URČENÉ CHARITATIVNÍM A DOBROČINNÝM SUBJEKTŮM; ZBOŽÍ PRO NEVIDOMÉ A OSTATNÍ ZDRAVOTNĚ POSTIŽENÉ OSOBY
A. Pro uskutečnění obecných záměrů
Článek 65
1. Za podmínek uvedených v článcích 67 a 68, pokud nevedou ke zneužití nebo k závažnějšímu narušení hospodářské soutěže, jsou od dovozního cla osvobozeny
a) základní životní potřeby dovážené státními subjekty nebo jinými charitativními nebo dobročinnými subjekty schválenými příslušnými orgány, aby byly bezplatně rozdány potřebným osobám;
b) zboží všeho druhu zasílané zdarma osobou nebo subjektem usazeným mimo Společenství bez jakéhokoli obchodního záměru z jejich strany státním subjektům nebo jiným charitativním nebo dobročinným subjektům schváleným příslušnými orgány, které má být použito při příležitostných charitativních akcích k získání peněžních prostředků pro potřebné osoby;
c) kancelářské zařízení kancelářské potřeby zasílané zdarma osobou nebo subjektem usazeným mimo Společenství bez jakéhokoli obchodního záměru z jejich strany charitativním nebo dobročinným subjektům schváleným příslušnými orgány, aby je používaly výhradně k zabezpečení své činnosti a k uskutečňování charitativních cílů, které sledují.
2. "Základními životními potřebami" ve smyslu odst. 1 písm. a) se rozumí zboží potřebné k uspokojení bezprostředních potřeb osob, jako jsou potraviny, léky, ošacení a přikrývky.
Článek 66
Od dovozního cla nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky;
b) tabák a tabákové výrobky;
c) káva a čaj;
d) motorová vozidla, s výjimkou sanitních vozidel.
Článek 67
Od dovozního cla je osvobozeno zboží pouze těm subjektům, jejichž účetnictví umožňuje příslušným orgánům kontrolu operací a které skýtají veškeré potřebné záruky.
Článek 68
1. Zboží uvedené v článku 65 nesmí být subjektem, kterému bylo osvobození od dovozního cla poskytnuto, zapůjčeno, pronajato nebo převedeno za úplatu nebo bezúplatně k účelům jiným než uvedeným v odst. 1 písm. a) a b) uvedeného článku, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, pronájmu nebo převodu ve prospěch subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle článků 65 a 67, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní cla podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu zboží a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 69
1. Subjekty uvedené v článku 65, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla nebo které hodlají používat zboží osvobozené od dovozního cla pro jiné účely, než které stanoví uvedený článek, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Zboží a potřeby zůstávající v držení subjektů, které nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestaly splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Zboží a potřeby použité subjektem, který uplatnil nárok na osvobození od dovozního cla, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 65, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestaly splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
B. Ve prospěch zdravotně postižených osob
1.
Předměty určené pro nevidomé
Článek 70
Od dovozního cla jsou osvobozeny předměty, které jsou speciálně přizpůsobeny pro účely vzdělávacího, vědeckého a kulturního rozvoje nevidomých, uvedené v příloze III.
Článek 71
Od dovozního cla jsou osvobozeny předměty, které jsou speciálně přizpůsobeny pro účely vzdělávacího, vědeckého a kulturního rozvoje nevidomých, uvedené v příloze IV, jestliže jsou dováženy
- nevidomými pro vlastní potřebu,
- institucemi nebo organizacemi, jejichž hlavní činností je vzdělávání nevidomých nebo pomoc nevidomým, pokud jim bylo příslušnými orgány členských států povoleno přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla.
Od dovozního cla jsou osvobozeny náhradní díly, části a zvláštní příslušenství předmětů uvedených v prvním pododstavci, nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě těchto předmětů, dovážené současně s těmito předměty nebo dovážené později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro předměty již dříve osvobozené od dovozního cla, anebo které by mohlo být osvobozeno od dovozního cla v okamžiku, kdy je uplatňován nárok na osvobození příslušných náhradních dílů, částí, zvláštního příslušenství nebo nářadí od dovozního cla.
2.
Předměty určené pro ostatní zdravotně postižené osoby
Článek 72
1. Od dovozního cla jsou osvobozeny předměty, které jsou speciálně přizpůsobeny pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj tělesně i duševně postižených osob jiných než nevidomých,
a) pokud jsou dováženy - zdravotně postiženými osobami pro vlastní potřebu,
- institucemi nebo organizacemi, jejichž hlavní činností je vzdělávání zdravotně postižených osob nebo pomoc zdravotně postiženým osobám, pokud jim bylo příslušnými orgány členských států povoleno přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla;
a b) srovnatelné předměty nejsou v současnosti ve Společenství vyráběny.
Avšak za podmínek stanovených prováděcími předpisy přijatými postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 může být stanovena odchylka od podmínky uvedené v písmenu b), pokud osvobození od dovozního cla nemůže způsobit újmu výrobě srovnatelných předmětů ve Společenství.
2. Od dovozního cla jsou osvobozeny náhradní díly, části a zvláštní příslušenství předmětů uvedených v odstavci 1, nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě těchto předmětů, dovážené současně s těmito předměty nebo dovážené později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro předměty již dříve osvobozené od dovozního cla, anebo které by mohlo být osvobozeno od dovozního cla v okamžiku, kdy je uplatňován nárok na osvobození příslušných náhradních dílů, částí, zvláštního příslušenství nebo nářadí od dovozního cla.
3. Pro účely tohoto článku
- se srovnatelnost předmětů posuzuje srovnáním podstatných technických parametrů předmětů, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, s parametry, které mají odpovídající předměty vyráběné ve Společenství, za účelem zjištění, zda lze předměty vyráběné ve Společenství použít ke stejným účelům jako předměty, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, a zda může poskytovat srovnatelné služby jako dovážené předměty,
- se předmět považuje za v současnosti vyráběný ve Společenství, pokud jeho dodací lhůta v době objednávky není vzhledem k obchodním zvyklostem v daném výrobním odvětví podstatně delší než dodací lhůta předmětu, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, nebo pokud tato dodací lhůta není o tolik delší, aby tím bylo zamýšlené určení nebo použití předmětu podstatně dotčeno.
Článek 73
S výjimkou použití čl. 72 odst. 1 druhého pododstavce je osvobození od dovozního cla podmíněno tím, že za podmínek stanovených prováděcími předpisy přijatými postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 bylo zjištěno, že předměty srovnatelné s předměty, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, nejsou v současnosti ve Společenství vyráběny.
Článek 74
Na osvobození předmětů darovaných zdravotně postiženým osobám nebo pro jejich potřebu nebo institucím uvedeným v čl. 72 odst. 1 písm. a) od dovozního cla se nevztahují podmínky uvedené v čl. 72 odst. 1 písm. b) a článku 73.
Avšak za podmínek stanovených prováděcími předpisy přijatými postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 musí být zjištěno, že darování daného předmětu není spojeno s obchodním záměrem dárce.
3.
Společná ustanovení
Článek 75
Přímé osvobození předmětů určených pro vlastní potřebu nevidomých a jiných zdravotně postižených osob podle čl. 71 první odrážky, čl. 72 odst. 1 písm. a) první odrážky a článku 74 od dovozního cla je podmíněno tím, že předpisy platné v členských státech umožní osobám doložit nevidomost nebo zdravotní postižení zakládající nárok na osvobození od dovozního cla.
Článek 76
1. Předměty osvobozené od dovozního cla dovážené osobami uvedenými v článcích 71, 72 a 74 nesmí být zapůjčeny, pronajaty nebo převedeny za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Je-li předmět zapůjčeno, pronajato nebo převeden ve prospěch osoby, instituce či subjektu, kterému se předmět osvobozuje od dovozního cla podle článků 71 až 74, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li předmět používán k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu předmětu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 77
1. Předměty, které dovážejí schválené instituce nebo organizace s osvobozením od dovozního cla za podmínek stanovených v článcích 71 až 74, mohou tyto instituce nebo organizace zapůjčit, pronajmout nebo zcizit, avšak nikoli za účelem zisku, ve prospěch nevidomých a jiných zdravotně postižených osob, o něž pečují, aniž by z těchto předmětů musely zaplatit dovozní clo.
2. Žádnou výpůjčku, pronájem nebo převodu nelze uskutečnit za jiných podmínek, než které jsou stanoveny v odstavci 1, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
Je-li předmět zapůjčen, pronajat nebo převeden ve prospěch instituce nebo organizace, která je sama oprávněna využívat osvobození od dovozního cla podle čl. 71 prvního pododstavce nebo čl. 72 odst. 1 písm. a), zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li předmět používán k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu předmětu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 78
1. Instituce a organizace uvedené v článcích 71 a 72, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla nebo které hodlají používat předměty osvobozené od dovozního cla pro jiné účely, než které stanoví uvedené články, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Předměty zůstávající v držení institucí nebo organizací, které nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestaly splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Předměty použité institucí nebo organizací, která uplatnila nárok na osvobození od dovozního cla, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článcích 71 a 72, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestaly splňovat uvedené podmínky, podle druhu předmětu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
C. Ve prospěch obětí katastrof
Článek 79
1. Za podmínek uvedených v článcích 80 až 85 je osvobozeno od dovozního cla zboží dovážené státními subjekty nebo jinými charitativními nebo dobročinnými subjekty schválenými příslušnými orgány, které má být
a) rozděleno zdarma obětem katastrof, které postihly území jednoho nebo několika členských států;
b) dáno zdarma k dispozici obětem katastrof s tím, že nadále zůstává ve vlastnictví příslušného subjektu.
2. Od dovozního cla je za stejných podmínek jako zboží uvedené v odstavci 1 osvobozeno zboží dovážené záchrannými jednotkami do volného oběhu, které je určeno k uspokojování jejich potřeb po dobu záchranných prací.
Článek 80
Od dovozního cla není osvobozen materiál a zařízení určené k opětovné výstavbě na postiženém území.
Článek 81
O osvobození zboží od dovozního cla musí rozhodnout Komise na žádost jednoho nebo několika dotčených členských států ve zkráceném řízení zahrnujícím konzultaci s ostatními členskými státy.
Je-li to nezbytné, stanoví rozhodnutí rozsah a prováděcí podmínky osvobození od dovozního cla.
Až do oznámení rozhodnutí Komise mohou členské státy postižené katastrofou povolit dovoz zboží k účelům uvedeným v článku 79 s pozastavením odpovídajících dovozních cel, pokud se je dovážející subjekt zaváže zaplatit, nebude-li osvobození od dovozního cla poskytnuto.
Článek 82
Od dovozního cla je osvobozeno zboží pouze těm subjektům, jejichž účetnictví umožňuje příslušným orgánům kontrolu jejich operací a které skýtají veškeré potřebné záruky.
Článek 83
1. Zboží uvedené v čl. 79 odst. 1 nesmí být subjektem, kterému bylo osvobození od dovozního cla poskytnuto, zapůjčeno, pronajato nebo převedeno za úplatu nebo bezúplatně za podmínek jiných než uvedených ve zmíněném článku, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, pronájmu nebo převodu ve prospěch subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle článku 79, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu zboží a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 84
1. Zboží uvedené v čl. 79 odst. 1 písm. b) nesmí být po ukončení jeho užívání oběťmi katastrof zapůjčeno, pronajato nebo převedeno za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Je-li zboží zapůjčeno, pronajato nebo převedeno ve prospěch zařízení nebo subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle článku 79, anebo subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle čl. 65 odst. 1 písm. a), zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu zboží a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 85
1. Subjekty uvedené v článku 79, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla nebo které hodlají používat zboží osvobozené od dovozního cla pro jiné účely, než které stanoví uvedený článek, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Je-li zboží zůstávající v držení subjektů, které nesplňují podmínky pronárok na osvobození od dovozního cla, převedeno ve prospěch subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle článku 79, nebo případně ve prospěch subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle čl. 65 odst. 1 písm. a), zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla. V ostatních případech podléhá toto zboží dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestalo splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Zboží použité subjektem, který uplatnil nárok na osvobození od dovozního cla, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 79, podléhá dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestalo splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
HLAVA XVII
ČESTNÁ VYZNAMENÁNÍ A CENY
Článek 86
Poskytne-li dotčená osoba příslušným orgánům dostatečné důkazy a nejedná-li o dovoz obchodní povahy, jsou od dovozního cla osvobozeny
a) vyznamenání udělená vládami třetích zemí osobám, které mají obvyklé místo pobytu na celním území Společenství;
b) poháry, medaile a podobné předměty v zásadě symbolické povahy, jež byly osobám, které mají obvyklé místo pobytu na celním území Společenství, uděleny ve třetí zemi jako pocta za jejich činnosti v oblasti umění, vědy, sportu, veřejných služeb nebo jako uznání za zásluhy u příležitosti zvláštní události a které do Společenství dovážejí tyto osoby;
c) poháry, medaile a podobné předměty v zásadě symbolické povahy, které darovaly orgány nebo osoby usazené ve třetí zemi, aby byly na celním území Společenství uděleny ke stejným účelům, jaké jsou uvedeny v písmenu b).
HLAVA XVIII
DARY OBDRŽENÉ V RÁMCI MEZINÁRODNÍCH VZTAHŮ
Článek 87
Aniž jsou případně dotčeny články 45 až 49, je za podmínek uvedených v článcích 88 a 89 osvobozeno od dovozního cla zboží
a) dovezené na celní území Společenství osobami, které vykonaly ve třetích zemích oficiální návštěvu a které je při této příležitosti obdržely darem od hostitelských úřadů;
b) dovezené na celní území Společenství osobami, které přijíždějí do Společenství na oficiální návštěvu a které je při této příležitosti hodlají odevzdat darem hostitelským úřadům;
c) zasílané jako dary vyjadřující projev přátelství nebo dobré vůle úředními orgány, orgány samosprávy nebo sdruženími provozujícími veřejně prospěšnou činnost, které se nacházejí ve třetí zemi, úředním orgánům, orgánům samosprávy nebo sdružením provozujícím veřejně prospěšnou činnost, kterým příslušnými orgány povolily přijímat toto zboží s osvobozením od dovozního cla a které se nacházejí ve Společenství.
Článek 88
Od dovozního cla nejsou osvobozeny alkoholické výrobky, tabák a tabákové výrobky.
Článek 89
Od dovozního cla je osvobozeno zboží, jestliže
- k darování zboží dochází příležitostně,
- zboží svou povahou, hodnotou ani množstvím nesvědčí o obchodním účelu,
- zboží nebude použito k obchodním účelům.
HLAVA XIX
ZBOŽÍ URČENÉ K UŽÍVÁNÍ PANOVNÍKY A HLAVAMI STÁTŮ
Článek 90
Od dovozního cla jsou osvobozeny v mezích a za podmínek stanovených příslušnými orgány
a) dary vládnoucím panovníkům a hlavám států;
b) zboží určené k užívání nebo spotřebě vládnoucími panovníky a hlavami států třetích zemí nebo jejich oficiálními zástupci během oficiální návštěvy na celním území Společenství.
Toto osvobození od dovozního cla však může členský stát dovozu podmínit vzájemností.
Ustanovení předchozího pododstavce platí rovněž pro osoby, které na mezinárodní úrovni požívají obdobné výsady jako vládnoucí panovník nebo hlava státu.
HLAVA XX
ZBOŽÍ DOVÁŽENÉ K PODPOŘE OBCHODNÍ ČINNOSTI
A. Vzorky zboží nepatrné hodnoty
Článek 91
1. Aniž je dotčen čl. 95 odst. 1 písm. a), jsou od dovozního cla osvobozeny vzorky zboží nepatrné hodnoty, které mohou sloužit pouze k získání objednávky zboží, které představují a které má být dovezeno na celní území Společenství.
2. Příslušné orgány mohou podmínit osvobození vzorků zboží od dovozního cla tím, že budou učiněny neupotřebitelnými roztržením, proděrováním, zjevným a nesmazatelným označkováním nebo jiným způsobem, aniž by ztratily povahu vzorků.
3. Pro účely odstavce 1 se "vzorkem zboží" rozumí reprezentativní vzorek určité skupiny zboží, který způsobem nabízení k prodeji a množstvím pro zboží daného druhu nebo jakosti vylučuje jeho použití pro jiné účely, než je podpora obchodní činnosti.
B. Tiskoviny a reklamní materiál
Článek 92
Za podmínek uvedených v článku 93 jsou od dovozního cla osvobozeny reklamní tiskoviny jako katalogy, ceníky, návody k použití nebo obchodní prospekty týkající se
a) zboží na prodej nebo k pronájmu;
b) poskytování služeb v oblasti dopravy, obchodního pojištění nebo bankovních služeb mimo celní území Společenství
nabízených osobou usazenou mimo celní území Společenství.
Článek 93
Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze reklamní tiskoviny uvedené v článku 92, které splňují tyto podmínky:
a) na tiskovině je zřetelně uvedeno jméno podniku, který zboží vyrábí, prodává nebo pronajímá nebo který nabízí poskytování služeb uvedených v tiskovině;
b) každá zásilka obsahuje jen jednu tiskovinu nebo jeden výtisk každé tiskoviny, sestává-li z více tiskovin.
Zásilky obsahující více výtisků jedné tiskoviny však mohou být osvobozeny od dovozního cla, nepřesahuje-li jejich celková hrubá hmotnost 1 kilogram;
c) tiskoviny nejsou předmětem sdružených zásilek odesílaných jedním odesílatelem jednomu příjemci.
Článek 94
Od dovozního cla jsou osvobozeny též reklamní předměty bez vlastní obchodní hodnoty, které zasílají dodavatelé zdarma svým zákazníkům a které nejsou kromě své reklamní funkce použitelné k žádným jiným účelům.
C. Výrobky používané nebo spotřebované v průběhu výstavy nebo podobné události
Článek 95
1. Za podmínek uvedených v článcích 96 až 99 jsou od dovozního cla osvobozeny
a) malé vzorky, které představují zboží vyrobené mimo celní území Společenství a které jsou určeny k použití na výstavě nebo podobné události;
b) zboží, které bylo výhradně dovezeno ke svému předvedení nebo k předvedení strojů a přístrojů vyrobených mimo celní území Společenství na výstavě nebo podobné události;
c) různé pracovní materiály nízké hodnoty, jako barvy, laky, tapety apod., které slouží ke stavbě, zařízení a výzdobě dočasných stánků zástupců třetích zemí na výstavě nebo podobné události a které budou použitím znehodnoceny;
d) tiskoviny, katalogy, obchodní prospekty, ceníky, reklamní plakáty, obrazové a jiné kalendáře, nezarámované fotografie a jiné předměty bezplatně dodané k reklamním účelům ke zboží vyrobenému mimo celní území Společenství, které má být předváděno na výstavě nebo podobné události.
2. Pro účely odstavce 1 se "výstavou nebo podobnou událostí" rozumí:
a) výstavy, veletrhy, salóny a podobné události obchodní, průmyslové, zemědělské a řemeslné;
b) výstavy nebo události, které jsou pořádány zejména k dobročinným účelům;
c) výstavy nebo události, které jsou pořádány zejména k podpoře vědy, techniky, řemesel, umění, vzdělání, kultury, sportu, náboženství, bohoslužeb, odborového hnutí, cestovního ruchu nebo porozumění mezi národy;
d) setkání zástupců mezinárodních organizací nebo svazů;
e) oficiální oslavy nebo vzpomínková setkání;
s výjimkou výstav pořádaných soukromě v prodejnách nebo obchodních místnostech s úmyslem prodat zboží ze třetích zemí.
Článek 96
Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze vzorky uvedené čl. 95 odst. 1 písm. a), které
a) byly ze třetích zemí bezplatně dovezeny jako hotové vzorky nebo byly na této události zhotoveny z nebaleného zboží dovezeného ze třetích zemí;
b) složí výhradně k tomu, aby byly návštěvníkům během události bezplatně rozdávány k použití nebo ke spotřebě;
c) lze označit za propagační vzorky jednotlivě malých hodnot;
d) nejsou způsobilé prodeji a jsou případně nabízeny v obalech obsahujících menší množství, než je nejmenší množství téhož zboží skutečně prodávaného;
e) jde-li o potraviny a nápoje, které nejsou nabízeny podle písmene d), jsou při události na místě snědeny nebo vypity;
f) svou celkovou hodnotou a množstvím odpovídají druhu události, počtu návštěvníků a rozsahu účasti vystavovatele.
Článek 97
Od dovozního cla je osvobozeno pouze zboží uvedené v čl. 95 odst. 1 písm. b), které
a) bylo při události spotřebováno nebo zničeno a
b) celkovou hodnotou a množstvím odpovídá druhu události, počtu návštěvníků a rozsahu účasti vystavovatele.
Článek 98
Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze reklamní materiál a propagační předměty uvedené v čl. 95 odst. 1 písm. d), které
a) jsou výhradně určeny k bezplatnému rozdávání návštěvníkům během události;
b) celkovou hodnotou a množstvím odpovídají druhu události, počtu návštěvníků a rozsahu účasti vystavovatele.
Článek 99
Od dovozního cla podle čl. 95 odst. 1 písm. a) a b) nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky;
b) tabák a tabákové výrobky;
c) paliva a pohonné hmoty.
HLAVA XXI
ZBOŽÍ DOVÁŽENÉ KE ZKOUŠKÁM, ANALÝZÁM NEBO POKUSŮM
Článek 100
Za podmínek uvedených v článcích 101 až 106 je od dovozního cla osvobozeno zboží určené ke zkouškám, analýzám nebo pokusům, které slouží k určení jeho složení, povahy nebo jiných technických parametrů, k informativním účelům, průmyslovému nebo obchodnímu výzkumu.
Článek 101
Aniž je dotčen článek 104, je zboží osvobozeno od dovozního cla podle článku 100 za podmínky, že bude v průběhu zkoušky, analýzy nebo pokusu zcela spotřebováno nebo zničeno.
Článek 102
Od dovozního cla není osvobozeno zboží určené ke zkouškám, analýzám nebo pokusům, které jsou zaměřeny pouze na podporu prodeje.
Článek 103
Od dovozního cla je osvobozeno zboží pouze v množství nezbytně nutném pro účel, pro který bylo dovezeno.
Toto množství stanoví v každém jednotlivém případě příslušné orgány s přihlédnutím k účelu dovozu.
Článek 104
1. Od dovozního cla podle článku 100 je osvobozeno zboží, které není v průběhu zkoušky, analýzy nebo pokusu zcela spotřebováno nebo zničeno, jsou-li zbývající produkty se souhlasem a pod kontrolou příslušných orgánů
- po provedení zkoušek, analýz nebo pokusů zcela zničeny nebo znehodnoceny,
- přenechány bez jakýchkoli poplatků ve prospěch státu, pokud tuto možnost stanoví vnitrostátní předpisy,
- v řádně odůvodněných případech vyvezeny mimo celní území Společenství.
2. Pro účely odstavce 1 se "zbývajícími produkty" rozumějí produkty vzniklé ze zkoušek, analýz nebo pokusů nebo zboží, které nebylo ve skutečnosti použito.
Článek 105
Nepoužije-li se čl. 104 odst. 1, podléhají produkty zbývající po zkouškách, analýzách nebo pokusech uvedených v článku 100 dovoznímu clu podle sazby platné ke dni ukončení těchto zkoušek, analýz nebo pokusů podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Osoba však může se souhlasem a pod kontrolou příslušných orgánů přeměnit zbývající produkty na odpad nebo šrot.
V tomto případě se použije dovozní clo na odpad nebo šrot.
Článek 106
Příslušné orgány stanoví lhůtu, v níž se zkoušky, analýzy a pokusy musí provést, a úřední formality potřebné pro použití zboží ke stanoveným účelům.
HLAVA XXII
ZÁSILKY URČENÉ SUBJEKTŮM PŘÍSLUŠNÝM VE VĚCECH OCHRANY AUTORSKÝCH PRÁV NEBO PRŮMYSLOVÉHO NEBO OBCHODNÍHO VLASTNICTVÍ
Článek 107
Od dovozního cla jsou osvobozeny ochranné známky, vzory, modely nebo nákresy, jakož i podpůrné listiny k nim, doklady k žádostem o přihlášení patentů nebo podobné listiny určené subjektům příslušným ve věcech ochrany autorských práv nebo ochrany průmyslového a obchodního vlastnictví.
HLAVA XXIII
TURISTICKÝ PROPAGAČNÍ MATERIÁL
Článek 108
Aniž jsou dotčeny články 50 až 59, jsou od dovozního cla osvobozeny
a) dokumenty (prospekty, brožury, knihy, časopisy, průvodce, zarámované nebo nezarámované plakáty, nezarámované fotografie a fotografické zvětšeniny, ilustrované nebo neilustrované zeměpisné mapy, průsvitné fólie, ilustrované kalendáře) určené k bezplatnému rozdávání, které mají především vzbudit zájem veřejnosti o návštěvu cizí země, zejména o účast na shromážděních a akcích s kulturním, turistickým, sportovním, náboženským nebo profesním zaměřením, pokud tyto dokumenty neobsahují více než 25 % soukromé obchodní reklamy — s výjimkou jakékoli soukromé obchodní reklamy ve prospěch podniků Společenství — a pokud je zřejmý jejich všeobecný propagační účel,
b) seznamy a ročenky zahraničních hotelů vydávané oficiálními orgány cestovního ruchu nebo pod jejich záštitou a jízdní řády dopravních služeb v zahraničí, jsou-li tyto dokumenty určeny k bezplatnému rozdávání a neobsahují-li více než 25 % soukromé obchodní reklamy, s výjimkou jakékoli soukromé obchodní reklamy ve prospěch podniků Společenství,
c) technický materiál zasílaný pověřeným zástupcům nebo dopisovatelům jmenovaným oficiálními národními orgány cestovního ruchu, který není určen k rozdávání, tj. ročenky, telefonní nebo dálnopisové seznamy, seznamy hotelů, katalogy veletrhů, vzorky řemeslných výrobků nepatrné hodnoty, dokumentace o muzeích, univerzitách, lázních nebo jiných podobných institucích.
HLAVA XXIV
RŮZNÉ DOKUMENTY A ZBOŽÍ
Článek 109
Od dovozního cla jsou osvobozeny
a) dokumenty zasílané zdarma orgánům veřejné správy členských států;
b) publikace cizích vlád a publikace oficiálních mezinárodních organizací, které mají být bezplatně rozdávány;
c) hlasovací lístky pro volby pořádané subjekty usazenými ve třetích zemích;
d) předměty sloužící jako důkazy nebo k obdobným účelům v soudním a jiném řízení v členských státech;
e) podpisové vzory a oběžníky týkající se podpisů, které jsou rozesílány v rámci běžné výměny informací mezi orgány veřejné správy nebo bankami; f) úřední tiskoviny zasílané centrálním bankám členských států;
g) zprávy, přehledy o činnosti, informační zprávy, prospekty, upisovací listiny a jiné dokumenty vystavené společnostmi se sídlem ve třetí zemi, které jsou určeny majitelům nebo upisovatelům cenných papírů vydávaných těmito společnostmi;
h) nahrané nosiče informací (děrné štítky, zvukové záznamy, mikrofilmy apod.) používané k přenosu informací, které jsou poskytovány příjemci bezplatně, jestliže osvobozením od dovozního cla nedojde ke zneužití nebo závažnějšímu narušení hospodářské soutěže;
i) kartotéky, archivy, formuláře a jiné dokumenty užívané při mezinárodních shromážděních, konferencích nebo kongresech a zprávy z těchto akcí;
j) plány, technické výkresy, projekty, popisy a jiné podobné doklady dovážené s úmyslem získání nebo plnění objednávek ve třetích zemích nebo k účasti v soutěži pořádané na celním území Společenství;
k) dokumenty určené k používání institucemi usazenými ve třetích zemích při zkouškách na celním území Společenství;
l) formuláře používané za základě mezinárodních úmluv jako úřední doklady v mezinárodním oběhu dopravních prostředků nebo zboží;
m) formuláře, nálepky, jízdenky a podobné dokumenty zasílané dopravními nebo hotelovými podniky nacházejícími se ve třetí zemi cestovním kancelářím na celním území Společenství;
n) formuláře a jízdenky, konosamenty, nákladní listy a jiné použité obchodní nebo úřední dokumenty;
o) úřední tiskopisy orgánů třetích zemí nebo mezinárodních orgánů a tiskopisy odpovídající mezinárodním vzorům zasílané sdruženími ze třetích zemí k distribuci odpovídajícím sdružením na celním území Společenství;
p) fotografie, diapozitivy a štočky pro tiskové fotografie, s titulky i bez titulků, zasílané tiskovým agenturám nebo vydavatelům novin a časopisů.
HLAVA XXV
MATERIÁL K UPEVNĚNÍ A OCHRANĚ ZBOŽÍ PŘI PŘEPRAVĚ
Článek 110
Od dovozního cla je osvobozen různý materiál, např. provazy, lana, sláma, plachty, papíry a lepenka, dřevo, umělá hmota, který je určen k upevnění a ochraně zboží, včetně tepelné ochrany, během jeho přepravy ze třetí země na celní území Společenství a který nemůže být za obvyklých podmínek opětovně použit.
HLAVA XXVI
STELIVO, PÍCE A KRMIVO URČENÉ PRO ZVÍŘATA BĚHEM JEJICH PŘEPRAVY
Článek 111
Od dovozního cla je osvobozeno stelivo, píce a krmivo všeho druhu, které je umístěno v dopravních prostředcích používaných k přepravě zvířat ze třetí země na celní území Společenství a které je určeno k péči o zvířata během cesty.
HLAVA XXVII
POHONNÉ HMOTY A MAZIVA NACHÁZEJÍCÍ SE V SILNIČNÍCH MOTOROVÝCH VOZIDLECH
Článek 112
1. Za podmínek uvedených v článcích 113 až 115 jsou od dovozního cla osvobozeny
a) pohonné hmoty v běžných nádržích osobních a užitkových motorových vozidel a motocyklů vstupujících na celní území Společenství;
b) pohonné hmoty v přenosných nádržích dovážené osobními motorovými vozidly a motocykly v množství nejvýše 10 litrů na vozidlo, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o držení a přepravě pohonných hmot.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí
a) "užitkovým motorovým vozidlem" silniční motorové vozidlo, které je svou konstrukcí a vybavením přizpůsobené a určené k přepravě za úplatu nebo bezúplatně
- více než devíti osob, včetně řidiče,
- zboží,
a jakékoli speciální silniční motorové vozidlo určené k jiným účelům než k přepravě jako takové;
b) "osobním motorovým vozidlem" motorové vozidlo, které nesplňuje kritéria vymezená v písmenu a);
c) "běžnými nádržemi" nádrže výrobcem trvale zabudované na všech motorových vozidlech stejného typu jako předmětné vozidlo, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot jak pro pohon vozidla, tak pro případnou činnost chladicího systému.
Za běžné nádrže se rovněž považují plynové nádrže přizpůsobené pro motorová vozidla, které umožňují přímé použití plynu jako pohonné hmoty.
Článek 113
Členské státy mohou omezit množství pohonné hmoty v běžných nádržích užitkových motorových vozidel osvobozené od dovozního cla na 200 litrů na vozidlo a cestu.
Článek 114
Členské státy mohou omezit množství pohonných hmot osvobozených od dovozního cla
- pro užitková motorová vozidla, které zajišťují mezinárodní dopravu do příhraničního území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 25 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou, pokud tuto dopravu provozují osoby s bydlištěm v tomto pásmu,
- pro soukromá motorová vozidla patřící osobám s bydlištěm v příhraničním území uvedeném v čl. 49 odst. 2.
Článek 115
Pohonné hmoty, které byly osvobozeny od dovozního cla podle článků 112 až 114, nelze použít v jiném vozidle, než ve kterém byly dovezeny, a nesmějí být z tohoto vozidla vyňaty a skladovány, s výjimkou nutných oprav vozidla, ani převedeny za úplatu nebo bezúplatně osobami, které uplatnily nárok na osvobození od dovozního cla.
Při nedodržení podmínek uvedených v prvním pododstavci bude vybráno dovozní clo podle sazby platné ke dni nedodržení podmínek podle druhu zboží a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 116
Osvobození od dovozního cla uvedené v článku 112 se vztahuje rovněž na maziva dovážená motorovými vozidly v množství odpovídajícím obvyklé potřebě jejich provozu během cesty.
HLAVA XXVIII
MATERIÁL URČENÝ NA VÝSTAVBU, ÚDRŽBU NEBO VÝZDOBU PAMÁTNÍKŮ NEBO HŘBITOVŮ VÁLEČNÝCH OBĚTÍ
Článek 117
Od dovozního cla je osvobozeno zboží jakéhokoli druhu dovážené organizacemi, které k tomuto účelu schválily příslušné orgány, které je určeno k výstavbě, údržbě nebo výzdobě hřbitovů, hrobů a památníků válečných obětí ze třetích zemí pohřbených ve Společenství.
HLAVA XXIX
RAKVE, URNY A SMUTEČNÍ OZDOBY
Článek 118
1. Od dovozního cla jsou osvobozeny
a) rakve s tělesnými pozůstatky a urny s popelem zesnulých osob, dále květiny, věnce a jiné ozdobné předměty, které je obvykle doprovázejí;
b) květiny, věnce a jiné ozdobné předměty dovážené osobami s bydlištěm ve třetí zemi, které se účastní pohřbu nebo přijíždějí, aby vyzdobily hroby ležící na celním území Společenství, jestliže toto zboží svou povahou ani množstvím nesvědčí o obchodních záměrech.
KAPITOLA II
OSVOBOZENÍ OD VÝVOZNÍHO CLA
HLAVA I
ZÁSILKY ZBOŽÍ NEPATRNÉ HODNOTY
Článek 119
Od vývozního cla jsou osvobozeny zásilky odeslané příjemcům poštou v dopisech nebo poštovních balících obsahující zboží, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 10 ECU.
HLAVA II
DOMÁCÍ ZVÍŘATA VYVÁŽENÁ PŘI PŘEMÍSTĚNÍ ZEMĚDĚLSKÉHO PODNIKU ZE SPOLEČENSTVÍ DO TŘETÍ ZEMĚ
Článek 120
1. Od vývozního cla jsou osvobozena domácí zvířata tvořící živý inventář zemědělského podniku, který ukončil svou činnost na území Společenství a přemísťuje se do třetí země.
2. Od vývozního cla jsou podle odstavce 1 osvobozena pouze domácí zvířata, jejichž počet odpovídá povaze a významu zemědělského podniku.
HLAVA III
PRODUKTY ZÍSKANÉ ZEMĚDĚLSKÝMI PRODUCENTY Z POZEMKŮ NACHÁZEJÍCÍCH SE VE SPOLEČENSTVÍ
Článek 121
1. Od vývozního cla jsou osvobozeny zemědělské a chovatelské produkty získané na celním území Společenství z pozemků v příhraničním území, které obhospodařují jako majitelé nebo nájemníci zemědělští producenti, jejichž zemědělský podnik má sídlo ve třetí zemi v bezprostřední blízkosti celního území Společenství.
2. Odstavec 1 se vztahuje pouze na produkty získané z domácích zvířat, které pocházejí z dané třetí země nebo splňují požadované podmínky pro volný oběh ve třetí zemi.
Článek 122
Od vývozního cla jsou osvobozeny pouze ty produkty uvedené v čl. 121 odst. 1, které prošly pouze zpracováním běžným po sklizni nebo produkci.
Článek 123
Od vývozního cla jsou osvobozeny pouze produkty propuštěné do dané třetí země zemědělským producentem nebo na jeho účet.
HLAVA IV
SEMENA VYVÁŽENÁ ZEMĚDĚLSKÝMI PRODUCENTY PRO POUŽITÍ NA POZEMCÍCH VE TŘETÍCH ZEMÍCH
Článek 124
Od vývozního cla jsou osvobozena semena určená k obhospodařování pozemků nacházejících se ve třetí zemi v bezprostřední blízkosti celního území Společenství, které využívají jako majitelé nebo nájemníci zemědělští producenti, jejichž zemědělský podnik má sídlo na uvedeném území v bezprostřední blízkosti dané třetí země.
Článek 125
Od vývozního cla je podle článku 124 osvobozeno pouze množství semen nezbytné k obhospodařování pozemků.
Od vývozního cla jsou osvobozena pouze semena přímo vyvážená mimo celní území Společenství zemědělským producentem nebo na jeho účet.
HLAVA V
PÍCE A KRMIVO URČENÉ PRO ZVÍŘATA BĚHEM JEJICH PŘEPRAVY
Článek 126
Od vývozního cla je osvobozena píce a krmivo všeho druhu, která je umístěna v dopravních prostředcích používaných k přepravě zvířat z celního území Společenství do třetí země a která je určena k péči o zvířata během cesty.
KAPITOLA III
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 127
1. Za podmínek uvedených v odstavci 2 se ustanovení kapitoly I vztahují jak na zboží navržené k propuštění do volného oběhu pocházející přímo ze třetích zemí, tak i na zboží navržené k propuštění do volného oběhu poté, co bylo propuštěno do jiného celního režimu.
2. Případy, kdy nelze poskytnout osvobození od cla pro zboží navržené v celním prohlášení na propuštění do volného oběhu poté, co bylo propuštěno do jiného celního režimu, se určí postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3.
Článek 128
Pokud je zboží osvobozeno od dovozního cla na základě zvláštního užití příjemcem, mohou toto osvobození poskytnout pouze příslušné orgány členského státu, na jehož území má být dané zboží tímto způsobem užito.
Článek 129
Příslušné orgány členských států přijmou veškerá opatření vhodná k tomu, aby zboží propuštěné do volného oběhu s osvobozením od dovozního cla na základě zvláštního užití příjemcem nemohlo být užito k jiným účelům, aniž by bylo uhrazeno příslušné dovozní clo, s výjimkou případů, kdy jiné užití splňuje podmínky stanovené tímto nařízením.
Článek 130
Pokud tatáž osoba splňuje současně podmínky požadované pro poskytnutí osvobození od dovozního nebo vývozního cla na základě různých ustanovení tohoto nařízení, použijí se tato ustanovení současně.
Článek 131
Stanoví-li toto nařízení, že zboží je osvobozeno od cla, jsou-li dodrženy určité podmínky, musí osoba ke spokojenosti příslušných orgánů prokázat, že podmínky byly splněny.
Článek 132
Je-li osvobození od dovozního nebo vývozního cla poskytováno v mezích částky stanovené v ECU, mohou členské státy zaokrouhlit nahoru nebo dolů částku, která vyplývá z přepočtu této částky na národní měnu.
Členské státy mohou rovněž zachovat protihodnotu částky stanovené v ECU v národní měně beze změny, pokud při roční úpravě podle čl. 2 odst.
2 prvního pododstavce nařízení Rady (EHS) č.
2779/78 ze dne 23. listopadu 1978 o uplatňování evropské zúčtovací jednotky (EZJ) v právních předpisech v oblasti cel [4] vede přepočet této částky před zaokrouhlením podle předchozího pododstavce ke změně protihodnoty v národní měně o méně než 5 %.
Článek 133
1. Ustanovení tohoto nařízení nebrání členským státům poskytnout
a) osvobození od cla vyplývající z provádění Vídeňské úmluvy o diplomatických stycích ze dne 18. dubna 1961, Vídeňské úmluvy o konzulárních stycích ze dne 24. dubna 1963, jiných konzulárních úmluv nebo Newyorské úmluvy o zvláštních misích ze dne 16. prosince 1969;
b) osvobození od cla vyplývající z obvyklých výsad poskytovaných na základě mezinárodních dohod nebo dohod o sídle organizace, jejichž smluvní stranou je třetí země nebo mezinárodní organizace, včetně osvobození od cla poskytnutých v souvislosti s mezinárodními setkáními;
c) osvobození od cla vyplývající z obvyklých výsad poskytovaných na základě mezinárodních dohod uzavřených všemi členskými státy, kterými se zakládá instituce nebo organizace mezinárodního práva kulturní nebo vědecké povahy;
d) osvobození od cla vyplývající z obvyklých výsad a imunity poskytovaných v rámci dohod o kulturní, vědecké nebo technické spolupráci uzavřené se třetími zeměmi;
e) zvláštní osvobození od cla zavedená v rámci dohod se třetími zeměmi o společném postupu při ochraně osob a životního prostředí;
f) zvláštní osvobození od cla zavedená v rámci dohod uzavřených se sousedními třetími zeměmi, která jsou odůvodněna povahou pohraničního obchodu s těmito zeměmi.
2. Pokud mezinárodní úmluva, k níž se členský stát hodlá připojit a která nespadá do žádné z kategorií uvedených v odstavci 1, stanoví osvobození od cla, požádá tento členský stát Komisi o uplatňování osvobození od cla a sdělí jí veškeré nezbytné informace.
O žádosti se rozhoduje postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3.
3. Sdělení uvedené v odstavci 2 se nepožaduje, pokud mezinárodní úmluva stanoví osvobození od cla, která nepřekračují meze stanovené právem Společenství.
Článek 134
1. Členské státy sdělí Komisi celní ustanovení obsažená v mezinárodních úmluvách a dohodách těch druhů, které jsou uvedeny v čl. 133 odst. 1 písm. b), c), d), e) a f) a odstavci 3, které uzavřou po vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Komise předá ostatním členským státům znění úmluv a dohod, které jí byly sděleny v souladu s odstavcem 1.
Článek 135
Ustanovení tohoto nařízení nevylučují zachování
a) zvláštního postavení poskytnutého Řeckem hoře Athos, jak je zaručeno v článku 105 řecké ústavy;
b) osvobození od cla vyplývajícího z úmluvy ze dne 22. a 23. listopadu 1867 mezi Francií a údolími Andorry.
Článek 136
1. Až do přijetí právních předpisů Společenství v této oblasti mohou členské státy poskytnout zvláštní osvobození od cla
a) ozbrojeným silám na území členského státu, které nepodléhají jeho velení, při provádění mezinárodních dohod;
b) leteckým společnostem třetích zemí při provádění dvoustranných dohod založených na zásadě vzájemnosti.
2. Až do přijetí právních předpisů Společenství v této oblasti nevylučuje toto nařízení, aby členské státy zachovaly osvobození od cla poskytovaná
a) námořníkům obchodního loďstva;
b) pracovníkům, kteří se vracejí do své země po pobytu mimo celní území Společenství po dobu alespoň šesti měsíců z důvodu své profesionální činnosti.
Článek 137
1. Až do přijetí právních předpisů Společenství v této oblasti mohou členské státy poskytovat zvláštní osvobození od dovozního cla při dovozu nástrojů a přístrojů určených k lékařskému výzkumu, lékařské diagnostice nebo k léčbě.
2. Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze nástroje a přístroje uvedené v odstavci 1, které byly darovány zdravotnickým zařízením, oddělením nemocnic a výzkumným ústavům, kterým příslušné orgány členského státu povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla, nebo které jsou zakoupeny zdravotnickými zařízeními, nemocnicemi nebo výzkumnými ústavy výhradně z prostředků poskytnutých charitativní nebo dobročinnou organizací nebo z dobrovolných příspěvků, je-li zjištěno, že
a) rovnocenné nástroje a přístroje nejsou v současnosti ve Společenství vyráběny;
b) darování nástrojů a přístrojů není spojeno s obchodním záměrem dárce.
3. Od dovozního cla jsou osvobozeny rovněž
a) náhradní díly, části a zvláštní příslušenství nástrojů a přístrojů dovážené současně s těmito nástroji a přístroji nebo, jsou-li dováženy později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro nástroje nebo přístroje, které byly již dříve dovezeny s osvobozením od dovozního cla;
b) nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě nástrojů a přístrojů dovážené současně s těmito nástroji a přístroji nebo, je-li dováženo později, je-li možno zjistit, že je určeno pro nástroje nebo přístroje, které byly již dříve osvobozeny od dovozního cla.
Článek 138
Při uplatňování osvobození od dovozního cla uvedeného v článku 137 postupují členské státy takto:
a) Pokud příslušný orgán členského státu hodlá osvobodit od cla přístroje nebo nástroje uvedené v čl. 137 odst. 1, konzultuje ostatní členské státy.
b) Neobdrží-li konzultující orgán ve lhůtě dvou měsíců žádnou odpověď, má za to, že v ostatních členských státech nejsou vyráběny nástroje rovnocenné těm, které jsou předmětem žádosti o osvobození od cla, a že tedy nejsou žádné připomínky k případné obchodní povaze operace.
c) Jeví-li se lhůta dvou měsíců konzultovanému orgánu nedostatečná, uvědomí o tom konzultující orgán a upřesní lhůtu, v níž podá konečnou odpověď; tato lhůta nesmí překročit dva měsíce.
d) Pokud při konzultacích podle písmen a) až c) konzultující orgán zjistí, že podmínky uvedené v čl. 137 odst. 2 písm. a) a b) jsou splněny, a pokud žádný členský stát nezdůrazní, že obchod má zvláštní význam pro jeho průmyslové zájmy nebo se dotýká nějakého obchodního záměru, poskytne osvobození od cla; v opačném případě je zamítne.
e) Každý členský stát sdělí Komisi seznam nástrojů, přístrojů, náhradních dílů, částí, příslušenství a nářadí, jejichž celní hodnota je vyšší než 3000 ECU a které osvobodil od cla.
Toto sdělení provede během prvního pololetí každého roku pro předměty, kterým poskytnul osvobození od cla v průběhu předchozího roku.
Komise předá tyto seznamy členským státům.
f) Do 1. července 1986 vypracuje Komise zprávu Radě a navrhne změny, které považuje za nezbytné.
Článek 139
Ustanovení tohoto nařízení se použijí, aniž jsou dotčeny
a) nařízení Rady (EHS) č.
754/76 ze dne 25. března 1976 o celním zacházení se zbožím vráceným na celní území Společenství [5];
b) platné předpisy pro zásobování plavidel, civilních letadel a mezinárodních vlaků;
c) ustanovení o osvobození od cla obsažená v jiných předpisech Společenství.
Článek 140
1. Ode dne zahájení používání tohoto nařízení se zrušují:
a) nařízení Rady (EHS) č.
1544/69 ze dne 23. července 1969 o sazbách na zboží v osobních zavazadlech cestujících [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3313/81 [7];
b) nařízení Rady (EHS) č.
1410/75 ze dne 4. června 1974 o sazbách na dovážené produkty určené k volnému oběhu v souvislosti s katastrofami postihujícími území jednoho nebo několika členských států [8];
c) nařízení Rady (EHS) č.
1818/75 ze dne 10. července 1975 o zemědělských dávkách, vyrovnávacích částkách a jiných dovozních poplatcích na zemědělské produkty a na některé zboží vznikající jejich zpracováním dovážené v osobních zavazadlech cestujících [9];
d) nařízení (EHS) č.
1798/75 naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
608/82 [10];
e) nařízení Rady (EHS) č.
1990/76 ze dne 22. července 1976 o sazbách na zboží dovážené pro zkoušky [11];
f) nařízení Rady (EHS) č.
3060/78 ze dne 19. prosince 1978 o osvobození zboží obsaženého v drobných zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od dovozního cla [12], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3313/81 [13];
g) nařízení Rady (EHS) č.
1028/79 ze dne 8. května 1979 o dovozu zboží určené hozdravotně postiženým osobám s osvobozením od cla podle společného celního sazebníku [14].
2. Odkazy na nařízení uvedená v odstavci 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 141
1. Zřizuje se Výbor pro osvobození od cla (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských zemí, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 142
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, týkající se používání tohoto nařízení, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 143
1. Ustanovení nezbytná pro používání tohoto nařízení, s výjimkou následujících hlav a článků:
- kapitola I, hlavy V, XIV, XIX, XXII, XXIII, XXV, XXVI, XXVIII a XXIX,
- kapitola II, hlavy II, IV a V,
- kapitola III čl. 133 odst. 1 a článek 135
se přijímají postupem podle odstavců 2 a 3.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh ustanovení, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou čtyřiceti pěti hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená ustanovení, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená ustanovení nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh ustanovení, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná ustanovení Komise.
Článek 144
Odkazy na výbor podle článku 7 nařízení (EHS) č.
1798/75, obsažené v následujících nařízeních, se považují za odkazy na výbor podle článku 141 tohoto nařízení:
a) článek 15 nařízení (EHS) č.
754/76;
b) článek 25 nařízení Rady (EHS) č.
1430/79 ze dne 2. července 1979 o vracení nebo promíjení dovozního nebo vývozního cla [15];
c) článek 10 nařízení Rady (EHS) č.
1697/79 ze dne 24. července 1979 o vybírání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží, které nebylo požadováno od osoby zodpovědné za zaplacení cla ze zboží navrženého v celním prohlášení na propuštění do celního režimu s povinností platit toto clo [16].
Článek 145
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 971/83 ze dne 28. března 1983 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Guinejské lidové revoluční republiky o rybolovu při pobřeží Guineje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství schválit Dohodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Guinejské lidové revoluční republiky o rybolovu při pobřeží Guineje i výměnu dopisů, která se k ní vztahuje, podepsanou
Nařízení Komise (EHS) č. 1004/83
ze dne 27. dubna 1983,
kterým se počtrnácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 763/83 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Bangladéš _BAR_ The Director General Ministry od Defence New Airport Road Tejgaon Dacca _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1087/83
ze dne 4. května 1983
o zařazení zboží do položky 22.02 A společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je třeba přijmout opatření k zařazení některých nápojů vyrobených fermentací sladové zápary s přídavkem chmele s obsahem alkoholu nepřevyšujícím 0,5 % objemových, někdy též nazývaných "nealkoholická piva";
vzhledem k tomu, že do čísla 22.02 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 859/83 [3], se zařazují nealkoholické nápoje a do čísla 22.03 se zařazuje pivo;
vzhledem k tomu, že dotyčné výrobky by v důsledku toho měly být zařazeny do čísla 22.02 jako nealkoholické nápoje a že v rámci tohoto čísla musí být zvolena položka 22.02 A;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu společného celního sazebníku nevydal příznivé stanovisko, předložila Komise Radě návrh opatření, která mají být přijata postupem podle článku 3 nařízení (EHS) č. 97/69;
vzhledem k tomu, že po uplynutí tříměsíční lhůty od předložení návrhu Rada nerozhodla a že Komise má v důsledku toho přijmout navrhovaná opatření výše uvedeným postupem podle nařízení (EHS) č. 97/69,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nápoje vyrobené fermentací sladové zápary s přídavkem chmele s obsahem alkoholu nepřevyšujícím 0,5 % objemových, někdy též nazývané "nealkoholická piva", se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
22.02 Limonády, ochucené minerální vody a sodovky a jiné nealkoholické nápoje, s výjimkou ovocných nebo zeleninových šťáv čísla 20.07:
A. neobsahující mléko ani mléčné tuky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1149/83
ze dne 11. května 1983,
kterým se popatnácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1004/83 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Alžírsko _BAR_ Ministère de la défense nationale Direction des services financiers DASC/MIN "soumission" boîte postale 298 Alger _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1385/83
ze dne 27. května 1983
o zařazení zboží do položky 21.02 C II společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení pražených nenaklíčených zrn ječmene, zbavených perikarpu, jež mohou být použita v pivovarnictví k barvení a ochucování piva nebo jako kávová náhražka;
vzhledem k tomu, že do čísla 21.02 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 604/83 [3] se mimo jiné zařazují pražené kávové náhražky;
vzhledem k tomu, že dotyčný výrobek, i když může být používán k barvení a ochucování piva, vykazuje vlastnosti pražené kávové náhražky čísla 21.02; že v rámci tohoto čísla musí být pro dotyčný výrobek zvolena položka 21.02 C II;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pražená nenaklíčená zrna ječmene, zbavená perikarpu, jež mohou být použita v pivovarnictví k barvení a ochucování piva a jako kávová náhražka, se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
21.02 Výtažky, esence nebo koncentráty z kávy, čaje nebo maté a přípravky na bázi těchto výtažků, esencí nebo koncentrátů; pražená čekanka a jiné pražené kávové náhražky a jejich výtažky, esence a koncentráty:
C. Pražená čekanka a jiné pražené kávové náhražky:
II. Ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1400/83
ze dne 1. června 1983,
kterým se pošestnácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1149/83 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Irán _BAR_ République Islamique de l'Iran Ministère de l'Agriculture Société des Industries du lait de l'Iran Iran Milk Industry Avenue Dr Ali Shariati N 737 Teheran _BAR_
Srí Lanka _BAR_ Lanka Milk Foods (CWE) Ltd Welisara Ragama _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1457/83
ze dne 26. května 1983
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů o článku 10 Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským společenstvím a Brazilskou federativní republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 125 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že po přistoupení Řecké republiky ke Společenství by se měl změnit článek 10 Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Brazilskou federativní republikou a za tímto účelem by se měla schválit dohoda ve formě výměny dopisů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o článku 10 Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským společenstvím a Brazilskou federativní republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody je připojeno k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1480/83
ze dne 7. června 1983
o zařazení zboží do položky 97.03 B společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení tohoto zboží:
1. souprava pro děti tvořená řetízkem z obecného kovu s přívěskem v podobě kameje z obecného kovu a plastu, dvěma náušnicemi, broží a prstenem z obecného kovu a plastu, upravená v jednom balení;
2. souprava pro děti tvořená řetízkem z obecného kovu s přívěskem ve tvaru hodinek, dvěma náušnicemi, dvěma náramky a dvěma prsteny z plastu, upravená v jednom balení;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
604/83 [3], zařazuje do čísla 71.16 bižuterii a do čísla 97.03 mimo jiné i ostatní hračky; že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že tyto soupravy nemohou být považovány za "bižuterii" čísla 71.16; že z důvodu jejich použití a velmi jednoduché výroby mají charakter hraček čísla 97.03;
vzhledem k tomu, že toto zboží by proto mělo být zařazeno do čísla 97.03 společného celního sazebníku; že v rámci tohoto čísla je třeba zvolit položku B;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Soupravy pro děti, tvořené:
1. řetízkem z obecného kovu s přívěskem v podobě kameje z obecného kovu a plastu, dvěma náušnicemi, broží a prstenem z obecného kovu a plastu, upravené v jednom balení;
2. řetízkem z obecného kovu s přívěskem ve tvaru hodinek, dvěma náušnicemi, dvěma náramky a dvěma prsteny z plastu, upravené v jednom balení,
se zařazují do položky společného celního sazebníku:
97.03 Ostatní hračky; zmenšené modely na hraní:
B. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1857/83
ze dne 7. července 1983,
kterým se posedmnácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1400/83 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Tunisko _BAR_ Centrale latière Tunisie Lait SA, 4040 Sidi Bou Ali _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1915/83
ze dne 13. července 1983,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k vedení účetnictví pro stanovení příjmu zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 76/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2143/81 [2], a zejména s ohledem na články 6 a 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č. 184/66/EHS [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1860/82 [4], by se mělo přizpůsobit situaci, ve které v současnosti datová síť funguje;
vzhledem k tomu, že je třeba každoročně uzavřít smlouvu mezi příslušnými orgány určenými jednotlivými členskými státy a účetními středisky nespadajícími pod žádný správní orgán, kterou se účetní středisko zavazuje plnit závazky vyplývající z dodržování předpisů Společenství; že by taková smlouva měla zahrnovat ustanovení odvolávající se na příslušné předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že pro zajištění každoročního předávání výsledků datové sítě v době blízké datu, kdy jsou předávány Komisi první zemědělské podnikové výkazy, by se mělo vymezit období, během něhož může končit účetní období;
vzhledem k tomu, že lhůta pro předávání podnikových výkazů musí být taková, aby účetním střediskům, kontaktním orgánům a Komisi umožňovala plnit jejich úkoly;
vzhledem k tomu, že lhůta pro předání výkazů by měla být počítána od konce účetního období, ke kterému se vztahují;
vzhledem k tomu, že podnikové výkazy jsou považovány za řádně vyplněné pouze pokud obsahují údaje, které jsou věcně správné a jsou vykazovány a předkládány podle nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 ze dne 23. září 1977 o podobě podnikového výkazu používaného pro stanovení příjmu zemědělských podniků [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3272/82 [6];
vzhledem k tomu, že za řádně vyplněné a v předepsané lhůtě předané zemědělské podnikové výkazy je nutno zaplatit standardní poplatek účtovaný Komisi;
vzhledem k tomu, že standardní poplatek by měl být v pravidelných intervalech přezkoumáván v důsledku všeobecného růstu nákladů ovlivňujícího náklady na vyhotovení zemědělského podnikového výkazu;
vzhledem k tomu, že pro zlepšení provádění finančních operací spojených s platbami standardních poplatků by mělo být přijato opatření o platbách platebními příkazy;
vzhledem k tomu, že počínaje prvním dnem účetního období 1984 by se mělo zrušit nařízení č. 184/66/EHS a počátkem stejného účetního období by měla platit nová ustanovení;
vzhledem k tomu, že Výbor Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Smlouva uvedená v čl. 9 odst. 1 nařízení č. 79/65/EHS musí obsahovat přinejmenším podmínky uvedené v příloze.
Článek 2
Účetní období dvanácti po sobě jdoucích měsíců podle přílohy II bodu I písm. a) nařízení (EHS) č. 2237/77 končí v době od 31. prosince do 30. června včetně.
Článek 3
Po ověření obsahu všech zemědělských podnikových výkazů, vypracovaných v podobě stanovené v příloze III nařízení (EHS) č. 2237/77, je kontaktní orgán předá Komisi jako důvěrné do devíti měsíců po skončení účetního období, ke kterému se vztahují.
Pokud dané devítiměsíční období opravňuje kontaktní orgán k předávání všech zemědělských podnikových výkazů, za které odpovídá, po 31. prosinci následujícím po skončení účetního období, kontaktní orgán předá zemědělské podnikové výkazy, které byly řádně vyplněny a které má ve svém držení, Komisi v době od 15. do 31. prosince; zbývající zemědělské podnikové výkazy budou Komisi předány později ve stanovené lhůtě.
Článek 4
Zemědělský podnikový výkaz se považuje za řádně vyplněný, pokud:
- je jeho obsah věcně správný a
- účetní údaje, které obsahuje, byly vykázány a zpracovány v souladu s nařízením (EHS) č. 2237/77.
Článek 5
1. Komise zaplatí příslušnému členskému státu standardní poplatek za každý řádně vyplněný zemědělský podnikový výkaz, který jí byl předán ve lhůtě uvedené v článku 3.
2. Standardní poplatek se vyplácí ve dvou splátkách:
- přímá platba na účet odpovídající 50 % poplatku se vyplácí na počátku účetního období jednotlivých členských států za počet vykazujících podniků stanovený v příloze I nařízení Komise (EHS) č. 1859/82 [7],
- zůstatek, který se vypočítá vynásobením poplatku počtem řádně zpracovaných zemědělských podnikových výkazů předaných Komisi a odečtením výše uvedené přímé platby na účet, se vyplatí do šesti měsíců po přijetí zemědělských podnikových výkazů Komisí.
3. Výše standardního poplatku se stanoví postupem podle článku 19 nařízení č. 79/65/EHS.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1981/83
ze dne 18. července 1983,
kterým se pošesté mění nařízení (EHS) č. 1842/81, pokud jde o poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1451/82 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
1188/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin, jakož i kritéria pro stanovení jejich částky, a kterým se mění nařízení (EHS) č. 3035/80, pokud jde o některé zboží, na které se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1842/81 [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2938/82 [5], stanoví prováděcí pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin;
vzhledem k tomu, že v některých případech se zelený slad používá místo obyčejného sladu; že je proto nutné určit povolený obsah vlhkosti tohoto produktu, jakož i koeficient, který se použije pro přepočet zeleného sladu na obyčejný slad o obsahu vlhkosti 7 %;
vzhledem k tomu, že obilná whisky je popsána v článku 17 nařízení (EHS) č.
1842/81 jako výrobek získaný z 15 % ječmene nebo rovnocenného množství sladu a 85 % obilovin; že ačkoliv tato množství jako celek přibližně odpovídají skutečnosti, překračují nebo naopak nedosahují množství, která se skutečně použijí v každém lihovaru; že je za těchto podmínek vhodné zrušit v článku 17 všechny odkazy na toto množství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1842/81 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 1 odst. 3 se nahrazuje tímto:
"3 Pro účely tohoto nařízení je hmotnost obilovin, která se zohlední při platbě, vlastní hmotnost obilovin, pokud je jejich obsah vlhkosti nejvýše 16 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 16 % a nejvýše 17 %, zohlední se při platbě vlastní hmotnost snížená o 1 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 17 % a nejvýše 18 %, snížení se rovná 2 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 18 %, snížení se rovná 2 % pro každý procentní bod vlhkosti nad 16 %.
Pro účely tohoto nařízení, pokud jde o slad jiný než zelený slad uvedený v článku 10, se při výpočtu platby zohlední vlastní hmotnost sladu, pokud je obsah vlhkosti nejvýše 7 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitého sladu vyšší než 7 %, ale nejvýše 8 %, zohlední se při platbě vlastní hmotnost snížená o 1 %.
Pokud je obsah vlhkosti sladu vyšší než 8 %, snížení se rovná 2 % pro každý procentní bod vlhkosti nad 7 %.
Referenční metoda Společenství pro určování obsahu vlhkosti obilovin určených pro výrobu lihovin podle nařízení (EHS) č. 1188/81 je metoda uvedená v příloze II nařízení (EHS) č. 2731/75."
2. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Koeficient pro přepočet ječmene na slad podle článku 7 nařízení (EHS) č. 1188/81 je 1,33.
Pokud je však slad, který je podroben kontrole, zelený slad o obsahu vlhkosti od 43 do 47 %, koeficient pro přepočet zeleného sladu na slad o obsahu vlhkosti 7 % je 0,57."
3. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Pro účely článku 16 se:
a) "obilnou whisky" rozumí whisky vyrobená ze sladu a obilovin;
b) "sladovou whisky" rozumí whisky vyrobená výhradně ze sladu;
c) "irskou whiskey kategorie A" rozumí whisky vyrobená ze sladu a obilovin, o obsahu sladu nižším než 30 %;
d) "irskou whiskey kategorie B" rozumí whisky vyrobená z ječmene a sladu, o obsahu sladu vyšším než 30 %;
e) procentní podíl různých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle čl. 13 odst. 2 se určí na základě celkového množství různých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle článku 2 nařízení (EHS) č. 1188/81."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2026/83
ze dne 18. července 1983,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 565/80 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1451/82 [2], a zejména na čl. 16 odst. 5 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o zřízení společné organizace trhů se zemědělskými produkty,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení (EHS) č.
565/80 [3] definuje základní produkty jako produkty, na něž se vztahuje organizace trhu, které jsou po zpracování určeny k vývozu; že základní produkty mohou využívat výhod platby vývozních náhrad předem;
vzhledem k tomu, že zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3035/80 [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 764/82 [5], nespadá v současné době do definice základních produktů;
vzhledem k tomu, že je třeba zahrnout uvedené zboží do této definice s cílem zajistit, aby s ním bylo zacházeno stejným způsobem jako se zbožím, na něž se vztahuje organizace trhu;
3 nařízení (EHS) č. 565/80 stanoví, že procento výtěžnosti platné v rámci zpracování je procento platné v rámci aktivního zušlechťovacího styku; že náhrady se vyplácejí na základě teoretických množství produktů, které byly použity při výrobě zboží uvedeného v příloze C nařízení (EHS) č.
3035/80; že je třeba vzít v úvahu uvedená teoretická množství jako procento výtěžnosti pro uvedené zboží,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 565/80 se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se
a) - "produkty" rozumějí produkty uvedené v článku 1;
- "základními produkty" rozumějí produkty určené k vývozu po zpracování na zpracované produkty nebo zboží; zboží určené k vývozu po zpracování je rovněž považováno za základní produkty;
b) "zpracovanými produkty" rozumějí
- produkty získané zpracováním základních produktů a
- produkty, pro které se použije vývozní náhrada;
c) "zbožím" rozumí zboží uvedené v přílohách B a C nařízení (EHS) č. 3035/80."
2. V článku 4 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pokud jde o kontrolní postupy a procento výtěžnosti, podléhají základní produkty stejným pravidlům, jako jsou pravidla, která se uplatňují v rámci aktivního zušlechťovacího styku na produkty stejné povahy.
Avšak procenta výtěžnosti, která mají být použita pro základní produkty používané při výrobě zboží uvedeného v příloze C nařízení (EHS) č. 3035/80, jsou procenta uvedená v této příloze."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 1983.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2041/83
ze dne 22. července 1983,
kterým se pošesté mění nařízení (EHS) č. 2960/77, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1413/822, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 13 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2960/773 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1852/824 stanoví, že pokud je olivový olej ze zásob intervenčních agentur prodán, musí být odebrán, podle získaného množství, během 40 nebo 60 dnů po oznámení výsledků nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že při množství nad 3000 tun se hospodářské subjekty setkávají se skutečnými potížemi s dodržením lhůt, zejména pokud je olej distribuován mezi několik intervenčních center; že by proto v takových případech měla být za určitých podmínek lhůta pro odběr oleje prodloužena tak, aby intervenční prodeje mohly být řádně provedeny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 13 se odstavec 1 nařízení (EHS) č. 2960/77 nahrazuje tímto:
"1. Kupující si odebere celou šarži, která mu byla přidělena. Odběr může začít okamžitě po zaplacení předběžné částky uvedené v čl. 12 odst. 1 a po složení jistoty uvedené v čl. 12 odst. 3 v případě prodeje na vývoz..
Odběr musí být ukončen nejpozději do 40 dnů po obdržení informace uvedené v článku 10.
Pokud však bylo danému subjektu přiděleno množství
- vyšší než 1000 tun, avšak nejvýše 3000 tun, musí být odběr ukončen nejpozději do 60 dnů po obdržení uvedené informace,
- vyšší než 3000 tun, musí být odběr ukončen nejpozději do 90 dnů po obdržení uvedené informace, pokud je nejméně 3000 tun odebráno do 60 dnů po obdržení uvedené informace."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2053/83
ze dne 20. července 1983
o zařazení zboží do položky 32.04 A IV společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení paprikového výtažku s následujícími vlastnostmi:
- vzhled: velmi viskózní kapalina, tmavě červená, s vysokou barvicí schopností,
- vůně a chuť: aromatický, podobný paprice, nepálivý,
- popel: 0,49 % hmotnostních,
- vonné silice: 0,15 ml/100 g,
- kapsaicin: nezjistitelný,
- glukóza: 0,01 % hmotnostních,
- sacharóza: nezjistitelná,
- triglyceridy: pozitivní test,
- kapsantin: přibližně 2,2 g/kg [přibližně 60000 barevných jednotek "EOA" (Essential Oil Association)];
vzhledem k tomu, že do čísla 32.04 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 604/83 [3] se zařazují mimo jiné barviva rostlinného původu (včetně výtažků barvířského dřeva a jiných druhů barvířských rostlin, avšak vyjma indiga);
vzhledem k tomu, že dotyčný výrobek, který je rostlinným výtažkem, vykazuje vlastnosti barviv rostlinného původu čísla 32.04; že v rámci tohoto čísla musí být pro dotyčný produkt zvolena položka 32.04 A IV;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Paprikový výtažek s následujícími vlastnostmi:
- vzhled: velmi viskózní kapalina, tmavě červená, s vysokou barvicí schopností,
- vůně a chuť: aromatický, podobný paprice, nepálivý,
- popel: 0,49 % hmotnostních,
- vonné silice: 0,15 ml/100 g,
- kapsaicin: nezjistitelný,
- glukóza: 0,01 % hmotnostních,
- sacharóza: nezjistitelná,
- triglyceridy: pozitivní test,
- kapsantin: přibližně 2,2 g/kg [přibližně 60000 barevných jednotek "EOA" (Essential Oil Association)]
se ve společném celním sazebníku zařazuje do položky:
32.04 Barviva rostlinného původu (včetně výtažků barvířského dřeva a jiných druhů barvířských rostlin, avšak vyjma indiga) nebo živočišného původu:
A. Barviva rostlinného původu:
IV. Ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2166/83
ze dne 29. července 1983
o zavedení systému licencí pro některé rybolovné činnosti v oblasti severně od Skotska (oblast Shetlandy)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že rybolovné činnosti plavidel Společenství v oblasti severního Skotska by měly být upraveny systémem licencí, který pro Společenství spravuje Komise;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit prováděcí pravidla k tomuto systému, zejména postup pro předávání charakteristiky plavidel, která chtějí lovit v příslušné oblasti, postup pro sdělování informací o pohybech plavidel v oblasti a seznamu druhů žijících při dně, jejichž lov je povolen;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Členské státy předávají Komisi, každoročně do 1. prosince, seznam rybářských plavidel plujících pod jejich vlajkou nebo zapsaných v jejich přístavech, pro která může být požadována licence k rybolovu v oblasti uvedené v příloze II A nařízení Rady (EHS) č. 170/83 (dále jen "oblast").
Opis tohoto seznamu předá Komise příslušným kontrolním orgánům Spojeného království, tj. Department of Agriculture and Fisheries for Scotland, Chesser House, Edinburg, dálnopisná adresa 727696 SODAFS.
Předaný seznam platí pro následující kalendářní rok.
Seznam pro rok 1983 se předá neprodleně po vstupu tohoto nařízení v platnost a je platný do 31. prosince 1983.
2. Seznam uvedený v odstavci 1 může být změněn 1. dubna, 1. července a 1. října.
Veškeré změny se sdělují Komisi a příslušným kontrolním orgánům Spojeného království.
3. Seznam obsahuje pro každé plavidlo tyto informace:
- název plavidla,
- externí identifikační písmena a čísla,
- délka mezi svislicemi,
- rádiová volací značka.
Článek 2
1. Postupem podle článku 3 mohou plavidla získat licenci, která je opravňuje k rybolovu v oblasti na období jednoho týdne, dále jen "licenční období".
2. Licenční období začíná v neděli v 00.00 hodin greenwichského času (GMT) a končí následující sobotu ve 24.00 hodin GMT.
3. Postupem podle článku 3 může plavidlo lovit během několika po sobě následujících licenčních období.
Článek 3
1. Každý týden nejpozději ve čtvrtek do 12.00 hodin GMT členské státy sdělují dálnopisem Komisi, a pro informaci i příslušným kontrolním orgánům Spojeného království, seznam plavidel, u kterých budou, pro další licenční období, vyžadovat licence pro rybolovnou činnost v oblasti.
2. Každý seznam uvádí název a externí identifikační písmena a čísla uvedených plavidel.
Pouze plavidlům, která jsou zapsána na seznamu uvedeném v článku 1, lze udělit licenci.
3. Komise přezkoumá seznamy uvedené v odstavci 1 a dálnopisem předá konečný seznam plavidel příslušným kontrolním orgánům Spojeného království nejpozději následující pátek do 12.00 hodin GMT.
Plavidla uvedená na tomto konečném seznamu se považují za plavidla vlastnící licenci, která jim umožňuje lovit během následujícího licenčního období.
4. Pokud Komise neobdrží nový seznam do úterý 12.00 hodin GMT, použije se pro následující licenční období předcházející konečný seznam.
5. Během doby platnosti konečného seznamu členský stát může, prostřednictvím dálnopisu zaslaného Komisi a opisu zaslaného příslušným kontrolním orgánům Spojeného království, požádat o nahrazení plavidla uvedeném na seznamu jiným plavidlem uvedeným na seznamu podle článku 1 nebo, pokud konečný seznam obsahuje méně plavidel než je maximální počet plavidel, která mohou v oblasti provádět své činnosti současně, o doplnění jednoho nebo více plavidel do tohoto seznamu v rámci maximálního počtu plavidel.
6. Komise sdělí dálnopisem jakoukoli změnu konečného seznamu příslušnému členskému státu a příslušným kontrolním orgánům Spojeného království, a to co nejdříve a každopádně do jednoho pracovního dne od obdržení žádosti.
Členský stát neprodleně uvědomí vlastníka nebo velitele plavidla, kterého se změna seznamu týká.
Žádné náhradní nebo dodatečné plavidlo nemůže získat licenci k rybolovu, dokud o tom Komise neuvědomí příslušný členský stát a příslušné kontrolní orgány.
Článek 4
1. Vlastník nebo velitel každého plavidla s licencí neprodleně sdělí Komisi Evropských společenství v Bruselu, dálnopisná adresa 24189 FISEU-B, a příslušným kontrolním orgánům Spojeného království prostřednictvím jedné z radiových stanic uvedených v příloze I:
- každé vplutí do oblasti a každé vyplutí z oblasti,
- každé vplutí do přístavu a každé vyplutí z přístavu uvnitř této oblasti.
2. Sdělení uvedené v odstavci 1 obsahuje tyto informace:
- druh pohybu ve smyslu odstavce 1,
- datum, čas a zeměpisnou polohu plavidla,
- název plavidla,
- externí identifikační písmena a čísla plavidla,
- jméno velitele.
Článek 5
Druhy žijící při dně uvedené v příloze II odstavci B nařízení (EHS) č. 170/83 jsou druhy uvedené v příloze II tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2213/83
ze dne 28. července 1983,
kterým se stanoví normy jakosti pro cibuli a čekanku salátovou
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1738/82 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že normy jakosti pro cibuli jsou stanoveny v příloze II/6 nařízení Rady č.
23 [3]; že tyto normy byly pozměněny nařízením č. 87/64/EHS [4];
vzhledem k tomu, že normy jakosti pro čekanku salátovou jsou stanoveny v příloze I/2 nařízení Rady č. 58 [5];
vzhledem k tomu, že v produkci a uvádění těchto produktů na trh došlo ke změně, zejména pokud jde o požadavky maloobchodních a velkoobchodních trhů; že společné normy jakosti pro cibuli a čekanku salátovou by se tudíž měly pozměnit tak, aby byly tyto nové požadavky vzaty v úvahu;
vzhledem k tomu, že tyto změny s sebou nesou změnu definice doplňkové třídy jakosti, jak je stanovena v nařízení Rady (EHS) č.
1194/69 [6]; že by se při definování uvedené třídy měl vzít v úvahu hospodářský význam dotyčných produktů pro producenty, jakož i potřeba splnit požadavky spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že tyto normy jsou použitelné ve všech stádiích uvádění na trh; že přeprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu, případně různá manipulace mohou způsobit poškození produktů vzhledem k jejich biologickému vývoji nebo jejich náchylnosti ke zkáze; že by se proto náchylnost ke zkáze měla vzít v úvahu při uplatňování norem ve stádiích uvádění na trh po odeslání; že vzhledem k nutnosti obzvlášť pečlivě třídit a balit produkty ve výběrové třídě se v jejich případě musí brát v úvahu pouze nedostatek čerstvosti nebo turgidita;
vzhledem k tomu, že by se v zájmu srozumitelnosti a jasnosti, pokud jde o právní požadavky na zjednodušení používání takto pozměněných norem, měly tyto normy sloučit do jediného textu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Normy jakosti pro cibuli spadající pod podpoložku 07.01 H společného celního sazebníku a pro čekanku salátovou spadající pod podpoložku 07.01 D II společného celního sazebníku jsou stanoveny v přílohách I a II tohoto nařízení.
Tyto normy se uplatňují ve všech stádiích uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (EHS) č. 1035/72.
Ve stádiu po odeslání však tyto produkty mohou ve vztahu ke stanoveným normám vykazovat
- mírný nedostatek čerstvosti a turgiditu,
- u produktů zařazených do jiných tříd, než je výběrová třída, mírnou změnu způsobenou jejich vývojem a jejich náchylnosti ke zkáze.
Článek 2
1. Slovo "cibule" v článku 2 nařízení č. 23 a slova "čekanka salátová" v článku 1 nařízení č. 58 a pojmy "cibule, čekanka salátová" v článku 1 nařízení (EHS) č. 1194/69 se zrušují.
2. Příloha II/6 nařízení č. 23 a příloha I/2 nařízení č. 58 a přílohy II a III nařízení (EHS) č. 1194/69 se zrušují.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1983.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2288/83
ze dne 29. července 1983,
kterým se vydává seznam biologických a chemických látek uvedený v čl. 60 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 60 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení (EHS) č. 918/83 stanoví, že od dovozního cla jsou osvobozeny biologické a chemické látky, které výlučně k neziskovým účelům dovážejí veřejná nebo veřejně prospěšná zařízení nebo jejich organizační složky, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum; že je však osvobození od dovozního cla omezeno na biologické a chemické látky, které se na celním území Společenství nevyrábějí a které jsou uvedeny v seznamu biologických a chemických látek sestaveném postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že podle informací podaných členskými státy neexistuje na celním území Společenství rovnocenná výroba biologických a chemických látek, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Seznam biologických a chemických látek, které mohou být podle čl. 60 odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 918/83 osvobozeny od dovozního cla, je obsažen v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1984.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2289/83
ze dne 29. července 1983,
kterým se provádějí články 70 až 78 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1028/79 ze dne 8. května 1979 o dovozu předmětů určených zdravotně postiženým osobám s osvobozením od cla podle společného celního sazebníku [2] bylo nahrazeno články 70 až 78 nařízení (EHS) č. 918/83; že nařízení Komise (EHS) č.
2783/79 [3] ze dne 12. prosince 1979, kterým se provádí nařízení (EHS) č. 1028/79, proto musí být nahrazeno nařízením, kterým se provádějí články 70 až 78 nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se provádějí články 70 až 78 nařízení (EHS) č. 918/83 (dále jen "základní nařízení").
KAPITOLA I
USTANOVENÍ O DOVOZU USKUTEČŇOVANÉM INSTITUCEMI NEBO ORGANIZACEMI
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
A. Povinnosti instituce nebo organizace, které jsou předměty určeny
Článek 2
1. Osvobození předmětů uvedených v článku 71, čl. 72 odst. 1 a 2 a článku 74 základního nařízení zahrnuje ze strany instituce nebo organizace, které jsou předměty určeny, tyto povinnosti:
- odeslat dané předměty okamžitě na místo určení uvedené v celním prohlášení,
- zapsat je do svého inventárního soupisu,
- používat je výhradně pro účely uvedené ve zmíněných článcích,
- usnadnit provádění všech kontrolních opatření, která příslušné orgány považují za nezbytná, aby se přesvědčily, že podmínky pro osvobození od cla jsou splněny nebo plněny.
2. Vedoucí instituce nebo organizace, které jsou předměty určeny, nebo jeho pověřený zástupce předkládá příslušným úřadům prohlášení, že si je vědom povinností uvedených v odstavci 1 a že je bude plnit.
Příslušné orgány mohou požadovat, aby prohlášení podle předchozího pododstavce bylo předkládáno buď pro každou dovozní operaci, nebo globálně pro více dovozních operací, anebo pro veškerý dovoz, který má dotyčná instituce nebo organizace uskutečnit.
B. Ustanovení pro případy výpůjčky, pronájmu nebo převodu předmětů
Článek 3
1. Při použití čl. 77 odst. 2 druhého pododstavce první věty základního nařízení musí instituce či organizace, v jejíž prospěch je předmět určený pro zdravotně postižené osoby zapůjčován, pronajímán nebo převáděn, splnit povinnosti stanovené v článku 2.
2.
Nachází-li se instituce či organizace, v jejíž prospěch je předmět zapůjčován, pronajímán nebo převáděn, na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází instituce nebo organizace, která předmět zapůjčuje, pronajímá nebo převádí, vystaví příslušný celní úřad členského státu odeslání kontrolní výtisk T5 v souladu s pravidly stanovenými nařízením (EHS) č.
223/77, aby zajistil, že předmět bude použit způsobem, který zakládá nárok na jeho osvobození od dovozního cla.
K tomuto účelu se kontrolní výtisk opatří v kolonce 104 pod záhlavím "ostatní" některou z těchto poznámek
- , - , - , - , - , - , - .
3. Odstavce 1 a 2 se použijí přiměřeně na výpůjčku, pronájem nebo převod náhradních dílů, částí nebo zvláštního příslušenství předmětů určených pro zdravotně postižené osoby a nářadí pro údržbu, zkoušení, seřízení nebo opravu těchto předmětů, které byly osvobozeny od dovozního cla podle čl. 71 druhého pododstavce a čl. 72 odst. 2 základního nařízení.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ PŘEDMĚTŮ UVEDENÝCH V ČL. 71 PRVNÍM PODODSTAVCI ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 4
1. Aby byl předmět určený pro nevidomé uvedené v čl. 71 prvním pododstavci základního nařízení osvobozen od dovozního cla, musí vedoucí instituce nebo organizace, které je předmět určen, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se instituce nebo organizace nachází.
Žádost musí obsahovat veškeré informace, které příslušný orgán považuje za nezbytné, aby mohl určit, zda jsou splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla.
2. Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které je předmět určen, přímo rozhoduje o žádostech podle odstavce 1.
HLAVA III
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ PŘEDMĚTŮ UVEDENÝCH V ČL. 72 ODST. 1 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 5
Pokud Komise rozhodnutím přijatým postupem podle čl. 8 odst. 3 nebo 4 nestanoví, že osvobození předmětů uvedených v čl. 72 odst. 1 základního nařízení od dovozního cla může způsobit újmu výrobě srovnatelného předmětu ve Společenství, osvobozuje se tento předmět od dovozního cla, aniž by se zjišťovalo, zda jsou splněny podmínky uvedené v čl. 72 odst. 1 písm. b).
Článek 6
1. Aby byl předmět určený pro zdravotně postižené osoby uvedený v čl. 72 odst. 1 základního nařízení osvobozen od dovozního cla, musí vedoucí instituce nebo organizace, které je předmět určen, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se instituce nebo organizace nachází.
2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace o dotyčném předmětu:
a) přesné obchodní označení předmětu používané výrobcem, předpokládané zařazení podle společného celního sazebníku a objektivní technické parametry prokazující, že je speciálně přizpůsoben pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj zdravotně postižených osob;
b) jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce a případně dodavatele;
c) zemi původu předmětu;
d) místo určení předmětu;
e) účel, ke kterému má být předmět používán;
f) cenu předmětu nebo jeho celní hodnotu;
g) množství daného předmětu;
h) dodací lhůtu;
i) datum, kdy byl předmět objednán, pokud již byl objednán.
K žádosti je třeba připojit podklady poskytující veškeré věcné informace o parametrech a technických specifikacích předmětu.
Článek 7
Aniž je dotčen článek 9, rozhoduje příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které jsou předměty určeny, přímo o žádostech uvedených v článku 6.
Článek 8
1. Příslušné orgány členských států předají Komisi buď z vlastního podnětu, nebo na její žádost veškeré informace, včetně technické dokumentace, které mají k dispozici, aby mohla rozhodnout, zda může osvobození daného předmětu od dovozního cla způsobit újmu výrobě srovnatelného předmětu ve Společenství.
2. Dospěje-li Komise na základě posouzení předaných informací a podkladů k názoru, že osvobození daného předmětu od dovozního cla může způsobit újmu výrobě srovnatelného předmětu ve Společenství, předloží tento případ neprodleně odborné skupině složené ze zástupců všech členských států, která se schází v rámci Výboru pro osvobození od cla.
Informace a podklady, které má Komise k dispozici, sdělí odborníkům co nejdříve.
3. Pokud z posouzení podle odstavce 2 vyplyne, že osvobození určitého předmětu od dovozního cla může způsobit újmu výrobě srovnatelného předmětu ve Společenství, přijme Komise rozhodnutí, kterým stanoví, že daný předmět nesplňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
4. V naléhavých případech může Komise přijmout rozhodnutí uvedené v odstavci 3 bez vyčkání na výsledek konzultace odborníků z členských států podle odstavce 2.
Takové rozhodnutí je pouze předběžné a Komise je musí potvrdit nebo zrušit po prozkoumání podle odstavce 2.
Až do ukončení tohoto řízení mohou příslušné orgány předběžně povolit dovoz daného předmětu s osvobozením od dovozního cla, pokud se dovážející instituce nebo organizace zaváže, že zaplatí příslušné dovozní clo, bude-li rozhodnutí Komise potvrzeno.
Příslušné orgány mohou podmínit prozatímní osvobození od dovozního cla poskytnutím jistoty, za podmínek, které stanoví.
5. Komise oznámí své rozhodnutí dotčenému členskému státu ihned po přijetí.
Toto oznámení se zveřejní co nejdříve, případně ve zkrácené formě, v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
6. Komise nejméně jednou ročně na základě informací předaných členskými státy podrobně posoudí spolu s odbornou skupinou uvedenou v odstavci 2, zda je třeba zrušit všechna nebo některá z rozhodnutí, kterými bylo pro některé předměty zamítnuto osvobození od dovozního cla.
Článek 9
1. Není-li příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které jsou předměty určeny, schopen rozhodnout, zda lze předměty uvedené v žádosti podle článku 6 považovat za speciálně přizpůsobené pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj zdravotně postižených osob, postoupí žádost spolu s příslušnou technickou dokumentací Komisi, která zahájí řízení podle odstavců 2 až 6.
Až do ukončení tohoto řízení mohou příslušné orgány předběžně povolit dovoz daného předmětu s osvobozením od dovozního cla, pokud se dovážející instituce nebo organizace zaváže, že zaplatí příslušné dovozní clo, bude-li rozhodnutí Komise potvrzeno.
Příslušné orgány mohou podmínit prozatímní osvobození od dovozního cla poskytnutím jistoty, za podmínek, které stanoví.
2. Do dvou týdnů ode dne obdržení žádosti zašle Komise ostatním členským státům její opis spolu s příslušnou dokumentací.
3. Jestliže ve lhůtě tří měsíců ode dne rozeslání těchto podkladů nepodá žádný členský stát Komisi námitky proti osvobození daného předmětu od dovozního cla, má se za to, že předmět splnil podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Komise oznámí toto rozhodnutí dotčenému členskému státu do dvou týdnů po uplynutí uvedené lhůty.
Toto oznámení se zveřejní co nejdříve, případně vezkrácené formě, v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
4. Jestliže ve lhůtě tří měsíců uvedené v odstavci 3 podá některý členský stát Komisi námitky proti osvobození daného předmětu od dovozního cla, předloží Komise tento případ neprodleně odborné skupině složené ze zástupců všech členských států, která se schází v rámci Výboru pro osvobození od cla, aby tuto záležitost posoudila.
Námitky uvedené v předchozím pododstavci je nutno odůvodnit.
V odůvodnění je třeba uvést, proč nelze dotyčné předměty považovat za speciálně přizpůsobené pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj zdravotně postižených osob.
Komise předá tyto informace členským státům, jakmile je obdrží.
5. Prokáže-li posouzení provedené podle odstavce 4, že předmět, u kterého byl uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, musí být považován za speciálně přizpůsobený pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj zdravotně postižených osob, přijme Komise rozhodnutí, kterým určí, že dotyčný předmět splňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
V opačném případě přijme Komise rozhodnutí, kterým určí, že zmíněný předmět nesplňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Komise rozhodnutí oznámí zúčastněným členským státům do dvou týdnů.
Toto rozhodnutí se zveřejní co nejdříve, případně ve zkrácené formě, v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
6. Nepřijme-li Komise žádné rozhodnutí podle odstavce 5 do šesti měsíců ode dne, kdy obdržela žádost, má se za to, že dotyčný předmět splňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Článek 10
Povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla je platné šest měsíců.
Příslušné orgány však mohou stanovit delší lhůtu s přihlédnutím ke zvláštním okolnostem každého případu.
HLAVA IV
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ PŘEDMĚTŮ UVEDENÝCH V ČLÁNKU 74 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 11
1. Aby byly předměty určené pro zdravotně postižené osoby uvedené v článku 74 základního nařízení osvobozeny od dovozního cla, musí vedoucí instituce nebo organizace, které jsou předměty určeny, nebo jeho zmocněný zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se instituce nebo organizace nachází.
2. Tato žádost musí obsahovat informace blíže určené v čl. 6 odst. 2 písm. a) až e) a musí k ní být přiložen dokument nebo dokumenty podávající veškeré věcné informace o parametrech a technických specifikacích daného předmětu.
Žádost musí rovněž obsahovat
a) jméno nebo obchodní firmu a adresu dárce;
b) prohlášení žadatele, že předmět, u kterého uplatňuje nárok na osvobození od cla, se instituci nebo organizaci přenechává bez jakéhokoli obchodního protiplnění, zvláště propagačního.
Článek 12
1. Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které je předmět určen, přímo rozhoduje o žádostech podle článku 11.
2. Příslušný orgán povolí dovoz předmětu s osvobozením od dovozního cla jen tehdy, když dárce nezíská žádnou přímou nebo nepřímou obchodní výhodu ze svého daru instituci nebo organizaci, které je předmět určen.
3. Není-li příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které je předmět určen, schopen rozhodnout na základě informací, které má k dispozici, zda lze předmět, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, považovat za speciálně přizpůsobený pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj zdravotně postižených osob, použije se postup stanovený v článku 9.
HLAVA V
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ NÁHRADNÍCH DÍLŮ, ČÁSTÍ NEBO ZVLÁŠTNÍHO PŘÍSLUŠENSTVÍ A NÁŘADÍ UVEDENÝCH V ČL. 71 DRUHÉM PODODSTAVCI A ČL. 72 ODST. 2 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 13
Pro účely čl. 71 druhého pododstavce a čl. 72 odst. 2 základního nařízení se zvláštním příslušenstvím rozumějí výrobky, které byly speciálně zhotoveny k použití spolu s určitým předmětem, abyzdokonalily jeho výkon nebo možnosti použití.
Článek 14
Aby byly náhradní díly, části, zvláštní příslušenství nebo nářadí uvedené v čl. 71 druhém pododstavci nebo v čl. 72 odst. 2 základního nařízení osvobozeny od dovozního cla, musí vedoucí instituce nebo organizace, které je předmět určen, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se instituce nebo organizace nachází.
K žádosti je třeba připojit veškeré podklady, které příslušný orgán považuje za nezbytné k tomu, aby zjistil, zda jsou splněny podmínky stanovené v čl. 71 druhém pododstavci nebo v čl. 72 odst. 2 základního nařízení.
Článek 15
Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které je předmět určen, přímo rozhoduje o žádostech uvedených v článku 14.
KAPITOLA II
USTANOVENÍ O DOVOZU USKUTEČŇOVANÉM NEVIDOMÝMI NEBO JINÝMI ZDRAVOTNĚ POSTIŽENÝMI OSOBAMI
Článek 16
Články 4, 13, 14 a 15 se použijí přiměřeně na osvobození předmětů uvedených v čl. 71 prvním a druhém pododstavci základního nařízení, které dovážejí nevidomí pro vlastní potřebu, od dovozního cla.
Článek 17
Na osvobození předmětů, které dovážejí zdravotně postižené osoby pro vlastní potřebu, od dovozního cla se přiměřeně použijí
- články 5 až 10, pokud jde o předměty uvedené v čl. 72 odst. 1 základního nařízení,
- články 11 a 12, pokud jde o předměty uvedené v článku 74 základního nařízení,
- články 13, 14 a 15, pokud jde o předměty uvedené v čl. 72 odst. 2 základního nařízení.
Článek 18
Příslušné orgány mohou povolit, aby byla žádost uvedená v článcích 4, 6 a 11 podána ve zjednodušené formě, pokud se týká předmětů dovážených za podmínek stanovených v článcích 16 a 17.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 19
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2783/79.
Článek 20
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1984.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2290/83
ze dne 29. července 1983,
kterým se provádějí články 50 až 59 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že články 50 až 59 nařízení Rady (EHS) č.
918/83 nahrazují nařízení Rady (EHS) č. 1798/75 ze dne 10. července 1975 o dovozu zboží vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy s osvobozením od cla podle společného celního sazebníku [2]; že je proto nutné nahradit nařízení Komise (EHS) č.
2784/79 ze dne 12. prosince 1979, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 1798/75 [3], novým nařízením, kterým se provádějí články 50 až 59 nařízení Rady (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se provádějí články 50 až 59 nařízení (EHS) č. 918/83 (dále jen "základní nařízení").
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
A. Povinnosti zařízení nebo subjektu, jemuž je zboží určeno
Článek 2
1. Osvobození zboží vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy (dále jen "zboží") uvedeného v článku 51, čl. 52 odst. 1 a článcích 53 a 56 základního nařízení od dovozního cla zahrnuje ze strany zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, tyto povinnosti:
- odeslat dané zboží okamžitě na místo určení uvedené v celním prohlášení,
- zapsat je do svého inventárního soupisu,
- používat je výhradně pro neobchodní účely ve smyslu čl. 54 druhé odrážky základního nařízení,
- usnadnit provádění všech kontrolních opatření, která příslušné orgány považují za nezbytná, aby se přesvědčily, že podmínky pro osvobození od dovozního cla jsou nadále plněny.
2. Vedoucí zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, nebo jeho pověřený zástupce předkládá příslušným orgánům prohlášení, že si je vědom povinností uvedených v odstavci 1 a že je bude plnit.
Příslušné orgány mohou požadovat, aby prohlášení uvedené v předchozím pododstavci bylo předkládáno buď pro každou dovozní operaci, nebo globálně pro více dovozních operací, anebo pro veškerý dovoz, který má dotyčné zařízení či subjekt uskutečnit.
B. Ustanovení pro případy výpůjčky, pronájmu nebo převodu zboží
Článek 3
1. Při použití čl. 57 odst. 2 prvního pododstavce základního nařízení musí zařízení či subjekt, v jehož prospěch je zboží zapůjčováno, pronajímáno nebo převáděno, splnit povinnosti stanovené v článku 2.
Nachází-li se zařízení či subjekt, v jehož prospěch je zboží zapůjčováno, pronajímáno nebo převáděno, na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází zařízení, které zboží zapůjčuje, pronajímá nebo převádí, vystaví příslušný celní úřad členského státu odeslání kontrolní výtisk T 5 v souladu s pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 223/77, aby zajistil, že zboží bude použito způsobem, který zakládá nárok na jeho osvobození od dovozního cla.
K tomuto účelu se kontrolní výtisk opatří v kolonce 104 pod záhlavím "ostatní" některou z těchto poznámek:
- , - ,
- , - ,
- , - ,
- .
3. Odstavce 1 a 2 se použijí přiměřeně na výpůjčku, pronájem nebo převod náhradních dílů, součástí nebo zvláštního příslušenství vědeckých nástrojů nebo přístrojů a nářadí pro údržbu, zkoušení, seřízení nebo opravu vědeckých nástrojů nebo přístrojů, které byly osvobozeny od dovozního cla podle článku 53 základního nařízení.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ ZBOŽÍ VZDĚLÁVACÍ, VĚDECKÉ NEBO KULTURNÍ POVAHY UVEDENÉHO V ČLÁNKU 51 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 4
Aby bylo zboží uvedené v článku 51 základního nařízení osvobozeno od dovozního cla, musí vedoucí zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se zařízení nebo subjekt nachází.
Žádost musí obsahovat veškeré informace, které příslušný orgán považuje za nezbytné, aby mohl určit, zda jsou splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla.
HLAVA III
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ VĚDECKÝCH NÁSTROJŮ NEBO PŘÍSTROJŮ UVEDENÝCH V ČLÁNCÍCH 52, 54 A 55 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 5
1. Pro účely čl. 54 první odrážky základního nařízení se "objektivními technickými parametry" vědeckého nástroje nebo přístroje rozumějí parametry, které vyplývají z konstrukce nástroje nebo přístroje nebo z přizpůsobení standardního nástroje nebo přístroje a které umožňují dosahovat vysoce hodnotných výkonů přesahujících výkony běžně požadované pro průmyslové nebo obchodní využití.
Není-li na základě objektivních technických parametrů nástroje nebo přístroje možné jednoznačně zjistit, zda má být považován za vědecký, přihlédne se k tomu, k jakým účelům ve Společenství obecně slouží nástroje nebo přístroje srovnatelné s těmi, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla.
Ukáže-li toto zjišťování, že se daný nástroj nebo přístroj používá převážně pro vědecké účely, bude považován za vědecký.
2. Při srovnávání podle čl. 54 třetí odrážky základního nařízení se za "hlavní" považují jen ty technické parametry, které mají rozhodující vliv na výsledek specifické práce.
Při tomto srovnávání se nepřihlíží zejména
- k technické koncepci nástroje nebo přístroje,
- k okolnosti, že nástroj nebo přístroj může dosahovat lepších výkonů, než které jsou nezbytné pro provedení specifické práce,
- k vnějšímu vzhledu nástroje nebo přístroje,
- k jeho obchodní hodnotě,
- k intervalům oprav,
- k jakýmkoli případným službám zákazníkům po prodeji.
Článek 6
1. Aby byl vědecký nástroj nebo přístroj uvedený v čl. 52 odst. 1 základního nařízení osvobozen od dovozního cla, musí vedoucí zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se zařízení nebo subjekt nachází.
2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace o dotyčném nástroji nebo přístroji: a) přesné obchodní označení nástroje nebo přístroje používané výrobcem, předpokládané zařazení podle společného celního sazebníku a objektivní technické parametry, na jejichž základě je možné považovat nástroj nebo přístroj za vědecký;
b) jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce a případně dodavatele;
c) zemi původu nástroje nebo přístroje;
d) místo, kde má být nástroj nebo přístroj používán;
e) účel, ke kterému má být nástroj nebo přístroj používán;
f) podrobný popis záměru, k jehož provedení má být nástroj nebo přístroj použit;
g) cenu nástroje nebo přístroje nebo jeho celní hodnotu;
h) dodací lhůtu;
i) datum, kdy byl nástroj nebo přístroj objednán, pokud již byl objednán;
j) jméno nebo obchodní firmu a adresu podniku nebo podniků ze Společenství, u nichž byla poptávána dodávka nástroje nebo přístroje vědecké hodnoty rovnocenné tomu, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, výsledek těchto poptávek a případně i podrobné odůvodnění, proč nejsou pro zamýšlenou specifickou výzkumnou práci vhodné nástroje nebo přístroje dostupné ve Společenství.
K žádosti je třeba připojit podklady poskytující veškeré věcné informace o parametrech a technických specifikacích nástroje nebo přístroje.
Článek 7
1. Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, přímo rozhoduje o žádostech uvedených v článku 6 ve všech případech, kdy může s ohledem na informace, které má k dispozici, a případně po konzultaci s příslušnými obchodními kruhy, posoudit, zda lze nástroj nebo přístroj považovat za vědecký a zda jsou nástroje nebo přístroje s rovnocennou vědeckou hodnotou v současnosti ve Společenství vyráběny.
2. Není-li příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, schopen rozhodnout podle odstavce 1, postoupí žádost spolu s příslušnou technickou dokumentací Komisi, která zahájí řízení podle odstavců 3 až 7.
Až do ukončení tohoto řízení může příslušný orgán předběžně povolit dovoz nástrojů nebo přístrojů s osvobozením od dovozního cla, pokud se dovážející zařízení nebo subjekt zaváže, že zaplatí příslušné dovozní clo, nebude-li osvobození od dovozního cla poskytnuto.
Příslušný orgán může podmínit prozatímní osvobození od dovozního cla poskytnutím jistoty, za podmínek, které stanoví.
3. Do dvou týdnů ode dne obdržení žádosti zašle Komise ostatním členským státům její opis spolu s příslušnou technickou dokumentací.
4. Jestliže ve lhůtě tří měsíců ode dne rozeslání těchto podkladů nepodá žádný členský stát Komisi námitky proti osvobození daného nástroje nebo přístroje od dovozního cla, má se za to, že nástroj nebo přístroj splnil podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Komise oznámí toto rozhodnutí dotčenému členskému státu do dvou týdnů po uplynutí uvedené lhůty.
Toto oznámení se zveřejní co nejdříve, případně ve zkrácené formě, v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
5. Jestliže ve lhůtě tří měsíců uvedené v odstavci 4 podá některý členský stát Komisi námitky proti osvobození daného nástroje nebo přístroje od dovozního cla, předloží Komise tento případ neprodleně odborné skupině složené ze zástupců všech členských států, která se schází v rámci Výboru pro osvobození od cla, aby tuto záležitost projednala.
Námitky zmíněné v předchozím pododstavci je nutno odůvodnit.
V odůvodnění je třeba uvést, proč nelze nástroj nebo přístroj považovat za vědecký, anebo přesně uvést nástroje nebo přístroje vyráběné ve Společenství, které mají vědeckou hodnotu rovnocennou těm, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, jméno nebo obchodní firmu a adresu podniku nebo podniků ve Společenství, které je mohou dodat.
Ve druhém případě musí být Komisi co nejdříve zaslána technická literatura týkající se dotyčných nástrojů nebo přístrojů vyráběných ve Společenství.
Komise předá tyto informace členským státům, jakmile je obdrží.
6. Prokáže-li posouzení provedené podle odstavce 5, že nástroj nebo přístroj, u kterého byl uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, musí být považován za vědecký a že nástroje nebo přístroje rovnocenné vědecké hodnoty nejsou v současnosti ve Společenství vyráběny, přijme Komise rozhodnutí, kterým určí, že dotyčný nástroj nebo přístroj splňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Prokáže-li toto posouzení, že nástroj nebo přístroj, u kterého byl uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, nelze považovat za vědecký nebo že je v současnosti ve Společenství vyráběn nástroj nebo přístroj rovnocenné vědecké hodnoty, přijme Komise rozhodnutí, kterým určí, že zmíněný nástroj nebo přístroj nesplňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Komise rozhodnutí oznámí dotčeným členským státům do dvou týdnů.
Toto rozhodnutí se zveřejní co nejdříve, případně ve zkrácené formě, v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
7. Nepřijme-li Komise žádné rozhodnutí podle odstavce 6 do šesti měsíců ode dne, kdy obdržela žádost, má se za to, že dotyčný nástroj nebo přístroj splňuje podmínky pro osvobození od dovozního cla.
Článek 8
Povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla je platné šest měsíců.
Příslušné orgány však mohou stanovit delší lhůtu s přihlédnutím ke zvláštním okolnostem každého případu.
HLAVA IV
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ VĚDECKÝCH NÁSTROJŮ NEBO PŘÍSTROJŮ UVEDENÝCH V ČLÁNKU 56 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 9
1. Aby byl vědecký nástroj nebo přístroj uvedený v článku 56 základního nařízení osvobozen od dovozního cla, musí vedoucí zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se zařízení nebo subjekt nachází.
2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat informace blíže určené v čl. 6 odst. 2 písm. a) až e) a musí k ní být přiložen dokument nebo dokumenty podávající veškeré věcné informace o parametrech a technických specifikacích nástroje nebo přístroje.
Žádost musí rovněž obsahovat
a) jméno nebo obchodní firmu a adresu dárce;
b) prohlášení žadatele, že nástroje nebo přístroje, u kterých uplatňuje nárok na osvobození od dovozního cla, se zařízení nebo subjektu přenechávají bez jakéhokoli obchodního protiplnění, zvláště propagačního.
Článek 10
1. Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, přímo rozhoduje o žádostech podle článku 9.
2. Příslušný orgán povolí dovoz nástrojů a přístrojů s osvobozením od dovozního cla jen tehdy, když dárce nezíská žádnou přímou nebo nepřímou obchodní výhodu ze svého daru zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno.
3. Není-li příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, schopen rozhodnout na základě informací, které má k dispozici, zda lze nástroj nebo přístroj, u kterého je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla, považovat za vědecký, použije se postup stanovený v čl. 7 odst. 2 až 7.
Článek 11
Články 9 a 10 se použijí přiměřeně na nářadí pro údržbu, zkoušení, seřízení a opravy vědeckých nástrojů a přístrojů, jež byly osvobozeny od dovozního cla podle článku 56 základního nařízení.
HLAVA V
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ NÁHRADNÍCH DÍLŮ, ČÁSTÍ, ZVLÁŠTNÍHO PŘÍSLUŠENSTVÍ A NÁŘADÍ UVEDENÝCH V ČLÁNKU 53 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
Článek 12
Pro účely čl. 53 písm. a) základního nařízení se zvláštním příslušenstvím rozumějí výrobky, které byly speciálně zhotoveny k použití spolu s určitým vědeckým nástrojem nebo přístrojem, aby zdokonalily jeho výkon nebo možnosti použití.
Článek 13
Aby byly náhradní díly, části, zvláštní příslušenství nebo nářadí uvedené v článku 53 základního nařízení osvobozeny od dovozního cla, musí vedoucí zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se zařízení nebo subjekt nachází.
K žádosti je třeba připojit veškeré podklady, které příslušný orgán považuje za nezbytné k tomu, aby určil, zda jsou splněny podmínky stanovené v článku 53 základního nařízení.
Článek 14
1. Za podmínek stanovených v odstavci 2 rozhoduje příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, přímo o žádosti uvedené v článku 13. 2. Postup stanovený v čl. 7 odst. 2 až 7 se použije přiměřeně v případech, kdy příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, není schopen posoudit, zda
- by nástroje nebo přístroje, pro něž jsou určeny náhradní díly, části, zvláštní příslušenství nebo nářadí uváděné v žádosti podle článku 13, mohly být osvobozeny od dovozního cla, kdyby tyto nástroje nebo přístroje byly v současnosti dováženy do Společenství,
- se v současnosti ve Společenství nevyrábí rovnocenné nářadí.
Článek 15
Článek 8 se použije na povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla udělená podle článku 53 základního nařízení.
HLAVA VI
SDĚLOVÁNÍ INFORMACÍ KOMISI A ČLENSKÝM STÁTŮM
Článek 16
1. Každý členský stát zašle Komisi seznam nástrojů, přístrojů, náhradních dílů, součástí, příslušenství a nářadí, jejichž cena nebo celní hodnota přesahuje 3000 ECU a pro které udělí povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla podle čl. 7 odst. 1 nebo čl. 14 odst. 1.
V tomto seznamu se uvede přesné obchodní označení zboží uvedeného v prvním odstavci a položku nebo podpoložku společného celního sazebníku.
Seznam musí rovněž obsahovat jméno výrobce nebo výrobců, zemi nebo země původu a cenu nebo celní hodnotu daného zboží.
2. Seznamy podle odstavce 1 se zasílají během prvního a třetího čtvrtletí každého roku a obsahují podrobnosti o zboží, jejichž dovoz s osvobozením od dovozního cla byl povolen během předchozích šesti měsíců.
Členské státy však mohou tyto seznamy předávat za kratší období.
3. Komise předává tyto seznamy členským státům.
Článek 17
1. Každý členský stát zašle Komisi rovněž seznam nástrojů a přístrojů, pro které udělil povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla podle článku 10.
Seznam obsahuje jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce, přesné obchodní označení daného zboží a položku nebo podpoložku společného celního sazebníku uváděné v žádosti o osvobození od dovozního cla.
2. Seznamy podle odstavce 1 se zasílají během prvního a třetího čtvrtletí každého roku a obsahují podrobnosti o zboží, jejichž dovoz s osvobozením od dovozního cla byl povolen během předchozích šesti měsíců.
Členské státy však mohou tyto seznamy předávat za kratší období.
3. Komise předává tyto seznamy členským státům.
Článek 18
Seznamy uvedené v článcích 16 a 17 pravidelně posuzuje Výbor pro osvobození od cla.
HLAVA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 19
Nařízení (EHS) č. 2784/79 se zrušuje.
Článek 20
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1984.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a je přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
2807/83
ze dne 22. září 1983,
kterým se stanoví zvláštní pravidla pro zaznamenávání údajů o úlovcích ryb členských států
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [2], a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení Rady (EHS) č.
2057/82 stanoví, že velitelé rybářských plavidel, která plují pod vlajkou členského státu nebo jsou v něm zapsána, musejí vést lodní deník o rybářských operacích;
vzhledem k tomu, že standardizované lodní deníky umožní na úrovni Společenství zajistit dodržování přijatých opatření pro zachování zdrojů a měly by přispívat k efektivnějšímu sledování platných pravidel a usnadňovat vědeckou analýzu odhadů stavu populací ryb a jejich využívání;
vzhledem k tomu, že k zajištění dodržování kvót přidělených každému členskému státu by velitel plavidla měl vyhotovit prohlášení o vykládce nebo překládce uvádějící množství skutečně vyložené nebo přeložené na jiné plavidlo;
vzhledem k tomu, že by tyto údaje měly být předávány systematicky a vhodnými prostředky, v případě, že vykládka nebo překládka na jiné plavidlo proběhne po 15 dnech od odlovu;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nedodal své stanovisko ve lhůtě určené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Lodní deník podle článku 3 nařízení (EHS) č.
2057/82 vyplňuje velitel podle vzoru uvedeného v příloze I nebo příloze II v závislosti na rybolovné oblasti pro všechny rybolovné operace týkající se druhů, na které se vztahují TAC v oblastech ICES/NAFO, podle odstavce 1 uvedeného článku 3.
Podoba lodního deníku, která je uvedena v příloze I, se použije pro všechny rybolovné oblasti, kromě oblasti ohraničené NAFO 1 a ICES Va) a XIV, pro které se použije lodní deník, uvedený v příloze II.
Tyto lodní deníky se vyplňují podle pokynů stanovených v příloze IV pro lodní deník podle přílohy I a v příloze V pro lodní deník podle přílohy II.
2. Lodní deník podle přílohy I nebo přílohy II, je rovněž veden způsobem předepsaným v odstavci 1, jestliže plavidla působí ve vodách třetích zemí, ledaže by dotčená třetí země výslovně vyžadovala jiný druh lodního deníku.
3. Kódy uvedené v přílohách VI a VII se použijí, pod příslušnými záhlavími lodního deníku, pro záznamy o použitém lovném zařízení a odlovených druzích.
Článek 2
1. Prohlášení o vykládce podle článku 6 nařízení (EHS) č.
2057/82 se vyhotoví podle vzoru v příloze I nebo v příloze III.
Proběhne-li však vykládka v přístavu členského státu, pod jehož vlajkou plavidlo pluje nebo ve kterém je zapsáno, může být použit jiný vzor určený členským státem za předpokladu, že obsahuje přinejmenším údaje stanovené v příloze III.
2. Prohlášení o překládce podle článku 7 nařízení (EHS) č.
2057/82 se vyhotoví podle vzoru v příloze I, kromě vod v oblastech NAFO 1 a ICES Va) a XIV.
V těchto vodách se použije prohlášení o vykládce nebo překládce podle přílohy III.
3. Prohlášení se vyhotoví podle pokynů uvedených v příloze IV pro prohlášení podle přílohy I a v příloze V pro prohlášení podle přílohy III.
Článek 3
Údaje, které předává velitel plavidla na základě článku 8 nařízení (EHS) č.
2057/82 orgánům státu, pod jehož vlajkou jeho plavidlo pluje nebo ve kterém je zapsáno, pokud vykládka nebo překládka proběhne po 15 dnech od odlovu, musejí zahrnovat:
- množství v kilogramech každého druhu odlovené, přeložené nebo vyložené od posledního sdělení,
- oblast ICES/NAFO, ze které pochází úlovek; úlovky odlovené ve vodách třetích zemí nebo mimo svrchovanost či jurisdikci jakéhokoli státu musejí být uvedeny odděleně.
Tyto údaje se předávají každých čtrnáct dnů ode dne prvního úlovku, v souladu přílohou VIII.
Článek 4
Lodní deník a prohlášení o vykládce nebo překládce mohou být ověřeny úředníkem rybářské inspekce příslušného členského státu podle čl. l odst. l nařízení (EHS) č.
2057/82, s cílem zajistit dodržování ustanovení o zachování zdrojů a kontrolách, a zejména ustanovení tohoto nařízení.
Článek 5
1. Stanoví-li pokyny podle přílohy IV, že použití některého pravidla je nepovinné, je členský stát, pod jehož vlajkou plavidlo pluje nebo ve kterém je zapsáno, oprávněn vyžadovat, aby velitel tohoto plavidla dotčené pravidlo dodržoval.
2. Povolená odchylka v odhadu množství ryb v kilogramech, na které se vztahuje TAC a jsou na palubě, je 20 %.
Jsou-li tyto ryby uloženy v bednách, koších, nebo jiných nádobách, musí být zaznamenán přesný počet použitých košů, beden nebo jiných nádob.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2882/83
ze dne 13. října 1983
o zařazení zboží do položky 97.04 C společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení elektronických her, které jsou tvořeny kovovou nebo plastovou skříňkou (o rozměrech 110 × 73,5 × 8 mm) s displejem z tekutých krystalů a které obsahují monolitický integrovaný obvod naprogramovaný pro hru (s displejem zobrazujícím skóre hráčů), hodiny, zvukovou signalizaci a kalkulačku;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
604/83 [3] zařazuje do čísla 97.04 hračky (mimo jiné) a do čísla 97.04 potřeby pro společenské hry (mimo jiné); že tyto dvě položky přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že na základě své koncepce a použití má toto zboží převážně povahu elektronické hry;
vzhledem k tomu, že tyto hry, které umožňují zobrazení skóre hráčů na displeji, jsou navrženy za účelem soutěžení mezi jednotlivými hráči; že musí být považovány za zboží pro společenské hry a musí být proto zařazeny do položky 97.04 C společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Elektronické hry, které jsou tvořeny kovovou a plastovou skříňkou (o rozměrech 110 × 73,5 × 8 mm) s displejem z tekutých krystalů a které obsahují monolitický integrovaný obvod naprogramovaný pro hru (s displejem zobrazujícím skóre hráčů), hodiny, zvukovou signalizaci a kalkulačku, se zařazují do položky společného celního sazebníku:
97.04 Potřeby pro lunaparkové a společenské hry (včetně motorových nebo mechanických her, stolního tenisu, kulečníků a speciálních stolů pro herny);
C. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2897/83
ze dne 18. října 1983,
kterým se poosmnácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83[2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81[3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1857/83[4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země Agentura vypisující nabídkové řízení Ománský sultanát Ministre de la Défense Omanaise BP 113 Muscat
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3233/83
ze dne 15. listopadu 1983,
kterým se podevatenácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2897/83 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Polsko _BAR_ Baltona PO box 365 Pulaskie St 6 81963 Gdynia _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3388/83
ze dne 30. listopadu 1983,
kterým se podvacáté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3233/83 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V seznamu agentur, které vypisují nabídkové řízení a které jsou uvedeny v příloze nařízení (EHS) č. 2730/81, se první agentura dovážející země Alžírska: "Office national de commercialisation (Onaco), 29, rue Ben M'Hidi, Larbi" nahrazuje tímto:
"Office national de commercialisation (Onaco)
nebo
Enterprise Nationale de Produits Alimentaires (ENAPAL)
29, rue Larbi Ben M'Hidi
Alger."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3396/83
ze dne 14. listopadu 1983
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulka II připojená k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že se prostřednictvím výměny dopisů ze dne 4. a 5. února 1981 Evropské hospodářské společenství a Švýcarská konfederace dohodly na obchodních koncesích, které se týkají zpracovaných zemědělských produktů uvedených v tabulce II připojené k protokolu č. 2 k dohodě ze dne 22. července 1972 uzavřené mezi stejnými stranami [1];
vzhledem k tomu, že bylo shledáno, že následkem toho je vhodné formálně změnit text uvedené tabulky; že by proto měla být schválena dohoda ve formě výměny dopisů určená k tomuto účelu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulka II připojená k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu ve formě výměny dopisů zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
3421/83
ze dne 14. listopadu 1983,
kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k obchodní dohodě mezi Společenstvím a Čínou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že obchodní dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Čínskou lidovou republikou (dále jen "dohoda") byla podepsána dne 3. dubna 1978;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit určitá podrobná pravidla pro zavedení ochranné doložky stanovené v článku 5 dohody, odchylně od nařízení Rady (EHS) č.
1766/82 ze dne 30. června 1982 o společných pravidlech dovozu z Čínské lidové republiky [1] a od nařízení Rady (EHS) č.
3420/83 ze dne 14. listopadu 1983 o dovozních opatřeních pro výrobky pocházející ze zemí se státně řízenou obchodní politikou, neliberalizované na úrovni Společenství [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak, dovozy z Číny do Společenství podléhají:
- nařízení (EHS) č.
1766/82 v případě produktů podléhajících výslovně uvedenému nařízení, produktů liberalizovaných na úrovni Společenství a
- nařízení (EHS) č.
3420/83 v případě ostatních produktů.
Článek 2
1. Pokud existují důvody pro to, aby Společenství uplatňovalo ochranná opatření podle článku 5 dohody ohledně produktů podléhajících nařízení (EHS) č.
1766/82, budou tato opatření, s výhradou odstavce 2, přijata v souladu s postupy stanovenými v uvedeném nařízení, a zejména v článku 12 uvedeného nařízení, jakmile budou konzultace s Čínou podle článku 5 dohody ukončeny.
2. Pokud jsou podmínky stanovené v čl. 5 odst. 2 dohody splněny, budou ochranná opatření podle potřeby přijata Komisí v souladu s postupem stanoveným v článku 11 nařízení (EHS) č. 1766/82 nebo členským státem v souladu s postupem stanoveným v článku 13 uvedeného nařízení.
3. Konzultace stanovené v článku 4 nařízení (EHS) č.
1766/82 ohledně produktů, na které se vztahuje dohoda a které podléhají uvedenému nařízení, se konají na společném zasedání výboru uvedeného v článku 5 uvedeného nařízení a výboru zřízeného podle článku 12 nařízení (EHS) č.
3420/83.
Článek 3
1. Pokud existují důvody pro to, aby Společenství uplatňovalo ochranná opatření podle článku 5 dohody ohledně produktů podléhajících nařízení (EHS) č.
3420/83, budou tato opatření, s výhradou odstavce 2, přijata Radou nebo případně Komisí v souladu s postupy stanovenými v uvedeném nařízení, a zejména v článcích 7, 8 a 9 uvedeného nařízení, jakmile budou konzultace s Čínou podle článku 5 dohody ukončeny.
2. Pokud jsou podmínky stanovené v čl. 5 odst. 2 dohody splněny, budou ochranná opatření přijata kterýmkoli členským státem v souladu s postupem stanoveným v článku 10 nařízení (EHS) č. 3420/83.
3. Lhůta stanovená v čl. 9 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3420/83 počíná běžet od ukončení konzultací s Čínou a v každém případě od třicátého dne po dni, ke kterému byla žádost o konzultace Číně předložena.
Článek 4
Komise konzultuje Čínu v případech stanovených v dohodě.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3439/83
ze dne 5. prosince 1983,
kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz některých sýrů do Austrálie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 17 odst. 4 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Komise usiluje o dosažení dohody s vládou Austrálie, jejímž cílem je jednak neuplatnění vyrovnávacích poplatků při vývozu některých sýrů pocházejících ze Společenství do Austrálie a jednak snížení náhrad při vývozu těchto sýrů do Austrálie;
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit příslušným subjektům země určení rychlé proclení je vhodné zavést režim osvědčení, která by příslušné sýry doprovázela; že je nutné zajistit, aby nebyla poskytnuta žádná náhrada, která převyšuje výši náhrady stanovenou pro vývoz do Austrálie;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro vývoz sýrů uvedených v příloze I do Austrálie je na žádost příslušné osoby vystaveno osvědčení podle vzoru uvedeném v příloze II.
Článek 2
1. Osvědčení vystaví příslušný orgán (dále jen "vystavující subjekt"), který pro tento účel stanoví každý členský stát.
Tento orgán si ponechá jeden opis osvědčení.
2. Vystavující subjekt přidělí každému osvědčení číslo.
Opisy mají stejné číslo jako originál.
Článek 3
Pro produkty položky 04.04 E I b) 2 společného celního sazebníku obsahuje kolonka 7 příslušného osvědčení poznámku "obsah vody v tukuprosté sušině vyšší než 47 % hmotnostních, avšak nejvýše 62 % hmotnostních".
Článek 4
Osvědčení je platné pouze pro množství v něm uvedené.
Na množství, které přesahuje množství uvedené v osvědčení maximálně o 5 %, se však toto osvědčení rovněž vztahuje.
Článek 5
1. Originál a jeden opis osvědčení je nutné předložit za účelem získání víza celnímu úřadu, kterému bylo předloženo vývozní prohlášení týkající se sýrů, na které se vztahuje příslušné osvědčení.
Osvědčení a opis musejí být předloženy nejpozději do šedesáti dnů po vystavení příslušného osvědčení.
2. Celní úřad uvedený v odstavci 1 udělí vízum na příslušný originál a jeho opis pouze tehdy, pokud byly oba doklady předloženy ve lhůtě uvedené v odstavci 1 a pokud je země určení uvedená na vývozním prohlášení a na dokladu opravňujícímu k získání náhrady shodné se zemí, pro kterou byl doklad vystaven.
3. Po udělení víza jsou originál a opis dokladu vráceny zúčastněné osobě.
4. Pokud příslušné orgány země určení vyžadují provedení následné kontroly, vystavující subjekt je co nejdříve informuje o výsledku provedené kontroly.
Článek 6
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2730/79 [3], považuje se opis osvědčení, jehož vzor je uveden v příloze II, patřičně označený v příslušné kolonce celními orgány země určení, za důkaz ve smyslu odstavce 3 výše uvedeného článku.
2. Pokud doklad předložený při vyřizování vývozních celních formalit za účelem získání náhrady uvádí jako zemi určení Austrálii, nelze poskytnout vývozní náhradu, která je vyšší než náhrada stanovená pro vývoz sýrů do Austrálie.
Článek 7
1. Formulář, jehož vzor je uveden v příloze II, tvoří originál a nejméně dva opisy.
2. Formuláře stanovené tímto nařízením tisknou nebo nechávají tisknout členské státy. Formát formulářů je 210 × 297 mm.
3. Vyvážející členské státy mohou vyžadovat, aby bylo osvědčení používané na jeho území vytištěno kromě anglického jazyka i v některém z jeho úředních jazyků.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3514/83
ze dne 13. prosince 1983,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2191/81 a (EHS) č. 2192/81 týkající se poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi, armádami a podobnými silami členských států
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 12 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2191/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1446/83 [4], stanoví, že poukázka podle článku 3 uvedeného nařízení je platná až od prvního dne kalendářního měsíce; že převzetí másla se může uskutečnit až po tomto dni; že na základě zkušeností s používáním režimu je nezbytné posunout uvedený termín dopředu, aby dodávky másla mohly být provedeny dříve; že je proto nezbytné upravit lhůtu pro převzetí; že uvedené ustanovení je rovněž uvedeno v nařízení Komise (EHS) č.
2192/81 [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
1446/83; že je proto nutné provést stejné změny v uvedeném nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 3 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2191/81 a čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2192/81 se nahrazují tímto:
"Poukázka je platná v kalendářním měsíci, který je na ní uveden. Převzetí se však musí uskutečnit během období od 20. dne měsíce předcházejícího kalendářní měsíc uvedený na poukázce do 10. dne měsíce následujícího kalendářní měsíc uvedený na poukázce."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3519/83
ze dne 12. prosince 1983
o stanovení určitých opatření pro kyselé rafinované oleje získané z vedlejších produktů olivového oleje nebo olivového oleje z pokrutin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3172/80 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2551/83 [4] stanovuje, že za účelem ověřování jakosti oleje stáčeného do obalů v uznaných lisovnách je třeba k vedlejším produktům rafinace olivového oleje a olivového oleje z pokrutin vyráběných ve Společenství přidávat definované množství určitých neolivových produktů;
vzhledem k tomu, že u kyselých rafinovaných olejů získaných z vedlejších produktů olivového oleje nebo olivového oleje z pokrutin se takové ověřování v současné době neprovádí;
vzhledem k tomu, že i nadále existuje riziko, že esterifikované oleje vykazující vlastnosti olivového oleje a vyráběné z uvedených kyselých rafinovaných olejů mohou být podvodně vydávané za olivové oleje určené k lidské spotřebě, a tudíž zneužívat podporu spotřeby; že v zájmu zamezení takového rizika je třeba nakládat s kyselými rafinovanými oleji stejným způsobem jako s vedlejšími produkty rafinace,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
S kyselými rafinovanými oleji získanými z vedlejších produktů olivového oleje nebo olivového oleje z pokrutin položky 15.10 C společného celního sazebníku je možné nakládat stejným způsobem jako s vedlejšími produkty rafinace olivového oleje nebo olivového oleje z pokrutin položky 15.17 B společného celního sazebníku.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. prosince 1983
o seznamu zařízení na Islandu schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(84/24/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1, čl. 17 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) této směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu že Island předložil v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že při kontrolách zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že hygienická úroveň tří z těchto zařízení je dostatečná a že tato zařízení tudíž mohou být uvedena v prvním seznamu zařízení, stanoveného podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, z nichž může být povolen dovoz čerstvého masa;
vzhledem k tomu, že případ ostatních Islandem navržených zařízení musí být znovu přezkoumán na základě dalších informací týkajících se jejich hygienické úrovně a možnosti jejich rychlého přizpůsobení právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránění náhlému přerušení existujících obchodních toků, je možné mezitím těmto zařízením dočasně povolit, aby nadále vyvážela čerstvé maso do těch členských zemí, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že bude tudíž nezbytné toto rozhodnutí znovu přezkoumat a případně vzhledem k opatřením přijatým za tímto účelem a z hlediska provedených zlepšení je pozměnit;
vzhledem k tomu, že podmínky pro dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených na seznamu v příloze tohoto rozhodnutí nadále podléhají jinde stanoveným veterinárním předpisům Společenství a obecným ustanovením smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a zpětný vývoz do jiných členských států některých kategorií masa, jako je maso v kusech o hmotnosti nižší než 3 kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, které nejsou dosud uvedeny v harmonizovaných pravidlech Společenství, nadále podléhají hygienickým právním předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Islandská zařízení uvedená v seznamu v příloze se schvalují pro dovoz čerstvého masa do Společenství podle uvedené přílohy.
2. Zboží dovážené ze zařízení uvedených v odstavci 1 nadále podléhá jinde stanoveným veterinárním předpisům Společenství, a zejména předpisům týkajícím se nákaz zvířat.
Článek 2
1. Bez dotčení ustanovení odstavce 2 zakáží členské státy dovoz čerstvého masa ze zařízení, která nejsou uvedena na seznamu v příloze.
2. Členské státy smějí až do 31. srpna 1984 nadále povolovat dovoz čerstvého masa ze zařízení neuvedených v seznamu v příloze, která ale byla dnem 1. října 1983 úředně schválena a navržena islandskými orgány podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, pokud nebylo do dne 1. září 1984 přijato, v souladu s čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice, opačné rozhodnutí.
Komise předloží seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. února 1984.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá a případně pozmění nejpozději do 1. prosince 1984.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 1. března 1984 o uzavření Protokolu o zvláště chráněných oblastech Středozemního moře
(84/132/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí [2] zdůrazňují nutnost chránit a čistit moře, aby mohlo nadále plnit svou úlohu při ochraně a vývoji živočišných druhů a udržovalo pro život potřebnou ekologickou rovnováhu;
vzhledem k tomu, že druhý akční program Evropských společenství pro životní prostředí zdůrazňuje naléhavou potřebu mezinárodního řešení problému rozvoje a péče o ekologii pobřežních oblastí;
vzhledem k tomu, že třetí akční program Evropských společenství pro životní prostředí [3], jehož hlavní zásady schválila Rada a zástupci vlád členských států dne 7. února 1983, odkazuje zejména na potřebu regionální politiky na ochranu přírodních zdrojů a péči o ně;
vzhledem k tomu, že spolupráce s rozvojovými zeměmi a zejména s partnery Společenství ve Středomoří zaměřená na ochranu životního prostředí je jedním z cílů druhého akčního programu Evropských společenství pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že článek 4 Úmluvy o ochraně Středozemního moře před znečišťováním, kterou schválilo Společenství rozhodnutím 77/585/EHS [4], opravňuje smluvní strany přijímat dodatečné protokoly předpisující opatření, postupy a normy pro provádění uvedené úmluvy; že podle tohoto článku středomořské státy zastoupené na konferenci zplnomocněných zástupců, která se konala v Ženevě ve dnech 2. a 3. dubna 1982, podepsaly Protokol o zvláště chráněných oblastech Středozemního moře;
vzhledem k tomu, že Společenství rovněž schválilo rozhodnutím 75/585/EHS Protokol o ochraně Středozemního moře před znečišťováním odpadem shazovaným z lodí a letadel, rozhodnutím 81/420/EHS [5] Protokol o spolupráci v boji proti znečištění Středozemního moře ropnými uhlovodíky a jinými škodlivými látkami v nouzových případech a rozhodnutím 83/110/EHS [6] Protokol o ochraně Středozemního moře před pozemními zdroji znečištění;
vzhledem k tomu, že Protokol o zvláště chráněných oblastech Středozemního moře umožňuje případné přijetí opatření týkajících se obchodu, dovozu a vývozu fauny a flóry, kterou tento protokol chrání, a mohl by proto ovlivnit společnou obchodní politiku a volný pohyb zboží mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že některá ustanovení uvedeného protokolu by mohla ovlivnit směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečištění způsobeném některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [7], směrnici Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků [8], směrnici Rady 79/923/EHS ze dne 30. října 1979 o požadované jakosti vod pro měkkýše [9] a nařízení Rady (EHS) č.
348/81 ze dne 20. ledna 1981 o společných pravidlech pro dovoz výrobků z velryb a z jiných kytovců [10];
vzhledem k tomu, že uvedený protokol usiluje o ochranu společných přírodních zdrojů v regionu, o zachování rozmanitosti místních druhů a o ochranu určitých přirozených stanovišť zřízením určitého počtu zvláště chráněných oblastí;
vzhledem k tomu, že většina signatářů Úmluvy o ochraně Středozemního moře před znečišťováním a připojených protokolů má v rámci celkového přístupu Společenství ke Středomoří mimořádně kladné vztahy se Společenstvím, zejména v oblasti spolupráce; že Protokol o zvláště chráněných oblastech Středozemního moře stanoví podrobná pravidla spolupráce v oblastech jeho působnosti;
vzhledem k tomu,že Společenství podepsalo uvedený protokol dne 30. března 1983;
vzhledem k tomu, že Společenství se bude podílet na provádění uvedeného protokolu uplatňováním své pravomoci vyplývající z obecných pravidel i z pravidel vyplývajících z budoucích právních aktů přijatých Radou s využitím výsledků činností Společenství (výzkum – výměna informací) v příslušných oborech;
vzhledem k tomu, že by Společenství mělo schválit uvedený protokol, aby tak v rámci operací na společném trhu dosáhlo jednoho z cílů stanoveného Společenstvím v oblasti ochrany životního prostředí a kvality života; že Smlouva nestanoví zvláštní pravomoc vyžadovanou pro přijetí tohoto rozhodnutí, a měl by se proto použít článek 235 této smlouvy,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Protokol o zvláště chráněných oblastech Středozemního moře se jménem Evropského hospodářského společenství schvaluje.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží právní listiny podle ustanovení v článku 18 protokolu, který je uveden v článku 1.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. dubna 1984
o kritériích pro uznávání chovatelských organizací a sdružení, které vedou nebo zakládají plemenné knihy pro čistokrevný plemenný skot
(84/247/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 6 odst. 1 druhou a třetí odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě čl.
6 odst. 1 druhé a třetí odrážky směrnice 77/504/EHS má Komise postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit kritéria pro uznání chovatelských organizací a sdružení a pro zakládání plemenných knih;
vzhledem k tomu, že ve všech členských zemích s výjimkou Řecka vedou nebo zakládají plemenné knihy chovatelské organizace a sdružení; že je proto nezbytné stanovit kritéria pro uznávání chovatelských organizací a sdružení, které vedou nebo zakládají plemenné knihy;
vzhledem k tomu, že chovatelská organizace nebo sdružení musí zažádat o úřední uznání u příslušného orgánu členského státu, na jehož území má sídlo;
vzhledem k tomu, že splňuje-li chovatelská organizace nebo sdružení určitá kritéria a má-li vymezené cíle, musí být orgány členského státu, jimž podala žádost, úředně uznána;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohly být úředně uznány, musejí chovatelské organizace nebo sdružení, která vedou nebo zakládají plemenné knihy, podat žádost orgánům členského státu, na jehož území mají sídlo.
Článek 2
Orgány daného členského státu udělí úřední uznání kterékoli chovatelské organizaci nebo sdružení, která vede nebo zakládá plemenné knihy, pokud splňuje podmínky uvedené v příloze.
Orgány členského státu, ve kterém již jsou pro dané plemeno jedna nebo více organizací nebo sdružení úředně uznány, však mohou zamítnout uznání nové chovatelské organizace nebo sdružení, pokud by to ohrozilo udržení plemene nebo zootechnického programu stávající organizace nebo sdružení.
V tomto případě oznámí členské státy Komisi udělená uznání i zamítnutí uznání.
Článek 3
Orgány členského státu odeberou úřední uznání chovatelské organizaci nebo sdružení, která vede plemenné knihy, jestliže trvale neplní podmínky obsažené v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 8. května 1984
o bodu 2 dohod o dobrovolném omezení v odvětví skopového, jehněčího a kozího masa mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskem, Bulharskem, Československem, Maďarskem, Islandem, Polskem, Uruguayí a Jugoslávií
(84/309/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že podle dohod o dobrovolném omezení v odvětví skopového, jehněčího a kozího masa nebo živých ovcí a koz, uzavřených s Evropským hospodářským společenstvím, se dotyčné třetí země ve výměnách dopisů zavázaly omezit množství svých vývozů na některé trhy Společenství, které jsou považovány za citlivé oblasti; že tyto závazky skončí dnem 31. března 1984;
vzhledem k tomu, že se okolnosti, na základě kterých byly tyto trhy označeny za citlivé, nezměnily; že by proto měla být přijata ustanovení prodlužující dohody týkající se omezení vývozů do těchto oblastí;
vzhledem k tomu, že Komise za tímto účelem vedla jednání
Rozhodnutí Rady
ze dne 29. června 1984
o strukturách a postupech pro řízení a koordinaci činností Společenství v oblasti výzkumu, rozvoje a demonstrací
(84/338/Euratom, ESUO, EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvy o založení Evropských společenství,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 14. ledna 1974 usnesení o koordinaci vnitrostátních politik a o vymezení akcí zájmu Společenství v oblasti vědy a technologie [4];
vzhledem k tomu, že Komise zaslala Radě sdělení ze dne 21. prosince 1982 o evropské strategii ve vědě a technice (rámcový program 1984 až 1987);
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 25. července 1983 usnesení o rámcových programech pro činnosti Společenství v oblasti výzkumu, rozvoje a demonstrací a o prvním rámcovém programu 1984 až 1987 [5];
vzhledem k tomu, že je nezbytné, má-li být strategie navrhovaná Komisí uskutečněna, aby byly struktury a postupy řízení a koordinace upraveny za účelem dosažení větší účinnosti orgánů Společenství a zejména racionalizace současného systému;
vzhledem k tomu, že bylo přihlédnuto ke stanovisku Výboru pro vědecký a technický výzkum (CREST),
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizují poradní výbory pro řízení a koordinaci uvedené v příloze.
Jejich seznam bude revidován a doplňován podle potřeby s přihlédnutím k novým programovým rozhodnutím.
Článek 2
1. Úkolem poradních výborů pro řízení a koordinaci je pomáhat Komisi s jejím úkolem vymezit a připravit činnosti v oblasti výzkumu, rozvoje a demonstrací a s řízením a koordinací funkcí, které jsou spjaty s uskutečňováním vědecké a technické strategie Společenství.
2. Poradní výbory pro řízení a koordinaci
a) informují Komisi a radí jí ve vědeckých a technických otázkách v oblastech své působnosti;
b) pravidelně porovnávají vnitrostátní programy vědeckého výzkumu a technologického rozvoje v oblastech zájmu Společenství a poskytují Komisi informace týkající se takového srovnání s cílem určit koordinační opatření, která by mohla být přijata mezi členskými státy;
c) pomáhají Komisi určit a vybrat na základě vědeckých a technických cílů vymezených v rámcovém programu témata nebo akce, které by mohly být předmětem činností Společenství v oblasti výzkumu, rozvoje a demonstrací;
d) přispívají k co nejlepšímu plnění programů Společenství v oblasti výzkumu, rozvoje a demonstrací, za které nese odpovědnost Komise, a zejména k podrobnému vymezení projektů a k jejich výběru a hodnocení výsledků a k zajištění lepší vazby mezi plněním programů na úrovni Společenství a odpovídajícími pracemi v oblasti výzkumu a rozvoje prováděnými v členských státech na jejich vlastní odpovědnost;
e) vydávají stanoviska k navrhované vědecké a technické spolupráci mezi Evropskými společenstvími, třetími zeměmi anebo mezinárodními organizacemi v oblastech své působnosti.
Článek 3
1. Každý poradní výbor pro řízení a koordinaci zřizuje Komise na základě jmenování podaných členskými státy.
2. Skládá se ze
- dvou zástupců z každého členského státu, jejichž funkční období je čtyřleté a kterým mohou pomáhat nebo které mohou nahradit vnitrostátní odborníci za podmínek uvedených v článku 4,
- dvou zástupců z Komise, kterým mohou pomáhat, nebo které mohou nahradit jiní zástupci za podmínek uvedených v článku 4,
- z jednoho předsedy.
3. Předseda každého poradního výboru pro řízení a koordinaci je zvolen ze zástupců členských států v souladu s jednacím řádem.
Jeho funkční období je dvouleté a jednou obnovitelné.
Členský stát, z něhož pochází předseda, jmenuje osobu, která jej zastupuje.
4. Sekretariát zajišťuje Komise.
5. Každý poradní výbor pro řízení a koordinaci přijme svůj jednací řád.
6. Každý poradní výbor pro řízení a koordinaci se schází alespoň jednou ročně.
Článek 4
Poradní výbory pro řízení a koordinaci organizují svou práci tak, aby získávaly odborné rady, které mohou potřebovat, a schází se v různých sestavách podle povahy úkolů, které mají plnit.
Za tímto účelem mohou každý členský stát a Komisi zastupovat při každé schůzi poradních výborů pro řízení a koordinaci nejvýše tři osoby vybrané ze zástupců nebo odborníků uvedených v článku 3.
Článek 5
1. Poradní výbory pro řízení a koordinaci mohou zřídit ad hoc pracovní skupiny pro plnění jasně vymezených a časově omezených úkolů.
2. Ad hoc pracovním skupinám předsedá člen poradního výboru pro řízení a koordinaci.
Skládají se z nejvýše dvou členů z každého členského státu a ze dvou zástupců Komise.
Článek 6
Komise dbá na zajištění všech nezbytných vazeb mezi jednotlivými poradními výbory pro řízení a koordinaci.
Ve stanoviscích vydávaných poradními výbory pro řízení a koordinaci se uvádějí případné menšinové postoje.
Komise je soustavně předává Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 7
a) Výbory uvedené v
- článku 3 rozhodnutí Rady 78/264/Euratom ze dne 6. března 1978 o průzkumu a těžbě uranu [6], ve znění rozhodnutí 81/364/Euratom [7],
- článku 4 rozhodnutí Rady 84/60/Euratom ze dne 31. ledna 1978 o vyřazování jaderných zařízení [8],
- článku 4 rozhodnutí Rady 79/345/Euratom ze dne 27. března 1979 o bezpečnosti tepelných vodních reaktorů [9],
- článku 5 rozhodnutí Rady 81/213/EHS ze dne 3. března 1981 o ochraně životního prostředí a klimatologii [10],
- článku 3 rozhodnutí Rady 81/1014/EHS ze dne 15. prosince 1981 o textilním a oděvním odvětví [11],
- článku 4 rozhodnutí Rady 81/1032/EHS ze dne 7. prosince 1981 o molekulární biologii [12],
- článku 3 rozhodnutí Rady 82/402/EHS ze dne 17. května 1982 o surovinách [13],
- článku 3 rozhodnutí Rady 82/752/EHS ze dne 4. listopadu 1982 o pokročilém řešení systému strojového překládání [14],
- článku 3 rozhodnutí Rady 82/837/EHS ze dne 3. prosince 1982 o vědě a technice sloužící rozvoji [15],
- článku 4 rozhodnutí Rady 82/839/EHS ze dne 22. listopadu 1982 o vlivu zpracování na fyzikální vlastnosti potravin [16],
- článku 4 rozhodnutí Rady 84/197/EHS ze dne 2. dubna 1984 o používání dřevnato-buničitých vedlejších produktů a jiných rostlinných zbytků pro krmení zvířat [17],
- článku 4 rozhodnutí Rady 84/304/EHS ze dne 24. května 1984 o vlivu zpracovávání a distribuce na kvalitu a výživovou hodnotu potravin [18] se rozpouštějí.
b) Všechny ostatní poradní výbory pro řízení programů (PVŘP) uvedené v odstavci 1 usnesení Rady ze dne 18. července 1977 [19] se rozpouštějí s výjimkou Poradního výboru pro řízení programů týkajícího se programu využití reaktoru HFR a dále Poradního výboru pro řízení programů pro správu a ukládání radioaktivního odpadu, který je zachován pro jediný účel radit Komisi při provádění akčního plánu Společenství v oblasti radioaktivního odpadu během doby trvání plánu, neboť tento účel je stanoven usnesením Rady ze dne 18. února 1980 [20].
Článek 8
Nové poradní výbory pro řízení a koordinaci uvedené v článku 1 zahájí činnost ve lhůtě nejvýše šesti měsíců od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.
Výbory rozpuštěné na základě článku 7 pokračují v plnění svých úkolů do doby, než začnou účinně pracovat nové poradní výbory pro řízení a koordinaci.
Článek 9
Nejdéle po uplynutí doby tří let budou struktury a postupy stanovené tímto rozhodnutím přezkoumány na základě zprávy Komise s cílem zhodnotit jejich účinnost a případně je zdokonalit.
Článek 10
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. července 1984,
kterým se stanoví zvláštní označení pro čerstvé maso podle čl. 5 písm. a) směrnice Rady 64/433/EHS
(84/371/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/90/EHS [2], a zejména na čl. 5 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl.
5 písm. a) směrnice Rady 64/433/EHS stanoví, že některé kategorie masa mohou být posílány z území jednoho členského státu na území jiného členského státu pouze tehdy, je-li maso určeno k úpravě některým ze způsobů stanovených směrnicí Rady 77/99/EHS [3] a je opatřeno zvláštním označením;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit označení, které je snadno rozpoznatelné a dává záruky potřebné pro rozlišování masa;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely čl. 5 písm. a) směrnice 64/433/EHS se použije označení vymezené v příloze.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. července 1984,
kterým se mění rozhodnutí 83/471/EHS o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
(84/375/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 83/471/EHS [2] stanoví prováděcí pravidla pro kontroly na místě, které provádí Kontrolní výbor Společenství uvedený v článku 5 nařízení (EHS) č. 1208/81;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 869/84 [3] Rada rozhodla použít na zkušební dobu tří let intervenční opatření na základě klasifikační stupnice Společenství, stanovené nařízením (EHS) č.
1208/81; že je vhodné rozšířit oblast kontrol prováděných Kontrolním výborem do takové míry, aby se týkaly rovněž klasifikace, identifikace a označování produktů, na které se vztahují intervenční opatření; že je proto vhodné změnit rozhodnutí 83/471/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 83/471/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Kontrolní výbor Společenství uvedený v článku 5 nařízení (EHS) č. 1208/81, dále jen "výbor", je pověřen prováděním kontrol na místě, které se týkají:
a) použití ustanovení o klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu;
b) stanovení tržních cen v souladu s uvedenou stupnicí;
c) klasifikace, identifikace a označování produktů v rámci intervenčních opatření uvedených v článku 5 nařízení (EHS) č.
805/68."
2. V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Kontroly na místě se provádějí na jatkách, na trzích s masem, v intervenčních centrech, v kurzovních střediscích a v ústředních a regionálních orgánech příslušných k provádění ustanovení uvedených v článku 1."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. července 1984
o kritériích pro zápis skotu do plemenných knih
(84/419/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [1], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 6 odst. 1 čtvrtou odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě čl.
6 odst. 1 čtvrté odrážky směrnice 77/504/EHS má Komise postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit harmonizovaná kritéria pro zápis skotu do plemenných knih;
vzhledem k tomu, že ve všech členských zemích s výjimkou Řecka vedou nebo zakládají plemenné knihy chovatelské organizace a sdružení;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit kritéria pro zápis skotu do plemenných knih;
vzhledem k tomu, že k zápisu do plemenné knihy musí zvíře splňovat přesné podmínky týkající se jeho původu a identifikace;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit rozdělení plemenné knihy na různé oddíly a třídy, aby některé druhy zvířat nebyly vyloučeny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
K zapsání do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene musí zvíře
- být potomkem rodičů a prarodičů, kteří jsou zapsáni v plemenné knize téhož plemene,
- být při narození identifikováno podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- mít původ stanovený podle pravidel plemenné knihy.
Článek 2
Hlavní oddíl plemenné knihy může být rozdělen do více tříd podle plemenné hodnoty zvířete. Do těchto tříd může být zapsán pouze skot splňující kritéria uvedená v článku 1.
Článek 3
1. Chovatelská organizace nebo sdružení, které vede plemennou knihu, může rozhodnout, že zvíře samičího pohlaví, které nesplňuje kritéria stanovená v článku 1, může být zapsáno v doplňkovém oddíle plemenné knihy.
Zvíře samičího pohlaví musí splňovat tyto požadavky:
- být identifikováno podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- být shledáno odpovídající standardu plemene,
- splňovat minimální výkonnostní kritéria podle pravidel stanovených v plemenné knize.
2. Kritéria uvedená v odst. 1 druhé a třetí odrážce se mohou lišit podle toho, zda uvedené zvíře samičího pohlaví patří k tomuto plemeni, ačkoliv je neznámého původu, nebo vzešlo ze šlechtitelského programu schváleném chovatelskou organizací nebo sdružením, které vede plemennou knihu.
Článek 4
Zvíře samičího pohlaví, jehož matka a matka matky jsou zapsány v doplňkovém oddíle plemenné knihy podle čl. 3 odst. 1 a jehož otec a oba dědové jsou zapsáni v hlavním oddíle knihy v souladu s kritérii stanovenými v článku 1, se považuje za čistokrevné zvíře samčího pohlaví a zapíše se do hlavního oddílu plemenné knihy podle článku 1.
Článek 5
Obsahuje-li hlavní oddíl plemenné knihy více tříd, zapíše se zvíře z jiného členského státu do té třídy, jejíž kritéria splňuje.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. července 1984,
kterým se mění příloha I rozhodnutí Rady 77/795/EHS, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství
(84/422/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 77/795/EHS ze dne 12. prosince 1977, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství [1], a zejména na čl.
5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že Francie, Itálie, Nizozemsko a Spojené království požádaly o změnu přílohy I uvedeného rozhodnutí Rady;
vzhledem k tomu, že Komise je přesvědčena, že tyto změny splňují požadavky čl. 5 odst. 2 uvedeného rozhodnutí Rady,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí Rady 77/795/EHS týkající se vzorkovacích nebo měřicích stanic se mění, jak je uvedeno v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. listopadu 1984
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Austrálie týkající se ujednání mezi Austrálií a Společenstvím o sýru
(84/560/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že během obchodních jednání v rámci Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) uzavřelo Společenství s Austrálií ujednání o sýru [1];
vzhledem k tomu, že pokud má být dosaženo cílů tohoto ujednání, je třeba změnit některá jeho ustanovení;
vzhledem k tomu, že Komise zahájila jednání s Austrálií v této věci a dosáhla s touto zemí uspokojivé dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Austrálie týkající se ujednání mezi Austrálií a Společenstvím o sýru se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 22. listopadu 1984
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Nového Zélandu, kterou se mění ujednání mezi Novým Zélandem a Evropským hospodářským společenstvím o dohodnutých pravidlech týkajících se sýra
(84/561/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že během obchodních jednání v rámci Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) uzavřelo Společenství s Novým Zélandem ujednání o sýru1;
vzhledem k tomu, že pokud má být dosaženo cílů tohoto ujednání, je třeba změnit některá jeho ustanovení;
vzhledem k tomu, že Komise zahájila o této věci jednání s Novým Zélandem a dosáhla s touto zemí uspokojivé dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Nového Zélandu, kterou se mění ujednání mezi Novým Zélandem a Evropským hospodářským společenstvím o dohodnutých pravidlech týkajících se sýra, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Směrnice Komise
ze dne 20. prosince 1983,
kterou se mění směrnice 71/393/EHS, 72/199/EHS a 78/633/EHS týkající se stanovení analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(84/4/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970, kterou se zavádějí metody odběru vzorků a analýzy Společenství pro úřední kontrol krmiv [1], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 71/393/EHS [2], 72/199/EHS [3] a 78/633/EHS [4] stanoví analytické metody pro stanovení obsahu surových olejů a tuků, virginiamycinu a zinkbacitracinu; že vznikla potřeba nahradit tyto metody metodami, které by odrážely vývoj vědeckých a technických poznatcích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 71/393/EHS se část 4 "Stanovení obsahu tuku" nahrazuje přílohou I této směrnice.
Článek 2
V příloze II směrnice 72/199/EHS se část 5 "Stanovení virginiamycinu difúzí na agaru" nahrazuje přílohou II této směrnice.
Článek 3
V příloze směrnice 78/633/EHS se část 1 "Stanovení zinkbacitracinu difúzí na agaru" nahrazuje přílohou III této směrnice.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 1984 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Druhá Směrnice Rady
ze dne 30. prosince 1983
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel
(84/5/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnicí Rady 72/166/EHS [4] ve znění směrnice 72/430/EHS [5] Rada sblížila právní předpisy členských států týkající se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 72/166/EHS ukládá každému členskému státu, aby přijal veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na jeho území, byla kryta pojištěním; že rozsah pojistné ochrany a její podmínky se určují v rámci těchto opatření;
vzhledem k tomu, že však i nadále existují výrazné rozdíly mezi právními předpisy různých členských států, pokud jde o rozsah této povinnosti uzavřít pojištění; že tyto rozdíly přímo ovlivňují vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je zejména opodstatněné rozšířit povinnost uzavřít pojištění tak, aby pojistné krytí zahrnovalo odpovědnost vyplývající z věcných škod;
vzhledem k tomu, že částky, do nichž je pojištění povinné, musejí v každém případě zajišťovat poškozeným náležitou náhradu škody bez ohledu na to, ve kterém členském státě k nehodě dojde;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit subjekt, který zaručí, že poškozený nezůstane neodškodněn v případě, kdy vozidlo, které nehodu způsobilo, není pojištěno či zjištěno; že je důležité stanovit, aniž by se tím měnily předpisy uplatňované členskými státy, pokud jde o subsidiární nebo nesubsidiární povahu náhrad škody vyplácených tímto subjektem, a pravidla platná pro subrogaci a regres, že poškozený z takové nehody by měl u takového subjektu jakožto prvního kontaktního místa moci uplatnit svůj nárok; že členským státům by se však mělo umožnit použít určitá omezená vyloučení odpovědnosti, pokud jde o výplatu náhrady škody tímto subjektem, a stanovit, že náhrada věcné škody způsobené nezjištěným vozidlem může být vzhledem k nebezpečí podvodného jednání omezena nebo vyloučena;
vzhledem k tomu, že je v zájmu poškozených, aby se účinky určitých ustanovení o vyloučení odpovědnosti omezovaly na vztah mezi pojistitelem a osobou, která za nehodu odpovídá; že však členské státy mohou v případě odcizených nebo násilím získaných vozidel stanovit, že náhradu škody zaplatí uvedený subjekt;
vzhledem k tomu, že ve snaze zmenšit finanční zatížení tohoto subjektu mohou členské státy stanovit určitou spoluúčast, když tento subjekt poskytuje náhradu věcných škod způsobených nepojištěnými vozidly nebo případně vozidly odcizenými nebo získanými násilím;
vzhledem k tomu, že rodinným příslušníkům pojištěné osoby, řidiče nebo kterékoli jiné odpovídající osoby by se měla poskytnout ochrana srovnatelná s ochranou kterýchkoli jiných třetích osob, v každém případě u škody na zdraví;
vzhledem k tomu, že odstranění kontrol pojištění je podmíněno tím, že národní kancelář pojistitelů hostitelské země kryje škody způsobené vozidly, která mají obvyklé stanoviště v jiném členském státě; že nejvhodnějším kritériem k určení toho, zda má vozidlo v daném členské státu obvyklé stanoviště, je, že má poznávací značku tohoto státu; že první odrážka čl. 1 odst.
4 směrnice 72/166/EHS by se měla v tomto směru pozměnit;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k výchozí situaci v některých členských státech, pokud jde na jedné straně o minimální částky a na druhé straně o krytí a spoluúčasti, které používá výše uvedený subjekt při věcné škodě, by se mělo přijmout ustanovení o přechodných opatřeních k postupnému provádění ustanovení směrnice o minimálních částkách a náhradě věcné škody tímto subjektem v těchto členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pojištění uvedené v článku 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS musí zahrnovat jak věcné škody, tak škody na zdraví.
2. Aniž jsou dotčeny případné vyšší částky kryté pojištěním, které členský stát může stanovit, vyžaduje každý členský stát, aby částky, na něž je pojištění povinné, činily alespoň:
- u škody na zdraví 350000 ECU, je-li pouze jeden poškozený; jestliže je u jedné nehody více než jeden poškozený, násobí se tato částka počtem poškozených,
- při věcné škodě 100000 ECU na nehodu bez ohledu na počet poškozených.
Místo uvedených minimálních částek mohou členské státy stanovit minimální částku 500000 ECU při škodě na zdraví, kde jde v rámci jedné nehody o víc než jednoho poškozeného, nebo jde-li o škodu na zdraví a o věcnou škodu, minimální celkovou částku 600000 ECU na nehodu, ať jsou počet poškozených či povaha škody jakékoli.
3. Pro účely této směrnice se "ECU" rozumí zúčtovací jednotka, jak ji definuje článek 1 nařízení (EHS) č.
3180/78 [6]. Převodní hodnota v národní měně, která se bere v úvahu pro jednotlivá po sobě jdoucí čtyřletá období počínaje 1. lednem prvního roku každého období, se rovná převodním hodnotám ECU k poslednímu dni září předchozího roku, za který jsou k dispozici ve všech měnách Společenství.
První období začíná 1. ledna 1984.
4. Každý členský stát zřídí nebo pověří subjekt, jehož úkolem je poskytovat náhradu škody minimálně do výše povinného pojištění pro případ věcných škod nebo škod na zdraví způsobených nezjištěným vozidlem nebo vozidlem, u něhož nebyla splněna pojistná povinnost stanovená v odstavci 1.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členského státu považovat náhradu škody tímto subjektem za subsidiární či nikoliv a právo stanovit, jak se mají řešit nároky mezi tímto subjektem a osobou či osobami odpovědnými za nehodu a ostatními pojistiteli či orgány sociálního zabezpečení, po nichž se požaduje, aby odškodnily poškozeného z téže nehody.
Poškozený může v každém případě uplatnit svůj nárok přímo vůči subjektu, který je na základě informace, již mu na jeho žádost poškozený poskytne, povinen dát zdůvodněnou odpověď, pokud jde o výplatu případné náhrady škody.
Členské státy však mohou výplatu náhrady škody uvedeným subjektem vyloučit u osob, které do vozidla, jež věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobilo, dobrovolně nastoupily, jestliže tento subjekt může prokázat, že věděly, že vozidlo není pojištěné.
Členské státy mohou výplatu náhrady škody tímto subjektem omezit nebo vyloučit v případě věcné škody způsobené nezjištěným vozidlem.
Pro případ věcné škody způsobené nepojištěným vozidlem mohou rovněž stanovit spoluúčast poškozeného do výše 500 ECU.
Každý členský stát dále při výplatě náhrady škody tímto subjektem použije své právní a správní předpisy, aniž je tím dotčen jakýkoli jiný postup příznivější pro poškozené.
Článek 2
1. Každý členský stát přijme potřebná opatření k zabezpečení toho, aby pro účely čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS bylo ve vztahu k nárokům třetích osob poškozených nehodou považováno za neplatné jakékoli zákonné ustanovení či smluvní ujednání obsažené v pojistce vydané podle čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS, které z pojištění vylučuje užívání či řízení vozidel
- osobami, které k tomu nejsou výslovně či nepřímo oprávněny, nebo
- osobami bez řidičského průkazu, který by jim dovoloval řídit dotyčné vozidlo, nebo
- osobami porušujícími zákonem stanovené technické podmínky týkající se stavu a bezpečnosti dotyčného vozidla.
Ustanovení či ujednání uvedená v první odrážce však lze uplatnit vůči osobám, které do vozidla, jež věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobilo, dobrovolně nastoupily, může-li pojistitel prokázat, že věděly o tom, že vozidlo bylo odcizeno.
Členské státy nemusí v případě nehod, k nimž dojde na jejich území, první pododstavec použít, nakolik může poškozený obdržet náhradu škody od orgánu sociálního zabezpečení.
2. V případě vozidel odcizených nebo získaných násilím mohou členské státy stanovit, že subjekt uvedený v čl. 1 odst. 4 vyplatí za podmínek stanovených v odstavci 1 tohoto článku náhradu škody místo pojistitele; má-li vozidlo obvyklé stanoviště v jiném členském státě, nemůže tento subjekt uplatňovat žádný regresní nárok proti jakémukoli subjektu v uvedeném členském státě.
Členské státy, které v případě odcizených nebo násilím získaných vozidel stanoví, že subjekt uvedený v čl. 1 odst. 4 vyplatí náhradu škody, mohou u věcných škod stanovit spoluúčast poškozeného do výše 250 ECU.
Článek 3
Rodinní příslušníci pojištěného, řidiče či kterékoli jiné osoby, která podle občanského práva v případě nehody nese odpovědnost a jejíž odpovědnost je kryta pojištěním uvedeným v čl. 1 odst. 1, nesmějí být v důsledku tohoto příbuzenského vztahu vyloučeni z pojištění u škod na zdraví, které sami utrpěli.
Článek 4
V čl. 1 bodě 4 směrnice 72/166/EHS se první odrážka nahrazuje tímto:
"— území státu, jehož poznávací značku vozidlo nese, nebo."
Článek 5
1. Členské státy změní své vnitrostátní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí, nejpozději do 31. prosince 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Takto pozměněné právní předpisy se použijí nejpozději ode dne 31. prosince 1988.
3. Odchylně od odstavce 2
a) se Řecké republice poskytuje lhůta do 31. prosince 1995, aby zvýšila částky kryté pojištěním na úrovně požadované čl. 1 odst.
2. Jestliže této možnosti využije, musí částka krytá pojištěním v poměru k částkám stanoveným tímto článkem dosáhnout:
- více než 16 % nejpozději 31. prosince 1988,
- 31 % nejpozději 31. prosince 1992;
b) ostatním členským státům se poskytuje lhůta do 31. prosince 1990, aby zvýšily částky kryté pojištěním na úrovně požadované v čl. 1 odst. 2. Členské státy, které této možnosti využijí, musí k datu uvedenému v odstavci 1 zvýšit částky kryté pojištěním minimálně o polovinu rozdílu mezi částkou krytou pojištěním platnou dne 1. ledna 1984 a částkami stanovenými v čl. 1 odst. 2.
4. Odchylně od odstavce 2
a) může Italská republika stanovit, že spoluúčast stanovená čl. 1 odst. 4 pátým pododstavcem činí do 31. prosince 1990 1000 ECU;
b) Řecká republika a Irsko mohou stanovit, že
- náhrada věcné škody poskytovaná subjektem uvedeným v čl. 1 odst. 4 je do 31. prosince 1992 vyloučena,
- spoluúčast stanovená v čl. 1 odst. 4 pátém pododstavci a spoluúčast uvedená v čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci činí do 31. prosince 1995 1500 ECU.
Článek 6
1. Komise podá nejpozději do 31. prosince 1989 Radě zprávu o situaci v členských státech, které využily přechodných opatření stanovených v čl. 5 odst. 3 písm. a) a odst. 4 písm. b), a případně jí podá návrhy, aby s přihlédnutím k vývoji situace tato opatření přezkoumala.
2. Komise podá nejpozději do 31. prosince 1993 Radě zprávu o stavu uplatňování této směrnice a případně jí podá návrhy, zejména pokud jde o úpravu částek stanovených v čl. 1 odst. 2 a 4.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. prosince 1983,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/756/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(84/8/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněná směrnicí 80/1267/EHS [2] a aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 83/276/EHS [4], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a z hlediska současného stavu techniky je nyní možné nejen doplnit určité požadavky a uvést je více do souladu se skutečnými zkušebními podmínkami, ale také požadavky zpřísnit s ohledem na zvýšení bezpečnosti cestujících ve vozidle i ostatních uživatelů pozemních komunikací,
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/756/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1984 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I směrnice 76/756/EHS
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud montáž dotyčných zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na tomto typu vozidel nebo na tomto vozidle splňuje požadavky této směrnice.
2. Od 1. dubna 1985 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice.
3. Od 1. října 1987 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, u nějž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. března 1984
o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění rtuti z jiných průmyslových oborů, než je elektrolýza alkalických chloridů
(84/156/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1], a zejména na články 6 a 12 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že pro účely ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví emisní normy pro vypouštění látek v seznamu I její přílohy; že článek 6 uvedené směrnice vyžaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž určení jakostních cílů pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že rtuť a její sloučeniny jsou uvedeny v seznamu I;
vzhledem k tomu, členské státy jsou povinny uplatňovat mezní hodnoty, s výjimkou případů, kdy lze použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že znečištění vod vypouštěním rtuti je způsobováno velkým počtem průmyslových oborů, je nutné stanovit zvláštní mezní hodnoty pro jednotlivé průmyslové obory a určit jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož je rtuť z těchto průmyslových oborů vypouštěna;
vzhledem k tomu, že účelem jakostních cílů musí být odstranění znečišťování rtutí různých částí vodního prostředí, které může být vypouštěním rtuti zasaženo;
vzhledem k tomu, že tyto jakostní cíle jsou stanoveny výslovně k tomuto účelu, a nikoli s úmyslem určit pravidla pro ochranu spotřebitele nebo pro prodej produktů pocházejících z vodního prostředí;
vzhledem k tomu, že má být zaveden zvláštní monitorovací postup umožňující členským státům prokázat dodržování jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že pro účinné provádění této směrnice přijmou členské státy opatření k monitorování vodního prostředí zasaženého výše uvedeným vypouštěním rtuti; že směrnice 76/464/EHS nestanoví pravomoci k zavedení tohoto monitorování, že z toho důvodu, že Smlouva nestanoví pravomoci k tomuto účelu, se použije článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v případě vypouštění z určitých typů provozů, pro něž není možné stanovit emisní normy nebo je pravidelně monitorovat z důvodu přirozené rozptýlenosti zdrojů, musí být připraveny zvláštní programy k zamezení nebo odstranění znečišťování rtutí pocházejícího z těchto provozů; že článek 6 směrnice 76/464/EHS neobsahuje odpovídající pravomoci a že tyto pravomoci nejsou uvedeny ani ve zvláštních ustanovení Smlouvy, použije se tedy článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že směrnice 82/176/EHS [5] stanoví mezní hodnoty pro vypouštění rtuti z průmyslu elektrolýzy alkalických chloridů do vodního prostředí a rovněž určuje jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož je rtuť vypouštěna;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Komise předkládala každé čtyři roky zprávu o provádění této směrnice členskými státy;
vzhledem k tomu, že podzemní vody jsou vyňaty z působnosti této směrnice, neboť podléhají směrnici 80/68/EHS [6];
vzhledem k tomu, že úroveň industrializace v Grónsku je v důsledku celkové situace na ostrově velmi nízká, a zejména s ohledem na jeho řídké osídlení, značnou rozlohu a zvláštní geografickou polohu se tato směrnice pro Grónsko nevztahuje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice:
- stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem uvedených v čl. 2 písm. e) této směrnice pro rtuť vypouštěnou z průmyslových závodů,
- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro rtuť ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty pro splnění podmínek obsažených v povoleních vydaných příslušnými orgány členských států pro stávající vypouštění,
- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení obsahu rtuti v odpadních vodách a ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,
- žádá členské státy, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států,
- žádá členské státy, aby vypracovaly programy k zamezení nebo odstranění znečišťování způsobeného vypouštěním ve smyslu článku 4.
2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "rtutí":
- elementární rtuť,
- rtuť obsažená v některé z jejích sloučenin;
b) "mezními hodnotami":
hodnoty uvedené v příloze I;
c) "jakostními cíli":
požadavky uvedené v příloze II;
d) "nakládáním se rtutí":
jakýkoli průmyslový proces zahrnující výrobu nebo používání rtuti nebo jakýkoli jiný průmyslový proces, ve kterém je přítomnost rtuti podstatná;
e) "průmyslovým závodem":
závod, v němž se nakládá se rtutí nebo s jinými látkami obsahujícími rtuť, s výjimkou průmyslových závodů uvedených v čl. 2 odst. d) směrnice 82/176/EHS;
f) "stávajícím závodem":
průmyslový závod, který je v provozu v den oznámení této směrnice;
g) "novým závodem":
- průmyslový závod, v němž se zahájí provoz po dni oznámení této směrnice,
- stávající průmyslový závod, jehož kapacita nakládání se rtutí se po dni oznámení této směrnice podstatně zvýší.
Článek 3
1. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy pro vypouštění jsou stanoveny v příloze I.
2. Mezní hodnoty jsou obvykle uplatňovány v místě, ve kterém jsou odpadní vody obsahující rtuť vypouštěny z průmyslového závodu.
Jsou-li odpadní vody obsahující rtuť čištěny mimo průmyslový závod, v čistírně odpadních vod určené k odstraňování rtuti, může členský stát povolit uplatnění mezních hodnot v místě, kde jsou odpadní vody vypouštěny z čistírny odpadních vod.
3. Povolení podle článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat opatření nejméně tak přísná, jako jsou opatření uvedená v příloze I této směrnice, s výjimkou případů, kdy členský stát splňuje požadavky čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS na základě přílohy II této směrnice a přílohy IV směrnice 82/176/EHS.
Povolení se přezkoumává nejméně každé čtyři roky.
4. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z odstavců 1, 2 a 3 a ze směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy udělit povolení novým závodům jen tehdy, jestliže tyto závody používají normy odpovídající nejlepším dostupným technickým prostředkům, aby se odstranilo znečištění v souladu s článkem 2 zmíněné směrnice nebo aby se předešlo porušování pravidel hospodářské soutěže.
Pokud členský stát použije jakoukoli metodu, u které z technických důvodů neodpovídají zamýšlená opatření nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží tento členský stát před vydáním každého povolení Komisi zdůvodnění svého postupu.
Komise neprodleně postoupí tato zdůvodnění ostatním členským státům a zašle jim bez prodlení zprávu, v níž oznámí své stanovisko k odchylce uvedené v předchozím pododstavci.
Pokud je to nutné, předloží současně Radě příslušné návrhy.
5. Referenční metoda rozboru ke stanovení přítomnosti rtuti je uvedena v příloze III bodu 1 směrnice 82/176/EHS.
Jiné metody mohou být použity za předpokladu, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod jsou alespoň takové, jako u metod stanovených v příloze III bodu 1 směrnice 82/176/EHS.
Požadovaná přesnost pro měření průtoku při vypouštění je stanovena v příloze III bodu 2 uvedené směrnice.
Článek 4
1. Členské státy vypracují zvláštní programy pro vypouštění rtuti z rozptýlených zdrojů, které nejsou průmyslovými závody a u nichž emisní normy podle článku 3 nemohou být v praxi uplatněny.
2. Cílem těchto programů je zamezit znečištění nebo jej odstranit.
Programy obsahují zejména nejvhodnější opatření a technologie pro nahrazení, zadržení a k recyklaci rtuti.
Odstranění odpadu obsahujícího rtuť se provádí v souladu se směrnicí Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxických a nebezpečných odpadech [7],, ve znění Aktu o přistoupení z roku 1979.
3. Tyto zvláštní programy se zavádějí od 1. července 1989 a jejich obsah bude oznámen Komisi.
Článek 5
Dotyčné členské státy odpovídají za monitorování vodního prostředí, které je zasaženo vypouštěním z průmyslových závodů.
V případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států, spolupracují dotčené členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.
Článek 6
1. Na základě informací, které členské státy vždy poskytnou Komisi na její žádost v souladu s článkem 13 směrnice 76/464/EHS a které se týkají zejména:
- podrobností o povoleních stanovujících emisní normy pro vypouštění rtuti,
- závěrů ze soupisu o vypouštění rtuti do vod uvedených v čl. 1 odst. 2,
- výsledků měření prováděného ve vnitrostátní síti vytvořené za účelem stanovování koncentrací rtuti,
vypracuje Komise každé čtyři roky srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy.
2. V případě zásadních změn ve vědeckém poznání o toxicitě, persistenci a akumulaci rtuti v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků, předloží Komise Radě v případě potřeby příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů nebo na stanovení dalších mezních hodnot a jakostních cílů.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice se nevztahuje na Grónsko.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. dubna 1984, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o schvalování osob pověřených prováděním povinného auditu účetních dokumentů
(84/253/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle směrnice 78/660/EHS [4] musí být audit u ročních účetních závěrek některých forem společností prováděn jednou nebo více osobami, které jsou k tomu oprávněny, a pouze společnosti uvedené v článku 11 uvedené směrnice mohou být osvobozeny od povinnosti auditu;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice byla doplněna směrnicí 83/349/EHS [5] o konsolidovaných účetních závěrkách;
vzhledem k tomu, že je třeba harmonizovat kvalifikaci osob, které jsou oprávněny k provádění povinného auditu účetních dokumentů; že je třeba zabezpečit, aby tyto osoby byly nezávislé a bezúhonné;
vzhledem k tomu, že je nutné na základě zkoušky odborné způsobilosti zajistit vysokou úroveň teoretických znalostí nezbytných k provádění povinného auditu účetních dokumentů, jakož i schopnost využívat těchto znalostí při praktickém provádění tohoto auditu;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít pravomoc úředně schvalovat osoby, které nesplňují všechny požadované podmínky týkající se teoretického vzdělání, které se však touto profesní činností, jež jim přináší dostatečné zkušenosti z oblasti financí, práva a účetnictví, zabývají dlouhá léta a které úspěšně složí zkoušku odborné způsobilosti;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít také pravomoc přijímat přechodná opatření ve prospěch odborníků;
vzhledem k tomu, že členské státy budou moci úředně schvalovat jak fyzické osoby, tak auditorské společnosti, které mohou být právnickými osobami anebo jinými společnostmi nebo sdruženími;
vzhledem k tomu, že fyzické osoby provádějící povinný audit účetních dokumentů jménem takové auditorské společnosti musí splňovat podmínky této směrnice;
vzhledem k tomu, že členský stát bude moci úředně schválit osoby, které v zahraničí získají kvalifikaci rovnocennou kvalifikaci předepsané touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že je třeba připustit, aby některý členský stát, jenž v okamžiku přijetí této směrnice uznává kategorie fyzických osob, které splňují podmínky uložené v této směrnici, ale jejichž úroveň zkoušky odborné způsobilosti je pod úrovní ukončeného vysokoškolského vzdělání, mohl i nadále za určitých podmínek a až do další koordinace poskytnout takovýmto osobám zvláštní úřední schválení k provádění povinného auditu účetních dokumentů společností a sdružení podniků omezené velikosti, pokud tento členský stát nevyužije možnosti osvobození od povinnosti sestavovat konsolidované účetní závěrky, které jsou dány směrnicemi Společenství;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nezabývá ani právem usazování ani volným pohybem služeb, pokud jde o osoby pověřené prováděním povinného auditu účetních dokumentů;
vzhledem k tomu, že uznávání úředního schválení osob z jiných členských států za účelem výkonu takového auditu bude zvlášť upraveno směrnicemi o přístupu k činnostem v oblasti financí, ekonomiky a účetnictví a o jejich výkonu, jakož i o volném pohybu služeb v uvedených oblastech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I Oblast působnosti
Článek 1
1. Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na vnitrostátní právní a správní předpisy týkající se osob pověřených a) prováděním povinných auditu účetních závěrek společností a podniků a ověřováním souladu výročních zpráv s těmito ročními účetními závěrkami, jsou-li tento audit a toto ověřování nařízeny předpisy Společenství;
b) prováděním povinného auditu konsolidovaných účetních závěrek skupin podniků a ověřováním souladu výročních zpráv s těmito konsolidovanými účetními závěrkami, jsou-li tento audit a toto ověřování nařízeny předpisy Společenství.
2. Osoby uvedené v odstavci 1 mohou být, v závislosti na právních předpisech každého členského státu, buď osobami fyzickými, nebo právnickými, nebo mít jinou formu společnosti nebo sdružení (auditorskou společnost ve smyslu této směrnice).
ODDÍL II Pravidla úředního schvalování
Článek 2
Orgány členských států mohou schválit pouze
a) fyzické osoby, které splňují alespoň podmínky stanovené v článcích 3 až 19; b) auditorské společnosti, které splňují alespoň tyto podmínky:
i) fyzické osoby provádějící povinný audit dokumentů uvedených v článku 1 jménem auditorské společnosti musí splňovat alespoň podmínky stanovené v článcích 3 až 19; členské státy mohou stanovit, že tyto osoby musí být také úředně schváleny;
ii) většinu hlasovacích práv musí držet fyzické osoby nebo auditorské společnosti splňující alespoň podmínky stanovené v článcích 3 až 19 s výjimkou čl. 11 odst.
1 písm. b); členské státy mohou stanovit, že tyto fyzické osoby nebo auditorské společnosti musí být také úředně schváleny. Ty členské státy, které takovou podmínku neukládají v okamžiku přijetí této směrnice, ji však nemusí ukládat, jsou-li všechny podíly v auditorské společnosti zapsány a mohou být převedeny jen se souhlasem auditorské společnosti, anebo stanoví-li tak členský stát, se souhlasem příslušného orgánu;
iii) většinu členů správního nebo řídícího orgánu auditorské společnosti musí tvořit fyzické osoby nebo auditorské společnosti splňující alespoň podmínky stanovené články 3 až 19; členské státy mohou stanovit, že tyto fyzické osoby nebo auditorské společnosti musí být také úředně schváleny.
Je-li takový orgán tvořen pouze dvěma členy, musí tyto podmínky splňovat alespoň jeden z nich.
14 odst. 2, musí být úřední schválení auditorské společnosti odvoláno, není-li splněna některá z podmínek uvedených v písmenu b).
Členské státy mohou nicméně stanovit nanejvýš dvouletou lhůtu, v níž musí být splněny podmínky stanovené v písm. b) bodech ii) a iii).
2. Orgány členských států mohou být pro účely této směrnice profesní sdružení, pokud je vnitrostátní právo opravňuje k udělování úředního schválení ve smyslu této směrnice.
Článek 3
Orgány členského státu udělí úřední schválení jen osobám bezúhonným a neprovozujícím žádnou činnost, která je podle právních předpisů daného členského státu neslučitelná s povinným auditem dokumentů uvedeným v čl. 1 odst. 1.
Článek 4
Fyzická osoba může získat úřední schválení k provádění povinného auditu dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1, pouze pokud dosáhla úrovně vzdělání nutné pro přijetí na vysokou školu, absolvovala program teoretického a praktického vzdělávání a složila zkoušku odborné způsobilosti na vysokoškolské úrovni, pořádanou nebo uznávanou státem.
Článek 5
Zkouška odborné způsobilosti uvedená v článku 4 musí zaručit nezbytnou úroveň teoretických znalostí v oborech souvisejících s prováděním povinného auditu dokumentů uvedeným v čl. 1 odst. 1 a schopnost uplatnit takové znalosti v praxi.
Alespoň část této zkoušky musí být v písemné formě.
Článek 6
Zkouška zaměřená na prověření teoretických znalostí se musí týkat zejména těchto oblastí: a) - provádění auditu,
- analýza a kritické zhodnocení ročních účetních závěrek,
- všeobecné účetnictví,
- konsolidované účetní závěrky,
- nákladové a provozní účetnictví,
- vnitřní audit,
- standardy týkající se sestavení ročních účetních a konsolidovaných účetních závěrek a metod oceňování rozvahových položek a výpočtu hospodářského výsledku,
- právní předpisy a profesní standardy týkající se povinného auditu účetních dokumentů a osob provádějících tento audit;
b) jsou-li relevantní pro provádění auditu:
- právo obchodních společností, - úpadkové právo,
- daňové právo,
- občanské a obchodní právo,
- pracovní právo a právo sociálního zabezpečení,
- informační a výpočetní systémy,
- podniková, všeobecná a finanční ekonomika,
- matematika a statistika,
- obecné zásady finančního řízení podniků.
Článek 7
1. Odchylně od článků 5 a 6 může členský stát stanovit, že osoba, která úspěšně složila vysokoškolskou nebo jinou rovnocennou zkoušku nebo která má vysokoškolský titul nebo rovnocennou kvalifikaci v jednom nebo více předmětech uvedených v článku 6, může být osvobozena od zkoušky teoretických znalostí z předmětů, kterých se taková zkouška nebo titul týkaly.
2. Odchylně od článku 5 může členský stát stanovit, že držitel vysokoškolského titulu nebo rovnocenné kvalifikace v jednom předmětu nebo více předmětech uvedených v článku 6 může být osvobozen od zkoušky schopnosti praktického uplatnění teoretických znalostí takových předmětů, pokud absolvoval praxizakončenou zkouškou nebo udělením diplomu, uznaných státem.
Článek 8
1. Aby byla zabezpečena schopnost uplatnit teoretické zkušenosti v praxi, jejíž ověření součástí předepsané zkoušky, musí osoba absolvovat alespoň tříletou odbornou praxi, mimo jiné při provádění auditu ročních účetních a konsolidovaných účetních závěrek nebo podobných finančních výkazů.
Tato praxe musí alespoň ze dvou třetin probíhat u osoby úředně schválené podle práva členského státu v souladu s touto směrnicí; členské státy však mohou povolit, aby odborná praxe probíhala u osoby úředně schválené podle práva jiného členského státu a v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy zajistí, aby veškerá odborná praxe probíhala pod dohledem osob, které poskytují dostatečné záruky týkající se odborné přípravy uchazeče.
Článek 9
Členské státy mohou k provádění povinného auditu dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1, schválit osoby, které nesplňují podmínky stanovené v článku 4, prokáží-li, a) že po dobu patnácti let vykonávaly odborné činnosti, které jim umožnily získat dostatečné zkušenosti v oblasti financí, práva a účetnictví, a úspěšně složily zkoušku odborné způsobilosti podle článku 4, nebo
b) že po dobu sedmi let vykonávaly odborné činnosti ve stejných oborech, a kromě toho absolvovaly odbornou praxi uvedenou v článku 8 a složily zkoušku odborné způsobilosti podle článku 4.
Článek 10
1. Členské státy mohou od délky odborné činnosti uvedené v článku 9 odečíst počet let teoretického vzdělávání v oborech uvedených v článku 6, bylo-li toto vzdělání zakončeno zkouškou uznávanou státem.
Toto období nesmí být kratší než jeden rok a od délky odborné činnosti nelze odečíst více než čtyři roky.
2. Délka odborné činnosti, stejně jako délka odborné praxe, nesmí být kratší než program teoretického a praktického vzdělávání požadovaný v článku 4.
Článek 11
1. Orgány členského státu mohou schválit osoby, které získaly část kvalifikace nebo celou kvalifikaci v jiném státě, splňují-li obě tyto podmínky:
a) jejich kvalifikaci shledají příslušné orgány jako rovnocennou té, jež je požadována podle práva tohoto členského státu v souladu s touto směrnicí, a
b) tyto osoby prokáží právnické znalosti požadované v daném členském státě pro provádění povinného auditu účetních dokumentů, uvedené v čl. 1 odst.
1. Orgány tohoto členského státu však nemusí toto prokázání požadovat, shledají-li právnické znalosti získané v jiném státě za dostačující.
2. Použije se článek 3.
Článek 12
1. Členský stát může v souladu s touto směrnicí považovat za úředně schválené odborníky, kteří byli úředně schváleni individuálními rozhodnutími příslušných orgánů tohoto členského státu před nabytím účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2.
2. Přijetí fyzické osoby za člena profesního sdružení uznaného státem, dává-li podle právních předpisů tohoto státu toto přijetí za člena sdružení právo provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1, může být považováno za úřední schválení individuálním rozhodnutím ve smyslu odstavce 1 tohoto článku.
Článek 13
Až do nabytí účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2 může členský stát v souladu s touto směrnicí považovat za úředně schválené ty odborníky, kteří nebyli úředně schváleni individuálními rozhodnutími příslušných orgánů, kteří však mají v daném členském státě stejnou kvalifikaci jako osoby úředně schválené individuálními rozhodnutími a kteří provádějí ke dni úředního schválení povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 jménem takových úředně schválených osob.
Článek 14
1. Členský stát může považovat za úředně schválené v souladu s touto směrnicí auditorské společnosti, které byly úředně schváleny individuálními rozhodnutími příslušných orgánů daného členského státu před nabytím účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2.
2. Podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. b) bodech ii) a iii) musí být splněny ve lhůtě, která nesmí být stanovena delší než pět let ode dne nabytí účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2.
3. Fyzické osoby, které až do nabytí účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2 prováděly audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 jménem auditorské společnosti, mohou po tomto datu získat oprávnění k pokračování v této činnosti, i když nesplňují všechny podmínky uložené touto směrnicí.
Článek 15
Odborníci, kteří nebyli úředně schváleni individuálním rozhodnutím příslušných orgánů, avšak mají v některém členském státě oprávnění provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 a tuto činnost až do té doby skutečně vykonávali, mohou být až do uplynutí jednoho roku po nabytí účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2 úředně schváleni tímto členským státem v souladu s touto směrnicí.
Článek 16
Po dobu jednoho roku po nabytí účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2 mohou členské státy uplatňovat přechodná opatření ohledně odborníků, kteří po tomto dni budou mít i nadále právo ověřovat roční účetní závěrky některých forem společností nebo podniků, které nepodléhají povinnému auditu, avšak po zavedení nového povinného auditu by tuto činnost nemohli vykonávat, pokud by v jejich prospěch nebyla přijata zvláštní opatření.
Článek 17
Pro články 15 a 16 se použije článek 3.
Článek 18
1. Po dobu šesti let po nabytí účinnosti předpisů uvedených v čl. 30 odst. 2 mohou členské státy uplatňovat přechodná opatření ohledně osob již procházejících odborným nebo praktickým vzděláváním ke dni nabytí účinnosti uvedených předpisů, které by po ukončení svého vzdělávání nesplňovaly podmínky stanovené touto směrnicí a nemohly by z tohoto důvodu provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1, k čemuž byly připravovány.
2. Použije se článek 3.
Článek 19
Odborníci uvedení v článcích 15 a 16 nebo osoby uvedené v článku 18 mohou být odchylně od článku 4 úředně schváleni pouze tehdy, shledají-li příslušné orgány, že jsou způsobilí provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 a že mají rovnocennou kvalifikaci jako osoby úředně schválené podle článku 4.
Článek 20
Členské státy, které nevyužijí možnosti dané čl. 51 odst. 2 směrnice 78/660/EHS a v nichž ke dni přijetí této směrnice mohou některé kategorie fyzických osob provádět podle vnitrostátních právních předpisů povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) této směrnice, mohou až do další koordinace povinného auditu účetních dokumentů zvlášť schválit pro provádění povinného auditu dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) podnikům, které nepřekračují limity ve dvou ze tří kritérií stanovených v článku 27 směrnice 78/660/EHS, fyzické osoby, které jednají vlastním jménem, a) pokud splňují podmínky stanovené v článcích 3 až 19 této směrnice kromě toho, že úroveň zkoušky odborné způsobilosti může být nižší, než jak požaduje článek 4 této směrnice, a
b) již prováděly povinný audit této společnosti, dříve než překročila limity ve dvou ze tří kritérií stanovených v článku 11 směrnice 78/660/EHS.
Je-li však společnost součástí skupiny podniků podléhajících konsolidaci, která překračuje stanovené limity ve dvou ze tří kritérií uvedených v článku 27 směrnice 78/660/EHS, nesmějí tyto osoby v této společnosti provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) této směrnice.
Článek 21
Členský stát, který nevyužije možnosti dané čl. 6 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a v němž v okamžiku přijetí této směrnice mohou některé kategorie fyzických osob provádět podle vnitrostátních právních předpisů povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) této směrnice, může až do další koordinace povinného auditu účetních dokumentů zvlášť schválit pro provádění povinného auditu osobu ve smyslu článku 20 této směrnice, pokud sdružení podniků podléhající konsolidaci nepřekročí k rozvahovému dni mateřského podniku na základě jeho posledních ročních účetních závěrek limity u dvou ze tří kritérií uvedených v článku 27 směrnice 78/660/EHS, pokud je uvedená osoba oprávněna provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) této směrnice ve všech podnicích, jichž se konsolidace týká.
Článek 22
Členský stát, který využije článek 20, může umožnit, aby odborná praxe osob uvedených v článku 8 mohla být vykonána pod dohledem osoby, která byla podle právních předpisů tohoto členského státu úředně schválena k provádění povinného auditu uvedených v článku 20.
ODDÍL III Řádný výkon profese a nezávislost
Článek 23
Členské státy nařídí osobám úředně schváleným k provádění povinného auditu dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1, aby tento audit prováděly řádně a podle svého nejlepšího svědomí.
Článek 24
Členské státy nařídí, aby takové osoby neprováděly povinný audit, nejsou-li nezávislé podle právních předpisů členského státu, který audit nařizuje.
Článek 25
Články 23 a 24 se také použijí pro fyzické osoby, které splňují podmínky stanovené v článcích 3 až 19 a které provádějí povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 jménem auditorské společnosti.
Článek 26
Členské státy zajistí, aby úředně schválené osoby podléhaly příslušným sankcím, neprovádějí-li audit v souladu s články 23, 24 a 25.
Článek 27
Členské státy zajistí, aby společníci a akcionáři úředně schválené auditorské společnosti a členové správního, řídícího a dozorčího orgánu takových společností, kteří osobně nesplňují podmínky stanovené v článcích 3 až 19 v daném členském státě, přinejmenším nezasahovali do provádění auditu způsobem, který by ohrozil nezávislost fyzických osob, které vykonávají audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 jménem auditorské společnosti.
ODDÍL IV Zveřejňování informací
Článek 28
1. Členské státy zajistí, aby jména a adresy veškerých fyzických osob a auditorských společností úředně schválených pro provádění povinného auditu dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 byly přístupné veřejnosti.
2. Kromě toho musí každá úředně schválená auditorská společnost zpřístupnit veřejnosti a) jména a adresy fyzických osob uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. b) bodě i);
b) jména a adresy společníků nebo akcionářů auditorské společnosti a
c) jména a adresy členů správního nebo řídícího orgánu auditorské společnosti.
3. Je-li určité fyzické osobě povoleno provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 u určité společnosti za podmínek uvedených v článcích 20, 21 a 22, použije se odstavec 1 tohoto článku. Je však nutno uvést kategorie společností nebo sdružení podniků, kde je takový audit povolen.
ODDÍL V Závěrečná ustanovení
Článek 29
Kontaktní výbor zřízený článkem 52 směrnice 78/660/EHS a) také podporuje, aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, harmonizované uplatňování této směrnice pomocí pravidelných jednání, zejména o konkrétních obtížích vznikajících v souvislosti s jejím uplatňováním;
b) radí Komisi v případě potřeby ve věcech doplnění nebo změn této směrnice.
Článek 30
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se předpisy uvedené v odstavci 1 použijí až od 1. ledna 1990.
3. Členské státy zajistí, aby byla Komise sdělena hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Členské státy rovněž zajistí, aby byly Komise sděleny seznamy zkoušek pořádaných nebo uznávaných podle článku 4.
Článek 31
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 7. června 1984,
kterou se mění přílohy směrnice Rady 77/96/EHS o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na trichinely (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí
(84/319/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na trichinely (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [1] naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že nedávné studie umožnily vypracovat některé metody pro zjišťování výskytu trichinel ve vepřovém mase; že spolehlivost těchto metod z hlediska ochrany zdraví je rovnocenná spolehlivosti stávajících metod; že by se proto příloha I směrnice 77/96/EHS měla patřičně doplnit;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění práce při vyšetřování na výskyt trichinel by se mělo třetím zemím a členským státům dovolit, aby si zvolily mezi vyšetřovacími metodami, které jsou k dispozici;
vzhledem k tomu, že musí být provedeny určité úpravy v současnosti používaných metod vyšetření na výskyt trichinel a pokud jde o podmínky, které laboratoře zapojené do zjišťování výskytu trichinel, musí splňovat;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/96/EHS se mění v souladu s přílohou.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. června 1984,
kterou se mění směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem
(84/335/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dne 19. března 1981 byl Radě zaslán návrh Komise na změnu některých ustanovení směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [4], naposledy pozměněné směrnicí 84/186/EHS [5]; že účelem tohoto návrhu je především změna a vyjasnění pravidel pro prohlídky, vyřešení otázky financování nákladů na prohlídky a posunutí data ukončení odchylky uvedené v čl. 16a písm. a) třetí odrážce, která se týká porážky a vykolení drůbeže tak, aby odchylka byla prodloužena z 15. srpna 1981 na 15. srpna 1986 s ohledem na skutečnost, že produkce částečně vykoleného drůbežího masa je v některých členských státech stále značně velká;
vzhledem k tomu, že směrnice 71/118/EHS omezuje zejména používání chlazení čerstvého drůbežího masa ponorem do vody prováděným v souladu s uvedenou směrnicí, a to u jatečně upravených těl drůbeže, která se po zchlazení okamžitě zmrazují nebo hluboce zmrazují; že uvedená směrnice dává členským státům možnost přiznat odchylky od tohoto ustanovení; že přiznané odchylky končí dnem 30. června 1984;
vzhledem k tomu, že mimo to dne 14. února 1979 zaslala Komise Radě návrh na prodloužení používání postupu chlazení u jatečně upravených těl určených k uvádění na trh v chlazeném stavu;
vzhledem k tomu, že bylo odsouhlaseno odložení data ukončení přiznaných odchylek jako preventivního opatření do přijetí konečných předpisů Společenství pro náklady na prohlídky vyplývající ze směrnice 71/118/EHS, pro stanovení zvláštních hygienických podmínek, za kterých se u čerstvého drůbežího masa, které není okamžitě zmrazeno nebo hluboce zmrazeno, může použít tzv. protiproudové chlazení, a pro produkci a prohlídku částečně vykolené drůbeže;
vzhledem k tomu, že Rada z tohoto hlediska prozkoumala návrhy Komise; že, než budou tyto návrhy přijaty, je třeba datum vypršení uvedených odchylek znovu posunout,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/118/EHS se mění takto:
1. V čl. 14 odst. 2 prvním pododstavci se v poslední větě slova "30. června 1984" nahrazují slovy "31. prosince 1984".
2. V čl. 16a písm. a) se ve třetí odrážce slova "30. června 1984" nahrazují slovy "31. prosince 1984".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. června 1984,
kterou se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se slintavky a kulhavky a vezikulární choroby prasat
(84/336/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 64/432/EHS [3] naposledy pozměněná směrnicí 83/646/EHS [4] stanoví veterinární podmínky, kterým musí odpovídat živý skot a prasata určené pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice 72/461/EHS [5] naposledy pozměněná směrnicí 83/646/EHS stanoví veterinární podmínky, kterým musí odpovídat zvířata, jejichž maso je určeno pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že až do zavedení definitivního režimu Společenství pro zdolávání slintavky a kulhavky a aniž je tím dotčeno závěrečné řešení, které má být přijato, je třeba, aby opatření Společenství podle článků 4a a 4b směrnice 64/432/EHS a článku 13 směrnice 72/461/EHS byla zachována po další období jako prozatímní ochranné opatření pro udržení tradičních obchodních toků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění takto:
1. V článku 4a se v prvním pododstavci slova "30. června 1984" nahrazují slovy "31. prosince 1984".
2. V článku 4b se v prvním a druhém pododstavci slova "30. června 1984" nahrazují slovy "31. prosince 1984".
Článek 2
V článku 13 směrnice 72/461/EHS se slova "30. června 1984" nahrazují slovy "31. prosince 1984".
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1984.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení (84/360/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [4], 1977 [5] a 1983 [6] kladou důraz na prevenci a snižování znečištění ovzduší;
vzhledem zejména k tomu, že akční programy z let 1973 a 1977 předpokládají nejen objektivní zhodnocení rizik, jež znečištění ovzduší představuje pro lidské zdraví a životní prostředí, ale i vytčení kvalitativních cílů a stanovení kvalitativních norem, zvláště pro ty látky znečišťující ovzduší, které jsou považovány za nejnebezpečnější;
vzhledem k tomu, že Rada v rámci těchto programů již přijala několik směrnic;
vzhledem rovněž k tomu, že Společenství se rozhodnutím 81/462/EHS [7] stalo smluvní stranou Úmluvy o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států;
vzhledem k tomu, že akční program z roku 1983, jehož obecné zásady byly schváleny Radou Evropských společenství a zástupci členských států zasedajících v Radě, předpokládá, že Komise bude dále pracovat na stanovení norem kvality ovzduší a že tam, kde to bude vhodné, budou stanoveny mezní hodnoty emisí pro určité typy zdrojů;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy mají právní a správní předpisy týkající se boje proti znečišťování ovzduší ze stacionárních průmyslových zařízení a že několik členských států se nachází v procesu novelizace stávajících předpisů;
vzhledem k tomu, že rozdíly v předpisech týkajících se boje proti znečištění ovzduší z průmyslových zařízení, které jsou v současné době platné či novelizované v jednotlivých členských státech, mohou mít za následek nerovné podmínky hospodářské soutěže a mají proto přímý vliv na chod společného trhu; že z tohoto důvodu je v této oblasti vyžadováno sblížení právních předpisů v souladu s článkem 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že jedním ze základních úkolů Společenství je podporovat harmonický rozvoj hospodářských činností ve Společenství a nepřetržitý a vyvážený růst, který není možné si představit bez boje proti znečištění a škodlivým látkám nebo bez úsilí o zlepšení kvality života a ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že by Společenství mělo a musí podporovat zvýšení účinnosti boje proti znečišťování ovzduší ze stacionárních průmyslových zařízení vedeného členskými státy;
vzhledem k tomu, že pro dosažení těchto cílů by měly být přijaty určité zásady s cílem zavedení řady opatření a postupů určených k prevenci a snižování znečištění ovzduší z průmyslových zařízení ve Společenství;
vzhledem k tomu, že úsilí Společenství o zavedení těchto zásad může být při uvážení mnohotvárnosti situací a základních principů, na nichž jsou založeny jednotlivé národní politiky, pouze postupné;
vzhledem k tomu, že by nejdříve měl být zaveden obecný rámec, který by členským státům umožnil tam, kde je to nezbytné, přizpůsobit své stávající předpisy zásadám přijatým na úrovni Společenství; že členské státy by proto měly zavést systém podrobující předběžnému povolení provoz a podstatné změny stacionárních průmyslových zařízení, které mohou způsobovat znečišťování ovzduší;
vzhledem rovněž k tomu, že by příslušné vnitrostátní úřady měly udělovat takové povolení pouze v případě splnění některých podmínek, a to zejména podmínky přijetí všech vhodných preventivních opatření a podmínky, že provoz zařízení nesmí znečišťovat ovzduší významnou měrou;
vzhledem k tomu, že ve zvláště znečištěných oblastech a v oblastech vyžadujících zvláštní ochranu by mělo být možné uplatnit zvláštní ustanovení;
vzhledem k tomu, že pravidla použitelná pro postupy udělování povolení a stanovování emisí musí vyhovovat určitým požadavkům;
vzhledem k tomu, že v určitých situacích musí příslušné úřady zvažovat nutnost uložení dalších požadavků, které však nesmí vést k nadměrným nákladům pro dané zařízení;
vzhledem k tomu, že předpisy přijaté na základě této směrnice by měly být na stávající zařízení uplatňovány postupně, přičemž musí být brán ohled na technické faktory a ekonomické dopady;
vzhledem k tomu, že musí být přijato ustanovení pro spolupráci členských států mezi sebou a s Komisí za účelem usnadnění provádění opatření pro prevenci a snižování znečištění ovzduší a vývoj preventivní technologie,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je zavést další opatření a postupy určené k prevenci a snižování znečištění ovzduší z průmyslových zařízení v rámci Společenství, a to zejména z těch zařízení, která patří do kategorií uvedených v příloze I.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: 1. "znečištěním ovzduší" lidskou činností přímo či nepřímo způsobené vniknutí látek nebo energie do ovzduší, které má škodlivé účinky vedoucí k ohrožení lidského zdraví, k poškození biologických zdrojů a ekosystémů, ke škodě na hmotném majetku či k narušení rekreačního využití nebo jiného legitimního využívání životního prostředí.
2. "zařízením" jakýkoli závod nebo jiné stacionární zařízení používané pro průmyslové nebo veřejné účely, které může znečišťovat ovzduší.
3. "stávajícím zařízením" zařízení uvedené do provozu před 1. červencem 1987 nebo postavené či povolené před tímto datem.
4. "mezními hodnotami kvality ovzduší" hodnoty koncentrace znečišťujících látek v ovzduší pro stanovené období, které nesmějí být překročeny.
5. "mezními hodnotami emisí" hodnoty koncentrace nebo hmotnosti znečišťujících látek v emisích ze zařízení ve stanoveném období, které nesmějí být překročeny.
Článek 3
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k tomu, aby provoz zařízení náležejících do kategorií uvedených v příloze I podléhal předběžnému povolení ze strany příslušných úřadů.
Povinnost vyhovět stanoveným podmínkám pro udělení takového povolení musí být brána v úvahu již ve fázi projektování zařízení.
2. Povolení je rovněž vyžadováno v případě podstatných úprav jakýchkoli zařízení, která náležejí do kategorií uvedených v příloze I, nebo takových zařízení, která budou do těchto kategorií spadat v důsledku daných úprav.
3. Členské státy mohou požadovat povolení nebo tam, kde to stanovují vnitrostátní právní předpisy, předběžné oznámení i u jiných kategorií zařízení.
Článek 4
Aniž tím jsou dotčeny požadavky uvedené ve vnitrostátních předpisech nebo předpisech Společenství s jiným účelem, než je účel této směrnice, povolení může být vydáno, pouze pokud se příslušný úřad ujistil, že: 1. byla učiněna všechna vhodná preventivní opatření proti znečišťování ovzduší včetně použití nejlepší dostupné technologie, nepředstavují-li tato opatření nepřiměřené náklady;
2. provoz zařízení nezpůsobí významné znečištění ovzduší, a to zejména emisemi látek uvedených v příloze II;
3. nebudou překročeny žádné použitelné mezní hodnoty emisí;
4. budou brány v úvahu všechny použitelné mezní hodnoty kvality ovzduší.
Článek 5
Členské státy mohou: - určit zvláště znečištěné oblasti, v nichž mohou být stanoveny přísnější mezní hodnoty emisí než mezní hodnoty uvedené v článku 4,
- určit oblasti se zvláštní ochranou, v nichž mohou být stanoveny přísnější mezní hodnoty kvality ovzduší a emisí než mezní hodnoty uvedené v článku 4,
- rozhodnout, že ve výše uvedených oblastech nelze stavět ani provozovat zařízení náležející do určených kategorií dle přílohy I, pokud nesplňují zvláštní podmínky.
Článek 6
Žádost o povolení musí obsahovat popis zařízení s uvedením informací nezbytných pro rozhodování o udělení povolení podle článků 3 a 4.
Článek 7
S výhradou ustanovení vztahujících se na obchodní tajemství jsou členské státy povinny vyměňovat si mezi sebou a s Komisí informace týkající se jejich zkušeností a poznatků ohledně opatření k prevenci a snižování znečištění ovzduší, stejně jako ohledně technických postupů a vybavení a ohledně mezních hodnot kvality ovzduší a emisí.
Článek 8
1. Rada může v případě potřeby a na návrh Komise jednomyslně stanovit mezní hodnoty emisí, které budou založené na nejlepší dostupné technologii nevyžadující nepřiměřené náklady, přičemž vezme v úvahu povahu, množství a škodlivost daných emitovaných látek.
2. Rada stanoví jednomyslně a na návrh Komise vhodné měřicí metody a hodnotící postupy.
Článek 9
1. Členské státy učiní nezbytná opatření ke zpřístupnění žádostí o povolení a rozhodnutí příslušných úřadů dotčené veřejnosti podle postupů stanovených vnitrostátním právem.
2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou tím dotčena zvláštní ustanovení vnitrostátního práva či práva Společenství týkající se posuzování vlivů veřejných a soukromých projektů na životní prostředí a s výhradou dodržování ustanovení týkajících se obchodního tajemství.
Článek 10
Členské státy zpřístupní jiným dotčeným členským státům jako základ pro všechny nezbytné konzultace v rámci jejich bilaterálních vztahů stejné informace, jaké poskytují svým vlastním občanům.
Článek 11
Členské státy učiní nezbytná opatření k tomu, aby byly stanoveny emise ze zařízení za účelem kontroly splňování podmínek uvedených v článku 4.
Metody stanovení emisí musí být schváleny příslušnými úřady.
Článek 12
Členské státy sledují vývoj, co se týče nejlepších dostupných technologií a stavu životního prostředí.
Ve světle tohoto zkoumání případně stanoví pro zařízení povolená podle této směrnice vhodné podmínky, a to jednak s ohledem na tento vývoj a jednak kvůli potřebě nevystavovat dotyčná zařízení nepřiměřeným nákladům, se zřetelem zejména k ekonomické situaci zařízení v dané kategorii.
Článek 13
Ve světle zkoumání vývoje, co se týče nejlepší dostupné technologie a stavu životního prostředí, členské státy realizují politiky a strategie, včetně vhodných opatření, pro postupné přizpůsobení stávajících zařízení, jež náležejí do kategorií uvedených v příloze I, nejlepší dostupné technologii. Přitom berou v úvahu zejména: - technické parametry zařízení,
- míru využití zařízení a zbývající dobu jeho životnosti,
- povahu a objem znečišťujících emisí z tohoto zařízení,
- potřebu nevystavovat dotyčná zařízení nepřiměřeným nákladům, se zřetelem zejména k ekonomické situaci zařízení v dané kategorii.
Článek 14
Členské státy mohou za účelem ochrany veřejného zdraví a životního prostředí přijmout přísnější ustanovení než ustanovení této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice se netýká průmyslových zařízení sloužících k účelům národní obrany.
Článek 16
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1987.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 3. července 1984,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/157/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
(84/372/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/l57/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 81/334/EHS [4], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností získaných na tomto poli a s ohledem na současný stav znalostí nyní lze změnit určité požadavky na metodu měření hluku emitovaného určitými typy vozidel tak, aby byly více přizpůsobeny skutečným provozním podmínkám; že uvedená vozidla jsou vozidla s vysokým výkonem a vozidla vybavená automatickou převodovkou s ruční předvolbou;
vzhledem k tomu, že zejména tento druh vysoce výkonných vozidel má důležitou vlastnost, že jsou stavěna nejpokročilejšími technologiemi, které obvykle předbíhají postupy následně užívané v sériové výrobě, a že mají optimalizované díly a vlastnosti z hlediska aktivní a pasivní bezpečnosti, znečišťování ovzduší, emise hluku a spotřeby paliva; že současná metoda, pokud jde o provoz vozidel, není pro stanovení přípustné hladiny akustického tlaku z hlediska emisí hluku vozidel podle nejnovějších poznatků reprezentativní pro skutečné užívání výkonných vozidel v městských podmínkách; že úpravy potřebné k odstranění tohoto nedostatku a umožňující přesnější hodnocení hluku vyzařovaného tímto druhem vozidla byly již přijaty Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím nově změněném předpisu č.
51;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 70/157/EHS, naposledy pozměněné směrnicí 81/334/EHS, se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1984 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud hladina akustického tlaku a výfukový systém tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1985 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku nebo výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1986 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1984 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Desátá směrnice Rady
ze dne 31. července 1984
o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, kterou se mění směrnice 77/388/EHS – Uplatnění daně z přidané hodnoty na nájem movitého hmotného majetku
(84/386/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že podle čl.
4 odst. 2 výše zmíněné směrnice může být nájem movitého hmotného majetku považován za hospodářskou činnost podléhající dani z přidané hodnoty;
vzhledem k tomu, že použití čl. 9 odst. 1 výše zmíněné směrnice na nájem movitého hmotného majetku může vést k podstatnému narušení hospodářské soutěže v případě, kdy pronajímatel a nájemce jsou usazeni v různých členských státech a daňové sazby těchto států se liší;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit, aby místem poskytnutí služby bylo místo, kde má zákazník sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, pro kterou byla služba poskytnuta, případně místo, kde má trvalé bydliště nebo kde se obvykle zdržuje;
vzhledem k tomu, že nicméně v souvislosti s nájmem různých dopravních prostředků by měl být čl. 9 odst. 1 z důvodů kontroly přísně použit, přičemž za místo poskytnutí těchto služeb by se považovalo místo podnikání poskytovatele služeb,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se mění takto:
1. V čl. 9 odst. 2 se zrušuje písmeno d).
2. V čl. 9 odst. 2 písm. e) se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— nájem movitého hmotného majetku, s výjimkou všech dopravních prostředků."
3. V čl. 9 odst. 3 se slova "a v souvislosti s nájmem movitého hmotného majetku" nahrazují slovy "a v souvislosti s nájmem různých dopravních prostředků".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1985.
2. Členské státy uvědomí Komisi o právních předpisech, které přijmou k provedení této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Pátá směrnice Komise
ze dne 18. července 1984,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V a VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(84/415/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1] naposledy pozměněnou směrnicí 83/574/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu veřejného zdraví by mělo být zakázáno použití kyseliny aristolochové (8-methoxy-3,4-methylendioxy-10-nitrofenanthren-1-karboxylová kyselina) a jejích solí a také všech species Veratrum v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu a za určitých omezení a podmínek může být povoleno použití následujících látek v kosmetických prostředcích: peroxid vodíku v prostředcích pro péči o kůži a v prostředcích pro tvrzení nehtů, hydrochinon jako prostředek pro místní zesvětlování kůže a nikomethanolhydrofluorid (3hydroxymethylpyridinium-fluorid) v prostředcích pro ústní hygienu; že může být s konečnou platností povolen dusičnan stříbrný pro barvení řas a obočí;
vzhledem k tomu, že 2,3-dihydropropyl-4-aminobenzoát je filtr ultrafialového záření uvedený pod č. 4 v části 2 přílohy VII, a může tedy být odstraněn z položky č. 2 v části 1 přílohy IV směrnice 76/768/EHS;
vzhledem k tomu, že konzervační přísady 56 a 57 uvedené v části 2 přílohy VI směrnice 76/768/EHS jsou přidávány do kosmetiky také pro jiné zvláštní účely;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se
- číslo 333 nahrazuje tímto:
"333.
Veratrum species a jejich přípravky",
- doplňuje nová položka, která zní:
"365.
Kyselina aristolochová a její soli".
2. V příloze III části 1 se
- referenční čísla 12 a 14 mění takto: a _BAR_ B _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
_BAR_ _BAR_ 1.Obecné použití _BAR_ _BAR_ _BAR_ 1.Nepoužívejte k barvení řas a obočí.Při zasažení očí okamžitě vypláchněte vodou.Obsahuje hydrochinon. _BAR_
_BAR_ _BAR_ 2.Profesionální použití _BAR_ _BAR_ _BAR_ 2.Jen pro profesionální použití.Obsahuje hydrochinon.Při zasažení očí okamžitě vypláchněte vodou. _BAR_
_BAR_ Hydrochinon _BAR_ b)Prostředky pro místní zesvětlovače kůže _BAR_ 2 % _BAR_ _BAR_ b) Obsahuje hydrochinon.Zamezte styku s očima.Aplikujte na malé plochy.Dojde-li k podráždění kůže, přestaňte výrobek používat.Nepoužívat pro děti do 12 let. _BAR_
- doplňují nová referenční čísla, která znějí:
a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ F _BAR_ 47 _BAR_ Nikomethanolhydrofluorid _BAR_ Prostředky pro ústní hygienu _BAR_ 0,15 % v přepočtu na F. Ve směsi s jinými sloučeninami fluoru povolenými v této příloze nesmí celková koncentrace F překročit 0,15 % _BAR_ _BAR_ Obsahuje nikomethanolhydrofluorid. _BAR_ 48 _BAR_ Dusičnan stříbrný _BAR_ Pouze pro prostředky určené k barvení řas a obočí _BAR_ 4 % _BAR_ _BAR_ Obsahuje dusičnan stříbrný.Při zasažení očí okamžitě vypláchněte vodou. _BAR_
3. V příloze IV části 1 se zrušují referenční čísla 2 a 6.
4. V příloze V se zrušuje referenční číslo 11.
5. V příloze VI části 2 sloupci b se přímo za názvy látek určených referenčními čísly 56 a 57 vkládá symbol (*).
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. září 1984,
kterou se mění směrnice 70/157/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
(84/424/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 70/157/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/334/EHS [5], stanoví ve své příloze maximální hladiny akustického tlaku pro motorová vozidla určená k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, mající nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce;
vzhledem k tomu, že se pro ochranu veřejnosti před obtěžováním hlukem v městském prostředí vyžadují vhodná opatření ke snížení hladiny akustického tlaku motorových vozidel; že se takové snížení stalo možné díky technickému pokroku v konstrukci motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že by proto měla být příloha I směrnice 70/157/EHS upravena tak, že se sníží hodnoty přípustné hladiny akustického tlaku vyjádřené v dB (A) pro každou kategorii vozidla, o niž se v ní jedná;
vzhledem k tomu, že takové snížení představuje určující krok ke zlepšení životního prostředí; že by taková opatření mohla být přesto později revidována z hlediska výsledků práce Komise v souvislosti s celkovým přístupem a byla by vzata současně v úvahu všechna hlavní hlediska pravidel Společenství v oblasti motorových vozidel, zvláště pak těch, která se vztahují na bezpečnost, ochranu prostředí a úspory energie,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I směrnice 70/157/EHS se bod 5.2.2.1 nahrazuje tímto: "5.2.2.1 Mezní hodnoty
Avšak - pro vozidla kategorií podle 5.2.2.1.1 a 5.2.2.1.3, pokud jsou vybavena vznětovým motorem s přímým vstřikem, se mezní hodnoty zvyšují o 1 dB (A), - pro vozidla s maximální přípustnou hmotností vyšší než 2 t a konstruovaná pro provoz mimo pozemní komunikace se mezní hodnoty zvyšují o 1 dB (A), je-li výkon jejich motoru nižší než 150 kW, a o 2 dB (A), je-li výkon jejich motoru roven 150 kW nebo vyšší."
Článek 2
1. Od 1. ledna 1985 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému
- odmítnout udělit EHS schválení typu motorového vozidla nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [6], naposledy pozměněné směrnicí 80/1267/EHS [7], nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud hladina akustického tlaku a výfukový systém tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1988 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Pro vozidla, jejichž kategorie je definována pod 5.2.2.1.3 v článku 1 a která jsou vybavena vznětovými motory, a pro vozidla kategorie definované pod 5.2.2.1.4 se však den 1. října 1988 nahrazuje dnem 1. října 1989.
3. Od 1. října 1989 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Pro vozidla, jejichž kategorie je definována pod 5.2.2.1.3 v článku 1 a která jsou vybavena vznětovými motory, a pro vozidla kategorie definované pod 5.2.2.1.4 se však den 1. října 1989 nahrazuje dnem 1. října 1990.
Článek 3
Rada nejpozději do 31. prosince 1990 rozhodne o dalším přezkoumání směrnice 70/157/EHS na základě zprávy Komise o možných nových opatřeních týkajících se pravidel v oboru motorových vozidel a vypracuje ji s řádným ohledem na bezpečnost, ochranu životního prostředí a úspory energie.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1985 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise ze dne 26. července 1984, kterou se mění příloha směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(84/443/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že je třeba rozdělit skupinu "dusíkatých nebílkovinných sloučenin a podobných produktů" na další podskupiny, aby byly jasně odlišeny produkty, patřící do skupiny "dusíkatých nebílkovinných sloučenin", "aminokyselin a jejich solí" a "hydroxyanalogů aminokyselin"; že v důsledku tohoto nového rozdělení a s přihlédnutím k provedeným studiím je třeba povolit za určitých podmínek používání nových produktů;
vzhledem k tomu, že vyvstala nutnost změnit charakteristiku složení a zvláštní ustanovení, týkající se některých produktů uvedených v příloze;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanovením článku 1 nejpozději do 30. června 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 25. dubna 1984,
kterou se po šesté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(84/449/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], po šesté pozměněnou směrnicí Rady 79/831/EHS [2], a zejména na články 19, 20 a 21 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 1 směrnice 79/831/EHS stanoví, že fyzikálně-chemické vlastnosti, toxicita a ekotoxicita látek a přípravků se stanoví podle metod specifikovaných v příloze V;
vzhledem k tomu, že článek 19 směrnice 79/831/EHS ze dne 18. září 1979 stanoví, že se na přílohu V vztahuje postup, kterého se účastní Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o technických překážkách obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků; vzhledem k tomu, že by měla být věnována náležitá pozornost zejména všem metodám uznávaným a doporučeným příslušnými mezinárodními organizacemi;
vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Text přílohy V směrnice 67/548/EHS se nahrazuje textem přílohy této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tato opatření používat nejpozději od 1. července 1986.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 10. září 1984
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy
(84/450/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že právní předpisy proti klamavé reklamě platné v současné době v členských státech se značně liší; že reklama přesahuje hranice jednotlivých členských států a má tak přímý vliv na vytvoření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že klamavá reklama může vést k narušení soutěže v rámci společného trhu;
vzhledem k tomu, že reklama se dotýká ekonomických zájmů spotřebitelů bez ohledu na to, zda vede k uzavření smlouvy či nikoli;
vzhledem k tomu, že v důsledku klamavé reklamy může spotřebitel při nákupu zboží nebo jiného majetku nebo využívání služeb činit rozhodnutí, která ho poškozují, a že rozdíly v právních předpisech členských států nejenže mnohdy vedou k nedostatečné úrovni ochrany spotřebitele, ale rovněž brání provádění reklamních kampaní mimo území státu, a tím ovlivňují volný pohyb zboží a poskytování služeb;
vzhledem k tomu, že druhý program Evropského hospodářského společenství pro politiku ochrany a informovanosti spotřebitele předpokládá, že budou přijata vhodná [4] opatření na ochranu spotřebitele proti klamavé a nepoctivé reklamě;
vzhledem k tomu, že je v zájmu veřejnosti obecně, stejně jako v zájmu spotřebitelů a všech, kteří si při provozování obchodu, živnosti, řemesel nebo při výkonu svobodných povolání navzájem v rámci společného trhu konkurují, nejprve harmonizovat vnitrostátní ustanovení na ochranu proti klamavé reklamě a že je třeba se ve druhé etapě na základě příslušných návrhů Komise zabývat nepoctivou reklamou a v případě potřeby rovněž srovnávací reklamou;
vzhledem k tomu, že je nezbytné za tímto účelem stanovit minimální a objektivní kritéria, na základě kterých se posoudí, zda je reklama klamavá;
vzhledem k tomu, že právní předpisy, které mají být proti klamavé reklamě členskými státy vydány, musí být přiměřené a účinné;
vzhledem k tomu, že osoby nebo organizace, o nichž vnitrostátní právo předpokládá, že mají oprávněný zájem na této záležitosti, musí mít možnost zahájit řízení proti klamavé reklamě u soudu nebo u správního orgánu, který má pravomoc rozhodovat o stížnostech nebo zahájit příslušné soudní řízení;
vzhledem k tomu, že každému členskému státu přísluší rozhodnutí o tom, zda zmocní soudy nebo správní orgány požadovat, aby byly nejprve vyčerpány jiné platné prostředky pro vyřizování stížností;
vzhledem k tomu, že soudy nebo správní orgány musí mít pravomoc umožňující jim nařídit nebo dosáhnout zastavení klamavé reklamy;
vzhledem k tomu, že v určitých případech může být žádoucí zakázat klamavou reklamu ještě před jejím zveřejněním; že to však rozhodně neznamená, že členské státy jsou povinny zavést pravidla, která předpokládají systematickou předběžnou kontrolu reklamy;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata ustanovení o zkrácených řízeních, v rámci kterých lze přijímat předběžná nebo konečná opatření;
vzhledem k tomu, že může být žádoucí nařídit zveřejnění rozhodnutí vydaných soudy nebo správními orgány nebo zveřejnění opravných prohlášení, aby se vyloučilo, že účinky klamavé reklamy budou pokračovat;
vzhledem k tomu, že správní orgány musí být nestranné a výkon jejich pravomocí musí podléhat soudní kontrole;
vzhledem k tomu, že dobrovolná kontrola prováděná samosprávnými orgány, která se zaměřuje na odstranění klamavé reklamy může předejít správnímu nebo soudnímu řízení, a měla by tedy být podporována;
vzhledem k tomu, že zadavatel reklamy by měl být schopen přiměřenými prostředky prokázat správnost skutkových tvrzení obsažených v jeho reklamě a soud nebo správní orgán může v případech, kdy to považuje za vhodné, takový důkaz požadovat;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí bránit členským státům, aby zachovaly nebo vydaly ustanovení zajišťující rozsáhlejší ochranu spotřebitele, osob provozujících obchod, živnost, řemeslo nebo vykonávajících svobodné povolání a široké veřejnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je chránit spotřebitele, osoby provozující obchod, živnost, řemeslo nebo vykonávající svobodné povolání, jakož i zájmy široké veřejnosti proti klamavé reklamě a jejím nekalým účinkům.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
1. "reklamou" rozumí každé předvedení související s obchodem, živností, řemeslem nebo svobodným povoláním, jehož cílem je podpora odbytu zboží nebo poskytnutí služeb, včetně nemovitostí, práv a závazků;
2. "klamavou reklamou" rozumí každá reklama, která jakýmkoli způsobem, včetně předvedení, klame nebo pravděpodobně může klamat osoby, kterým je určena nebo které zasáhne, a která pro svůj klamavý charakter pravděpodobně ovlivní jejich ekonomické chování, nebo která z těchto důvodů poškodí nebo může poškodit jiného soutěžitele;
3. "osobou" rozumí každá fyzická nebo právnická osoba.
Článek 3
Při posuzování, zda je reklama klamavá, je nezbytné vzít v úvahu všechny její rysy, zejména v ní obsažené informace týkající se:
a) vlastností zboží nebo služeb, jako je jejich dostupnost, charakter, provedení, složení, výrobní postup a datum výroby nebo dodávky, účel použití, možnosti použití, množství, specifikace, země původu nebo země výroby nebo očekávané výsledky použití, nebo výsledky a podstatné části zkoušek nebo prověrek provedených na zboží nebo službách;
b) cena nebo způsob, jakým je cena vypočtena, a podmínky, za kterých je zboží dodáváno nebo služby poskytovány;
c) podstata, charakteristické rysy a práva zadavatele reklamy, jako je jeho totožnost a majetek, způsobilost a práva průmyslového vlastnictví, práva hmotných a nehmotných statků nebo jeho ocenění a vyznamenání.
Článek 4
1. Členské státy musí zajistit, aby v zájmu spotřebitelů, soutěžitelů a široké veřejnosti existovaly vhodné a účinné prostředky pro kontrolu klamavé reklamy.
Tyto prostředky musí zahrnovat právní předpisy, jež umožní osobám nebo organizacím, které mají podle vnitrostátních právních předpisů oprávněný zájem na zákazu klamavé reklamy, aby:
a) podaly žalobu ohledně takové reklamy anebo
b) napadly takovou reklamu u správního orgánu, který je příslušný rozhodovat o stížnostech nebo dát podnět k zahájení příslušného soudního řízení.
Každému členskému státu by mělo být vyhrazeno rozhodnutí o tom, která z těchto možností bude existovat a zda mají být soudy nebo správní orgány zmocněny požadovat, aby byly nejprve vyčerpány jiné platné prostředky pro vyřizování stížností, včetně prostředků uvedených v článku 5.
2. Na základě právních předpisů uvedených v odstavci 1 přenesou členské státy na soudy nebo správní orgány pravomoci, které je v nezbytných případech s ohledem na všechny dotčené zájmy, a zejména veřejný zájem, zmocňují, aby:
- nařídily zastavení nebo zahájily příslušné soudní řízení, které přikazuje zastavení klamavé reklamy, nebo
- pokud klamavá reklama nebyla dosud uveřejněna, avšak k jejímu uveřejnění má bezprostředně dojít, zakázaly takovou reklamu nebo zahájily příslušné řízení směřující k jejímu zákazu,
a to i bez důkazu prokazujícího skutečnou ztrátu či škodu nebo úmysl či nedbalost na straně zadavatele reklamy.
Členské státy dále stanoví, že opatření uvedená v prvním pododstavci mohou být přijata ve zkráceném řízení jako:
- opatření předběžná nebo
- opatření konečná,
přičemž každý členský stát sám rozhodne, kterou z těchto dvou možností zvolí.
Nadto členské státy mohou udělit soudům nebo správním orgánům pravomoci zmocňující je k tomu, aby za účelem odstranění přetrvávajících vlivů klamavé reklamy, jejíž zastavení bylo nařízeno konečným rozhodnutím, mohly:
- vyžadovat zveřejnění tohoto rozhodnutí v plném nebo zkráceném znění a ve formě, kterou považují za vhodnou,
- vyžadovat kromě toho zveřejnění opravného prohlášení.
3. Správní orgány uvedené v odstavci 1 musí:
a) být složeny tak, aby nevznikaly pochybnosti o jejich nestrannosti;
b) mít při rozhodování o stížnostech dostatečné pravomoci k tomu, aby mohly účinně kontrolovat a prosazovat dodržování svých rozhodnutí;
c) zpravidla svá rozhodnutí odůvodňovat.
Jsou-li pravomoci uvedené v odstavci 2 vykonávány výhradně správním orgánem, musí být jeho rozhodnutí vždy odůvodněno.
V tomto případě musí být dále existovat řízení, jejichž prostřednictvím se předmětem soudního přezkoumání může stát nesprávný nebo nevhodný výkon pravomocí správním orgánem nebo nesprávné či nevhodné zanedbání výkonu uvedených pravomocí.
Článek 5
Tato směrnice nevylučuje dobrovolnou kontrolu klamavé reklamy prováděnou samosprávnými subjekty ani možnost osob nebo organizací uvedených v článku 4 odvolat se k těmto subjektům, jsou-li vedle toho přípustná i soudní nebo správní řízení uvedená v článku 4.
Článek 6
Členské státy přenesou na soudy nebo správní orgány pravomoci, které je v občanském soudním řízení nebo správním řízení uvedeném v článku 4 zmocňují:
a) požadovat na zadavateli reklamy, aby prokázal správnost skutkových tvrzení obsažených v reklamě, jestliže se takový požadavek, s ohledem na oprávněné zájmy zadavatele reklamy a jiného účastníka řízení, jeví jako přiměřený vzhledem k okolnostem daného případu a
b) považovat skutková tvrzení za nesprávná, není-li důkaz požadovaný v souladu s písmenem a) předložen nebo je-li soudem nebo správním orgánem považován za nedostatečný.
Článek 7
Tato směrnice nebrání členským státům, aby zachovaly nebo přijaly opatření zajišťující rozsáhlejší ochranu spotřebitele, osob provozujících obchod, živnost, řemeslo nebo vykonávajících svobodné povolání i široké veřejnosti.
Článek 8
Členské státy přijmou nezbytná opatření pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění všech ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 9. října 1984
o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění hexachlorcyklohexanu
(84/491/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS[1] ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství, a zejména na čl. 6 a 12 této směrnice,
s ohledem na návrh Komise[2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[4],
vzhledem k tomu, že pro účely ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem uděleného povolení, které stanoví emisní normy pro vypouštění látek ze seznamu I přílohy uvedené směrnice; že článek 6 uvedené směrnice vyžaduje, aby byly stanoveny mezní hodnoty pro tyto emisní normy a rovněž jakostní cíle pro vodní prostředí ovlivněné vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že hexachlorcyklohexan (dále jen "HCH") je organohalogenová sloučenina uvedená v seznamu I s ohledem na svou toxicitu, perzistenci a bioakumulaci;
vzhledem k tomu, že se od členských států požaduje, aby uplatňovaly mezní hodnoty, s výjimkou případů, kde mohou použít jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že z důvodu znečištění přímým vypouštěním HCH do vod, ve značné míře způsobovanému závody, které ho produkují, nakládají s ním a jako vedlejší činnost ho na stejném místě zpracovávají, musí být stanoveny mezní hodnoty pro vypouštění z takových závodů a určeny jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož tyto závody HCH vypouštějí;
vzhledem k tomu, že vliv znečištění z dalších přímých průmyslových zdrojů HCH je rovněž významný; že v případě vypouštění, u něhož není z technických důvodů možné stanovit emisní mezní hodnoty v rámci Společenství, by členské státy měly nezávisle stanovit emisní normy s ohledem na nejlepší dostupné technické prostředky;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly zajistit, aby opatření přijatá podle této směrnice nevedla ke zvýšenému znečišťování půdy a ovzduší;
vzhledem k tomu, že by se měl zavést zvláštní postup monitorování umožňující členským státům prokázat, že jakostní cíle jsou dodržovány;
vzhledem k tomu, že za účelem účinného provádění této směrnice by měla být přijata opatření k tomu, aby členské státy monitorovaly vodní prostředí ovlivněné výše uvedeným vypouštěním HCH;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Komise podávala Radě každých pět let zprávy o provádění této směrnice členskými státy;
vzhledem k tomu, že podzemní vody podléhající směrnici 80/68/EHS[5] jsou vyňaty z působnosti této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice:
- stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem uvedených v čl. 2 písm. g) této směrnice pro HCH vypouštěnou z průmyslových závodů,
- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro HCH ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty ke splnění podmínek obsažených v povoleních udělených příslušnými orgány členských států pro stávající vypouštění,
- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení umožňující určit koncentraci HCH v odpadních vodách a ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,
- vyžaduje od členských států, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států.
2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "HCH" izomery 1,2,3,4,5,6-hexachlorcyklohexanu;
b) "lindanem" produkt obsahující nejméně 99 % -izomeru 1,2,3,4,5,6- hexachlorcyklohexanu;
c) "extrakcí lindanu" oddělení lindanu ze směsi izomerů hexachlorcyklohexanu;
d) "mezními hodnotami" mezní hodnoty uvedené v příloze I;
e) "jakostními cíli" požadavky uvedené v příloze II;
f) "nakládáním s HCH" průmyslový proces zahrnující výrobu nebo používání HCH nebo jakýkoli jiný průmyslový proces, v němž je přítomnost HCH podstatná;;
g) "průmyslovým závodem"závod, ve kterém se nakládá s HCH nebo s látkami, které HCH obsahují;
h) "stávajícím závodem"průmyslový závod, který je v provozu v den oznámení této směrnice;
i) "novým závodem"
- průmyslový závod, v němž se zahájí provoz po dni oznámení této směrnice,
- stávající průmyslový závod, jehož kapacita produkce nebo nakládání s HCH se po dni oznámení této směrnice podstatně zvýší..
Článek 3
1. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postup pro vypouštění jsou stanoveny v příloze I.
2. Mezní hodnoty se obvykle používají v místě, kde odpadní vody obsahující HCH opouštějí průmyslový závod.
Jsou-li odpadní vody obsahující HCH čištěny mimo průmyslový podnik v čistírně odpadních vod určené k odstraňování HCH, mohou dotyčné členské státy povolit použití mezních hodnot v místě, kde se odpadní vody z čistírny odpadních vod vypouštějí.
3. Povolení podle článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat nejméně tak přísná ustanovení, jako jsou ustanovení uvedená v příloze I této směrnice, s výjimkou případů, kdy členský stát splňuje ustanovení čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS na základě příloh II a IV této směrnice.
Povolení je nutno přezkoumat nejméně každé čtyři roky.
4. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z odstavců 1, 2 a 3 a z ustanovení směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy vydat povolení novým závodům jen tehdy, jestliže se podniky řídí normami odpovídajícími nejlepším dostupným technickým prostředkům, pokud je to nezbytné k odstranění znečištění v souladu s článkem 2 uvedené směrnice, nebo aby se předešlo narušení hospodářské soutěže.
Pokud zamýšlená opatření neodpovídají z technických důvodů nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží dotyčný členský stát Komisi, nezávisle na zvolené metodě a před vydáním povolení, zdůvodnění svého postupu.
Komise bez odkladů postoupí tyto důkazy ostatním členským státům a zašle při nejbližší příležitosti všem členským státům zprávu se svým stanoviskem k výjimce uvedené ve druhém pododstavci.
Pokud je to nutné, předloží současně Radě příslušné návrhy.
5. Referenční metoda rozboru používaná ke stanovení přítomnosti HCH je uvedena v příloze III bodu 1.
Jiné metody mohou být použity za předpokladu, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod jsou alespoň takové, jako u metod stanovených v příloze III bodu 1.
Požadovaná přesnost pro měření průtoku při vypouštění je stanovena v příloze III bodu 2.
6. Členské státy zajistí, aby opatření přijatá podle této směrnice nevedla ke zvýšení znečišťování HCH jiných složek životního prostředí, zejména ovzduší a půdy.
Článek 4
Dotyčné členské státy odpovídají za monitorování vodního prostředí, které je zasaženo průmyslovým vypouštěním.
V případě vypouštění, které zasahuje vody více než jednoho členského státu, spolupracují dotyčné členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.
Článek 5
1. Komise vypracuje srovnávací hodnocení týkající se provádění této směrnice členskými státy na základě informací, které jí členské státy na žádost v jednotlivých případech poskytnou podle článku 13 směrnice 76/464/EHS. Tyto informace musí obsahovat zejména:
- podrobnosti o povoleních, v nichž jsou stanoveny emisní normy pro vypouštění HCH,
- výsledky soupisu vypouštění HCH do vod uvedených v čl. 1. odst. 2,
- výsledky stanovení vnitrostátní monitorovací sítě zaměřené na koncentraci HCH.
2. Komise zašle Radě srovnávací hodnocení uvedené v odstavci 1 každých pět let, poprvé čtyři roky od oznámení této směrnice.
3. V případě zásadních změn ve vědeckém poznání o toxicitě, perzistenci a akumulaci HCH v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků předloží Komise Radě v případě potřeby příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů nebo na stanovení nových mezních hodnot a dalších jakostních cílů.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 15. října 1984
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se keramických předmětů určených pro styk s potravinami
(84/500/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/893/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 76/893/EHS stanoví, že materiály a předměty nesmějí uvolňovat své složky do potravin v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že článek 3 uvedené směrnice stanoví, že Rada postupem stanoveným v článku 100 Smlouvy přijme prostřednictvím směrnic zvláštní předpisy pro určité skupiny materiálů a předmětů (zvláštní směrnice);
vzhledem k tomu, že keramické předměty určené pro styk s potravinami podléhají ve většině členských států závazným předpisům na ochranu lidského zdraví, v kterých se stanoví limity pro extrahovatelná množství olova a kadmia;
vzhledem k tomu, že se tyto předpisy v jednotlivých členských státech liší, což vytváří překážky pro vytvoření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že tyto překážky mohou být odstraněny, pokud bude uvádění keramických předmětů na trh podléhat jednotným pravidlům; že je tedy nezbytné harmonizovat limity a zkušební a analytické metody pro tyto předměty;
vzhledem k tomu, že vhodným nástrojem k dosažení tohoto cíle je zvláštní směrnice ve smyslu článku 3 směrnice 76/893/EHS, jejíž obecná ustanovení se budou nadále vztahovat také na tento případ;
vzhledem k tomu, že přizpůsobení některých kontrolních a analytických postupů stanovených v uvedené směrnici technickému vývoji je prováděcím opatřením, jehož přijetí by mělo být svěřeno Komisi v zájmu zjednodušení a urychlení postupu;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení předpisů týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 3 směrnice 76/893/EHS.
2. Tato směrnice se vztahuje na možnou migraci olova a kadmia z keramických předmětů, které jsou v konečném stavu určeny pro styk s potravinami, nebo jsou ve styku s potravinami a jsou k tomuto účelu určeny.
3. "Keramickými předměty" se rozumějí předměty vyrobené ze směsi anorganických materiálů s obecně vysokým obsahem jílů nebo křemičitanů, do nichž může být přidáno malé množství organických materiálů.
Tyto předměty jsou nejdříve tvarovány a takto získaný tvar je trvale ustálen vypálením.
Mohou být glazovány, emailovány nebo zdobeny.
Článek 2
_BAR_ Pb _BAR_ Cd _BAR_ —kategorie 1:
Předměty, které nelze plnit, a předměty, které lze plnit, jejichž vnitřní hloubka měřená od nejnižšího bodu po horizontální rovinu procházející horním okrajem nepřekročí 25 mm _BAR_ 0,8 mg/dm2 _BAR_ 0,07 mg/dm2 _BAR_ —kategorie 2:
Všechny ostatní předměty, které lze plnit _BAR_ 4,0 mg/l _BAR_ 0,3 mg/l _BAR_ —kategorie 3:
Kuchyňské nádobí, obaly a skladovací nádoby o objemu větším než tři litry _BAR_ 1,5 mg/l _BAR_ 0,1 mg/l _BAR_
5. Pokud však keramický předmět nepřekročí výše uvedená množství o více než 50 %, považuje se tento předmět za vyhovující požadavkům této směrnice, pokud alespoň tři jiné předměty stejného tvaru, rozměrů, se stejným zdobením a glazurou budou podrobeny zkoušce provedené za podmínek stanovených v přílohách I a II a průměrná množství olova nebo kadmia vyloužená z těchto předmětů nepřekročí stanovené limity, přičemž žádný z těchto předmětů nepřekročí tyto limity o více než 50 %.
Článek 3
Změny příloh, které mají být provedeny s ohledem na vývoj vědeckých a technických znalostí, s výjimkou oddílů 1 a 2 přílohy I, se přijímají postupem stanoveným v článku 10 směrnice 76/893/EHS.
Článek 4
1. Do tří let od oznámení [4] této směrnice stanoví Rada postupem podle článku 100 Smlouvy
a) omezení pro ty části keramických předmětů, které jsou určeny pro styk s ústy,
b) metody kontroly dodržení omezení stanovených v písmeni a).
2. V téže lhůtě Komise na základě toxikologických a technologických údajů přezkoumá limity stanovené v článku 2 s ohledem na jejich snížení a světelné podmínky zkoušky stanovené v příloze I, a popřípadě předloží Radě návrhy změn této směrnice.
Článek 5
1. Členské státy změní v případě potřeby své vnitrostátní právní předpisy pro dosažení souladu s touto směrnicí tak, aby
- tři roky od oznámení této směrnice bylo povoleno uvádění na trh keramických předmětů, které jsou v souladu s jejími ustanoveními,
- pět let od oznámení této směrnice bylo zakázáno uvádění na trh keramických předmětů, které nejsou v souladu s jejími ustanoveními.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, mohou členské státy zakázat výrobu nebo ponechat v platnosti zákaz výroby keramických předmětů, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. září 1984
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezešvých ocelových lahví na plyny
(84/525/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech podléhá výroba a příslušné kontroly lahví na plyny závazným předpisům, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito lahvemi; že je proto nutné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/767/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro tlakové nádoby a metody jejich inspekce [3], ve znění aktu o přistoupení z roku 1979, stanoví zejména postupy EHS schválení vzoru a EHS ověření těchto nádob; že je podle uvedené směrnice žádoucí stanovit technické požadavky, jimž musí vyhovovat bezešvé ocelové lahve na plyny, typu EHS, o objemu 0,5 L až 150 L tak, aby se mohly dovážet, prodávat a používat bez omezení, jakmile prošly kontrolou a byly opatřeny značkou a symbolem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1.
Tato směrnice se vztahuje na ocelové tlakem namáhané pláště bezešvých lahví, tj. lahví vyráběných z jednoho kusu, schopných opakovaného plnění a přepravy, o objemu od 0,5 L do 150 L včetně, určených k plnění stlačenými, zkapalněnými nebo rozpuštěnými plyny; dále jen "lahve".
2. Tato směrnice se nevztahuje na lahve vyrobené z austenitické oceli nebo na lahve, u nichž se při uzavírání dna přidává kov.
3. Tato směrnice se vztahuje na lahve bez ohledu na počet hrdel (jedno nebo dvě).
Článek 2
Pro účely této směrnice se "lahví typu EHS" rozumí jakákoli lahev navržená a vyrobená tak, že splňuje požadavky této směrnice a směrnice 76/767/EHS.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí z důvodů týkajících se konstrukce nebo inspekce lahve ve smyslu směrnice 76/767/EHS a této směrnice bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění lahve typu EHS na trh a do provozu.
Článek 4
Všechny lahve typu EHS podléhají EHS schválení vzoru.
Všechny lahve typu EHS podléhají EHS ověření s výjimkou lahví se zkušebním tlakem při hydraulické zkoušce do 120 bar a o objemu do 1 L.
Článek 5
Jakékoliv změny nezbytné k přizpůsobení bodů 2.1.3, 2.1.4, 2.3, 3.1.1.1, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7, 4, 5 a 6 přílohy I a ostatních příloh této směrnice technickému pokroku musí být přijaty v souladu s postupem stanoveným v článku 20 směrnice 76/767/EHS.
Článek 6
Postup stanovený v článku 17 směrnice 76/767/EHS lze použít i pro bod 2.2 přílohy I této směrnice.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od oznámení této směrnice [4] a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, byla sdělena Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. září 1984
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezešvých lahví na plyny z nelegovaného hliníku a hliníkových slitin
(84/526/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v členských státech podléhá výroba a příslušné kontroly lahví na plyny závazným předpisům, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito lahvemi; že je proto nutné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/767/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro tlakové nádoby a metody jejich inspekce [4], ve znění aktu o přistoupení z roku 1979, stanoví zejména postupy EHS schválení vzoru a EHS ověření těchto nádob; že je podle uvedené směrnice žádoucí stanovit technické požadavky, jimž musí vyhovovat bezešvé lahve na plyny, typu EHS, z nelegovaného hliníku a hliníkových slitin o objemu 0,5 l až 150 l tak, aby se mohly dovážet, prodávat a používat bez omezení, jakmile prošly kontrolou a byly opatřeny stanovenou značkou a symbolem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1.
Tato směrnice se vztahuje na bezešvé lahve na plyny z nelegovaného hliníku a hliníkových slitin vyráběné z jednoho kusu, schopné opakovaného plnění a přepravy, o objemu od 0,5 l do 150 l včetně, určené k plnění stlačenými, zkapalněnými nebo rozpuštěnými plyny; dále jen "lahve".
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
- lahve vyráběné z hliníkové slitiny se zaručenou nejnižší pevností v tahu větší než 500 N/mm2,
- lahve, u nichž se při uzavírání dna přidává kov.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "lahví typu EHS" rozumí jakákoli lahev navržená a vyrobená tak, že splňuje požadavky této směrnice a směrnice 76/767/EHS.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí z důvodů týkajících se konstrukce nebo inspekce lahve ve smyslu směrnice 76/767/EHS a této směrnice bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění lahve typu EHS na trh a do provozu.
Článek 4
Všechny lahve typu EHS podléhají EHS schválení vzoru.
Všechny lahve typu EHS podléhají EHS ověření s výjimkou lahví se zkušebním tlakem při hydraulické zkoušce do 120 bar a o objemu do 1 l.
Článek 5
Jakékoliv změny nezbytné k přizpůsobení bodů 2.1.5, 2.4, 3.1.0, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7, 4, 5 a 6 přílohy I a ostatních příloh této směrnice technickému pokroku musí být přijaty v souladu s postupem stanoveným v článku 20 směrnice 76/767/EHS.
Článek 6
Postup stanovený v článku 17 směrnice 76/767/EHS se použije pro bod 2.3 přílohy I této směrnice.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od oznámení této směrnice [5] a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby znění ustanovení vnitrostátníchprávních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, byla sdělena Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. září 1984
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se svařovaných lahví na plyny z nelegované oceli
(84/527/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v členských státech podléhá výroba a kontrola lahví na plyny závazným předpisům, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito lahvemi; že je proto nutné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/767/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro tlakové nádoby a metody jejich inspekce [4], ve znění aktu o přistoupení z roku 1979, stanoví zejména postupy EHS schválení vzoru a EHS ověření těchto nádob; že je podle uvedené směrnice žádoucí stanovit technické požadavky, jimž musí vyhovovat svařované lahve na plyny, typu EHS, z nelegované oceli o objemu 0,5 l až 150 l tak, aby se mohly dovážet, prodávat a používat bez omezení, jakmile prošly kontrolou a byly opatřeny značkou a symbolem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na svařované lahve na plyny z nelegované oceli vyráběné z několika částí, o efektivní tloušťce stěny 5 mm či méně, schopné opakovaného plnění, o objemu od 0,5 l do 150 l včetně, určené k plnění stlačenými, zkapalněnými nebo rozpuštěnými plyny, s výjimkou zkapalněných plynů o velmi nízké teplotě a acetylenu, a k jejich přepravě; výpočtový tlak Ph těchto lahví nesmí překročit 60 bar; dále jen "lahve".
Článek 2
Pro účely této směrnice se "lahví typu EHS" rozumí jakákoli lahev navržená a vyrobená tak, že splňuje požadavky této směrnice a směrnice 76/767/EHS.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí z důvodů týkajících se konstrukce nebo inspekce lahve ve smyslu směrnice 76/767/EHS a této směrnice bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění lahve typu EHS na trh a do provozu.
Článek 4
Všechny lahve typu EHS podléhají EHS schválení vzoru.
Všechny lahve typu EHS podléhají EHS ověření s výjimkou lahví o objemu do 1 l.
Článek 5
Jakékoli změny nezbytné k přizpůsobení bodů 1, 2.1.1 a 2.3, s výjimkou bodu 2.3.3, bodu 2.4, s výjimkou bodů 2.4.1 a 2.4.2.1, bodů 3.1.1, 3.1.2, 3.3, 3.4, 3.5, 5, s výjimkou bodů 5.2.2. a 5.3, a bodu 6 přílohy I, jakož i přílohy II a III této směrnice technickému pokroku musí být přijaty v souladu s postupem stanoveným v článku 20 směrnice 76/767/EHS.
Článek 6
Postup stanovený v článku 17 směrnice 76/767/EHS lze použít i pro body 2.2, 2.3.2 a 3.4.1.1 přílohy I této směrnice.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od oznámení této směrnice [5] a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, byla sdělena Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. září 1984
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zdravotnických elektrických přístrojů používaných v lékařství a veterinářství
(84/539/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v každém členském státě musí být u zdravotnických elektrických přístrojů používaných v lékařství nebo veterinářství dosaženo vysokého a jasně definovaného stupně bezpečnosti jak pro uživatele těchto přístrojů, tak pro pacienty léčené pomocí těchto přístrojů;
vzhledem k tomu, že několik členských států usilovalo o to, aby byl tento stupeň bezpečnosti zajištěn povinnými specifikacemi týkajícími se jak technických bezpečnostních předpisů, tak kontrolních postupů; že se tyto specifikace v jednotlivých členských státech liší;
vzhledem k tomu, že tyto překážky vytváření a fungování společného trhu lze omezit nebo dokonce odstranit, pokud všechny členské státy přijmou tytéž specifikace, kterými doplní nebo nahradí své současné právní předpisy;
vzhledem k tomu, že je účelné v první etapě harmonizovat na úrovni Společenství jednu oblast těchto přístrojů; že nejvhodnější způsob harmonizace spočívá v odkazu na normy vypracované Evropským výborem pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC);
vzhledem k tomu, že má-li být zajištěna shoda přístrojů s harmonizovanými normami, musí výrobce potvrdit svou odpovědnost značkou shody nebo prohlášením o shodě;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobování technických specifikací stanovených ve směrnicích týkajících se zdravotnických elektrických přístrojů; že s cílem usnadnit provádění nezbytných opatření by měl být stanoven postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu v oblasti zdravotnických elektrických přístrojů technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že zdravotnické elektrické přístroje mohou ohrozit veřejnou bezpečnost a veřejné zdraví, přestože vyhovují požadavkům této směrnice; že by měly být stanoveny postupy, jak tomuto riziku zamezit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na zdravotnické elektrické přístroje uvedené v příloze II (dále jen "přístroje"), které jsou svým charakterem určeny pro použití v lékařství nebo veterinářství.
Článek 2
1. Členské státy nesmějí z důvodu spojených s bezpečností konstrukce odmítnout, zakázat nebo omezit prodej, volný pohyb nebo použití v souladu s určeným účelem přístrojů podle článku 1 této směrnice, pokud vyhovují požadavkům této směrnice.
Příloha I obsahuje technické požadavky, které musí přístroje splňovat.
2. Shoda přístrojů s požadavky této směrnice musí být potvrzena výrobcem nebo dovozcem, přičemž za toto potvrzení odpovídá dovozce, a to připojením značky podle vzoru uvedeného v příloze III nebo prohlášením podle vzoru uvedeného v příloze IV.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby byly služby poskytované s použitím přístrojů, které splňují požadavky této směrnice, hrazeny za stejných podmínek, jako služby poskytované s použitím přístrojů, které splňují kritéria pro povolená použití a minimální požadavky stanovené v předpisech platných na jejich území.
Článek 4
Postupem podle článku 6 se přijímají:
- jakékoli změny přílohy I, které si vyžádá přizpůsobení harmonizovaných norem technickému pokroku provedené příslušnou normalizační organizací,
- jakékoli změny přílohy I v případech, kdy je to žádoucí pro přizpůsobení technickému pokroku a příslušná normalizační organizace neprovedla odpovídající změny harmonizované normy.
V posledním případě musí být změny oznámeny příslušné normalizační organizaci.
Článek 5
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu v oblasti zdravotnických elektrických přístrojů technickému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor vypracuje svůj jednací řád.
Článek 6
1. Odkazuje-li se na postup stanovený v tomto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 7
1. Jestliže členský stát dospěje na základě náležitého odůvodnění k názoru, že jeden nebo více přístrojů ohrožuje bezpečnost, přestože splňuje (splňují) požadavky této směrnice, může dočasně zakázat prodej, volný pohyb nebo používání tohoto přístroje (přístrojů) na svém území, nebo je může podrobit zvláštním podmínkám.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise se během šesti týdnů poradí s členskými státy, kterých se věc týká, a poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Jestliže se Komise domnívá, že je nezbytné ve směrnici provést technické úpravy, přijme tyto úpravy buď Komise, nebo Rada postupem podle článku 6. V takovém případě členský stát, který ochranná opatření přijal, může ponechat tato opatření v platnosti do doby, kdy dané úpravy vstoupí v platnost.
Článek 8
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby značky shody a prohlášení o shodě podle článku 2 byly výrobcem nebo dovozcem vydány pouze za podmínek stanovených v této směrnici.
2. Členské státy učiní nezbytná opatření k tomu, aby zajistily přiměřený dohled nad výrobou těchto přístrojů.
Článek 9
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná, aby zabránily použití značek nebo označení, které mohou být zaměněny se značkou EHS uvedenou v příloze III, na přístrojích.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvaceti čtyř měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi [4].
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. listopadu 1984
o vzájemných povinnostech institucí členských států pro pojištění vývozních úvěrů, které jednají jménem státu nebo s jeho podporou, nebo veřejných orgánů, které jednají za takové instituce, v případě soupojištění u transakcí, které zahrnují jednu nebo více subdodávek v jednom nebo ve více členských státech Evropských společenství
(84/568/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že pojištění a financování vývozů ovlivňuje mezinárodní obchod a jako takové představuje mocný nástroj obchodní politiky;
vzhledem k tomu, že v důsledku zvyšující se vzájemné závislosti ekonomik členských států existuje trend směřující k růstu vývozních transakcí uskutečňovaných na základě spolupráce mezi celou řadou podniků v členských státech;
vzhledem k tomu, že tato spolupráce je hlavním, či přímo rozhodujícím, faktorem konkurenceschopnosti vývozu Společenství na trzích třetích zemí;
vzhledem k tomu, že je třeba tuto spolupráci podporovat, zejména v oblasti subdodávek;
vzhledem k tomu, že rozdíly v systémech pro záruky a financování vývozu, které v současné době platí v členských státech, mohou způsobit potíže při provádění těchto vývozních transakcí;
vzhledem k tomu, že soupojištění je určitým způsobem spolupráce pojistitelů úvěrů různých členských států, jež umožňuje podnikům v daných členských státech spolupracovat na vývozních transakcích;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho je důležité zřídit a rozšířit hladké fungování tohoto způsobu spolupráce pojistitelů úvěrů;
vzhledem k tomu, že systémy záruk a financování vývozu, které jsou platné v členských státech, mají přímý dopad na fungování společného trhu a jeví se jako užitečné použít tento způsob spolupráce na oblast obchodu uvnitř Společenství; že provádění stávající směrnice nevyžaduje žádné změny právních předpisů členských států a konzultace s Evropským parlamentem není tudíž povinná,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby jejich instituce pro pojištění vývozních úvěrů, které jednají jménem státu nebo s jeho podporou, nebo veřejné orgány, které jednají za tyto instituce, dodržovaly ustanovení připojené vzorové dohody, pokud jde o jejich vzájemné povinnosti, rozhodnou-li se poskytnout společně s některou institucí nebo veřejným orgánem jiného členského státu záruky (soupojištění) na transakci, která zahrnuje jednu nebo více subdodávek v jednom nebo ve více členských státech.
2. Ustanovení přílohy nevylučují, aby instituce a orgány uvedené v odstavci 1 přijaly při uplatňování uvedených ustanovení na určitou transakci dodatečná ustanovení, pokud jimi není dotčena oblast působnosti ustanovení přílohy.
Článek 2
Za dva roky ode dne provedení této směrnice předloží Komise zprávu o zkušenostech získaných při uplatňování ustanovení obsažených v příloze.
Komise může kdykoliv navrhnout změny těchto ustanovení.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními přílohy do šesti měsíců od oznámení [1].
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. listopadu 1984,
kterou se upravují částky vyjádřené v ECU ve směrnici 78/660/EHS
(84/569/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založenou na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností [1], a zejména na čl. 53 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3180/78 [2] ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84 [3] definovalo novou zúčtovací jednotku pod názvem ECU;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS, Euratom) č. 3308/80 [4] nahradilo "evropskou zúčtovací jednotku""ECU" ve všech právních předpisech Společenství použitelných ke dni vstupu uvedeného nařízení v platnost;
vzhledem k tomu, že články 11 a 27 směrnice 78/660/EHS a potažmo článek 6 směrnice 83/349/EHS [5] a články 20 a 21 směrnice 84/253/EHS [6] stanoví limity pro bilanční sumu a čistý obrat vyjádřené v ECU, v jejichž rámci mohou členské státy povolovat určité odchylky od uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS Rada na návrh Komise každých pět let přezkoumává a případně reviduje částky vyjádřené ve zmíněné směrnici v ECU s přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji ve Společenství;
vzhledem k tomu, že si ECU neudrželo reálnou hodnotu, kterou mělo v době přijetí směrnice 78/660/EHS;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k měnovému vývoji vzhledem k ECU od té doby by měly být ekvivalenty v národních měnách přepočteny ke dni stanovenému v čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 78/660/EHS se mění takto:
1. V článku 11
- první odrážce se slova "bilanční suma: 1000000 ECU" nahrazují slovy "bilanční suma: 1550000 ECU";
- druhé odrážce se slova "čistý obrat: 2000000 ECU" nahrazují slovy "čistý obrat: 3200000 ECU".
2. V článku 27
- první odrážce se slova "bilanční suma: 4000000 ECU" nahrazují slovy "bilanční suma: 6200000 ECU";
- druhé odrážce se slova "čistý obrat: 8000000 ECU" nahrazují slovy "čistý obrat: 12800000 ECU".
3. a) V článku 53 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro účely této směrnice je ECU definováno nařízením (EHS) č. 3180/78 (1) ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84 (2) . Jeho ekvivalent v národní měně bude vypočten sazbou platnou ke dni 25. července 1983."
b) Poznámka pod čarou se nahrazuje tímto:
"(1) Úř. věst.
L 379, 30.12.1978, s. 1.
(2) Úř. věst.
L 247, 16.9.1984, s. 1."
Článek 2
Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o právních a správních předpisech, které přijmou na základě této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. listopadu 1984,
kterou se mění směrnice 70/524/EHS o doplňkových látkách v krmivech
(84/587/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že se při používání směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [4], naposledy pozměněné 46. směrnicí Komise 84/547/EHS [5] projevila potřeba nově definovat některé základní pojmy s přihlédnutím k vědeckému a technickému vývoji a uspokojit tak naléhavou potřebu zajištění co nejlepší možné ochrany zdraví zvířat, lidí a životního prostředí;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že zejména současné předpisy týkající se použití doplňkových látek v krmivech nepo skytují požadovaný stupeň bezpečnosti; že je proto nezbytné, aby byla ve spojitosti s výrobou, obchodem a distribucí doplňkových látek a premixů doplňkových látek učiněna dodatečná opatření;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění používání směrnice by měl být rozšířen seznam pojmů a některé z nich změněny; že pojem doplňková látka by měl být definován jasněji, a to takovým způsobem, aby se povolení udělovaná k používání doplňkových látek některých skupin týkala zvláštních přípravků, které budou v budoucnosti uvedeny v přílohách;
vzhledem k tomu, že v zájmu jasnosti je potřeba přílohy kodifikovat, aby se do nich mohly zapracovávat následné změny;
vzhledem k tomu, že zákaz používat směsi doplňkových látek některých skupin musí být rozšířen tak, aby se zabránilo nepříznivým účinkům, které u některých spojení mohou vzniknout;
vzhledem k tomu, že je nezbytné v případě některých skupin doplňkových látek vyžadovat úřední předložení dokumentace členským státem, aby se zajistilo, že budou dodržovány základní zásady, kterými je nutné se řídit při povolování nového užití některé doplňkové látky; že za účelem usnadnění přezkoumání dotyčných doplňkových látek musí být tato dokumentace vypracována v souladu se společnými obecnými zásadami, které Rada stanoví;
vzhledem k tomu, že je třeba pro účely ověřování totožnosti doplňkových látek používaných v krmivech vypracovat v případě antibiotik, kokcidiostatik a jiných léčebných substancí, jakož i v případě růstových stimulátorů monografii vymezující kritéria pro identifikaci a charakteristiku každé povolené doplňkové látky;
vzhledem k tomu, že je kromě toho nezbytné zavést přesná pravidla týkající se označování doplňkových látek a premixů, které jsou uváděny na trh ve Společenství;
vzhledem k tomu, že výroba a užívání antibiotik, kokcidiostatik a jiných léčebných substancí, růstových stimulátorů a premixů připravených z těchto doplňkových látek za účelem jejich přimíchání do krmných směsí by měly být vyhrazeny pouze osobám, které k tomu mají oprávnění a odpovídající zařízení a vybavení pro výrobu doplňkových látek, premixů nebo krmných směsí a kteří jsou zapsáni na seznamu výrobců členského státu; že tito výrobci a všichni dodavatelé kromě toho musí být povinni vést evidenci, prostřednictvím které mohou příslušné orgány účinně ověřovat totožnost a použití vyráběných doplňkových látek a premixů;
vzhledem k tomu, že antibiotika, kokcidiostatika a jiné léčebné substance by však mohly být předmětem ustanovení, která mají být přijata ohledně uplatňování směrnic 81/851/EHS a 81/852/EHS [6] a předpisů, které mají být přijaty a které se týkají volného pohybu medikovaných krmiv; že tato nová ustanovení by s sebou mohla přinést změny předpisů týkajících se těchto produktů;
vzhledem k tomu, že doplňkové látky, které je povoleno používat v potravinách a které nejsou uvedeny v přílohách, se v krmivech tolerují pouze v případě, jsou-li zde přítomny pouze na základě skutečnosti, že byly obsaženy v jedlé části použité potraviny; že tyto doplňkové látky nesmí v krmivech plnit žádnou technologickou funkci ani mít škodlivý účinek na zdraví zvířat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Ustanovení článků 1 až 16b směrnice 70/524/EHS se nahrazují takto:
"Článek 1
Tato směrnice se týká doplňkových látek v krmivech.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "doplňkovými látkami" látky nebo přípravky obsahující jiné látky než premixy uvedené pod písm. h), které při přimíchání do krmiv jsou schopné ovlivňovat jejich vlastnosti nebo živočišnou produkci;
b) "krmivy" produkty rostlinného nebo živočišného původu v původním stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování a organické nebo anorganické látky, používané samostatně nebo ve směsích, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení a podávané orální cestou;
c) "denní krmnou dávkou" celkové množství krmiv přepočtené na obsah vlhkosti 12 %, které průměrně vyžaduje zvíře určitého druhu, věkové kategorie a užitkovosti k uspokojení svých potřeb;
d) "kompletními krmivy" směsi krmiv, které svým složením pokrývají denní krmnou dávku;
e) "doplňkovými krmivy" směsi krmiv s vysokým obsahem určitých látek, které svým složením pokrývají denní krmnou dávku pouze, pokud jsou použita společně s jinými krmivy;
f) "krmnými surovinami" různé rostlinné nebo živočišné produkty v původním stavu, čerstvé nebo konzervované, a produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, jakož i různé organické nebo anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení orální cestou;
g) "krmnými směsmi" směsi produktů rostlinného nebo živočišného původu v původním stavu, čerstvé nebo konzervované, nebo produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, anebo organické či anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení orální cestou a podávané ve formě kompletních nebo doplňkových krmiv;
h) "premixy" směsi doplňkových látek nebo směsi jedné nebo více doplňkových látek s látkami používanými jako nosiče, určené k výrobě krmiv;
i) "zvířaty" zvířata náležející k druhům, které člověk běžně živí a chová nebo konzumuje;
j) "domácími zvířaty" zvířata náležející k druhům, které člověk běžně živí a chová, avšak nekonzumuje, s výjimkou zvířat chovaných pro kožešiny.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že pokud jde o krmiva, smějí být uváděny na trh pouze doplňkové látky uvedené v příloze I, které jsou v souladu s touto směrnicí, a že do krmiv mohou být přimíchány pouze za podmínek stanovených v této příloze.
Tyto doplňkové látky nesmějí být pro účely krmení zvířat použity žádným jiným způsobem.
2. Členské státy zejména zajistí, že doplňkové látky smějí být přimíchány do krmných surovin pouze v případě, že je jejich použití výslovně uvedeno v příloze I nebo II.
Článek 4
1. Odchylně od čl. 3 odst. 1 mohou členské státy na svém území povolit uvádění na trh a používání:
a) doplňkových látek uvedených v příloze II pod podmínkou, že jsou v souladu s příslušnými ustanoveními této směrnice;
b) doplňkových látek náležejících k jiným skupinám, než které jsou uvedeny v příloze I nebo II, pokud bylo pokusy prokázáno, že jsou splněny podmínky uvedené v čl. 7 odst.
2 bodu A. Tato výjimka se nevtahuje na látky s hormonálním nebo antihormonálním účinkem.
2. Členské státy zašlou:
- do 3. ledna 1985 ostatním členským státům a Komisi seznam skupin a doplňkových látek povolených na základě odst. 1 písm. b),
- do 3. prosince 1985 podklady odůvodňující jejich povolení s ohledem na podmínky stanovené v čl. 7 odst. 2 bodu A).
Článek 5
Do 3. prosince 1988 bude postupem podle článku 23 rozhodnuto o vnitrostátních povoleních udělených podle čl. 4 odst. 1 písm. b).
Článek 6
1. Maximální a minimální obsahy uvedené v příloze I a II se týkají kompletních krmiv s obsahem vlhkosti 12 %, pokud v uvedených přílohách nejsou obsažena žádná zvláštní ustanovení.
Pokud se látka povolená jako doplňková látka vyskytuje v některých přísadách do krmiva rovněž v původním stavu, vypočítá se množství doplňkové látky, které má být přimícháno tak, aby celkové množství látek přidávaných a látek původně přítomných nepřesáhlo maximální obsah stanovený v přílohách I a II.
2. Smíchání doplňkových látek uvedených v této směrnici je v premixech a krmivech přípustné pouze v případě, že s ohledem na požadované účinky existuje mezi složkami směsi fyzikální a chemická snášenlivost.
3. Pokud se nejedná o směsi již uvedené v přílohách I a II, stanoví členské státy, že:
a) antibiotika a růstové stimulátory nesmí být smíchány vzájemně ani s látkami ze své vlastní skupiny;
b) kokcidiostatika nesmí být smíchána s antibiotiky a růstovými stimulátory, pokud jsou pro stejnou skupinu zvířat používána rovněž jako antibiotikum nebo růstový stimulátor;
c) kokcidiostatika a jiné léčebné substance, mají-li podobný účinek, nesmějí být vzájemně smíchány.
4. Členské státy mohou pro výzkumné a vědecké účely stanovit odchylky od ustanovení článku 3 a odstavců 2 a 3 tohoto článku pod podmínkou, že bude prováděna náležitá úřední kontrola.
Článek 7
1. Změny příloh, které vyplynou v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků, se přijímají postupem podle článku 23.
Stejným způsobem je v pravidelných intervalech přijímána kodifikovaná verze příloh, jejímž cílem je zapracování pozdějších změn učiněných na základě tohoto odstavce.
2. Při změnách přílohy I nebo II se uplatňují následující zásady:
A. Doplňková látka je zařazena do přílohy I pouze, pokud:
a) její přimíchání do krmiv má příznivý vliv na jejich vlastnosti nebo na živočišnou produkci;
b) v povoleném obsahu neohrožuje zdraví lidí a zvířat nebo životní prostředí, ani nepoškozuje spotřebitele tím, že by měnila vlastnosti živočišných produktů;
c) je její přítomnost v krmivech kontrolovatelná;
d) s přihlédnutím k obsahu povolenému v krmivech je vyloučena léčba nebo prevence onemocnění zvířat; tato podmínka se nevztahuje na látky uvedené v příloze I části D;
e) nemusí být ze závažných důvodů týkajících se zdraví lidí nebo zvířat vyhrazena pro lékařské nebo veterinární účely.
B. Doplňková látka je z přílohy I vyřazena, pokud již nesplňuje některou z podmínek uvedených v bodě A. Taková doplňková látka však může být na určitou dobu zahrnuta do přílohy II, jestliže nadále splňuje alespoň podmínky bodu A písm. b) a e).
C. Nová doplňková látka nebo nové užití doplňkové látky může být zapsáno do přílohy II pouze, pokud jsou splněny podmínky stanovené v bodu A písm. b), c) a e) a pokud je s přihlédnutím k dostupným výsledkům možné předpokládat, že jsou rovněž splněny ostatní podmínky uvedené v tomto bodu.
Doba povolení nové doplňkové látky nebo nového užití nesmí být delší než pět let od jejich zapsání do uvedené přílohy.
Článek 8
1. Při zařazení doplňkové látky náležející ke skupině "antibiotika", "kokcidiostatika" a "jiné léčebné substance" nebo "růstové stimulátory" do přílohy I nebo II se postupem podle článku 23 vypracuje formou směrnice a s ohledem na vědecké a technické poznatky monografie, uvádějící postup a kritéria pro identifikaci a charakteristiku této doplňkové látky, a to zejména její složení, stupeň čistoty a fyzikálně-chemické a biologické vlastnosti.
2. Nejpozději do 31. prosince 1988 se rovněž vypracují monografie týkající se doplňkových látek, které náležejí ke skupinám uvedeným v odstavci 1 a které byly do přílohy I nebo II zařazeny před datem přijetí této směrnice.
3. Podle odstavce 1 mohou být rovněž vypracovány monografie týkající se doplňkových látek z jiných skupin, než které jsou uvedeny ve výše zmíněném odstavci.
4. Pozdější změny, které budou v monografiích učiněny v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků, se přijmou postupem podle článku 23.
Článek 9
1. Pro účely kontroly, zda doplňkové látky splňují zásady uvedené v čl. 7 odst. 2, členské státy zajistí, aby byla dokumentace, vypracovaná v souladu s níže uvedeným odstavcem 2, úředně zaslána členským státům a Komisi.
2. Rada na návrh Komise přijme formou směrnice obecné zásady pro vypracování dokumentace uvedené v odstavci 1 tak, aby tyto obecné zásady mohly být uplatňovány nejpozději od 3. prosince 1986.
Pozdější změny, které budou v důsledku vývoje vědeckých nebo technických poznatků v obecných zásadách učiněny, se přijmou postupem podle článku 23.
3. Na základě odůvodněné žádosti žadatele členské státy a Komise zajistí, aby o informacích, jejichž šířením by mohla být porušena práva k průmyslovému nebo obchodnímu vlastnictví, byla zachována mlčenlivost.
Průmyslové a obchodní tajemství se nevztahuje na:
- označení a složení doplňkové látky,
- fyzikálně-chemické a biologické vlastnosti doplňkové látky,
- vyhodnocení farmakologických, toxikologických a ekotoxikologických údajů,
- analytické metody pro sledování doplňkové látky v krmivech.
Článek 10
Členské státy stanoví, že doplňkové látky a premixy mohou být uváděny na trh pouze v uzavřených obalech nebo uzavřených nádobách.
Členské státy stanoví, že obaly nebo nádoby musí být uzavřeny tak, aby se při otevření poškodil jejich uzávěr a nemohl být opětovně použit.
Článek 11
1. Pokud v důsledku nových informací nebo nového přezkoumání stávajících informací, které bylo uskutečněno po přijetí dotyčných ustanovení, členský stát zjistí, že užití některé z doplňkových látek uvedených v příloze I nebo její použití za podmínek, které mohou být stanoveny, představuje nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat nebo pro životní prostředí, a to i přesto že doplňková látka vyhovuje ustanovením této směrnice, může tento členský stát na svém území dočasně pozastavit nebo omezit používání dotyčných ustanovení.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi s uvedením důvodů svého rozhodnutí.
2. Komise co nejdříve přezkoumá důvody, které dotyčný členský stát uvedl, a konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro krmiva; poté vydá bezodkladně své stanovisko a učiní příslušná opatření.
3. Pokud má Komise zato, že pro řešení nesnází uvedených v odstavci 1 a pro zajištění ochrany zdraví lidí a zvířat nebo životního prostředí jsou nezbytné změny směrnice, zahájí řízení uvedené v článku 24 za účelem přijetí těchto změn; členský stát, který přijal bezpečností opatření, si v takovém případě může tato opatření zachovat až do doby, než tyto změny vstoupí v platnost.
Článek 12
1. Členské státy stanoví, že v doplňkových krmivech nesmí být po jejich předepsaném zředění obsah doplňkových látek vyjmenovaných v této směrnici vyšší než limity, které jsou stanoveny pro kompletní krmiva.
2. Členské státy mohou stanovit, že obsahy antibiotik, kokcidiostatik a ostatních léčebných substancí, růstových stimulátorů, vitamínů D a antioxidantů v doplňkových krmivech mohou být vyšší než maximální limity stanovené pro kompletní krmiva, jestliže se jedná o:
a) doplňková krmiva, která členský stát povolil a dal k dispozici všem uživatelům pod podmínkou, že jejich obsah antibiotik, vitamínů D nebo růstových stimulátorů nepřekročí pětinásobek maximálního stanoveného limitu;
b) doplňková krmiva, která jsou určena pro určité druhy zvířat a která může členský stát na svém území povolit a dát k dispozici všem uživatelům pro zvláštní účely výživy pod podmínkou, že jejich obsah nepřekročí:
- u antibiotik a růstových stimulátorů 1000 mg/kg a, pokud je použití těchto látek povoleno u výkrmu skotu, 2000 mg/kg,
- u antioxidantů, kokcidiostatik a jiných léčebných substancí pětinásobek maximálního stanoveného limitu,
- u vitamínů D 200000 IU/kg.
Členské státy stanoví, že pokud je při výrobě doplňkových krmiv využita možnost uvedená pod písm. a), nemůže být zároveň použita možnost uvedená pod písm. b).
3. Pro případ použití odstavce 2 stanoví členské státy, že krmivo musí mít jeden nebo více charakteristických znaků složení (např. pokud se týče obsahu proteinu nebo minerálií), které prakticky zajistí, že nebudou překročeny obsahy doplňkových látek stanovené pro kompletní krmiva a že krmiva nebudou použita pro jiné druhy zvířat.
Článek 13
1. Členské státy stanoví, že antibiotika, kokcidiostatika a jiné léčebné substance a růstové stimulátory uvedené v příloze I nebo II, premixy připravené z těchto doplňkových látek za účelem jejich přimíchání do krmných směsí a krmné směsi obsahující tyto premixy mohou být uvedeny na trh pouze za podmínek uvedených v příloze III, a zejména pouze, pokud byla vyrobena výrobci, u kterých alespoň jeden členský stát shledal, že splňují minimální podmínky uvedené v příloze III.
Kromě toho členské státy stanoví, že v případě doplňkových látek, premixů nebo krmných směsí uvedených v prvním pododstavci a vyrobených ve třetích zemích s úmyslem uvést je na trh ve Společenství, musí mít výrobce svého zástupce, který je usazen ve Společenství a který splňuje podmínky pro něj stanovené v příloze III.
Členské státy stanoví, že jméno zástupce usazeného ve Společenství bude na seznamu podle odstavce 3 uvedeno vedle jména výrobce.
2. Členské státy stanoví, že doplňkové látky uvedené v odstavci 1 mohou být dodávány v poslední fázi marketingu:
- pouze výrobcům premixů a
- ve formě premixů pouze výrobcům krmných směsí,
kteří splňují minimálně požadavky uvedené v příloze III.
3. Každý členský stát zveřejní každoročně, nejpozději do 30. listopadu, seznam výrobců doplňkových látek, premixů a krmných směsí, u nichž ověřil, že splňují požadavky uvedené v příloze III.
Tento seznam zašle ostatním členským státům a Komisi do 31. prosince každého roku.
Jakékoliv změny učiněné v těchto seznamech po 30. listopadu budou sděleny jak ostatním členským státům, tak Komisi. 4.
Členské státy stanoví, že do krmných směsí mohou být doplňkové látky uvedené v odstavci 1 přimíchány pouze v případě, že byly předem připraveny ve formě premixů obsahujících nosiče.
Tyto premixy mohou být do krmných směsí přimíchány pouze v minimálním množství 0,2 % hmotnostních.
Členské státy však mohou povolit zapracování premixů do krmných směsí v množství nižším až do 0,05 %.
5. Členské státy mohou stanovit, že odstavce 1 a 2 se vztahují i na karotenoidy a xantofyly a na stopové prvky a vitamíny.
Článek 14
1. Členské státy stanoví, že doplňkové látky uvedené v příloze I nebo II mohou být uváděny na trh za účelem jejich použití v krmivech pouze, pokud jsou na obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné uvedeny následující údaje, které musí být jasně viditelné, snadno čitelné a nesmazatelné a za které je odpovědný producent, balírna, dovozce, prodejce nebo distributor usazený ve Společenství:
A. u doplňkových látek:
a) specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II;
b) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo osoby odpovědné za údaje uvedené v tomto odstavci;
c) čistá hmotnost a v případě tekutých doplňkových látek buď čistý objem nebo čistá hmotnost;
B. kromě toho u:
a) antibiotik, růstových stimulátorů, kokcidiostatik a jiných léčebných substancí: název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce, není-li odpovědný za údaje na etiketě, obsah aktivní látky, poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby, referenční číslo šarže a datum výroby, údaj: "určeno pouze pro výrobce premixů pro krmné směsi", dále návod k použití s případným doporučením ohledně bezpečného použití doplňkových látek, které podléhají zvláštním ustanovením uvedeným v přílohách ve sloupci "jiná ustanovení";
b) vitamínu E: obsah alfa-tokoferolu a poslední den záruky nebo doba trvanlivosti tohoto obsahu od data výroby;
c) jiných vitamínů než vitamínu E, provitamínů a látek s podobným účinkem: obsah aktivní látky a poslední den záruky nebo doba trvanlivosti obsahu od data výroby;
d) stopových prvků, barviv včetně pigmentů, konzervantů a ostatních doplňkových látek: obsah aktivní látky;
e) pokud jde o doplňkové látky uvedené pod písm. b), c) a d) údaj: "určeno pouze pro výrobce krmiv".
2. Členské státy stanoví, že specifický název doplňkové látky může být doplněn:
a) obchodním názvem a číslem EHS;
b) názvem nebo obchodní firmou a adresou nebo sídlem výrobce, není-li odpovědný za údaje na etiketě, návodem k použití a případně doporučením týkajícím se bezpečného použití v takových případech, kdy tyto údaje nejsou požadovány na základě odst. 1 bodu B písm. a).
3. Pokud se použije čl. 13 odst. 5, mohou členské státy požadovat, aby byl uveden údaj "určeno pouze pro výrobce premixů".
4. Členské státy stanoví, že na obalech, nádobách nebo etiketách mohou být uvedeny i jiné informace než ty, které jsou vyžadovány nebo povoleny podle odstavců 1, 2 a 3 pod podmínkou, že budou zřetelně odděleny od výše uvedených údajů.
Článek 15
1. Členské státy stanoví, že premixy mohou být uváděny na trh pouze, pokud jsou na obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné uvedeny následující údaje, které musí být jasně viditelné, snadno čitelné a nesmazatelné a za které je odpovědný producent, balírna, dovozce, prodejce nebo distributor usazený ve Společenství:
A. u všech premixů:
a) označení "premix";
b) údaj "určeno pouze pro výrobu krmiv" s výjimkou premixů uvedených v bodě B písm. a), návod k použití s případným doporučením pro bezpečné použití premixů;
c) druh nebo kategorie zvířat, kterým je tento premix určen;
d) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo osoby odpovědné za údaje v tomto odstavci;
e) čistá hmotnost a v případě tekutých premixů čistý objem nebo čistá hmotnost; B. kromě toho u premixů, do kterých byly přimíchány níže uvedené doplňkové látky:
a) antibiotika, růstové stimulátory, kokcidiostatika a jiné léčebné substance: název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce, není-li odpovědný za údaje na etiketě, specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah aktivní látky, poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby a údaj "určeno výhradně pro výrobce krmných směsí";
b) látky s antioxidačními účinky: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah aktivní látky v případě, že je její maximální obsah pro kompletní krmiva stanoven v přílohách I nebo II;
c) barviva včetně pigmentů: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah aktivní látky v případě, že je její maximální obsah pro kompletní krmiva stanoven v přílohách I nebo II;
d) vitamín E: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah alfa-tokoferolu a poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby;
e) jiné vitamíny než vitamín E, provitamíny a látky s podobným účinkem: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah aktivní látky a poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby;
f) stopové prvky: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah jednotlivých prvků, v případě, že je jejich maximální obsah pro kompletní krmiva stanoven v přílohách I nebo II;
g) konzervanty: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah aktivní látky v případě, že je její maximální obsah pro kompletní krmiva stanoven v přílohách I nebo II;
h) jiné doplňkové látky náležející ke skupinám uvedeným pod písm. b) až g), u kterých není stanoven maximální obsah a doplňkové látky náležející k ostatním skupinám uvedeným v přílohách I nebo II: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah aktivní látky v případě, že tyto doplňkové látky plní v krmivech svou funkci jako takové a přítomná množství mohou být stanovena úředními analytickými metodami nebo, nejsou-li tyto k dispozici, validovanými vědeckými analytickými metodami.
2. Členské státy stanoví, že:
a) specifický název doplňkové látky, která byla povolena podle čl. 4 odst.
1 písm. b), musí být uveden na obalu, nádobě nebo na etiketě premixů. Členské státy mohou rovněž stanovit, že musí být uveden i obsah aktivní látky;
b) specifický název doplňkových látek může být doplněn obchodním názvem;
c) jméno výrobce doplňkových látek uvedených v odst. 1 bodu B písm. a) může být uveden na etiketě premixů.
Členské státy však mohou stanovit, že je tento údaj povinný;
d) specifický název doplňkových látek uvedených v příloze I může být doplněn číslem EHS.
3. Pokud má být v souladu s odstavcem 1 uveden poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby několika doplňkových látek náležejících ke stejné skupině nebo k různým skupinám, stanoví členské státy, že může být uveden pro všechny doplňkové látky pouze jeden poslední den záruky obsahu nebo jediná doba trvanlivosti, přičemž se uvádí to datum, které uplyne jako první.
4. Členské státy stanoví, že na obalech, nádobách nebo etiketách mohou být uvedeny i jiné informace než ty, které jsou vyžadovány nebo povoleny podle odstavců 1 až 3 pod podmínkou, že budou zřetelně odděleny od výše uvedených údajů.
Článek 16
1. Členské státy stanoví, že krmiva obsahující doplňkové látky náležející k níže uvedeným skupinám mohou být uváděna na trh pouze, pokud jsou na obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné uvedeny následující údaje, které musí být zřetelně viditelné, snadno čitelné a nesmazatelné a za které je odpovědný producent, balírna, dovozce, prodejce nebo distributor usazený ve Společenství: a) u antibiotik, kokcidiostatik a jiných léčebných substancí a růstových stimulátorů: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah aktivní látky a poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby;
b) u látek s antioxidačními účinky:
- v případě krmiv pro domácí zvířata: údaj "s antioxidanty", za nímž následuje specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II,
- v případě jiných krmných směsí než pro domácí zvířata: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II;
c) u barviv včetně pigmentů, jsou-li použity k obarvení krmiv nebo živočišných produktů:
- v případě krmiv pro domácí zvířata: údaj "barvivo" nebo "přibarveno", za nímž následuje specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II,
- v případě jiných krmných směsí než pro domácí zvířata: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II;
d) u vitamínu E: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah alfa-tokoferolu a poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby;
e) u vitamínů A a D: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah aktivní látky a poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby;
f) u mědi: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah vyjádřený v Cu;
g) u konzervantů:
- v případě krmiv pro domácí zvířata: údaj "konzervant" nebo "konzervováno", za nímž následuje specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II,
- v případě jiných krmných směsí než pro domácí zvířata: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II;
2. Jako doplněk údajů stanovených v odstavci 1 mohou být v přílohách I a II postupem podle článku 23 uvedeny údaje týkající se správného použití krmiv.
Členské státy stanoví, že tyto údaje musí být uvedeny na obalu, nádobě nebo na etiketě na nich připevněné.
3. Přítomnost jiných stopových prvků než mědi a jiných vitamínů než vitamínů A, D a E, provitamínů a látek s podobným účinkem může být uvedena, jestliže množství těchto látek může být stanoveno úředními analytickými metodami nebo, nejsou-li tyto k dispozici, validovanými vědeckými analytickými metodami.
V takových případech se uvádějí následující podrobné údaje:
a) u jiných stopových prvků než mědi: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II a obsah jednotlivých prvků;
b) u jiných vitamínů než vitamínů A, D a E, u provitamínů a látek s podobným účinkem: specifický název doplňkové látky v souladu s přílohami I nebo II, obsah aktivní látky a poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby.
4. Členské státy stanoví, že specifické názvy doplňkových látek povolených podle čl. 4 odst. 1 písm. b) musí být uvedeny na obalu, nádobě nebo etiketě krmiv. Mohou stanovit, že musí být rovněž uveden obsah aktivní látky.
5. Členské státy stanoví, že:
a) podrobné údaje uvedené v odstavcích 1 až 4 se vytisknou poblíž údajů, které mají být uvedeny na obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné v souladu s právními předpisy Společenství pro oblast krmiv;
b) pokud je v souladu s odstavci 1 až 4 uveden obsah nebo množství, týká se tento údaj množství doplňkové látky přimíchané do krmiva;
c) podrobné údaje o doplňkových látkách uvedených v odstavcích 1 až 4 mohou být doplněny číslem EHS nebo obchodním názvem.
6. Pokud má být v souladu s odstavcem 1 uveden poslední den záruky obsahu nebo doba trvanlivosti od data výroby několika doplňkových látek náležejících ke stejné skupině nebo k různým skupinám, stanoví členské státy, že může být pro všechny doplňkové látky uveden pouze jeden poslední den záruky obsahu nebo jediná doba trvanlivosti od data výroby, přičemž se uvádí to datum, které uplyne jako první.
7. V případě krmiv dodávaných v cisternových vozech či podobných vozidlech nebo volně ložených se uvedou podrobné údaje stanovené v odstavcích 1 až 4 v průvodním listu.
Pokud se jedná o malé množství, které je určeno pro konečného uživatele, postačí oznámit tyto podrobné údaje vhodným způsobem kupujícímu.
8. Odchylně od ustanovení odst. 1 písm. b), c) a g) a do 3. prosince 1986 mohou členské státy povolit, aby namísto specifického názvu látek s antioxidačními účinky, barviv nebo konzervantů byl uveden název skupiny dotyčných doplňkových látek doplněný údajem "povoleno".
9. Členské státy stanoví, že v případě krmiv pro domácí zvířata obsahujících barviva, konzervanty nebo látky s antioxidačními účinky v obalech o hmotnosti do 10 kg včetně postačuje, aby na obalu byl uveden údaj "barvivo", "přibarveno", "konzervováno" nebo "s antioxidantem", za nímž následují slova "doplňkové látky EHS" pod podmínkou, že:
a) obal, nádoba nebo etiketa jsou opatřeny referenčním číslem, na základě kterého může být krmivo identifikováno a
b) výrobce na žádost uvede specifický název použitých doplňkových látek.
10. Údaje o doplňkových látkách v jiné formě, než kterou stanoví tato směrnice, jsou zakázány.
Článek 17
1. Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 79/373/EHS [7], stanoví členské státy, že doplňková krmiva s vyšším obsahem doplňkových látek než jsou maximální limity pro kompletní krmiva, mohou být uváděny na trh pouze, pokud je v návodu k použití přesně stanoveno podle druhu a věku zvířete maximální množství v gramech nebo kilogramech doplňkového krmiva, které může být zvířeti denně podáváno.
Tyto informace musí být v souladu s ustanoveními příloh I nebo II.
Toto ustanovení se nevztahuje na produkty dodávané výrobcům krmných směsí nebo jejich dodavatelům.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 bude formulováno tak, aby při správném použití nebyl překročen maximální obsah doplňkových látek stanovený pro kompletní krmiva.
Článek 18
Pokud jsou krmiva uváděna na trh v jiných členských státech, uvedou se podrobné údaje podle článků 14 až 17 alespoň v jednom z úředních jazyků země určení.
Článek 19
Členské státy zajistí, aby doplňkové látky, premixy a krmiva, které jsou v souladu s touto směrnicí, nepodléhaly jiným omezením obchodu než stanoví tato směrnice.
Článek 20
Členské státy zajistí, aby živočišné produkty nepodléhaly žádným omezením obchodu v důsledku uplatňování této směrnice.
Článek 21
1. Členské státy učiní veškerá nezbytná opatření, která zajistí, že u doplňkových látek, premixů a krmiv uváděných na trh bude prováděna alespoň namátková úřední kontrola z hlediska totožnosti použitých doplňkových látek a dodržování ostatních ustanovení této směrnice.
Za tímto účelem zejména stanoví, že podniky, které mají v úmyslu vyrábět doplňkové látky nebo je uvádět na trh, musí o této skutečnosti nejprve informovat příslušné orgány.
2. Postupem podle článku 23 mohou být stanoveny tolerance pro případ, kdy se výsledky úřední kontroly odchylují od deklarovaného obsahu doplňkové látky v krmné směsi.
Článek 22
Tato směrnice se nevztahuje na doplňkové látky, premixy a krmiva, u nichž je prokázáno, alespoň vhodným označením, že jsou určeny k vývozu do třetích zemí.
Článek 23
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro krmiva (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijímá opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 24
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese neprodleně věc Stálému výboru pro krmiva (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Při hlasování je ve výboru hlasům členských států přidělena váha stanovená podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě dvou měsíců.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijímá opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 25
Rozhodnutí o zahrnutí antibiotik, kokcidiostatik a jiných léčebných substancí společně s přípravky na bázi těchto produktů do působnosti směrnice 81/851/EHS i budoucích právních předpisů o medikovaných krmivech přijme Rada jednomyslně na návrh Komise, jakmile volný pohyb zboží dosáhne v odvětví veterinárních léčivých přípravků a medikovaných krmiv takového stupně harmonizace, který je srovnatelný s tím, kterého bylo dosaženo v případě doplňkových látek."
2. Články 17 a 18 směrnice 70/524/EHS se označí jako články 26 a 27.
3. Následující příloha se připojí ke směrnici 70/524/EHS:
"
ze dne 10. prosince 1984, kterou se mění první směrnice (73/239/EHS) o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu, a to zejména ve vztahu k asistenčním službám pro turisty
(84/641/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4] (dále jen "první směrnice") ve znění směrnice 76/580/EHS [5], odstranila některé rozdíly ve vnitrostátním právu členských států k usnadnění přístupu k této činnosti a jejího výkonu;
vzhledem k tomu, že v uvedené oblasti činnosti, která s sebou nese poskytování věcného plnění, bylo dosaženo značného pokroku; že poskytování tohoto plnění upravují předpisy, jež od jednoho členského státu k druhému liší; že tyto rozdíly jsou překážkou výkonu práva usazování;
vzhledem k tomu, že pro odstranění této překážky práva usazování by mělo být stanoveno, že určitá činnost není vyňata z působnosti první směrnice jen z toho důvodu, že spočívá výhradně ve věcném plnění nebo v plnění, k němuž poskytovatel využívá pouze svých vlastních zaměstnanců a vybavení; že toto poskytnutí asistence spočívající v příslibu pomoci v případě nahodilé události by mělo být, s přihlédnutím ke zvláštní povaze této asistence, zahrnuto do výše uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že pro účely dozoru není zahrnutím úkonů asistence do působnosti první směrnice dotčen jejich platný daňový režim, neboť se tím nemění kvalifikace těchto úkonů;
vzhledem k tomu, že sama skutečnost poskytnutí určitých asistenčních služeb v případě nehody nebo poruchy silničního vozidla, k nimž obvykle dochází na území členského státu pojišťovny poskytující pojistnou ochranu, není důvodem k tomu, aby se na jakoukoli osobu nebo podnik, který není pojišťovnou, vztahovala ustanovení první směrnice;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno určité zmírnění za podmínky, že k nehodě nebo poruše musí dojít na území členského státu pojišťovny poskytující pojistnou ochranu, aby mohla být zohledněna buď existence dohod o vzájemnosti, nebo určitých okolností vztahujících se k zeměpisným zvláštnostem nebo ke zvláštnostem ve struktuře dotyčných organizací nebo k velmi omezenému hospodářskému významu uvedených úkonů;
vzhledem k tomu, že subjekty členského státu, jejichž hlavní činností je poskytovat služby jménem orgánů veřejné moci, by měly být vyňaty z oblasti působnosti první směrnice;
vzhledem k tomu, že pojišťovna nabízející asistenční dohody musí mít prostředky nezbytné k poskytnutí věcného plnění v přiměřené lhůtě; že by měly být stanoveny zvláštní předpisy pro výpočet míry solventnosti a minimální výše garančního fondu, který taková pojišťovna musí mít;
vzhledem k tomu, že je nutno přijmout určitá přechodná ustanovení, která umožní pojišťovnám poskytujícím pouze asistenci, aby se mohly přizpůsobit první směrnici;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní strukturální a geografické obtíže je nutné stanovit pro automobilový klub členského státu přechodné období, aby se mohl přizpůsobit uvedené směrnici, pokud jde o vrácení vozidla a případně řidiče a spolucestujících do domovského státu;
vzhledem k tomu, že je nutno aktualizovat ustanovení první směrnice týkající se právních forem, jež si mohou zvolit pojišťovny; že určitá ustanovení uvedené směrnice týkající se pravidel pro agentury nebo pobočky zřízené ve Společenství, jejichž sídla se nacházejí mimo Společenství, by měla být pozměněna tak, aby se dostala do souladu s ustanovením směrnice 79/267/EHS [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 1 první směrnice se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na přístup k samostatné výdělečné činnosti v přímém pojištění, včetně poskytování asistence uvedené v odstavci 2, prováděné pojišťovnami usazenými nebo hodlajícími se usadit na území členského státu, a na výkon této činnosti.
2. Asistencí se rozumí pomoc poskytovaná osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo trvalé bydliště.
Spočívá v závazku poskytnout na základě předchozí úhrady pojistného okamžitě dostupnou pomoc osobě oprávněné podle asistenční dohody, jestliže se tato osoba dostane do nesnází v důsledku nahodilé události v případech a za podmínek uvedených v dohodě.
Tato pomoc může spočívat v poskytnutí peněžního nebo věcného plnění.
Věcné plnění může být také poskytováno pomocí zaměstnanců a vybavení poskytovatele.
Pod asistenční činnost nespadá servis, údržba, doplňkové služby ani pouhé informace o poskytování pomoci nebo zprostředkování pomoci.
3. Klasifikace činností uvedených v tomto článku podle odvětví je obsažena v příloze."
Článek 2
V článek 2 první směrnice se doplňuje nový bod, který zní:
"3. asistenční činnost, u níž je odpovědnost omezena na dále uvedené výkony poskytované v případě nehody nebo poruchy silničního vozidla, k nimž obvykle dochází na území členského státu pojišťovny poskytující pojistnou ochranu: - havarijní služba na místě, k níž pojišťovna poskytující ochranu využívá převážně svých vlastních zaměstnanců a vybavení,
- převoz vozidla do nejbližšího nebo nejvhodnějšího místa, kde může být opraveno, a případná přeprava řidiče a spolucestujících, obvykle uskutečněná týmiž prostředky asistence, do nejbližšího místa, z něhož mohou pokračovat v cestě jinými prostředky,
- převoz vozidla, případně i s řidičem a spolucestujícími, domů, do místa odjezdu nebo do původního cíle cesty ve stejném státě, jestliže to umožňuje členský stát pojišťovny poskytující pojistnou ochranu,
kromě případů, kdy jsou tyto výkony prováděny pojišťovnou spadající do působnosti této směrnice.
V případech uvedených v prvních dvou odrážkách podmínka, že k nehodě nebo poruše musí dojít na území členského státu pojišťovny poskytující ochranu, a) neplatí, jestliže se jedná o instituci, jíž je oprávněná osoba členem, a jestliže havarijní služba na místě nebo převoz vozidla jsou poskytovány, prostě proti předložení členské karty bez zaplacení jakékoli přirážky k pojistnému podobnou institucí v dotyčné zemi na základě dohody o vzájemnosti;
b) nevylučuje poskytování takové asistence v Irsku a ve Spojeném království stejnou institucí vykonávající činnost v obou státech.
Jestliže dojde k nehodě nebo poruše na území Irska nebo v případě Spojeného království na území Severního Irska, může být vozidlo za okolností uvedených ve třetí odrážce, případně i s řidičem a spolucestujícími, přepraveno domů, do místa odjezdu nebo původního cíle cesty na území kteréhokoli z těchto dvou států.
Tato směrnice se dále nevztahuje na asistenci prováděnou při nehodě nebo poruše silničního vozidla a spočívající v převozu vozidla, které mělo nehodu nebo u něhož došlok porušemimo území Lucemburského velkovévodství,případně i s řidičem a spolucestujícími, domů, jestliže je tato činnost prováděna Automobilovým klubem Lucemburského velkovévodství.
Pojišťovny spadající do působnosti této směrnice mohou provozovat činnost uvedenou v tomto bodě, pouze pokud jim bylo vydáno povolení pro odvětví 18 v bodě A přílohy, aniž je dotčen bod C uvedené přílohy.
V tom případě se tato směrnice na danou činnost vztahuje."
Článek 3
V čl. 3 odst. 1 první směrnice se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tato směrnice nevztahuje na pojišťovny, které splňují všechny tyto podmínky: - pojišťovna nevykonává žádnou jinou činnost spadající do oblasti působnosti této směrnice kromě činnosti uvedené v odvětví 18 v bodě A přílohy,
- tato činnost je vykonávána výhradně na místní úrovni a spočívá pouze ve věcných plněních a
- celkový roční příjem z asistence poskytnuté osobám, které se dostaly do nesnází, nepřesahuje 200000 ECU."
Článek 4
V článku 4 první směrnice se doplňuje nové písmeno f), které zní:
"f) v Dánsku
Falcks Redningskorps A/S, København."
Článek 5
V čl. 8 odst. 1 písm. a) první směrnice se v předposlední odrážce zrušují slova "coöperatieve vereniging".
Článek 6
V čl. 8 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 první směrnice se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Rovněž nebrání členským státům, aby podrobily pojišťovny žádající o povolení pro odvětví 18 v bodě A přílohy nebo pojišťovny, kterým toto povolení již bylo vydáno, kontrole přímých a nepřímých lidských a materiálních zdrojů, včetně kvalifikace jejich lékařských týmů a stavu vybavení, kterými tyto pojišťovny disponují, aby mohly dostát závazkům vyplývajícím z tohoto pojistného odvětví."
Článek 7
V čl. 9 odst. 1 a v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci první směrnice se písmeno e) nahrazuje tímto:
"e) předpokládaných nákladů na zřízení provozního systému a obchodní sítě; finančních zdrojů, které mají pokrýt tyto náklady; jsou-li rizika, která mají být kryta, uvedena pod číslem 18 v bodě A přílohy, též zdrojů, jež má pojišťovna k dispozici pro poskytování přislíbené asistence;"
Článek 8
Článek 13 první směrnice se nahrazuje tímto:
"Článek 13
Členské státy vzájemně úzce spolupracují při dozoru nad finanční situací pojišťoven, jimž bylo vydáno povolení.
Jestliže dotyčné pojišťovny mají povolení krýt rizika uvedená pod číslem 18 v bodě A přílohy, musí členské státy také spolupracovat při dozoru nad zdroji, jimiž pojišťovny disponují pro asistenci, k jejímuž provádění se zavázaly, pokud právní předpisy těchto členských států dozor nad těmito zdroji stanovují."
Článek 9
V čl. 16 odst. 3 první směrnice se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"V případě rizik zařazených do odvětví 18 v bodě A přílohy se výše vyplacených pojistných plnění použitá pro výpočet druhého výsledku (podle pojistných událostí) rovná nákladům, které pojišťovna ponese s ohledem na poskytnutou asistenci.
Tyto náklady se vypočítávají podle vnitrostátních předpisů členského státu, na jehož území se nachází sídlo pojišťovny."
Článek 10
V čl. 17 odst. 2 písm. a) první směrnice se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— 300000 ECU v případě, že jsou kryta všechna nebo některá rizika zahrnutá do některého z odvětví uvedených v bodě A přílohy pod čísly 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 16 a 18."
Článek 11
Článek 19 první směrnice se nahrazuje tímto: "Článek 19
1. Každý členský stát uloží pojišťovnám se sídlem na jeho území povinnost předkládat roční výkaz obsahující údaje o všech typech svých operací, své finanční situaci, solventnosti, a pokud jde o krytí rizik uvedených pod číslem 18 v bodě A přílohy, o jiných zdrojích, jimiž disponuje pro splnění svých závazků, jestliže právní předpisy těchto členských států dozor nad těmito zdroji stanovují.
2. Členské státy požadují od pojišťoven vykonávajících činnost na jejich území, aby pravidelně předkládaly výkazy, které jsou nezbytné pro účely dozoru, a statistické doklady, a pokud jde o ochranu před riziky uvedenými pod číslem 18 v bodě A přílohy, aby uvedly zdroje, jimiž disponují ke splnění svých závazků, jestliže právní předpisy těchto členských států dozor nad těmito zdroji stanovují.
Příslušné orgány dozoru si navzájem předávají doklady a informace nezbytné k výkonu dozoru."
Článek 12
Článek 26 první směrnice se nahrazuje tímto:
"Článek 26
1. Každá pojišťovna, která požádala o povolení nebo jí bylo vydáno povolení více členskými státy, může požádat o následující výhody, které mohou být poskytnuty pouze společně: a) aby míra solventnosti uvedená v článku 25 byla vypočítána ve vztahu k veškeré činnosti, kterou pojišťovna vykonává v rámci Společenství; v tom případě se pro účely tohoto výpočtu berou v úvahu pouze operace uskutečněné všemi agenturami nebo pobočkami zřízenými v rámci Společenství;
b) aby kauce požadovaná podle čl. 23 odst. 2 písm. e) mohla být složena jen v jednom z uvedených členských států;
c) aby aktiva představující garanční fond byla umístěna v kterémkoli z členských států, ve kterých pojišťovna vykonává svou činnost.
2. Žádost o poskytnutí výhod podle odstavce 1 se podává příslušným orgánům dotyčných členských států.
V žádosti musí být uveden orgán členského státu, který má v budoucnosti dohlížet na solventnost při veškeré činnosti agentur nebo poboček v rámci Společenství.
Musí být uvedeny důvody, proč si pojišťovna uvedený orgán zvolila.
Kauce musí být složena v odpovídajícím členském státě.
3. Výhody podle odstavce 1 mohou být poskytnuty pouze tehdy, jestliže s nimi vysloví souhlas příslušné orgány všech členských států, v nichž byla žádost podána.
Nabývají účinnosti dnem, k němuž se vybraný orgán dozoru vůči ostatním orgánům dozoru zaváže k dohlížení nad solventností agentur nebo poboček v celém rozsahu jejich činnosti v rámci Společenství.
Zvolený orgán dozoru dostává od ostatních členských států informace nezbytné pro dozor nad celkovou solventností agentur a poboček usazených na jejich území.
4. Výhody poskytnuté na základě tohoto článku jsou odňaty všemi dotyčnými členskými státy současně na žádost jednoho nebo více členských států."
Článek 13
V čl. 27 první směrnice se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Pro účely článku 20, splňuje-li pojišťovna podmínky pro poskytnutí výhod uvedených v čl. 26 odst. 1, je orgán příslušný pro ověřování solventnosti agentur nebo poboček usazených v rámci Společenství při veškeré jejich činnosti postaven na roveň orgánu státu, na jehož území se nachází ústředí pojišťovny Společenství."
Článek 14
V bodě A přílohy první směrnice se před poslední větu vkládá toto nové odvětví:
"18. Asistence
Asistence osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo své trvalé bydliště."
Článek 15
Každý členský stát může na svém území na poskytování asistence osobám, které se dostanou do nesnází za jiných okolností, než jaké jsou uvedeny v článku 1, používat režim zavedený první směrnicí.
Jestliže členský stát tuto možnost využije, musí pro účely uplatnění tohoto režimu na tuto činnost pohlížet tak, jako by byla uvedena v odvětví 18 v bodě A přílohy první směrnice, aniž je dotčen bod C uvedené přílohy.
Předchozím odstavcem nejsou nikterak dotčeny možnosti klasifikace stanovené v příloze první směrnice pro činnosti spadající zjevně pod jiná odvětví.
Nelze odmítnout vydat povolení agentuře nebo pobočce pouze z toho důvodu, že činnost zahrnutá v tomto článku je ve členském státě, na jehož území se nachází sídlo pojišťovny, klasifikována jinak.
Přechodná ustanovení
Článek 16
1. Členské státy mohou poskytnout pojišťovnám, které ke dni oznámení této směrnice provozují na jejich území pouze asistenci, lhůtu pěti let od tohoto dne ke splnění požadavků stanovených v článcích 16 a 17 první směrnice.
2. Členské státy mohou poskytnout pojišťovnám uvedeným v odstavci 1, které po uplynutí pětileté lhůty nedosáhnou plně míry solventnosti, k jejímu dosažení další lhůtu nepřesahující dva roky za předpokladu, že tyto pojišťovny předloží podle článku 20 první směrnice orgánu dozoru ke schválení opatření, která k tomuto účelu hodlají přijmout.
3. Každá pojišťovna uvedená v odstavci 1, která hodlá rozšířit svou činnost ve smyslu čl. 8 odst. 2 nebo článku 10 první směrnice, tak může učinit pouze za podmínky, že ihned dosáhne souladu s uvedenou směrnicí.
4. Každá pojišťovna uvedená v odstavci 1, která má jinou právní formu, než je uvedeno v článku 8 první směrnice, může po dobu tří let ode dne oznámení této směrnice pokračovat ve stávající činnosti ve formě, kterou měl k uvedenému dni.
5. Tento článek se použije obdobně na pojišťovny vytvořené po dni oznámení této směrnice, které přebírají činnost k tomuto dni vykonávanou právně odlišným subjektem.
Článek 17
Členské státy mohou poskytnout agenturám a pobočkám uvedeným v hlavě III první směrnice, které provozují pouze asistenci na územích těchto členských států, nejvýše pětiletou lhůtu začínající datem oznámení této směrnice k dosažení souladu s článkem 25 první směrnice za předpokladu, že tyto agentury nebo pobočky nerozšíří svou činnost ve smyslu čl. 10 odst. 2 první směrnice.
Článek 18
Během osmi let od data oznámení této směrnice se podmínka, že k nehodě muselo dojít na území členského státu pojišťovny poskytující pojistnou ochranu, nevztahuje na úkony uvedené v čl. 2 odst. 3 prvním pododstavci třetí odrážce první směrnice, jestliže tyto úkony provádí ELPA (Automobilový a turistický klub Řecka).
Závěrečná ustanovení
Článek 19
1. Členské státy změní vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1987.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi. Takto pozměněné právní předpisy jsou, s výhradou článků 16, 17 a 18 této směrnice, použitelné nejpozději od 1. ledna 1988.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Do šesti let od oznámení této směrnice podá Komise Radě zprávu o obtížích, které vznikají při uplatňování této směrnice, a zejména článku 15 této směrnice.
V případě potřeby navrhne Komise opatření k odstranění těchto obtíží.
Článek 21
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 11. prosince 1984, kterou se mění směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem (84/642/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Komise navrhla změnu některých ustanovení směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [4], naposledy pozměněné směrnicí 84/186/EHS [5]; že odchylky uvedené v čl. 14 odst.
2 a čl. 16a písm. a) směrnice 71/118/EHS je třeba s výhradou pozdějšího přezkoumání prodloužit;
vzhledem k tomu, že Komise dále dne 14. února 1979 zaslala Radě návrh na prodloužení používání procesu chlazení u jatečně upravených těl určených k uvádění na trh v chlazeném stavu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/118/EHS se mění takto: 1. V článku 14 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. V případě jatečně upravených těl získaných a určených k uvedení na trh na jejich území jsou však členské státy oprávněny přiznat zařízením na žádost odchylky z odstavce 1.
Členské státy využívající výjimky stanovené v prvním pododstavci se nesmějí stavět proti dovozu drůbežího masa na jejich území získaného v jiném členském státě za stejných podmínek."
2. V čl. 14a odst. 3 se datum "31. prosince 1978" nahrazuje datem "1. ledna 1986".
3. V čl. 16a písm. a) se třetí odrážka nahrazuje tímto:
- "výjimku z ustanovení přílohy I kapitoly V týkajících se porážky a vykolení pro produkci částečně vykolené nebo nevykolené drůbeže.
Rada při provádění přezkoumání podle článku 16b posoudí podmínky, za kterých může být maso uvedené v prvním pododstavci připuštěno do obchodu uvnitř Společenství;".
4. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 16b
Do 15. srpna 1986 Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise přezkoumá odchylky stanovené v čl. 14 odst. 2 a čl. 16a písm. a). Přezkoumání těchto výjimek se provede na základě zprávy Komise případně provázené návrhy, která vezme v úvahu závěry stávajících vědeckých studií o zárukách, které tento způsob produkce poskytuje."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 11. prosince 1984,
kterou se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se slintavky a kulhavky a vezikulární choroby prasat
(84/643/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 64/432/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 83/646/EHS [5] stanoví veterinární podmínky, kterým musí odpovídat živý skot a prasata určená pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy v současnosti uplatňují různé metody v otázce tlumení a prevence slintavky a kulhavky; že je důležité poskytnout všem členským státům, bez ohledu na uplatňovanou zdravotní politiku, přiměřené a nezbytné záruky, než budou provedena harmonizovaná zdolávací opatření proti slintavce a kulhavce;
vzhledem k tomu, že některé záruky, které mohou být vyžadovány, pokud jde o vezikulární chorobu prasat, musí být zachovány v rámci platných předpisů pro obchod se živými prasaty uvnitř Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění takto:
1. V čl.
3 odst. 3:
- se zrušuje písmeno a),
- dosavadní písmena b) c) d) a e) se označují jako písmena a) b) c) a d).
2. V čl.
3 odst. 6:
- se zrušuje písmeno a),
- dosavadní písmena b) a c) se označují jako a) a b).
3. V čl. 3 odst. 7 písm. c) se ve třetí větě slova "odst. 3 písm. b) a c)" nahrazují slovy "odst. 3 písm. a) a b)".
4.
Články 4a a 4b se nahrazují tímto článkem 4a:
"Článek 4a
Pokud se týká doplňkových záruk, které mohou být potřebné, pokud jde o slintavku a kulhavku a vezikulární chorobu prasat, použijí se tato pravidla:
1.
Členské státy, které jsou prosté slintavky a kulhavky po minimálně dva roky, neprovádějí očkování a které nedovolují, aby na jejich území byla dovážena zvířata očkovaná před méně než jedním rokem, mohou učinit dovoz živého skotu a prasat na své území závislým na splnění těchto podmínek:
A. pokud zvířata pocházejí z členského státu splňujícího stejná kritéria, záruky, že nebyla očkována proti slintavce a kulhavce;
B. pokud zvířata pocházejí z členského státu prostého slintavky a kulhavky minimálně dva roky, který provádí očkování a který dovoluje přítomnost očkovaných zvířat na svém území:
a) záruky, že zvířata nebyla očkována proti slintavce a kulhavce,
b) záruky, že skot reagoval negativně na virový test slintavky a kulhavky prováděný metodou laryngo-faryngeálního výtěru (zkouška jícnovou sondou),
c) záruky, že skot a prasata reagovala negativně na sérologickou zkoušku prováděnou ke zjištění přítomnosti protilátek slintavky a kulhavky,
d) záruky, že skot a prasata byla izolována v zemi odeslání, buď v hospodářství, nebo v karanténní stanici po 14 dní pod dozorem úředního veterinárního lékaře. V této souvislosti nesmí být zvířata umístěná v hospodářství původu nebo případně v karanténní stanici očkována proti slintavce a kulhavce během 21 dní před odesláním a žádné jiné zvíře, než jsou zvířata, která tvoří část zásilky, nebylo zavedeno do hospodářství nebo karanténní stanice během této doby,
e) umístění do karantény na dobu 21 dní;
C. pokud zvířata pocházejí z členského státu, který nebyl prostý slintavky a kulhavky minimálně po dobu dvou let:
a) záruk uvedených v bodě B, s výjimkou karantény v hospodářství původu,
b) případných dalších záruk, které je třeba stanovit postupem podle článku 12.
2.
Členské státy provádějící očkování a dovolující přítomnost očkovaných zvířat na svém území musí učinit dovoz živého skotu na jejich území závislým na těchto podmínkách:
a) pokud zvířata pocházejí z členského státu splňujícího stejná kritéria:
i) záruce, že plemenný nebo užitkový skot starší než čtyři měsíce byl očkován nejméně 15 dní a ne více než čtyři měsíce před naložením proti typům A, O a C viru slintavky a kulhavky za použití inaktivované virové očkovací látky, schválené a kontrolované příslušným orgánem země odeslání,
ii) záruce, že jatečný skot starší než čtyři měsíce byl očkován ne méně než 15 dní a ne více než čtyři měsíce před naložením proti typům A, O a C viru slintavky a kulhavky za použití inaktivované virové očkovací látky schválené a kontrolované příslušným orgánem země odeslání; doba platnosti očkování se ovšem prodlužuje na 12 měsíců v případě skotu přeočkovaného v členských státech, kde se taková zvířata očkují ročně a kde jsou systematicky porážena, pokud jsou postižena slintavkou a kulhavkou;
b) pokud zvířata přicházejí z členského státu, který byl prostý slintavky a kulhavky minimálně po dobu dvou let, který neprovádí očkování a který nepovoluje na svém území přítomnost očkovaných zvířat, záruce, že nebyla očkována proti slintavce a kulhavce, a to bez dotčení zvířat, která byla případně očkována proti slintavce a kulhavce předtím, než byla přijata do stáda určení.
3.
Členské státy uvedené v odstavci 1 mohou také při dodržení obecných ustanovení smlouvy podmínit dovoz plemenných nebo užitkových prasat na své území negativní reakcí na zkoušku na odhalení přítomnosti protilátek proti vezikulární chorobě prasat, prováděnou ne více než 30 dní před odesláním.
4.
Pokud se zkoušky uváděné v tomto článku provádějí v hospodářství, zvířata, která se mají zasílat, musí být izolována od ostatních zvířat až do odeslání.
Pro účely tohoto článku se členský stát nadále považuje za prostý slintavky a kulhavky po dobu minimálně dvou let, a to i tehdy, když byl zaznamenán omezený počet ohnisek nákazy na omezené části jeho území za podmínky, že nákaza byla zdolána během doby kratší než tři měsíce.
Každé tři roky a poprvé tři roky ode dne uvedeného v prvním pododstavci článku 3 přezkoumá Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise ustanovení tohoto článku.
Toto přezkoumání se provádí na základě zprávy Komise doprovázené případnými návrhy."
5.
Dosavadní článek 4c se označuje jako článek 4b.
6. V článku 5 se v první větě slova "uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. a) a odst. 6 písm. a)" nahrazují slovy "uvedené v čl. 4a odst. 2".
7. V čl.
7 odst. 1:
- bodě A písm. a) se slova "odchylně od čl. 3 odst. 3 písm. a) nebo odst. 6 písm. a)" nahrazují slovy "odchylně od čl. 4a odst. 2",
- bodě B písm. a) se slova "odchylně od čl. 3 odst. 3 písm. a)" nahrazují slovy "odchylně od čl. 4a odst. 2."
Článek 2
K článku 12 směrnice 72/461/EHS se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Aby se však umožnilo Irsku a Spojenému království, pokud jde o Severní Irsko, nahradit zvláštní režim, jehož pro ně využívají podle článku 13, obecnými předpisy týkajícími se slintavky a kulhavky, jak jsou stanoveny v této směrnici, musí oba dotyčné členské státy uvést v účinnost nezbytná opatření k dosažení souladu s tímto nejpozději do 30. září 1985" .
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Irsku a Spojenému království je však, pokud jde o Severní Irsko, povoleno dosáhnout souladu s touto směrnicí do 30. září 1985.
Až do uvedeného data si smějí podržet vnitrostátní předpisy pro dovoz plemenných, užitkových a jatečných zvířat z jiných členských států na své území, které se týkají ochrany proti slintavce a kulhavce, při dodržování obecných ustanovení Smlouvy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1984
o užívání vozidel najatých bez řidiče pro silniční přepravu zboží
(84/647/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že použití najatých vozidel umožňuje z národohospodářského hlediska v určitých případech optimální alokaci zdrojů tím, že se omezí plýtvání výrobními faktory;
vzhledem k tomu, že tato možnost činí z mikroekonomického hlediska organizaci dopravy pružnější a zvyšuje tím produktivitu podniků;
vzhledem k tomu, že je nezbytné změnit první směrnici Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy [3], naposledy pozměněnou směrnicí 82/50/EHS [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "vozidlem" motorové vozidlo, tahač, přívěs a návěs nebo souprava vozidel, která jsou určena výhradně pro přepravu zboží,
- "najatým vozidlem" každé vozidlo, které je dopravci v rámci smlouvy s podnikem poskytujícím vozidlo dáno na určitou dobu za úhradu k dispozici pro silniční přepravu zboží pro cizí nebo vlastní potřebu.
Článek 2
Každý členský stát umožní, aby vozidla najatá podniky usazenými na území jiného členského státu byla provozována na jeho území za účelem přepravy mezi členskými státy, jestliže
1. je vozidlo registrováno nebo uvedeno do provozu v souladu s právními předpisy uvedeného jiného členského státu;
2. se smlouva vztahuje výlučně na nájem vozidla bez řidiče a není spjata s jinou smlouvou o využití řidiče nebo pomocníků řidiče uzavřenou s týmž podnikem;
3. najaté vozidlo je k výlučné dispozici podniku používajícímu je během doby platnosti smlouvy o pronájmu;
4. najaté vozidlo je řízeno pracovníkem podniku, který je najal;
5. se dodržení uvedených podmínek prokáže na základě následujících dokladů, které se musí nacházet ve vozidle:
a) smlouva o pronájmu nebo ověřený výtah z této smlouvy, kde je uvedeno zejména jméno pronajímatele, nájemce, datum a trvání smlouvy a identifikace vozidla;
b) není-li osobou najímající vozidlo řidič, řidičova pracovní smlouva nebo ověřený výtah z této smlouvy, kde je uvedeno zejména jméno zaměstnavatele, jméno zaměstnance, datum a trvání pracovní smlouvy nebo písemný doklad o mzdě novějšího data.
Doklady podle písmen a) a b) mohou být případně nahrazeny rovnocenným dokladem vydaným příslušnými orgány členského státu.
Článek 3
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že jejich podniky mohou pro silniční přepravu zboží používat najatá vozidla, která jsou registována nebo uvedena do provozu v těchto státech v souladu s jejich právními předpisy, za stejných podmínek jako vozidla těmto podnikům patřící, přičemž předpokladem je, aby tyto podniky splňovaly podmínky uvedené v článku 2.
2. Členské státy mohou z působnosti odstavce 1 vyloučit dopravu pro vlastní potřebu.
Článek 4
1. Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členského státu, které stanoví pro užívání najatých vozidel podmínky méně přísné než podmínky stanovené v článcích 2 a 3.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členského státu, které stanoví pro užívání najatých vozidel svými podniky minimální dobu trvání nájmu.
Článek 5
Aniž jsou dotčeny články 2 a 3, není touto směrnicí ovlivněno používání pravidel, která se týkají:
- organizace trhu silniční přepravy zboží pro cizí a vlastní potřebu, zejména týkající se přístupu na trh a omezení silniční kapacity kvótami,
- stanovení přepravních sazeb a podmínek pro silniční přepravu zboží,
- stanovení cen za nájem vozidla,
- dovoz vozidel,
- podmínek pro přístup k činnosti nebo povolání pronajímatele silničních vozidel.
Článek 6
V příloze I k první směrnici Rady ze dne 23. července 1962 se v bodě 11 písm. d) první pododstavec nahrazuje tímto:
"d) vozidla přepravující zboží musí být majetkem podniku, být jím koupena na úvěr nebo najata, přičemž v případě nájmu musí splňovat podmínky směrnice Rady 84/647/EHS o užívání vozidel najatých bez řidiče pro silniční přepravu zboží [5]."
Článek 7
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1986 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 8
Nejpozději do 30. června 1989 přezkoumá Rada čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 na základě zprávy Komise, ke které budou přiloženy případné návrhy.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 134/84
ze dne 19. ledna 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3136/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro stanovení dovozních dávek na olivový olej v nabídkovém řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) a 1413/822, a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
1 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č.
3136/783, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 22/814, stanoví, že pokud se žadatel chce stát způsobilým k zařazení do zvláštního režimu vyplývajícího z dohod uzavřených mezi Společenstvím a některými třetími zeměmi, musí označit příslušnou třetí zemi do 30 dnů ode dne vstupu minimální dovozní dávky v platnost; že zkušeností ukazují, že toto opatření, přestože je nezbytné pro účely dohledu, může bránit řádnému fungování zvláštního režimu a mít nepříznivé dopady na zúčastněné hospodářské subjekty; že je tudíž třeba uvedené pravidlo vhodně změnit;
vzhledem k tomu, že článek 6 uvedeného nařízení stanoví, že nabídkové řízení se použije pouze v případě žádosti o dovozní licence pro množství větší než 21 000 kg; že pro množství nepřevyšující 20 000 kilogramů se použije dávka nejméně ve výši, která platí v den dovozu pro každou z kategorií daného olivového oleje; že zkušenosti ukazují, že hrozí, že tento postup může být využíván za účelem obcházení normálního režimu stanovení dovozní dávky v nabídkovém řízení;
vzhledem k tomu, že dotyčné předpisy je nutno upravit zejména proto, aby se snížilo maximální množství, pro které je uvedený zjednodušený postup možné použít;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro oleje a tuky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3136/78 se mění takto:
1. Čl. 1 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Aby bylo možné zavést zvláštní režim vyplývající z dohod mezi Společenstvím a některými třetími zeměmi, žadatel musí označit příslušnou třetí zemi v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 2041/75 do 30 dnů ode dne vstupu minimální dávky v platnost.
V případě, že zájemce požádá o používání některého z uvedených opatření zvláštního režimu a dovozní licence předložená v době přijetí dovozního prohlášení neuvádí v kolonkách 13 a 14 název příslušné třetí země, dávka se nesníží o částku 0,60 ECU na 100 kilogramů, jak je stanoveno tímto zvláštním režimem."
2. V článku 6 odst. 1 se údaj "21 000 kg" nahrazuje údajem "5 250 kg".
3. V článku 6 odst. 3 se údaj "20 000 kg" nahrazuje údajem "5 000 kg".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po svém zveřejnění
Nařízení Komise (EHS) č. 269/84
ze dne 1. února 1984,
kterým se opravuje příloha II nařízení (EHS) č. 3439/83, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz některých sýrů do Austrálie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 17 odst. 4 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Komise (EHS) č.
3439/83 ze dne 5. prosince 1983, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz některých sýrů do Austrálie [3], byl zaveden režim osvědčení, která povinně doprovázejí příslušné sýry; že v osvědčení, jehož vzor je uveden v příloze II uvedeného nařízení, není v kolonce B bodě 7 uveden údaj o obsahu vody v tukuprosté sušině; že je proto nutné znovu zveřejnit opravenou přílohu II;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (EHS) č. 3439/83 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po svém vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 447/84
ze dne 22. února 1984,
kterým se podvacátéprvé mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1600/83 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3388/83 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Svatý Vincent _BAR_ Diamond Dairy Co. Ltd, PO box 695, St Vincent _BAR_ Zambie _BAR_ The Dairy Produce Board, Kwacha House, PO box 124, Lusaka _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 671/84
ze dne 15. března 1984
o žádostech o finanční podpory poskytované členskými státy organizacím producentů v odvětví produktů rybolovu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3140/82 ze dne 22. listopadu 1982 o poskytování a financování podpor poskytnutých členskými státy organizacím producentů v odvětví produktů rybolovu [1], a zejména na čl.
10 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že žádosti o finanční podpory poskytované členskými státy, v souladu s nařízením (EHS) č. 3140/82, musejí obsahovat určité údaje, aby mohla být provedena kontrola slučitelnosti výdajů s ustanoveními uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že za účelem provádění účinných kontrol musejí členské státy uchovávat k potřebám Komise průkazné doklady po dobu tří let od vyplacení posledního financování;
vzhledem k tomu, že toto nařízení nahrazuje nařízení Komise (EHS) č. 1273/72 [2]; že by se proto mělo uvedené nařízení zrušit;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Žádosti o financování uvedené v čl. 10 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3140/82 musejí být předloženy v podobě tabulek, které jsou uvedeny v přílohách.
2. Členské státy oznámí Komisi, společně s jejich první žádostí o financování, znění vnitrostátních prováděcích a kontrolních předpisů a příslušných administrativních pokynů, jakož i formuláře nebo ostatní dokumenty vztahující se k organizaci podpor.
Článek 2
Členské státy uchovávají pro potřeby Komise, po dobu tří let od vyplacení posledního financování, složku každého příjemce obsahující všechny průkazné doklady nebo jejich ověřené kopie, které vlastní a na základě kterých bylo rozhodnuto o poskytnutí podpory podle článku 6 nařízení (EHS) č. 3796/81.
Článek 3
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1273/72.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 838/84
ze dne 30. března 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3136/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro stanovení dovozních dávek na olivový olej v nabídkovém řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) a 1413/822, a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
6 nařízení Komise (EHS) č. 3136/783 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
134/844 stanoví, že nabídkové řízení se použije pouze v případě žádosti o dovozní licence pro množství větší než 5 250 kg; že pro množství nepřevyšující 5 000 kg se použije dávka nejméně ve výši, která platí v den dovozu pro každou z kategorií daného olivového oleje; že zkušeností ukazují, že hrozí, že tento postup může být využíván za účelem obcházení normálního režimu stanovení dovozní dávky v nabídkovém řízení; vzhledem k tomu, že dotyčné předpisy je nutno upravit zejména proto, aby se zvýšilo maximální množství, pro které je uvedený zjednodušený postup možné použít;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3136/78 se mění takto:
1. V článku 6 odst. 1 se údaj "5 250 kg" nahrazuje údajem "10 500 kg".
3. V článku 6 odst. 3 se údaj "5 000 kg" nahrazuje údajem "10 000 kg".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1984.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 896/84
ze dne 31. března 1984,
kterým se stanoví doplňující ustanovení, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 856/84 [2], a zejména na čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 876/68 ze dne 28. června 1968, kterým se stanoví obecná pravidla týkající se poskytování vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2429/72 [4], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
876/68 musí být náhrady pro produkty uvedené v článku 1 nařízení (EHS) č. 804/68 a vyvážené v nezměněném stavu stanoveny s přihlédnutím k některým faktorům; že jedním z těchto faktorů je cena mléčných výrobků na trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že zvýší-li se intervenční ceny mléčných výrobků na začátku nového hospodářského roku, jsou ceny mléčných výrobků vyrobené po tomto datu obvykle ovlivněny zvýšením intervenčních cen; že v takovém případě může být nezbytné zvýšit náhrady; že sníží-li se intervenční ceny na začátku nového hospodářského roku, mohou být ceny mléčných výrobků ovlivněny tak, že může být nezbytné snížit náhrady; že však může být vhodné omezit používání nových náhrad na mléčné výrobky vyrobené během nového hospodářského roku; že z tohoto důvodu může být rozlišená výše náhrady pro stejný produkt a pro stejné místo určení stanovena podle dne výroby dotyčného produktu;
vzhledem k tomu, že je tedy třeba zrušit nařízení Komise (EHS) č. 1420/83 ze dne 2. června 1983, kterým se stanoví doplňující ustanovení, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V případě, že na začátku nového hospodářského roku pro mléko jsou stanoveny dvě výše náhrady pro stejný produkt a pro stejné místo určení, poskytnutí částky nejvyšší náhrady může být podmíněno důkazem, že vyvezený produkt byl vyroben během nového hospodářského roku pro mléko a poskytnutí částky nejnižší náhrady může být podmíněno důkazem, že vyvezený produkt byl vyroben před začátkem nového hospodářského roku pro mléko.
U produktů položky 04.03 B nebo ex 23.07 B společného celního sazebníku může být výše uvedený důkaz doplněn nebo případně nahrazen důkazem, že:
- máslo nebo smetana, použité jako surovina pro výrobu produktů položky 04.03 B,
- odstředěné mléko nebo sušené odstředěné mléko, přidané do produktů položky ex 23.07 B,
byly vyrobeny během dotyčného období.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, pokud jde o průkazné doklady, které mohou sloužit jako důkaz uvedený v odstavci 1, včetně vztahujících se kontrolních opatření.
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1420/83.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 907/84
ze dne 3. dubna 1984,
kterým se podvacátédruhé mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 856/84 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 447/84 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 je seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Sýrie _BAR_ The Syrian Saudi Company for Industrial and Agricultural Investments, PO box 3827, Damascus _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1159/84
ze dne 27. dubna 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, pokud jde o normy jakosti pro cibule některých odrůd kosatců a tulipánů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 315/68 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3718/81 [3] stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy;
vzhledem k tomu, že vyšlechtění nových odrůd a mutací kosatců "Wedgwood" a "Prof. Blaauw" si vynucuje úpravu botanického označení těchto produktů;
vzhledem k tomu, že dosavadní zkušenosti ukazují, že minimální velikost "třída 8", stanovená pro cibule tulipánů kaufmanniana, odrůdy "Bellini", "Edwin Fischer", "Fair Lady", "Fritz Kreisler", "Gaiety", "Golden Sun", "Goudstuk", "Lady Rose", "Mendelssohn", "Robert Schumann", "Solanus", "Stresa" a "Sweelinck", nezajišťuje uspokojivé kvetení; že tyto normy musí být tedy odpovídajícím způsobem upraveny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se v tabulce uvedené v části III řádky týkající se odrůd kosatce "Wedgwood" a "Prof. Blaauw" a řádky týkající se "Tulipa kaufmanniana, odrůdy Bellini, Edwin Fischer, Fair Lady, Fritz Kreisler, Gaiety, Golden Sun, Goudstuk, Lady Rose, Mendelssohn, Robert Schumann, Solanus, Stresa a Sweelinck" nahrazují textem uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1218/84
ze dne 30. dubna 1984
o zařazení zboží do položky 39.07 B V d) společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení umyvadel složených ze 30 % z plastů (polyesterová pryskyřice styrenového typu) a přibližně ze 70 % z převážně křemičité náplně, jejichž užitná plocha je pokryta průhlednou vrstvu plastu o tloušťce 0,2 mm (polyester);
950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1018/84 [3] zařazuje do čísla 39.07 výrobky materiálů čísel 39.01 až 39.06 včetně a do čísla 68.11 výrobky z cementu, betonu nebo umělého kamene, též vyztužené, včetně struskového cementu, nebo z teraca; že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že tato umyvadla, jejichž sazební zařazení musí být provedeno v souladu se všeobecným pravidlem 3 písm. b) pro výklad nomenklatury společného celního sazebníku, jsou jak svým vzhledem, tak i použitým materiálem srovnatelná s výrobky složenými převážně z přibližně 33 % z metakrylátu polymethylu a z přibližně 66 % z hydroxidu hlinitého, které Rada pro celní spolupráci (na svém 47. zasedání, které se konalo v listopadu 1981) a Soudní dvůr Evropských společenství (věc 234/82) zařadily do kapitoly 39 [4]; že však v tomto případě křemičité látky tvoří pouze náplň, zatímco plasty, které pokrývají užitnou plochu a které nejsou zdaleka pouze pojivem ve smyslu čísla 68.11, představují z hlediska jejich využití nejdůležitější složku těchto umyvadel, která udává jejich základní charakter; že tedy tato umyvadla patří do čísla 39.07; že z důvodu svého složení musí být v rámci tohoto čísla zařazeny do položky 39.07 B V d);
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Umyvadla složená ze 30 % z plastů (polyesterová pryskyřice styrenového typu) a přibližně ze 70 % z převážně křemičité náplně, jejichž užitná plocha je pokryta průhlednou vrstvu plastu o tloušťce 0,2 mm (polyester), se zařazují do položky společného celního sazebníku:
39.07 Výrobky z materiálu čísel 39.01 až 39.06 včetně:
B. ostatní:
V. z ostatních materiálů:
d) ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1220/84
ze dne 30. dubna 1984
o zařazení zboží do položek 70.14 A I a 70.19 A I a) společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení tohoto zboží:
1. bezbarvá skleněná rozeta ("štras"), ve formě osmiúhelníku (o průměru přibližně 14 mm), broušená a mechanicky leštěná, s několika fasetami na obou stranách, provrtaná na dvou symetrických místech umístěných u hrany; běžně se montuje do elektrických svítidel;
2. bezbarvý skleněný ověs ("štras"), ve formě oválu (například o rozměrech 50 x 29 mm), broušený a mechanicky leštěný, s několika fasetami na obou stranách, provrtaný u vrcholu; běžně se montuje do elektrických svítidel;
3. bezbarvá skleněná koule ("štras") (o průměru přibližně 30 mm), broušená a mechanicky leštěná, s několika fasetami, s malým kovovým háčkem k zavěšení; běžně se montuje do elektrických svítidel;
4. bezbarvá skleněná perla ("štras") (o průměru přibližně 10 mm), broušená a mechanicky leštěná, s několika fasetami, provrtaná podél středové osy; běžně se používá pro výrobu bižuterie;
950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1018/84 [3], zařazuje do čísla 70.14 sklo do svítidel, signální sklo a optické prvky ze skla, opticky neopracované, do čísla 70.19 mimo jiné skleněné perly a podobné drobné skleněné zboží a výrobky ze skla; že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že zboží uvedené pod čísly 1, 2 a 3 je díky své povaze (bezbarvé sklo) a vzhledu (zvláštní forma, otvory umožňující zavěšení háčků) určeno zejména pro použití při výrobě elektrických svítidel, zatímco jejich případné použití při výrobě bižuterie je pouze druhořadé; že zboží uvedené pod číslem 4 je popsáno ve vysvětlivce 70.19 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho zboží uvedené pod čísly 1, 2 a 3 nemůže být zařazeno do čísla 70.19, ale musí být zařazeno do čísla 70.14 (položky 70.14 A I společného celního sazebníku) a naopak, zboží uvedené pod číslem 4 nemůže být zařazeno do čísla 70.14, ale musí být zařazeno do čísla 70.19 (položky 70.19 A I a) společného celního sazebníku);
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Níže uvedené zboží se zařazuje do položek společného celního sazebníku uvedených u jednotlivých druhů zboží:
2.bezbarvý skleněný ověs ("štras"), ve formě oválu (například o rozměrech 50 x 29 mm), broušený a mechanicky leštěný, s několika fasetami na obou stranách, provrtaný u vrcholu; běžně se montuje do elektrických svítidel; _BAR_ 70.14Sklo do svítidel, signální sklo a optické prvky ze skla, opticky neopracované:A.Potřeby pro vybavení elektrických svítidel:I.Fasetované sklo, destičky, kuličky, mandličky, kvítky, skleněné ověsy a jiné skleněné ozdoby pro ověskové lustry. _BAR_
3.bezbarvá skleněná koule ("štras") (o průměru přibližně 30 mm), broušená a mechanicky leštěná, s několika fasetami, s malým kovovým háčkem k zavěšení; běžně se montuje do elektrických svítidel; _BAR_ 70.14Sklo do svítidel, signální sklo a optické prvky ze skla, opticky neopracované:A.Potřeby pro vybavení elektrických svítidel:I.Fasetované sklo, destičky, kuličky, mandličky, kvítky, skleněné ověsy a jiné skleněné ozdoby pro ověskové lustry. _BAR_
4.bezbarvá skleněná perla ("štras") (o průměru přibližně 10 mm), broušená a mechanicky leštěná, s několika fasetami, provrtaná podél středové osy; běžně se používá pro výrobu bižuterie. _BAR_ 70.19Skleněné perly, imitace perel, drahokamenů, polodrahokamů, a podobné drobné skleněné zboží; skleněné kostky a podobné skleněné výrobky, též na podložce, používané pro mozaikové obklady a podobné dekorativní účely; skleněné oči, jiné než protézy, včetně očí pro hračky; drobné skleněné zboží; skleněná bižuterie tvarovaná na kahanu:A.Skleněné perly, imitace perel, drahokamů a polodrahokamů a podobné drobné skleněné zboží:I.Skleněné perly:a)broušené a mechanicky leštěné. _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1243/84
ze dne 27. dubna 1984
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou o opětovném přidělení dohodnutého množství preferenčního cukru pro Indickou republiku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou o třtinovém cukru [1], která vstoupila v platnost dnem 18. července 1975, bylo Indii původně přiděleno dohodnuté množství 25000 tun preferenčního cukru (hodnota bílého cukru); že s účinkem od 1. července 1981 bylo Komisí v souladu s čl. 7 odst.
2 uvedené dohody toto množství sníženo na nulu;
vzhledem k tomu, že uvedená dohoda je nedílnou součástí rostoucích obchodních vztahů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indií,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou o opětovném přidělení dohodnutého množství preferenčního cukru pro Indickou republiku se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1262/84 ze dne 10. dubna 1984 o uzavření Mezinárodní úmluvy o sladění hraničních kontrol zboží
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Mezinárodní úmluva o sladění hraničních kontrol zboží, která byla uzavřena v Ženevě dne 21. října 1982, zavádí ustanovení, jež mají zjednodušit mezinárodní oběh zboží, přispět k postupnému odstraňování překážek obchodu a podpořit rozvoj světového obchodu, čímž uskutečňuje stejné cíle jako obchodní politika Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že úmluva mimo jiné umožňuje Společenství na jedné straně použít při kontrolách na vnitřních hranicích jeho vlastní právní předpisy a na druhé straně v otázkách, jež spadají do jeho působnosti, jeho jménem vykonávat právo a plnit závazky přenesené úmluvou na členské státy, které jsou jejími smluvními stranami;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Mezinárodní úmluvu o sladění hraničních kontrol zboží jménem Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Mezinárodní úmluva o sladění hraničních kontrol zboží se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Společenství použije úmluvu při kontrolách na vnějších hranicích v souladu s článkem 15 úmluvy.
Znění úmluvy se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady oprávněn provést jménem Společenství uložení ratifikační listiny v souladu s čl.
16 odst.
3 písm. a) úmluvy [3].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1555/84
ze dne 4. června 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3671/81 o dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3671/81 [1] stanoví, že jestliže podle článků 25 a 25a nařízení (EHS) č. 1035/72 [2] Komise zavede vyrovnávací poplatek při dovozu některého ovoce a zeleniny pocházejícího z Turecka, zavede zároveň znovu clo u těchto produktů ve výši platné před 1. lednem 1981;
vzhledem k tomu, že uplatnění výše uvedeného ustanovení může vést k tomu, že Turecku bude u některých produktů ukládáno vyšší clo, než je clo stanovené od 1. ledna 1981 pro všechny dodavatelské třetí země, na které se nevztahuje zvláštní režim při dovozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho je třeba změnit článek 1 nařízení (EHS) č.
3671/81; že je vhodné brát v úvahu režim uplatňovaný k 31. prosinci 1980 pro dovozy pocházející z Turecka podle dohody o přidružení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 3671/81 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Jestliže podle článků 25 a 25a nařízení (EHS) č. 1035/72 zavede Komise vyrovnávací poplatek při dovozu některého ovoce a zeleniny pocházejících z Turecka, zavede zároveň opět
- pro produkty pocházející z Turecka, na které se neuplatňovala k 31. prosinci 1980 preferenční sazba podle režimu vyplývajícího z dohody o přidružení, sazbu uplatňovanou na třetí země na základě doložky nejvyšších výhod,
- na produkty pocházející z Turecka podléhající zvláštnímu režimu na základě dohody o přidružení sazbu podle společného celního sazebníku uplatňovaného v současné době na země s doložkou nejvyšších výhod sníženou podle ustanovení preferenčního režimu platného k 1. prosinci 1980."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1556/84
ze dne 4. června 1984,
kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že podle čl. 3 odst.
1 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 3331/82 [3], které se týká politiky potravinové pomoci a jejího řízení, musí být produkty určené pro takovou pomoc mobilizovány v souladu s pravidly a postupy stanovenými v rámci společných organizací trhů;
vzhledem k tomu, že v odvětví olejů a tuků je nutno stanovit vhodná pravidla a postupy pro mobilizování olivových a jiných rostlinných olejů;
vzhledem k tomu, že nařízení č. 136/66/EHS [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1101/84 [5] je proto nutno změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení č. 136/66/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 36a
1. Olivový olej dodávaný jako potravinová pomoc musí být zakoupen na trhu Společenství nebo musí pocházet ze zásob intervenčních agentur.
Rostlinné oleje uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b), které jsou dodávány jako potravinová pomoc, musí být zakoupeny na trhu Společenství.
2. V naléhavých případech, nebo pokud nejsou k dispozici na trhu Společenství, je možno výrobky uvedené v odstavci 1 zakoupit v některé rozvojové zemi.
3. Kritéria pro mobilizaci výrobků, a zejména kritéria pro nákup výrobků na trhu Společenství nebo pro rozhodování o použití olivového oleje ze zásob intervenčních agentur, přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
4. Podrobná pravidla pro mobilizaci a dodávky produktů dodávaných v rámci potravinové pomoci se stanoví postupem podle článku 38."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1708/84
ze dne 19. června 1984,
kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 65/82, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro převod cukru do následujícího hospodářského roku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 606/82 [2], a zejména na čl. 27 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 27 nařízení (EHS) č.
1785/81 stanoví, že začátek doby skladování cukru, který se převádí do následujícího hospodářského roku, se může lišit podle data, kdy byl daný cukr vyroben; že nařízení Komise (EHS) č. 65/82 [3] ve znění nařízení (EHS) č.
948/82 [4] stanoví v článku 2, že doba skladování začíná datem, které dotyčný podnik sdělí; že datum uvedené ve sdělení může předcházet datu samotného sdělení, a to dotyčnému podniku umožňuje, aby jeho sdělení mělo zpětnou působnost, což nebylo účelem uvedeného článku 27; že je tudíž nutné stanovit, že datum začátku doby skladování nesmí napříště předcházet datu doručení samotného sdělení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 65/82 se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud jsou splněny podmínky uvedené v prvním pododstavci, doba skladování převedeného cukru uvedená v čl. 27 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1785/81 začíná v den, který podnik sdělil příslušnému orgánu dotyčného členského státu.
Toto datum však nesmí předcházet datu, kdy příslušný orgán sdělení obdrží. Pokud datum uvedené v žádosti předchází datu doručení sdělení, doba skladování začíná dnem doručení sdělení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1716/84
ze dne 18. června 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1883/78 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3509/80 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v příloze nařízení Rady (EHS) č.
1883/78 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1550/83 [4] jsou vypočtena opatření odpovídající pojmu intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl.
1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70; že je třeba tuto přílohu aktualizovat, neboť od její poslední změny byla přijata nebo zrušena některá opatření;
vzhledem k tomu, že od posledního přeskupení do jediného celkového seznamu v příloze v roce 1981 byla tato příloha pozměněna nařízeními (EHS) č. 1262/82 [5] a (EHS) č.
1550/83; že je proto třeba provést nové přeskupení do jediného celkového seznamu v příloze;
vzhledem k tomu, že pro opatření, která sice nejsou obsažena v nové příloze, ale výdaje na ně budou ještě uskutečňovány, se použijí dřívější přílohy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Příloha nařízení (EHS) č. 1883/78 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1760/84
ze dne 22. června 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 606/82 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 26 odst.
1 nařízení (EHS) č. 1785/81 zejména stanoví, že cukr vyrobený nad rámec kvóty musí být vyvezen v nezměněném stavu; že dosud byl tento cukr vyvážen ve formě bílého nebo surového cukru; že již několik let se postupně zvyšuje výroba sirupů získávaných před krystalizační fází a uváděných v této formě na trh; že tyto sirupy mohou být vyvezeny jako cukr C pouze tehdy, pokud prošly krystalizační fází; že za těchto okolností je nezbytné pozměnit příslušná ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
2670/81 [3] upravující vývoz těchto sirupů vyrobených nad rámec kvóty A a B; že při zjišťování množství cukru, která jsou vyvážena ve formě sirupů, je nutné vycházet z ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru [4], ve znění nařízení (EHS) č.
434/84 [5];
vzhledem k tomu, že pro výrobu sirupů A a B stanoví nařízení (EHS) č. 1443/82 možnost použití dvou metod stanovení obsahu extrahovatelného cukru; že pro sirupy C stanoví použití pouze jedné metody; že s cílem vyhnout se administrativním potížím je proto nezbytné stanovit, že tyto sirupy vyrobené jiným cukrovarem nesmí být při vývozu použity jako záměna za jiné výrobky;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2670/81 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se první odrážka druhého pododstavce nahrazuje tímto:
"— jako bílý nebo surový cukr, nedenaturovaný, nebo jako sirupy získané před krystalizační fází položky 17.02 D II společného celního sazebníku, nebo jako isoglukosa v nezměněném stavu,."
2. V čl. 1 odst. 1 se vkládá nový čtvrtý pododstavec, který zní:
"Množství cukru vyvezená ve formě sirupů podle první odrážky druhého pododstavce musí být stanovena podle obsahu extrahovatelného cukru, který se vypočte podle druhého pododstavce čl.
1 odst.
5 nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 [6]
3. V čl. 2 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Dotyčný výrobce však může při vývozu nahradit cukr C jiným bílým nebo surovým cukrem v nezměněném stavu čísla 17.01 společného celního sazebníku nebo může nahradit isoglukosu C jinou isoglukosou, které byly vyrobeny jiným výrobcem usazeným na území stejného členského státu.
V takovém případě musí výrobce, který tuto záměnu provede, zaplatit částku 1,25 ECU za 100 kg cukru vyjádřeného jako bílý cukr a za isoglukosu částku 1,25 ECU za 100 kg sušiny."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1763/84
ze dne 19. června 1984
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Barbadosem, Belize, Konžskou lidovou republikou, Fidži, Guayanskou kooperativní republikou, Jamajkou, Keňskou republikou, Madagaskarskou demokratickou republikou, Malawskou republikou, Mauriciem, Surinamskou republikou, Svazijským královstvím, Tanzanskou sjednocenou republikou, Trinidadem a Tobagem, Ugandskou republikou, Zimbabwskou republikou a Svatým Kryštofem a Nevisem o přistoupení posledně jmenované země k Protokolu č. 7 o cukru ze států AKT, připojenému k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Prohlášení č.
2 v příloze k Protokolu č. 7 o cukru ze států AKT, připojenému k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS [1], uvádí, že na stát Svatý Kryštof a Nevis se na množství 14800 tun vztahuje stejný postup, jaký je vymezen ve zmíněném protokolu;
vzhledem k tomu, že Svatý Kryštof a Nevis získal dne 19. září 1983 nezávislost a požádal o přistoupení k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS, jakož i k Protokolu č. 7;
vzhledem k tomu, že provádění Protokolu č. 7 se uskutečňuje v rámci řízení společné organizace trhu s cukrem;
vzhledem k tomu, že je vhodné schválit Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím, státy uvedenými v Protokolu č. 7 a Svatým Kryštofem a Nevisem o přistoupení této země k Protokolu č. 7,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Barbadosem, Belize, Konžskou lidovou republikou, Fidži, Guayanskou kooperativní republikou, Jamajkou, Keňskou republikou, Madagaskarskou demokratickou republikou, Malawskou republikou, Mauriciem, Surinamskou republikou, Svazijským královstvím, Tanzanskou sjednocenou republikou, Trinidadem a Tobagem, Ugandskou republikou, Zimbabwskou republikou a Svatým Kryštofem a Nevisem o přistoupení posledně jmenované země k Protokolu č. 7 o cukru ze států AKT, připojenému k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1764/84
ze dne 19. června 1984
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Barbadosem, Belize, Konžskou lidovou republikou, Fidži, Guayanskou kooperativní republikou, Jamajkou, Keňskou republikou, Madagaskarskou demokratickou republikou, Malawskou republikou, Mauriciem, Surinamskou republikou, Svazijským královstvím, Tanzanskou sjednocenou republikou, Trinidadem a Tobagem, Ugandskou republikou, Zimbabwskou republikou a Republikou Pobřeží slonoviny o přistoupení posledně jmenované země k Protokolu č. 7 o cukru ze států AKT, připojenému k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Společné prohlášení v příloze k Protokolu č.
7 o cukru ze států AKT, připojenému k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS [1], uvádí, že bude přezkoumána každá žádost ohledně podílení se na ustanoveních uvedeného protokolu předložená státem AKT, který je smluvní stranou uvedené úmluvy, a který není výslovně uveden v tomto protokolu;
vzhledem k tomu, že Republika Pobřeží slonoviny je jedním ze států AKT a smluvní stranou uvedené úmluvy; že Pobřeží slonoviny požádalo o umožnění podílení se na ustanoveních zmíněného protokolu;
vzhledem k tomu, že dotčené státy AKT podpořily žádost Pobřeží slonoviny o přistoupení ke zmíněnému protokolu;
vzhledem k tomu, že je vhodné schválit Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím, státy uvedenými v Protokolu č. 7 a Republikou Pobřeží slonoviny o přistoupení Pobřeží slonoviny ke zmíněnému protokolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Barbadosem, Belize, Konžskou lidovou republikou, Fidži, Guayanskou kooperativní republikou, Jamajkou, Keňskou republikou, Madagaskarskou demokratickou republikou, Malawskou republikou, Mauriciem, Surinamskou republikou, Svazijským královstvím, Tanzanskou sjednocenou republikou, Trinidadem a Tobagem, Ugandskou republikou, Zimbabwskou republikou a Republikou Pobřeží slonoviny o přistoupení posledně jmenované země k Protokolu č. 7 o cukru ze států AKT, připojenému k Druhé úmluvě mezi AKT a EHS, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1936/84
ze dne 4. července 1984
o zařazení zboží do položky 85.21 D II společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení
"mikropočítačů o rozměrech 51 x 15 x 2 mm a konektorem se 40 piny, mimo jiné vybavených:
- permanentní programovatelnou pamětí vymazatelnou ultrafialovými paprsky (EPROM) s kapacitou 1 K x 8 bitů,
- pamětí s přímým přístupem (RAM) a s kapacitou 64 x 8 bitů,
- 27 vstupy a výstupy,
- počítadlem času s kapacitou 8 bitů a - vnitřním oscilátorem a časovým obvodem;"
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1018/84 [3] zařazuje do čísla 84.53 mimo jiné zařízení pro automatizované zpracování dat a jejich jednotky a do čísla 85.21 elektronické mikroobvody;
vzhledem k tomu, že tato čísla mohou být brána v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že podle provedení a koncepce se v případě tohoto zboží, jehož základem je jediný křemíkový čip, jedná se o monolitický integrovaný obvod vyrobený technologií N-MOS;
vzhledem k tomu, že tento výrobek odpovídá definici elektronických mikroobvodů ve smyslu poznámky 5 B ke kapitole 85, a zejména písmene b);
vzhledem k tomu, že v téže poznámce (na konci) se stanoví, že číslo 85.21 má přednost před všemi ostatními čísly sazebníku, a že je proto třeba dotyčný výrobek zařadit do čísla 85.21, do položky 85.21 D II;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Mikropočítač o rozměrech 51 x 15 x 2 mm a konektorem se 40 piny, mimo jiné vybavený:
- permanentní programovatelnou pamětí vymazatelnou ultrafialovými paprsky (EPROM) s kapacitou 1 K x 8 bitů,
- pamětí s přímým přístupem (RAM) a s kapacitou 64 x 8 bitů,
- 27 vstupy a výstupy,
- počítadlem času s kapacitou 8 bitů a - vnitřním oscilátorem a časovým obvodem
se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
85.21 Elektronky a trubice a (s horkou katodou, se studenou katodou nebo fotokatodou, jiné než čísla 85.20), vakuové, parami či plyny plněné (včetně rtuťových usměrňovacích výbojek a trubic), katodové trubice, snímací elektronky televizních kamer; fotočlánky; zamontované piezoelektrické krystaly; diody, tranzistory a podobné polovodičová zařízení; diody vyzařující světlo; elektronické mikroobvody:
D. Diody, tranzistory a podobná polovodičová zařízení; diody vyzařující světlo; elektronické mikroobvody:
II. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1966/84 ze dne 28. června 1984 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Rovníková Guinea o rybolovu při pobřeží Rovníkové Guiney
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství, aby byla schválena Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Rovníková Guinea o rybolovu při pobřeží Rovníkové Guiney, podepsaná
Nařízení Rady (EHS) č. 2006/84
ze dne 9. července 1984,
o založení přímé spolupráce mezi orgány členských států Evropského hospodářského společenství příslušných k potírání podvodů a příslušnými orgány Švýcarské konfederace
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 337/79 ze dne 5. února 1979 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1595/83 [2], a zejména čl. 64 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že s cílem účinně přispět k potírání podvodů ve vinařství upravuje čl. 64 odst.
1 čtvrtý pododstavec nařízení (EHS) č. 337/79 přímou spolupráci mezi orgány členských států příslušnými k potírání podvodů a mezi těmito orgány a příslušnými orgány ve třetích zemích, které se Společenstvím uzavřou dohodu či ujednání; že k tomuto účelu navázalo Společenství v roce 1982 styk se švýcarskými orgány, které souhlasily se zavedením této spolupráce na základě vzájemných závazků formou výměny dopisů;
vzhledem k tomu, že přijetí závazků je nutné schválit jménem Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výměna dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, kterou se zakládá přímá spolupráce mezi orgány členských států Společenství příslušných k potírání podvodů a příslušnými švýcarskými orgány, se schvaluje.
Znění výměny dopisů se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat výměnu dopisů jménem Evropského hospodářského společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2260/84
ze dne 17. července 1984,
kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 11 odst.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1556/84 [5], stanoví procentní sazbu podpory spotřeby, která bude určena na propagační kampaně, popřípadě na další projekty podpory spotřeby olivového oleje ve Společenství; že s ohledem na situaci na trhu s olivovým olejem, zejména po přistoupení Řecka ke Společenství, je třeba umožnit poskytování uvedené částky procentní sazby na podporu spotřeby olivového oleje ze Společenství jak na trhu Společenství, tak na světovém trhu;
1 nařízení č. 136/66/EHS si mohou uznaná seskupení nebo uznaná sdružení ponechat jako poplatek stanovenou procentní sazbu z podpory výroby, která jim je vyplácena; že by v zájmu dosažení účinnějšího uplatňování režimu podpory výroby mělo být toto ustanovení pozměněno, aby lépe odpovídalo výdajům vznikajícím v průběhu kontrolní činnosti seskupení producentů a jejich sdružení v rámci režimu podpory výroby;
3 uvedeného nařízení umožňuje uznaným seskupením producentů nebo uznaným sdružením uzavírat skladovací smlouvy na olivový olej, který prodávají; že s ohledem na jejich strukturu a cíle by měla být tato možnost omezena na seskupení producentů a na sdružení, která jsou uznaná ve smyslu nařízení (EHS) č. 1360/78 [6] a jejichž úkolem je rovněž uvádět olivový olej na trh,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto:
1. V čl. 11 odst. 6 prvním pododstavci se slova "ve Společenství" nahrazují slovy "vyrobeného ve Společenství".
2. V článku 20d:
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Zadržuje se procentní sazba, stanovená z podpory výroby vyplácené uznaným organizacím nebo uznaným sdružením. Výsledná částka se použije na pomoc financování výdajů vzniklých při činnosti podle čl. 5 odst. 3 a článku 20c.
Rada zároveň s podporou výroby stejným postupem stanoví procentní sazbu z podpory výroby, kterou je možno zadržet v příštím hospodářském roce.";
b) se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pokud se ceny na trhu Společenství přiblíží intervenční ceně v průběhu období, které bude stanoveno, může být postupem podle článku 38 seskupením producentů nebo sdružením uznaným ve smyslu nařízení (EHS) č. 1360/78 umožněno uzavírat skladovací smlouvy na olivový olej, který prodávají."
3. V článku 42b se odkaz na podpoložku ex 20.01 B nahrazuje odkazem na podpoložku ex 20.01 C.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2261/84
ze dne 17. července 1984,
kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2260/84 [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení č.
136/66/EHS zavedl režim podpory produkce olivového oleje; že tato podpora, pokud jde o plochy osázené k určitému dni olivami, je poskytována pěstitelům, kteří jsou členy organizací producentů uvedených v čl. 20c odst.
1 nařízení č. 136/66/EHS, jejichž průměrná produkce je nejméně 100 kilogramů oleje za hospodářský rok, a jiným producentům na základě počtu a produkčního potenciálu olivovníků a jejich výnosů stanovených paušálně, pokud byly vypěstované olivy skutečně sklizeny;
vzhledem k tomu, že až do založení registru pěstitelů oliv by měl být režim podpor pro dané pěstitele vypočítáván na základě průměrného výnosu olivovníků;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění řádného fungování režimu podpor je nezbytné stanovit druhy olivového oleje, pro které je podpora poskytována;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění řádného fungování režimu podpor je třeba stanovit práva a povinnosti všech zainteresovaných subjektů, tj. pěstitelů, organizací producentů a sdružení organizací producentů, jakož i zainteresovaných členských států;
vzhledem k tomu, že základem by měl být systém prohlášení o sklizni vyplňovaných pěstiteli oliv;
vzhledem k tomu, že organizace producentů olivového oleje uvedené v čl. 20c odst.
1 nařízení č. 136/66/EHS musí mít minimální počet členů nebo reprezentovat minimální procentní podíl pěstitelů oliv nebo produkce olivového oleje; že tyto minimální počty nebo procentní podíly musí být stanoveny na úrovni slučitelné s potřebou efektivní činnosti organizací na jedné straně a s dostupnými kontrolními možnostmi v producentských členských státech na straně druhé; že k zajištění efektivního řízení organizací je třeba stanovit některé další podmínky, které by měli pěstitelé oliv jako členové splňovat;
vzhledem k tomu, že sdružení organizací producentů olivového oleje uvedená v čl. 20c odst.
2 uvedeného nařízení musí mít minimální počet seskupení nebo reprezentovat minimální procentní podíl národní produkce; že tyto minimální počty nebo procentní podíly je třeba stanovit na úrovni umožňující těmto sdružením efektivní provádění zvláštní koordinační a kontrolní činnosti;
vzhledem k tomu, že článek 20c uvedeného nařízení stanoví, že organizace producentů a jejich sdružení musí provádět určité kontrolní a koordinační činnosti; že je proto třeba stanovit podrobná opatření k jejich provádění;
vzhledem k tomu, že v zájmu řádné správy musí organizace producentů a jejich sdružení žádat příslušné vnitrostátní orgány o uznání v dostatečném předstihu před začátkem hospodářského roku; že daný členský stát by o jejich žádosti měl rozhodnout v přiměřené lhůtě;
vzhledem k tomu, že podle čl. 20d odst. 1 uvedeného nařízení může být určité procento podpory vyčleněno na úhradu výdajů, které vznikly organizacím producentů a jejich sdružením při provádění kontrol; že je třeba přijmout opatření za účelem zajištění toho, že vyčleněné částky budou používány pouze pro financování úkolů stanovených v čl. 20c odst. 1 a 2 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že čl. 20d odst. 2 uvedeného nařízení stanoví, že pouze sdružením je možné vyplácet zálohu na částku podpory; že v zájmu řádného řízení by tato záloha neměla přesáhnout určitý procentní podíl z částky podpory;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění řádného fungování režimu podpory produkce pro pěstitele příslušející k organizacím producentů by měla být přijata opatření pro vyplácení podpory pouze na olej vyprodukovaný v uznaných lisovnách; že pro účely uznání musí dané lisovny splňovat řadu podmínek;
vzhledem k tomu, že tato podpora je značnou pomocí pro producenty oleje a představuje pro Společenství finanční zatížení; že za účelem zajištění poskytování podpory pouze pro olej splňující patřičné podmínky je třeba přijmout opatření pro vhodný režim administrativních kontrol;
vzhledem k tomu, že v zájmu řádné správy režimu podpor musí členské státy přijmout opatření k určení množství oleje, na který je možné vyplácet podporu v případech, kdy je skutečná produkce pěstitele oliv nejistá;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že přes vysoké množství zavedených specifických kontrol je podrobná a efektivní kontrola a přezkoušení z důvodu velkého množství kontrolovaných pěstitelů složitá; že je nezbytné v každém členském státě vyřešit tyto obtíže zřízením počítačového informačního souboru obsahujícího všechny údaje potřebné k umožnění kontroly a k okamžitému odhalení nesrovnalostí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 1
Počínaje hospodářským rokem 1984/1985 se obecná pravidla stanovená tímto nařízením vztahují na poskytování podpory produkce olivového oleje podle článku 5 nařízení č. 136/66/EHS.
Článek 2
1. Podpora produkce se poskytuje pouze na olivový olej splňující podmínky bodů 1 a 4 přílohy nařízení č. 136/66/EHS a pouze na plochy uvedené v prohlášení o sklizni uvedeném v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1590/83 [3] nebo splňující podmínky stanovené v čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení.
2. Podpora se poskytuje pěstitelům oliv usazeným v členských státech.
Pro účely tohoto nařízení se pěstitelem oliv rozumí pěstitel oliv pro produkci oleje.
3. Podpora se poskytuje na základě podání žádosti dotyčných stran členskému státu, ve kterém byl olej vyprodukován.
4. V případě pěstitelů oliv, kteří jsou členy organizací producentů uvedených v čl. 20c odst. 1 nařízení č. 136/66/EHS a jejichž průměrná produkce je nejméně 100 kilogramů olivového oleje za hospodářský rok, je podpora s výhradou článku 7 poskytována podle čl. 5 odst. 2 první odrážky uvedeného nařízení na množství oleje skutečně vyprodukované v uznané lisovně.
V případě jiných pěstitelů oliv se podpora poskytuje podle čl. 5 odst. 2 druhé odrážky nařízení č. 136/66/EHS a odpovídá podpoře stanovené tak, že se použijí výnosy oliv a výnosy oleje stanovené na počet produktivních olivovníků standardní metodou podle článku 18.
5. Pro hospodářské roky 1984/85 a 1985/86 producentské členské státy stanoví, kteří pěstitelé oliv s průměrnou produkcí nejméně 100 kilogramů oleje za hospodářský rok mají nárok na podporu stanovenou tak, že se použijí výnosy oliv a výnosy oleje stanovené na počet produktivních olivovníků podle článku 18.
6. Před 31. březnem 1986 přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise kritéria, podle kterých se od hospodářského roku 1986/87 stanoví pěstitelé oliv s průměrnou produkcí nejméně 100 kilogramů oleje za hospodářský rok.
KAPITOLA 2
Povinnosti pěstitelů oliv
Článek 3
1. Každý pěstitel oliv podá u příslušného orgánu dotyčného členského státu na začátku hospodářského roku a před datem, které bude určeno, prohlášení o sklizni, obsahující při prvním podání:
- údaje o pěstovaných olivovnících a jejich umístění,
- kopii prohlášení pro účely sestavení registru pěstitelů oliv. Pokud jde o Řecko a dokud nebude v tomto členském státě sestaven registr pěstitelů oliv, může být toto prohlášení nahrazeno prohlášením uvedeným v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1590/83.
2. Pro další hospodářské roky podá každý pěstitel oliv před datem, které bude určeno, doplňující prohlášení uvádějící jakékoli nastalé změny nebo potvrzující, že v předcházejících prohlášeních o sklizni nedošlo ke změnám.
3. Pěstitelé oliv, kteří jsou členy organizací producentů, podají u své členské organizace k datu, které bude určeno, samostatnou žádost o podporu obsahující potvrzení o vylisování oliv, nebo fakturu o prodeji oliv, nebo oba doklady.
4. Pěstitelé oliv uvedení v odstavci 3 podají prohlášení o sklizni a žádost o podporu prostřednictvím svých organizací.
5. Pěstitel oliv nesmí být členem více než jedné organizace producentů pro plochy nalézající se v dané administrativní oblasti a nesmí pro tyto plochy podat více než jedno prohlášení o sklizni a více než jednu žádost.
Pokud pěstitel oliv vystoupí z organizace před koncem období uvedeného v čl. 20c odst. 1 písm. g) první odrážce nařízení č. 136/66/EHS, nesmí po zbytek období vstoupit do jiné organizace uvedené v tomto nařízení.
Organizace producentů sdělí danému členskému státu jména pěstitelů oliv, kterých se týká předchozí odstavec.
6. V případě pěstitelů oliv, kteří nejsou členy organizací producentů, se individuálně podané prohlášení o sklizni považuje za žádost o podporu, pokud bude před datem, které bude určeno, doplněno o:
- prohlášení pěstitele oliv, že v daném hospodářském roce byly olivy skutečně sklizeny, a
- informace o plánovaném využití oliv.
7. Pěstitelům oliv, kteří nesplní povinnosti stanovené tímto článkem, nebude podpora poskytnuta.
KAPITOLA 3
Organizace producentů
Článek 4
1. Aniž jsou dotčeny ostatní požadavky čl. 20c odst. 1 nařízení č. 136/66/EHS, může být organizace producentů uznána podle tohoto nařízení pouze pokud:
a) se skládá nejméně ze 700 pěstitelů oliv v případě organizací produkujících olivy a olivový olej nebo zvyšujících jejich tržní hodnotu; nebo
b) pokud se v jiných případech skládá nejméně z 1200 pěstitelů oliv; pokud je jedna nebo více organizací produkujících olivy a olivový olej nebo zvyšujících jejich tržní hodnotu členem dané organizace, počítají se takto zorganizovaní pěstitelé pro účely výpočtu minimálního požadovaného počtu pěstitelů individuálně jako pěstitelé oliv; nebo
c) pokud zastupuje nejméně 25 % pěstitelů oliv nebo produkce olivového oleje v hospodářské oblasti, ve které byla zřízena.
2. Členy organizace producentů mohou být pouze: pěstitelé oliv vlastnící a obhospodařující olivový háj, nebo pěstitelé oliv, kteří obhospodařují olivový háj nejméně po dobu tří let.
Za tímto účelem předloží pěstitelé oliv organizaci producentů, jejímiž jsou členy, údaje potřebné k prokázání toho, že jsou majiteli olivového háje, jakož i údaje o všech změnách, ke kterým došlo od podání jejich žádosti o členství.
3. Pro účely tohoto nařízení se "hospodářskou oblastí" rozumí oblast, která má podle kritérií stanovených daným členským státem podobné produkční podmínky, pokud jde o pěstování oliv.
4. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření na podporu zřizování seskupení producentů ve smyslu nařízení (EHS) č. 1360/78 [4], nebo jiných organizací produkujících olivy a olivový olej nebo zvyšujících jejich tržní hodnotu, které mohou být uznány jako organizace producentů pro účely tohoto nařízení.
Článek 5
1. Organizace producentů, které chtějí získat uznání od počátku hospodářského roku, podají žádost u příslušných orgánů daného členského státu nejpozději 30. června předchozího hospodářského roku.
2. Nejpozději 15. října následujícího po obdržení žádosti přijme příslušný orgán po provedení kontroly, zda organizace splňuje požadavky podle čl. 20c odst. 1 nařízení č. 136/66/EHS a článku 4, rozhodnutí o žádosti a bezodkladně je sdělí dané organizaci a Komisi.
Uznání má účinky od začátku hospodářského roku následujícího po roce podání žádosti.
3. Uznaná organizace producentů učiní u příslušného orgánu nejpozději 30. června každého roku prohlášení o všech změnách ve své struktuře od data uznání nebo od posledního každoročního prohlášení a nahlásí všechna oznámení o zrušení členství nebo obdržené žádosti o členství.
Příslušný orgán zjistí na základě tohoto prohlášení a všech náležitých šetření, zda jsou podmínky pro uznání nadále splňovány.
Pokud nejsou dále splňovány, nebo jestliže struktura organizace neumožňuje kontrolu produkce členů, musí příslušný orgán neprodleně a nejpozději do začátku následujícího hospodářského roku uznání zrušit a sdělit své rozhodnutí Komisi.
Článek 6
1. Uznané organizace producentů:
- podávají prohlášení o sklizni všech jejích členů podle čl. 3 odst. 1,
- provádějí kontrolu údajů na místě u určitého procenta těchto prohlášení, které bude určeno,
- jednou za měsíc předkládají žádosti svých členů o podporu ve standardizovaném formátu vhodném pro počítačové zpracování podle článku 16.
Podpora je žádána na množství vyprodukované členy, kteří olej již vyprodukovali, pokud byly kontroly uvedené v článku 8 provedeny a povinnosti s tím související splněny.
Všechny žádosti vztahující se k produkci jednoho hospodářského roku musí být podány ve lhůtě, která bude stanovena; jinak právo na podporu propadá.
2. Pokud je organizace producentů členem sdružení takových organizací, musí prohlášení o sklizni a žádosti o podporu pěstitelů oliv, kteří jsou členy organizace, podávat sdružení.
Článek 7
Pokud pěstitel oliv, který je členem organizace producentů:
- má také pronajaté olivové háje na dobu kratší než tři roky,
- má prodanou celou svou produkci oliv nebo její část,
- vstoupil do organizace během hospodářského roku,
nesmí být množství oleje, na které je přijímána podpora, větší než množství oleje stanovené paušálně, kdy se použije počet olivovníků a hodnoty výnosů oliv a oleje stanovené podle článku 18.
Článek 8
1. Před podáním žádosti o podporu prověří každá organizace producentů množství olivového oleje, na které je žádána podpora jejími členy.
Pro účely tohoto prověření organizace zkontroluje zejména:
- zda se údaje o produkci oliv vylisované v uznané lisovně uváděné v prohlášeních jednotlivých pěstitelů oliv shodují s údaji uváděnými v prohlášení o sklizni na základě kritérií, která budou stanovena,
- zda se údaje uváděné jednotlivými pěstiteli oliv ohledně množství vylisovaných oliv a množství získaného oleje shodují s množstvími oliv a oleje, která jsou uvedena ve skladových výkazech uznaných lisoven.
2. Organizace producentů předloží podklady o svých členech příslušným orgánům členských států v těchto případech:
- pokud není prokázána shoda údajů podle odst. 1 první odrážky poté, co příslušná organizace obdržela všechny podklady a všechny relevantní údaje pro stanovení skutečně vyprodukovaného množství oleje,
- pokud není prokázána shoda údajů podle odst. 1 druhé odrážky,
- pokud se údaje v prohlášení o sklizni neshodují se stavem zjištěným při kontrolách.
KAPITOLA 4
Sdružení organizací producentů
Článek 9
1. Aniž jsou dotčeny požadavky čl. 20c odst. 2 nařízení č. 136/66/EHS, sdružení může být uznáno jen v případě, že se skládá nejméně z deseti organizací producentů uznaných podle článku 5 nebo z organizací, jejichž společný podíl na produkci olivového oleje v daném členském státu je alespoň 5 %.
Organizace producentů, které tvoří sdružení, však musí pocházet z různých hospodářských oblastí.
2. Ustanovení o udělení uznání a jeho odebrání podle článku 5 se vztahuje rovněž na sdružení.
Článek 10
Sdružení uvedená v čl. 20c odst. 2 nařízení č. 136/66/EHS:
- koordinují činnosti organizací, které jsou jejich členy, a starají se o to, aby tyto činnosti byly v souladu s ustanoveními tohoto nařízení, a zejména přímo prověřují v rámci procentního podílu, který bude stanoven, způsob provádění kontrol uvedených v článcích 6 a 8,
- podávají u příslušných orgánů prohlášení o sklizni a žádosti o podporu, které jim byly předloženy organizacemi, které jsou jejich členy,
- získávají od dotyčného členského státu zálohy na podporu produkce uvedené v článku 12 a zbývající částky podpory a neprodleně je rozdělují mezi producenty, kteří jsou členy organizací tvořících sdružení.
KAPITOLA 5
Společná pravidla pro organizace producentů olivového oleje a jejich sdružení
Článek 11
1. Částka zadržovaná podle čl. 20d odst. 1 nařízení č. 136/66/EHS se použije takto:
a) částka, která bude stanovena, se vyplatí jednotlivým sdružení podle počtu členů organizací producentů, z kterých je složeno;
b) zbývající částka se vyplatí všem organizacím producentů na základě:
- počtu individuálních žádostí o podporu podaných u každé organizace jejími členy,
- kontrol provedených při uplatňování režimu podpor.
2. Producentské členské stát zajistí, aby částky převedené na organizace producentů a jejich sdružení podle odstavce 1 byly jimi využívány výhradně na financování činností, za které odpovídají podle tohoto nařízení.
3. Pokud nebudou částky úplně nebo částečně využity v souladu s odstavcem 2, musí být vráceny dotyčným členským státům a budou odečteny od výdajů financovaných Evropským zemědělským a orientačním záručním fondem (EZOZF).
4. V zájmu usnadnění fungování organizací producentů a jejich sdružení jsou členské státy oprávněny jim vyplácet na začátku každého hospodářského roku paušální zálohu, která bude vypočítána podle počtu členů.
5. Producentské členské státy stanoví pravidla pro přidělování podpor a lhůty jejich vyplácení pěstitelům oliv.
Článek 12
1. Producentské členské státy jsou oprávněny vyplatit sdružením organizací producentů zálohu na částku požadovaných podpor.
2. V hospodářských letech 1984/85, 1985/86 a 1986/87 nesmí záloha uvedená v odstavci 1 u jednotlivých pěstitelů oliv přesáhnout:
- částku vyplývající z uplatnění výnosů oliv a výnosů oleje stanovených podle článku 18 na počet produktivních olivovníků uvedených v prohlášení o sklizni, nebo částku vyplývající z množství uváděného v žádosti, pokud je takové množství menší než množství uvedené výše, nebo
- 50 % částky, vypočtené jako průměr skutečně vyplacených podpor během dvou předchozích hospodářských roků.
Článek 13
1. Členské státy uznají pouze lisovny, jejichž majitelé:
a) zaslali dotyčnému členskému státu v souladu s pravidly, která budou stanovena, úplné údaje o jejich technickém vybavení a skutečné lisovací kapacitě, jakož i veškeré změny těchto informací;
b) se zavázali, že se podrobí jakékoli kontrole podle režimu podpor, že přijmou ve svých prostorách jakékoli způsoby kontroly, které budou považovány za nezbytné a že umožní případné kontroly svého účetnictví;
c) nebyli během předchozího hospodářského roku předmětem řízení pro nesrovnalosti zjištěné v rámci kontrol prováděných podle článku 14 a podle tohoto článku; pokud jde o uznání pro hospodářský rok 1984/85:
- nebyli předmětem řízení pro nesrovnalosti zjištěné v rámci kontrol prováděných v hospodářském roce 1983/84 podle článků 7 a 9 nařízení (EHS) č. 2959/82 [5] a
- jejich uznání nebylo podle uvedeného nařízení odebráno v období po 31. říjnu 1984;
d) se zavázali k vedení standardizovaných skladových výkazů vyhovujících kritériím, která budou stanovena.
2. Před udělením uznání členské státy prověří, zda jsou splňovány podmínky pro uznání, zejména zkontrolují na místě technické vybavení a skutečnou lisovací kapacitu lisoven.
3. V hospodářských letech 1984/85 a 1985/86 mohou dotyčné členské státy udělit daným lisovnám předběžné uznání, jakmile je podána žádost o uznání obsahující údaje uvedené v odstavci 1.
Takovéto předběžné uznání se stává definitivním, jakmile dotyčný členský stát zjistí, že podmínky pro uznání podle odstavce 1 jsou splněny.
Pokud je zjištěno, že jedna z podmínek stanovených v odstavci 1 není splněna, bude předběžné uznání odebráno.
4. Pokud jedna z podmínek pro uznání podle odstavce 1 již není splňována, bude uznání odebráno na dobu závislou na závažnosti porušení podmínek.
5. V případech, kdy je uznání odebráno v souladu s odstavci 3 a 4, nesmí být po dobu odebrání vyhověno žádným novým žádostem o uznání:
- stejných fyzických nebo právnických osob provozujících danou lisovnu, nebo
- jakýchkoli jiných fyzických nebo právnických osob, které chtějí danou lisovnu provozovat, pokud dané osoby neprokáží danému členskému státu, že žádost o udělení nového uznání není podána s úmyslem obejít uloženou sankci.
6. Pokud by mělo odebrání uznání lisovny vážné důsledky pro lisovací kapacitu v dané produkční oblasti, může být rozhodnuto o uznání lisovny za zvláštního kontrolního režimu.
KAPITOLA 6
Režim kontrol
Článek 14
1. Každý producentský členský stát uplatňuje režim kontrol k zajištění toho, že u produktu, na který je podpora poskytována, jsou splněny podmínky pro její poskytnutí.
2. Producentský členský stát prověřuje činnosti každé organizace producentů a jejich sdružení a zejména jimi prováděná kontrolní opatření.
3. Během každého hospodářského roku a zejména během období lisování oleje provádějí producentské členské státy u procentní části uznaných lisoven, která bude stanovena, kontroly činnosti a skladových výkazů na místě.
Vybrané lisovny musí reprezentovat lisovací kapacitu produkční oblasti.
4. V případě olivového oleje uvedeného v bodě 1 přílohy nařízení č. 136/66/EHS a produkovaného pěstiteli oliv, kteří nejsou členy organizace producentů, se provádí namátkové kontroly na místě, pomocí nichž se ověřuje:
- správnost prohlášení o sklizni,
- použití oliv sklizených pro produkci oleje a podle možnosti i skutečné zpracování těchto oliv na olivový olej.
Kontroly jsou prováděny u procentní části pěstitelů oliv, která bude stanovena zejména podle velikosti zemědělských podniků.
5. Pro tyto kontroly a přezkoušení používají členské státy mimo jiné údaje z databází podle článku 16.
Tyto databáze se použijí za účelem správného naplánování kontrol prováděných podle odstavců 1 až 4.
Článek 15
1. Členské státy určí množství oleje, na které se vztahuje podpora, na základě žádostí podaných podle článků 3 a 6 s přihlédnutím ke všem významným skutečnostem, a zejména ke všem kontrolám a prověřením stanoveným tímto nařízením.
Množství olivového oleje uvedeného v bodě 4 přílohy nařízení č. 136/66/EHS, na které může být podpora poskytnuta, se stanoví na základě produkce kategorie oleje definované v bodě 1 uvedené přílohy.
2. V případě producentů, jejichž podklady byly zaslány prostřednictvím jejich organizací podle čl. 8 odst. 2, určí členské státy množství oleje, pro které bude podpora poskytnuta. 3. Pokud kontroly uvedené v článcích 13 a 14 nepotvrdí údaje ve skladových výkazech uznané lisovny, bez dotčení jakýchkoli sankcí, které mohou být lisovně uloženy, dotyčný členský stát stanoví množství oleje, pro které bude podpora poskytnuta, pro každého pěstitele, který je členem organizace, která vylisovala svoji sklizeň oliv v dotyčné lisovně.
4. Při stanovení množství přicházejícího v úvahu pro podporu, zejména v případech podle odstavců 2 a 3, vezme členský stát v úvahu zejména výnosy oliv a oleje stanovené paušálně podle článku 18.
Článek 16
1. Každý producentský členský stát sestaví a průběžně aktualizuje stálé informační databáze s údaji o produkci oliv a olivového oleje.
2. Tyto informační databáze musí obsahovat nejméně tyto údaje:
a) za každého pěstitele oliv a za každý hospodářský rok, na který pěstitel podal žádost o podporu:
- údaje obsažené v prohlášení o sklizni podle článku 3,
- množství vyprodukovaného oleje, na která byla podána žádost o podporu produkce, a množství, pro která byla podpora vyplacena,
- údaje vyplývající z kontrol na místě provedených u pěstitelů oliv;
b) za organizace producentů a jejich sdružení: všechny údaje potřebné k prověření jejich činností v souvislosti s tímto režimem podpor, jakož i výsledky kontrol provedených členskými státy;
c) za lisovny oleje a za každý hospodářský rok: údaje objevující se ve skladových výkazech, informace o technickém vybavení a lisovací kapacitě, jakož i výsledky kontrol provedených podle tohoto nařízení;
d) orientační hodnoty ročních výnosů pro každou homogenní produkční oblast.
Článek 17
1. Informační databáze uvedené v článku 16 jsou důvěrné.
Přístup k nim mají:
- vnitrostátní orgány pověřené členským státem,
- zástupci Komise ve spolupráci s příslušnými úředníky členských států v souladu s nařízením (EHS) č. 729/70 [6] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3509/80 [7], zejména s ohledem na stanovený postup,
- organizace producentů a jejich sdružení, pokud se týká údajů, které členské státy považují za nezbytné pro účinnou kontrolu jejich stávajících členů.
2. Zavedené informační databáze a systémy zpracování dat používané při jejich kontrole musí být kompatibilní se systémy zpracování dat používanými jednotlivými producentskými členskými státy při vedení registru pěstitelů oliv.
KAPITOLA 7
Závěrečná ustanovení
Článek 18
Výnosy oliv a výnosy oleje uvedené v čl. 5 odst. 2 prvním pododstavci druhé odrážce nařízení č. 136/66/EHS se stanoví podle homogenních produkčních oblastí nejpozději 31. května každého roku na základě údajů poskytnutých producentskými členskými státy nejpozději k 30. dubnu každého roku.
Článek 19
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS.
Stejným postupem se stanoví:
- výnosy uvedené v článku 18,
- částka uvedená v čl. 11 odst. 1 písm. a).
Článek 20
Pro zajištění plynulého přechodu od současně platného režimu k režimu stanovenému tímto nařízením může Komise přijmout postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS jakákoli nutná opatření pro hospodářský rok 1984/85.
V zájmu zabezpečení plnění cílů tohoto nařízení a při zvážení specifických problémů, které mohou při provádění těchto ustanovení v některých členským státech vzniknout, mohou dotyčné členské státy po konzultaci s Komisí a při zvážení všech dodatečných kritérií udělit předběžné uznání organizacím producentů a jejich sdružením, které o to požádají, na přechodné období tří hospodářských let začínající hospodářským rokem 1984/85.
Článek 21
Před koncem třetího roku provádění tohoto nařízení předloží Komise Radě zprávu o fungování režimu stanoveného tímto nařízením spolu s návrhy na přezkoumání tohoto režimu Radou.
Článek 22
Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá k provedení tohoto nařízení.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2262/84
ze dne 17. července 1984,
kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2260/84 [5], zavedl režim podpory produkce olivového oleje; že tyto podpory, pokud jde o plochy osázené k určitému dni olivovníky, jsou poskytovány pěstitelům oliv, kteří jsou členy organizací producentů stanovených v čl. 20c odst.
1 nařízení (EHS) č. 136/66/EHS a jejichž průměrná produkce je nejméně 100 kilogramů oleje za hospodářský rok, a jiným pěstitelům oliv na základě počtu a produkčního potenciálu olivovníků a výnosů z takovýchto olivovníků, stanovených paušálně, a pokud byly vypěstované olivy skutečně sklizeny;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že přes existenci předpisů, stanovujících početné specifické kontroly, existují problémy, pokud jde o zajišťování včasných a účinných kontrol; že by to mohlo způsobit neodůvodněné finanční zatížení Společenství;
vzhledem k tomu, že za současné situace je proto nutno přijmout specifická opatření k zajištění správného a jednotného uplatnění režimu podpor produkce;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že správní struktury v producentských členských státech nejsou přiměřené k provádění kontrol stanovených předpisy Společenství; že tyto členské státy proto musí k plnění těchto úkolů zřídit správně autonomní orgány; že je nezbytné přijmout opatření týkající se finančního příspěvku Společenství po určitou dobu, protože po členských státech je vyžadováno, aby v krátké lhůtě vybudovaly speciální struktury pro plnění úkolů přesahujících rámec kontrol, které mají být prováděny členskými státy podle nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3509/80 [7];
vzhledem k tomu, že existuje vztah mezi efektivním režimem kontroly a sankcemi, které je možno uplatnit v případech, kdy vyjde najevo porušení nařízení; že současný režim sankcí by měl být zpřísněn a doplněn, aby měl větší odstrašující účinek s ohledem na specifické charakteristiky společné organizace trhu s olivovým olejem; že by tudíž členské státy měly používat systém sankcí v případech, kdy vyjdou najevo nesrovnalosti v souvislosti s režimem podpory produkce; že je třeba stanovit specifické případy, kdy lze sankce uplatnit, aby bylo zajištěno, že dané sankce jsou uplatňovány přiměřeně a jednotně,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V souladu se svým právním řádem zřídí každý producentský členský stát zvláštní agenturu pro provádění určitých kontrol a plnění povinností v rámci režimu podpory produkce olivového oleje.
Členské státy s produkcí menší než 3000 tun za referenční období, které bude určeno, však nejsou povinny zvláštní agenturu zřizovat.
V tomto případě přijmou příslušné členské státy všechna nezbytná opatření k zajištění toho, že úkoly agentury uvedené v tomto článku budou plněny.
2. Za účelem zajištění správného uplatňování režimu podpory produkce agentura uvedená v odstavci 1 v souladu s pracovním harmonogramem uvedeným v odstavci 4:
- prověřuje, zda je činnost organizací producentů a jejich sdružení v souladu s nařízením Rady (EHS) č.
2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje [8],
- provádí kontroly uznaných lisoven,
- provádí šetření ohledně konečného použití oleje získaného lisováním oliv a konečného použití jeho vedlejších produktů,
- na vnitrostátní úrovni shromažďuje, prověřuje a zpracovává údaje požadované pro zjišťování výnosů, na které odkazuje článek 18 nařízení (EHS) č. 2261/84,
- provádí statistická zjišťování produkce, zpracování a spotřeby olivového oleje.
Tato agentura na žádost členského státu:
- zkoumá podklady uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2261/84,
- provádí kontroly, uvedené v čl. 14 odst. 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 2261/84,
- provádí předepsané kontroly týkající se podpory spotřeby olivového oleje.
Členský stát může z vlastního podnětu nebo na žádost Komise pověřit agenturu prováděním určitých šetření.
3. Agentuře je dána plná správní autonomie.
Je členským státem nadána příslušnými pravomocemi k plnění úkolů stanovených v odstavci 2.
Personál agentury je tvořen úředníky, jejichž počet a kvalifikace odpovídají výše uvedeným úkolům.
4. Před začátkem každého hospodářského roku sestaví příslušný členský stát na návrh agentury odhad rozpočtu a pracovní harmonogram vytvořený za účelem zajištění správného uplatňování režimu podpory produkce; rozpočet a harmonogram zašle členský stát Komisi.
Komise může požádat členský stát, aniž je dotčena odpovědnost posledně jmenovaného, o provedení jakýchkoli změn v odhadovaném rozpočtu a v pracovním harmonogramu, které považuje za vhodné.
Osoby určené Komisí mohou kdykoli monitorovat veškeré činnosti prováděné agenturou.
Agentura předkládá členskému státu a Komisi pravidelné zprávy o vykonané činnosti.
Tyto zprávy uvedou veškeré problémy, které se vyskytly, a pokud je to vhodné, návrhy na zdokonalení režimu kontroly.
5. Po dobu tří let počínaje 1. listopadem 1984 jsou ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství hrazeny tyto procentní podíly skutečných nákladů agentury:
- 100 % v prvních dvou letech, až do maximální výše 14 milionů ECU pro agenturu zřízenou v Itálii a do výše 7 milionů ECU pro agenturu zřízenou v Řecku,
- 50 % ve třetím roce.
Členské státy mohou za podmínek, které budou určeny postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS, hradit část výdajů, které mají nést, zadržením částky z podpory Společenství poskytované pro olivový olej.
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise do 1. ledna 1987 metodu financování daných nákladů počínaje hospodářským rokem 1987/1988.
6. O roční částce představující skutečné výdaje, jak je uvedeno v odstavci 5, rozhoduje Komise na základě údajů poskytnutých daným členským státem.
Daná částka bude poskytnuta poté, co Komise dojde k závěru, že agentura byla zřízena a vykonává předepsanou činnost.
V zájmu usnadnění zřízení a činnosti agentury může být zmíněná částka po dobu daného roku vyplácena předem ve formě splátek v souladu s ročním rozpočtem agentury, který je sestavován se souhlasem členského státu a Komise před koncem října každého následujícího roku.
Článek 2
Podle článku 11a nařízení č. 136/66/EHS přijme producentský členský stát zvláštní vhodná opatření umožňující uložení sankce v případě jakéhokoli porušení režimu podpory produkce, zejména pokud je zjištěno, že:
a) číselné údaje uvedené v prohlášení o sklizni, na které odkazuje čl. 3 nařízení (EHS) č. 2261/84, neodpovídají skutečnému stavu;
b) množství oleje, na které je možné poskytnout podporu, je menší než množství, na které pěstitelé oliv, kteří jsou členy organizace producentů a kterým náleží podpora vzhledem k množství skutečně vyprodukovaného olivového oleje, žádali příspěvek;
c) organizace producentů nebo jejich sdružení nesplnily povinnosti vyplývající z tohoto nařízení;
d) lisovna nesplnila povinnosti vyplývající z tohoto nařízení.
Článek 3
1. Pro účely provádění ustanovení článku 2 použijí členské státy alespoň tato zvláštní opatření:
a) v případě uvedeném v čl. 2 písm. a), pokud chybné prohlášení o sklizni obsahuje zvýšení daného produkčního potenciálu olivového oleje neodpovídající skutečnému stavu, musí dotyčný pěstitel oliv zaplatit částku, která se vztahuje k vyplývajícímu zvýšení potenciálu a která je dostatečně odrazující;
b) v případě uvedeném v čl. 2 písm. b) získá dotyčný členský stát zpět částky, které byly případně omylem vyplaceny, pokud jde o podporu, a dotyčný pěstitel oliv musí zaplatit částku, která je dostatečně odrazující a vztahuje se k částce požadované podpory vzhledem k množství oleje, které nesplnilo podmínky pro poskytnutí podpory.
2. V případech uvedených v odstavci 1, a aniž je dotčen článek 20c nařízení č. 136/66/EHS, jestliže organizace producentů, ke které pěstitel oliv náleží, neprověřila řádně v souladu se svými povinnostmi jednotlivé žádosti o podporu a prohlášení o sklizni, odpovídá společně a nerozdílně za platbu částek uvedených v odstavci 1.
3. Pokud v případech uvedených v odstavci 1 mají zaznamenané nesrovnalosti minimální důsledky, nemusí dotyčné členské státy požadovat na pěstiteli oliv zaplacení částky uvedené v odstavci 1.
Článek 4
1. Pokud organizace producentů nebo jejich sdružení neprovedly kontroly, za které jsou podle článků 6, 8 a 10 nařízení (EHS) č. 2261/84 odpovědné, dotyčný členský stát odebere jejich uznání na dobu jednoho až pěti hospodářských let.
2. Aniž je dotčen článek 2, jestliže kontrola v lisovně prokáže nesrovnalosti včetně podstatného rozdílu mezi množstvím vyli sovaných oliv nebo vyprodukovaného oleje a množstvím vykazovaným v skladových výkazech, nebo nedostatků ve skladových výkazech nebo v jejich zveřejňování, dotyčný členský stát odebere dané lisovně uznání na dobu jednoho až pěti hospodářských let.
3. Pro účely stanovení doby, na kterou má být uznání nebo schválení odebráno, vezme příslušný orgán v úvahu jak závažnost přestupku, tak dobu jeho trvání.
4. Po dobu odebrání uznání nebo schválení, na které odkazují odstavce 1 a 2, nesmí dotyčný členský stát udělit žádné nové uznání nebo schválení na základě žádosti podané s úmyslem obejít uložené sankce.
Pokud by mělo mít odebrání uznání lisovny závažné následky pro lisovací možnosti v dané produkční zóně, je možné lisovně povolit činnost ve zvláštním režimu.
Článek 5
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS.
Článek 6
Členské státy sdělí Komisi opatření, která přijala na základě tohoto nařízení.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2388/84 ze dne 14. srpna 1984 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 18 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
565/80 [2] stanoví možnost vyplatit částku rovnající se náhradě, jakmile je základní produkt podroben celní kontrole, která mu po jeho zpracování zaručí vývoz ze Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata ustanovení pro vývoz konzerv z hovězího a telecího masa do třetích zemí, které byly vyrobeny z masa ze Společenství v rámci tohoto režimu;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto nařízení se použijí, aniž je dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 754/76 ze dne 25. března 1976 o celním zacházení se zbožím vráceným na celní území Společenství [3];
vzhledem k tomu, že v případě zpětného dovozu uvedených konzerv do Společenství by se měla požadovat úhrada případné náhrady poskytnuté při vývozu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Konzervy položky 16.02 B III b) 1 bb) společného celního sazebníku, které splňují podmínky stanovené tímto nařízením a jsou vyváženy do třetích zemí, mají nárok na poskytnutí zvláštní náhrady, pokud jsou vyrobeny v rámci režimu podle článku 4 nařízení (EHS) č. 565/80.
Článek 2
Konzervy uvedené v článku 1 musí: - být vyrobeny z hovězího a telecího masa původem ze Společenství a
- obsahovat nejméně 80 % hovězího a telecího masa kromě drobů a tuku a
- být v konzervách o jednotné hrubé hmotnosti nejvýše 500 gramů.
Kromě toho je název členského státu, ve kterém byl výrobek vyroben, plasticky a zřetelně vyražen na každé plechovce viditelně v jazyce příslušného členského státu.
Článek 3
Pokud jsou konzervy položky 16.02 B III b) 1 bb) společného celního sazebníku, které splňují podmínky článku 2, dovezeny zpět na celní území Společenství a jsou propuštěny do volného oběhu podle nařízení Rady (EHS) č. 754/76, schválí příslušný orgán propuštění do volného oběhu pouze tehdy, pokud je bez ohledu na zaplacení dovozního cla dokázáno, že byla uhrazena částka poskytnuté vývozní náhrady.
Pokud příslušná částka nemůže být určena ke spokojenosti uvedených orgánů, měla by se rovnat nejvyšší náhradě uplatňované ke dni přijetí přihlášení příslušného zboží do volného oběhu.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. září 1984.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2539/84
ze dne 5. září 1984,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro některé prodeje zmrazeného hovězího masa ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č.
98/69 ze dne 16. ledna 1969, kterým se stanoví obecná pravidla pro odbyt zmrazeného hovězího a telecího masa ze strany intervenčních agentur [2], ve znění nařízení (EHS) č. 429/77 [3], mohou být prodejní ceny stanoveny paušálně předem nebo v rámci nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že na některé prodeje zmrazeného hovězího masa ze zásob intervenčních agentur je obecně podáváno velké množství žádostí; že za účelem uspokojit některé zvláštní způsoby použití a v zájmu účinnější finanční správy intervenčních zásob je vhodné stanovit dvoufázový prodejní postup, a to nejprve prodej v rámci nabídkového řízení a poté prodej za předem stanovenou cenu; že je vhodné přijmout prováděcí pravidla pro tento druh prodeje;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2173/79 [4] stanoví prováděcí pravidla pro odbyt hovězího masa nakoupeného intervenčními agenturami, jakož i pro prodej za předem stanovené ceny a prodej v rámci nabídkového řízení; že ve snaze o zjednodušení je vhodné odvolávat se co nejvíce na tyto prodejní postupy;
vzhledem k tomu, že za účelem hospodárného spravování zásob je nezbytné stanovit, aby intervenční agentury přednostně prodávaly maso s nejdelší dobou skladování;
vzhledem k tomu, že s ohledem na administrativní potíže, které se vyskytují při použití tohoto pravidla v některých členských státech, je vhodné odchýlit se od čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2173/79;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro některé prodeje zmrazeného hovězího masa ze zásob intervenčních agentur členských států, přičemž prodeje se uskuteční ve dvou na sebe navazujících fázích; nejprve proběhne prodej v rámci nabídkového řízení a poté prodej za předem stanovené paušální ceny.
2. S výhradou ustanovení tohoto nařízení se prodej v rámci nabídkového řízení a poté prodej za předem stanovenou cenu uskuteční v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 2173/79.
3. Intervenční agentury prodávají přednostně produkty, jejichž doba skladování je nejdelší.
Článek 2
1. V první fázi se maso prodává v rámci nabídkového řízení.
2. Odchylně od článků 6 a 7 nařízení (EHS) č. 2173/79 nahrazují přílohy nařízení o zahájení prodeje daného masa nabídkové řízení.
Údaje o množstvích a místech, kde se produkty skladují, mohou zájemci získat z adres uvedených v příloze nařízení o zahájení prodeje.
Intervenční agentury mohou kromě toho vyvěsit ohlášení ve svém sídle a použít i jiné možnosti zveřejnění.
3. Použijí se ustanovení článku 8 nařízení (EHS) č. 2173/79 o způsobu účasti v nabídkovém řízení a o podávání nabídek.
Nabídky, které nabízejí cenu nižší než je minimální cena uvedená v čl. 3 odst. 1, nejsou přijatelné.
Nabídky však neuvádějí údaj o mrazírně nebo mrazírnách, kde se požadované produkty skladují.
Článek 3
1. Odchylně od článků 9 a 10 nařízení (EHS) č. 2173/79 intervenční agentury přidělí pro každou jakost zmrazeného masa množství pro uvedení do prodeje účastníkům, jejichž nabídky obsahují stejnou cenu nebo cenu vyšší, než je minimální cena stanovená v příloze nařízení o zahájení prodeje.
Za účelem použití prvního pododstavce intervenční agentury přednostně přijmou nabídku nebo nabídky obsahující cenu, která se nejvíce odchyluje od uvedené minimální ceny.
Další množství se přidělí účastníkům uvedeným v prvním pododstavci na základě cen, které nabídli, vycházejíce z ceny, jejíž rozdíl s danou minimální cenou je největší.
V případě, kdy je na základě zohlednění více nabídek za stejnou cenu překročeno dostupné množství, intervenční agentura rozdělí toto dostupné množství se souhlasem účastníků nebo rozhodne losem.
2. Odchylně od článku 11 nařízení (EHS) č. 2173/79 je každý účastník informován příslušnou intervenční agenturou o výsledku své účasti v nabídkovém řízení nejpozději čtvrtý pracovní den po lhůtě pro podání nabídek pro dané nabídkové řízení.
3. Po ukončení prodeje prostřednictvím nabídkového řízení vyvěsí intervenční agentury ve svém sídle oznámení o zbylých množstvích, která jsou ještě k dispozici.
Článek 4
1. Množství, která zůstanou k dispozici po uzavření nabídkového řízení uvedeného v článcích 2 a 3, jsou uvedena do prodeje za minimální cenu stanovenou v příloze nařízení o zahájení prodeje.
2. Žádosti o nákup se mohou podávat od pátého pracovního dne po lhůtě stanovené pro podání nabídek pro dané nabídkové řízení.
3. Žádosti o nákup neobsahují údaj o mrazírně nebo mrazírnách, kde se požadované produkty skladují.
Článek 5
Odchylně od čl. 15 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 2173/79 je jistota stanovena pro každý prodej.
Článek 6
Odchylně od čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2173/79 je lhůta pro převzetí prodaného masa v souladu s tímto nařízením stanovena na dva měsíce počínaje buď lhůtou pro podání nabídek pro nabídkové řízení, nebo dnem přijetí žádosti o prodej za pevné ceny uvedené v čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení.
Článek 7
Intervenční agentury informují Komisi ve lhůtě uvedené v čl. 3 odst. 2, pokud jde o každé nabídkové řízení, o požadovaných množstvích a daných nabídnutých cenách, jakož i o přidělených množstvích a o použitých prodejních cenách podle článku 3.
Článek 8
Ustanovení tohoto nařízení se použijí v případě soukromých prodejů, pokud nařízení o zahájení prodeje odkazuje na toto nařízení.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2778/84
ze dne 1. října 1984,
kterým se podvacátétřetí mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1557/84 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 907/84 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 je seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Turecko _BAR_ Turkiye Sut Endustrisi Gumuru J. M. Istambul Caddesi No 88 Iskitler Ankara _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2794/84
ze dne 3. října 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2498/75, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro platby finančních vyrovnání za určité citrusové plody Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1332/84[2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2511/69 ze dne 9. prosince 1969, kterým se stanoví zvláštní opatření ke zlepšení produkce a uvedení citrusových plodů Společenství na trh[3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2004/83[4], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení Komise (EHS) č.
2498/75[5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3481/80[6] uvádí doklady, jejichž prostřednictvím je poskytnut důkaz, že citrusové plody Společenství, u kterých bylo žádáno o finanční vyrovnání, byly dovezeny na území členského státu určení a byly dány k dispozici kupujícímu; že se ukázala potřeba předložit další doklady, zejména v případech, kde se nepoužívá režim tranzitu Společenství za účelem odeslání do dalšího členského státu a potřeba přizpůsobit nařízení současným ustanovením, kterými se řídí tranzit Společenství;
2315/69 ze dne 19. listopadu 1969 o používání tranzitních dokladů Společenství za účelem provádění opatření Společenství pro ověření použití a/nebo určení zboží[7] bylo nahrazeno nařízením Komise (EHS) č. 223/77 ze dne 22. prosince 1976 o prováděcích opatřeních a o zjednodušení režimu tranzitu ve Společenství[8], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
1482/83[9]; že celní ustanovení by měla být upravena podle tranzitních opatření Společenství, která jsou v současné době v platnosti;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 3 nařízení (EHS) č. 2498/75 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Doklady stanovené v čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2511/69 budou dodány na základě požadavku celního úřadu odeslání poté, co tento obdržel:
pro produkty odeslané podle tranzitních dokladů Společenství T2 nebo T2 GR celnímu úřadu určení v dalším členském státě, nebo
pro produkty odeslané do dalšího členského státu podle dokladu T2 L nebo T2 LGR, které byly vystaveny v souladu s článkem 74 nařízení (EHS) č. 223/77
kopii zmíněného dokladu.
Za produkty, které jsou odesílány do dalšího členského státu podle jednoho z následujících dokladů, které jsou srovnatelné s dokladem T2:
mezinárodní nákladní list,
mezinárodní oznámení o expresní přepravě zboží, nebo
oznámení Společenství o tranzitní přepravě
budou doklady stanovené v prvním pododstavci dodány na základě požadavku celního úřadu odeslání, když byl dotyčnému úřadu předložen mezinárodní nákladní list, mezinárodní oznámení o expresní přepravě zboží nebo oznámení Společenství o tranzitní přepravě, které svědčí o tom, že dotyčné zboží bylo přijato k dopravě železničním úřadem.
Celní úřad odeslání může připustit změnu smlouvy o přepravě, jejímž výsledkem bude dokončení přepravní operace v rámci zasilatelského členského státu nebo mimo rámec Společenství pouze, pokud nebyly nebo nebudou dodány doklady.
2. V případě produktů, které nejsou odesílány do dalšího členského státu v souladu s odstavcem 1, a zejména produkty odesílané podle vnitřního režimu tranzitu Společenství švýcarským nebo rakouským celním úřadům určení, ze kterých budou odeslány do dalšího členského státu, mohou být doklady stanovené v čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2511/69 nahrazeny pouze předložením kontrolní kopie stanovené v článku 10 nařízení (EHS) č. 223/77.
Kolonky 101, 103 a 104 kontrolní kopie musí být vyplněny.
Kolonka 104 se vyplní tak, že se první odrážka vymaže a v druhé odrážce se doplní jeden z následujících údajů:
"Products to be imported into (Member State of importation) in accordance with Regulation (EEC) No 2498/75."
"Produkter bestemt til indfrsel i (indfrselsmedlemststaten) i overensstemmelse med forordning (EF) nr.
2498/75."
"Erzeugnisse, die nach Verordnung (EWG) Nr. 2498/75 nach (Einfuhrmitgliedstaat) zu verbringen sind."
"Produits destinés tre introduits en/au (État membre d'importation) conformément au rglement (CEE) no 2498/75."
" ... ( ) (EOK) .
2498/75."
"Prodotti destinati ad essere introdotti in (Stato membro d'importazione), conformemente al regolamento (CEE) n. 2498/75."
"Produkten bestemd om in Lid-Staat van invoer) te worden binnengebracht overeenkomstig Verordening (EEG) nr.
2498/75."
Kde je zboží určené pro vývoz do dalšího členského státu podle režimu tranzitu Společenství odesíláno švýcarskému nebo rakouskému celnímu úřadu určení, ze kterého bude odesláno do dalšího členského státu, bude kontrolní kopie odchylně od čl. 12 odst. 3 nařízení (EHS) č. 223/77 doprovázet zboží k příslušnému celnímu úřadu členského státu určení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. října 1984.
Použije se pro zásilky uskutečněné od data vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NaŘízení Komise (EHS) č. 2881/84
ze dne 12. října 1984,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 896/84, kterým se stanoví doplňující ustanovení, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1557/84 [2], a zejména na čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 876/68 ze dne 28. června 1968, kterým se stanoví obecná pravidla týkající se poskytování vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2429/72 [4], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
896/84 [5], ve znění nařízení (EHS) č. 1161/84 [6], uvádí možnost stanovit na začátku nového hospodářského roku pro mléko dvě výše náhrady pro stejný produkt a pro stejné místo určení, aby se vzala v úvahu úroveň cen před začátkem a po začátku nového hospodářského roku; že poskytnutí částky nejvyšší náhrady je podmíněno předložením důkazu, že dotyčný produkt byl vyroben v období s nejvyšší cenou;
vzhledem k tomu, že během nového hospodářského roku pro mléko mohou být tyto dvě výše náhrady jedna po druhé zrušeny; že v případech, kdy hospodářský subjekt stanovil náhradu předem během období, v němž platily dvě výše náhrady, je vhodné osvobodit hospodářský subjekt od předložení zmíněného důkazu od okamžiku, kdy tyto dvě výše náhrady jsou nahrazeny jedinou částkou v případě, že uvedený důkaz se vztahuje k výrobě produktu během nového hospodářského roku;
vzhledem k tomu, že je třeba aktualizovat článek 1 nařízení (EHS) č. 896/84, aby byl jasnější;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 896/84 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. V případě, že na začátku nového hospodářského roku pro mléko jsou stanoveny dvě výše náhrady pro stejný produkt a pro stejné místo určení, poskytnutí částky nejvyšší náhrady je podmíněno důkazem, že:
- vyvezený produkt byl vyroben během nového hospodářského roku pro mléko, pokud intervenční ceny platné od začátku uvedeného hospodářského roku mají kladný vliv na tržní ceny dotyčného produktu,
- vyvezený produkt byl vyroben před začátkem nového hospodářského roku pro mléko, pokud intervenční ceny platné od začátku uvedeného hospodářského roku mají záporný vliv na tržní ceny dotyčného produktu.
2. Hospodářský subjekt, který požádal o vývozní licenci obsahující stanovení náhrady předem, je osvobozen od předložení důkazu uvedeného v odst. 1 první odrážce, pokud vývozní celní formality podle čl. 22 odst. 1 písm. b) nařízení Komise (EHS) č. 3183/80 [7] jsou splněny ode dne, v němž jsou dvě výše náhrady nahrazeny jedinou částkou.
3. U produktů položky 04.03 B nebo ex 23.07 B společného celního sazebníku může být důkaz uvedený v odstavci 1 doplněn nebo případně nahrazen důkazem, že:
- máslo nebo smetana, použité jako surovina pro výrobu produktů položky 04.03 B,
- odstředěné mléko nebo sušené odstředěné mléko, přidané do produktů položky ex 23.07 B,
byly vyrobeny během dotyčného období.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření, pokud jde o průkazné doklady, které mohou sloužit jako důkazy podle odstavců 1 nebo 3, včetně odpovídajících kontrolních opatření."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3220/84
ze dne 13. listopadu 1984,
kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2966/80 [2], a zejména na článek 2 a čl. 4 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že před 1. srpnem každého roku musí být stanovena základní cena za jatečně upravené tělo prasete standardní jakosti podle klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit obecná pravidla zajišťující jednotné třídění jatečně upravených těl prasat, s cílem zajistit zejména pro producenty přiměřenou úplatu založenou na hmotnosti a zmasilosti prasat, která dodali na jatka; že cílem tohoto třídění je také větší zprůhlednění trhu v obchodu s jatečně upravenými těly prasat;
vzhledem k tomu, že hodnota jatečně upraveného těla prasete je určena hlavně obsahem libového masa vzhledem k jeho hmotnosti; že tuto hodnotu lze zjistit tak, že se objektivně zjistí hmotnost jatečně upraveného těla a výška sádla na hřbetě a subjektivně se zhodnotí hlavní masité části jatečně upraveného těla; že ovšem subjektivní odhad plnosti svalů může být zavádějící; že je proto nutné ve Společenství zavést princip přímého zjišťování procenta libového masa na základě objektivního měření jedné nebo více anatomických částí jatečně upraveného těla prasete, aniž by se ovšem pro stanovení jeho obchodní hodnoty vylučovalo použití dalších kritérií;
vzhledem k tomu, že pro srovnatelnost výsledků hodnocení je třeba přesně určit obchodní úpravu, hmotnost a obsah libového masa jatečně upraveného těla;
vzhledem k tomu, že v produkci prasat existují ve Společenství odlišnosti, je třeba jatečně upravená těla prasat rozdělit podle obsahu libového masa do pěti obchodních tříd jakosti odlišujících se navzájem o 5 % v celkovém podílu libového masa; že je přesto vhodné dát členským státům možnost přidat jednu další třídu pro jatečně upravená těla s vysokým procentem libového masa;
vzhledem k tomu, že je nutné zavést systém, který by umožnil kontrolovat, zda metody hodnocení procentního podílu libového masa jsou používány správně; že k zlepšení průhlednosti trhu lze přispět požadovaným označováním jatečně upravených těl podle jejich obsahu libového masa;
vzhledem k tomu, že pro vytvoření cenové nabídky jatečně upravených těl prasat na společném základě a zajištění jejich srovnatelnosti se základní cenou platnou pro standardní jakost je třeba používat klasifikační stupnici Společenství, zvláště pak ke stanovení průměrné ceny za jatečně upravené tělo prasete podle článku 4 nařízení (EHS) č. 2759/75;
vzhledem k tomu, že v rámci výše uvedených změn je třeba kodifikovat všechna používaná pravidla, a v důsledku toho zrušit nařízení Rady (EHS) č. 2760/75 ze dne 29. října 1975, kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat [3];
vzhledem k tomu, že organizace a praxe jatek jsou rozdílné, není možné zajistit použití nové klasifikační stupnice pro jatečně upravená těla prasat současně v celém Společenství; že je tudíž nezbytné připustit v některých členských státech během přechodného období použití metody třídění jatečně upravených těl prasat stanovené nařízením (EHS) č.
2760/75,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla prasat s výjimkou prasat, jež sloužila k plemenitbě.
2. Stupnice podle odstavce 1 se používá na všech jatkách ke třídění všech jatečně upravených těl s cílem zajistit pro producenty spravedlivou úplatu založenou na hmotnosti a skladbě prasat, která dodali na jatka.
Členské státy se ovšem mohou rozhodnout, že použití tohoto třídění není povinné:
- v jatečních závodech, pro něž stanoví maximální počet porážek; tento počet nesmí překročit 200 prasat týdně v ročním průměru,
- v jatečních závodech, které porážejí pouze prasata narozená a vykrmená ve vlastních chovných zařízeních a které všechna získaná jatečně upravená těla bourají.
V tomto případě členské státy své rozhodnutí oznámí Komisi a určí maximální povolený počet porážek u každého jatečního zařízení, které je od používání klasifikační stupnice osvobozeno.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se jatečně upraveným tělem prasete rozumí tělo poraženého, vykrveného a vykoleného prasete, celé nebo rozdělené středem, bez jazyka, štětin, špárků a pohlavních orgánů, ale s plstním sádlem, ledvinami a s bránicí.
Členské státy mohou být oprávněny stanovit jinou obchodní úpravu jatečně upraveného těla prasete pro kusy prasat poražené na jejich území:
- pokud se v běžné obchodní praxi na jejich území obchodní úprava odlišuje od standardní obchodní úpravy stanovené v prvním pododstavci nebo
- pokud je to odůvodněno technickými požadavky.
2. Pro účely tohoto nařízení se hmotnost používá pro jatečně upravené tělo za studena v úpravě podle odstavce 1 prvního pododstavce.
Jatečně upravené tělo se váží co nejdříve po porážce, nejpozději však do 45 minut od provedení vykrvovacího vpichu.
Hmotnost jatečně upraveného těla za studena se vypočítává pomocí zpracovatelského koeficientu k obdrženému výsledku.
Jestliže na jatkách není obecně možné dodržet lhůtu 45 minut, upraví se odpovídajícím způsobem výše uvedený zpracovatelský koeficient.
3. Pro účely tohoto nařízení je obsah libového masa jatečně upraveného těla prasete dán poměrem mezi:
- celkovou hmotností červených příčně pruhovaných svalů získaných celkovou disekcí jatečně upraveného těla za předpokladu, že jsou oddělitelné nožem, a
- hmotností jatečně upraveného těla.
Obsah libového masa je hodnocen autorizovanými metodami třídění.
Povoleny mohou být pouze statisticky ověřené metody vyhodnocování založené na fyzickém měření jedné nebo více anatomických částí jatečně upraveného těla prasete.
Předpokladem pro schválení metody třídění je to, že chyba statistického odhadu nepřekročí stanovenou maximální toleranci.
Článek 3
1. Jatečně upravená těla prasat se při vážení třídí podle odhadovaného obsahu libového masa.
Obchodní hodnota jatečně upravených těl se ovšem neurčuje pouze na základě odhadovaného obsahu libového masa.
2. Používá se tato klasifikační stupnice:
50 a více, ale méně než 55 _BAR_ U _BAR_ 45 a více, ale méně než 50 _BAR_ R _BAR_ 40 nebo více, ale méně než 45 _BAR_ O _BAR_ méně než 40 _BAR_ P _BAR_
3. S přihlédnutím k charakteristickým rysům produkce prasat mohou členské státy zavést pro prasata poražená na jejich území zvláštní třídu označenou písmenem S pro 60 % a více libového masa.
Jestliže členské státy této možnosti využijí, oznámí to Komisi.
4. Ustanovení tohoto článku nevylučují u prasat poražených na území členského státu použití doplňkových kritérií vedle hmotnosti a odhadovaného obsahu libového masa.
Článek 4
1. Neprodleně po třídění se jatečně upravená těla označují podle označení tříd uvedených v článku 3 nebo podle jejich odhadovaného procentního obsahu libového masa za podmínky, že posledně jmenované označování umožňuje seřadit jatečně upravená těla do tříd podle článku 3.
Aniž je dotčen první pododstavec, mohou být na kusu vyznačeny údaje týkající se hmotnosti jatečně upraveného těla nebo jakékoli jiné údaje, které jsou považovány za vhodné.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy stanovit, že jatečně upravená těla prasat se neoznačují, jestliže je vypracován úřední protokol obsahující u každého jatečně upraveného těla alespoň:
- identifikaci,
- hmotnost za tepla a
- odhadovaný obsah libového masa.
Tento protokol musí být uchováván po dobu čtyř týdnů a v den sepsání ověřen jako originál osobou pověřenou touto kontrolní funkcí.
Ovšem za účelem obchodování v jiném členském státě v nebouraném stavu musí být jatečně upravená těla označena podle označení příslušné třídy uvedené v článku 3, nebo podle procentního podílu libového masa.
3. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec, nesmí být před vážením, určením jakostní třídy a označením vyjmut z jatečně upraveného těla žádný tuk, sval nebo jiná tkáň.
Článek 5
1. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení, a zejména k článku 2, týkající se:
- převedení různých obchodních úprav na standardní obchodní úpravu jatečně upraveného těla,
- převedení hmotnosti poraženého kusu za tepla na hmotnost jatečně upraveného těla za studena a
- podmínek povolování metod třídění
se stanoví postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č. 2759/75.
2. Povolení uvedená v čl. 2 odst. 1 druhém pododstavci a odst. 3 druhém pododstavci se udělují postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č. 2759/75.
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 2760/75 se zrušuje.
Do 31. prosince 1988 mohou však členské státy místo klasifikační stupnice stanovené v tomto nařízení nadále používat klasifikační stupnici pro jatečně upravená těla prasat podle nařízení uvedeného v prvním pododstavci.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3440/84
ze dne 6. prosince 1984
o připevňování zařízení k vlečným sítím, dánským nevodům a podobným sítím
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2664/84 [2], a zejména na článek 21 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 7 nařízení (EHS) č. 171/83 zakazuje používat zařízení, která způsobují ucpávání ok kterékoliv části sítě nebo zmenšují jejich rozměry;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k článku 2 nařízení (EHS) č. 171/83 se tato ustanovení vztahují pouze na vlečné sítě, dánské nevody a podobné sítě;
vzhledem k tomu, že článek 7 nařízení (EHS) č. 171/83 stanoví, že lze povolovat připevňování zařízení k sítím;
vzhledem k tomu, že by měly být definovány určité části vlečné sítě;
vzhledem k tomu, že není nutné zakázat připevňování zařízení k vlečným sítím při rybolovu druhů, pro něž nařízení (EHS) č. 171/83 nestanoví minimální velikost ok;
vzhledem k tomu, že by mělo být schváleno používání určitých zařízení, která omezují opotřebování vlečných sítí, dánských nevodů nebo podobných sítí, zesilují sítě, aby se omezil únik úlovků do předních částí těchto sítí, nebo zvyšují jejich účinnost a bezpečnost při jejich používání;
vzhledem k tomu, že přídavný spodní a postranní díl zabraňující prodření sítě má chránit spodní stranu vlečné sítě před opotřebováním;
vzhledem k tomu, že přídavný vrchní a postranní díl zabraňující prodření sítě má chránit vrchní nebo boční strany kapsy zatahovací sítě před opotřebováním v případě, že se zadní konec vlečné sítě při rybolovu zamotá;
vzhledem k tomu, že zpevňující kapsa má zpevnit kapsu zatahovací sítě a zabránit jejímu protržení, když je plná ryb a když je vlečná síť vytahována na palubu;
vzhledem k tomu, že ochranný pás má zabránit tomu, aby zvedací popruh prořízl síťovinu kapsy zatahovací sítě;
vzhledem k tomu, že zatahovací šňůra má uzavřít kapsu zatahovací sítě;
vzhledem k tomu, že určitou část nejzazší části kapsy zatahovací sítě lze přehnout do otvoru kapsy tak, aby zajistila lepší uzavření kapsy zatahovací sítě;
vzhledem k tomu, že zvedací popruh má umožnit uzavření zadní části kapsy zatahovací sítě, aby se usnadnilo její vytažení na palubu;
vzhledem k tomu, že kruhový popruh má omezit zvětšení průměru kapsy zatahovací sítě;
vzhledem k tomu, že buben má umožnit, aby se úlovky přesouvaly ze přední části vlečné sítě do části zadní, přičemž by se omezila možnost jejich návratu;
vzhledem k tomu, že prosévací síť má zajistit odlov ryb, garnátů obecných nebo jiných druhů na základě selekce;
vzhledem k tomu, že řemen má zpevnit vlečnou síť, případně zabránit, aby se do kapsy zatahovací sítě dostaly kameny nebo suť;
vzhledem k tomu, že koš na přepravu mořských ryb má zlepšit uzavírání kapsy zatahovací sítě zatahovací šňůrou;
vzhledem k tomu, že kalhotová kapsa zatahovací sítě má snížit riziko úplné ztráty úlovků při rybolovu v místech s členitým dnem;
vzhledem k tomu, že by za tímto účelem měla být vypracována pravidla týkající se těchto zařízení, a zejména jejich technické popisy, a dále by měly být definovány podmínky, za nichž lze tato zařízení používat;
vzhledem k tomu, že mohou být případně přijaty odchylky od tohoto nařízení, které se budou vztahovat na zvláštní případy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se pojmem "vlečná síť" rozumí "vlečná síť, dánský nevod nebo podobná síť".
Článek 2
Technické pojmy, které jsou použity v tomto nařízení nebo popisují některá zařízení nebo konstrukce, které obvykle tvoří nedílnou součást vlečné sítě nebo se s vlečnou sítí používají, jsou definovány v příloze.
Článek 3
Články 4 až 15 obsahují definice některých zařízení, která lze připevňovat k vlečným sítím a která by mohla způsobit ucpávání ok kterékoliv části sítě nebo zmenšit jejich rozměry, a podmínky, za nichž lze tato zařízení používat.
Článek 4
Přídavný spodní a postranní díl zabraňující prodření sítě
1. Přídavný spodní a postranní díl zabraňující prodření sítě může tvořit jakýkoliv kus plachtoviny, síťoviny nebo jiného materiálu.
2. Lze použít více přídavných spodních a postranních dílů současně, přičemž se mohou částečně překrývat.
3. Přídavné spodní a postranní díly mohou být připevněny pouze k vnější straně sítě a pouze ke spodní polovině kterékoliv části vlečné sítě.
Mohou být připevněny výhradně k předním a bočním hranám kapsy vlečné sítě.
4. Použijí-li se zpevňující kapsy nebo ochranné pásy, přídavný spodní a postranní díl lze připevnit pouze k vnější straně zpevňujících kapes nebo ochranných pásů, a to způsobem upřesněným v odstavci 3.
Článek 5
Přídavný vrchní a postranní díl zabraňující prodření sítě
1. Povoluje se používání obou typů přídavných vrchních a postranních dílů označených jako typ A a typ B.
2. Přídavný vrchní a postranní díl typu A je tvořen pravoúhlým kusem síťoviny o velikosti ok rovnající se alespoň velikosti ok kapsy zatahovací sítě.
Je nejméně jeden a půl krát širší než kapsa zatahovací sítě, která je zakryta, přičemž se tyto šířky měří v pravých úhlech k podélné ose kapsy.
Může být připevněn přední a boční hranou výhradně k vrchní polovině vnější strany kapsy zatahovací sítě.
Je-li zvedací popruh připevněn ke kapse zatahovací sítě, přídavný vrchní a postranní díl se připevní tak, aby přes zadní zvedací popruh nepřečníval o více než čtyři oka.
Pokud zvedací popruh připevněn není, přídavný vrchní a postranní díl se připevní tak, aby nezasahoval dál než do poslední zadní třetiny kapsy zatahovací sítě.
V obou případech končí přídavný vrchní a postranní díl nejméně čtyři oka před zatahovací šňůrou.
3. Přídavný vrchní a postranní díl typu B je tvořen pravoúhlým kusem síťoviny z několika vláken, která mají stejný průměr jako vlákna, z nichž se skládá kapsa zatahovací sítě, a jejíž oka jsou alespoň dvakrát větší než oka kapsy zatahovací sítě.
Může zcela zakrýt vrchní polovinu kapsy zatahovací sítě "stricto sensu"; je připevněn pouze ke čtyřem hranám tak, že v místech připevnění se strana každého oka překrývá se dvěma stranami ok kapsy zatahovací sítě.
4. Je zakázáno používat více přídavných vrchních a postranních dílů současně.
5. Je zakázáno používat přídavný vrchní a postranní díl současně se zpevňujícími kapsami, vyjma u vlečných sítí s malými oky, které jsou v souladu s článkem 3 a přílohou II nařízení (EHS) č. 171/83.
Článek 6
Zpevňující kapsa
1. Zpevňující kapsa je válcovitý kus síťoviny, který zcela obepíná kapsu zatahovací sítě a lze jej v určitých rozestupech ke kapse zatahovací sítě připevnit.
Má alespoň tytéž rozměry (délku a šířku) jako ta část kapsy zatahovací sítě, k níž je připevněn.
2. Je zakázáno používat více zpevňujících kapes, vyjma u sítí, které jsou v souladu s článkem 3 a přílohou II nařízení (EHS) č. 171/83, u nichž lze používat dvě zpevňující kapsy.
3. Povolená velikost ok bude alespoň dvakrát větší než velikost ok kapsy zatahovací sítě, a v žádném případě nesmí být menší než 80 milimetrů.
Je-li použita druhá zpevňující kapsa, minimální velikost ok je 120 milimetrů.
4. Je zakázáno používat zpevňující kapsy, které přesahují přední část kapsy zatahovací sítě.
5. Skládá-li se zpevňující kapsa z válcovitých dílů síťoviny, nesmějí se tyto díly v místech připevnění překrývat o více než čtyři oka.
6. Zpevňující kapsy připevněné k vlečným sítím s velkými oky uvedeným v článku 2 nařízení (EHS) č. 171/83 nesmějí zadní zvedací popruh přesahovat o více než dva metry. 7. Odchylně od odstavce 1 je možné zpevňující kapsy, jejichž rozměry jsou menší než rozměry kapsy zatahovací sítě, připevnit k sítím s malými oky, které jsou v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 171/83.
Článek 7
Ochranný pás
1. Ochranný pás je krátký válcovitý kus síťoviny, jehož obvod je stejný jako obvod kapsy zatahovací sítě nebo případných zpevňujících kapes a který obepíná kapsu zatahovací sítě nebo zpevňující kapsy v místech, kde je připevněn zvedací popruh.
2. Je zakázáno používat ochranný pás, jestliže ke kapse zatahovací sítě není připevněn zvedací popruh.
3. Je zakázáno používat ochranný pás, jehož délka přesahuje 1 metr.
4. Ochranný pás lze připevnit výhradně před zvedací popruh a za něj.
5. Velikost ok ochranného pásu se rovná alespoň velikosti ok kapsy zatahovací sítě.
6. Obvod ochranného pásu se porovná s obvody kapsy zatahovací sítě nebo případných zpevňujících kapes tak, že se natáhnou stejnou silou.
Článek 8
Zatahovací šňůra
1. Zatahovací šňůra je lano, které umožňuje uzavřít zadní část kapsy zatahovací sítě a/nebo zpevňujících kapes buď uzlem, který lze jednoduše uvolnit, nebo mechanickým zařízením.
Zatahovací šňůra se připevní ve vzdálenosti nejvýše jednoho metru za zadními oky kapsy zatahovací sítě. Tato zadní oka lze přehnout do kapsy zatahovací sítě.
Pokud je však v souladu s článkem 14 připevněn koš na přepravu mořských ryb, provlékne se zatahovací šňůra nejzazšími oky kapsy zatahovací sítě.
3. Pro jednu vlečnou síť lze použít více zatahovacích šňůr.
Zatahovací šňůra nesmí uzavírat přídavné vrchní, spodní a postranní díly zabraňující prodření sítě.
Článek 9
Zvedací popruhy
1. Zvedací popruh je lano nebo lanko, které volně obepíná obvod kapsy zatahovací sítě nebo případně zpevňující kapsy a je k ní připevněno smyčkami nebo kroužky.
Lze použít více zvedacích popruhů.
2. Na minimální délku zvedacích popruhů se vztahují tatáž pravidla, jaká se vztahují na kruhové popruhy definované v článku 10, až na to, že zvedací popruh, který je nejblíže k zatahovací šňůře, může být kratší.
Článek 10
Kruhové popruhy
1. Kruhové popruhy jsou kruhová lana, která příčně v pravidelných rozestupech obepínají kapsu zatahovací sítě nebo zpevňující kapsu a jsou ke kapse připevněna.
2. Délka kruhového popruhu je nejméně 40 % obvodu kapsy zatahovací sítě a rozměr obvodu se získá tak, že se počet ok na obvodu kapsy zatahovací sítě vynásobí skutečnou velikostí ok, s výjimkou nejzazšího kruhového popruhu, zvaného "zadní popruh", pokud je připevněn nejvýše 2 metry od ok zatahovací šňůry, měřeno při podélném natažení ok.
3. Rozestup mezi dvěma po sobě následujícími kruhovými popruhy musí být alespoň 1 metr.
4. Kruhový popruh může obepínat zpevňující kapsy, nesmí však obepínat přídavné vrchní, spodní a postranní díly zabraňující prodření sítě.
Článek 11
Buben
1. Buben je kus síťoviny o velikosti ok rovnající se alespoň velikosti ok kapsy zatahovací sítě a je připevněn uvnitř vlečné sítě tak, aby rybám umožňoval přesouvat se ze přední části vlečné sítě do části zadní, přičemž by se omezila možnost jejich návratu.
2. Buben se připevní za přední konec a může být připevněn za boční hrany uvnitř kapsy zatahovací sítě nebo v přední části kapsy.
3. Vzdálenost od místa připevnění v přední části bubnu k zadnímu konci kapsy zatahovací sítě je alespoň trojnásobkem délky bubnu.
Článek 12
Prosévací síť
1. Prosévací síť je kus síťoviny o velikosti ok rovnající se alespoň dvojnásobku velikosti ok kapsy zatahovací sítě.
2. Prosévací síť se připevní uvnitř vlečné sítě před kapsu zatahovací sítě a do kapsy zatahovací sítě nezasahuje více než jednou třetinou délky kapsy zatahovací sítě.
Může být připevněna k vlečné síti všemi hranami. 3.
Současně lze používat nejvýše dvě prosévací sítě, pokud jsou připevněny k vrchní a spodní polovině vlečné sítě v uvedeném pořadí a nikde se nepřekrývají.
Článek 13
Řemeny
1. Řemen je jakékoliv lano s výjimkou postranního obrubného lana, které je připevněno k jakékoliv části vlečné sítě.
2. Je zakázáno připojovat řemeny dovnitř kapsy zatahovací sítě.
Článek 14
Koš na přepravu mořských ryb
1. Koš na přepravu mořských ryb je kus síťoviny připevněný k zadnímu konci uvnitř kapsy zatahovací sítě.
Koš na přepravu mořských ryb může být přeložen do kapsy zatahovací sítě.
2. Velikost ok nesmí být menší než velikost ok kapsy zatahovací sítě.
3. Koš na přepravu mořských ryb lze připevnit výhradně za přední hranu, a to nejvýše pět ok před koncem přední část kapsy zatahovací sítě, přičemž koš nesmí přesahovat o více než 1 metr nejzazší oka zadní části kapsy zatahovací sítě.
Článek 15
Střední šňůra kapsy zatahovací sítě
Oka mohou být svázána, aby podélným spojením vrchní a spodní poloviny kapsy zatahovací sítě vznikla kalhotová kapsa.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3516/84
ze dne 13. prosince 1984
o zařazení zboží do položky 08.12 C společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení vypeckovaných švestek, vhodných ke konzumaci, s obsahem vlhkosti nepřevyšujícím 35 % a s přídavkem kyseliny askorbové;
vzhledem k tomu, že číslo 08.12 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3400/84 [4] zahrnuje sušené ovoce, jiné než čísel 08.01 až 08.05 včetně;
vzhledem k tomu, že dotyčný výrobek vykazuje vlastnosti zboží spadajícího do čísla 08.12 a proto musí být do tohoto čísla zařazen; že v rámci tohoto čísla musí být zvolena položka 08.12 C;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vypeckované švestky, vhodné ke spotřebě, s obsahem vlhkosti nepřevyšujícím 35 % a s přídavkem kyseliny askorbové se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
08.12 Sušené ovoce, jiné než položek 08.01 až 08.05:
C. Švestky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3626/84
ze dne 19. prosince 1984,
kterým se mění nařízení č. 11 o odstranění diskriminace v oblasti přepravních sazeb a podmínek, kterým se provádí čl. 79 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že podle směrnice 84/647/EHS [3] mohou provozovatelé dopravy pro vlastní a cizí potřebu používat najatá vozidla;
vzhledem k tomu, že definice silniční přepravy zboží pro vlastní potřebu uvedená v článku 9 nařízení č.
11 [4] vylučuje používání najatých vozidel; že je proto nezbytné uvedené nařízení změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 9 nařízení č. 11 se první odrážka nahrazuje tímto:
"— zboží je přepravováno vozidly, která jsou ve vlastnictví podniku nebo jsou podnikem koupena na úvěr nebo najata, přičemž v případě nájmu musí splňovat podmínky uvedené v článku 2 směrnice 84/647/EHS [5]."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. prosince 1984
o seznamu chemických látek oznámených podle směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(85/71/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 13 odst. 2 směrnice 67/548/EHS ukládá Komisi povinnost vést seznam látek oznámených podle uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že čl. 13 odst. 3 směrnice 67/548/EHS stanoví, že o formě seznamu a v něm obsažených informací bude rozhodnuto postupem stanoveným v článku 21;
vzhledem k tomu, že tento seznam by měl být zveřejněn v souladu s cíli směrnice 67/548/EHS, a to je ochrana člověka a životního prostředí před riziky, která by mohla vzniknout při uvedení nových látek na trh;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstranění technických překážek obchodu v oblasti nebezpečných látek a přípravků,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Seznam chemických látek, který má Komise vést podle čl. 13 odst. 2 směrnice 67/548/EHS, dále jen "seznam", bude vypracován v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze.
Článek 2
Seznam chemických látek oznámených podle článku 6 směrnice 67/548/EHS před 1. červencem roku zveřejnění seznamu EINECS bude zveřejněn
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. února 1985,
kterým se mění rozhodnutí 82/426/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních při dovozu čerstvého masa ze Spojených států amerických
(85/164/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 82/426/EHS [3] stanovilo veterinární podmínky a veterinární osvědčení při dovozu čerstvého masa ze Spojených států amerických;
vzhledem k tomu, že je možné bez nebezpečí rozšíření choroby přijmout maso skotu, pokud tato zvířata pocházejí ze Spojených států amerických nebo z Kanady a pokud strávila část doby pobytu v jedné z těchto zemí;
vzhledem k tomu, že jak Spojené státy americké, tak i Kanada se Komisi a členským státům zavázaly uvědomit Komisi a členské státy telexem nebo telegraficky do 24 hodin o potvrzení výskytu vážné nákazy zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Část V veterinárního osvědčení obsaženého v příloze rozhodnutí 82/426/EHS se nahrazuje tímto:
"IV. Zdravotní potvrzení
Já, níže podepsaný úřední veterinární lékař, potvrzuji, že výše popsané maso bylo získáno:
- v případě čerstvého masa skotu ze zvířat, která pobývala na území Spojených států amerických nebo Kanady po dobu nejméně tří měsíců před porážkou nebo v případě zvířat mladších než tři měsíce od narození,
- v případě čerstvého masa z prasat, ovcí a koz ze zvířat, která pobývala na území Spojených států amerických po dobu nejméně tří měsíců před porážkou nebo v případě zvířat mladších než tři měsíce od narození,
- v případě domácích lichokopytníků ze zvířat, která pobývala na území Spojených států amerických nebo v některé sousední zemi uvedené v seznamu uvedeném v rozhodnutí Rady 79/542/EHS týkajícím se masa domácích lichokopytníků po dobu nejméně tří měsíců před porážkou nebo v případě zvířat mladších než tři měsíce od narození,
- v případě čerstvého masa z prasat ze zvířat, která nepocházela z hospodářství podléhajících zákazu v důsledku vypuknutí brucelózy prasat v předcházejících šesti týdnech,
- v případě čerstvého masa z ovcí a koz ze zvířat, která nepocházela z hospodářství podléhajících zákazu v důsledku vzplanutí brucelózy ovcí nebo koz v předcházejících šesti týdnech."
+++++ TIFF +++++
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 7. března 1985,
kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 15. června 1983 o boji proti celním podvodům s kontejnery
(85/187/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 15. června 1983 o boji proti celním podvodům s kontejnery může Společenství přijmout s okamžitým účinkem,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 15. června 1983 o boji proti celním podvodům s kontejnery se jménem Společenství přijímá s okamžitým účinkem.
Pokud to není v rozporu s právními předpisy Společenství, používá Společenství toto doporučení na svých vnějších hranicích.
Znění doporučení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo doporučení uvedené v článku 1 s okamžitým účinkem.
ze dne 7. března 1985, kterým se jménem Společenství přijímají tři přílohy Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (85/204/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že podle rozhodnutí 75/199/EHS [1] je Společenství smluvní stranou Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů;
vzhledem k tomu, že Společenství může přijmout přílohy uvedené úmluvy o propuštění pro domácí spotřebu, o přímém vývozu a o navracení dovozního cla a daní;
vzhledem k tomu, že je však vhodné, aby za účelem přihlédnutí ke specifickým požadavkům celní unie a k současnému stavu sladění celních předpisů bylo toto přijetí spojeno s určitými výhradami,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Následující přílohy Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů se přijímají jménem Společenství s uvedenými výhradami: - příloha B.1 o propuštění pro domácí spotřebu (příloha I tohoto rozhodnutí) s obecnou výhradou a výhradami k normě 28 a doporučeným praxím 19 a 52,
- příloha C.1 o přímém vývozu (příloha II tohoto rozhodnutí) s obecnou výhradou a výhradami k normě 21 a doporučené praxi 10,
- příloha F.6 o navracení dovozního cla a daní (příloha III tohoto rozhodnutí) s obecnou výhradou a výhradou k normě 7.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu, která je zmocněna oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo přílohy uvedené v článku 1 s výhradami tam uvedenými.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. března 1985,
kterým se mění rozhodnutí 80/686/EHS, kterým se zřizuje Poradní výbor pro kontrolu a snižování znečištění způsobeného vypouštěním uhlovodíků do moře
(85/208/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že Rada přijala rozhodnutí 81/420/EHS ze dne 19. května o sjednání protokolu o spolupráci při boji proti znečišťování Středozemního moře ropou a jinými škodlivými látkami při mimořádných událostech [1] a rozhodnutí 84/358/EHS ze dne 28. června 1984 o uzavření dohody o spolupráci při odstraňování znečištění Severního moře ropou a jinými škodlivými látkami [2]; že při několika příležitostech vyjádřil Parlament a Hospodářský a sociální výbor přání, aby činnosti Komise týkající se kontroly a omezování znečištění moře byly rozšířeny kromě ropy i na ostatní škodlivé látky; vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby Komise dané otázky konzultovala s vysoce kvalifikovanými odborníky z členských států;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 80/686/EHS [3] by mělo být doplněno tak, aby se práce poradního výboru vztahovala i na jiné škodlivé látky,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V názvu, v článku 1 a v čl. 2 odst. 1 a 2 rozhodnutí 80/686/EHS se text "vypouštění uhlovodíků do moře" nahrazuje textem "vypouštění ropy a jiných škodlivých látek do moře".
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 25. března 1985.
Rozhodnutí Rady
ze dne 26. března 1985
o uzavření výměny dopisů, kterou se prodlužuje Ujednání týkající se ustanovení 2 Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rumunskou socialistickou republikou o obchodu se skopovým a kozím masem
(85/211/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v dohodě o dobrovolném omezení v odvětví skopového masa a kozího masa a živých ovcí a koz, uzavřených se Společenstvím, se Rumunsko na základě výměny dopisů zavázalo omezit své vývozy na některé trhy Společenství, které jsou považovány za citlivé oblasti; že tyto závazky končí dnem 31. března 1984;
vzhledem k tomu, že se okolnosti, na základě kterých byly tyto trhy označeny za citlivé, nezměnily; že by proto měla být přijata ustanovení prodlužující dohody týkající se omezení vývozů do těchto oblastí;
vzhledem k tomu, že Komise za tímto účelem vedla jednání s Rumunskem a tato jednání vyústila v dohodu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Výměna dopisů, kterou se prodlužuje Ujednání týkající se ustanovení 2 Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rumunskou socialistickou republikou o obchodu se skopovým a kozím masem, se schvaluje jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat výměnu dopisů uvedenou v článku 1 zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 27. června 1985
o doplnění kadmia do přílohy IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním
(85/336/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 77/586/EHS [3] schválilo Společenství Úmluvu o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním (dále jen "chemická úmluva") a dodatkovou dohodu k dohodě podepsané v Bernu dne 29. dubna 1963 o Mezinárodní komisi pro ochranu Rýna před znečišťováním (dále jen "Mezinárodní komise");
vzhledem k tomu, že podle článku 5 chemické úmluvy navrhuje Mezinárodní komise mezní hodnoty pro vypouštění určitých látek do povrchových vod povodí Rýna prostřednictvím změn přílohy IV chemické úmluvy; že pro vstup v platnost těchto změn je podle článku 14 chemické úmluvy nezbytné jednomyslné přijetí smluvními stranami;
vzhledem k tomu, že Mezinárodní komise vypracovala mezní hodnoty pro kadmium formou návrhu na doplnění přílohy IV chemické úmluvy;
vzhledem k tomu, že směrnice 83/513/EHS [4] stanoví mezní hodnoty pro vypouštění kadmia do vodního prostředí Společenství; že jsou tyto mezní hodnoty shodné s hodnotami uvedenými v návrhu Mezinárodní komise;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby Společenství jako smluvní strana chemické úmluvy přijalo zmíněný návrh,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Návrh Mezinárodní komise pro ochranu Rýna před znečišťováním na doplnění kadmia do přílohy I
Rozhodnutí Rady
ze dne 16. července 1985
o srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzděláváním mezi členskými státy Evropského společenství
(85/368/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 128 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady 63/266/EHS ze dne 2. dubna 1963, kterým se stanoví obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání [1], a zejména na osmou zásadu tohoto rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise ve znění ze dne 17. července 1984,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že z osmé zásady rozhodnutí 63/266/EHS vyplývá, že je třeba umožnit dosažení vzájemného uznávání osvědčení a obdobných dokladů potvrzujících ukončení odborného vzdělávání;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 6. června 1974 [4] o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a obdobných dokladů vyžaduje vypracování seznamů takových kvalifikací, které jsou považovány za rovnocenné;
vzhledem k tomu, že neexistence zmíněného vzájemného uznávání brání volnému pohybu pracovníků v rámci Společenství, pokud omezuje možnosti pracovníků hledajících zaměstnání v členském státě odvolávat se na svou odbornou kvalifikaci, kterou získali v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že systémy odborného vzdělávání v rámci Společenství se značně liší; že tyto systémy samy vyžadují nepřetržité přizpůsobování novým situacím vyplývajícím z působení rozvoje techniky na zaměstnání a pracovní náplň;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 11. července 1983 o politikách odborného vzdělávání v Evropském společenství v osmdesátých letech [5] potvrdilo nutnost sbližovat politiky v oblasti odborného vzdělávání při respektování rozdílnosti vzdělávacích systémů jednotlivých členských států a nutnost, aby postup na úrovni Společenství byl pružný;
vzhledem k tomu, že Komise s pomocí Poradního výboru pro odborné vzdělávání mohla stanovit jako východisko strukturu úrovní vzdělávání, která představuje první krok k dosažení cílů stanovených v osmé zásadě rozhodnutí 63/266/EHS, ale že tato struktura neodráží všechny systémy vzdělávání rozvíjené v členských státech;
vzhledem k tomu, že v rámci této struktury bylo možné u kvalifikovaných pracovníků vymezených a u vybraných přednostních skupin povolání dospět až k popisu požadavků na pracovní činnosti a určit odpovídající kvalifikace získané odborným vzděláváním v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že konzultace dotyčných odborných odvětví ukázaly, že tyto výsledky mohou podnikům, pracovníkům a orgánům veřejné moci poskytnout cenné informace o srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzdělávání;
vzhledem k tomu, že stejná základní metodologie by mohla být použita i na další povolání nebo skupiny povolání na základě doporučení Poradního výboru pro odborné vzdělávání a ve spolupráci se zaměstnavateli, pracovníky a orgány veřejné moci působícími v dotyčných odborných odvětvích;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné rychle postoupit ke srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzděláváním pro všechny kvalifikované pracovníky a co nejrychleji rozšířit práci i na ostatní úrovně vzdělávání;
vzhledem k tomu, že se doporučuje získat všechna nezbytná stanoviska, zejména stanovisko Poradního výboru pro odborné vzdělávání, a odbornou pomoc Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání a umožnit členským státům a Komisi, aby jednaly v souladu se stávajícími postupy;
vzhledem k tomu, že Poradní výbor pro odborné vzdělávání zaujal stanovisko na svém zasedání ve dnech 18. a 19. ledna 1983;
vzhledem k tomu, že by se mělo přihlédnout k odstavci 21 zprávy Výboru pro Evropu občanů ze dne 29. a 30. března 1985,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Cíl umožnit pracovníkům lépe využít jejich kvalifikace, zejména za účelem získání odpovídajícího zaměstnání v jiném členském státě, vyžaduje pro jednotlivé požadavky na pracovní činnosti, na nichž se členské státy s ohledem na pracovníky vzájemně dohodly ve smyslu článku 128 Smlouvy, urychlená společná opatření členských států a Komise k zavedení srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzděláváním v rámci Společenství a zlepšení informovanosti o této otázce.
Článek 2
1. Komise ve spolupráci se členskými státy podniká činnost k dosahování cílů stanovených v článku 1, pokud jde o srovnatelnost kvalifikací získaných odborným vzděláváním mezi různými členskými státy, s ohledem na určitá povolání nebo skupiny povolání.
2. Tato činnost Komise může vycházet ze struktury úrovní vzdělání, kterou sestavila s pomocí Poradního výboru pro odborné vzdělávání.
Text zmíněné struktury je pro informaci připojen k tomuto rozhodnutí.
3. Činnost uvedená v odstavci 2 se musí v první řadě zaměřit na pracovní kvalifikaci kvalifikovaných pracovníků u povolání nebo skupin povolání, na nichž se členské státy vzájemně dohodly.
4. Působnost tohoto rozhodnutí se může následovně rozšířit, aby bylo možno na návrh Komise zahájit činnost i u dalších úrovních vzdělávání.
5. Rejstřík SEDOC používaný v souvislosti s Evropským systémem pro mezinárodní výměnu informací o volných pracovních místech a žádostí o zaměstnání je, pokud je to možné, používán jako společný rámec pro vyhledávání informací o klasifikaci povolání.
Článek 3
Komise při zavádění srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzděláváním používá níže uvedený pracovní postup v těsné spolupráci se členskými státy a organizacemi sociálních partnerů na úrovni Společenství:
- výběr odpovídajících povolání nebo skupin povolání na návrh členských států nebo příslušných organizací zaměstnavatelů nebo pracovníků na úrovni Společenství,
- vypracování na úrovni Společenství vzájemně dohodnutých požadavků na pracovní činnosti pro povolání nebo skupiny povolání uvedené v předchozí odrážce,
- přiřazení kvalifikací získaných odborným vzdělávání uznávaných v různých členských státech k požadavkům na pracovní činnosti uvedeným v druhé odrážce,
- vytvoření tabulek obsahujících informace o
a) rejstříku SEDOC a vnitrostátních kódech klasifikace povolání;
b) úrovni odborného vzdělávání;
c) pro každý členský stát o profesním označení a odpovídajících kvalifikacích získaných odborným vzděláváním;
d) organizacích a institucích odpovědných za zajišťování odborného vzdělávání;
e) orgánech a organizacích příslušných k vydávání nebo uznávání diplomů, osvědčení nebo obdobných dokladů potvrzujících získání odborného vzdělávání;
- zveřejněnív Úředním věstníku Evropských společenství na úrovni Společenství vzájemně dohodnutých požadavků na pracovní činnosti a srovnávacích tabulek,
- vytvoření, ve smyslu čl. 4 odst. 3, vzorové informační brožury pro každé povolání nebo skupinu povolání ke zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství,
- informování všech zúčastněných orgánů na vnitrostátní, regionální a místní úrovni o zavedené srovnatelnosti a také uvnitř dotyčných pracovních odvětví.
Opatření Komise by mohla být podpořena vytvořením databáze shromažďující údaje z celého Společenství, pokud zkušenosti ukáží, že je nutná.
Článek 4
1. Každý členský stát určí koordinační orgán, založený podle možnosti na stávajících strukturách, který je odpovědný za zajištění, v těsné spolupráci se sociálními partnery a dotyčnými pracovními odvětvími, řádného informování všech zúčastněných orgánů.
Členské státy také určí subjekt odpovědný za udržování styku s koordinačními orgány ostatních členských států a s Komisí. 2.
Koordinační orgány členských států jsou příslušné zavést vhodná opatření, pokud jde o poskytování informací v oblasti odborného vzdělávání o případech, u nichž byla zavedena srovnatelnost kvalifikací získaných odborným vzděláváním, vlastním příslušným vnitrostátním, regionálním nebo místním orgánům, a také svým občanům, kteří si přejí pracovat v jiných členských státech, a pracovníkům, kteří jsou občany jiných členských států.
3. Orgány uvedené v odstavci 2 mohou na požádání dodávat do všech členských států informační brožury vypracované podle vzoru stanoveného v šesté odrážce článku 3, které mohou pracovníci předložit zaměstnavateli spolu s jejich původním osvědčením.
4. Komise má za úkol i nadále studovat možnost zavedení Evropského průkazu o odborném vzdělávání požadovaného Výborem pro Evropu občanů v odstavci 21 jeho zprávy ze dne 29. a 30. března 1985.
5. Komise poskytne na požádání orgánům uvedeným v odstavci 2 veškerou nezbytnou pomoc a rady týkající se přípravy a navrhování opatření stanovených v odstavci 2, včetně úpravy a ověření příslušné technické dokumentace.
Článek 5
Komise v těsné spolupráci s vnitrostátními koordinačními orgány určenými členskými státy,
- přezkoumává a aktualizuje v přiměřených a pravidelných odstupech, v těsné spolupráci se členskými státy a organizacemi sociálních partnerů na úrovni Společenství, vzájemně dohodnuté požadavky na pracovní činnosti Společenství a srovnávací tabulky týkající se srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzděláváním,
- je-li to nezbytné, sestavuje návrhy na účinnější fungování systému včetně dalších opatření, která mohou zlepšit situaci, pokud jde o srovnatelnost osvědčení o odborné kvalifikaci,
- je-li to nezbytné, pomáhá vnitrostátním orgánům nebo dotyčným specializovaným subjektům s obtížemi technické povahy.
Článek 6
Každý členský stát předloží Komisi, poprvé dva roky po přijetí tohoto rozhodnutí a poté každé čtyři roky, zprávu o provádění tohoto rozhodnutí a dosažených výsledcích.
Komise podává v přiměřených odstupech zprávu o své činnosti a o použití tohoto rozhodnutí ve členských státech.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům a Komisi.
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. července 1985,
kterým se stanoví postup pro jmenování členů Evropské nadace, kteří mají být vybráni Společenstvím
(85/375/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, zřídili na základě dohody ze dne 29. března 1982 Evropskou nadaci;
vzhledem k tomu, že dohoda stanoví, že Společenství může jmenovat deset členů rady nadace;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven postup k umožnění výkonu tohoto práva;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena přiměřená účast členů Evropského parlamentu v radě nadace;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pro tento účel žádné zvláštní pravomoci,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členy rady Evropské nadace, jež má jmenovat Společenství, jmenuje kvalifikovanou většinou Rada na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem.
Článek 2
Při přípravě svého návrhu vybírá Komise osobnosti s vysokou úrovní způsobosti a zkušeností.
Komise zajistí, aby navrhované osoby poskytovaly veškeré záruky nezávislosti.
Seznam navrhovaných osob zahrnuje i členy Evropského parlamentu.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vstupu Dohody o zřízení Evropské nadace v platnost.
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2143/81 [2],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 78/463/EHS ze dne 7. dubna 1978 o založení klasifikačního systému pro zemědělské podniky ve Společenství [4], naposledy pozměněné rozhodnutím 84/542/EHS [5], vymezuje v článku 1 dva ukazatele, na nichž je klasifikační systém založen, a to typ výrobního zaměření a ekonomickou velikost podniku; že tyto dva ukazatele jsou určeny na základě standardního příspěvku na úhradu (StPÚ); vzhledem k tomu, že standardní příspěvek na úhradu je podle definice uvedené v čl.
1 písm. d) uvedeného rozhodnutí ekonomické kritérium vyjádřené finančně; že takové kritérium se nezbytně postupem času mění;
vzhledem k tomu, že standardní příspěvky na úhradu stanovené v příloze I uvedeného rozhodnutí jsou založeny na průměrných hodnotách v sledovaném období; že by se tudíž měly pravidelně aktualizovat s ohledem na hospodářský vývoj, aby bylo možné pokračovat ve smysluplném uplatňování klasifikačního systému pro účely uvedené v článku 3 uvedeného rozhodnutí; že by se pro tento účel mělo zabezpečit, aby periodicita zjišťování byla co nejvíce spojená s léty, v nichž se zjišťování o struktuře zemědělských podniků uskutečňují; vzhledem k tomu, že aktualizaci je třeba provádět na základě průměrných příspěvků na úhradu zjištěných za období několika let;
vzhledem k tomu, že je třeba uvést seznam produkčních odvětví, u kterých se standardní příspěvek na úhradu zjišťuje, do souladu s položkami používanými při zjišťování o struktuře zemědělských podniků;
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se "klasifikačním systémem pro zemědělské podniky ve Společenství" (dále jen "klasifikační systém") rozumí jednotná klasifikace podniků ve Společenství založená na typu výrobního zaměření a na ekonomické velikosti těchto podniků a uspořádaná tak, aby bylo možné sestavit více nebo méně roztříděné stejnorodé skupiny podniků. Typ výrobního zaměření a ekonomická velikost podniku se určují na základě standardního příspěvku na úhradu.
Článek 2
- mezi členskými státy nebo regiony členských států, - mezi různými obdobími. 3. Oblasti použití klasifikačního systému se týkají především předkládání údajů podle typu výrobního zaměření a ekonomické velikosti získaných prostřednictvím zjišťování o struktuře zemědělských podniků ve Společenství a prostřednictvím zemědělské účetní datové sítě Společenství. KAPITOLA II Standardní příspěvek na úhradu
Článek 3
Pro účely tohoto rozhodnutí se "standardním příspěvkem na úhradu" (StPÚ) rozumí rozdíl mezi standardní finanční hodnotou produkce a standardní finanční hodnotou určitých specifických nákladů stanovených v příloze I; tento rozdíl se určuje pro různé ukazatele rostlinné a živočišné výroby na úrovni zjišťované oblasti.
Článek 4
Celkový standardní příspěvek na úhradu podniku odpovídá součtu hodnot získaných za každé produkční odvětví vynásobením StPÚ připadajícím na jednotku počtem odpovídajících jednotek.
Článek 5
Standardní příspěvky na úhradu se získávají pomocí průměrných základních údajů vypočtených za sledované období několika let. Tyto hodnoty se aktualizují, aby se do nich promítl hospodářský vývoj. Postupy pro sběr údajů, způsob výpočtu a periodicita určování StPÚ jsou uvedeny v příloze I. KAPITOLA III Typ výrobního zaměření podniku
Článek 6
Pro účely tohoto rozhodnutí se "typ výrobního zaměření" (TVZ) podniku stanoví podle relativního příspěvku různých produkčních odvětví podniku k jeho celkovému standardnímu příspěvku na úhradu.
Článek 7
- další členění speciálních TVZ. U členských států, u nichž je počet podniků s tímto typem výrobním zaměřením omezený, je další členění nepovinné. Klasifikace podniků podle typu výrobního zaměření je stanovena v příloze II. KAPITOLA IV Ekonomická velikost podniku
Článek 8
Ekonomická velikost podniku se stanovuje na základě celkového standardního příspěvku na úhradu.
Vyjadřuje se ve formě evropských velikostních jednotek (EVJ).
Tato jednotka se stanoví podle přílohy III A. Způsob výpočtu ekonomické velikosti podniku je stanoven v příloze III B.
Článek 9
Třídy ekonomické velikosti podniků jsou stanoveny v příloze III C. KAPITOLA V Obecná ustanovení
Článek 10
Pro období před rokem 1985 zůstává v platnosti rozhodnutí 78/463/EHS. Poté se použije toto rozhodnutí.
Při prvním provádění tohoto rozhodnutí se použijí ukazatele StPÚ odpovídající sledovanému období "1982" (kalendářní roky 1981, 1982 a 1983 nebo zemědělské hospodářské roky 1981/82, 1982/83 a 1983/84) a stanovené postupem podle kapitoly II.
Článek 11
Nejméně jednou za deset let posoudí Komise ve spolupráci s členskými státy zkušenosti získané při provádění tohoto rozhodnutí a veškeré nové potřeby ve Společenství, které v této oblasti vzniknou.
Podle potřeby může po takovém posouzení dojít ke změně tohoto rozhodnutí.
Článek 12
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. července 1985,
kterým se zakazuje používat v krmivech bílkoviny z kvasnic rodu "Candida" kultivovaných na n-alkanech
(85/382/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 84/443/EHS [2], a zejména na články 4 a 6 této směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro výživu zvířat a s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k tomu, že podle ustanovení směrnice 82/471/EHS jsou členské státy oprávněny dočasně zachovat vnitrostátní povolení, která udělily na používání bílkovin z kvasnic rodu "Candida" kultivovaných na n-alkanech před oznámením uvedené směrnice; že do dvou let od oznámení uvedené směrnice by mělo být přijato rozhodnutí Společenství týkající se těchto produktů;
vzhledem k tomu, že podle současných vědeckých a technických poznatků a společného stanoviska Vědeckého výboru pro výživu zvířat a Vědeckého výboru pro potraviny jsou určité kmeny kvasnic rodu "Candida" patogenní a mohou za jistých okolností způsobit přecitlivělost; že použití těchto kmenů na výrobu proteinů určených k výživě zvířat může být proto nebezpečné pro zdraví zvířat nebo lidí, pokud jsou uvolňovány živé buňky;
vzhledem k tomu, že kromě jiného chybí některé základní vědecké údaje, zvláště údaje nezbytné ke zjištění následků pocházejících ze změn složení mastných kyselin tuků u zvířat, není možné určit, jaká rizika představují tyto produkty pro spotřebitele;
vzhledem k tomu, že za současného stavu poznatků nelze usuzovat, že bílkoviny, které mohou být získávány z kvasnic rodu "Candida" kultivovaných na n-alkanech, budou vyhovovat požadavkům pro získání povolení ve Společenství podle směrnice 82/471/EHS;
vzhledem k tomu, že proto musí být zakázáno v celém Společenství používat bílkoviny z kvasnic rodu "Candida" kultivovaných na n-alkanech v krmivech, dokud nebude prokázáno, že tyto produkty nepředstavují žádná rizika pro zdraví zvířat nebo lidí;
vzhledem k tomu, že členské státy, které povolují určité bílkoviny z kvasnic rodu "Candida" kultivovaných na n-alkanech, musí přijmout opatření nezbytná ke zrušení těchto povolení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vnitrostátní povolení udělená na používání bílkovin z kvasnic rodu "Candida" kultivovaných na n-alkanech musí být zrušena.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. března 1986.
Členské státy sdělí Komisi nutná opatření, která přijaly pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 10. června 1985
o zřízení Poradního výboru pro vzdělání a přípravu v oboru architektury
(85/385/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že se ve svém usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci [1] se Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a obdobných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělání a přípravy;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle je žádoucí zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělání a přípravu v oboru architektury (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru je přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělání a přípravy v oboru architektury v rámci Společenství.
2. Tento úkol plní zejména těmito prostředky:
- výměnou úplných informací o metodách vzdělávání a přípravy, jakož i o obsahu, úrovni a struktuře teoretického a praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být dosaženo při vzdělání a přípravě architektů, a případně o systém a obsah tohoto vzdělání a přípravy, včetně kritérií týkajících se praktických zkušeností,
- přihlédnutím k přizpůsobování vzdělání a přípravy architektů pokroku ve vyučovacích metodách a novým problémům, které vyplývají pro architekty ze společenského, vědeckého a technického rozvoje, jakož i ochrany životního prostředí.
3. Výbor plní poradní úkoly, které mu byly přiděleny směrnicí Rady 85/384/EHS ze dne 10. června 1985 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb [2].
4. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny článků týkajících se vzdělání a přípravy architektů ve směrnici 85/384/EHS.
5. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělání a přípravy architektů.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to
- z jednoho odborníka z praxe,
- z jednoho odborníka ze zařízení zajišťujících univerzitní vzdělávání v oboru architektury,
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členského státu.
2. Každý člen má náhradníka.
Tento náhradník je oprávněný účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh odborníků z praxe a zařízení zajišťujících univerzitní vzdělávání v oboru architektury nebo po náležitné konzultaci s nimi.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, úmrtím nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru společně s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, který mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
Rozhodnutí Rady
ze dne 26. března 1985
o provádění Mezinárodní dohody o tropickém dřevě z roku 1983
(85/424/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dne 29. června 1984 podepsalo Společenství a jeho členské státy Mezinárodní dohodu o tropickém dřevě z roku 1983;
vzhledem k tomu, že provádění dohody předpokládá přijetí jak opatření Společenství, tak společných opatření členských států,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Společenství a jeho členské státy vyjadřují svůj úmysl provádět Mezinárodní dohodu o tropickém dřevě z roku 1983 v souladu s jejími články 34 a 36, jakmile tato dohoda vstoupí v platnost podle článku 37.
Společenství bude dohodu provádět prozatímně.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou uložit oznámení o prozatímním provádění jménem Společenství.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 16. září 1985
o zřízení Poradního výboru pro vzdělávání v oblasti farmacie
(85/434/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí [1],
vzhledem k tomu, že se ve svém usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci [2] Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti farmacie je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělání a přípravy;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle je žádoucí zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělávání v oblasti farmacie (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru je přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělávání a přípravy v oblasti farmacie ve Společenství.
2. Tento úkol plní zejména těmito prostředky:
- výměnou úplných informací o metodách vzdělávání a přípravy, jakož i o obsahu, úrovni a struktuře teoretického a praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být dosaženo při vzdělání a přípravě v oblasti farmacie, a případně o systém a obsah tohoto vzdělání a přípravy,
- přihlédnutím k přizpůsobování vzdělání a přípravy farmaceutů pokroku ve farmacii a ve vyučovacích metodách.
3. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny článků týkajících se vzdělávání v oblasti farmacie ve směrnicích Rady 85/432/EHS [3] a 85/433/EHS [4].
4. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělání a přípravy v oblasti farmacie.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to:
- z jednoho odborníka z farmaceutické praxe,
- z jednoho odborníka ze vzdělávací instituce v oboru farmacie,
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členského státu.
2. Každý člen má náhradníka.
Tento náhradník je oprávněný účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh odborníků z farmaceutické praxe a vzdělávacích institucí v oboru farmacie.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, smrtí nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru společně s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, kteří mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. září 1985
o žádostech o úhradu a výplatu záloh na některá opatření k úpravě kapacit v odvětví rybolovu
(85/474/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, s ohledem na směrnici Rady 83/515/EHS ze dne 4. října 1983 o některých opatřeních k úpravě kapacit v odvětví rybolovu [1], a zejména na čl. 10 odst. 4 uvedené směrnice, vzhledem k tomu, že žádosti o úhradu a výplatu záloh, které Komisi předkládají členské státy, musejí obsahovat určité údaje, z nichž vyplývá, že výdaje jsou v souladu se směrnicí 83/515/EHS a že se týkají opatření schválených Komisí v souladu s článkem 7 uvedené směrnice; vzhledem k tomu, že za účelem umožnění účinné kontroly, musejí členské státy uchovávat pro potřeby Komise podpůrné doklady, na jejichž základě byla výše podpory vypočítána, a to po dobu tří let od poslední úhrady; vzhledem k tomu, že aby mohla být využita možnost Komise vyplácet zálohy, musí být stanovena příslušná prováděcí pravidla a postupy; vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rybářství, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Žádosti o úhradu podle čl. 10 odst.
1 směrnice 83/515/EHS musejí odpovídat tabulkám uvedeným v přílohách 1, 2 a 3.
Článek 2
Členské státy uchovávají pro potřeby Komise po dobu tří let od poslední úhrady veškeré podpůrné doklady nebo ověřené kopie těchto dokladů, na jejichž základě byly vypočítány podpory poskytované v souladu se směrnicí 83/515/EHS, a také úplné dokumentace o příjemcích.
Článek 3
Žádosti o výplatu záloh uvedených v čl. 10 odst.
3 směrnice 83/515/EHS předkládají příslušné členské státy. Tyto žádosti se vypracují podle formuláře uvedeného v příloze 4.
Článek 4
1. Zálohy nepřesáhnou 25 % částky předpokládaných výdajů způsobilých pro úhradu na rok, k němuž se vztahují. 2. Zálohy, které nebyly použity v roce, pro který byly vyplaceny, budou odečteny od záloh pro rok následující. Není-li odpočet možný, může Komise od dotyčného členského státu požadovat, aby vrátil celou výši zálohy nebo její část.
Článek 5
1. Na konci každého roku, pro který byly vyplaceny zálohy, vypracují členské státy zprávu o provádění opatření v daném roce.
Tuto zprávu doručí Komisi do 1. června následujícího roku.
2. Zálohy na další rok nelze vyplatit do doby, dokud Komise neobdrží zprávu uvedenou v odstavci 1.
Článek 6
Seznam plavidel, pro která byla poskytnuta prémie za definitivní ukončení činnosti, se vypracuje podle formuláře, jehož vzor je uveden v příloze 5. Seznam se Komisi předkládá před podáním žádosti o úhradu.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 11. listopadu 1985
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o opatřeních v obchodu s polévkami, omáčkami a kořením
(85/504/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle dohody uzavřené mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací dne 22. července 1972 se obě smluvní strany zavázaly podporovat rozšiřování vzájemného obchodu;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství na jedné straně a Švýcarské konfederace na straně druhé pomáhat rozvoji obchodu s polévkami, omáčkami a kořením prostřednictvím vzájemných celních koncesí;
vzhledem k tomu, že Komise v tomto ohledu vedla se Švýcarskou konfederací jednání a tato jednání vyústila v dohodu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o opatřeních v obchodu s polévkami, omáčkami a kořením se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu uvedenou v článku 1 zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 4. listopadu 1985
o uzavření Rámcové dohody mezi Evropskými společenstvími a Švýcarskou konfederací o vědecké a technické spolupráci
(85/507/EHS, Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, s ohledem na doporučení Komise, vzhledem k tomu, že Rámcová dohoda o vědecké a technické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švýcarskou konfederací by měla být schválena, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda mezi Evropskými společenstvími a Švýcarskou konfederací o vědecké a technické spolupráci se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 13 dohody.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. listopadu 1985
o seznamu zařízení v Grónsku schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(85/539/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o otázkách hygienické a veterinární kontroly při dovozu hovězího a vepřového dobytka a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 této směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízení nacházející se ve třetích zemích nemohou být schválena pro vývoz čerstvého masa do Společenství, pokud nesplňují všeobecné i zvláštní podmínky, stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Grónsko podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS navrhlo jedno zařízení, schválené pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontrola Společenství na místě ukázala, že úroveň hygieny v zařízení je dostatečná a že tudíž může být podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice schválen pro dovoz čerstvého masa do Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že dovozy čerstvého masa podléhají i jiným veterinárním předpisům Společenství, zejména ohledně požadavků na ochranu zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že podmínky pro dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedeného v seznamu v příloze nadále podléhají příslušným předpisům a obecným ustanovením Smlouvy; že zvláště dovoz ze třetích zemí a následné odesílání do jiných členských států určitých kategorií masa, jako např. masa obsahujícího rezidua určitých látek, které dosud nepodléhají harmonizovaným předpisům Společenství, nadále podléhá veterinárním právním předpisům platným v dovážejícím členském státě;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení
Rozhodnutí Rady
ze dne 20. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění rozhodnutí 83/516/EHS o úkolech Evropského sociálního fondu
(85/568/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 126 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 3 rozhodnutí 83/516/EHS [1] stanoví, že 40 % všech výdajových položek dostupných na akce uvedené v čl. 3 odst. 1 zmíněného rozhodnutí je určeno na akce zaměřené na podporu zaměstnanosti ve francouzských zámořských departementech, Řecku, Grónsku, Irsku, Mezzogiornu a Severním Irsku; že odkaz na Grónsko se stal neúčinným v důsledku vystoupení Grónska ze Společenství;
vzhledem k tomu, že z důvodu přistoupení Španělska a Portugalska by měly být upraveny právní předpisy Společenství, zejména v souladu s prohlášením Evropského hospodářského společenství o účasti Španělska a Portugalska na prostředcích Evropského sociálního fondu, připojeným k závěrečnému aktu smlouvy o přistoupení;
vzhledem k tomu, že by měly být s ohledem na čl. 7 odst. 3 rozhodnutí 83/516/EHS vymezeny oblasti Španělska a Portugalska, které jsou zvláště hospodářsky a sociálně znevýhodněny a ve kterých akce na podporu zaměstnanosti požívají dotace z výdajových položek dostupných pro akce podle čl. 3 odst. 1 zmíněného rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že by mělo být zvýšeno procento těchto dotací za účelem vytvoření nové finanční rovnováhy mezi akcemi na podporu zaměstnanosti ve zvláště znevýhodněných oblastech a akcemi v ostatních oblastech s vysokou a dlouhodobou nezaměstnaností nebo průmyslovou a odvětvovou restrukturalizací,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V článku 7 rozhodnutí 83/516/EHS se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Od 1. ledna 1986 do 31. prosince 1988 je 44,5 % všech výdajových položek dostupných pro akce uvedené v čl.
3 odst.
1 určeno na akce, pro které lze příspěvek z fondu poskytnout, které jsou v souladu s obecnými zásadami pro správu fondu a které jsou zaměřené na podporu zaměstnanosti
ze dne 19. prosince 1985, kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska zavádějí technická přizpůsobení veterinárních rozhodnutí 77/97/EHS, 79/542/EHS a 80/1096/EHS (85/575/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na návrh Komise, vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska je třeba doplnit seznam laboratoří uvedený v rozhodnutí Rady 77/97/EHS ze dne 21. prosince 1976 o financování některých nouzových veterinárních opatřeních Společenstvím [1], naposledy pozměněném rozhodnutím 85/212/EHS [2];
vzhledem k tomu, že je třeba vyvodit důsledky ze skutečnosti, že Španělsko a Portugalsko nejsou nadále třetími zeměmi vzhledem ke Společenství, a zejména se zřetelem na rozhodnutí Rady 79/542/EHS ze dne 21. prosince 1979 o vypracování seznamu třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa [3], ve znění rozhodnutí Komise 84/134/EHS [4], přičemž Portugalsko podle rozhodnutí Rady 80/877/EHS ze dne 15. září 1980 o finanční podpoře Společenství na eradikaci afrického moru prasat v Portugalsku [5], ve znění rozhodnutí 81/477/EHS [6], nadále požívá výhod až do konce období realizace plánu na eradikaci této nákazy,
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit finanční podporu ze strany Společenství pro kontrolní opatření v souladu s postupy platnými ve Společenství, k jejichž uplatnění bude Portugalsko a Španělsko vyzváno za účelem eradikace klasického moru prasat; že je třeba obdobně pozměnit rozhodnutí Rady 80/1096/EHS ze dne 11. lis topadu 1980 [7], kterým se zavádějí finanční opatření Společenství pro eradikaci klasického moru prasat, naposledy pozměněné rozhodnutím 83/254/EHS [8]; vzhledem k tomu, že na základě čl.
3 Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedené v článku 396 aktu o přistoupení k datu vstupu této Smlouvy v platnost, PŘIJALA TATO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze k rozhodnutí 77/97/EHS se doplňují nové položky, které znějí: "Španělsko: Laboratorio de Sanidad y Producción Animal de Barcelona. Portugalsko: Laboratório Nacional de Investigação Veterinária — Lisboa ."
Článek 2
V příloze k rozhodnutí 79/542/EHS se s účinkem od 1. března 1986 zrušují kolonky týkající se Španělska a Portugalska.
Článek 3
"a na 10 milionů ECU pro Španělsko a Portugalsko". 2. V čl. 5 odst. 1 se vkládá nový bod, který zní: "c) se nahrazuje dnem 31. prosince 1986 v případě Španělska a Portugalska".
Článek 4
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 20. prosince 1985, kterým se jménem Společenství přijímají programy a opatření vztahující se k vypouštění rtuti a kadmia podle Úmluvy o předcházení znečišťování moře z pozemních zdrojů (85/613/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že dne 3. března 1975 Společenství schválilo Úmluvu o předcházení znečišťování moře z pozemních zdrojů [3];
vzhledem k tomu, že se Společenství stalo rovněž smluvní stranou této úmluvy;
vzhledem k tomu, že Pařížská komise spravující úmluvu projednala programy a opatření týkající se vypouštění rtuti a kadmia a že Společenství bylo vyzváno k jejich schválení písemným hlasováním do 31. prosince 1985;
vzhledem k tomu, že ustanovení těchto programů a opatření jsou v souladu s ustanoveními příslušných směrnic Společenství, a sice směrnice 76/464/EHS [4], 83/513/EHS [5] a 84/156/EHS [6];
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí, aby Společenství schválilo uvedené programy a opatření;
vzhledem k tomu, že Smlouva neposkytuje k tomuto účelu potřebné pravomoci kromě pravomocí na základě článku 235,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
1. Rada jménem Společenství schvaluje programy a opatření vztahující se k vypouštění rtuti a kadmia v rámci Úmluvy o předcházení znečišťování moře z pozemních zdrojů.
Znění těchto programů a opatření je připojeno k tomuto rozhodnutí.
2. Předseda Rady je zmocněn jmenovat osobu nebo osoby oprávněné k oznámení tohoto schválení Pařížské komisi do 31. prosince 1985.
ze dne 13. prosince 1985, kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění rozhodnutí č. 79/491/EHS o stanovení kódu a standardních pravidel pro přepis údajů základního zjišťování ploch vinic do strojově čitelné formy (85/620/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 uvedeného aktu, s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 357/79 ze dne 5. února 1979 o statistických zjišťováních ploch vinic [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 3719/81 [2], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení, vzhledem k tomu, že přistoupení Španělska a Portugalska vyžaduje změnu rozhodnutí Komise 79/491/EHS [3]; vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou orgány Společenství přijmout před přistoupením opatření podle článku 396 aktu o přistoupení a tato opatření vstoupí v platnost pouze s výhradou a dnem vstupu uvedené smlouvy v platnost, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost se přílohy I, II a III rozhodnutí 79/491/EHS nahrazují přílohami tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 18. prosince 1984,
kterou se mění směrnice 80/181/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření
(85/1/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že definice jednotky měření SI pro délku byla na mezinárodní úrovni změněna na 17. všeobecné konferenci pro míry a váhy (CGPM); že se tato nová definice musí používat na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že v doporučení ze dne 22. května 1981 Světová zdravotnická organizace požadovala, aby kromě kilopascalu byl zachován milimetr rtuti jako jednotka pro měření tlaku krve a jiných tělních tekutin; že je pro Společenství vhodné, aby toto řešení přijalo;
vzhledem k tomu, že barn je jednotka všeobecně používaná pro měření plochy účinného průřezu v případě jaderných reakcí; že zkušenost ukázala, že tuto speciální jednotku není možné snadno nahradit jednotkou SI; že je proto nezbytné povolit používání této jednotky v jaderné oblasti;
vzhledem k tomu, že směrnice 80/181/EHS4 by se měla odpovídajícím způsobem změnit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 80/181/EHS se mění takto:
1. V bodu 1.1 kapitoly I se definice jednotky délky nahrazuje tímto:
"Jednotka délky metr je délka dráhy, kterou proběhne světlo ve vakuu za dobu 1/299 792 458 sekundy.
(17. CGPM (1983), usnesení 1)"
2. V oddílu 4 kapitoly I:
a) se do tabulky doplní následující znění:
Název Symbol Hodnota "Tlak krve a tlak jiných tělních tekutin Plocha účinného průřezu milimetr rtuti barn mm Hg (*) b 1 mm Hg = 133,322 Pa 1 b = 10-28 m2 "
b) poznámka se nahrazuje tímto:
"Předpony a jejich symboly uvedené v bodu 1.3 lze používat ve spojení s výše uvedenými jednotkami a značkami, s výjimkou milimetru rtuti a jeho značky.
Násobek 102a se však nazývá "hektar"."
3. V kapitole II:
a) se jednotka měření pro tlak krve z tabulky vypouští;
b) poznámka se nahrazuje tímto:
"Předpony a jejich značky uvedené v bodu 1.3 kapitoly I lze používat ve spojení s výše uvedenými jednotkami a značkami, s výjimkou značky "g"."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí 1. července 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 85/10/EHS
ze dne 18. prosince 1984,
kterou se mění směrnice 75/106/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu
(85/10/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice Rady 75/106/EHS [4], ve znění směrnice 79/1005/EHS [5], se ukázala úplná harmonizace rozsahů jmenovitých objemů nezbytná pro všechny vinařské produkty;
vzhledem k tomu, že lhůta pro používání určitých objemů uvedená ve směrnici 75/106/EHS neposkytla některým členským státům dostatečnou dobu pro likvidaci vratných lahví, které jsou stále v oběhu na jejich trzích; že předčasné nahrazení nestandardních lahví by mělo vážné ekonomické důsledky; že dotyčným členským státům by proto mělo být dovoleno na přechodnou dobu schválit používání daných objemů na svých trzích;
vzhledem k tomu, že od doby přijetí směrnice 75/106/EHS ukázal vývoj spotřebních zvyklostí, že je nutné doplnit do rozsahu objemů nešumivých vín větší objemy;
vzhledem k tomu, že směrnice 75/106/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 5 směrnice 75/106/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Členské státy nesmějí odmítnout, zakázat nebo omezit uvádění na trh hotových balení, která splňují požadavky této směrnice, z důvodů týkajících se stanovení jejich objemů, metod jejich kontroly nebo hodnot jejich jmenovitých objemů, pokud jsou tyto objemy uvedeny v příloze III sloupci I.
2. Členské státy, které k 31. prosince 1973 povolovaly jmenovité objemy uvedené v příloze III sloupci II, musí prodloužit jejich povolení až do 31. prosince 1988 a v případě objemu 0,73 litru do 31. prosince 1985.
3. a) Hotová balení, která obsahují výrobky uvedené v příloze III bodě 1 písm. a) a b), smějí být uvedena na trh po 31. prosinci 1983, pouze pokud mají jmenovité objemy uvedené v příloze III sloupcích I a II.
Objem 0,73 litru, který je uveden ve sloupci II, se zrušuje od 1. ledna 1986.
b) Hotová balení, která obsahují výrobky uvedené v příloze III bodě 1 písm. a) a b), smějí být uvedena na trh po 31. prosinci 1988, pouze pokud mají jmenovité objemy uvedené v příloze III sloupci I.
c) Aniž je dotčeno písmeno a), smějí být výrobky uvedené v příloze III bodě 1 písm. a), pokud jsou obsaženy ve vratných obalech, uvedeny na trh v těchto objemech:
- 0,24 litru – 0,73 litru – 0,99 litru ve Francii až do 31. prosince 1988,
- 0,46 litru – 0,64 litru – 0,68 litru v Řecku až do 31. prosince 1988,
- 0,19 litru – 0,36 litru – 0,475 litru – 0,72 litru – 0,95 litru – 1,75 litru – 1,88 litru v Itálii až do 31. prosince 1985.
4. Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, kterými se na základě požadavků ochrany životního prostředí řídí použití obalů s ohledem na jejich recyklaci."
Článek 2
1. V příloze III sloupci I bodě 1 písm. a) směrnice 75/106/EHS se vkládají čísla "6, 9 a 10".
2. Na konci rozsahu objemů v příloze III sloupci I bodě 1 písm. a) směrnice 75/106/EHS se doplňuje nový řádek, který zní: "0,187 (pouze pro spotřebu na palubě letadel a lodí)".
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12 měsíců od jejího oznámení [6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. prosince 1984,
kterou se mění přílohy I a II směrnice Rady 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh
(85/38/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 82/287/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů je třeba změnit přílohy I a II směrnice 66/401/EHS s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že je všeobecně známo, že u určitého typu odrůd lipnice luční (Poa pratensis L.) lze snadněji zkoumat odrůdovou čistotu než u jiných odrůd; že proto již byly pro tento typ stanoveny konkrétní úrovně tolerance odrůdové čistoty v příloze II uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že by normy odrůdové čistoty pro lipnici luční a postup pro vyhodnocování jejich plnění měly být upraveny tak, aby nedocházelo k možné diskriminaci mezi různými typy odrůd, aby byly systematicky uváděny podklady pro přehlídky a aby se zohlednila současná praxe při uznávání;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V bodě 2 v tabulce se slova "apomikční jednoklonné odrůdy druhů rodu Poa" nahrazují slovy "odrůdy Poa pratensis uvedené v bodě 4 druhé části třetí věty".
2. V bodě 4 druhé větě se slova "nebo apomikčních jednoklonných odrůd rodu Poa" nahrazují slovy "nebo Poa pratensis".
3. V bodě 4 se za druhou větu vkládá nová věta, která zní:
"V případě Poa pratensis počet rostlin množitelského porostu, které lze rozpoznat jako zjevně neshodné s danou odrůdou, nepřekračuje
- jednu na 20 m2 pro produkci základního osiva,
- čtyři na 10 m2 pro produkci certifikovaného osiva;
avšak v případě odrůd, které jsou schválenými postupy úředně klasifikovány jako "apomikční jednoklonné odrůdy", lze počet rostlin rozpoznatelných jako odrůdově nepravé, jenž nepřekročí šest na 10 m2, považovat za počet splňující uvedené normy pro produkci certifikovaného osiva.
Při jejich uplatňování může být členskému státu postupem podle článku 21 povoleno posuzovat u množitelských porostů Poa pratensis patřících k těmto odrůdám plnění norem odrůdové čistoty nejen na základě výsledků přehlídky prováděné podle přílohy I odstavce 6, pokud je prokázáno, že splnění norem odrůdové čistoty stanovených v příloze II je zajištěno vhodnými zkouškami osiva nebo jinými vhodnými způsoby."
4. V bodě 4 poslední větě se zrušují slova "a apomikčních jednoklonných odrůd rodu Poa".
Článek 2
Příloha II směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V části I bodě 1 první odrážce druhé větě se slova "rod Poa, apomikční jednoklonné odrůdy" nahrazují slovy "Poa pratensis, odrůdy uvedené v příloze I bodě 4 druhé části třetí věty".
2. V části II bodě 1 první větě se slova "a apomikčních jednoklonných odrůd rodu Poa" nahrazují slovy "a odrůd Poa pratensis uvedených v příloze I bodě 4 druhé části třetí věty".
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. ledna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. ledna 1985
o financování veterinárních inspekcí a kontrol čerstvého masa a drůbežího masa
(85/73/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro maso, se kterým lze obchodovat uvnitř Společenství, stanovila směrnice 64/433/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 83/90/EHS [5] provádění veterinárních inspekcí a kontrol, a to zejména za účelem sjednocení veterinárních záruk nabízených spotřebiteli;
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS [6] naposledy pozměněná směrnicí 83/91/EHS [7] stanoví, s cílem chránit zdraví lidí a zvířat uvnitř Společenství, že příslušné orgány členských státu provedou hygienické kontroly dovozu čerstvého masa a že veterinární odborníci členských států a Komise provedou kontroly ve vyvážejících třetích zemích;
vzhledem k tomu, že se směrnice 64/433/EHS nevztahuje na čerstvé maso, se kterým lze obchodovat uvnitř Společenství; že však orgány členských států zavedly režimy vnitrostátních kontrol čerstvého masa určeného výhradně pro vnitrostátní trh;
vzhledem k tomu, že směrnice 71/118/EHS [8] naposledy pozměněná směrnicí 84/642/EHS [9] stanovila pro čerstvé drůbeží maso provádění veterinárních inspekcí a kontrol;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s těmito veterinárními inspekcemi a kontrolami jsou vybírány poplatky, jejichž financování je v současné době zajišťováno různými způsoby v jednotlivých členských státech; že by tato různorodost mohla ovlivnit podmínky hospodářské soutěže mezi produkty, na něž se z velké části vztahují společné organizace trhů;
vzhledem k tomu, že pro nápravu této situace by měla být stanovena harmonizovaná pravidla financování těchto inspekcí a kontrol;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ustanovení a správní postupy vnitrostátního řízení a financování by mělo být stanoveno dodatečné období dvou let, aby se Řecké republice umožnilo zavést mechanismus nezbytný pro vybírání poplatků souvisejících s inspekcemi a kontrolami,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy od 1. ledna 1986 zajistí, že:
- jsou při porážce zvířat uvedených v odstavci 2 vybírány poplatky za výdaje vzniklé při inspekcích a kontrolách,
- pro zajištění rovného zacházení stanoveného v článku 15 směrnice 71/118/EHS a pokrytí výdajů stanovených ve směrnici 72/462/EHS budou vybírány poplatky za maso uvedené v těchto směrnicích, které se dováží ze třetích zemí,
- veškeré přímé nebo nepřímé náhrady za poplatky jsou zakázány.
2. Pro účely této směrnice se "zvířaty" rozumí domácí zvířata těchto druhů: skotu (včetně buvolů), prasat, ovcí a koz, domácích lichokopytníků a slepic, krocanů a krůt, perliček, kachen a hus.
Článek 2
1. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví do 1. ledna 1986 paušální úroveň nebo paušální úrovně poplatků uvedených v první a druhé odrážce čl. 1 odst. 1, jakož i prováděcí pravidla a zásady k této směrnici a pro výjimečné případy. Úroveň poplatků, které se vyberou za maso získané na jatkách, jež nejsou schváleny podle směrnice 64/433/EHS, se však stanoví pouze v případě, že pro toto maso Rada do uvedeného data přijme pravidla pro inspekce.
2. Členským státům je povoleno vybírat částku, která je vyšší než jsou úrovně uvedené v odstavci 1, pokud celková částka poplatků vybraných členským státem nebude vyšší než skutečná částka nákladů na inspekci.
Článek 3
Do 1. ledna 1990 předloží Komise zprávu o získaných zkušenostech spolu s návrhy na případné změny výše uvedených článků.
Článek 4
Nejpozději do 1. ledna 1986 uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy, které jsou nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich informují Komisi.
Řecké republice je však poskytnuta dodatečná lhůta dvou let k dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 31. ledna 1985,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 73/362/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hmotných délkových měrek
(85/146/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1] naposledy pozměněnou směrnicí 83/575/EHS [2], a zejména na článek 17 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/362/EHS [3] naposledy pozměněná směrnicí 78/629/EHS [4] by měla být změněna v souladu s technickým pokrokem v dané oblasti;
vzhledem k tomu, že rámcová směrnice 71/316/EHS byla přizpůsobena technickému pokroku ve výrobě měřicích přístrojů, a proto povoluje, aby se prováděly statistické kontroly pro účely EHS prvotního ověření podle postupu uvedeného ve zvláštních směrnicích; že z tohoto důvodu je nutné provést rozšíření přílohy zvláštní směrnice 73/362/EHS tak, aby byly stanoveny postupy pro tyto kontroly;
vzhledem k tomu, že ve shodě s tímto rozšířením je nutno stanovit mnohem přesněji podmínky udělování EHS schválení typu a provádění EHS prvotního ověření týkajícího se hmotných délkových měrek;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Komise k přizpůsobení směrnic technickému pokroku a k odstranění technických překážek obchodu s měřicími přístroji,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 73/362/EHS:
1. Body 2.1, 7, 7.1, 7.4 a 8 se mění v souladu s odpovídajícími body přílohy této směrnice.
2. Body 10, 11 a 12 se vkládají do přílohy této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1986. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 7. března 1985 o normách kvality ovzduší pro oxid dusičitý (85/203/EEC)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle akčních programů Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [4], 1977 [5] a 1982 [6] by měla být přednostně činěna opatření proti oxidu dusičitému kvůli jeho škodlivosti a s ohledem na současný stav poznatků o jeho účincích na lidské zdraví a na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že dostupné technické a vědecké informace nejsou dostatečné k tomu, aby Rada mohla stanovit specifické normy pro životní prostředí obecně, a že stanovení mezních hodnot pro ochranu lidského zdraví přispěje též k ochraně životního prostředí;
vzhledem k tomu, že rozdíly v předpisech týkajících se oxidu dusičitého v ovzduší, které jsou již použitelné nebo připravované v různých členských státech, by mohly mít za následek nerovné podmínky hospodářské soutěže a následně se přímo odrazit na fungování společného trhu; že z tohoto důvodu by v této oblasti mělo být přikročeno ke sbližování právních předpisů podle článku 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že jedním ze základních úkolů Společenství je podporovat harmonický rozvoj hospodářských činností ve Společenství a nepřetržitý a vyvážený růst, který není možné si představit bez boje proti znečištění a škodlivým látkám nebo bez úsilí o zlepšení kvality života a ochrany životního prostředí; že Smlouva nestanoví zvláštní pravomoci k tomuto účelu potřebné, a je proto třeba uplatnit článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro ochranu zejména lidského zdraví a životního prostředí je nutné stanovit mezní hodnotu koncentrace oxidu dusičitého, která nesmí být na území členských států během určených období překročena, a že tato hodnota by měla být založena na výsledcích prací provedených v rámci Světové zdravotnické organizace (WHO), a to zvláště s ohledem na závislost dávky a účinku stanovenou pro tuto znečišťující látku;
vzhledem k tomu, že přes přijatá opatření nemusí být v některých oblastech dodržení stanovené mezní hodnoty možné; že členským státům mohou být povoleny dočasné výjimky pod podmínkou, že předloží Komisi plány na postupné zlepšení kvality ovzduší v těchto oblastech;
vzhledem k tomu, že Rada pravděpodobně v nejbližší době přijme další právní akt, který umožní členským státům zavést výrazně nižší mezní hodnoty pro výfukové plyny z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá na základě této směrnice musí být ekonomicky uskutečnitelná a slučitelná s vyváženým rozvojem;
vzhledem k tomu, že oxid dusičitý je také prekurzorem při tvorbě fotochemických oxidantů, které mohou být škodlivé pro člověka a životní prostředí, a že preventivní opatření mohou přispět ke snížení jejich tvorby;
vzhledem k tomu, že je nutné zřídit měřicí stanice, které budou monitorovat dodržování mezní hodnoty pro oxid dusičitý, a že je žádoucí, aby tyto stanice měřily též výskyt oxidu dusnatého, který je meziproduktem při tvorbě oxidu dusičitého;
vzhledem k tomu, že z důvodu existence různých analytických metod v členských státech je třeba za určitých podmínek povolit použití jiných analytických metod, než je referenční metoda uvedená v této směrnici;
vzhledem k tomu, že kromě mezní hodnoty je třeba stanovit též směrné hodnoty s cílem zlepšení ochrany lidského zdraví a přispění k dlouhodobé ochraně životního prostředí;
vzhledem k tomu, že ve světle technického a vědeckého pokroku dosaženého na tomto poli mohou být žádoucí následné změny v referenční analytické metodě, která je uvedena v této směrnici; že k usnadnění práce k tomu nezbytné je žádoucí zavést p postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci výboru pro přizpůsobování vědeckému a technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je: - stanovit mezní hodnotu (příloha I) pro oxid dusičitý v ovzduší, a to zvláště s cílem přispět k ochraně lidského zdraví před účinky oxidu dusičitého v životním prostředí,
- stanovit směrné hodnoty (příloha II) pro oxid dusičitý v ovzduší s cílem zlepšit ochranu lidského zdraví a přispět k dlouhodobé ochraně životního prostředí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na expozici oxidu dusičitému v pracovním prostředí nebo uvnitř budov. Článek 2
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
- "mezní hodnotou" koncentrace oxidu dusičitého uvedená v tabulce v příloze I, která nesmí být překročena na území členských států během určených období a za podmínek uvedených v následujících článcích,
- "směrnými hodnotami" koncentrace oxidu dusičitého uvedené v příloze II pro určená období, které mají sloužit především jako výchozí body pro zřizování zvláštních režimů v oblastech určených členskými státy.
Článek 3
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že od 1. července 1987 koncentrace oxidu dusičitého v ovzduší měřené podle přílohy III nebudou přesahovat mezní hodnoty stanovené v příloze I.
2. Pokud bude i přes provedená opatření a z důvodu zvláštních okolností existovat nebezpečí, že koncentrace oxidu dusičitého po 1. červenci 1987 v některých oblastech přesáhnou mezní hodnotu stanovenou v příloze I, daný členský stát o tom informuje Komisi před 1. červencem 1987.
Dotčený členský stát předá co možná nejdříve Komisi plány na postupné zlepšení kvality ovzduší v těchto oblastech.
Tyto plány, vypracované na základě relevantních informací o druhu, původu a vývoji daného znečištění, musí obsahovat zejména popis opatření a postupů zavedených nebo připravovaných daným členským státem.
Tato opatření a postupy musí mít za cíl snížení koncentrací oxidu dusičitého v ovzduší v dotčených oblastech na úroveň nepřesahující mezní hodnotu stanovenou v příloze I, a to co možná nejrychleji, nejpozději však do 1. ledna 1994.
Článek 4
1. V oblastech, v nichž považuje za nezbytné omezit předpokládané zvýšení znečištění oxidem dusičitým v důsledku rozvoje městské zástavby nebo průmyslu nebo takovému zvýšení znečištění předejít, může členský stát stanovit hodnoty nižší než mezní hodnota uvedená v příloze I.
2. V oblastech, o nichž se domnívá, že by v nich měla být uplatňována zvláštní ochrana životního prostředí, může členský stát stanovit hodnoty obecně nižší než směrné hodnoty uvedené v příloze II.
Článek 5
Členské státy mohou kdykoli stanovit přísnější hodnoty než hodnoty uvedené v této směrnici.
Článek 6
Členské státy zřídí měřicí stanice, které budou poskytovat údaje nezbytné pro uplatňování této směrnice, a to podle specifikací uvedených v příloze III a zejména v oblastech, v nichž dochází k překračování mezní hodnoty nebo existuje nebezpečí překročení této hodnoty v budoucnu, a v oblastech uvedených v článku 4.
Tyto stanice mohou též měřit koncentrace oxidu dusnatého.
Článek 7
1. Od 1. července 1987 musí členské státy informovat Komisi o případech překročení mezní hodnoty stanovené v příloze I a o naměřených koncentracích, a to nejpozději do šesti měsíců od skončení ročního referenčního období (31. prosince).
2. Členské státy rovněž uvědomí Komisi o příčinách těchto případů a o opatřeních, která byla učiněna k jejich řešení, a to nejpozději do jednoho roku od skončení ročního referenčního období.
3. Členské státy Komisi na její žádost dále informují: - o naměřených koncentracích,
- o stanovených mezních hodnotách, termínech a časových plánech,
- o přijatých odpovídajících opatřeních,
v souvislosti s oblastmi uvedenými v článku 4 odst. 1 a 2. Tyto informace musí být také zpřístupněny veřejnosti.
Článek 8
Komise pravidelně vydává souhrnnou zprávu o uplatňování této směrnice.
Článek 9
Opatření přijatá na základě této směrnice nesmí způsobit významné zhoršení kvality ovzduší v oblastech mimo městskou zástavbu, v nichž byla v době provedení této směrnice koncentrace oxidu dusičitého vzhledem k mezní hodnotě stanovené v příloze I nízká.
Článek 10
Při uplatňování této směrnice použijí členské státy: - buď referenční analytickou metodu uvedenou v příloze IV,
- nebo jakoukoli jinou analytickou metodu, o níž bylo Komisi prokázáno, že je rovnocenná s referenční metodou.
Článek 11
Pokud některý členský stát má záměr stanovit hodnoty pro koncentraci oxidu dusičitého v ovzduší podle článku 4 odst. 1 a 2 v příhraniční oblasti, konzultuje takovou záležitost nejprve s dotčenými členskými státy.
Komise je o tom informována a může se těchto konzultací zúčastnit.
Pokud v důsledku významného znečištění, které má nebo může mít původ v jiném členském státě, dojde k překročení nebo existuje nebezpečí překročení mezní hodnoty stanovené v příloze I nebo hodnot uvedených v článku 4 odst. 1 a 2 a za podmínky, že tyto hodnoty byly předmětem konzultací podle odstavce 1, dotčené členské státy spolu konzultují vzniklou situaci s cílem její nápravy.
Komise je o tom informována a může se těchto konzultací zúčastnit.
Článek 12
Změny přizpůsobující ustanovení přílohy IV technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 14.
Tyto změny nesmějí přímo ani nepřímo způsobit pozměnění mezní hodnoty stanovené v příloze I.
Článek 13
1. Pro účely článku 12 se zřizuje výbor pro přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě určené předsedou podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1987 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 18. února 1985,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/127/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel
(85/205/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění směrnice 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/127/EHS ze dne 1. března 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel [3], ve znění směrnice Komise 79/795/EHS [4],
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky je nyní možné nejen rozšířit některé požadavky směrnice 71/127/EHS a lépe je přizpůsobit skutečným podmínkám zkoušení, ale též je zpřísnit v zájmu zvýšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích;
vzhledem k tomu, že vnější zpětná zrcátka na straně spolujezdce u vozidel kategorie M1 (osobní automobily) a N1 (lehké nákladní automobily), ač nejsou povinná, nezbytně vyžadují úpravu konstrukce zrcátka i jeho ochranného pouzdra, aby rozměry těchto zařízení minimalizovaly vibrace a čelní odpor při zajištění optimálního pole výhledu;
vzhledem k tomu, že v případě tahačů návěsů kategorie N3 (vozidel pro dopravu těžkých nákladů) se stávající požadavky ukazují nedostatečné, pokud se týká pole výhledu podél vozidla na straně spolujezdce a za vozidlem, a že k odstranění tohoto nedostatku je nezbytná montáž přídavného "širokoúhlého" zpětného zrcátka;
vzhledem k tomu, že v případě všech vozidel kategorie N3 (nákladní automobily s přívěsem nebo bez přívěsu a tahače návěsů) se stávající požadavky ukazují nedostatečné, pokud se týká pole výhledu v oblasti přiléhající k boku kabiny řidiče na straně spolujezdce, a že k odstranění tohoto nedostatku je nezbytná montáž "blízkopohledového" zpětného zrcátka;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/127/EHS se mění takto:
1. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Od 1. října 1985 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se zpětných zrcátek
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud zpětná zrcátka tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňují požadavky této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu pro typ zpětného zrcátka, pokud tato zpětná zrcátka splňují požadavky této směrnice, ani
- zakázat uvedení na trh zpětných zrcátek opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části vydanou v souladu s požadavky této směrnice, na trh.
2. Od 1. října 1986 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
b) - nesmějí již udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ zpětného zrcátka, pokud nesplňuje požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ zpětného zrcátka, pokud nesplňuje požadavky této směrnice.
3. Od 1. října 1988 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, s výjimkou vozidel uvedených v bodě 2.1.3 přílohy III, jejichž zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice.
Od 1. října 1992 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel uvedených v bodě 2.1.3 přílohy III, jejichž zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice. Mohou také zakázat uvedení na trh zpětných zrcátek, která nejsou opatřena značkou schválení typu konstrukční části vydanou v souladu s požadavky této směrnice."
2. Přílohy se nahrazují přílohami této směrnice.
Odkazy na přílohy v textu směrnice 71/127/EHS se považují za odkazy na odpovídající ustanovení příloh této směrnice tímto způsobem:
- bod 2 přílohy I odpovídá příloze II,
- bod 2.6 přílohy I odpovídá dodatku 2 k příloze II.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1985. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. května 1985,
kterou se podruhé mění příloha směrnice Rady 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(85/298/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/131/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pokrok ve vědeckých a technických poznatcích nezbytně vyžaduje určité změny přílohy směrnice 79/117/EHS;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zrušit řadu dočasných odchylek od zákazů stanovených v uvedené směrnici, protože jsou nyní dostupné méně nebezpečné prostředky;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy informovaly Komisi, že nemají v úmyslu nebo již nadále nehodlají těchto odchylek využít;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 79/117/EHS se mění takto:
1. V části A "Sloučeniny rtuti":
a) v bodu 2 "Chlorid rtuťný (kalomel)" se zrušuje písmeno c);
b) v bodu 5 "Alkoxyalkyl- a arylsloučeniny rtuti" se zrušují písmena a) a b).
2. V části B "Persistentní chlorované organické sloučeniny":
a) v bodu 1 "Aldrin" se znění písmene a) nahrazuje tímto:
"Ošetření pěstebních substrátů pro okrasné rostliny pěstované v kontejnerech proti lalokonoscům rodu Otiorhynchus";
b) v bodu 4 "DDT" se zrušuje znění ve sloupci 2;
c) v bodu 5 "Endrin":
aa) se znění písmene a) nahrazuje tímto: "Jako akaricid na bramboříku";
bb) se zrušuje písmeno b).
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1986. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 10. června 1985,
kterou se mění směrnice 69/335/EHS o nepřímých daních z kapitálových vkladů
(85/303/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nepřímé daně z kapitálových vkladů byly na úrovni Společenství upraveny směrnicí 69/335/EHS [4] naposledy pozměněnou směrnicí 74/553/EHS [5]; že směrnicí 73/80/EHS [6] byly stanoveny společné sazby této daně;
vzhledem k tomu, že hospodářské účinky daně z kapitálu jsou škodlivé pro přeskupování a vývoj podniků; že takové účinky jsou zvlášť škodlivé za stávající konjunktury, kdy má být nezbytně nutnou prioritou podpora investic;
vzhledem k tomu, že nejlepším řešením pro dosažení těchto cílů by bylo zrušení daně z kapitálu; že by však ztráty z příjmu, které by vyplynuly z takových opatření, byly pro některé členské státy nepřijatelné; že proto musí být členským státům umožněno osvobodit od daně nebo podrobit dani z kapitálu všechny nebo některé operace spadající do oblasti působnosti této daně, přičemž uvnitř téhož členského státu musí být uplatňována jediná sazba daně;
vzhledem k tomu, že by měly být povinně osvobozeny od daně operace, které jsou nyní předmětem snížené sazby daně z kapitálu;
vzhledem k tomu, že k 1. červenci 1984 neexistovala v Řecku žádná daň z kapitálu; že by mu proto mělo být umožněno zavést tuto daň a osvobodit od ní některé operace,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 69/335/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 2 se
- úvodní věta nahrazuje tímto:
"2. Pokud podléhaly k 1. července 1984 dani o sazbě 1 %, mohou být i nadále předmětem daně z kapitálu tyto operace:",
- doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Řecká republika nicméně určí, které z výše uvedených operací budou předmětem daně z kapitálu."
2. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Členské státy osvobodí od daně z kapitálu operace, které nesou uvedeny v článku 9 a které byly k 1. červenci 1984 od daně osvobozeny nebo zdaňovány sazbou nejvýše 0,50 %.
Na osvobození se vztahují podmínky, které k tomuto dni platily pro osvobození od daně nebo pro zdanění sazbou nejvýše 0,50 %.
Řecká republika určí, které operace osvobodí od daně z kapitálu.
2. Členské státy mohou všechny operace neuvedené v odstavci 1 buď osvobodit od daně z kapitálu, nebo je zdanit jednotnou sazbou nejvýše 1 %.
3. Následuje-li zvýšení základního kapitálu podle čl. 4 odst. 1 písm. c) po snížení základního kapitálu provedeném v důsledku utrpěných ztrát, může být část zvýšení odpovídající předchozímu snížení základního kapitálu osvobozena od daně, pokud toto zvýšení nastane do čtyř let po snížení základního kapitálu."
3. V článku 8 se úvodní věta nahrazuje tímto:"Aniž je dotčen čl. 7 odst. 1, mohou členské státy osvobodit od daně z kapitálu operace uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2, které se týkají:"
Článek 2
Zrušuje se směrnice 73/80/EHS.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. června 1985,
kterou se mění směrnice 80/215/EHS, pokud jde o některá ustanovení týkající se afrického moru prasat
(85/321/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 80/215/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [5] stanovila veterinární podmínky, jež musí splňovat masné výrobky určené k obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že africký mor prasat, i když se vyskytuje jen výjimečně v některých částech území Společenství, představuje nebezpečí nákazy pro stáda prasat v členských státech; že je třeba z toho důvodu zavést pravidla, která stanoví ochranná opatření použitelná na obchod uvnitř Společenství s výrobky z vepřového masa, které nebyly ošetřeny tak, aby byl virus této choroby zničen,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 80/215/EHS se mění takto:
1. V čl. 7 odst. 1 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Pokud je však dotyčnou chorobou africký mor prasat, použije se článek 7a."
2. Vkládá se nový článek 7a, který zní:
"Článek 7a
1. Členský stát, na jehož území byl zaznamenán africký mor prasat v posledních dvanácti měsících, smí vyvážet na území ostatních členských států jen výrobky z vepřového masa, které byly ošetřeny způsobem uvedeným v čl. 4 odst. 1 písm. a).
Postupem podle článku 8 může být rozhodnuto o tom, že ustanovení prvního pododstavce se nepoužijí na jednu nebo více částí území dotyčného členského státu.
Tato odchylka nevylučuje možnost použít článek 7, pokud by se ve výše uvedené části nebo částech území znovu vyskytl jeden či více případů afrického moru prasat.
2. Pokud se vyskytne ohnisko afrického moru prasat na území členského státu, kde nákaza nebyla zaznamenána již nejméně dvanáct měsíců, lze postupem podle článku 8 rozhodnout o tom, že se ustanovení odstavce 1 použijí pouze na část dotyčného území.
Do doby, než bude rozhodnuto, a aniž je dotčen článek 7, dotyčný členský stát zajistí neprodlený zákaz vývozu výrobků z vepřového masa pocházejícího z části území, kde byla nákaza zvířat zaznamenána, do ostatních členských států.
Při určení této části území se vezmou v úvahu kritéria stanovená v čl. 7b odst.
Jeden či více případů afrického moru prasat v části území členského státu, které není zeměpisně spojeno s hlavním územím tohoto členského státu, nebrání použití prvního pododstavce.
Podmínky nezbytné k použití prvního pododstavce se nadále považují za splněné, pokud byly dodrženy tyto podmínky:
i) odstranění ohniska či ohnisek zaznamenaných při výskytu afrického moru prasat podle prvního pododstavce byla provedena v co nejkratší době;
ii) nové ohnisko, jež je předmětem čerstvé žádosti o rozhodnutí stanoveného v prvním pododstavci, není epizooticky spojeno s ohniskem či ohnisky uvedenými v písmenu i).
3. Rozhodnutí o zrušení opatření používaných podle odstavce 2 se přijmou postupem podle článku 8."
3. Vkládá se nový článek 7b, který zní:
"Článek 7b
1. Pro účely určení částí území podle čl. 7a odst. 1 se vezmou v úvahu zejména tyto skutečnosti:
- metody používané k tlumení a eradikaci afrického moru prasat,
- nepřítomnost nákazy po dobu nejméně dvanácti měsíců, zjišťována všemi metodami včetně sérologických vyšetření,
- rozloha částí území a jejich správní a zeměpisné hranice,
- ochranná opatření přijatá za tím účelem, aby se zabránilo nákaze nebo opětovné nákaze stád prasat,
- opatření přijatá ke kontrole pohybu prasat.
2. Pro účely určení částí území podle čl. 7a odst. 2 se vezmou v úvahu zejména tyto skutečnosti:
- metody tlumení nákazy, zejména odstranění prasat ze zasažených, kontaminovaných nebo z nákazy podezřelých hospodářství,
- rozloha částí území a jejich správní a zeměpisné hranice,
- dosah nákazy a tendence k jejímu rozšíření,
- opatření přijatá s cílem zabránit šíření choroby,
- opatření přijatá pro omezení a kontrolu pohybu prasat v dotyčné části území i mimo ni,
a v případě, že se na některé výrobky nepoužijí opatření týkající se zákazu:
- způsob, jakým byly výrobky ošetřeny,
- data výroby a
- opatření přijatá s cílem stanovit a zaručit data výroby."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. června 1985,
kterou se mění směrnice 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se klasického moru prasat a afrického moru prasat
(85/322/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/461/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 84/643/EHS [5] stanoví veterinární hygienické požadavky, která mají splňovat zvířata z nichž je získáváno maso pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k vývoji klasického moru prasat v některých částech území Společenství by měla být zpřísněna opatření v oblasti obchodu a jasněji specifikovány okolnosti, za kterých by měl být v případě výskytu nákazy změněn status oblastí úředně prostých moru prasat;
vzhledem k tomu, že africký mor prasat, přestože se vyskytuje jen výjimečně v některých částech území Společenství, představuje nebezpečí kontaminace pro stádo prasat v členských státech; že by tudíž měla být vytvořena pravidla pro uplatňování ochranných opatření při obchodu čerstvým vepřovým masem uvnitř Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/461/EHS se mění takto:
1. v článku 8 se v odstavci 1 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud však je danou nákazou africký mor prasat, použije se článek 8a.";
2. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 8a
1. Členský stát, na jehož území byl v posledních 12 měsících zjištěn africký mor prasat, nesmí vyvážet čerstvé vepřové maso na území ostatních členských států.
V souladu s článkem 9 může být rozhodnuto, že ustanovení prvního pododstavce se neuplatní na jednu nebo více částí území dotyčného členského státu.
Touto odchylkou není dotčena možnost použití článku 6, jestliže se jeden nebo více případů afrického moru prasat opakovaně vyskytne na výše uvedené části nebo částech území.
2. Jestliže je zjištěn výskyt afrického moru prasat na území členského státu, na němž nebyla tato nákaza zaznamenána po dobu nejméně 12 měsíců, může být postupem podle článku 9 rozhodnuto, že se ustanovení odstavce 1 použije výhradně na dotyčnou část území.
Až do vydání tohoto rozhodnutí a aniž je dotčen článek 8, dotyčný členský stát zajistí okamžitý zákaz vývozu čerstvého vepřového masa z části území, v němž byla nákaza zvířat zaznamenána, do ostatních členských států.
Při určení této části území se vezmou v úvahu kritéria stanovená v čl. 8b odst.
Prvního pododstavce lze použít i při výskytu jednoho či více případů afrického moru prasat na části území, které s hlavní částí území tohoto členského státu zeměpisně nesouvisí.
Předpoklady pro použití prvního pododstavce se nadále považují za splněné, jestliže byly dodrženy tyto podmínky:
i) že ohnisko nebo ohniska afrického moru prasat uvedená v prvním pododstavci byla odstraněna v nejkratší možné době;
ii) že nové ohnisko, které si vyžaduje nové rozhodnutí, jak se stanoví v prvním pododstavci, nesouvisí epizootologicky s ohniskem uvedeným v bodu i).
3. O zrušení opatření přijatých na základě odstavce 2 se rozhodne postupem podle článku 9.";
3. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 8b
1. Pro účely určení částí území uvedeného v čl. 8a odst. 1 se musí vzít zvláštní zřetel na:
- způsoby použité ke tlumení a eradikaci afrického moru prasat,
- neexistenci nákazy po dobu nejméně 12 měsíců, zjištěnou za použití všech způsobů detekce, včetně sérologických vyšetření,
- plochu částí území a jejich správní a zeměpisné hranice,
- ochranná opatření přijatá k prevenci kontaminace nebo opětovné kontaminace stád prasat,
- opatření přijatá ke kontrole pohybu prasat.
2. Pro účely stanovení částí území uvedeného v čl. 8a odst. 2 se musí vzít zvláštní zřetel na:
- metody boje proti chorobě, zejména odstranění prasat z infikovaných, kontaminovaných nebo z kontaminace podezřelých hospodářství,
- plochu částí území a jejich správní a zeměpisné hranice,
- výskyt choroby a její tendence k rozšíření,
- opatření přijatá k prevenci rozšíření choroby,
- opatření přijatá k omezení a kontrole pohybu prasat jak uvnitř, tak i mimo dotyčné území.";
4. v článku 13a se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Rada jednomyslně na návrh Komise připraví do tří měsíců po dni, kdy jí byl návrh předložen, seznam členských států a částí území uvedených v odst. 1 bodu ii), jež jsou prosté moru prasat.
Status členského státu a části území v tomto seznamu členský stát pozastaví, aniž je dotčena možnost použití článku 8, a ihned o tom informuje Komisi a ostatní členské státy.
Dotyčný členský stát toto zrušení odvolá buď do 30 dnů po odstranění posledního ohniska nákazy, pokud bylo provedeno očkování, nebo do 90 dnů po odstranění posledního ohniska nákazy, pokud nebylo provedeno očkování.
Informuje Komisi a ostatní členské státy o ukončení pozastavení.
Pokud mezi datem zjištění prvního a posledního ohniska uplynuly dva měsíce, členský stát o tom ihned informuje Komisi.
V tomto případě může být status odňat postupem podle článku 9.
V případě odnětí lze členskému státu nebo části území znovu udělit tento status stejným postupem až po uplynutí nejméně:
- tří měsíců po odstranění posledního ohniska nákazy, pokud nebylo provedeno očkování,
- šesti měsíců po odstranění posledního ohniska nákazy, pokud bylo provedeno očkování.
3. Tento článek se použije do 31. prosince 1987.
Do 1. července 1987 předloží Komise Radě zprávu o vývoji situace se zvláštním zřetelem na obchod, spolu s patřičnými návrhy ohledně moru prasat.
Rada přijme rozhodnutí o těchto návrzích nejpozději 31. prosince 1987."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do ledna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. června 1985,
kterou se mění směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem
(85/326/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly nutnost zjednodušit kapitolu III bod 11 přílohy I směrnice 71/118/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 85/324/EHS [5];
vzhledem k tomu, že kapitola III bod 12 přílohy I směrnice 71/118/EHS stanoví zejména, že u všech osob pracujících s čerstvým drůbežím masem se musí vyžadovat zdravotní osvědčení, které se musí každý rok obnovovat;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zkušenosti se jeví nezbytné přijmout dotyčné ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/118/EHS se mění takto:
1. V čl. 16a písm. b) se první odrážka zrušuje.
2. V kapitole III přílohy I se body 11 a 12 nahrazují tímto:
"11. Osobě, která je možným zdrojem kontaminace, zejména prostřednictvím patogenních původců, se zakazuje pracovat nebo nakládat s čerstvým drůbežím masem.
12. U osoby zaměstnané za účelem zpracování nebo nakládání s čerstvým drůbežím masem se vyžaduje, aby zdravotním osvědčením prokázala, že neexistuje překážka pro její práci.
Zdravotní osvědčení musí být předkládáno každý rok, ledaže je postupem podle článku 12a uznán jiný režim zdravotní kontroly zaměstnanců poskytující rovnocenné záruky."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. června 1985,
kterou se mění směrnice 77/99/EHS o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství
(85/327/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že je třeba zjednodušit kapitolu II odst. 16 přílohy A směrnice 77/99/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 81/476/EHS [5];
vzhledem k tomu, že kapitola II odst. 17 přílohy A směrnice 77/99/EHS stanoví zejména to, že od každé osoby pracující s čerstvým masem nebo masnými výrobky se musí vyžadovat zdravotní osvědčení a toto osvědčení se musí každoročně obnovovat;
vzhledem k tomu, že se zdá nutné přizpůsobit dotyčné ustanovení na základě získaných zkušeností,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek .1
Směrnice 77/99/EHS se mění takto:
1. V článku 22 se zrušuje druhý pododstavec.
2. V kapitole II přílohy A se odstavce 16 a 17 nahrazují tímto:
"16. Práce a manipulace s čerstvým masem nebo s masnými výrobky musí být zakázány osobám, které jsou možným zdrojem kontaminace, zejména patogenními původci.
17. Každá osoba pracující a manipulující s čerstvým masem nebo s masnými výrobky musí prokázat zdravotním osvědčením, že jí nic nebrání ve výkonu práce.
Zdravotní osvědčení se musí každým rokem obnovovat, ledaže je postupem podle článku 19 uznán jiný režim zdravotní kontroly zaměstnanců, který poskytuje rovnocenné záruky."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. června 1985
o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí
(85/337/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství z roku 1973 [4] a 1977 [5] pro životní prostředí, stejně jako akční program z roku 1983 [6], jejichž hlavní směry schválila Rada Evropských společenství a zástupci vlád členských států, zdůrazňují, že nejlepší politika v oblasti životního prostředí spočívá spíše v předcházení vzniku znečištění prostředí nebo nepřípustnému zasahování do něj u zdroje než v následných snahách o omezování jejich vlivů; že potvrzují nutnost brát co nejdříve v úvahu vlivy všech technických plánovacích a rozhodovacích procesů na životní prostředí; že za tímto účelem zajistí provádění postupů pro hodnocení těchto vlivů;
vzhledem k tomu, že odlišnosti právních předpisů platných v různých členských státech ve věci posuzování vlivů veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí mohou vytvářet nerovné soutěžní podmínky, a tím přímo působit na fungování společného trhu; že je proto nezbytné sblížit vnitrostátní právní předpisy v této oblasti ve shodě s článkem 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že kromě toho je nezbytné dosáhnout jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a kvality života;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pravomoci požadované k tomuto účelu a je třeba použít článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že by měly být zavedeny obecné zásady posuzování vlivů na životní prostředí za účelem doplnění a koordinace postupů vydávání povolení k provádění veřejných a soukromých záměrů, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že povolení pro veřejné a soukromé záměry, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí, by mělo být vydáno jen po předchozím posouzení jejich případných významných vlivů na životní prostředí; že toto posuzování musí být prováděno na základě přiměřených informací poskytnutých oznamovatelem a případně doplněných orgány a veřejností, kterých se uvažovaný záměr může týkat;
vzhledem k tomu, že zásady posuzování vlivů na životní prostředí musí být harmonizovány, zejména pokud jde o záměry, které mají být posuzovány, základní povinnosti oznamovatele těchto záměrů a obsah tohoto posouzení;
vzhledem k tomu, že záměry určitého druhu mají významný vliv na životní prostředí a tyto záměry musí být v zásadě podrobeny systematickému posouzení;
vzhledem k tomu, že záměry jiných druhů nemusí mít v každém případě významný vliv na životní prostředí a že tyto záměry musí být posouzeny, pokud členské státy usoudí, že to jejich povaha vyžaduje;
vzhledem k tomu, že pro záměry, které podléhají posouzení, musí být poskytnuty určité minimální informace týkající se záměru a jeho vlivů;
vzhledem k tomu, že vlivy záměru na životní prostředí musí být posuzovány, aby bylo bráno v úvahu úsilí chránit zdraví lidí, přispět ke zlepšení kvality života zlepšením životního prostředí, zajistit udržení druhové rozmanitosti a reprodukční schopnosti ekosystému jako základního zdroje života;
vzhledem k tomu, že tato směrnice by však neměla být použita na záměry, jejichž jednotlivé části jsou přijímány zvláštními vnitrostátními právními předpisy, neboť cílů této směrnice, včetně cíle poskytovat informace, se dosahuje prostřednictvím zákonodárného procesu;
vzhledem k tomu, že navíc může být ve výjimečných případech vhodné vyjmout určitý záměr z postupů posuzování stanovených touto směrnicí, pokud je o tom vhodným způsobem informována Komise,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na posuzování vlivů těch veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
"záměrem"
- provádění stavebních prací nebo výstavba jiných zařízení nebo děl,
- jiné zásahy do přírodního prostředí a krajiny včetně těch, které se týkají těžby nerostných surovin;
"oznamovatelem"
žadatel o povolení soukromého záměru nebo orgán veřejné moci, který dá podnět k záměru;
"povolením"
rozhodnutí příslušného orgánu nebo orgánů, které opravňuje oznamovatele k uskutečnění záměru.
3. Příslušný orgán nebo orgány jsou ty, které členské státy určí jako odpovědné za provádění úkolů vyplývajících z této směrnice.
4. Tato směrnice se nevztahuje na záměry sloužící cílům národní obrany.
5. Tato směrnice se nevztahuje na záměry, jejichž jednotlivé části jsou přijímány zvláštními vnitrostátními právními předpisy, protože cílů této směrnice, včetně cíle poskytovat informace, se dosahuje prostřednictvím zákonodárného procesu.
Článek 2
1. Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění, aby ještě před vydáním povolení byly záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí mimo jiné v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, posouzeny z hlediska jejich vlivů.
Tyto záměry jsou vymezeny v článku 4.
2. Posuzování vlivů na životní prostředí může být zahrnuto do povolovacích řízení již existujících v členských státech, nebo pokud taková řízení neexistují, do jiných řízení nebo do řízení, která mají být zavedena pro dosažení souladu s cíli této směrnice.
3. Členské státy mohou ve výjimečných případech vyjmout určitý záměr zcela nebo zčásti z působnosti ustanovení stanovených touto směrnicí.
V tom případě členské státy:
a) zváží, zda by nevyhovovala jiná forma posouzení a mají-li být takto získané informace zpřístupněny veřejnosti;
b) zpřístupní dotyčné veřejnosti informace vztahující se k tomuto vynětí a důvody, proč tato výjimka byla udělena;
c) uvědomí Komisi před vydáním povolení o důvodech tohoto vynětí a poskytnou jí informace, které dají případně k dispozici vlastním státním příslušníkům.
Komise okamžitě předá získané dokumenty ostatním členským státům.
Každý rok předá Komise Radě zprávu o použití ustanovení tohoto odstavce.
Článek 3
Posuzování vlivů na životní prostředí vhodným způsobem určí, popíše a posoudí v každém jednotlivém případě a v souladu s články 4 až 11 přímé a nepřímé vlivy záměru na tyto faktory:
- člověka, faunu a flóru,
- půdu, vodu, ovzduší, podnebí a krajinu,
- vzájemné působení mezi faktory uvedenými v první a druhé odrážce,
- hmotné statky a kulturní dědictví.
Článek 4
1. S výhradou čl. 2 odst. 3 podléhají záměry kategorií uvedených v příloze I posouzení v souladu s články 5 až 10.
2. Záměry z kategorií uvedených v příloze II podléhají posouzení v souladu s články 5 až 10, pokud členské státy usoudí, že to jejich povaha vyžaduje.
Za tím účelem mohou členské státy mimo jiné upřesnit určité druhy záměrů, u nichž je třeba provádět posouzení, nebo mohou stanovit kritéria nebo prahové hodnoty umožňující určit, které ze záměrů z kategorií uvedených v příloze II musí podléhat posouzení v souladu s články 5 až 10.
Článek 5 1. V případě záměrů, které podle článku 4 musí podléhat posouzení vlivů na životní prostředí v souladu s články 5 až 10, přijmou členské státy nezbytná opatření k zajištění, aby oznamovatel poskytl ve vhodné formě informace upřesněné v příloze III, pokud:
a) členské státy považují tyto informace za důležité v dané fázi povolovacího řízení a vzhledem ke zvláštním rysům konkrétního záměru nebo určitého druhu záměrů a složek životního prostředí, které by mohly být zasaženy;
b) členské státy považují za odůvodněné požadovat po oznamovateli, aby tyto informace shromáždil, mimo jiné s ohledem na současné poznatky a metody posuzování.
2. Informace, které má oznamovatel poskytnout v souladu s odstavcem 1, musí zahrnovat alespoň:
- popis záměru obsahující informace o jeho umístění, povaze a rozsahu,
- popis zamýšlených opatření k vyloučení a omezení významných škodlivých vlivů a je-li to možné je i k jejich nápravě,
- údaje nezbytné ke zjištění a posouzení hlavních vlivů, které by záměr mohl mít na životní prostředí,
- všeobecně srozumitelné shrnutí informací uvedených v první, druhé a třetí odrážce.
3. Považují-li to členské státy za nezbytné, zajistí, aby orgány vlastnící příslušné informace zpřístupnily tyto informace oznamovateli.
Článek 6
1. Členské státy učiní opatření nezbytná k zajištění, aby orgány, kterých by se záměr mohl týkat, měly vzhledem ke své zvláštní působnosti v otázkách životního prostředí možnost vyjádřit své stanovisko k žádosti o povolení.
Členské státy určí orgány, s nimiž je třeba záměr za tímto účelem projednat, buď obecně, nebo v jednotlivých případech, kdy je podána žádost o povolení.
Těmto orgánům musí být předány informace shromážděné podle článku 5.
Podrobné podmínky týkající se projednání stanoví členské státy.
2. Členské státy zajistí, aby:
- každá žádost o povolení a všechny informace shromážděné podle článku 5 byly zpřístupněny veřejnosti,
- dotyčná veřejnost měla příležitost vyjádřit své stanovisko před zahájením uskutečňování záměru.
3. Podrobné podmínky poskytování těchto informací a jejich projednání stanoví členské státy, které mohou zejména v závislosti na zvláštní povaze záměrů nebo dotyčných lokalit:
- stanovit, kdo je dotyčná veřejnost,
- upřesnit místa, kde mohou být informace projednány,
- upřesnit způsob informování veřejnosti, např. formou vývěsek v určité oblasti, zveřejněním v místním tisku, organizováním výstav s plány a nákresy, tabulkami, grafy a modely,
- stanovit způsob, jak má být věc projednána s veřejností, např. písemným podáním, dotazníkovým průzkumem,
- stanovit vhodné lhůty pro různé fáze postupu pro zajištění, aby rozhodnutí bylo přijato v přiměřené lhůtě.
Článek 7
Je-li si členský stát vědom, že záměr by mohl mít závažný vliv na životní prostředí v jiném členském státě, nebo pokud členský stát, který by mohl být významně ovlivněn, o to požádá, poskytne členský stát, na jehož území má být záměr uskutečněn, informace shromážděné podle článku 5 tomuto členskému státu ve stejnou dobu, kdy je zpřístupní svým občanům.
Tyto informace slouží jako základ pro všechna jednání nezbytná v rámci dvoustranných vztahů mezi dvěma členskými státy na základě vzájemnosti a rovnocennosti.
Článek 8
Informace shromážděné podle článků 5, 6 a 7 musí být brány v úvahu v povolovacím řízení.
Článek 9
Po vydání rozhodnutí uvědomí příslušný orgán nebo orgány dotyčnou veřejnost o:
- obsahu rozhodnutí a všech podmínkách k němu připojených,
- důvodech a úvahách, na kterých je rozhodnutí založeno, jestliže tak stanoví právní předpisy členských států.
Podrobné podmínky pro tyto informace stanoví členské státy.
Je-li jiný členský stát informován podle článku 7, je rovněž informován o dotyčném rozhodnutí.
Článek 10
Ustanoveními této směrnice není dotčena povinnost příslušných orgánů respektovat omezení uložená vnitrostátními právními a správními předpisy a přijatou právní praxí v oblasti zachovávání služebního a obchodního tajemství a ochrany veřejného zájmu.
Pokud je použitelný článek 7, podléhá předávání informací jinému členskému státu a přijetí informací jiným členským státem omezením platným v členském státě, kde je záměr navrhován.
Článek 11
1. Členské státy a Komise si vyměňují informace o zkušenostech získaných při použití této směrnice.
2. Členské státy uvědomí Komisi zejména o všech kritériích nebo prahových hodnotách přijatých pro výběr dotyčných záměrů v souladu s čl. 4 odst. 2 nebo o druzích dotyčných záměrů, které podle čl. 4 odst. 2 podléhají posouzení v souladu s články 5 až 10.
3. Pět let po oznámení této směrnice podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o jejím používání a účinnosti.
Zpráva je vypracovávána na základě uvedené výměny informací.
4. Na základě této výměny informací předloží Komise Radě doplňkové návrhy, je-li to nezbytné, za účelem dostatečné koordinace při použití této směrnice.
Článek 12
1. Členské státy učiní opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří let od jejího oznámení [7].
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Ustanoveními této směrnice není dotčeno právo členských států stanovit přísnější předpisy pro oblast působnosti a postup při posuzování vlivu na životní prostředí.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. července 1985,
kterou se mění směrnice Rady 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu
(85/346/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 83/181/EHS [4] stanovila minimální množství pohonných hmot v palivových nádržích užitkových motorových vozidel, které musí být osvobozeno od daně z přidané hodnoty na vstupu;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění průjezdu přes vnitřní hranice Společenství je třeba toto množství zvýšit v první etapě pro vozidla určená a vhodná k přepravě osob a používaná v dopravě mezi členskými státy; že ve druhé etapě má Rada na návrh Komise rozhodnout o zvýšení uvedeného množství pro vozidla určená a vhodná k přepravě zboží používaná v přepravě mezi členskými státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 83/181/ se měni takto:
1. Článek 83 se nahrazuje tímto:
"Článek 83
Členské státy mohou omezit množství pohonných hmot v běžných palivových nádržích užitkových motorových vozidel osvobozené od daně:
a) pokud vozidlo přijíždí ze třetí země, na 200 litrů na vozidlo a cestu;
b) pokud vozidlo přijíždí z jiného členského státu:
- na 200 litrů na vozidlo a cestu v případě vozidel určených a vhodných k úplatné či bezúplatné přepravě zboží,
- na 600 litrů na vozidlo a cestu v případě vozidel určených a vhodných k úplatné či bezúplatné přepravě více než devíti osob včetně řidiče.
V souladu s postupy, které pro tuto věc stanoví Smlouva, rozhodne Rada do 1. července 1986 na návrh Komise o zvýšení množství pohonných hmot ve standardních palivových nádržích vozidel uvedených v prvním pododstavci písm. b) první odrážce osvobozeného od daně."
2. V článku 84 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) pro užitková motorová vozidla, která zajišťují mezinárodní dopravu ze třetích zemí do jejich příhraničního území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 25 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou, pokud tuto dopravu provozují osoby s bydlištěm v tomto území;".
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. července 1985,
kterou se mění směrnice 68/297/EHS o sjednocení předpisů o osvobození dovozu pohonných hmot v palivových nádržích užitkových motorových vozidel od cla, daní a poplatků
(85/347/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 68/297/EHS [4] ve znění směrnice 83/127/EHS [5] stanovila minimální množství pohonných hmot obsažených v palivových nádržích užitkových motorových vozidel, jejichž dovoz osvobozený od cla, daní a poplatků musí být povolen na vnitřních hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že zmíněné množství pohonných hmot by mělo být zvýšeno, aby byla usnadněn přestup těchto hranic, a to v počáteční etapě pro vozidla určená a vhodná k přepravě cestujících; že Rada má rozhodnout později o zvýšení pro vozidla určená a vhodná k přepravě zboží;
vzhledem k tomu, že je třeba upřesnit definici "standardních nádrží",
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 68/297/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Členské státy sjednotí podle této směrnice předpisy o osvobození dovozu pohonných hmot obsažených ve standardních palivových nádržích užitkových motorových vozidel, které překračují společné hranice mezi členskými státy, od cla, daní a poplatků."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Pro účely této směrnice se:
- "užitkovým motorovým vozidlem" rozumí jakékoli motorové silniční vozidlo, které je na základě své stavby a vybavení určené a vhodné k přepravě za úplatu či bezúplatné přepravě
a) více než devíti osob včetně řidiče;
b) zboží,
- "standardní palivovou nádrží" rozumí nádrž trvale připevněná výrobcem ke všem motorovým vozidlům téhož typu, jako je dané vozidla, a jehož stálé vybavení umožňuje přímý odběr pohonné hmoty jak pro pohon, tak případně pro provoz chladicího systému.
Za standardní palivovou nádrž se pokládá také nádrž na plyn k přímému použití plynu jako pohonné hmoty."
3. V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy povolí dovoz následujících množství pohonných hmot obsažených ve standardních palivových nádržích užitkových motorových vozidel osvobozený od cla, daní a poplatků:
a) 200 l na vozidlo a cestu u vozidel určených a vhodných k přepravě zboží za úplatu či bezúplatné přepravě zboží,
b) 600 l na vozidlo a cestu u vozidel určených a vhodných k přepravě více než devíti osob včetně řidiče za úplatu či jejich bezúplatné přepravě.
V souladu s postupy stanovenými k této záležitosti ve Smlouvě rozhodne Rada na návrh Komise do 1. července 1986 o zvýšení povoleného dovozu pohonných hmot obsažených ve standardních palivových nádržích vozidel uvedených v prvním pododstavci písm. a) osvobozeného od cla, daní a poplatků."
4. Článek 5 se zrušuje.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1985.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. července 1985,
kterou se mění směrnice 69/169/EHS o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(85/348/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité usnadnit cestovní styk a cizinecký ruch uvnitř Společenství a k tomuto účelu zjednodušit kontrolu osob na hranicích, aby občané mohli více ocenit kladné účinky existence Společenství;
vzhledem k tomu, že by v tomto ohledu měly být zvýšeny limity pro osvobození od daní z obratu a spotřebních daní, jejichž výše podle směrnice 69/169/EHS [4] byla naposledy změněna směrnicí 84/231/EHS [5]; že by měl rovněž být zvýšen limit pro osvobození od daní, který se vztahuje na osoby mladší 15 let;
4 odst. 1 písm. d) a e) směrnice 69/169/EHS týkající se kávy a čaje si pravděpodobně vyžádá plnění dodatečných celních formalit na hranicích; že jakákoli uložená daň může přinést pouze nevýznamný daňový příjem; že by měla být přijata opatření, aby se při cestování mezi členskými státy tato množstevní omezení odstranila;
vzhledem k tomu, že by měl být podpořen odbyt vína vyrobeného ve Společenství; že zvýšení množství vína, které lze dovézt s osvobozením od daní, pravděpodobně přispěje k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že tafia, saké a jiné podobné nápoje mohou být pokládány za nápoje, jejichž skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 22 % objemových, pro něž je množství osvobozené od daní v současnosti omezeno; že seznam nápojů, pro které existuje toto omezení, by proto měl být rozšířen;
vzhledem k tomu, že je třeba obzvláště zdůraznit, že množstevní omezení alkoholických nápojů, které mohou být osvobozeny od daní, se tím spíše vztahuje na čistý alkohol;
vzhledem k tomu, že každé dva roky by se částky osvobození od daní a povolených odchylek měly upravit, aby se zachovala jejich reálná hodnota;
vzhledem k tomu, že pokud by úprava osvobození od daní zaručeného Společenstvím způsobila snížení osvobození od daní v měně některého členského státu, měl by mít dotyčný členský stát možnost zachovat je ve své národní měně ve výši, která existovala před touto úpravou;
vzhledem k tomu, že stávající daňový systém platný v Dánsku, Irsku a Řecku neumožňuje dosud v plném rozsahu poskytnout osvobození od daní cestujícím přijíždějícím z ostatních členských států z důvodů hospodářských důsledků, které by to mohlo způsobit;
vzhledem k tomu, že tyto státy musí proto být oprávněny odchýlit se od směrnice 69/169/EHS, pokud se jedná o jednotkovou hodnotu zboží dováženého s osvobozením od daní; že by dále Dánské království mělo být oprávněno uplatňovat snížené množstevní omezení na tichá vína;
vzhledem k tomu, že směrnice 84/231/EHS umožnila Dánskému království odchýlit se od směrnice 69/169/EHS, pokud se jedná o dovoz některých produktů cestujícími s bydlištěm v Dánsku, kteří pobývali v zahraničí méně než 48 hodin;
vzhledem k tomu, že stávající daňový systém platný v Dánsku nedovoluje omezit uplatňování tohoto pravidla k 31. prosinci 1985 bez nebezpečí hospodářských důsledků; že se proto jeho uplatňování má prodloužit až do 31. prosince 1987,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 69/169/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se
a) v odstavci 1 slova "od 1. července 1984 280 ECU" nahrazují slovy "350 ECU";
b) v odstavci 2 částka "60 ECU" nahrazuje částkou "90 ECU";
c) doplňuje nový odstavec, který zní:
"6. Každé dva roky a poprvé nejpozději 31. října 1987 upraví Rada v souladu s postupy uvedenými Smlouvou k tomuto účelu částky osvobození od daní uvedené v odstavcích 1 a 2, aby si zachovaly reálnou hodnotu."
2. V čl. 4 odst. 1 se tabulka nahrazuje tímto: _BAR_ I Cestovní ruch mezi třetími zeměmi a Společenstvím _BAR_ II Cestovní ruch mezi členskými státy _BAR_ a)Tabákové výrobky: cigarety nebo _BAR_ 200 _BAR_ 300 _BAR_
b)Alkohol a alkoholické nápoje: —destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových; nedenaturovaný ethanol se skutečným obsahem alkoholu 80 % objemových a více _BAR_ celkem 1 litr _BAR_ celkem 1,5 litru _BAR_ nebo destiláty a lihoviny a aperitivy na vinné nebo alkoholové bázi, tafia, saké nebo podobné alkoholické nápoje se skutečným obsahem alkoholu nepřesahujícím 22 % objemových; šumivá vína, likérová vína a _BAR_ celkem 2 litry _BAR_ celkem 3 litry _BAR_ —tichá vína _BAR_ celkem 2 litry _BAR_ celkem 5 litrů _BAR_ c)Parfémy _BAR_ 50 g _BAR_ 75 g _BAR_ a _BAR_ _BAR_ _BAR_ toaletní vody _BAR_ 1/4 litru _BAR_ 3/8 litru _BAR_ d)Káva _BAR_ 500 g _BAR_ 1000 g _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ kávové extrakty a esence _BAR_ 200 g _BAR_ 400 g _BAR_ e)Čaj _BAR_ 100 g _BAR_ 200 g _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_
čajové extrakty a esence _BAR_ 40 g _BAR_ 80 g _BAR_ 3. V čl. 6 odst. 4 se v písmenu b) doplňují slova:
"kterým se potvrzuje, že daň z obratu byla nebo bude vyměřena." 4. V článku 7 odst. 4 se doplňují slova: "nebo jestliže by tím limit pro osvobození od daní byl snížen."
5. V článku 7a se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Členské státy mohou upustit od vymáhání daně z obratu nebo spotřební daně na výrobky dovážené cestujícím, nepřesáhne-li výše daně, která má být vyměřena, 5 ECU."
6. Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 7b
1. Odchylně od čl. 2 odst. 1
a) jsou Dánské království a Řecká republika oprávněny vyloučit z osvobození zboží, jehož jednotková hodnota překračuje 280 ECU,
b) je Irsko oprávněno vyloučit z osvobození zboží, jehož jednotková hodnota překračuje 77 ECU. 2. Odchylně od čl. 2 odst. 2 je Irsko oprávněno vyloučit z osvobození zboží, jehož jednotková hodnota překračuje 77 ECU.
3. Po dobu, po niž se uplatňují odchylky podle odstavce 1, přijmou ostatní členské státy opatření nezbytná k tomu, aby postupy podle článku 6 umožnily daňové úlevy na zboží dovážené do Dánska, Irska a Řecka, které je v těchto zemích vyloučeno z osvobození od daní.
4. Každé dva roky a poprvé nejpozději 31. října 1987 upraví Rada v souladu s postupy uvedenými Smlouvou k tomuto účelu částky osvobození od daní uvedené v odstavcích 1 a 2, aby si zachovaly reálnou hodnotu.
Článek 7c
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 je Dánské království oprávněno
a) v cestovním ruchu mezi členskými státy uplatňovat pro tichá vína množstevní omezení ve výši čtyř litrů;
b) uplatňovat následující množstevní omezení, pokud se jedná o osvobození od daní při dovozu následujícího zboží, je-li dováženo cestujícími s bydlištěm v Dánsku po pobytu v jiné zemi:
- do 31. prosince 1987 kratším než 48 hodin,
- od 1. ledna 1988 do 31. prosince 1989 kratším než 24 hodiny:
_BAR_ od 1. ledna 1985 do 31. prosince 1986 _BAR_ od 1. ledna 1987 do 31. prosince 1987 _BAR_ od 1. ledna 1988 do 31. prosince 1988 _BAR_ od 1. ledna 1989 do 31. prosince 1989 _BAR_ Cigarety _BAR_ 60 _BAR_ 140 _BAR_ 200 _BAR_ 240 _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ tabák, v němž jednotlivé tabákové droliny nejsou větší než 1,5 mm (jemně řezaný tabák) _BAR_ 100 g _BAR_ 200 g _BAR_ 250 g _BAR_ 300 g _BAR_ Destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových _BAR_ žádné _BAR_ 0,35 _BAR_ 0,35 _BAR_ 0,7 _BAR_
2. Směrnice 84/231/EHS se zrušuje s účinkem od 30. září 1985."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1985.
2. Členské státy uvědomí Komisi o ustanoveních, která přijmou k provedení této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. července 1985
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky
(85/374/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že sbližování právních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti výrobce za škodu způsobenou vadou jeho výrobků je nezbytné, protože stávající rozdíly mohou narušovat hospodářskou soutěž, ovlivňovat pohyb zboží v rámci společného trhu a způsobit rozdílný stupeň ochrany spotřebitele proti škodě způsobené vadným výrobkem na jeho zdraví nebo majetku;
vzhledem k tomu, že odpovědnost bez zavinění na straně výrobce je jediným prostředkem, jak přiměřeně řešit problém charakteristický pro vzrůstající technizaci naší doby, tj. spravedlivé rozdělení rizik spojených s moderní technologickou výrobou;
vzhledem k tomu, že odpovědnost bez zavinění by se měla vztahovat pouze na movité věci, které byly průmyslově vyrobeny; že v důsledku toho je vhodné vyjmout odpovědnost za zemědělské produkty a produkty lovu, kromě případů, kdy byly zpracovány průmyslovým způsobem, který mohl způsobit vadu těchto produktů; že odpovědnost stanovená v této směrnici by se měla také vztahovat na movité věci, které se používají při stavbě nemovitostí nebo jsou v nemovitostech instalovány;
vzhledem k tomu, že ochrana spotřebitele vyžaduje, aby všichni výrobci zapojení do výrobního procesu nesli odpovědnost, pokud jejich konečný výrobek, součást nebo jakákoliv surovina jimi dodávané jsou vadné; že z téhož důvodu by měla být odpovědnost rozšířena i na dovozce výrobků do Společenství a na osoby, které vystupují jako výrobci připojením svého názvu, ochranné známky nebo jiných rozlišovacích znaků, nebo na toho, kdo dodává výrobek, jehož výrobce nemůže být určen;
vzhledem k tomu, že v situacích, kdy je několik osob odpovědných za stejnou škodu, vyžaduje ochrana spotřebitele, aby poškozená osoba měla možnost uplatňovat nárok na plnou náhradu škody od kterékoli z nich;
vzhledem k tomu, že z důvodu ochrany fyzického zdraví a majetku spotřebitele by se neměla vada výrobku určovat na základě jeho vhodnosti k použití, ale na základě nedostatečné míry bezpečnosti, kterou je veřejnost jako celek oprávněna očekávat; že bezpečnost se posuzuje při vyloučení jakéhokoli nesprávného použití výrobku neodůvodnitelného za daných okolností;
vzhledem k tomu, že spravedlivé rozdělení rizika mezi poškozenou osobu a výrobce znamená, že výrobce by měl mít možnost zprostit se odpovědnosti, pokud předloží důkaz o existenci určitých polehčujících okolností;
vzhledem k tomu, že ochrana spotřebitele vyžaduje, aby odpovědnost výrobce zůstala nedotčena jednáními nebo opomenutími jiných osob, které přispěly ke vzniku škody; že však spoluzavinění poškozené osoby nedbalostí se může brát v úvahu pro snížení nebo vyloučení této odpovědnosti;
vzhledem k tomu, že ochrana spotřebitele vyžaduje náhradu za úmrtí nebo úraz osob, jakož i náhradu škody na majetku; že náhrada škody na majetku by měla být nicméně omezena na zboží pro osobní použití nebo spotřebu a měla by podléhat snížení nižších prahových hodnot o pevně stanovenou částku, aby se zabránilo nadměrnému počtu vedení sporů; že by se tato směrnice neměla dotýkat náhrady za bolest a utrpení a náhrady jiných nemateriálních škod, které se tam, kde to je vhodné, uhrazují podle právního předpisu použitelného pro daný případ;
vzhledem k tomu, že jednotná omezující lhůta pro uplatnění nároku na náhradu škody je v zájmu poškozené osoby i výrobce;
vzhledem k tomu, že výrobky podléhají vlivu času, vypracovávají se přísnější bezpečnostní normy a postupuje pokrok vědy a techniky; že by proto nebylo rozumné činit výrobce odpovědným za vadu jeho výrobku po neomezenou dobu; že by proto měla odpovědnost vypršet po přiměřené době, aniž by byly dotčeny nároky právně neuzavřené;
vzhledem k tomu, že za účelem účinné ochrany spotřebitelů by neměly být dovoleny žádné smluvní odchylky, pokud jde o odpovědnost výrobce ve vztahu k poškozené osobě;
vzhledem k tomu, že podle právních řádů členských států může poškozená strana uplatňovat nárok na náhradu škody na základě smluvní odpovědnosti nebo mimosmluvní odpovědnosti jiné než té, která je stanovena v této směrnici; v míře, v jaké tato ustanovení slouží také k dosažení účinné ochrany spotřebitelů, by měla zůstat nedotčena touto směrnicí; že pokud je ve členském státě v odvětví farmaceutických výrobků již také dosaženo účinné ochrany spotřebitelů na základě systému zvláštní odpovědnosti, měly by zůstat nároky založené na tomto systému rovněž možné;
vzhledem k tomu, že odpovědnost za jaderná poškození nebo škody je již pokryta ve všech členských státech přiměřenými zvláštními předpisy, je možné vyjmout škodu tohoto typu z oblasti působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že vynětí prvotních zemědělských produktů a produktů lovu z oblasti působnosti této směrnice může být v některých členských státech z hlediska očekávání spojeného s ochranou spotřebitelů vnímáno jako nepřiměřené omezení takové ochrany, mělo by být umožněno, aby členský stát rozšířil odpovědnost na tyto produkty;
vzhledem k tomu, že z podobných důvodů může být možnost poskytovaná výrobci, aby se zprostil odpovědnosti, pokud prokáže, že stav vědeckých a technických znalostí v době, kdy uvedl svůj výrobek do oběhu, neumožňoval objevení vady, vnímána v některých členských státech jako nepřiměřené omezení ochrany spotřebitele; že by proto měl mít členský stát možnost ponechat ve svých právních předpisech nebo stanovit v nových právních předpisech, že se tato polehčující okolnost nepřipouští; že v případě nových právních předpisů by nicméně využití této odchylky mělo podléhat stabilizačnímu postupu Společenství, s cílem pokud možno zvýšit úroveň ochrany jednotným způsobem v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na právní tradice ve většině členských zemí je nevhodné stanovit jakýkoliv finanční strop pro odpovědnost výrobce bez zavinění; že pokud existují rozdílné tradice, lze připustit odchýlení se členského státu od zásady neomezené odpovědnosti stanovením limitu celkové odpovědnosti výrobce za škodu následkem úmrtí nebo úrazu způsobené stejným výrobkem se stejnou vadou, pokud je toto omezení stanoveno na úrovni dostatečně vysoké pro zaručení přiměřené ochrany spotřebitele a řádného fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že z toho plynoucí harmonizace nemůže být v současnosti úplná, ale otevírá cestu větší harmonizaci; že je proto nezbytné, aby Rada pravidelně dostávala od Komise zprávy o uplatňování této směrnice, v případě potřeby doprovázené příslušnými návrhy;
vzhledem k tomu, že je proto zvláště důležité provést přezkoumání těch částí směrnice, které se týkají možných odchylek pro členské státy, a to po uplynutí období dostatečně dlouhého pro získání praktických zkušeností týkajících se účinků těchto odchylek na ochranu spotřebitelů a na fungování společného trhu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Výrobce je odpovědný za škodu způsobenou vadou jeho výrobku.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "výrobkem" rozumějí všechny movité věci kromě prvotních zemědělských produktů a produktů lovu, také tehdy, jsou-li zabudovány do jiné movité věci nebo do nemovitosti.
"Prvotními zemědělskými produkty" se rozumějí produkty půdy, chovatelství a rybářství, kromě produktů, které prošly počátečním zpracováním.
"Výrobek" zahrnuje i elektřinu.
Článek 3
1. "Výrobcem" se rozumí výrobce konečného výrobku, výrobce každé suroviny nebo výrobce součásti a každá osoba, která uvedením svého názvu, ochranné známky nebo jiného rozlišovacího znaku na výrobku vystupuje jako jeho výrobce.
2. Aniž je dotčena odpovědnost výrobce, každá osoba, která v rámci své obchodní činnosti doveze do Společenství výrobek za účelem prodeje, pronájmu, leasingu nebo jakékoliv jiné formy distribuce, se považuje za výrobce ve smyslu této směrnice a je odpovědná jako výrobce.
3. Pokud nelze určit výrobce výrobku, považuje se každý dodavatel výrobku za výrobce, pokud v přiměřené lhůtě neuvědomí poškozenou osobu o totožnosti výrobce nebo osoby, která mu výrobek dodala.
Totéž platí v případě dovezeného výrobku, jestliže na tomto výrobku není uvedena totožnost dovozce podle odstavce 2, i když je název výrobce uveden.
Článek 4
Od poškozené osoby se požaduje, aby prokázala škodu, vadu a příčinnou souvislost mezi vadou a škodou.
Článek 5
Pokud jsou v důsledku ustanovení této směrnice za stejnou škodu odpovědné dvě nebo více osob, jsou odpovědné společně a nerozdílně, aniž jsou dotčena ustanovení vnitrostátních právních předpisů o právu na odškodnění nebo postih.
Článek 6
1. Výrobek je vadný, neposkytuje-li bezpečnost, kterou je osoba oprávněná očekávat, s přihlédnutím ke všem okolnostem, včetně:
a) prezentace výrobku;
b) použití, které lze u výrobku důvodně očekávat;
c) doby uvedení výrobku do oběhu.
2. Výrobek se nepokládá za vadný jen z toho důvodu, že je následně uveden do oběhu lepší výrobek.
Článek 7
Výrobce není odpovědný ve smyslu této směrnice prokáže-li:
a) že neuvedl výrobek do oběhu; nebo
b) že je vzhledem k okolnostem pravděpodobné, že vada, která způsobila škodu, neexistovala v době, kdy uvedl výrobek do oběhu, nebo že tato vada vznikla později; nebo
c) že výrobek nevyrobil k prodeji nebo jiné formě distribuce z hospodářských účelů, ani jej nevyrobil nebo nedistribuoval v rámci své podnikatelské činnosti; nebo
d) že vada výrobku je důsledkem shody výrobku se závaznými předpisy vydanými orgány veřejné moci; nebo
e) že stav vědeckých a technických znalostí v době, kdy uvedl výrobek do oběhu, nebyl takový, aby umožnil odhalit vadu; nebo
f) v případě výrobce součásti, že vada je přisuzována konstrukci výrobku, ve kterém je součást osazena, nebo návodu poskytnutém výrobcem výrobku.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčena ustanovení vnitrostátních právních předpisů o právu na odškodnění nebo postih, nesnižuje se odpovědnost výrobce, je-li škoda způsobena jak vadou výrobku, tak jednáním nebo opomenutím třetí strany.
2. Odpovědnost výrobce může být snížena nebo neuznána, je-li s přihlédnutím ke všem okolnostem škoda způsobena jak vadou výrobku, tak zaviněním poškozené osoby nebo osoby, za niž je poškozená osoba odpovědná.
Článek 9
Pro účely článku 1 se "škodou" rozumí:
a) škoda způsobená úmrtím nebo úrazem;
b) poškození nebo zničení jakéhokoli majetku jiného než vadného výrobku samotného, s nižší prahovou hodnotou ve výši 500 ECU, pokud věc:
i) je druhu běžně určeného pro osobní potřebu nebo spotřebu a
ii) byla používána poškozenou osobou převážně pro její vlastní osobní potřebu nebo spotřebu.
Tento článek se nedotýká vnitrostátních právních předpisů týkajících se nehmotných škod.
Článek 10
1. Členské státy ve svých právních předpisech stanoví, že na řízení o náhradu škod podle této směrnice se vztahuje tříletá promlčecí lhůta. Lhůta začíná běžet ode dne, kdy se žalobce dozvěděl nebo mohl dozvědět o škodě, vadě a totožnosti výrobce.
2. Právní předpisy členských států, kterými se upravuje stavění nebo přerušení promlčecí lhůty, nejsou touto směrnicí dotčeny.
Článek 11
Členské státy ve svých právních předpisech stanoví, že práva udělená poškozené osobě na základě této směrnice zanikají uplynutím deseti let ode dne, kdy výrobce uvedl do oběhu daný výrobek, který způsobil škodu, pokud poškozená osoba mezitím nedala podnět k zahájení řízení proti výrobci.
Článek 12
Odpovědnost výrobce plynoucí z této směrnice nesmí být ve vztahu k poškozené osobě omezena nebo vyloučena opatřením omezujícím jeho odpovědnost nebo vyjímajícím jej z odpovědnosti.
Článek 13
Tato směrnice se nedotýká žádných práv, která může poškozená osoba mít podle právních předpisů o smluvní nebo mimosmluvní odpovědnosti nebo na základě zvláštního systému odpovědnosti existujícího v okamžiku oznámení této směrnice.
Článek 14
Tato směrnice se nevztahuje na poškození nebo škodu, která vznikla následkem jaderných nehod, a na kterou se vztahují mezinárodní smlouvy ratifikované členskými státy.
Článek 15
1. Každý členský stát může:
a) odchylně od článku 2 stanovit ve svých právních předpisech, že ve smyslu článku 1 této směrnice se "výrobkem" rozumějí také prvotní zemědělské produkty a produkty lovu;
b) odchylně od čl. 7 písm. e) ve svých právních předpisech zachovat nebo podle postupu stanoveného v odstavci 2 tohoto článku stanovit, že výrobce je odpovědný, i když prokáže, že stav vědeckých a technických znalostí v době, kdy uvedl výrobek do oběhu, neumožňoval odhalit existenci vady.
2. Členský stát, který si přeje zavést opatření podle odst. 1 písm. b) sdělí Komisi znění navrhovaného opatření. Komise o něm uvědomí ostatní členské státy.
Daný členský stát pozdrží navrhované opatření o devět měsíců od okamžiku, kdy Komise byla informována, a za předpokladu, že Komise mezitím nepředloží Radě návrh změny této směrnice v dané věci.
Pokud však Komise nesdělí danému státu do tří měsíců od obdržení uvedené informace, že zamýšlí Radě takový návrh předložit, může členský stát navrhované opatření přijmout okamžitě.
Předloží-li Komise Radě takový návrh na změnu této směrnice během uvedených devíti měsíců, pozdrží daný členský stát navrhované opatření o dalších 18 měsíců ode dne předložení návrhu.
3. Za deset let ode dne oznámení této směrnice předloží Komise Radě zprávu o dopadu rozhodnutí soudů týkajících se uplatňování čl. 7 písm. e) a odst. 1 písm. b) tohoto článku na ochranu spotřebitele a fungování společného trhu. Na základě této zprávy, návrhu Komise a za podmínek článku 100 Smlouvy Rada rozhodne, zda zrušit čl. 7 písm. e).
Článek 16
1. Každý členský stát může stanovit omezení celkové odpovědnosti výrobce za škodu vzniklou úmrtím nebo úrazem a způsobenou stejným druhem zboží se stejnou vadou částkou, která nesmí být nižší než 70 milionů ECU.
2. Za deset let ode dne oznámení této směrnice předloží Komise Radě zprávu o dopadu finančního omezení odpovědnosti zavedeného těmi členskými státy, které využily možnost danou odstavcem 1, na ochranu spotřebitele a fungování společného trhu.
Na základě této zprávy, návrhu Komise a za podmínek článku 100 Smlouvy Rada rozhodne, zda zrušit odstavec 1.
Článek 17
Tato směrnice se nevztahuje na výrobky uvedené do oběhu přede dnem nabytí účinnosti předpisů uvedených v článku 19.
Článek 18
1. Pro účely této směrnice je ECU definováno v nařízení (EHS) č. 3180/78 [4] ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84 [5]. Odpovídající částka v národní měně se nejprve vypočítá podle kurzu platného ke dni přijetí této směrnice.
2. Každých pět let Rada na návrh Komise přezkoumá a podle potřeby přepracuje částky v této směrnici vzhledem k hospodářským a měnovým trendům ve Společenství.
Článek 19
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří let ode dne oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi [6].
2. Postup stanovený v čl. 15 odst. 2 platí ode dne oznámení této směrnice.
Článek 20
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 21
Každých pět let předloží Komise Radě zprávu o uplatňování této směrnice a v případě potřeby k ní předloží příslušné návrhy.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 10. června 1985
o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb
(85/384/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, 57 a 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy je od konce přechodného období zakázána veškerá diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb; že takto provedená zásada národního zacházení se zejména použije při vydávání povolení případně požadovaného pro přístup k činnostem v oboru architektury a rovněž pro zápis do profesních organizací či sdružení nebo členství v nich;
vzhledem k tomu, že se přesto zdá být žádoucí přijmout určitá ustanovení směřující k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb týkajících se činností v oboru architektury;
vzhledem k tomu, že na základě Smlouvy nesmějí členské státy poskytovat žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování;
vzhledem k tomu, že čl. 57 odst. 1 Smlouvy stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci;
vzhledem k tomu, že architektura, kvalita staveb, jejich harmonické splynutí s okolním prostředím, ohled na přírodní a městské prostředí a na společné a individuální kulturní dědictví jsou předmětem veřejného zájmu; že vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci musí proto být založeno na kritériích kvality a kvantity, která zajistí, že držitelé uznaných diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci jsou schopni porozumět a dát praktické vyjádření potřebám jednotlivců, sociálních skupin a obcí v oblasti územního plánování, projektování, organizace a provádění staveb, uchování a zhodnocení architektonického dědictví a zachování přirozené rovnováhy;
vzhledem k tomu, že metody vzdělávání a přípravy těch, kteří provozují odborné činnosti v oboru architektury, jsou v současnosti velmi různorodé; že je proto vhodné provést opatření k postupnému sjednocení vzdělávání a odborné přípravy nutných k výkonu činností pod profesním označením architekt;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech podmiňuje zákon přístup k činnostem v oboru architektury a jejich výkon získáním diplomu v oboru architektury; že v některých jiných členských státech, kde tento požadavek neexistuje, nicméně zákon upravuje užívání profesního označení architekt; že v některých členských státech, kde neplatí ani jeden z těchto případů, se připravují právní a správní předpisy týkající se přístupu k těmto činnostem a jejich výkonu pod profesním označením architekt; že tedy v těchto členských státech nebyly dosud stanoveny podmínky pro přístup k dotyčným činnostem a jejich výkon; že vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury předpokládá, že tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci opravňují k přístupu k určitým činnostem a jejich výkonu v členském státu, který je vydal; že tedy uznání některých osvědčení podle této směrnice může zůstat nadále v platnosti, pouze pokud budou mít držitelé těchto osvědčení v souladu se zákony, které mají být teprve přijaty v členském státě, který vydal dotyčná osvědčení, přístup ke stanoveným činnostem pod profesním označením architekt;
vzhledem k tomu, že získání zákonného profesního označení architekt je v některých členských státech podmíněno kromě získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci uplynutím stanovené doby odborné praxe; že současné postupy se v tomto ohledu v jednotlivých členských státech liší, je tedy vhodné, aby se předešlo případným obtížím, uznat uplynutí přiměřené doby odborné praxe v jiném členském státu za splnění této podmínky;
vzhledem k tomu, že odkaz v čl. 1 odst. 2 na "činnosti v oboru architektury" jako na "činnosti, které jsou obvykle vykonávány pod profesním označením architekt", jehož odůvodněnost spočívá v podmínkách, které panují v některých členských státech, má výhradně za cíl vymezit oblast působnosti této směrnice, aniž si činí nárok podat právní definici činností v oboru architektury;
vzhledem k tomu, že ve většině členských států jsou činnosti v oboru architektury ze zákona nebo fakticky vykonávány osobami, které jsou držiteli titulu architekt, samostatně nebo společně s jiným profesním označením, aniž by tyto osoby měly na výkon těchto činností výhradní právo, nestanoví-li zákon jinak; že zmíněné činnosti nebo některé z nich mohou být rovněž vykonávány jinými odborníky, zejména inženýry, kteří absolvovali speciální odbornou přípravu v oblasti stavebnictví a stavebního inženýrství;
vzhledem k tomu, že vzájemné uznávání dokladů o kvalifikaci umožní přístup k dotyčným činnostem a jejich výkon;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech právní předpisy umožňují, výjimečně a odchylně od obvyklých požadavků na vzdělání a přípravu pro získání zákonného profesního označení architekt, udělení tohoto označení velmi omezenému počtu uměleckých osobností, jejichž dílo prokazuje výjimečný architektonický talent; že tato směrnice by měla upravovat případ těchto architektů, zejména proto, že často požívají mezinárodní pověst;
vzhledem k tomu, že uznávání většiny z diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury uvedených v článcích 10 až 12 má za cíl umožnit jejich držitelům usazovat se nebo poskytovat služby v jiných členských státech s okamžitým účinkem; že okamžité zavedení tohoto opatření v Lucemburském velkovévodství by mohlo s ohledem na malou rozlohu jeho území vést k narušení hospodářské soutěže a organizace tohoto povolání; že se tudíž jeví jako oprávněné poskytnout tomuto členskému státu dodatečnou lhůtu pro přizpůsobení;
vzhledem k tomu, že pokud se týká akademického titulu, je vhodné povolit jeho užívání pouze v jazyce členského státu původu nebo posledního usazení, neboť směrnice o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci nutně nezavádí věcnou rovnocennost vzdělání, kterého se tyto doklady týkají;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uplatňování této směrnice vnitrostátními orgány mohou členské státy stanovit, že oprávněné osoby, které splňují podmínky vzdělání požadované touto směrnicí, zároveň se svým dokladem o vzdělání a odborné přípravě předloží osvědčení příslušných orgánů země původu nebo posledního usazení prokazující, že daný doklad o vzdělání a odborné přípravě je dokladem ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy upravující dobrou pověst a bezúhonnost mohou být použity jako norma pro přístup k činnostem v případě usazení; že za těchto okolností je navíc vhodné rozlišovat případy, kdy dotyčné osoby dosud nikdy nevykonávaly činnosti v oboru architektury a ty případy, kdy již vykonávaly takové činnosti v jiném členském státu;
vzhledem k tomu, že v případě poskytování služeb by požadavek na zápis v profesních organizacích či sdruženích nebo na členství v nich, které by byly vázány na stálou a trvalou povahu činnosti vykonávané v hostitelském členském státě, představoval pro poskytovatele nespornou překážku, neboť ten vykonává svou činnost dočasně; že je třeba tento požadavek zrušit; že v tom případě je však třeba zajistit kontrolu profesní kázně, což spadá do pravomoci těchto profesních organizací či sdružení; že je z těchto důvodů vhodné stanovit možnost uložit oprávněné osobě povinnost oznámit poskytování služeb příslušnému orgánu hostitelského členského státu, aniž je dotčeno použití článku 62 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pokud jde o činnosti v oboru architektury, které jsou vykonávány v pracovním poměru, neobsahuje nařízení Rady (EHS) č.
1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [4] žádná zvláštní ustanovení týkající se bezúhonnosti a dobré pověsti, profesní kázně nebo používání označení pro tato povolání; že se podle členských států dotyčná pravidla vztahují nebo mohou vztahovat jak na osoby v pracovním poměru, tak na osoby samostatně výdělečně činné; že výkon činností v oboru architektury je ve většině členských států podmíněn získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci; že tyto činnosti vykonávají jak samostatně výdělečně činné osoby, tak osoby v pracovním poměru, případně osoby vykonávající tuto činnost v průběhu své profesionální dráhy v obou postaveních; že pro plnou podporu volného pohybu těchto odborníků uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na osoby v oboru architektury v pracovním poměru;
vzhledem k tomu, že tato směrnice zavádí vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci umožňujících přístup k odborným činnostem bez současné koordinace vnitrostátních předpisů týkajících se vzdělání a přípravy; že se navíc počet dotčených příslušníků tohoto povolání v jednotlivých členských státech značně liší; že z těchto důvodů musí být první roky uplatňování této směrnice předmětem zvlášť pozorného dohledu Komise,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na činnosti v oboru architektury.
2. Pro účely této směrnice se činnostmi v oboru architektury rozumí činnosti obvykle vykonávané pod profesním označením architekt.
KAPITOLA II
DIPLOMY, OSVĚDČENÍ A JINÉ DOKLADY O DOSAŽENÉ KVALIFIKACI UMOŽŇUJÍCÍ DRŽITELI PŘÍSTUP K ČINNOSTEM V OBORU ARCHITEKTURY POD PROFESNÍM OZNAČENÍM ARCHITEKT
Článek 2
Každý členský stát uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci získané na základě vzdělání a odborné přípravy při splnění požadavků článků 3 a 4 vydávané státním příslušníkům členských států ostatními členskými státy a přiznává těmto diplomům, osvědčením a jiným dokladům o dosažené kvalifikaci na svém území stejné účinky, pokud jde o přístup k činnostem uvedeným v článku 1 a jejich výkon pod profesním označením architekt podle čl. 23 odst. 1, jakou mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Článek 3
Vzdělání a odborná příprava vedoucí k získání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v článku 2 jsou zajištěny studiem na vysokoškolské úrovni, které se v rozhodující míře týká architektury.
Toto studium musí zajistit vyváženost teoretických a praktických stránek přípravy v architektuře a zabezpečit získání
1. schopnosti vytvářet architektonické projekty splňující jak estetické, tak technické požadavky,
2. odpovídající znalosti historie a teorie architektury a souvisejících umění, technologií a humanitních věd,
3. znalosti výtvarného umění jako jednoho z vlivů na kvalitu architektonického díla,
4. odpovídající znalosti týkajících se urbanistiky, územního plánování a dovedností spojených s procesem plánování,
5. schopnosti porozumět vztahu mezi lidmi a architektonickými díly a mezi architektonickými díly a jejich prostředím, potřebě propojit architektonická díla a prostory mezi nimi s lidskými potřebami a měřítky,
6. schopnosti chápat povolání architekta a jeho úlohu ve společnosti, zejména při přípravě návrhů, které zohledňují společenské faktory,
7. znalosti metod průzkumu a přípravy zadání pro návrh projektu,
8. schopnosti pochopit projektování stavby, konstrukční a stavebně technické problémy spojené s projektováním stavby,
9. odpovídající znalosti fyzikálních otázek a technologií a funkce staveb, aby poskytovaly vnitřní podmínky pro pohodlí a ochranu před vlivy počasí,
10. nezbytných dovedností pro projektování, aby byly uspokojeny požadavky uživatelů stavby v rámci omezení, daných nákladovými faktory a stavebními předpisy,
11. odpovídající znalosti průmyslových odvětví, organizací, předpisů a postupů, které souvisejí s převáděním projektů do staveb a s integrací plánů do celkového plánování.
Článek 4
1. Vzdělání a odborná příprava uvedené v článku 2 musí splňovat požadavky stanovené v článku 3 a tyto podmínky:
a) celková délka vzdělávání a odborné přípravy musí zahrnovat nejméně buď čtyři roky řádného studia na vysoké škole nebo ve srovnatelné vzdělávací instituci, nebo nejméně šest let studia na vysoké škole nebo ve srovnatelné vzdělávací instituci, z toho nejméně tři roky ve formě řádného studia;
b) toto vzdělávání a odborná příprava musí být ukončeny úspěšným složením zkoušky vedoucí k získání titulu.
Odchylně od prvního pododstavce se za vyhovující článku 2 rovněž uznává příprava na "Fachhochschulen" ve Spolkové republice Německo po dobu tří let ve formě, která existuje v okamžiku oznámení této směrnice, pokud odpovídá požadavkům stanoveným v článku 3 tím, že umožňuje přístup k činnostem uvedeným v článku 1 v dotyčném členském státu s profesním označením architekt, za předpokladu, že tato příprava bude doplněna čtyřletou dobou odborné praxe ve Spolkové republice Německo doložené osvědčením vydaným profesní organizací, na jejímž seznamu je architekt, který chce využít této směrnice, zapsán.
Profesní organizace musí předem prokázat, že práce provedené dotyčným architektem v oboru architektury představují nezvratný důkaz praktického uplatnění všech znalostí uvedených v článku 3.
Osvědčení se vydá stejným postupem, jenž se použije pro zápis na seznam architektů.
Na základě získaných zkušeností a s ohledem na vývoj ve vzdělávání a odborné přípravě architektů Komise osm let po uplynutí lhůty stanovené v čl. 31 odst. 1 prvním pododstavci předloží Radě zprávu o uplatňování této odchylky a vhodné návrhy, o kterých Rada rozhodne postupy stanovenými Smlouvou ve lhůtě šesti měsíců.
2. Za vyhovující článku 2 se rovněž uznává studium a příprava získané v rámci zvyšování odbornosti nebo v rámci rozvolněného vysokoškolského studia, které odpovídá požadavkům stanoveným v článku 3, a osoby, které již sedm nebo více let pracují v oboru architektury pod dohledem architekta nebo architektonického ateliéru, jej zakončily úspěšně složenou zkouškou z architektury.
Tato zkouška musí být na úrovni zkoušky vedoucí k získání titulu a musí být rovnocenná závěrečné zkoušce uvedené v odst. 1 písm. b).
Článek 5
1. Za osoby, které splňují požadavky stanovené pro výkon činností uvedených v článku 1 pod profesním označením architekt, se považují státní příslušníci členského státu oprávnění používat toto profesní označení v souladu se zákonem, který poskytuje příslušnému orgánu členského státu možnost udělit toto profesní označení státním příslušníkům členských států, kteří obzvláště vynikli svými úspěchy v oboru architektury.
2. V případě osob, které jsou uvedeny v odstavci 1, představuje osvědčení vydané členským státem původu nebo posledního usazení dané osoby důkaz o statutu architekta.
Článek 6
Za podmínek uvedených v článku 2 se uznávají potvrzení příslušných orgánů Spolkové republiky Německo dokládající rovnocennost dokladů o kvalifikaci vydaných po 8. květnu 1945 příslušnými orgány Německé demokratické republiky s doklady uvedenými ve zmíněném článku.
Článek 7
1. Každý členský stát co nejdříve sdělí ostatním členským státům a současně Komisi seznam diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, které jsou vydávány na jeho území a které splňují kritéria podle článků 3 a 4, spolu se seznamem institucí a orgánů, které je vydávají.
První seznam bude zaslán do 12 měsíců od oznámení této směrnice. Každý členský stát obdobně sdělí jakékoli provedené změny týkající se diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, které jsou vydávány na jeho území, zejména těch, které již nesplňují požadavky článků 3 a 4.
2. Seznamy a jejich aktualizace Komise zveřejní pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství po uplynutí lhůty tří měsíců od jejich sdělení.
V případech uvedených v článku 8 se však zveřejnění diplomu, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci odloží.
Komise pravidelně zveřejňuje úplné znění seznamů.
Článek 8
Pochybuje-li členský stát nebo Komise o tom, zda diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci splňuje kritéria stanovená v článcích 3 a 4, předloží Komise ve lhůtě tří měsíců od sdělení podle čl. 7 odst.
1 záležitost Poradnímu výboru pro vzdělávání a odbornou přípravu v oboru architektury. Výbor zaujme stanovisko do tří měsíců.
Do tří měsíců od vydání stanoviska nebo od uplynutí lhůty stanovené k jeho vydání je diplom, osvědčení a jiný doklad o dosažené kvalifikaci zveřejněn, s výjimkou těchto dvou případů:
- změní-li členský stát, který je vydává, sdělení podle čl. 7 odst. 1, nebo
- uplatní-li členský stát nebo Komise články 169 nebo 170 Smlouvy a předloží záležitost Evropskému soudnímu dvoru.
Článek 9
1. Kdykoli má členský stát nebo Komise pochybnosti, zda diplom, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedený na seznamu zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství nadále splňuje požadavky článků 3 a 4, může se obrátit na poradní výbor.
Výbor zaujme stanovisko do tří měsíců.
2. Komise vyškrtne diplom z jednoho ze seznamů zveřejněných v Úředním věstníku Evropských společenství buď po dohodě s dotyčným členským státem, nebo na základě rozhodnutí Soudního dvora.
KAPITOLA III
DIPLOMY, OSVĚDČENÍ A JINÉ DOKLADY O DOSAŽENÉ KVALIFIKACI UMOŽŇUJÍCÍ DRŽITELI PŘÍSTUP K ČINNOSTEM V OBORU ARCHITEKTURY NA ZÁKLADĚ NABYTÝCH PRÁV NEBO PLATNÝCH VNITROSTÁTNÍCH PŘEDPISŮ
Článek 10
Každý členský stát uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 11 vydané ostatními členskými státy státním příslušníkům členských států, kteří jsou ke dni oznámení této směrnice již držiteli tohoto dokladu nebo zahájí studium vedoucí k získání dotyčných diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci nejpozději během třetího školního roku následujícího po oznámení této směrnice, a přiznává těmto dokladům o dosažené kvalifikaci, i když nesplňují minimální požadavky stanovené v kapitole II, na svém území, pokud se jedná o přístup k činnostem uvedeným v článku 1 a jejich výkon a pokud jsou v souladu s čl. 23 odst. 1, stejné účinky jako diplomům, osvědčením a jiným dokladům o dosažené kvalifikaci v oboru architektury, které sám vydává.
Článek 11
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 10 jsou
a) v Německu
- diplomy vydávané vysokými školami výtvarného umění (Dipl. Ing., Architekt (HfbK)),
- diplomy vydávané technickými vysokými školami "Technische Hochschulen", v oboru architektura (Architek tur/Hochbau), "Technische Universitäte", (Architektur/Hochbau), "Universitäte", (Architektur/Hochbau) a rovněž, pokud se tyto instituce spojily v "Gesamthochschulen", i těmito "Gesamthochschulen", v oboru architektura (Architektur/Hochbau) (Dipl. Ing. a jiná označení, která mohou být držitelům těchto diplomů udělena později),
- diplomy vydávané "Fachhochschulen", v oboru architektura (Architektur/Hochbau) a rovněž, pokud se tyto instituce spojily v "Gesamthochschulen", i těmito "Gesamthochschulen", v oboru architektura (Architektur/Hochbau) doplněné, jestliže je doba studia kratší než čtyři roky, ale na méně než tři roky, osvědčením dokládajícím čtyřletou odbornou praxi ve Spolkové republice Německo vydaným profesní organizací v souladu s čl. 4 odst. 1 druhým pododstavcem (Ingenieur grad. a jiná označení, která mohou být držitelům těchto diplomů udělena později),
- osvědčení (Prüfungszeugnisse) vydané před 1. lednem 1973 "Ingenieurschulen", v oboru architektura a "Werkkunstschulen", v oboru architektura doplněné potvrzením příslušných orgánů dokládajícím, že dotyčná osoba složila zkoušku, na základě které bude vydán doklad o dosažené kvalifikaci v souladu s článkem 13;
b) v Belgii
- diplomy vydávané vysokými státními školami architektury nebo vysokými státními instituty architektury (architecte — architect),
- diplomy vydávané krajskou vysokou školou architektury v Hasseltu (architect),
- diplomy vydávané královskými akademiemi výtvarného umění (architecte — architect),
- diplomy vydávané "écoles Saint-Luc" (architecte — architect),
- vysokoškolské diplomy stavebního inženýrství doplněné osvědčením o stáži vydaným profesním sdružením architektů, které opravňuje držitele k používání profesního označení architekt (architecte — architect),
- diplomy architektury vydávané ústřední nebo státní zkušební komisí architektury (architecte — architect),
- diplomy stavebního inženýra-architekta a inženýra architekta vydávané fakultami užitých věd vysokých škol a polytechnickou fakultou města Monsu (ingénieur-architect, ingenieur — architect);
c) v Dánsku
- diplomy vydávané státními školami architektury v Kodani a v Århusu (arkitekt),
- osvědčení o registraci vydané komisí architektů v souladu se zákonem č. 202 ze dne 28. května 1975 (registreret arkitekt),
- diplomy vydávané vyššími školami stavebního inženýrství (bygningskonstruktør) doplněné potvrzením příslušných orgánů dokládajícím, že dotyčná osoba složila kvalifikační zkoušku, na základě které bude vydán doklad o kvalifikaci, v souladu s článkem 13;
d) ve Francii
- diplomy architekta diplomovaného vládou vydávané do roku 1959 ministerstvem školství a poté ministerstvem kultury (architecte DPLG),
- diplomy vydávané "Ecole spéciale d'architecture" (architecte DESA),
- diplomy vydávané od roku 1955 "Ecole nationale supérieure des Arts et Industries de Strasbourg" (bývalá "Ecole nationale d'ingénieurs de Strasbourg"), obor architektura (architecte ENSAIS);
e) v Řecku
- diplomy inženýr-architekt vydávané "Metsovion Polytech nion" v Aténách doplněné osvědčením vydaným řeckou technickou komorou opravňujícím k výkonu činností v oboru architektury,
- diplomy inženýr-architekt vydávané "Aristotelion Panepistimion" v Soluni doplněné osvědčením vydaným řeckou technickou komorou opravňujícím k výkonu činností v oboru architektury,
- diplomy inženýr-stavební inženýr vydávané "Metsovion Polytechnion" v Aténách doplněné osvědčením vydaným řeckou technickou komorou opravňujícím k výkonu činností v oboru architektury,
- diplomy inženýr-stavební inženýr vydávané "Aristotelion Panepistimion" v Soluni doplněné potvrzením vydaným řeckou technickou komorou opravňujícím k výkonu činností v oboru architektury,
- diplomy inženýr-stavební inženýr vydávané "Panepistimion Thrakis" doplněné osvědčením vydaným řeckou technickou komorou opravňujícím k výkonu činností v oboru architektury,
- diplomy inženýr-stavební inženýr vydávané "Panepistimion Patron" doplněné osvědčením vydaným řeckou technickou komorou opravňujícím k výkonu činností v oboru architektury;
f) v Irsku
- titul "Bachelor of Architecture" udělovaný "National University of Ireland" (B. Arch. N. U. I.) absolventům architektury na "University College" v Dublinu,
- diplom vysokoškolské úrovně v oboru architektury vydávaný "College of Technology", Bolton Street, Dublin (Diplom.
Arch.),
- osvědčení mimořádného člena "Royal Institute od Architects of Ireland" (ARIAI), - osvědčení člena "Royal Institute of Architects of Ireland" (MRIAI);
g) v Itálii
- diplomy "laurea in architettura" vydávané vysokými školami, polytechnickými instituty a vysokými instituty architektury v Benátkách a v Reggio-Calabria doplněné diplomem opravňujícím držitele k nezávislému výkonu povolání architekta vydaným ministrem pro vzdělání poté, co uchazeč složil před příslušnou zkušební komisí státní zkoušku opravňující ho k nezávislému výkonu povolání architekta (dott. architetto),
- diplomy "laurea in ingegneria" v oboru stavebnictví (sezione costenzione civile) vydávané vysokými školami a polytechnickými instituty doplněné diplomem opravňujícím držitele k nezávislému výkonu povolání v oboru architektury vydaným ministrem pro vzdělání poté, co uchazeč složil před příslušnou zkušební komisí státní zkoušku opravňující ho k nezávislému výkonu povolání (dott. ing. architetto nebo dott. ing. in ingegneria civile);
h) v Nizozemsku
- osvědčení o úspěšném složení zkoušky vedoucí k titulu v oboru architektury vydávané obory architektury vysokých technických škol v Delftu nebo Eindhovenu (bouwkundig ingenieur),
- diplomy vydávané státem uznanými akademiemi architektury (architect),
- diplomy vydávané do roku 1971 bývalými vyššími vzdělávacími instituty v oboru architektury (Hoger Bouwkunstonderricht) (architect HBO),
- diplomy vydávané do roku 1970 bývalými vyššími vzdělávacími instituty v oboru architektury (Voortgezet Bouwkunstonderricht) (architect VBO),
- osvědčení o úspěšném složení zkoušky organizované radou architektů "Bond van Nederlandse Architecten" (komora nizozemských architektů, BNA) (architect),
- diplom Stichtung Instituut voor architectuur (Nadace institutu architektury) (IVA) vydávaný po dokončení kursu pořádaného touto nadací trvajícího alespoň čtyři roky (architect), doplněný osvědčením příslušných orgánů, že dotyčná osoba složila kvalifikační zkoušku v souladu s článkem 13,
- osvědčení vydané příslušnými orgány, že přede dnem nabytí účinnosti této směrnice dotyčná osoba složila zkoušku vedoucí k titulu "Kandidaat in de bouwkunde" organizovanou vysokou technickou školou v Delftu nebo v Eindhovenu a že vykonávala po dobu nejméně pěti let bezprostředně předcházejících tomuto dni činnosti architekta, jejichž povaha a význam zaručují, že je způsobilá vykonávat tyto činnosti v souladu s požadavky platnými v Nizozemsku (architect),
- osvědčení vydané příslušnými orgány pouze osobám, které dosáhly věku 40 let před dnem nabytí účinnosti této směrnice a osvědčující, že dotyčná osoba vykonávala po dobu nejméně pěti let bezprostředně předcházejících tomuto dni činnosti architekta, jejichž povaha a význam zaručují, že je způsobilá vykonávat tyto činnosti v souladu s požadavky platnými v Nizozemsku (architect).
Osvědčení uvedená v sedmé a osmé odrážce nemusí nadále být uznávána počínaje dnem nabytí účinnosti právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnostem architekta a jejich výkonu pod profesním označením architekt v Nizozemsku, pokud podle těchto předpisů tato osvědčení neumožňují přístup k těmto činnostem pod profesním označením architekt;
i) ve Spojeném království
- doklady o kvalifikaci vydané po složení zkoušky na:
- Royal Institute of British Architects,
- školách architektury při
- univerzitách,
- polytechnikách,
- colleges,
- akademiích,
- technických a uměleckých školách,
které byly nebo jsou v okamžiku přijetí této směrnice uznány Architects Registration Council Spojeného království za účelem zápisu do registru (Architect),
- osvědčení dokládající, že jeho držitel má nabyté právo používat profesní označení architekt na základě oddílu 6 (1) a, 6 (1) b nebo 6 (1) d Architects Registration Act z roku 1931 (Architect), - osvědčení dokládající, že jeho držitel má nabyté právo používat profesní označení architekt na základě oddílu 2 Architects Registration Act z roku 1938 (Architect).
Článek 12
Aniž je dotčen článek 10, uznává každý členský stát následující doklady a přiznává jim na svém území, pokud se jedná o přístup k činnostem uvedeným v článku 1 a jejich výkon pod profesním označením architekt, stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a obdobné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává:
- osvědčení vydávaná státním příslušníkům členských států členskými státy, ve kterých platí v době oznámení této směrnice předpisy upravující přístup k činnostem uvedeným v článku 1 a jejich výkon pod profesním označením architekt, jež dokládají, že jejich držitel získal oprávnění používat profesní označení architekt před provedením této směrnice a že skutečně vykonával dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání tohoto osvědčení podle uvedených předpisů,
- osvědčení vydaná státním příslušníkům členských států členskými státy, které zavedly v období mezi oznámením a provedením této směrnice předpisy upravující přístup k činnostem uvedeným v článku 1 a jejich výkon pod profesním označením architekt, jež osvědčují, že jejich držitel získal oprávnění používat profesní označení architekt v době provedení této směrnice a že skutečně vykonával dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání tohoto osvědčení podle uvedených předpisů.
Článek 13
Kvalifikační zkouška uvedená v čl. 11 písm. a) čtvrté odrážce, v čl. 11 písm. c) třetí odrážce a v čl. 11 písm. h) šesté odrážce zahrnuje vyhodnocení návrhů vytvořených a realizovaných dotyčnou osobou v průběhu skutečného výkonu činností uvedených v článku 1 po dobu nejméně šesti let.
Článek 14
Osvědčení vydávaná příslušnými orgány Spolkové republiky Německo dokládající rovnocennost dokladů o vzdělání a odborné přípravě vydaných počínaje 8. květnem 1945 příslušnými orgány Německé demokratické republiky, s doklady uvedenými v článku 11 se uznávají za podmínek uvedených v článku 11.
Článek 15
Aniž je dotčen článek 5, je Lucemburské velkovévodství oprávněno pozastavit na přechodné období čtyř a půl let ode dne oznámení této směrnice uplatňování článků 10, 11 a 12, pokud se týká uznávání neuniverzitních diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže.
KAPITOLA IV
UŽÍVÁNÍ AKADEMICKÝCH TITULŮ
Článek 16
1. Aniž je dotčen článek 23, zajistí hostitelské členské státy, aby státním příslušníkům členských států, kteří splňují podmínky stanovené v kapitole II nebo III, bylo uznáno právo užívat jejich zákonný akademický titul nebo popřípadě jeho zkratku udělený členským státem původu nebo posledního usazení, a to v jazyce tohoto státu.
Hostitelské členské státy mohou stanovit, že za tímto titulem musí následovat název a sídlo zařízení nebo zkušební komise, která jej udělila.
2. Je-li možné zaměnit akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení s titulem, který platí v hostitelském členském státě a vyžaduje zde další odbornou přípravu, kterou oprávněná osoba nezískala, může tento hostitelský členský stát stanovit, že tato osoba bude užívat svůj akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení ve vhodné podobě, kterou hostitelský členský stát určí.
KAPITOLA V
USTANOVENÍ K USNADNĚNÍ ÚČINNÉHO VÝKONU PRÁVA USAZOVÁNÍ A VOLNÉHO POHYBU SLUŽEB
A. Zvláštní ustanovení o právu usazování
Článek 17
1. Hostitelský členský stát, který požaduje od svých státních příslušníků pro první přístup k některé z činností uvedených v článku důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států potvrzení prokazující splnění těchto podmínek bezúhonnosti nebo dobré pověsti vyžadovaných v uvedeném členském státě vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
2. Nepožaduje-li členský stát původu nebo posledního usazení pro přístup k dotyčné činnosti důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, může hostitelský členský stát požadovat od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení výpis z rejstříku trestů, nebo neexistuje-li, rovnocenný doklad vydaný příslušným orgánem členského státu původu nebo posledního usazení.
3. Nevydávají-li příslušné orgány členského státu původu nebo předchozího usazení doklady uvedené odstavci 1, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo v členských státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem nebo příslušným profesním nebo stavovským sdružením členského státu původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
4. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě, nebo dozví-li se, že prohlášení uvedené v odstavci 3 obsahuje nesprávné informace, tyto skutečnosti nebo informace mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností a to, zda mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti v tomto členském státě.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro potvrzení nebo doklady, které vydaly.
5. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 18
1. Platí-li v hostitelském členském státě právní a správní předpisy, které se týkají zachovávání bezúhonnosti nebo dobré pověsti včetně ustanovení o kázeňských postizích v případě závažného profesního pochybení nebo odsouzení za trestný čin a které souvisejí s výkonem některé z činností uvedených v článku 1, předá členský stát původu nebo posledního usazení hostitelskému členskému státu nezbytné informace o opatřeních nebo kázeňských postizích profesní nebo správní povahy, které byly přijaty vůči dotyčné osobě, a o trestních postizích týkajících se výkonu povolání v členském státě původu nebo posledního usazení.
2. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit výkon dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností a to, zda mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti v tomto členském státě.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro informace, které byly předány podle odstavce 1.
3. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 19
Doklady vydané v souladu s články 17 a 18 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 20
1. Řízení o přijetí oprávněné osoby k přístupu k některé z činností lékaře podle článků 17 a 18 musí být skončeno co nejdříve a nejpozději tři měsíce po předložení veškerých dokladů týkajících se dotyčné osoby, aniž tím jsou dotčeny lhůty, které mohou vyplynout z případného odvolání podaného v závěru tohoto řízení.
2. V případech uvedených v čl. 17 odst. 4 a čl. 18 odst. 2 staví žádost o přezkum běh lhůty uvedené v odstavci 1.
Dotázaný členský stát musí odpovědět ve lhůtě tří měsíců.
Hostitelský členský stát po obdržení odpovědi nebo po uplynutí zmíněné lhůty pokračuje v řízení podle odstavce 1.
Článek 21
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
B. Zvláštní ustanovení o volném pohybu služeb
Článek 22
1. Požaduje-li některý členský stát od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo pro její výkon povolení profesní organizace či sdružení nebo zapsání či členství v nich, osvobodí tento členský stát od této povinnosti státní příslušníky členských států pro případ poskytování služeb.
Oprávněná osoba poskytuje služby se stejnými právy a povinnostmi jako státní příslušníci hostitelského členského státu; zejména podléhá kázeňským opatřením profesní nebo správní povahy platným v tomto členském státě.
Pro tento účel a jako doplněk k prohlášení uvedenému v odstavci 2, které se týká poskytování služeb, mohou členské státy, aby umožnily užití kázeňských opatření platných na svém území, stanovit dočasnou automatickou registraci v profesní organizaci či sdružení či formální členství nebo zápis do seznamu za podmínky, že se tím nezpozdí ani nijak neztíží poskytování služeb a že to nepřinese poskytovateli služby dodatečné výdaje.
Přijme-li hostitelský členský stát opatření k provedení druhého pododstavce nebo se dozví o skutečnostech odporujících těmto ustanovením, neprodleně o tom uvědomí členský stát, v němž je oprávněná osoba usazena.
2. Hostitelský členský stát může stanovit, že oprávněná osoba musí učinit před příslušnými orgány předběžné prohlášení týkající se poskytování jejích služeb, pokud s výkonem těchto služeb bude spojen dočasný pobyt na jeho území.
3. V souladu s odstavci 1 a 2 může hostitelský členský stát požadovat od oprávněné osoby předložení jednoho nebo několika dokladů obsahujících tyto údaje:
- prohlášení uvedené v odstavci 2,
- potvrzení osvědčující, že oprávněná osoba vykonává dotyčné činnosti v souladu se zákony členského státu, ve kterém je usazena,
- potvrzení, že oprávněná osoba je držitelem jednoho nebo několika diplomů, osvědčení či jiných dokladů o dosažené kvalifikaci požadovaných pro poskytování dotyčných služeb a uvedených v této směrnici,
- v případě potřeby osvědčení uvedené v čl. 23 odst. 2.
4. Doklad nebo doklady stanovené v odstavci 3 nesmějí být při předložení starší dvanácti měsíců.
5. Zbaví-li členský stát zcela nebo zčásti, dočasně nebo trvale některého ze svých státních příslušníků nebo státního příslušníka jiného členského státu usazeného na jeho území způsobilosti vykonávat některou z činností uvedených v článku 1, zajistí podle okolností dočasné nebo trvalé odnětí potvrzení uvedeného v odst. 3 druhé odrážce.
C. Ustanovení společná pro právo usazování a volný pohyb služeb
Článek 23
1. Je-li v hostitelském členském státu užívání profesního označení architekt ve vztahu k činnostem uvedeným v článku 1 právně upraveno, mají státní příslušníci ostatních členských států, kteří splňují podmínky stanovené v kapitole II nebo jejichž diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 11 byly uznány na základě článku 10, profesní označení hostitelského členského státu a užívají jeho zkratku, jakmile splní případné podmínky odborné praxe stanovené tímto členským státem.
2. Je-li v členském státu přístup k činnostem uvedeným v článku 1 nebo jejich výkon pod profesním označením architekt podmíněno vedle splnění požadavků uvedených v kapitole II nebo vedle získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci, jak je uvedeno v článku 11, rovněž získáním stanovené doby odborné praxe, uznává dotyčný členský stát jako dostatečný důkaz osvědčení členského státu původu nebo posledního usazení dokládající, že tato odborná praxe probíhala po odpovídající dobu v této zemi. Osvědčení uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci je uznáváno jako dostatečný důkaz ve smyslu tohoto odstavce.
Článek 24
1. Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k činnostem uvedeným v článku 1 nebo pro jejich výkon, aby prokázali, že neprodělali úpadek, a pokud informace poskytnuté podle článků 17 a 18 takový důkaz neobsahují, přijme tento stát místopřísežné prohlášení nebo v členských státech, které takové prohlášení neupravují, čestné prohlášení učiněné dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem nebo příslušnou profesní organizací členského státu původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
Je-li v hostitelském členském státě nutné prokazovat finanční způsobilost, považuje tento stát odpovídající potvrzení vydaná bankami jiných členských států za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho vlastním území.
2. Doklady uvedené v odstavci 1 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 25
1. Vyžaduje-li hostitelský členský stát od svých státních příslušníků pro přístup k činnostem uvedeným v článku 1 nebo pro jejich výkon, aby předložili důkaz, že jsou kryti pojištěním proti finančním důsledkům jejich odpovědnosti za škody při výkonu povolání, přijme tento stát potvrzení vydaná pojišťovnami jiných členských států jako rovnocenná osvědčením vydaným na jeho území.
Toto potvrzení musí přesně uvádět, že pojistitel vyhověl platným právním a správním předpisům hostitelského členského státu, které se týkají podmínek a rozsahu pojištění.
2. Potvrzení uvedená v odstavci 1 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 26
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily oprávněným osobám získat informace o právních předpisech a popřípadě o pravidlech profesní etiky v hostitelském členském státě.
Pro tento účel mohou zřídit informační střediska, kde mohou oprávněné osoby získat nezbytné informace.
Hostitelský členský stát může oprávněné osobě, která je v něm usazena, uložit povinnost tato střediska kontaktovat.
2. Členské státy mohou zřídit střediska uvedená v odstavci 1 při příslušných orgánech a subjektech, které určí ve lhůtě stanovené v čl. 31 odst. 1 prvním pododstavci.
3. Členské státy zajistí, aby si oprávněné osoby ve svém zájmu a v zájmu svých pacientů případně osvojily jazykové znalosti nezbytné k výkonu jejich odborné činnosti v hostitelském členském státě.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 27
V případě odůvodněných pochybností může hostitelský členský stát požadovat od příslušných orgánů jiného členského státu potvrzení pravosti diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v tomto jiném členském státě a uvedených v kapitolách II a III.
Článek 28
Členské státy určí ve lhůtě stanovené v čl. 31 odst. 1 prvním pododstavci orgány a subjekty oprávněné k vydávání nebo přijímání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a rovněž určí dokumenty a informace uvedené v této směrnici a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 29
Tato směrnice se vztahuje rovněž na státní příslušníky členských států, kteří v souladu se nařízením (EHS) č. 1612/68 vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 v pracovním poměru.
Článek 30
31 odst. 1 prvním pododstavci Komise přezkoumá tuto směrnici na základě získaných zkušeností a v případě potřeby předloží Radě po obdržení stanoviska poradního výboru návrhy na změnu.
Rada posoudí tyto návrhy ve lhůtě jednoho roku.
Článek 31
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 24 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Pro dosažení souladu s článkem 22 však mají členské státy však lhůtu tři roky ode dne oznámení.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 32
Tato směrnice je určena členským státům.
Šestá směrnice Komise
ze dne 16. července 1985,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V a VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(85/391/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 84/415/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu veřejného zdraví by mělo být zakázáno použití určitých etherů hydrochinonu v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu a za určitých omezení a podmínek může být povoleno použití sulfidu seleničitého v šamponech proti lupům; že může být s konečnou platností povoleno použití určitých komplexů hliníku a zirkonia jako antiperspirantů;
vzhledem k tomu, že se z určitých konzervačních přísad může uvolňovat formaldehyd, a v důsledku toho musí konečné výrobky podléhat podmínkám označování stanoveným pro formaldehyd;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se:
- v referenčním čísle 167 slova "v příloze IV části 1" nahrazují slovy "v příloze VII části 2",
- referenční číslo 178 nahrazuje tímto:
"178. 4(Benzyloxy)fenol, 4methoxyfenol a 4ethoxyfenol",
- referenční číslo 297 nahrazuje tímto: "297.
Selen a jeho sloučeniny, s výjimkou sulfidu seleničitého, za podmínek stanovených pod referenčním č. 49 v příloze III části 1".
2. V příloze III části 1 se doplňují nová referenční čísla, která znějí:
a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ 49 _BAR_ Sulfid seleničitý _BAR_ Šampony proti lupům _BAR_ 1 % _BAR_ _BAR_ —Obsahuje sulfid seleničitý.—Zamezte styku s očima a poškozenou kůží. _BAR_ 50 _BAR_ Chloro(hydroxo)komplexy hliníku a zirkonia AlxZr(OH)yClz a chloro(glycinato)hydroxokomplexy hliníku a zirkonia _BAR_ Antiperspiranty _BAR_ 20 % v přepočtu na bezvodý hydroxid-chlorid hlinito-zirkoničitý 5,4 % v přepočtu na zirkonium _BAR_ 1.Poměr počtu atomů hliníku k atomům zirkonia musí být mezi 2 a 102.Poměr počtu atomů (Al + Zr) k počtu atomů chloru musí být mezi 0,9 a 2,13.Zakázáno v rozprašovačích aerosolů (ve sprejích) _BAR_ Neaplikujte na podrážděnou nebo poškozenou kůži. _BAR_ 3. V příloze IV části 1 se zrušuje číslo 7. 4. V příloze V se číslo 6 nahrazuje tímto: "6. Zirkonium a jeho sloučeniny, s výjimkou komplexů pod referenčním č. 50 v příloze III části 1 a laků, solí a pigmentů se zirkoniem připravených z barviv uvedených s odkazem 5 v příloze III části 2 a v příloze IV části 2". 5. V příloze VI se: - v preambuli doplňuje nový bod 5, který zní:
Článek 3
Směrnice Komise
ze dne 24. července 1985,
kterou se mění směrnice 80/723/EHS o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky
(85/413/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 90 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že čl.
4 písm. b) a písm. c) směrnice Komise 80/723/EHS [1] vyňala ze své působnosti veřejné podniky, které provádějí činnost v oblastech vody a energie, pošt a telekomunikací, dopravy a veřejných úvěrových institucí;
vzhledem k tomu, že veřejné podniky podnikající v těchto odvětvích hrají důležitou úlohu v hospodářstvích členských států; že potřeba průhlednosti finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky v určitých odvětvích, které nebyly dosud zahrnuty, se ukázala větší než dříve vzhledem k vývoji hospodářské soutěže v dotyčných odvětvích a vzhledem k tomu, že byl učiněn pokrok k užší hospodářské integraci;
vzhledem k tomu, že rovné zacházení se soukromými a veřejnými podniky musí být zabezpečeno také v těchto odvětvích; že musí být zejména v těchto odvětvích zavedena průhlednost finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky z týchž důvodů a v témže rozsahu, jako byla zavedena pro podniky spadající do oblasti působnosti směrnice 80/723/EHS;
vzhledem k tomu, že Komise je podle Smlouvy povinna se přesvědčit, že členské státy nepodporují soukromé ani veřejné podniky v uvedených odvětvích způsobem neslučitelným se společným trhem;
vzhledem k tomu, že Komise upozornila členské státy při oznámení směrnice 80/723/EHS, že vynětí těchto odvětví je pouze dočasné;
vzhledem k tomu, že podle čl. 232 odst.
1 Smlouvy o EHS nejsou ustanoveními uvedené smlouvy dotčena ustanovení Smlouvy o ESUO, jež obsahuje zvláštní ustanovení o povinnostech členských států ve vztahu k veřejným podnikům a podporám; že se proto článek 90 Smlouvy o EHS nevztahuje na veřejné podniky, které provádějí činnost v působnosti Smlouvy o ESUO;
232 odst. 2 Smlouvy o EHS se ustanovení uvedené smlouvy neodchylují od ustanovení Smlouvy o Euratomu, která však neobsahuje žádná zvláštní ustanovení o veřejných podnicích ani podporách; že se proto článek 90 Smlouvy o EHS vztahuje na oblast jaderné energie;
vzhledem k tomu, že průhlednost finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky v oblasti železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy již do značné míry upravují právní předpisy přijaté Radou; že touto směrnicí není dotčeno uplatňování uvedených předpisů;
vzhledem k tomu, že směrnice 80/723/EHS obsahuje ustanovení, zejména v článcích 3 a 5, které mají Komisi usnadnit úkol při plnění povinností, které jí plynou ze zmíněných právních předpisů Rady, zejména z těch, které se týkají přípravy pravidelných zpráv o činnosti těchto veřejných podniků;
vzhledem k tomu je třeba rozšířit oblast působnosti směrnice 80/723/EHS tak, aby zahrnovala celé odvětví dopravy;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice vztahuje i na finanční vztahy mezi členskými státy a úvěrovými institucemi patřícími do veřejného sektoru, avšak nikoli na vztahy mezi členskými státy a centrálními bankami, které jsou odpovědné za provádění měnové politiky;
vzhledem k tomu, že veřejné orgány často ukládají krátkodobé vklady u veřejných úvěrových institucí za obvyklých obchodních podmínek; že tyto vklady nepředstavují zvláštní výhody pro úvěrové instituce; že se proto na uvedené vklady tato směrnice nevztahuje;
vzhledem k tomu, že hospodářský význam úvěrových institucí nezávisí na jejich obratu, ale na jejich celkové bilanci; že je proto třeba stanovit, že se částka uvedená v čl. 4 písm. d) směrnice 80/723/EHS u úvěrových institucí vztahuje na toto kritérium,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 4 směrnice 80/723/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Tato směrnice se nevztahuje na finanční vztahy mezi veřejnou mocí a
a) veřejnými podniky, které se zabývají službami, jejichž poskytování nemůže podstatně ovlivnit obchod mezi členskými státy;
b) centrálními bankami a Lucemburským měnovým institutem;
c) veřejnými úvěrovými institucemi, pokud se jedná u vklady veřejných prostředků, které u nich uloží veřejná moc za obvyklých obchodních podmínek;
d) veřejnými podniky, jejichž hrubý obrat nedosáhl celkové výše 40 milionů ECU během dvou finančních let předcházejících roku, kdy byly poskytnuty nebo použity prostředky zmíněné v článku 1.
Avšak pro veřejné úvěrové instituce je odpovídajícím kritériem celková bilance 800 milionů ECU."
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1986.
Informují o nich Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. září 1985
o koordinaci právních a správních předpisů ohledně některých činností v oblasti farmacie
(85/432/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49 a 57 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že osoby, které mají diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci ve farmacii, jsou z tohoto důvodu odborníky v oboru léčiv a musí mít v zásadě přístup ve všech členských státech k minimálnímu rozsahu činností v této oblasti; že při definici tohoto minimálního rozsahu nemá tato směrnice omezující účinek, pokud jde o činnosti dostupné v členských státech farmaceutům, zejména se zřetelem na biomedicínské analýzy, ani jim neposkytuje žádný monopol, neboť vytváření monopolu je i nadále výhradní záležitostí členských států;
vzhledem k tomu, že navíc tato směrnice nezajišťuje koordinaci všech podmínek pro přístup k činnostem v oboru farmacie a pro jejich výkon; že zejména zeměpisné rozdělení lékáren a monopol dodávek léčiv zůstává i nadále záležitostí členských států;
vzhledem k tomu, že pro dosažení vzájemného uznání diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci ve farmacii, stanoveného směrnicí Rady 85/433/EHS ze dne 16. září 1985 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování v určitých činnostech v oboru farmacie [4], umožňuje široká srovnatelnost vzdělávání v členských státech omezit koordinaci v této oblasti na požadavek dodržování minimálních pravidel a v ostatním ponechává členským státům volnost v organizování výuky;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nezabraňuje členským státům, aby k umožnění přístupu k činnostem nezahrnutým do koordinovaného minimálního výčtu činností vyžadovaly doplňující podmínky vzdělání; že z tohoto důvodu hostitelský členský stát, který stanoví takové podmínky, jim může podřizovat státní příslušníky členských států, kteří jsou držiteli některého z diplomů uvedených v článku 4 směrnice 85/433/EHS;
vzhledem k tomu, že koordinace ustanovená touto směrnicí se týká profesionální kvalifikace; že pokud jde o tuto kvalifikaci, nerozlišuje většina členských států v současnosti mezi odborníky, kteří vykonávají svou činnost v pracovním poměru, a těmi, kteří ji vykonávají jako samostatnou výdělečnou činnost; že z tohoto důvodu se zdá nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na odborníky činné v pracovním poměru;
vzhledem k tomu, že se v členských státech vyvíjí další vzdělávání pro určité specifické farmaceutické činnosti a že během tohoto dalšího vzdělávání se mají rozšiřovat určité úseky znalostí získaných při výuce farmaceutů; že proto se zřetelem na vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci ve speciálních oborech farmacie a v zájmu toho, aby se všichni příslušníci profese, kteří jsou státními příslušníky členských států, dostali do stejného postavení v rámci Společenství, určitá koordinace požadavků na vzdělávání ve speciálních oborech farmacie nezbytná tam, kde existují specializované formy studia společné několika členským státům, které pak mohou opravňovat určitou osobu k užívání odborného označení, ačkoli takové vzdělání není podmínkou pro přístup k činnostem zahrnutým do koordinovaného minimálního rozsahu činností; že taková koordinace se nezdá být možnou v tomto stadiu, ale představuje cíl, jehož má být dosaženo co nejdříve současně se souvisejícím vzájemným uznáváním,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby držitelé diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o vysokoškolském nebo rovnocenném vzdělání ve farmacii vyhovujícího podmínkám stanoveným v článku 2 měli právo na přístup alespoň k činnostem uvedeným v odstavci 2 a na výkon těchto činností, s výhradou případného uložení povinnosti doplnit si odborné zkušenosti.
2. Činnosti uvedené v odstavci 1 jsou tyto:
- příprava farmaceutické formy léčiv, v níž se mají léčiva užívat,
- výroba a testování léčiv,
- testování léčiv v laboratoři pro zkoušení léčiv,
- skladování, uchovávání a distribuce léčiv na úrovni velkoobchodů,
- příprava, testování, skladování a dodávky léčiv v lékárnách otevřených pro veřejnost,
- příprava, testování, skladování a výdej léčiv v nemocnicích,
- poskytování informací a rad o léčivech.
3. Pokud v některém členském státě ke dni přijetí této směrnice existuje mechanismus výběrového řízení na základě testů za účelem výběru z držitelů dokladů uvedených v odstavci 1 osob, které mají být jmenovány držiteli nových lékáren, jež mají být zřízeny v rámci celostátního geografického distribučního systému, může takový členský stát odchylně od odstavce 1 zachovat tento mecha nismus výběrového řízení a může uložit státním příslušníkům členských států držícím diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci ve farmacii uvedené v čl. 2 odst. 1 a v článku 6 směrnice 85/433/EHS, aby se takového výběrového řízení účastnili.
Článek 2
Členské státy podřídí vydávání diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v článku 1 těmto minimálním podmínkám:
1. Odborná příprava vedoucí k dosažení diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci musí zaručovat
a) přiměřené znalosti o lécích a látkách použitých při výrobě léků;
b) přiměřené znalosti o farmaceutické technologii a fyzikálním, chemickém, biologickém a mikrobiologickém testování léčiv;
c) přiměřené znalosti o metabolismu a účincích léčiv, jakož i o účincích toxických látek a o způsobu užívání léčiv;
d) přiměřené znalosti k vyhodnocení vědeckých údajů týkajících se léčiv umožňující poskytovat náležité informace na základě těchto znalostí;
e) přiměřené znalosti o právních a jiných požadavcích souvisejících s lékárenskou praxí.
2. Přijetí na tuto odbornou přípravu předpokládá získání diplomu nebo osvědčení, které opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních s uznanou vysokoškolskou úrovní v členském státě.
3. Diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci musí potvrzovat absolvování odborné přípravy v trvání nejméně pěti let a zahrnující
- nejméně čtyři roky řádné denní teoretické a praktické výuky na vysoké škole, ve vyšším vzdělávacím zařízení s uznanou vysokoškolskou úrovní nebo pod dohledem vysoké školy,
- nejméně šest měsíců praktického výcviku v lékárně otevřené pro veřejnost nebo v nemocnici pod dohledem farmaceutického oddělení uvedené nemocnice.
4. Odchylně od odstavce 3 platí:
a) jestliže v době přijetí této směrnice existují vedle sebe v členském státě dva obory odborné přípravy, z nichž jeden trvá pět let a druhý čtyři roky, pak se diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci osvědčující absolvování čtyřletého oboru pokládají za dostačující ke splnění podmínky týkající se doby odborné přípravy uvedené v odstavci 3 za předpokladu, že diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci potvrzující absolvování obou těchto oborů jsou tímto státem uznávány za rovnocenné;
b) jestliže není k dispozici dostatek míst v lékárnách otevřených pro veřejnost a v nemocnicích při vzdělávacích ústavech a členský stát kvůli tomu nemůže zajistit šestiměsíční praktický výcvik, může pro období pěti let následujících po uplynutí lhůty stanovené v článku 5 učinit opatření, podle něhož nejvýše polovina doby praktického výcviku může zahrnovat činnost farmaceuta v podniku vyrábějícím léčiva.
5. Obor odborné přípravy uvedený v bodě 3 musí zahrnovat jako minimální teoretické a praktické vzdělání tyto předměty:
- botanika a zoologie,
- fyzika,
- všeobecná a anorganická chemie,
- organická chemie,
- analytická chemie,
- farmaceutická chemie, včetně analýzy léčiv,
- všeobecná a aplikovaná (lékařská) biochemie,
- anatomie a fyziologie; lékařská terminologie,
- mikrobiologie,
- farmakologie a farmakoterapie,
- farmaceutická technologie,
- toxikologie,
- farmakognose,
- právní předpisy a případně profesní etika.
Poměr mezi teoretickým a praktickým vzděláním musí k udržení univerzitní povahy studia u každého předmětu ponechávat dostatečně významné místo teorii.
Článek 3
Nejpozději tři roky po uplynutí lhůty stanovené v článku 5 podá Komise Radě vhodné návrhy na specializace ve farmacii, a zejména v nemocniční farmacii.
Rada posoudí tyto návrhy ve lhůtě jednoho roku.
Článek 4
Tato směrnice se rovněž vztahuje na státní příslušníky členských států, kteří v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [5] vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 směrnice 85/433/EHS v pracovním poměru.
Článek 5
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Setká-lise členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Farmaceutického výboru, zřízeného rozhodnutím Rady 75/320/EHS [6].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. září 1985
o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování v určitých činnostech v oboru farmacie
(85/433/EHS)
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, zejména její články 49 a 57,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy je od konce přechodného období zakázána veškerá diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb; že takto provedená zásada národního zacházení se zejména použije při vydávání povolení případně požadovaného pro přístup k určitým činnostem a rovněž pro zápis do profesních organizací či sdružení nebo členství v nich;
vzhledem k tomu, že se přesto zdá být žádoucí přijmout určitá ustanovení směřující k usnadnění účinného výkonu práva usazování;
vzhledem k tomu, že čl. 54 odst. 3 písm. h) Smlouvy o EHS stanoví, že členské státy nesmějí poskytovat žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování;
vzhledem k tomu, že čl. 57 odst. 1 Smlouvy o EHS stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci;
vzhledem k tomu, že je nezbytné s ohledem na současné rozdíly mezi vzděláním v oblasti farmacie poskytovaným v členských státech stanovit určitá koordinační opatření s cílem umožnit členským státům přistoupit k vzájemnému uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci; že tato koordinace je předmětem směrnice Rady 85/432/EHS ze dne 16. září 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se některých činností z oblasti farmacie [4];
vzhledem k tomu, že přístup k určitým činnostem v oblasti farmacie je v některých členských státech podmíněn vedle získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci získáním doplňující odborné zkušenosti; že postup členských států v této oblasti není dosud jednotný, je vhodné, aby se předešlo obtížím, uznat jako dostačující podmínku odpovídající praktickou zkušenost stejné délky, která byla získána v jiném členském státu;
vzhledem k tomu, že v rámci své vnitrostátní politiky v oblasti veřejného zdraví, která se zejména soustředí na dostatečné rozšíření léčiv na celém území státu, některé členské státy omezují počet nových lékáren, které by mohly být otevřeny, zatímco jiné členské státy žádné podobné předpisy nepřijaly; že je za těchto okolností předčasné stanovit, že účinky uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci se mají rovněž vztahovat na výkon činnosti farmaceuta, který je vedoucím lékárny otevřené pro veřejnost méně než tři roky; že Komise a Rada musí tento problém po určité době přezkoumat;
vzhledem k tomu, že pokud se týká akademického titulu, je vhodné povolit jeho užívání pouze v jazyce členského státu původu nebo posledního usazení, neboť směrnice o vzájemném uznávání diplomů nutně nezavádí věcnou rovnocennost vzdělání, kterého se tyto diplomy týkají;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uplatňování této směrnice vnitrostátními orgány mohou členské státy stanovit, že oprávněné osoby, které splňují podmínky vzdělání požadované touto směrnicí, zároveň se svým dokladem o vzdělání a odborné přípravě předloží osvědčení příslušných orgánů země původu nebo posledního usazení prokazující, že daný doklad o vzdělání a odborné přípravě je dokladem ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nedotýká právních a správních předpisů členských států, které zakazují společnostem výkon určitých činností nebo váží tento výkon na určité podmínky;
vzhledem k tomu, že je obtížné posoudit, v jakém rozsahu mohou být v současnosti předpisy směřující k usnadnění volného pohybu služeb farmaceutů přínosné; že za těchto okolností není prozatím vhodné takové předpisy přijímat;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s podmínkou bezúhonnosti a dobré pověsti je vhodné rozlišovat mezi požadavky, které je třeba splnit při přístupu k profesionální činnosti, a mezi požadavky pro výkon této činnosti;
vzhledem k tomu, že pokud jde o činnosti vykonávané v pracovním poměru, neobsahuje nařízení Rady (EHS) č.
1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [5] žádná zvláštní ustanovení týkající se bezúhonnosti a dobré pověsti, profesní kázně nebo používání označení pro tato povolání; že se podle členských států dotyčná pravidla vztahují nebo mohou vztahovat jak na osoby v pracovním poměru, tak na osoby samostatně výdělečně činné; že činnosti v členských státech podmíněné získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie vykonávají jak samostatně výdělečně činné osoby, tak osoby v pracovním poměru, případně osoby vykonávající tuto činnost v průběhu své profesionální dráhy v obou postaveních; že pro plnou podporu volného pohybu těchto odborníků uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na osoby v pracovním poměru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na činnosti, které v jednom nebo více členských státech podléhají požadavku na odbornou kvalifikaci vztahujícího se na přístup k těmto činnostem a na jejich výkon a které mohou vykonávat držitelé diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie uvedených v článku 4.
KAPITOLA II
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie
Článek 2
1. Každý členský stát uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 4 vydané státním příslušníkům členských států ostatními členskými státy v souladu s článkem 2 směrnice 85/432/EHS a přiznává těmto dokladům na svém území, pokud se jedná o přístup k činnostem uvedených v článku 1 a jejich výkon, stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 4, které sám vydává.
2. Členské státy však nejsou povinny přiznávat účinky diplomům, osvědčením a jiným dokladům o dosažené kvalifikaci uvedeným v odstavci 1 pro účely zřizování nových lékáren pro veřejnost.
Pro účely této směrnice se nově zřizovanými lékárnami rozumějí i lékárny otevřené méně než tři roky.
Pět let po uplynutí lhůty stanovené v článku 19 předloží Komise Radě zprávu o uplatňování prvního pododstavce členskými státy a o možnosti rozšířit účinky vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v odstavci 1.
Komise popřípadě předloží vhodné návrhy.
Článek 3
1. Odchylně od článku 2, a aniž je dotčen článek 45 aktu o přistoupení z roku 1979, je Řecká republika povinna přiznávat účinky uvedené v článku 2 diplomům, osvědčením a jiným dokladům o dosažené kvalifikaci, které byly vydány ostatními členskými státy, pouze pro výkon činností zmíněných v článku 1 v pracovním poměru v souladu s nařízením (EHS) č. 1612/68.
Dokud Řecká republika užívá této odchylky, a aniž je dotčen článek 45 aktu o přistoupení z roku 1979, jsou ostatní členské státy povinny přiznávat účinky uvedené v článku 2 osvědčením zmíněným v čl. 4 písm. d) pouze pro výkon činností uvedených v článku 1 v pracovním poměru v souladu s nařízením (EHS) č. 1612/68.
2. Deset let po uplynutí lhůty stanovené v článku 19 Komise předloží Radě vhodné návrhy na rozšíření účinků vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci s cílem usnadnit účinné uplatňování práva usazování mezi Řeckou republikou a ostatními členskými státy.
Rada rozhodne o těchto návrzích postupy stanovenými ve Smlouvě o EHS.
Článek 4
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 2 jsou
a) Belgii:
Le diplôme légal de phamacien/het wettelijk diploma van apoteker (zákonný diplom farmaceuta) vydaný fakultami lékařství a farmacie na vysokých školách, ústřední zkušební komisí nebo státními zkušebními komisemi vysokých škol;
b) Dánsku:
bevis for bestaet farmaceutisk kandidateksamen (osvědčení dokládající složení zkoušky z farmacie na vysoké škole);
c) ve Spolkové republice Německo:
1) Zeugnis über die Staatliche Pharmazeutische Prüfung (osvědčení o státní zkoušce z farmacie) vydané příslušnými orgány;
2) osvědčení příslušných orgánů Spolkové republiky Německo dokládající rovnocennost dokladů o vzdělání udělených od 8. května 1945 příslušnými orgány Německé demokratické republiky s doklady o vzdělání uvedenými v bodě 1);
d) Řecku:
(osvědčení dokládající způsobilost vykonávat činnost farmaceuta vydané příslušnými orgány po státní zkoušce);
e) ve Francii:
le diplôme d'État de pharmacien (státní diplom farmaceuta) vydávaný vysokými školami nebo le diplôme d'État de docteur en pharmacie (státní diplom doktora farmacie) vydávaný vysokými školami;
f) Irsku:
osvědčení Registered Pharmaceutical Chemist;
g) v Itálii:
Diplom nebo osvědčení opravňující k výkonu povolání farmaceuta získané po složení státní zkoušky;
h) v Lucembursku:
Státní diplom farmaceuta vydaný státní zkušební komisí a podepsaný ministrem školství;
i) v Nizozemsku:
Het getuigschrift van met goed gevolg afgelegd apothekersexamen (osvědčení dokládající úspěšné složení zkoušky farmaceuta);
j) ve Spojeném království:
Osvědčení Registered Pharmaceutical Chemist.
Článek 5
Je-li v členském státě přístup k některé z činností zmíněných v článku 1 nebo jejich výkon podmíněn vedle získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci uvedených v článku 4 i požadavkem na doplňující odbornou zkušenost, uznává dotyčný členský stát jako dostatečný důkaz potvrzení vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo posledního usazení dokládající, že zúčastněná osoba vykonávala dotyčné činnosti po stejnou dobu v členském státě původu nebo posledního usazení.
Toto uznávání se však nevztahuje na získání odborných zkušeností po dobu dvou let požadované v Lucemburském velkovévodství jako podmínka pro udělení státní koncese na provoz veřejné lékárny.
KAPITOLA III
Nabytá práva
Článek 6
Diplomy, osvědčení a jiné vysokoškolské nebo rovnocenné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie vydané státním příslušníkům členských států členskými státy, které nesplňují veškeré základní požadavky na odbornou přípravu uvedené v článku 2 směrnice 85/432/EHS, se považují za diplomy splňující tyto požadavky,
- dokládají-li vzdělání dokončené před provedením zmíněné směrnice, nebo
- dokládají-li vzdělání dokončené po provedení zmíněné směrnice, ale zahájené před ním,
a v obou případech,
- jsou-li doplněny potvrzením osvědčujícím, že jejich držitelé skutečně a v souladu se zákonem vykonávali v členském státě některou z činností uvedených v čl. 1 odst.
2 směrnice 85/432/EHS po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení a za podmínky, že je tato činnost dotyčným státem regulována.
KAPITOLA IV Užívání akademických titulů
Článek 7
1. Aniž je dotčen článek 14, zajistí hostitelské členské státy, aby státním příslušníkům členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2, 5 a 6, bylo uznáno právo užívat jejich zákonný akademický titul nebo popřípadě jeho zkratku udělený členským státem původu nebo posledního usazení, a to v jazyce tohoto státu.
Hostitelské členské státy mohou stanovit, že za tímto titulem musí následovat název a sídlo zařízení nebo zkušební komise, která jej udělila.
2. Je-li možné zaměnit akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení s titulem, který platí v hostitelském členském státě a vyžaduje zde další odbornou přípravu, kterou oprávněná osoba nezískala, může tento hostitelský členský stát stanovit, že tato osoba bude užívat svůj akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení ve vhodné podobě, kterou hostitelský členský stát určí.
KAPITOLA V
Ustanovení k usnadnění účinného výkonu práva usazování
Článek 8
1. Hostitelský členský stát, který požaduje od svých státních příslušníků pro první přístup k některé z činností uvedených v článku 1 důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států potvrzení prokazující splnění těchto podmínek bezúhonnosti nebo dobré pověsti vyžadovaných v uvedeném členském státě vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
2. Nepožaduje-li členský stát původu nebo posledního usazení pro přístup k dotyčné činnosti důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, může hostitelský členský stát požadovat od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení výpis z rejstříku trestů, nebo neexistuje-li, rovnocenný doklad vydaný příslušným orgánem členského státu původu nebo posledního usazení.
3. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro potvrzení nebo doklady, které vydaly.
4. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 9
1. Platí-li v hostitelském členském státě právní a správní předpisy, které se týkají zachovávání bezúhonnosti nebo dobré pověsti včetně ustanovení o kázeňských postizích v případě závažného profesního pochybení nebo odsouzení za trestný čin a které souvisejí s výkonem některé z činností uvedených v článku 1, předá členský stát původu nebo posledního usazení hostitelskému členskému státu nezbytné informace o opatřeních nebo kázeňských postizích profesní nebo správní povahy, které byly přijaty vůči dotyčné osobě, a o trestních postizích týkajících se výkonu povolání v členském státě původu nebo posledního usazení.
2. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit výkon dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro informace, které byly předány podle odstavce 1.
3. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 10
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo posledního usazení.
Nepožaduje-li členský stát původu nebo členský stát posledního usazení takové potvrzení pro přístup k dotyčné činnosti nebo její výkon, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení potvrzení vydané příslušným orgánem těchto států, které odpovídá potvrzením hostitelského členského státu.
Článek 11
Doklady uvedené v článcích 8, 9 a 10 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 12
1. Řízení o přijetí oprávněné osoby k přístupu k některé z činností uvedených v článku 1 podle článků 8, 9 a 10 musí být skončeno co nejdříve a nejpozději tři měsíce po předložení veškerých dokladů týkajících se dotyčné osoby, aniž tím jsou dotčeny lhůty, které mohou vyplynout z případného odvolání podaného v závěru tohoto řízení.
2. V případech uvedených v čl. 8 odst. 3 a čl. 9 odst. 2 staví žádost o přezkum běh lhůty uvedené v odstavci 1.
Dotázaný členský stát původu nebo posledního usazení musí odpovědět ve lhůtě tří měsíců.
Hostitelský členský stát po obdržení odpovědi nebo po uplynutí zmíněné lhůty pokračuje v řízení podle odstavce 1.
Článek 13
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
Článek 14
Je-li v hostitelském členském státě užívání profesního označení týkajícího se některé z činností uvedených v odstavci 1 právně upraveno, mají státní příslušníci ostatních členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2, 5 a 6, profesní označení hostitelského členského státu, které v tomto státě odpovídá jeho podmínkám pro vzdělání, a používají jeho zkratku.
Článek 15
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily oprávněným osobám získat informace o právní úpravě zdravotnictví a sociálního zabezpečení a popřípadě o pravidlech profesní etiky v hostitelském členském státě.
Pro tento účel mohou zřídit informační střediska, kde mohou oprávněné osoby získat nezbytné informace.
Hostitelský členský stát může oprávněné osobě, která je v něm usazena, uložit povinnost tato střediska kontaktovat.
2. Členské státy mohou zřídit střediska uvedená v odstavci 1 při příslušných orgánech a subjektech, které určí ve lhůtě stanovené v čl. 19 odst. 1.
3. Členské státy zajistí, aby si oprávněné osoby ve svém zájmu a v zájmu svých pacientů případně osvojily jazykové znalosti nezbytné k výkonu jejich odborné činnosti v hostitelském členském státě.
KAPITOLA VI
Závěrečná ustanovení
Článek 16
V případě odůvodněných pochybností může hostitelský členský stát požadovat od příslušných orgánů jiného členského státu potvrzení pravosti diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v tomto jiném členském státě a uvedených v kapitolách II a III a rovněž potvrzení skutečnosti, že oprávněná osoba splnila veškeré podmínky odborné přípravy stanovené ve směrnici 85/432/EHS.
Článek 17
Členské státy určí ve lhůtě stanovené v čl. 19 odst. 1 orgány a subjekty oprávněné k vydávání nebo přijímání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a rovněž určí dokumenty a informace uvedené v této směrnici a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 18
Tato směrnice se vztahuje rovněž na státní příslušníky členských států, kteří v souladu se nařízením (EHS) č. 1612/68 vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 v pracovním poměru.
Článek 19
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí před 1. říjnem 1987. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Setká-li členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Farmaceutického výboru, zřízeného rozhodnutím 75/320/EHS [6].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 21
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 1. října 1985,
kterou se pošesté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (PCB/PCT)
(85/467/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že polychlorované bifenyly (PCB) a polychlorované terfenyly (PCT) mohou představovat vážná rizika pro zdraví a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že přes omezení používání PCB a PCT, které zavedla směrnice 76/769/EHS [3] naposledy pozměněná směrnicí 83/478/EHS [4], nebyly obecně zjištěny jakékoli známky výrazného poklesu znečistění životního prostředí PCB a PCT a že v případě požáru mohou být uvolněny vysoce toxické emise; že prahová hodnota 0,1 % hmot.
PCB a PCT v přípravcích, která je stanovena směrnicí 76/769/EHS, musí být proto podstatně snížena;
vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 76/769/EHS byly vyvinuty náhradní látky, které jsou považovány za méně nebezpečné pro člověka a životní prostředí; že proto již není za stávajících okolností další uvádění PCB a PCT na trh odůvodněné, kromě některých výjimečných případů omezeného trvání;
vzhledem k tomu, že používání PCB a PCT v určitých zařízeních a přístrojích, které jsou v současné době v provozu, zůstává povoleno až do jejich zneškodnění nebo do konce životnosti těchto zařízení nebo přístrojů; že členské státy mohou přesto zakázat používání PCB a PCT na svém území před koncem životnosti těchto zařízení nebo přístrojů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí umožnit členským státům při splnění určitých podmínek povolovat výjimky ze zákazu používání PCB a PCT jako základních výrobků a meziproduktů, zejména pokud se domnívají, že to nepředstavuje nebezpečí pro veřejné zdraví a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že obecnější zákaz používání PCB a PCT není v tomto období proveditelný; že je však tato směrnice významným krokem k takovému zákazu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. V příloze I směrnice 76/769/EHS se bod 1 nahrazuje textem uvedeným v příloze této směrnice.
2. Příloha II směrnice 76/769/EHS se mění takto:
- dosavadní příloha II se označuje jako příloha II, část A,
- doplňuje se nová část B, která zní:
"B. Zvláštní ustanovení týkající se označování výrobků obsahujících PCB a PCT
Aniž jsou dotčena ustanovení jiných směrnic o označování nebezpečných látek a přípravků, mohou členské státy vyžadovat, aby přístroje a zařízení obsahující PCB nebo PCT byly rovněž vybaveny návodem na zneškodnění PCB a PCT, na údržbu a používání přístrojů a zařízení, které tyto látky obsahují.
Tento návod musí být vodorovně čitelný, když je předmět obsahující PCB nebo PCT v běžné poloze.
Nápis musí zřetelně vystupovat ze svého pozadí.
Členské státy mohou požadovat, aby byl nápis uveden v jazyce používaném na jejich území."
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Čtvrtá směrnice Komise
ze dne 11. října 1985
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
(85/490/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 85/391/EHS [2], a zejména na čl.
8 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se ve směrnici 76/768/EHS stanoví úřední zkoušení kosmetických prostředků s cílem zajistit dodržení podmínek předepsaných předpisy Společenství, které se týkají složení kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že by všechny nezbytné metody analýzy měly být stanoveny co nejdříve; že tři kroky k dosažení tohoto cíle již byly učiněny definováním některých metod ve směrnicích Komise 80/1335/EHS [3], 82/434/EHS [4] a 83/514/EHS [5] a čtvrtý krok spočívá v definování metod pro důkaz a stanovení 2,3dihydroxypropyl4aminobenzoátu (glycerol1-(4-aminobenzoátu)), stanovení chlorbutanolu, důkaz a stanovení chininu, důkaz a stanovení anorganických siřičitanů a hydrogensiřičitanů, důkaz a stanovení chlorečnanů alkalických kovů a důkaz a stanovení jodičnanu sodného;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnice 76/768/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zajištění toho, aby se při úředním zkoušení kosmetických prostředků:
- důkaz a stanovení 2,3dihydroxypropyl4aminobenzoátu (glycerol1-(4-aminobenzoátu)),
- stanovení chlorbutanolu,
- důkaz a stanovení chininu,
- důkaz a stanovení anorganických siřičitanů a hydrogensiřičitanů,
- důkaz a stanovení chlorečnanů alkalických kovů a
- důkaz a stanovení jodičnanu sodného
prováděly metodami popsanými v příloze.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Komise
ze dne 25. října 1985
o metodách pro analýzu potravinářských kaseinů a kaseinátů
(85/503/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 83/417/EHS ze dne 25. července 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých druhů mléčných bílkovin (kaseinů a kaseinátů) určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl.
9 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 9 písm. b) směrnice 83/417/EHS požaduje stanovení analytických metod ke kontrole složení některých potravinářských kaseinů a kaseinátů;
vzhledem k tomu, že je možné přijmout počáteční řadu metod, jejichž studium bylo ukončeno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby analýzy nezbytné pro ověření kritérií stanovených v příloze I byly prováděny metodami popsanými v příloze II.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. května 1987. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Druhá Směrnice Komise
ze dne 6. listopadu 1985,
kterou se mění příloha směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(85/509/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 84/443/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že je nadbytečné požadovat, aby na etiketě nebo na obalu krmných směsí byla uváděna poznámka "vedlejší produkty z výroby kyseliny L-glutamové" nebo "vedlejší produkty z výroby L-lysinu" vzhledem k tomu, že ostatní požadavky týkající se prohlášení těchto produktů jsou dostačující k jejich charakteristice;
vzhledem k tomu, že studie provedené u některých aminokyselin prokázaly, že tyto produkty odpovídají požadavkům směrnice 82/471/EHS; že jejich používání ve výživě zvířat může být proto za určitých podmínek povoleno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními článku 1 nejpozději do 30. června 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. listopadu 1985,
kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky
(85/511/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním z úkolů Společenství ve veterinární oblasti je zlepšení zdravotního stavu hospodářských zvířat a tím i zvýšení výnosnosti chovu těchto zvířat;
vzhledem k tomu, že vypuknutí slintavky a kulhavky může rychle nabýt rozměrů nákazy, způsobovat úhyny a závažné potíže výrazně snižující výnosnost chovu prasat a přežvýkavců jako celku;
vzhledem k tomu, že co nejdříve po vyslovení podezření na slintavku a kulhavku musí být přijata opatření k neprodlenému a účinnému tlumení, která se uplatňují bezprostředně po potvrzení výskytu; že tato opatření musí být příslušnými orgány upravována podle toho, zda země provádí na celém svém území nebo na jeho části profylaktický očkovací program; že členské země, které takový program používají, mohou za určitých podmínek povolit, aby zvířata s dostatečnou poočkovací imunitou proti viru slintavky a kulhavky nemusela být poražena;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zabránit jakémukoli rozšíření nákazy co nejdříve po jejím vypuknutí pečlivou kontrolou přemísťování zvířat a používání produktů, které mohou být kontaminovány, a kde je to vhodné, i očkováním;
vzhledem k tomu, že diagnostika nákazy a identifikace příslušného viru musí být prováděna pod dozorem příslušných laboratoří, jejichž spolupráci musí zajistit referenční laboratoř určená Společenstvím;
vzhledem k tomu, že očkovací látka používaná k nouzovému očkování se musí ověřovat ohledně účinnosti a neškodnosti, zajišťuje koordinaci specializovaný ústav určený Společenstvím; že je potřeba provádět speciální koordinovaná opatření tam, kde jsou zjištěny takové typy a varianty viru, proti nimž očkovací látky obvykle používané ve Společenství neposkytují dostatečnou ochranu; že je proto nezbytné vytvořit pro členské státy, které očkují, návrh víceletých plánů očkování, které se posuzují a případně koordinují v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba vytvořit pravidla pro úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že opatření zavedená touto směrnicí jsou pouze experimentální povahy a že tedy musí být vzhledem k vývoji situace přezkoumávána,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice definuje minimální opatření Společenství, která mají být použita v případě vzplanutí slintavky a kulhavky jakéhokoliv typu viru, a to bez dotčení předpisů Společenství upravujících obchod uvnitř Společenství.
Tato směrnice se nedotýká politiky členských států pro profylaktické očkování.
Článek 2
Pro účely této směrnice se přiměřeně používají definice uvedené v článku 2 směrnice 64/432/EHS [4].
Kromě toho se rozumí:
a) "zvířetem vnímavého druhu" jakýkoli domácí nebo volně žijící přežvýkavec nebo prase, přítomný(é) v hospodářství;
b) "vnímavým zvířetem" jakékoli zvíře vnímavého druhu, které není očkováno nebo které je očkováno, ale jehož imunitní ochranu příslušný orgán považuje za nedostatečnou;
c) "nakaženým zvířetem" jakékoli zvíře vnímavého druhu, u něhož:
- byly zjištěny klinické příznaky nebo postmortální změny odpovídající změnám při slintavce a kulhavce nebo
- výskyt slintavky a kulhavky byl úředně potvrzen laboratorním vyšetřením;
d) "zvířetem podezřelým z infekce" jakékoli zvíře vnímavého druhu vykazující takové klinické příznaky nebo postmortální změny, které opravňují k podezření na slintavku a kulhavku;
e) "zvířetem podezřelým z kontaminace" každé zvíře vnímavého druhu, které mohlo podle získaných epizootologických informací přijít přímo nebo nepřímo do styku se slintavkovým virem.
Článek 3
Členské státy zajistí povinné a neprodlené oznámení výskytu slintavky a kulhavky nebo podezření na slintavku a kulhavku příslušnému orgánu v souladu se směrnicí 82/894/EHS [5].
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby v případě, že se v hospodářství vyskytuje jedno nebo více zvířat podezřelých z infekce nebo z konta minace, bylo neprodleně provedeno úřední šetření, které potvrdí nebo vyloučí přítomnost slintavky a kulhavky, a zejména zajistí, aby úřední veterinární lékař odebral nebo nechal odebrat odpovídající vzorky k laboratornímu vyšetření.
Co nejdříve po oznámení podezření na nákazu nařídí příslušný orgán nad hospodářstvím úřední dozor, a zejména nařídí, aby:
- byly zjištěny počty všech kategorií zvířat vnímavých druhů a aby v rámci každé z těchto kategorií byl zjištěn počet zvířat uhynulých, nakažených nebo z infekce či z kontaminace podezřelých; sčítání je třeba provádět denně tak, aby se zjistil počet narozených i uhynulých zvířat v období podezření; údaje o sčítání musí být předloženy na vyžádání a mohou být při každé kontrole prověřovány,
- všechna zvířata vnímavých druhů v hospodářství byla umístěna ve svých stájích nebo na jiných místech umožňujících jejich izolaci,
- zvířata vnímavých druhů do hospodářství ani nevstupovala ani hospodářství neopouštěla,
- zvířata ostatních živočišných druhů bez povolení příslušného orgánu do hospodářství ani nevstupovala ani hospodářství neopouštěla,
- byl z hospodářství zakázán odvoz masa nebo mrtvých těl zvířat vnímavých druhů a také krmiv, nářadí, předmětů nebo jiných materiálů, jako jsou vlna, odpady nebo výměšky, kterými by mohl být virus slintavky a kulhavky přenesen, vyjma případů povolených příslušným orgánem,
- byl z hospodářství zakázán odvoz mléka; při potížích se skladováním v hospodářství může příslušný orgán povolit přepravu mléka pod veterinárním dozorem do zařízení na ošetření, kde bude provedeno tepelné ošetření zabezpečující zničení slintavkového viru,
- pohyb osob do a z hospodářství podléhal povolení příslušného orgánu,
- vjezd a výjezd vozidel z hospodářství podléhal povolení příslušného orgánu, který stanoví podmínky zamezující šíření slintavkového viru,
- ve vchodech do hospodářství a do stájí se zvířaty vnímavých druhů, stejně jako ve východech z nich, byly používány vhodné způsoby dezinfekce,
- v souladu se články 7 a 8 se provádělo epizootologické šetření.
2. Příslušný orgán může rozšířit působnost opatření uvedených v odstavci 1 i na bezprostředně sousedící hospodářství v případě, že jejich umístění, prostorové uspořádání nebo kontakty se zvířaty z hospodářství, kde se nákaza vyskytuje nebo je na ni podezření, nevylučují možnost podezření z kontaminace.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 budou zrušena až po úředním odvolání podezření na slintavku a kulhavku.
Článek 5
Jakmile je potvrzeno, že se v hospodářství nachází jedno nebo více zvířat definovaných v čl. 2 písm. c), příslušný orgán přijme tato opatření:
1. úřední veterinární lékař odebere nebo nechá odebrat přiměřené vzorky k vyšetření v laboratoři uvedené v příloze, pokud tyto vzorky nebyly odebrány a vyšetřeny v souladu s čl. 4 odst. 1 prvním pododstavcem již během období podezření;
2. kromě opatření uvedených v čl. 4 odst. 1 jsou bez prodlení přijata další opatření:
a) v členských státech nebo oblastech, v nichž je očkování zakázáno,
- všechna zvířata vnímavých druhů v hospodářství jsou pod úředním dozorem na místě usmrcena způsobem, který zabrání jakémukoli nebezpečí šíření slintavkového viru,
- všechna výše uvedená zvířata jsou po usmrcení pod úředním dozorem zlikvidována způsobem, který zabrání jakémukoli nebezpečí šíření slintavkového viru,
- maso ze zvířat vnímavých druhů pocházejících z hospodářství a poražených v období mezi pravděpodobným zavlečením nákazy do hospodářství a zavedením úředních opatření je dohledáno a pod úředním dozorem zlikvidováno způsobem, který zabrání jakémukoli nebezpečí šíření slintavkového viru,
- mrtvá těla zvířat vnímavých druhů uhynulých v hospodářství jsou pod úředním dozorem zlikvidována způsobem, který zabrání jakémukoli nebezpečí šíření slintavkového viru,
- všechny předměty a materiály uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci páté odrážce jsou zlikvidovány nebo ošetřeny způsobem, který zajišťuje zničení slintavkového viru; veškeré používané postupy musí být v souladu s pokyny úředního veterinárního lékaře,
- mléko a mléčné výrobky jsou zlikvidovány způsobem, který zabrání jakémukoli nebezpečí šíření slintavkového viru,
- po odstranění zvířat vnímavých druhů a materiálů, uvedených v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci páté odrážce, se v souladu s článkem 10 čistí a dezinfikují stáje, jejich okolí, dopravní prostředky použité k přepravě takových zvířat a všechno vybavení, které mohlo být kontaminováno,
- zvířata vnímavých druhů mohou být zařazena do hospodářství nejdříve za 21 dnů po dokončení očisty a dezinfekce, provedených v souladu s článkem 10,
- v souladu se články 7 a 8 se provádí epizootologické šetření;
b) v členských státech nebo regionech s očkovací politikou podle článku 14:
i) - všechna zvířata vnímavých druhů v hospodářství jsou usmrcena a zlikvidována pod úředním dozorem; členské státy přijmou při usmrcení a likvidaci zvířat opatření potřebná k vyloučení veškerých rizik perzistence a šíření slintavky a kulhavky a škodlivých účinků na okolní prostředí; zejména pokud se neusmrcuje na místě, musí se přeprava zvířat provádět vozidly zvlášť vybavenými tak, aby se zabránilo jakémukoliv nebezpečí šíření slintavkového viru,
- po určení typu, subtypu nebo varianty viru nebo když lze na základě informací a epizootiologických údajů konstatovat, že použité očkovací látky zaručují spolehlivou imunitu při dotyčném typu, subtypu popřípadě dotyčné variantě viru, mohou členské státy
- porážku a likvidaci omezit na vnímavá zvířata,
- povolit, aby bylo maso a mléko zvířat, která ani nejsou nakažena slintavkou a kulhavkou ani nejsou podezřelá z infekce, pod veterinárním dozorem podrobeno vhodnému tepelnému ošetření;
ii) současně s opatřeními podle bodu i) je provedena očkování nebo přeočkování zbývajících zvířat podle čl. 13 odst. 1;
iii) opatření podle písmene a) třetí, čtvrté a páté odrážky a — kromě tepelného ošetření v případě podle bodu i) — opatření podle písmene a) šesté odrážky se použijí přiměřeně;
3. ustanovení uvedená v odstavci 1 se nepoužijí v případě výskytu druhotného ohniska, které epizootiologicky souvisí s prvotním ohniskem, ve kterém již byly vzorky odebrány;
4. příslušný orgán může rozšířit působnost opatření uvedených v odstavci 1 i na bezprostředně sousedící hospodářství v případě, že jejich umístění, prostorové uspořádání nebo kontakty se zvířaty z hospodářství, kde se nákaza vyskytuje, nevylučují možnost podezření z kontaminace.
Článek 6 1. V případě, že hospodářství sestává ze dvou nebo více oddělených produkčních jednotek, může příslušný orgán u zdravých produkčních jednotek v rámci zamořeného hospodářství upustit od požadavků uvedených v čl. 5 bod 2 písm. a) první a druhé odrážce a písm. b) bodu i), pokud úřední veterinární lékař potvrdil, že struktura a velikost těchto produkčních jednotek a prováděné činnosti a rovněž způsob ustájení, ošetřování a krmení, jsou zcela provozně odděleny tak, že nemůže dojít k šíření slintavkového viru z jedné jednotky do jiné.
Za předpokladu, že dojení krav z každé jednotky je prováděno zcela odděleně, lze použít stejná opatření a lze uplatnit odchylky od požadavků uvedených v čl. 5 bodu 2 písm. a) šesté odrážce i na mléčná hospodářství.
2. Při použití odstavce 1 členské státy stanoví prováděcí pravidla odpovídající poskytovaným veterinárním zárukám.
Uvědomí o tom Komisi.
3. V souladu s postupem stanoveným v článku 16 může být rozhodnuto o změně opatření uvedených v odstavci 2, aby byla zajištěna jejich koordinace s opatřeními přijatými členskými státy.
Článek 7
Epizootologické šetření sleduje:
- délku období, během něhož slintavka a kulhavka mohla již být v hospodářství přítomna před jejím vyhlášením nebo před vyslovením podezření na ni,
- možný zdroj slintavky a kulhavky v hospodářství a zjištění dalších hospodářství se zvířaty vnímavých druhů, která by mohla být nakažena nebo kontaminována ze stejného zdroje,
- pohyb osob, dopravních prostředků a předmětů, uvedených v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci páté odrážce, které by mohly přenášet slintavkový virus do dotyčných hospodářství nebo z dotyčných hospodářství.
Článek 8
1. a) hospodářství, z nichž podle zjištění nebo předpokladu úředního veterinárního lékaře založeného na potvrzených údajích mohla být slintavka a kulhavka zavlečena do některého hospodářství ve smyslu článku 4 osobami, zvířaty nebo vozidly nebo jiným způsobem, a hospodářství, do nichž podle zjištění nebo předpokladu úředního veterinárního lékaře, založeného na potvrzených údajích, mohla být slintavka a kulhavka stejným způsobem zavlečena z některého hospodářství ve smyslu článku 4, se podřídí úřednímu dozoru podle článku 4; tento dozor se zruší teprve tehdy, až je podezření na slintavku a kulhavku v hospodářství uvedeném v článku 4 úředně vyvráceno;
b) hospodářství, z nichž podle zjištění nebo předpokladu úředního veterinárního lékaře, založeného na potvrzených údajích, mohla být slintavka a kulhavka zavlečena do některého hospodářství ve smyslu článku 5 osobami, zvířaty nebo vozidly nebo jiným způsobem, se podřídí úřednímu dozoru podle článku 4;
c) hospodářství, do nichž podle zjištění nebo předpokladu úředního veterinárního lékaře, založeného na potvrzených údajích, mohla být slintavka a kulhavka zavlečena z některého hospodářství ve smyslu článku 5 osobami, zvířaty nebo vozidly nebo jiným způsobem, se podřídí ustanovením článku 4.
2. Pokud hospodářství podléhá ustanovením odstavce 1, příslušný orgán zakáže odsun zvířat z hospodářství, s výjimkou přímé přepravy na jatky nacházející se pod úředním dozorem za účelem nucené porážky, a to po dobu 15 dnů v případě hospodářství uvedených v odst. 1 písm. a) a b) a po dobu 21 dnů v případě hospodářství uvedených v odst. 1 písm. c). Před vydáním takového povolení musí úřední veterinární lékař vyšetřit stádo a potvrdit, že žádné zvíře není podezřelé z infekce.
3. Pokud to okolnosti dovolují, může příslušný orgán omezit působnost opatření stanovených v odst. 1 písm a) a b) na část hospodářství a na zvířata, která se nacházejí v této části, a to za předpokladu, že tato zvířata jsou ustájena, ošetřována a krmena zcela odděleně.
Článek 9
1. Členské státy zajistí, aby po úředním potvrzení diagnózy slintavky a kulhavky příslušný orgán vymezil kolem zamořeného hospodářství ochranné pásmo o poloměru minimálně 3 kilometry a pásmo dozoru o poloměru minimálně 10 kilometrů.
Stanovení pásem musí brát v úvahu přirozené hranice a možnost kontroly.
2. a) V ochranném pásmu jsou uplatňována tato opatření:
- musí se provést sčítání všech hospodářství se zvířaty vnímavých druhů; tato hospodářství musí podléhat pravidelným veterinárním prohlídkám,
- je zakázán pohyb zvířat vnímavých druhů na veřejných nebo soukromých cestách, s výjimkou obslužných cest v rámci hospodářství, - zvířata vnímavých druhů nesmí po dobu prvních 15 dnů trvání nákazy opustit hospodářství, ve kterém se nacházejí, s výjimkou přímého přemístění pod úředním dozorem na nucenou porážku do jatek umístěných v ochranném pásmu, nebo nejsou-li v ochranném pásmu žádná jatka pod veterinárním dozorem, přepraví se zvířata do jatek určených příslušným orgánem.
Takové přemístění může být povoleno příslušným orgánem pouze poté, kdy úřední veterinární lékař na základě vyšetření všech zvířat vnímavých druhů v hospodářství vyloučil přítomnost zvířat podezřelých z infekce,
- zákaz připouštění zvířat, při němž dochází k jejich přemístění,
- po dobu prvních 15 dnů jsou zakázány umělé inseminace mimo inseminace prováděné provozovatelem hospodářství semenem, které je na farmě nebo je zasláno přímo z inseminační stanice,
- zákaz trhů, výstav, přehlídek nebo jiného shromažďování vnímavých zvířat, včetně sběru a distribuce,
- aniž je dotčen požadavek druhé věty třetí odrážky, je zakázána přeprava zvířat vnímavých druhů, s výjimkou tranzitu po hlavních silnicích nebo železnicích.
b) Opatření v ochranném pásmu musí být dodržována po dobu nejméně 15 dnů po vyřazení všech zvířat uvedených v článku 5 z hospodářství a po předběžné očistě a dezinfekci hospodářství v souladu s článkem 10.
Přesto však opatření popsaná v odstavci 3 pro pásmo dozoru se v ochranném pásmu použijí po dobu stanovenou v odst. 3 písm. b).
3. a) V pásmu dozoru jsou uplatňována tato opatření:
- je provedeno sčítání všech hospodářství se zvířaty vnímavých druhů,
- je zakázán pohyb zvířat vnímavých druhů po veřejných cestách, s výjimkou jejich vyhánění na pastvu,
- přemísťování zvířat vnímavých druhů uvnitř pásma dozoru podléhá schválení příslušného orgánu,
- zvířata nesmí opustit pásmo dozoru po dobu prvních 15 dnů.
Mezi 15. a 30. dnem nesmí opustit zvířata toto pásmo s výjimkou přímého přemístění pod úředním dozorem na jatky za účelem nutného poražení.
Takové přemístění může být povoleno příslušným orgánem pouze poté, kdy úřední veterinární lékař na základě vyšetření všech dotyčných zvířat vyloučil přítomnost zvířat podezřelých z infekce,
- zákaz připouštění zvířat, při němž dochází k jejich přemístění,
- zákaz trhů, výstav, přehlídek nebo jiného shromažďování vnímavých zvířat.
b) Opatření v pásmu dozoru jsou dodržována nejméně 30 dnů po vyřazení všech zvířat uvedených v článku 5 z hospodářství a po provedení předběžné očisty a dezinfekce v souladu s článkem 10.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby:
- používané dezinfekční prostředky a jejich koncentrace byly úředně schváleny příslušným orgánem,
- očista a dezinfekce byly provedeny pod úředním dozorem v souladu s pokyny úředního veterinárního lékaře.
Článek 11
1. Členské státy zajistí, aby:
- laboratorní vyšetření zaměřená na prokázání slintavky a kulhavky byla prováděna v národní laboratoři uvedené v příloze; příloha může být upravena nebo doplněna postupem podle článku 17.
Toto laboratorní vyšetření musí v případě nutnosti a zejména v případě prvního výskytu nákazy upřesnit typ, podtyp a případně variantu příslušného viru a může být v případě potřeby potvrzeno referenční laboratoří určenou Společenstvím,
- jedna z národních laboratoří uvedených v příloze I byla odpovědná za koordinaci standardů a diagnostických metod v každém členském státě,
- národní laboratoře uvedené v první odrážce byly v kontaktu s referenční laboratoří určenou Společenstvím.
2. Do 1. ledna 1987 určí Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise referenční laboratoř uvedenou v odstavci 1 a rozhodne o jejích pravomocích a prováděcích pravidlech k odst.
1 druhé odrážce.
Článek 12 Členské státy zajistí, aby:
- zvířata vnímavých druhů přemísťovaná mimo hospodářství, ve kterém jsou chována, byla označena způsobem, který umožňuje rychle zjistit jejich hospodářství původu nebo hospodářství, odkud zvířata přišla, a jejich přemísťování.
Přesto však pro určité kategorie zvířat, a aniž je dotčen článek 13 směrnice Rady 80/217/EHS ze dne 22. ledna 1980, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [6], ve znění směrnice 84/645/EHS [7], může příslušný orgán za určitých okolností a. s. ohledem na veterinární situaci povolit použití jiných způsobů umožňujících rychle zjistit hospodářství původu nebo hospodářství, odkud zvířata přišla, a jejich přemísťování.
Způsoby identifikace zvířat nebo zjišťování jejich hospodářství původu nebo hospodářství, odkud zvířata přišla, stanoví příslušný orgán,
- vlastník nebo držitel zvířat poskytl příslušnému orgánu na jeho žádost informace o zvířatech, která do jeho hospodářství vstoupila nebo je opustila,
- všechny osoby, které se účastní přepravy zvířat vnímavých druhů nebo jejich uvádění na trh, byly schopny sdělit příslušnému orgánu informace o jejich přepravě nebo uvedení na trh a uvést veškeré skutečnosti vztahující se k těmto informacím.
Článek 13
1. Při diagnóze slintavky a kulhavky v hospodářství je možno opatření k tlumení nákazy doplnit očkováním zvířat vnímavých druhů v hospodářstvích ohrožených nakažením uvnitř zeměpisného území stanoveného příslušným orgánem.
2. V případě podle odstavce 1 členské státy zajistí, aby
a) aniž je dotčena odchylka podle čl. 5 odst. 2 písm. b) bodu i) druhé odrážky a aniž jsou dotčeny předpisy jednotlivých států, které stanoví profylaktické očkování proti slintavce a kulhavce některých nebo všech zvířat vnímavých druhů na celém území nebo na části tohoto území, byla zakázána očkování nebo přeočkování zvířat vnímavých druhů v hospodářstvích uvedených v článku 4;
b) bylo zakázáno používání injekce séra;
c) typ použité očkovací látky proti slintavce a kulhavce a způsob její aplikace byly v souladu s obecnými doporučeními rozhodnutými postupem podle článku 16;
d) použitá očkovací látka byla příslušným orgánem připuštěna na základě kontrol laboratoří jednotlivých států, jejichž činnost je koordinována speciálním ústavem určeným podle čl. 14 odst. 3;
e) očkovací látky dovezené ze třetích zemí odpovídaly předpisům podle písmene c) a byly kontrolovány podle písmene d).
Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanoví podmínky pro koordinaci standardů a pro kontrolu očkovacích látek na území Společenství.
3. Pokud se objeví typy, subtypy nebo varianty viru, proti nimž obvykle používané očkovací látky neposkytují žádnou nebo poskytují jen nedostatečnou ochranu, uvědomí příslušný členský stát neprodleně Komisi a ostatní členské státy a sdělí jim, jaká naléhavá opatření k přizpůsobení složení očkovacích látek a jejich použití považuje za nutné.
4. Pokud se ukáže, že je nezbytné přijmout opatření Společenství, přijmou se s ohledem na výše zmíněná opatření jednotlivých států postupem podle článku 16.
Článek 14
1. Členské státy, které povolí profylaktické očkování proti slintavce a kulhavce, vytvoří víceletý plán očkování, který předloží Komisi a ostatním členským státům v rámci Stálého veterinárního výboru.
Tento plán bude obsahovat tyto údaje:
i) - četnost očkování,
- podmínky a postupy výroby a kontroly očkovacích látek, které se mají použít v různých možných případech a okolnostech propuknutí slintavky a kulhavky,
- standardní hodnocení ochranného účinku,
- kontrolu zkřížené imunity k variantám,
- druhy a kategorie zvířat, které mají být podrobeny programu očkování,
- procedury kontroly distribuce, konzervace, uskladňování a použití očkovacích látek;
ii) - použité typy viru,
- znaky a složení každé použité očkovací látky.
2. Pro zajištění účinnosti opatření podle odstavce 1 bod i), přijatých členskými státy v rámci jejich vnitrostátních plánů očkování proti slintavce a kulhavce, budou tato koordinována postupem podle článku 16.
3. Rada do 1. ledna 1987 kvalifikovanou většinou na návrh Komise určí specializovaný ústav podle článku 13 a vymezí jeho pravomoci, jakož i pravomoci ústavu pověřeného kontrolou očkovacích látek a zkřížené imunity.
4. Komise do 1. ledna 1989 předloží Radě zprávu, podle potřeby doplněnou návrhy pravidel pro výrobu a distribuci očkovacích látek proti slintavce a kulhavce, společně s návrhy na vytvoření rezervy očkovacích látek proti slintavce a kulhavce na úrovni Společenství.
Článek 15
Pokud slintavka a kulhavka nabude na území některého členského státu znepokojivých rozměrů a přes přijatá opatření, zejména opatření podle článku 13, se stane natolik rozšířenou, že se rozšíří daleko za hranice očkovaného území, může členský stát, který na svém celém území nebo na části tohoto území neprovádí žádné preventivní očkování, tyto očkování na celém svém území nebo na části tohoto území nechat provést a použít opatření podle čl.
5 bodu 2 písm. b). Uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
Článek 16
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [8] (dále jen "výbor"), neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha postupem podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením do 2 dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha postupem podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda výboru nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 18
Rada do 1. ledna 1990 na základě zprávy Komise o zkušenostech získaných při tlumení slintavky a kulhavky, doplněné v případě potřeby dalšími návrhy, přezkoumá situaci s cílem další harmonizace v této oblasti.
Článek 19
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1987.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1985,
kterou se stanoví seznam simulantů pro použití při zkoušení migrace složek materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami
(85/572/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/711/EHS ze dne 18. října 1982, kterou se stanoví základní pravidla nezbytná pro zkoušení migrace složek z materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na čl. 2 odst.
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že podle čl.
2 odst. 3 směrnice 82/711/EHS ve spojení s první odrážkou kapitoly 1 bodu 2 přílohy výše uvedené směrnice by měly být stanoveny vhodné simulanty pro provádění zkoušek migrace u materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s jedinou potravinou nebo s určitou skupinou potravin;
vzhledem k tomu, že by neměla být vyloučena možnost podle potřeby použít pro zkoušení migrace metodu, která není stanovena v této směrnici;
vzhledem k tomu, že při stanovení vhodných simulantů musí být zohledněno zejména chemické složení potraviny a její fyzikální vlastnosti;
vzhledem k tomu, že pro určité potraviny obsahující tuk jsou výsledky získané při zkouškách migrace se simulantem vyšší než výsledky získané při zkouškách migrace s potravinou samotnou, a že tyto výsledky by měly být upraveny "redukčním faktorem" přiměřeným danému případu; že v určitých zvláštních případech, zejména v případech materiálů a předmětů ve styku s potravinami obsahujícími na svém povrchu tuky, jsou vhodné analytické metody důležité pro uplatňování této směrnice;
vzhledem k tomu, že přizpůsobení této směrnice technickému pokroku představuje prováděcí opatření, jehož přijetí by mělo být za účelem zjednodušení a urychlení postupu v zásadě svěřeno Komisi;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení předpisů týkajících se materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami, by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady 69/414/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V souladu s čl. 2 odst. 3 směrnice 82/711/EHS jsou simulanty, které mají být použity pro zkoušení migrace složek materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s jedinou potravinou nebo s určitou skupinou potravin, a koncentrace těchto simulantů uvedeny v příloze.
Článek 2
Odchylně od článku 1 mohou být v seznamu látek, jejichž použití je povoleno při vyloučení všech ostatních, podle potřeby stanoveny postupy zkoušení migrace určitých složek materiálů a předmětů z plastů, které se liší od postupů stanovených v příloze.
Článek 3
Změny, které mají být provedeny s ohledem na pokrok ve vědeckých a technických znalostech v příloze této směrnice, se přijímají postupem stanoveným v článku 10 směrnice 76/893/EHS [6].
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do okamžiku, kdy přijmou opatření k provedení směrnice 82/711/EHS.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1985, kterou se mění směrnice 78/1035/EHS o osvobození zboží dováženého v malých zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od daní (85/576/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3], vzhledem k tomu, že osvobození od daní podle směrnice 78/1035/EHS [4] ve znění směrnice 81/933/EHS [5] na zboží dovážené v malých zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí nebylo od přijetí směrnice 81/933/EHS změněno, což z důvodu vzrůstu spotřebních cen vedlo ke snížení reálné hodnoty osvobození; že je třeba tuto skutečnost napravit;
vzhledem k tomu, že pálenka z cukrové třtiny, saké a další podobné nápoje mohou být přiřazeny k nápojům s obsahem alkoholu nepřesahujícím 22 % objemových, které jsou v současné době osvobozeny od daní pouze v omezeném množství, a proto musí být seznam nápojů, jichž se toto omezení týká, rozšířen;
vzhledem k tomu, že osvobození od daní se vztahuje jen na omezené množství alkoholických nápojů, a tím spíše na omezené množství čistého alkoholu, což je vhodné výslovně zmínit, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 1 odst. 2 písm. a) třetí odrážce směrnice 78/1035/EHS se částka "35 ECU" nahrazuje částkou "45 ECU".
Článek 2
"b) alkohol a alkoholické nápoje: - destilované nápoje a lihoviny o obsahu alkoholu vyšším než 22 % obj.; nedenaturovaný ethanol o obsahu alkoholu alespoň 80 % obj.: 1 standardní láhev (o obsahu do 1 litru) nebo - destilované nápoje lihoviny, aperitivy na vinné nebo alkoholové bázi, pálenka z cukrové třtiny, saké nebo podobné nápoje o obsahu alkoholu nepřesahujícím 22 % obj.; šumivá vína, likérová vína: 1 standardní láhev (o obsahu do 1 litru)," .
Článek 3
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1986.
2. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních, která přijmou k provedení této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (85/577/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3], vzhledem k tomu, že uzavírání smluv mezi dodavatelem a spotřebitelem nebo jednostranných prohlášení o závazcích mimo obchodní prostory dodavatele představují běžnou formu obchodní praxe v členských státech a že takové smlouvy a prohlášení jsou v právních předpisech jednotlivých členských států upraveny odlišně;
vzhledem k tomu, že rozdíly v těchto právních předpisech mohou mít přímý vliv na fungování vnitřního trhu; že je tedy nezbytné sbližovat právní předpisy v této oblasti;
vzhledem k tomu, že body 24 a 25 předběžného programu Evropského hospodářského společenství pro politiku ochrany a informovanosti spotřebitele [4] mimo jiné předpokládají, že budou přijata vhodná opatření na ochranu spotřebitele před nekalými obchodními praktikami, zejména před podomním prodejem; že druhý program Evropského hospodářského společenství pro politiku ochrany a informovanosti spotřebitele [5] potvrdil, že by se mělo pokračovat v postupu a prioritách vymezených v předběžném programu;
vzhledem k tomu, že pro smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory dodavatele je charakteristické, že podnět ke smluvnímu jednání zpravidla pochází od dodavatele a spotřebitel není na smluvní jednání připraven nebo je neočekává; že spotřebitel často nemá možnost porovnat jakost a cenu nabídky s jinými nabídkami; že prvek překvapení je obecně spojen nejen se smlouvami sjednávanými před domovními dveřmi, ale rovněž s jinými typy smluv uzavíraných dodavatelem mimo jeho obchodní prostory;
vzhledem k tomu, že by spotřebitel měl mít právo odstoupit od smlouvy ve lhůtě alespoň sedmi dnů, která by mu umožnila ještě jednou posoudit závazky vyplývající ze smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby byla přijata vhodná opatření k zajištění toho, že spotřebitel je písemně poučen o lhůtě k uvážení;
vzhledem k tomu, že nesmí být omezena svoboda členských států zachovat nebo zavést úplný nebo částečný zákaz uzavírat smlouvy mimo obchodní prostory, považují-li to v zájmu spotřebitelů za nezbytné, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
neuskutečnila-li se návštěva na výslovnou žádost spotřebitele.
2. Tato směrnice se rovněž vztahuje na smlouvy o dodávce zboží nebo poskytnutí služeb odlišné od těch, u nichž spotřebitel požádal dodavatele o návštěvu za podmínky, že spotřebitel v době své žádosti nevěděl nebo důvodně nemohl vědět, že dodávka takového zboží nebo poskytnutí služeb tvořila součást podnikatelské činnosti nebo výkonu povolání dodavatele.
3. Tato směrnice se rovněž vztahuje na smlouvy, u nichž nabídku předložil spotřebitel za podmínek podobných podmínkám uvedeným v odstavci 1 nebo 2, ačkoli není svou nabídkou před jejím přijetím dodavatelem vázán.
4. Tato směrnice se vztahuje rovněž na smluvní nabídky předložené spotřebitelem za podmínek podobných podmínkám uvedeným v odstavci 1 nebo 2, je-li spotřebitel svou nabídkou vázán.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: "spotřebitelem" jakákoli fyzická osoba, která v transakcích spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který nelze považovat za jeho podnikatelskou činnost nebo výkon povolání; "dodavatelem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která v předmětných transakcích jedná v rámci svých podnikatelských činností nebo výkonu svého povolání, jakož i osoba, která jedná jménem nebo na účet dodavatele.
Článek 3
1. Členské státy mohou rozhodnout, že tato směrnice se vztahuje pouze na smlouvy, u nichž protihodnota placená spotřebitelem dosáhne určité částky. Tato částka nesmí přesáhnout 60 ECU. Rada na návrh Komise přezkoumá, a popřípadě změní, tuto částku poprvé do čtyř let po zveřejnění této směrnice a poté každé dva roky, přičemž vezme v úvahu hospodářský a měnový vývoj ve Společenství. 2. Tato směrnice se nevztahuje na: a) smlouvy o výstavbě, prodeji nebo nájmu nemovitostí nebo smlouvy týkající se jiných práv k nemovitostem. Smlouvy o dodávce zboží a jeho začlenění do nemovitostí nebo smlouvy o opravě nemovitostí spadají do oblasti působnosti této směrnice; b) smlouvy o dodávce potravin, nápojů nebo jiného zboží denní potřeby dodávaného do domácnosti spotřebitele pravidelnou donáškovou službou; c) smlouvy o dodávce zboží nebo poskytnutí služeb v případě, že jsou splněny následující tři podmínky: i) smlouva je uzavřena na základě dodavatelova katalogu, s nímž se spotřebitel mohl seznámit bez přítomnosti dodavatelova zástupce, ii) předpokládá se pokračování stálého kontaktu mezi zástupcem dodavatele a spotřebitelem, který vznikl v souvislosti s touto nebo jinou, později uskutečněnou transakcí, iii) katalog a smlouva zjevně informují spotřebitele o právu vrátit zboží dodavateli ve lhůtě alespoň sedmi dnů po jeho obdržení nebo v téže lhůtě od smlouvy odstoupit, aniž mu vzniknou jiné závazky, s výjimkou povinnosti přiměřené péče o zboží; d) smlouvy o pojištění; e) smlouvy o cenných papírech. 3. Odchylně od čl. 1 odst. 2 nemusí členské státy použít tuto směrnici na smlouvy o dodávce zboží nebo poskytnutí služeb bezprostředně souvisejících se zbožím nebo službami, u nichž si spotřebitel vyžádal návštěvu dodavatele.
Článek 4
a) v případě čl. 1 odst. 1 ke dni uzavření smlouvy; b) v případě čl. 1 odst. 2 nejpozději ke dni uzavření smlouvy; c) v případech čl. 1 odst. 3 a čl. 1 odst. 4 ke dni předložení nabídky spotřebitelem. Členské státy zajistí, aby jejich vnitrostátní právní předpisy stanovily vhodná opatření na ochranu spotřebitele v případech, kdy poučení uvedené v tomto článku nebude vydáno.
Článek 5
1. Spotřebitel má právo v souladu s postupem stanoveným vnitrostátním právem zrušit účinky svého závazku zasláním oznámení ve lhůtě alespoň sedmi dnů po datu, ke kterému mu bylo vydáno poučení uvedené v článku 4.
Pokud jde o předmětnou lhůtu, postačí, je-li oznámení odesláno před jejím uplynutím.
2. Zaslání oznámení má za následek, že spotřebitel je zproštěn všech závazků vyplývajících ze zrušené smlouvy.
Článek 6
Spotřebitel se nesmí vzdát práv, která pro něj vyplývají z této směrnice.
Článek 7
Uplatní-li spotřebitel své právo zrušit smlouvu, řídí se právní účinky tohoto zrušení smlouvy vnitrostátním právem, zejména jedná-li se o vrácení plateb za zboží nebo provedení služeb a vrácení doručeného zboží.
Článek 8
Tato směrnice nebrání členským státům v tom, aby v oblasti její působnosti vydávaly nebo ponechaly v platnosti příznivější ustanovení na ochranu spotřebitele.
Článek 9
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 24 měsíců od oznámení této směrnice [6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. 2.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1985, kterou se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění směrnice 85/433/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování v určitých činnostech v oboru farmacie (85/584/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska je nezbytné provést některé technické změny směrnice 85/433/EHS [1] s cílem zajistit její stejné uplatňování ve Španělském království a v Portugalské republice a v ostatních členských státech, vzhledem k tomu, že podle čl.
3 Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou před přistoupením orgány Společenství přijmout opatření podle článku 396 aktu o přistoupení, přičemž tato opatření vstoupí v platnost pouze s výhradou a dnem jejího vstupu v platnost, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
S účinkem od 1. ledna 1986 a s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska se v článku 4 směrnice 85/433/EHS doplňují nová písmena, která znějí:
"k) ve Španělsku:
título de licenciado en farmacía (doklad o licenciátu v oboru farmacie) vydaný ministerstvem školství a vědy nebo vysokými školami;
l)
ze dne 20. prosince 1985, kterou se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska zavádí technické úpravy veterinárních směrnic 64/432/EHS, 64/433/EHS, 77/99/EHS, 77/504/EHS, 80/217/EHS a 80/1095/EHS (85/586/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na návrh Komise, vzhledem k tomu, že z důvodu přistoupení Španělska a Portugalska je třeba doplnit seznam laboratoří vytvořený předpisy Společenství, totiž směrnicí Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 85/320/ EHS [2], a směrnicí Rady 80/217/EHS ze dne 22. ledna 1980, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [3], naposledy pozměněnou směrnicí 84/645/ EHS [4];
vzhledem k tomu, že je vhodné upravit osvědčení Společenství pro obchod se živým skotem a prasaty a označování zdravotní nezávadnosti čerstvého masa a masných výrobků; že se tato úprava týká směrnice 64/432/EHS, směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněné směrnicí 85/325/EHS [6], a směrnice Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [7], naposledy pozměněné směrnicí 85/328/EHS [8];
vzhledem k tomu, že směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [9], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Řecka [10], je třeba změnit za účelem zohlednění odchylky stanovené pro Portugalsko v článku 343 aktu o přistoupení z roku 1985;
vzhledem k tomu, že je třeba v souladu s postupem Společenství stanovit zdolávací opatření, k jejichž používání bude Portugalsko a Španělsko vyzváno za účelem eradikace klasického moru prasat; že směrnici Rady 80/1095/EHS ze dne 11. listopadu 1980, kterou se stanoví podmínky, za nichž se může území Společenství stát prostým klasického moru prasat a prostým klasického moru prasat [11], naposledy pozměněnou směrnicí 81/47/ EHS [12], je třeba za tímto účelem upravit;
vzhledem k tomu, že s ohledem na přistoupení Španělska a Portugalska je třeba doplnit definici pojmu "region", jak je uvedena ve směrnici 64/432/EHS; vzhledem k tomu, že podle čl.
3 smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 396 aktu o přistoupení, přičemž tato opatření vstupují v platnost pouze s výhradou vstupu v platnost uvedené smlouvy a dnem, kdy uvedená smlouva vstoupí v platnost, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 bodu o) se doplňují nové odrážky, které znějí:
"— Španělsko: Provincia, — Portugalsko: pevninská část: distrito a zbývající části území Portugalska: região autonóma".
2.
V příloze B odstavci 12 se doplňují nové body, které znějí:
"k) Španělsko — Laboratorio de Sanidad y Producción Animal, Granada, l) Portugalsko — Laboratório Nacional de Investigação Veterinária — Lisboa".
3.
V příloze C se v odstavci A.9 se doplňují nové body, které znějí:
"k) Španělsko — Centro Nacional de Brucelosis de Murcia,
l) Portugalsko — Laboratório Nacional de Investigação Veterinária — Lisboa". 4.
V příloze F se v poznámce pod čarou 4 vzoru I doplňují nové body, které znějí:
"Španělsko: Inspector Veterinario;
Portugalsko: Inspector veterinário".
Směrnice Rady
ze dne 20. prosince 1985
o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě
(85/591/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že produkce, výroba, uvádění na trh a používání potravin určených k lidské spotřebě mají v Evropském hospodářském společenství značný význam,
vzhledem k tomu, že metody odběru vzorků a analýzy používané k tomuto účelu mohou mít přímé dopady na vytváření a fungování společného trhu; že by proto měly být harmonizovány;
vzhledem k tomu, že stanovení těchto metod odběru vzorků a analýzy představuje opatření čistě vědecké a technické povahy; že je nezbytná existence rychlého postupu pro vývoj, zdokonalování a doplňování takových metod; že pro usnadnění přijímání takových opatření by měl být zaveden postup pro úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pokud je nezbytné zavést metody Společenství pro odběr vzorků nebo analýzu za účelem určení složení, výrobních podmínek, balení nebo označování potravin, musí tyto metody přijmout Komise nebo případně Radou postupem podle článku 4.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny zvláštní předpisy platné v současnosti nebo přijaté později v souvislosti se zvláštními pravidly Společenství.
3. Pro účely určení, zda je nezbytné zavést opatření uvedená v odstavci 1, se zvažují zejména tato kritéria:
a) potřeba zajistit, aby právo Společenství bylo jednotně uplatňováno,
b) existence překážek obchodu uvnitř Společenství,
c) trvalý nebo opakovaný výskyt kritérií uvedených v písmenech a) nebo b).
Článek 2
1. Směrnice uvedené v článku 1 musí brát zřetel na stav vědeckých a technických znalostí, zejména na osvědčené metody odběru vzorků a analýzy.
2. Tyto směrnice musí uvádět přiměřené lhůty, v nichž mají být členskými státy provedeny.
3. Zavedení opatření uvedených v čl. 1 odst. 1 nebrání členským státům v používání jiných vyzkoušených a vědecky ověřených metod za předpokladu, že to není na překážku volnému pohybu produktů uznaných za produkty vyhovující předpisům na základě metod Společenství. Avšak v případě, že dojde k rozdílům ve výkladu výsledků, považují se za rozhodující výsledky získané použitím metod Společenství.
4. Zaváděné metody analýzy musí vyhovovat kritériím uvedeným v příloze.
5. Aniž je dotčen článek 3, je možné na žádost některého členského státu přijmout postupem podle článku 4 nezbytné změny stávajících směrnic, které nezbytně vyplývají z pokroku vědeckých a technických znalostí.
Článek 3
1. Pokud některý členský stát na základě podrobného odůvodnění shledá, že opatření přijaté podle článku 1 nevyhovuje v určitém případě z technických důvodů nebo proto, že nevede dostatečným způsobem k závěru při zkoumání důležité zdravotní otázky, může tento členský stát dočasně pozastavit uplatňování tohoto opatření na svém území, avšak pouze pro uvedený případ.
O tomto rozhodnutí a jeho důvodech neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
2. Komise co nejdříve prověří důvody předložené dotyčným členským státem, pak konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro potraviny podle článku 4 a nato zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dospěje k závěru, že je nezbytné přijmout změny opatření přijatého podle článku 1 v zájmu vyřešení obtíží uvedených v odstavci 1, zahájí postup uvedený v článku 4.
Členský stát, který pozastavil uplatňování opatření Společenství, může toto pozastavení ponechat v platnosti, dokud změny nevstoupí v platnost.
Článek 4
1. Má-li být zahájen postup stanovený v tomto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny zřízenému rozhodnutím 69/414/EHS [4] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od oznámení této směrnice [5].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1985, kterou se posedmé mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (azbest) (85/610/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je azbest známý jako zdraví nebezpečná látka;
vzhledem k tomu, že použití azbestu, jakož i výrobků, které azbest obsahují, může uvolňováním vláken vyvolat azbestosu a rakovinu; že by proto jejich uvádění na trh a používání mělo podléhat co možná nejpřísnějším omezením;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/769/EHS [4], ve znění směrnice 83/478/EHS [5], již stanovila počáteční opatření tohoto druhu zákazem, s několika výjimkami, uvádění na trh a používání krocidolitu a požadavkem zvláštního označování, které upozorňuje na rizika spojená s používáním výrobků obsahujících azbestová vlákna;
vzhledem k tomu, že k ochraně lidského zdraví je nezbytná dokonalejší kontrola uvádění na trh a používání nebezpečných azbestových vláken zejména proto, že lze v určitých případech použít náhradní výrobky, které jsou považovány za méně nebezpečné;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit uvádění na trh a používání jiných výrobků obsahujících azbest a že v této souvislosti Rada vybízí Komisi, aby co nejrychleji pokračovala ve své práci na vývoji zkušebních metod pro azbestové výrobky;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech je azbest upraven předpisy; že se tyto předpisy liší, pokud se týká podmínek pro uvádění na trh a používání; že tyto rozdíly představují překážku obchodu a mají přímý dopad na zřízení a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že za účelem odstranění těchto rozdílů by měla být doplněna příloha směrnice 76/769/EHS, naposledy pozměněné směrnicí 85/467/EHS [6];
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I směrnice 76/769/EHS se dosavadní bod 5 označuje jako bod 6 a doplňuje se nový bod, který zní:
"6.3Azbestová vlákna: Chrysotil, č.
CAS 12001-29-5 Amosit, č. CAS 12172-73-5 Antophylit, č.
CAS 77536-67-5 Aktinolit, č. CAS 77536-66-4 Tremolit, č.
CAS 77536-68-6 _BAR_ 6.3.1Uvádění na trh a používání výrobků obsahujících tato vlákna je zakázáno proa)hračky;b)materiály nebo přípravky určené k použití rozprašováním; členské státy však mohou povolit na svém území bitumenové směsi obsahující azbest, které jsou určené k nastříkání spodku vozidla jako ochranný nátěr před korozí;c)konečné výrobky prodávané veřejnosti v práškové formě v malém balení;d)kuřácké potřeby, jako jsou tabákové dýmky a cigaretové a doutníkové špičky;e)katalytické filtry a izolační zařízení pro katalytické ohřívače používající zkapalněný plyn;f)nátěrové hmoty a laky." _BAR_
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (85/611/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že právní předpisy členských států týkající se subjektů kolektivního investování se mezi sebou značně liší, zejména v oblasti jejich povinností a způsobů dohledu, kterému podléhají; že tyto rozdíly narušují podmínky hospodářské soutěže subjektů kolektivního investování a nezaručují přiměřenou ochranu pro podílníky;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy upravující subjekty kolektivního investování by měly být koordinovány se záměrem sbližovat podmínky hospodářské soutěže takových subjektů na úrovni Společenství a současně zajistit účinnější a jednotnější ochranu pro podílníky; že taková koordinace usnadní subjektům kolektivního investování, které se nacházejí v jednom členském státě, uvádět jejich podílové jednotky na trh v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že bude-li těchto cílů dosaženo, usnadní se tím odstraňování omezení volného pohybu podílových jednotek subjektů kolektivního investování ve Společenství a tato koordinace přispěje k vytvoření evropského kapitálového trhu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tyto cíle je žádoucí, aby byla stanovena společná obecná pravidla pro povolování subjektů kolektivního investování, které se nacházejí v členských státech, dohled nad nimi, jejich strukturu a činnost a pro informace, které musí zveřejňovat;
vzhledem k tomu, že uplatňování těchto společných pravidel je dostatečnou zárukou pro to, aby bylo subjektům kolektivního investování, které se nacházejí v členských státech, povoleno, s výhradou příslušných opatření v oblasti pohybu kapitálu, uvádět jejich podílové jednotky na trh v jiných členských státech, aniž by tyto členské státy mohly stanovit pro subjekty a jejich podílové jednotky jiné předpisy než ty, které v daných státech nespadají do oblasti působnosti této směrnice; že je však třeba stanovit, že pokud subjekt kolektivního investování, který se nachází v jednom členském státě, uvádí své podílové jednotky na trh jiného členského státu, musí podniknout všechny kroky nezbytné k tomu, aby podílníci v jiném členském státě v něm mohli snadno uplatňovat svá finanční práva a aby jim byly poskytnuty nezbytné informace;
vzhledem k tomu, že koordinace právních předpisů členských států by se zpočátku měla omezit na subjekty kolektivního investování jiné než uzavřeného typu, které nabízejí své podílové jednotky ke koupi veřejnosti ve Společenství a jejichž výhradním předmětem činnosti je investování do převoditelných cenných papírů (zpravidla převoditelných cenných papírů kotovaných na burzách nebo na obdobných regulovaných trzích); že právní úprava subjektů kolektivního investování, na něž se nevztahuje tato směrnice, vyvolává řadu problémů, které musí být řešeny jinými předpisy, a tyto subjekty proto budou předmětem pozdější koordinace; že až do této koordinace může kterýkoli členský stát mimo jiné určit kategorie subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), které nespadají do oblasti působnosti této směrnice na základě své investiční a úvěrové politiky, a stanovit zvláštní pravidla, kterým budou tyto SKIPCP podléhat při provozování své činnosti na jejich území;
vzhledem k tomu, že volné uvádění na trh podílových jednotek emitovaných SKIPCP oprávněnými investovat až 100 % svých aktiv do převoditelných cenných papírů emitovaných týmž emitentem (státem, místním orgánem atd.) nesmí přímo ani nepřímo narušit fungování kapitálového trhu, ztížit financování členských států nebo vytvářet hospodářské situace podobné těm, kterým se snaží zabránit čl. 68 odst. 3 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že by měla být vzata v úvahu zvláštní situace finančních trhů Řecké republiky a Portugalské republikya měla by jim být poskytnuta dodatečná lhůta pro provedení této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I Obecná ustanovení a oblast působnosti
Článek 1
1. Členské státy uplatňují tuto směrnici na subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (dále jen SKIPCP), které se nacházejí na jejich území.
2. Pro účely této směrnice a s výhradou článku 2 se za SKIPCP považují subjekty:
- jejichž výhradním předmětem činnosti je kolektivní investování kapitálu získaného od veřejnosti do převoditelných cenných papírů a které provozují svou činnost na základě zásady rozložení rizika a - jejichž podílové jednotky jsou na žádost podílníků přímo nebo nepřímo odkoupeny nebo vyplaceny z aktiv těchto subjektů.
Za rovnocenné odkupu nebo vyplacení se považuje jednání ze strany SKIPCP k zajištění toho, aby se hodnota jejich podílových jednotek na burze významně nelišila od čisté hodnoty jejich aktiv.
3. Tyto subjekty mohou být zřizovány na základě zákona buď podle smluvního práva (jako podílové fondy spravované správcovskou společností), nebo podle svěřenského práva (jako "unit trusts"), nebo podle práva společností (jako investiční společnosti).
Pro účely této směrnice se podílovými fondy rozumí rovněž "unit trusts".
4. Tato směrnice se však nevztahuje na investiční společnosti, jejichž aktiva jsou investována prostřednictvím dceřiných společností převážně jinak než do převoditelných cenných papírů.
5. Členské státy zakážou SKIPCP, na něž se vztahuje tato směrnice, aby se přeměnily na subjekty kolektivního investování, na něž se tato směrnice nevztahuje.
6. S výhradou ustanovení o pohybu kapitálu a článků 44, 45 a čl. 52 odst. 2 nesmí žádný členský stát stanovit pro SKIPCP, které se nacházejí v jiném členském státě, ani pro podílové jednotky emitované těmito SKIPCP žádné jiné předpisy v oblasti působnosti této směrnice, pokud tyto SKIPCP uvádějí své podílové jednotky na trh na jeho území.
7. Aniž je dotčen odstavec 6, může kterýkoli členský stát stanovit pro SKIPCP, které se nacházejí na jeho území, přísnější nebo dodatečné požadavky, než které jsou stanoveny v článku 4 a následujících článcích, za podmínky, že jsou všeobecně použitelné a nejsou v rozporu s touto směrnicí.
Článek 2
1. Tato směrnice se nevztahuje na tyto SKIPCP:
- SKIPCP uzavřeného typu,
- SKIPCP zvyšující kapitál bez propagace prodeje svých podílových jednotek veřejnosti ve Společenství nebo kterékoli jeho části,
- SKIPCP, jejichž podílové jednotky mohou být podle statutu fondu nebo podle zakládacích dokumentů investiční společnosti prodávány výhradně veřejnosti ve třetích zemích,
- kategorie SKIPCP stanovené právními předpisy členských států, v nichž se dané SKIPCP nacházejí, pro něž jsou pravidla stanovená v oddílu V a článku 36 nepřiměřená z důvodu jejich investiční a úvěrové politiky.
2. Po pěti letech ode dne provedení této směrnice předloží Komise Radě zprávu o provádění odstavce 1, a zejména jeho čtvrté odrážky.
Bude-li to nezbytné, navrhne vhodná opatření k rozšíření oblasti působnosti.
Článek 3
Pro účely této směrnice se má za to, že SKIPCP se nachází v tom členském státě, ve kterém má sídlo investiční společnost nebo správcovská společnost podílového fondu; členské státy musí vyžadovat, aby se její správní ústředí nacházelo v témže členském státě jako sídlo.
ODDÍL II Povolování SKIPCP
Článek 4
1. K provozování své činnosti musí být SKIPCP povolen příslušnými orgány členského státu, ve kterém se nachází (dále jen "příslušné orgány").
Toto povolení je platné ve všech členských státech.
2. Podílový fond bude povolen pouze tehdy, jestliže příslušné orgány schválí správcovskou společnost, statut fondu a volbu depozitáře.
Investiční společnost bude povolena pouze tehdy, jestliže příslušné orgány schválí zakládací dokumenty i volbu depozitáře.
3. Příslušné orgány nesmějí povolit SKIPCP, pokud ředitelé správcovské společnosti, investiční společnostinebo depozitáře nemají dostatečně dobrou pověst nebo dostatek zkušeností požadovaných pro výkon jejich povinností.
K tomuto účelu musí být jména ředitelů správcovské společnosti, investiční společnosti a depozitáře, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, neprodleně sdělena příslušným orgánům.
"Řediteli" se rozumí osoby, které na základě zákonů nebo zakládacích dokumentů zastupují správcovskou společnost, investiční společnost nebo depozitáře, nebo osoby, které rozhodujícím způsobem určují směr činnosti správcovské společnosti, investiční společnosti nebo depozitáře.
4. Změna správcovské společnosti nebo depozitáře nebo změna statutu fondu nebo zakládacích dokumentů investiční společnosti musí být schváleny příslušnými orgány.
ODDÍL III Povinnosti v oblasti struktury podílových fondů
Článek 5
Správcovská společnost musí mít k dispozici dostatečné finanční zdroje, aby mohla účinně řídit svou činnost a plnit své závazky.
Článek 6
Správcovská společnost se smí zabývat výhradně správou podílových fondů a investičních společností.
Článek 7
1. Aktiva podílového fondu musí být svěřena depozitáři za účelem úschovy.
2. Na odpovědnost depozitáře podle článku 9 nemá vliv skutečnost, že všechna nebo některá aktiva svěří do úschovy třetí straně.
3. Depozitář musí dále:
a) zajišťovat, že prodej, emise, odkup, vyplacení a zrušení podílových jednotek jsou prováděny jménem podílového fondu nebo správcovské společnosti v souladu se zákonem a statutem fondu,
b) zajišťovat, že hodnota podílových jednotek je vypočítávána v souladu se zákonem a statutem fondu, c) plnit pokyny správcovské společnosti, pokud nejsou v rozporu se zákonem nebo statutem fondu,
d) zajišťovat, aby u operací zahrnujících aktiva fondu byla protiplnění poskytována v obvyklých lhůtách,
e) zajišťovat, aby byl výnos fondu využit v souladu se zákonem a statutem fondu.
Článek 8
1. Depozitář musí mít sídlo ve stejném členském státě jako správcovská společnost nebo musí být v uvedeném státě usazen, má-li sídlo v jiném členském státě.
2. Depozitář musí být instituce, která podléhá veřejné kontrole.
Musí rovněž poskytovat dostatečné finanční a odborné záruky pro to, aby mohl účinně vykonávat činnost depozitáře a plnit závazky, které z toho vyplývají.
3. Členské státy určí kategorie institucí uvedených v odstavci 2, z nichž lze volit depozitáře.
Článek 9
Depozitář je podle vnitrostátních právních předpisů státu, ve kterém má sídlo správcovská společnost, odpovědný správcovské společnosti a podílníkům za veškerou újmu utrpěnou v důsledku neodůvodnitelného neplnění nebo nesprávného plnění jeho povinností.
Odpovědnost vůči podílníkům může být buď přímá, nebo nepřímá prostřednictvím správcovské společnosti, podle právní povahy vztahů mezi depozitářem, správcovskou společností a podílníky.
Článek 10
1. Žádná společnost nesmí působit jako správcovská společnost a zároveň jako depozitář.
2. Při výkonu svých úkolů musí správcovská společnost a depozitář jednat nezávisle a výhradně v zájmu podílníků.
Článek 11
Podmínky pro změnu správcovské společnosti a depozitáře a pravidla pro zajištění ochrany podílníků v případě změny stanoví zákon nebo statut fondu.
ODDÍL IV Povinnosti v oblasti struktury investičních společností a jejich depozitářů
Článek 12
Členské státy stanoví právní formu, kterou musí mít investiční společnost.
Musí mít dostatečný splacený základní kapitál, aby mohla účinně vykonávat svou činnost a plnit závazky.
Článek 13
Investiční společnost smí vykonávat výhradně činnosti uvedené v čl. 1 odst. 2.
Článek 14
1. Aktiva investiční společnosti musí být svěřena depozitáři za účelem úschovy.
2. Na odpovědnost depozitáře podle článku 16 nemá vliv skutečnost, že všechna nebo některá aktiva svěří do úschovy třetí straně.
3. Depozitář musí dále:
a) zajišťovat, že prodej, emise, odkup, vyplacení a zrušení podílových jednotek jsou prováděny společností nebo jejím jménem v souladu se zákonem a zakládacími dokumenty společnosti,
c) zajišťovat, aby byl příjem společnosti využit v souladu se zákonem a zakládacími dokumenty společnosti.
4. Členský stát může rozhodnout, že investiční společnosti, které se nacházejí na jeho území a uvádějí své podílové jednotky na trh výhradně prostřednictvím jedné nebo více burz, kde jsou jejich podílové jednotky kotovány, nejsou povinny mít depozitáře ve smyslu této směrnice.
Na tyto společnosti se nevztahují články 34, 37 a 38 této směrnice.
Pravidla pro výpočet hodnoty aktiv takových společností však musí stanovit zákon nebo zakládací dokumenty.
5. Členský stát může rozhodnout, že investiční společnosti, které se nacházejí na jeho území a uvádějí alespoň 80 % svých podílových jednotek na trh prostřednictvím jedné nebo více burz uvedených v jejich zakládacích dokumentech, nejsou povinny mít depozitáře ve smyslu této směrnice, jsou-li jejich podílové jednotky přijaty ke kotování na burzách členských států, na jejichž území jsou tyto podílové jednotky uváděny na trh, a uskutečňují-li se jakékoli mimoburzovní operace společnosti pouze za ceny uvedené na burze.
Zakládací dokumenty společnosti musí určit burzu cenných papírů v zemi, v níž jsou podílové jednotky uváděny na trh, na základě jejíž kotace se v dané zemi určují ceny mimoburzovních operací společnosti.
Členský stát využije možnost uvedenou v předchozím pododstavci pouze tehdy, má-li za to, že podílníci mají ochranu rovnocennou ochraně, kterou mají podílníci SKIPCP s depozitáři ve smyslu této směrnice.
Tyto společnosti a společnosti podle odstavce 4 musí zejména: a) nestanoví-li tak zákon, stanovit ve svých zakládacích dokumentech metody výpočtu čisté hodnoty aktiv připadajících na jejich podílovou jednotku;
b) intervenovat na trhu s cílem zabránit tomu, aby se hodnota jejich podílových jednotek na burze lišila více než o 5 % od jejich čistých hodnot aktiv;
c) stanovit čistou hodnotu aktiv připadajících na jejich podílovou jednotku, informovat o ní příslušné orgány alespoň dvakrát týdně a zveřejňovat je dvakrát měsíčně.
Alespoň dvakrát měsíčně musí nezávislý auditor ověřit, že výpočet hodnoty podílových jednotek je prováděn v souladu se zákonem a zakládacími dokumenty společnosti.
Při této příležitosti musí ověřit, že aktiva společnosti byla investována v souladu s pravidly stanovenými zákonem a zakládacími dokumenty společnosti.
6. Členské státy sdělí Komisi totožnost společností, na které se vztahují odchylky podle odstavců 4 a 5.
Komise podá do pěti let ode dne provedení této směrnice zprávu kontaktnímu výboru o uplatňování odstavců 4 a 5. Po obdržení stanoviska kontaktního výboru navrhne Komise vhodná opatření, bude-li to nezbytné.
Článek 15
1. Depozitář musí mít sídlo ve stejném členském státě jako investiční společnost nebo musí být v uvedeném státě usazen, má-li sídlo v jiném členském státě.
2. Depozitář musí být instituce, která podléhá veřejné kontrole.
Musí rovněž poskytovat dostatečné finančnía odborné záruky pro to, aby mohl účinně vykonávat činnost depozitáře a plnit závazky, které z toho vyplývají.
3. Členské státy určí kategorie institucí uvedených v odstavci 2, z nichž lze volit depozitáře.
Článek 16
Depozitář je podle vnitrostátních právních předpisů státu, ve kterém má sídlo investiční společnost, odpovědný investiční společnosti a podílníkům za veškerou újmu utrpěnou v důsledku neodůvodnitelného neplnění nebo nesprávného plnění jeho povinností.
Článek 17
1. Žádná společnost nesmí působit jako investiční společnost a zároveň jako depozitář.
2. Při výkonu svých úkolů musí depozitář jednat výhradně v zájmu podílníků.
Článek 18
Podmínky pro změnu depozitáře a pravidla pro zajištění ochrany podílníků v případě změny stanoví zákon nebo zakládací dokumenty společnosti.
ODDÍL V Povinnosti v oblasti investiční politiky SKIPCP
Článek 19
1. Investice podílového fondu nebo investiční společnosti musí sestávat výhradně z:
a) převoditelných cenných papírů přijatých ke kotování na burze cenných papírů v některém členském státě;
b) převoditelných cenných papírů obchodovaných na jiném regulovaném trhu v členském státě, který funguje pravidelně, je uznávaný a otevřený pro veřejnost;
c) převoditelných cenných papírů přijatých ke kotování na burze cenných papírů ve třetí zemi nebo obchodovaných na jiném regulovaném trhu ve třetí zemi, který funguje pravidelně, je uznávaný a otevřený pro veřejnost, jestliže výběr burzy nebo trhu schválily příslušné orgány nebo jej stanoví zákon, statut fondu nebo zakládací dokumenty investiční společnosti;
d) nedávno emitovaných převoditelných cenných papírů, za předpokladu, že - podmínky emise zahrnují závazek, že bude podána žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů nebo na jiném regulovaném trhu, který funguje pravidelně, je uznávaný a otevřený pro veřejnost, jestliže výběr burzy nebo trhu schválily příslušné orgány nebo jej stanoví zákon, statut fondu nebo zakládací dokumenty investiční společnosti,
- že přijetí se uskuteční do jednoho roku od emise. 2. Nicméně:
a) SKIPCP smějí investovat nejvýše 10 % svých aktiv do jiných převoditelných cenných papírů než těch, které jsou uvedeny v odstavci 1;
b) členský stát může stanovit, že SKIPCP smějí investovat nejvýše 10 % svých aktiv do dluhových nástrojů, které se pro účely této směrnice považují za rovnocenné převoditelným cenným papírům a které jsou zejména převoditelné, likvidní a mají hodnotu, kterou lze přesně určit kdykoli nebo alespoň v časových odstupech uvedených v článku 34;
c) investiční společnost smí získávat movitý a nemovitý majetek, který nezbytně potřebuje pro přímé provozování své činnosti;
d) SKIPCP nesmějí získávat drahé kovy ani osvědčení, která je zastupují.
3. Celkové investice uvedené v odst. 2 písm. a) a b) nesmí za žádných okolností překročit 10 % aktiv SKIPCP.
4. Podílové fondy a investiční společnosti mohou držet doplňková likvidní aktiva.
Článek 20
1. Členské státy zašlou Komisi:
a) nejpozději v den provedení této směrnice seznam dluhových nástrojů, které hodlají v souladu s čl. 19 odst. 2 písm. b) považovat za rovnocenné převoditelným cenným papírům, přičemž upřesní vlastnosti těchto nástrojů a důvody, proč tak činí;
b) zamýšlené změny seznamu nástrojů uvedeného v písmenu a) nebo nové nástroje, které hodlají považovat za rovnocenné převoditelným cenným papírům, a důvody, proč tak činí.
2. Komise sdělí tyto informace okamžitě ostatním členským státům spolu s poznámkami, které považuje za vhodné. Sdělení mohou být předmětem výměny názorů v rámci kontaktního výboru postupem podle čl. 53 odst. 4.
Článek 21
1. Členské státy mohou povolit SKIPCP využívat postupy a nástroje vztahující se k převoditelným cenným papírům za podmínek a v mezích, které stanoví, za předpokladu, že postupy a nástroje budou využity k účinné správě portfolia.
2. Členské státy mohou rovněž povolit SKIPCP využívat postupy a nástroje určené k ochraně proti měnovým rizikům v souvislosti se správou jejich aktiv a pasiv.
Článek 22
1. SKIPCP nesmějí investovat více než 5 % svých aktiv do převoditelných cenných papírů téhož emitenta.
2. Členské státy mohou zvýšit mez stanovenou v odstavci 1 na nejvýše 10 %.
Celková hodnota převoditelných cenných papírů, které drží SKIPCP v emitentech, do nichž investují více než 5 % svých aktiv, však nesmí překročit 40 % hodnoty jejich aktiv.
3. Členské státy mohou zvýšit mez stanovenou v odstavci 1 na nejvýše 35 %, pokud jsou převoditelné cenné papíry emitovány nebo zaručeny členským státem, jeho územními samosprávnými celky, třetím státem nebo veřejnými mezinárodními organizacemi, jichž je jeden nebo více členských států členem.
Článek 23
1. Odchylně od článku 22 a aniž je dotčen čl. 68 odst. 3 Smlouvy mohou členské státy povolit SKIPCP investovat podle zásady rozložení rizika až 100 % jejich aktiv do různých převoditelných cenných papírů emitovaných nebo zaručených kterýmkoli členským státem, jeho územními samosprávnými celky, třetím státem nebo veřejnými mezinárodními organizacemi, jichž je jeden nebo více členských států členem.
Příslušné orgány povolí tuto odchylku pouze tehdy, mají-li za to, že podílníci SKIPCP požívají ochrany rovnocenné ochraně podílníků SKIPCP, které dodržují omezení stanovená v článku 22.
Tyto SKIPCP musí držet cenné papíry z alespoň šesti různých emisí a cenné papíry kterékoli z nich nesmějí přesáhnout 30 % jejich celkových aktiv.
2. SKIPCP uvedené v odstavci 1 musí výslovně uvést ve statutu fondu nebo v zakládacích dokumentech investiční společnosti, které státy, územní samosprávné celky nebo veřejné mezinárodních organizace emitují nebo zaručují cenné papíry, do nichž zamýšlejí investovat více než 35 % svých aktiv; takový statut fondu nebo zakládací dokumenty společnosti musí schválit příslušné orgány.
3. SKIPCP uvedené v odstavci 1 musí navíc ve svém prospektu a všech propagačních materiálech výrazně vyznačit údaj o zmíněném schválení a uvést státy, územní samosprávné celky a/nebo veřejné mezinárodní organizace, do jejichž cenných papírů zamýšlejí investovat nebo investovaly více než 35 % svých aktiv.
Článek 24
1. SKIPCP nesmí nabývat podílové jednotky jiných subjektů kolektivního investování otevřeného typu, pokud se nejedná o subjekty kolektivního investování ve smyslu čl. 1 odst. 2 první a druhé odrážky.
2. SKIPCP nesmí investovat více než 5 % svých aktiv do podílových jednotek takových subjektů kolektivního investování.
3. Nabytí podílových jednotek podílového fondu spravovaného touž správcovskou společností nebo jinou společností, s níž je správcovská společnost ekonomicky spjata prostřednictví společného řízení nebo kontroly nebo podstatného přímého nebo nepřímého majetkového podílu, se povolí pouze v případě fondu, který se v souladu se svým statutem specializuje na investice v určité zeměpisné oblasti nebo v určitém hospodářském odvětví, a za podmínky, že tuto investici povolí příslušné orgány.
Povolení se vydá pouze tehdy, pokud fond oznámí úmysl tuto možnost využít a pokud taková možnost byla výslovně uvedena v jeho statutu.
Správcovská společnost si nesmí účtovat žádné poplatky nebo náklady za operace vztahující se k podílovým jednotkám podílového fondu, jsou-li některá aktiva podílového fondu investována do podílových jednotek jiného podílového fondu spravovaného touž správcovskou společností nebo jinou společností, s níž je správcovská společnost ekonomicky spjata prostřednictví společného řízení nebo kontroly nebo podstatného přímého nebo nepřímého majetkového podílu.
4. Odstavec 3 se použije rovněž tehdy, nabude-li investiční společnost podílové jednotky v jiné investiční společnosti, s níž je ekonomicky spjata ve smyslu odstavce 3.
Odstavec 3 se použije rovněž tehdy, nabude-li investiční společnost podílové jednotky podílového fondu, s nímž je ekonomicky spjata, nebo pokud podílový fond nabude podílové jednotky investiční společnosti, s níž je ekonomicky spjat.
Článek 25
1. Investiční společnost nebo správcovská společnost jednající za všechny podílové fondy, které spravuje a na které se vztahuje tato směrnice, nesmí nabývat akcie s hlasovacími právy, které by jí umožňovaly uplatňovat významný vliv na řízení emitenta.
Až do další koordinace musí členské státy přihlížet ke stávajícím ustanovením právních předpisů ostatních členských států, které vymezují zásadu uvedenou v prvním pododstavci.
2. Investiční společnost nebo podílový fond navíc nesmějí nabýt více než:
- 10 % akcií bez hlasovacích práv téhož emitenta,
- 10 % dluhových cenných papírů téhož emitenta,
- 10 % podílových jednotek téhož subjektu kolektivního investování ve smyslu čl. 1 odst. 2 první a druhé odrážky.
Omezení stanovená ve druhé a třetí odrážce nemusí být dodržena v okamžiku nabytí, pokud v té době nelze vypočíst hrubý objem emitovaných dluhových cenných papírů nebo čistý objem emitovaných cenných papírů.
3. Členský stát nemusí trvat na uplatňování odstavců 1 a 2, pokud se jedná o: a) převoditelné cenné papíry emitované nebo zaručené členským státem nebo jeho územními samosprávnými celky;
b) převoditelné cenné papíry emitované nebo zaručené třetím státem;
c) převoditelné cenné papíry emitované veřejnými mezinárodními organizacemi, jichž je jeden nebo více členských států členem;
d) podíly držené SKIPCP na základním kapitálu společnosti se sídlem ve třetím státě, která investuje svá aktiva převážně do cenných papírů emitentů se sídlem v daném státě, pokud podle právních předpisů daného státu představuje taková majetková účast jediný způsob, jak může SKIPCP investovat do cenných papírů emitentů daného státu.
Tato odchylka se však uplatní pouze za podmínky, že investiční politika společnosti ze třetího státu dodržuje omezení stanovená v článcích 22, 24 a čl. 25 odst.
1 a 2. Pokud jsou omezení stanovená v článcích 22 a 24 překročena, použije se článek 26 přiměřeně;
e) podíly držené investiční společností na základním kapitálu dceřiných společností, které provozují řídicí, poradenskou nebo marketingovou činnost výhradně ve prospěch dané investiční společnosti.
Článek 26
1. SKIPCP nemusí dodržovat omezení stanovená v tomto oddíle při výkonu upisovacích práv spojených s převoditelnými cennými papíry, které tvoří součást jejich aktiv.
Zajistí-li dohled nad dodržováním zásady rozložení rizika, mohou členské státy dovolit, aby nedávno povolené SKIPCP jednaly odchylně od článků 22 a 23 po dobu šesti měsíců od jejich povolení.
2. Pokud jsou omezení uvedená v odstavci 1 překročena nezávisle na vůli SKIPCP nebo v důsledku uplatňování upisovacích práv, musí SKIPCP stanovit jako přednostní cíl pro své prodejní operace nápravu tohoto stavu, přičemž vezme v úvahu zájmy svých podílníků. ODDÍL VI
Povinnosti v oblasti informací poskytovaných podílníkům A. Zveřejnění prospektu a pravidelné zprávy
Článek 27
1. Investiční společnost a správcovská společnost musí pro každý z fondů, které spravuje, zveřejnit:
- prospekt,
- výroční zprávu za každé finanční období a - pololetní zprávu zahrnující prvních šest měsíců finančního období.
2. Výroční a pololetní zprávy musí být zveřejňovány v těchto lhůtách, počítáno od konce období, ke kterému se vztahují:
- čtyři měsíce v případě výroční zprávy a
- dva měsíce v případě pololetní zprávy.
Článek 28
1. Prospekt musí obsahovat informace nezbytné pro investory, aby byli schopni zasvěceně posoudit investici, která jim je nabízena. Obsahuje alespoň údaje uvedené v seznamu A připojeném k této směrnici, pokud tyto údaje neobsahují dokumenty připojené k prospektu podle čl. 29 odst. 1.
2. Výroční zpráva musí obsahovat rozvahu nebo výkaz aktiv a pasiv, podrobný rozpis příjmů a výdajů zafinanční období,zprávu o činnosti v daném finančním období a ostatní údaje uvedené v seznamu B připojeném k této směrnici, jakož i jakékoli významné informace, které umožní investorům zasvěceně posoudit vývoj činnosti SKIPCP a její výsledky.
3. Pololetní zpráva musí obsahovat alespoň údaje uvedené v kapitolách I až IV seznamu B připojeného k této směrnici; pokud SKIPCP vyplácely nebo nabízejí vyplacení záloh na dividendy, musí číselně vyjádřit výsledky po zdanění za dané pololetí a vyplácené nebo navržené zálohy na dividendy.
Článek 29
1. Statut fondu nebo zakládací dokumenty investiční společnosti tvoří nedílnou součást prospektu a musí být k němu připojeny.
2. Dokumenty uvedené v odstavci 1 však nemusí být připojeny k prospektu, je-li podílník informován, že mu tyto dokumenty budou na požádání zaslány, nebo je-li mu známo místo, kde do nich může nahlédnout v každém členském státě, kde jsou podílové jednotky uváděny na trh.
Článek 30
Podstatné náležitosti prospektu musí být průběžně aktualizovány.
Článek 31
Účetní údaje obsažené ve výroční zprávě musí být auditovány jednou nebo více osobami zmocněnými zákonem pro provádění auditu účtů podle směrnice Rady 84/253/EHS ze dne 10. dubna 1984 založené na čl. 54 odst.
3 písm. g) Smlouvy o EHS o schvalování osob odpovědných za provádění auditů účetních dokumentů [4]. Zpráva auditora včetně případných výhrad se přetiskuje v plném znění v každé výroční zprávě.
Článek 32
SKIPCP musí zaslat svůj prospekt, jakékoli jeho změny a své výroční a pololetní zprávy příslušným orgánům.
Článek 33
1. Prospekt, poslední výroční zpráva a jakákoli následně zveřejněná pololetní zpráva musí být nabídnuty upisovatelům zdarma před uzavřením smlouvy.
2. Kromě toho musí být výroční a pololetní zprávy zpřístupněny pro veřejnost na místech uvedených v prospektu.
3. Výroční a pololetní zprávy jsou na požádání zdarma poskytovány podílníkům.
B. Zveřejňování dalších informací
Článek 34
SKIPCP musí vhodným způsobem zveřejňovat ceny emise, prodeje, odkupu nebo vyplacení svých podílových jednotek, kdykoli je emituje, prodává, odkupuje nebo vyplácí, nejméně však dvakrát měsíčně.
Příslušné orgány však mohou povolit, aby SKIPCP snížil tuto četnost na jedenkrát měsíčně za předpokladu, že snížení nepoškodí zájmy podílníků.
Článek 35
Veškerá inzerce obsahující výzvu k nákupu podílových jednotek SKIPCP musí uvádět, že existuje prospekt, a musí uvádět místa, kde jej veřejnost může získat.
ODDÍL VII Obecné povinnosti SKIPCP
Článek 36
1. Přijímat úvěry nesmí:
- ani investiční společnost, - ani správcovská společnost ani depozitář jednající jménem podílového fondu.
SKIPCP však může získávat cizí měnu pomocí následného (back-to-back) úvěru.
2. Odchylně od odstavce 1 může členský stát umožnit SKIPCP přijímat úvěry:
a) až do výše 10 %
- jejich aktiv v případě investiční společnosti, nebo
- hodnoty fondu v případě podílového fondu, jedná-li se o dočasný úvěr;
b) až do výše 10 % jejich aktiv v případě investiční společnosti, pokud má úvěr umožnit nabytí nemovitého majetku důležitého pro přímé provozování její činnosti; v takovém případě souhrn tohoto úvěru a úvěrů uvedených v písmenu a) nesmí v žádném případě překročit 15 % aktiv příjemce úvěru.
Článek 37
1. SKIPCP musí na požádání odkoupit nebo vyplatit své podílové jednotky od kteréhokoli podílníka.
Odchylně od odstavce 1 a) může SKIPCP v určitých případech a v souladu s postupy stanovenými zákonem, statutem fondu nebo zakládacími dokumenty investiční společnosti dočasně pozastavit odkup nebo vyplácení svých podílových jednotek.
K pozastavení může dojít pouze ve výjimečných případech, pokud to okolnosti vyžadují a pokud je zrušení oprávněné vzhledem k zájmům podílníků;
b) mohou členské státy povolit příslušným orgánům, aby požadovaly zrušení odkupu nebo vyplacení podílových jednotek v zájmu podílníků nebo veřejnosti.
3. V případech uvedených v odst. 2 písm. a) SKIPCP musí bezodkladně sdělit své rozhodnutí příslušným orgánům a orgánům ostatních členských států, ve kterých uvádí své podílové jednotky na trh.
Článek 38
Pravidla pro hodnocení aktiv a pravidla pro výpočet prodejní nebo emisní ceny a ceny odkupu nebo vyplacení podílových jednotek SKIPCP musí stanovit zákon, statut fondu nebo zakládací dokumenty investiční společnosti.
Článek 39
Rozdělení nebo zpětná investice výnosů podílového fondu nebo investiční společnosti se provádí podle zákona a statutu fondu nebo zakládacích dokumentů investiční společnosti.
Článek 40
Podílové jednotky SKIPCP nesmí být emitovány, není-li ekvivalent čisté emisní ceny vložen do aktiv SKIPCP v obvyklých lhůtách.
Toto opatření nevylučuje rozdělování podílových jednotek zdarma.
Článek 41
1. Aniž je dotčeno uplatňování článků 19 a 21, nesmí poskytovat úvěry nebo vystupovat jako ručitel třetí osoby
- ani investiční společnost, - ani správcovská společnost ani depozitář jednající jménem podílového fondu.
2. Odstavec 1 nebrání tomu, aby tyto subjekty nabývaly převoditelné cenné papíry, které nejsou plně splaceny.
Článek 42
Nesmějí provádět nekrytý prodej převoditelných cenných papírů - ani investiční společnost,
- ani správcovská společnost ani depozitář jednající jménem podílového fondu.
Článek 43
Zákon nebo statut fondu musí předepisovat odměny a výdaje, které může správcovská společnost účtovat podílovému fondu, a způsob jejich výpočtu.
Zákon nebo zakládací dokumenty investiční společnosti musí předepisovat druh nákladů, které nese společnost.
ODDÍL VIII Zvláštní opatření pro SKIPCP, které uvádějí své podílové jednotky na trh v jiných členských státech, než ve kterých se nacházejí
Článek 44
1. SKIPCP, které uvádějí své podílové jednotky na trh v jiném členském státě, musí dodržovat právní a správní předpisy platné v uvedeném státě, které nespadají do oblasti působnosti této směrnice.
2. Jakýkoli SKIPCP může inzerovat své podílové jednotky v členském státě, ve kterém je uvádí na trh.
Přitom musí dodržovat předpisy upravující reklamu v daném státě.
3. Odstavce 1 a 2 musí být uplatňovány nediskriminačním způsobem.
Článek 45
V případě uvedeném v článku 44 musí SKIPCP mimo jiné v souladu s právními a správními předpisy platnými v členském státě, ve kterém uvádí své podílové jednotky na trh, učinit opatření, aby v tomto státě bylo možné provádět platby podílníkům, odkup nebo vyplácení podílových jednotek a zpřístupnit informace, které je SKIPCP povinen poskytovat.
Článek 46
Pokud SKIPCP navrhuje uvést své podílové jednotky na trh v jiném členském státě, než ve kterém se nachází, musí nejprve informovat příslušné orgány a orgány uvedeného jiného členského státu.
Zároveň orgánům dotyčného členského státu předloží
- osvědčení příslušných orgánů, že splňuje podmínky uložené touto směrnicí,
- statut fondu nebo zakládací dokumenty společnosti,
- prospekt,
- případně poslední výroční zprávu a jakékoli následné pololetní zprávy,
- informace o opatřeních přijatých pro uvedení svých podílových jednotek na trh v uvedeném jiném členském státě.
SKIPCP může začít uvádět své podílové jednotky na trh ve výše uvedeném jiném členském státě po předložení dokumentů, pokud orgány dotyčného členského státu nevydají ve lhůtě dvou měsíců od předložení dokumentů odůvodněné rozhodnutí, že opatření přijatá pro uvedení podílových jednotek na trh nejsou v souladu s předpisy uvedenými v čl. 44 odst. 1 a v článku 45.
Článek 47
Pokud SKIPCP uvádí své podílové jednotky na trh v jiném členském státě, než ve kterém se nachází, musí v něm rozšiřovat, alespoň v jednom z jeho úředních jazyků, dokumenty a informace, které musí být zveřejněny v členském státě, ve kterém se nachází, v souladu s postupy stanovenými v členském státě, ve kterém se nachází.
Článek 48
Pro účely provozování své činnosti mohou SKIPCP používat ve Společenství stejný druhový název (například investiční společnost nebo podílový fond), jaký používají v členském státě, ve kterém se nacházejí.
V případě nebezpečí záměny může členský stát, ve kterém jsou podílové jednotky uváděny na trh, za účelem vyjasnění požadovat, aby byl název doplněn vhodnou vysvětlivkou.
ODDÍL IX Ustanovení o orgánech příslušných k povolování a dohledu
Článek 49
1. Členské státy určí orgány, které budou příslušné k plnění úkolů stanovených v této směrnici.
Uvědomí o tom Komisi, přičemž uvedou případné rozdělení jejich působnosti.
2. Orgány uvedené v odstavci 1 musí být orgány veřejné správy nebo orgány určené orgány veřejné správy.
3. Orgány státu, ve kterém se nachází SKIPCP, jsou příslušné k dohledu nad tímto SKIPCP.
Orgány státu, ve kterém SKIPCP uvádí své podílové jednotky na trh v souladu s článkem 44, jsou však příslušné k dohledu nad dodržováním ustanovení oddílu VIII.
4. Příslušným orgánům musí být uděleny veškeré pravomoci nezbytné k výkonu jejich úkolů.
Článek 50
1. Orgány členských států uvedených v článku 49 úzce spolupracují při plnění svých úkolů a musí si z tohoto důvodu mezi sebou poskytovat veškeré požadované informace.
2. Členské státy zajistí, aby všichni současní nebo bývalí zaměstnanci orgánů uvedených v článku 49 byli vázáni profesním tajemstvím.
To znamená, že žádné důvěrné informace, které se dozvědí při výkonu svých povinností, nesmějí sdělit žádné osobě ani orgánu, pokud to zákon neumožňuje.
3. Odstavec 2 však nevylučuje výměnu informací mezi orgány různých členských států uvedenými v článku 49 tak, jak stanoví tato směrnice.
Na takto sdělené informace se vztahuje profesní tajemství současných nebo bývalých zaměstnanců orgánů, které informace dostávají.
4. Aniž jsou dotčeny případy spadající pod trestní právo, orgán uvedený v článku 49, který získává takové informace, jich smí použít pouze pro výkon svých povinností nebo v souvislosti se správním nebo soudním řízením vztahujícím se k výkonu jeho povinností.
Článek 51
1. Orgány uvedené v článku 49 musí odůvodnit každé rozhodnutí o zamítnutí povolení a každé zamítavé rozhodnutí učiněnépři provádění obecných opatření přijatých k uplatňování tétosměrnice a sdělit je žadatelům.
2. Členské státy stanoví, že rozhodnutí přijatá ve vztahu k SKIPCP podle právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí lze napadnout u soudu; totéž právo se uplatní, pokud není přijato žádné rozhodnutí do šesti měsíců od podání žádosti o povolení podané SKIPCP, která obsahuje všechny informace požadované podle platných předpisů.
Článek 52
1. Pouze orgány členského státu, ve kterém se SKIPCP nachází, mají právo přijímat opatření proti nim, pokud porušují některý právní nebo správní předpis nebo pravidla stanovená ve statutu fondu nebo zakládacích dokumentech investiční společnosti.
2. Orgány členského státu, ve kterém jsou podílové jednotky SKIPCP uváděny na trh, však mají právo přijímat opatření proti nim, pokud porušují ustanovení oddílu VIII.
3. Každé rozhodnutí o zamítnutí povolení a každé jiné závažné opatření přijaté proti SKIPCP nebo každé pozastavení odkupu nebo vyplácení, které mu je nařízeno, musí orgány členského státu, ve kterém se daný SKIPCP nachází, sdělit bezodkladně orgánům ostatních členských států, ve kterých jsou uváděny na trh podílové jednotky tohoto SKIPCP.
ODDÍL X Kontaktní výbor
Článek 53
1. Při Komisi se zřizuje Kontaktní výbor (dále jen "výbor"). Má tyto úkoly:
a) usnadňovat, aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, harmonizované provádění této směrnice pomocí pravidelných konzultací k veškerým praktickým problémům, které vzniknou při jejím uplatňování a u kterých je výměna názorů považována za užitečnou;
b) usnadňovat konzultace mezi členskými státy o přísnějších nebo dodatečných požadavcích, které mohou přijmout podle čl. 1 odst. 7 nebo o předpisech, které mohou přijmout v souladu s články 44 a 45;
c) bude-li to nezbytné, radit Komisi ohledně přijímání dodatků nebo změn této směrnice.
2. Úkolem výboru není hodnotit rozhodnutí, která v jednotlivých případech přijmou orgány uvedené v článku 49.
3. Výbor se skládá z osob jmenovaných členskými státy a ze zástupců Komise.
Předsedá mu jeden zástupce Komise.
Funkce sekretariátu zajišťuje Komise.
4. Výbor svolává předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost delegace členského státu.
Výbor přijme svůj jednací řád. ODDÍL XI
Přechodná ustanovení, odchylky a závěrečná ustanovení
Článek 54
"Pantebreve" vydané v Dánsku se výhradně pro účely dánských SKIPCP považují za rovnocenné převoditelným cenným papírům uvedeným v čl. 19 odst. 1 písm. b).
Článek 55
Odchylně od čl. 7 odst. 1 a čl. 14 odst. 1 mohou příslušné orgány povolit SKIPCP, které ke dni přijetí této směrnice měly dva nebo více depozitářů v souladu s vnitrostátními právními předpisy, aby zachovaly tento počet depozitářů, pokud je těmto orgánům zaručeno, že úkoly, které mají být plněny podle čl. 7 odst. 3 a čl. 14 odst. 3, budou skutečně plněny.
Článek 56
1. Odchylně od článku 6 mohou členské státy povolit správcovským společnostem, aby vydávaly potvrzení znějící na doručitele o cenných papírech jiných společností znějících na jméno.
2. Členské státy mohou povolit správcovským společnostem, které ke dni přijetí této směrnice provozují i jiné činnosti než ty, které jsou uvedeny v článku 6, aby pokračovaly v těchto činnostech ještě po dobu pěti let od tohoto dne.
Článek 57
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou poskytnout SKIPCP existujícím ke dni provedení této směrnice lhůtu nejvýše dvanácti měsíců od uvede ného dne, aby dosáhly souladu s novými právními předpisy.
3. Řecká republika a Portugalská republika jsou oprávněny odložit provedení této směrnice nejdéle do 1. dubna 1992.
Jeden rok před uvedeným dnem podá Komise Radě zprávu o pokroku při provádění této směrnice a o jakýchkoli obtížích, které mohou Řecké republice nebo Portugalské republice vyvstat, pokud provedou tuto směrnici ke dni uvedenému v prvním pododstavci.
Bude-li to nezbytné, navrhne Komise, aby Rada prodloužila odklad až o čtyři roky.
Článek 58
Členské státy zajistí, aby Komisi bylo sděleno znění hlavních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 59
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1985, kterou se vzhledem k přistoupení Španělska a Portugalska mění směrnice 85/384/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb (85/614/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 tohoto aktu, vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska je nezbytné provést některé změny směrnice 85/384/EHS [1] s cílem zajistit její stejné uplatňování ve Španělském království a Portugalské republice a v ostatních členských státech;
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou před přistoupením orgány Společenství přijmout opatření podle článku 396 aktu o přistoupení, přičemž tato opatření vstoupí v platnost pouze s výhradou a dnem jejího vstupu v platnost,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 S účinkem od 1. ledna 1986 a s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska se v článku 11 směrnice 85/384/EHS doplňují nová písmena, která znějí:
"j) ve Španělsku
- úřední doklad o kvalifikaci architekta (título oficial de arquitecto) udělené ministerstvem školství a vědy nebo vysokými školami; k)
Směrnice Komise
ze dne 23. prosince 1985,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/320/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(85/647/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/547/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 79/489/EHS [4],
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky lze nyní předpisy zpřísnit a více je přizpůsobit skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že nyní také lze přijmout ustanovení týkající se brzdových systémů s protiblokovacím zařízením; že je požadováno, aby taková zařízení byla montována podle odpovídajících požadavků této směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že Komise ve dvou svých sděleních Výboru pro rok bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích 1986 [5] zařadila do svého programu legislativních opatření "Zdokonalení stávající směrnice pro brzdění" a že ustanovení této nové směrnice přispějí k zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/320/EHS se mění takto:
1.
Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Žádný členský stát nesmí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se jeho brzdového zařízení, pokud je toto vozidlo vybaveno zařízeními uvedenými v přílohách I až VIII a X až XII a pokud tato zařízení splňují požadavky v nich stanovené."
2.
Přílohy I, II, III, IV, V, VII, VIII a IX směrnice 71/320/EHS se mění a doplňují se nové přílohy X, XI a XII v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. října 1986 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových zařízení
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat uvedení do provozu vozidla,
pokud brzdová zařízení tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
2.
Od 1. dubna 1987 členské státy:
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
3.
Od 1. října 1988 mohou členské státy zakázat uvedení do provozu vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1986 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 27/85
ze dne 4. ledna 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2262/84, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2262/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje [1], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 1 nařízení (EHS) č. 2262/84 by měl každý členský stát, ve kterém produkce olivového oleje převyšuje určité minimální množství, zřídit zvláštní agenturu pro provádění určitých kontrol a plnění povinností v rámci režimu podpory produkce olivového oleje; že taková agentura musí být schopna plnit úkoly stanovené v uvedeném nařízení; že každá agentura musí mít tudíž určité minimální pravomoci nezbytné pro plnění těchto úkolů;
vzhledem k tomu, že pro zajištění správného a účinného provádění režimu podpory produkce čl. 1 odst.
3 nařízení (EHS) č. 2262/64 stanovuje, že dotyčný členský stát jí dá příslušné oprávnění k plnění úkolů; že každý zmíněný členský stát musí tudíž vybavit pracovníky agentury pravomocemi vstupovat do všech objektů a na pozemky, které využívají osoby podléhající kontrole pro svou profesionální činnost, vyžadovat informace a provádět nezbytná ověřování související s prováděním úkolů agentury;
vzhledem k tomu, že dotyčné členské státy musí učinit veškerá potřebná opatření k ochraně práv kontrolovaných osob, jejichž zájmy mohou být kontrolní činností dotčeny;
vzhledem k tomu, že agentura bude provádět činnost v rámci pracovního harmonogramu a rozpočtu sestavených dotyčným členským státem na základě návrhu agentury po konzultaci s Komisí; že je proto třeba navrhnout určitou minimální náplň programu a rozpočet, jakož i postup pro jejich stanovení a možné následné úpravy;
vzhledem k tomu, že podle čl. 1 odst.
4 nařízení (EHS) č. 2262/84 Komise pravidelně sleduje činnost agentur; že by proto měl být stanoven postup, podle kterého bude Komise průběžně informována o provádění těchto činností;
vzhledem k tomu, že Společenství bude během prvních tří hospodářských let podílet na financování skutečných výdajů agentur; že je třeba také stanovit způsob takového financování, jakož i postup při kontrolních činnostech spojených s tímto financováním;
vzhledem k tomu, že s ohledem na čas nutný pro založení zvláštních kontrolních agentur v producentských členských státech je třeba přijmout zvláštní prováděcí opatření pro hospodářský rok 1984/85;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V souladu s čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2262/84 zřídí každý producentský členský stát nejpozději do 31. března 1985 zvláštní agenturu pro provádění určitých kontrol a plnění povinností stanovených v tomto nařízení.
2. Členské státy s produkcí, vypočtenou na základě průměrného množství, na které se vztahuje podpora produkce během posledních čtyř hospodářských roků, menší než 3000 tun, nejsou povinny zvláštní agenturu zřizovat.
Článek 2
1. Každá agentura musí právní způsobilost potřebnou pro plnění svých úkolů.
2. V rámci pracovního harmonogramu a rozpočtu, na které odkazuje čl. 1 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2262/84, musí mít každá agentura samostatnost při výběru svých pracovníků, plánování činnosti a při vynakládání výdajů spojených s uskutečňováním těchto činností.
3. Počet stálých pracovníků agentury, jejich kvalifikace, vzdělání, odborná zkušenost a prostředky, které budou mít k dispozici, jakož i způsob organizace činnosti agentury, by měly umožňovat plnění úkolů stanovených v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2262/84. Zejména pracovníci pověření prováděním kontrolní činnosti musí mít potřebné technické znalosti a odborné zkušenosti pro provádění kontrol uvedených v nařízení Rady (EHS) č. 2261/84 [2] a v nařízení Komise (EHS) č. 3061/84 [3], zvláště pokud jde o hodnocení agronomických informací, provádění technických kontrol v lisovnách a prověřování skladových výkazů a účetnictví.
4. Za účelem plnění povinností stanovených v nařízení (EHS) č. 2262/84 jsou pracovníkům uděleny členským státem odpovídající pravomoci pro získávání jakýchkoli informací nebo důkazů a provádění nezbytných kontrol u producentů, organizací producentů a jejich sdruženích, jakož i v uznaných lisovnách, a zejména:
a) oprávnění kontrolovat obchodní knihy a jinou pracovní dokumentaci;
b) oprávnění pořizovat kopie nebo výpisy z podnikového účetnictví;
c) právo požadovat ústní informace na místě;
d) právo vstupovat na území hospodářského subjektu nebo na pozemky, které jsou předmětem kontroly.
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění ochrany práv fyzických nebo právnických osob, které jsou předmětem kontroly, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Členské státy musí uznávat zjištění úředníků agentury jako závazné podle jejich vnitrostátního práva.
Článek 3
Pro každý hospodářský rok, počínaje rokem 1985/86, navrhne agentura pracovní harmonogram a rozpočet. Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v nařízeních (EHS) č.
2261/84 a (EHS) č. 3061/84, pracovní harmonogram se navrhne s ohledem na reprezentativnost hospodářských subjektů, na které se vztahuje kontrola.
Prioritní však budou oblasti činnosti nebo regiony, u kterých existuje nejvyšší riziko nesrovnalostí.
2. Pracovní harmonogram musí zahrnovat:
a) plán pro využití údajů z informačních databází uvedených v článku 16 nařízení (EHS) č. 2261/84; tyto údaje obsahují také informace získané z registru pěstitelů oliv;
b) program kontrolních činností, jež agentura zamýšlí provést:
- v organizacích producentů,
- ve sdruženích organizací producentů a
- v uznaných lisovnách,
c) harmonogram činností, které má agentura vykonat v zájmu stanovení výnosů oliv a olivového oleje;
d) popis šetření, které má být prováděno, pokud jde o účel, k němuž je použit olej získaný z lisování oliv a jeho vedlejší produkty, a popis statistických zjišťování produkce olivového oleje, jeho zpracování a jeho spotřeby;
e) seznam všech dalších činností, které budou prováděny na žádost členského státu nebo Komise podle čl. 1 odst. 2 druhého a třetího pododstavce nařízení (EHS) č. 2262/84;
f) podrobné údaje o odborné přípravě, kterou agentura zamýšlí umožnit svým pracovníkům;
g) seznam úředníků odpovědných za styk s Komisí.
Pro každou oblast činnosti uvedenou v pracovním programu musí agentura uvést také odhadovaný počet člověkodnů potřebných s ohledem na jednotlivé oblasti činností v pracovním harmonogramu.
3. Rozpočet agentury musí obsahovat dostatečně podrobně uvedené tyto položky:
1. seznam pracovních míst;
2. osobní náklady;
3. administrativní náklady;
4. náklady na jednotlivé projekty;
5. investiční náklady;
6. ostatní náklady;
7. příjmy od dotyčného členského státu;
8. příspěvek Společenství podle čl. 1 odst. 5 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2262/84;
9. příjmy podle čl. 1 odst. 5 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 2262/84;
10. ostatní příjmy.
4. Při sestavování návrhu pracovního harmonogramu a odhadovaného rozpočtu musí agentura přihlížet k četnosti kontrol vyžadovaných právními předpisy Společenství, ke zkušenostem získaným v minulých hospodářských letech a, aniž je tím dotčena odpovědnost dotyčného členského státu, musí vzít v úvahu poznámky a připomínky učiněné Komisí před vypracováním pracovního harmonogramu.
Článek 4
1. Každý rok nejpozději k 15. srpnu předkládá agentura návrh pracovního harmonogramu a odhadovaného rozpočtu dotyčnému členskému státu.
Členský stát na základě tohoto návrhu vypracuje pracovní harmonogram a odhad rozpočtu, které předloží Komisi nejpozději do 15. září každého roku.
Komise může požádat do 30 dnů, aniž je tím dotčena odpovědnost dotyčného členského státu, aby tento stát provedl v rozpočtu a pracovním harmonogramu některé úpravy, které jsou podle názoru Komise nezbytné pro řádné fungování režimu podpory produkce.
2. Konečný pracovní harmonogram a rozpočet jsou schvalovány dotyčným členským státem každoročně nejpozději do 31. října a jsou neprodleně předloženy Komisi.
3. Členské státy mohou v případě potřeby pro zvýšení účinnosti kontroly provést úpravy pracovního harmonogramu a rozpočtu agentury v průběhu hospodářského roku se souhlasem Komise a pod podmínkou, že se tím nezvýší celkový rozpočet.
Pokud však nastane mimořádná situace, při které nebezpečí podvodu vážně ohrožuje řádné fungování režimu podpory produkce, agentura o tom uvědomí dotyčný členský stát a Komisi.
V takovém případě agentura může upravit svůj pracovní harmonogram a plán kontrolní činnosti po získání souhlasu dotyčného členského státu.
Tento členský stát o tom neprodleně uvědomí Komisi.
Pokud během hospodářského roku požádá členský stát nebo Komise agenturu o provedení zvláštního šetření, upraví se v této souvislosti pracovní harmonogram a rozpočet.
Při provádění těchto úprav se přiměřeně uplatní postupy stanovené v odstavcích 1 a 2.
Článek 5
1. Aby mohli podle čl. 1 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2262/84 úředníci Komise monitorovat činnost vykonávanou agenturou, musí agentura patnáctého dne každého měsíce předložit dotyčnému členskému státu a Komisi harmonogram své řídící a kontrolní činnosti na další měsíc. Agentura musí také neprodleně uvědomit Komisi a dotyčný členský stát o všech změnách v provádění měsíčních pracovních programů.
2. Nejpozději do 30 dnů po skončení každého čtvrtletí musí agentura předložit členskému státu a Komisi souhrnnou zprávu činnostech provedených agenturou, jakož i zprávu o finanční situaci, stavu pokladních prostředků a uskutečněných výdajích, rozčleněných podle jednotlivých kapitol rozpočtu.
3. Zástupci Komise, dotyčného členského státu a agentury se scházejí alespoň jednou za čtvrt roku, aby zhodnotili činnost vykonanou agenturou a činnost, kterou agentura zamýšlí vykonat v dalším období.
Článek 6
1. Dotyčný členský stát předá Komisi každý rok nejpozději dne 31. května podnikovou obchodní závěrku za předchozí hospodářský rok, jakož i zprávu příslušného státního orgánu odpovědného za kontrolu dotyčné agentury.
2. Nejpozději do tří měsíců od uvedeného data Komise rozhodne o částce odpovídající skutečným výdajům agentury, kterou poskytne producentskému členskému státu za daný rok. Tato částka, snížená o platby záloh podle odstavce 4 a čl. 7 odst. 3, se vyplatí, jakmile bude stanoveno, že agentura splnila své úkoly.
3. Za účelem přezkoumání podnikové obchodní závěrky musí mít úředníci Komise umožněn přístup k finančním dokladům a podpůrným dokumentům agentury.
4. Částka představující provozní náklady agentury za hospodářský rok se rozdělí na tři měsíční tranše, které se stanoví Komisí po souhlasu členského státu na základě návrhu rozpočtu agentury. Komise však může pozměnit výši měsíčních tranší v závislosti na výši výdajů agentury uvedených ve čtvrtletních zprávách podle čl. 5 odst. 2.
Článek 7
1. Návrh pracovního harmonogramu a odhadovaný rozpočet na rok 1984/85 vypracují dotyčné členské státy podle čl. 3 odst. 2 a 3 a doručí je Komisi nejpozději do 28. února 1985.
Návrh pracovního harmonogramu musí obsahovat opatření pro přijímání pracovníků agentury pro dotyčný hospodářský rok.
Navrhované činnosti agentury včetně plánu kontrolních činností musí být harmonizovány s plánem přijímání pracovníků a splánovaným programem odborné přípravy.
Členské státy při této příležitosti předají Komisi návrh zakládající smlouvy agentury.
Ta musí zahrnovat i postup při přijímání pracovníků poskytující dostatečné záruky, že cíle stanovené v čl. 2 odst.
Do 30 dnů může Komise požádat členský stát, aniž je tím dotčena jeho odpovědnost, aby provedl změny rozpočtu nebo pracovního harmonogramu agentury, které Komise pokládá za vhodné, a sdělí své případné připomínky k zakládající smlouvě agentury.
2. Členský stát je povinen přijmout pracovní harmonogram a rozpočet pro hospodářský rok 1984/85 nejpozději do 30. dubna 1985.
3. Poté, co Komise obdrží návrh pracovního harmonogramu a rozpočtu na rok 1984/85, může na základě rozpočtu s cílem usnadnit zřízení agentury poskytnout členskému státu částku odpovídající nákladům na zřízení agentury. Agentura je po svém formálním zřízení oprávněna přijímat měsíční zálohové platby na své provozní náklady uvedené v čl. 6 odst. 4.
Článek 8
Producentské členské státy zajišťují provádění alespoň té kontrolní činnosti, jež je stanovena v nařízení (EHS) č. 2261/84, nařízení Komise (EHS) č. 2711/84 [4] a nařízení (EHS) č. 3061/84, stávajícími postupy, dokud nebude agentura schopna plnit všechny úkoly a vykonávat všechny kontroly, jimiž byla pověřena.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 211/85
ze dne 25. ledna 1985
o zařazení zboží do položky 84.55 C společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení paměťových prvků určených pro použití jako prvky zařízení pro automatizované zpracování dat; že první z těchto paměťových prvků je tvořen:
- statickou pamětí RAM založenou na CMOS technologii,
- pravoúhlým vícevrstvým keramickým panelem s tištěným obvodem (17 x 39 mm), do kterého jsou demontovatelným způsobem zabudovány:
- čtyři statické paměti RAM založené na CMOS technologii (CMOS SRAM) tvořené monolitickým integrovaným obvodem, s kapacitou jednotlivých pamětí 16 kB nebo 64 kB,
- jeden dekodér ve formě monolitického integrovaného obvodu,
- 2 x 14 pinů,
a druhý je tvořen:
- elektronickou programovatelnou pamětí pouze pro čtení (EPROM), - pravoúhlým vícevrstvým keramickým panelem s tištěným obvodem (17 x 39 mm), do kterého jsou demontovatelným způsobem zabudovány:
- dvě programovatelné paměti vymazatelné ultrafialovými paprsky, určené pouze pro čtení (EPROM), ve formě monolitického integrovaného obvodu, s kapacitou jednotlivých pamětí 64 kB a s krystalovým oknem na vrchní straně,
- jeden dekodér ve formě monolitického integrovaného obvodu,
- jeden oddělovací kondenzátor,
- 2 x 14 pinů;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3400/84 [4] zařazuje do čísla 84.53 zařízení pro automatizované zpracování dat, do čísla 84.55 části a součásti vhodné výhradně nebo zejména pro použití se stroji a přístroji čísel 84.51 až 84.54 včetně a do čísla 85.21 elektronické mikroobvody;
vzhledem k tomu, že pro zařazení výše uvedeného zboží přicházejí v úvahu poslední dvě čísla;
vzhledem k tomu, že se nejedná o elektronické mikroobvody ve smyslu čísla 85.21, protože zařízení paměťových prvků nejsou nedemontovatelná a protože tyto paměťové prvky představují sestavy vytvořené přidáním elektronických mikroobvodů jiných zařízení nebo jiných mikroobvodů stejného nebo různého typu; že tedy není možné použít poznámku 5 B písm. c) ke kapitole 85;
vzhledem k tomu, že tyto paměťové prvky je třeba na základě poznámky 2 písm. b) ke třídě XVI zařadit do položky 84.55 C;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Paměťové prvky určené pro použití jako prvky zařízení pro automatizované zpracování dat tvořené:
- statickou pamětí RAM založenou na CMOS technologii, - pravoúhlým vícevrstvým keramickým panelem s tištěným obvodem (17 x 39 mm), do kterého jsou demontovatelným způsobem zabudovány:
- čtyři statické paměti RAM založené na CMOS technologii (CMOS SRAM) tvořené monolitickým integrovaným obvodem, s kapacitou jednotlivých pamětí 16 kB nebo 64 kB,
- jeden dekodér ve formě monolitického integrovaného obvodu,
- 2 x 14 piny;
- elektronickou programovatelnou pamětí pouze pro čtení (EPROM),
- pravoúhlým vícevrstvým keramickým panelem s tištěným obvodem (17 x 39 mm), do kterého jsou demontovatelným způsobem zabudovány:
- dvě programovatelné paměti vymazatelné ultrafialovými paprsky (EPROM) ve formě monolitického integrovaného obvodu, s kapacitou jednotlivých pamětí 64 kB a s krystalovým oknem na vrchní straně,
- jeden dekodér ve formě monolitického integrovaného obvodu,
- jeden oddělovací kondenzátor,
- 2 x 14 pinů,
se zařazují do položky společného celního sazebníku:
84.55 Části a součásti (jiné než schránky, ochranné obaly a podobně) vhodné výhradně nebo zejména pro použití se stroji a přístroji čísel 84.51 až 84.54 včetně:
C. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 223/85 ze dne 29. ledna 1985 o uzavření Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a místní vládou Grónska na straně druhé
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství, aby byla schválena Dohoda o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a místní vládou Grónska na straně druhé, podepsaná
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 225/85 ze dne 29. ledna 1985, kterým se stanoví některá zvláštní opatření týkající se zvláštního režimu rybolovu v Grónsku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy, a na čl. 1 odst. 2 Protokolu o zvláštní úpravě vztahující se na Grónsko,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění[1],
vzhledem k tomu, že Smlouva pozměňující smlouvy o založení Evropských společenství s ohledem na Grónsko řadí Grónsko do režimu pro přidružení zámořských zemí a území stanoveném v části čtyři Smlouvy; že článek 1 Protokolu o zvláštní úpravě vztahující se na Grónsko spojuje zacházení s grónskými produkty rybolovu při dovozu s možností přístupu do grónských rybářských vod, která je Společenství poskytnuta na základě Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a místní vládou Grónska na druhé straně, jež byla schválena nařízením (EHS) č. 223/85[2];
vzhledem k tomu, že dohoda o rybolovu a protokoly podle čl. 2 odst. 1 uvedené dohody stanoví možnost úpravy závazků obou dvou stran a možnost pozastavení dohody;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit vhodný postup pro provádění těchto ustanovení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postupem podle článku 2 se rozhodne o: a) úpravě závazků Společenství na základě protokolů uvedených v čl. 2 odst. 1 dohody o rybolovu;
b) pozastavení dohody o rybolovu podle článku 10 uvedené dohody;
c) v případě takového pozastavení o vhodných opatřeních týkajících se zacházení s grónskými produkty rybolovu při dovozu.
Článek 2
1. V případech uvedených v článku 1 rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou oznámena členským státům a jsou ihned použitelná.
Každý členský stát může takové opatření Komise předložit Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou takové opatření změnit nebo zrušit.
2. Opatření jsou zrušena postupem podle odstavce 1, jakmile konzultace stanovené v dohodě o rybolovu vedou ke znovunastolení rovnováhy.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vstupu v platnost Smlouvy pozměňující smlouvy o založení Evropských společenství s ohledem na Grónsko.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 226/85
ze dne 29. ledna 1985
o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jemenskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že za účelem dosahování cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů by Evropské hospodářské společenství mělo uzavřít Dohodu o spolupráci s Jemenskou republikou; že některé programy hospodářské spolupráce stanovené dohodou přesahují rámec pravomocí stanovených v souladu se společnou obchodní politikou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto se jménem Společenství schvaluje Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jemenskou republikou.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení stanovené v článku 7 dohody [3].
Článek 3
Společenství zastupuje ve společném výboru zřízeném článkem 5 dohody Komise, které jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 231/85
ze dne 29. ledna 1985,
kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 nařízení č. 136/66/EHS [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2260/84 [5] stanoví, že dojde-li v průběhu hospodářského roku k významné změně faktorů, kterých bylo použito při stanovení reprezentativní tržní ceny olivového oleje, může být postupem podle článku 38 v průběhu hospodářského roku rozhodnuto, aby byla změněna reprezentativní tržní cena a prahová cena; že v zájmu řádné správy trhu je třeba přijmout podrobná pravidla, která by bylo možno použít při definování příčin významných změn u nejdůležitějších faktorů; že by rovněž měly být umožněny všechny nutné úpravy výše podpory spotřeby a procentní sazby z podpory spotřeby, která je základem financování jak činnosti uznaných oborových organizací, tak některých informačních a propagačních opatření podporujících spotřebu olivového oleje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 4 nařízení č. 136/66/EHS se mění takto:
1. V odstavci 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Dojde-li však v průběhu hospodářského roku u faktorů, kterých bylo použito při stanovení reprezentativní tržní ceny olivového oleje, ke změně, kterou je možno podle podrobných pravidel, která budou přijata postupem podle článku 38 považovat za citelnou, může být v průběhu hospodářského roku stejným postupem rozhodnuto o úpravě reprezentativní tržní ceny a prahové ceny.
V takových případech je možno stejným postupem upravit výši podpory spotřeby a procentní sazby z podpory spotřeby, uvedené v čl. 11 odst. 5 a 6."
2. V odstavci 4 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Ceny uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. b) stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 451/85
ze dne 21. února 1985,
kterým se podvacátéčtvrté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1557/84 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2778/84 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 ve seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Jordánsko _BAR_ Civil Service Consumer Corporation PO box 9706 Amman Jordan _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 631/85
ze dne 12. března 1985,
kterým se potřetí mění nařízení (EHS) č. 32/82, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 32/82 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2304/82 [3] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso; že je za účelem vyloučení jakékoli záměny nutné stanovit, že se na příslušné produkty nevztahují činnosti uvedené v čl. 4 odst. 5 bodech 2, 3 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 798/80 ze dne 31. března 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro platby vývozních náhrad předem a výši skutečných peněžních vyrovnávacích dávek, pokud jde o zemědělské produkty [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1663/81 [5];
vzhledem k tomu, že s ohledem na obchodní zvyklosti by se mělo povolit balení příslušných produktů, pokud označení každého produktu zůstane stále viditelné na vnější straně balení, aby byla vyloučena jakákoli záměna;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 32/82 se doplňuje nová věta, která zní:
"Příslušné orgány však mohou povolit balení produktů, pokud označení podle čl. 3 odst. 2 zůstane stále viditelné."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 632/85
ze dne 12. března 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2182/77, pokud jde o uvolnění jistoty na nákup pro některé prodeje hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 15 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2173/79 ze dne 4. října 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odbyt hovězího masa nakoupeného intervenčními agenturami a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 216/69 [2] stanoví, že jistota, kterou má složit kupující, bude uvolněna teprve tehdy, až kupující splní závazky stanovené v uvedeném nařízení a podmínky stanovené ve smlouvě o prodeji;
vzhledem k tomu, že článek 4 nařízení Komise (EHS) č. 2182/77 ze dne 30. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství a kterým se mění nařízení (EHS) č.
1687/76 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1560/84 [4] stanoví, že musí být složena jistota, která má zaručit, že dojde ke zpracování produktů; že tato jistota má být uvolněna, pokud kupující splnil všechny své závazky;
vzhledem k tomu, že s ohledem na jistotu na zpracování se nezdá nezbytné zadržovat první jistotu až do doby, než hospodářský subjekt poskytne důkaz o zpracování produktů; že je proto vhodné odchylkou od článku 15 nařízení (EHS) č.
2173/79 změnit nařízení (EHS) č. 2182/77;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 2182/77 se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 8a
Odchylně od čl. 15 odst. 2 písm. a) druhé odrážky a od čl. 15 odst. 2 písm. b) druhé odrážky nařízení (EHS) č. 2173/79, a aniž je dotčen článek 16 uvedeného nařízení, je jistota uvedená v čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení okamžitě uvolněna:
- pokud kupující nevzal zpět svou žádost nebo svou nabídku, a
- pokud kupující zaplatil celé množství produktu, jak je stanoveno ve smlouvě."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 717/85
ze dne 19. března 1985
o zařazení zboží do položky 17.04 D I společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1] naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č.
2055/84 ze dne 10. července 1984 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení pastilek proti kašli a podráždění krku následujícího složení (v procentech hmotnostních):
—sacharosa, glukosa a karamel: _BAR_ 99,5, _BAR_
—kafr: _BAR_ 0,007, _BAR_
—mentol: _BAR_ 0,207, _BAR_
—eukalyptol: _BAR_ 0,069, _BAR_
—tolubalzám: _BAR_ 0,003, _BAR_
—thymol: _BAR_ 0,069, _BAR_
—benzylalkohol: _BAR_ 0,138; _BAR_
vzhledem k tomu, že do čísla 17.04 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
483/85 [4], se zařazují cukrovinky neobsahující kakao; že do čísla 30.03 se zařazují léky (včetně veterinárních léků);
vzhledem k tomu, že dotyčný výrobek obsahuje aromatické látky, které mohou mít také léčebné vlastnosti, avšak v malé míře na to, aby výrobky měly povahu léku ve smyslu poznámky 1 ke kapitole 30; že v důsledku toho nemůže být zařazen do čísla 30.03;
vzhledem k tomu, že výrobek vykazuje vlastnosti cukrovinek neobsahujících kakao čísla 17.04, a musí být proto zařazen do tohoto čísla; že v rámci tohoto čísla musí být zvolena položka 17.04 D I;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pastilky proti kašli a podráždění krku následujícího složení (v procentech hmotnostních):
—sacharosa, glukosa a karamel: _BAR_ 99,5, _BAR_
—kafr: _BAR_ 0,007, _BAR_
—mentol: _BAR_ 0,207, _BAR_
—eukalyptol: _BAR_ 0,069, _BAR_
—tolubalzám: _BAR_ 0,003, _BAR_
—thymol: _BAR_ 0,069, _BAR_
—benzylalkohol: _BAR_ 0,138, _BAR_
se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
17.04 Cukrovinky neobsahující kakao:
D. Ostatní:
I. neobsahující mléčné tuky nebo obsahující méně než 1,5 % hmotnostních těchto tuků.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 743/85
ze dne 21. března 1985
o uzavření Protokolu o rozšíření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indonésií, Malajsií, Singapurem a Thajskem,
členskými zeměmi Sdružení národů jihovýchodní Asie, na Brunej
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Evropské hospodářské společenství by mělo pro dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválit Protokol o rozšíření Dohody o spolupráci mezi Společenstvím a členskými zeměmi Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) na Brunej,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol o rozšíření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a členskými zeměmi ASEAN na Brunej se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady oznámí, že Společenství splnilo postupy nezbytné pro vstup protokolu v platnost [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1172/85
ze dne 2. května 1985
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů na straně druhé o lovu lososů ve faerských vodách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství na straně jedné a vláda Dánska a autonomní vláda Faerských ostrovů na straně druhé vedly konzultace o záležitostech rybolovu společného zájmu;
vzhledem k tomu, že se obě strany dohodly, že Organizace na zachování lososa v severním Atlantickém oceánu (NASCO) je vhodným fórem pro regulaci lovu lososů v rybolovné oblasti Faerských ostrovů;
vzhledem k tomu, že faerské orgány potvrdily, že budou spolupracovat se Společenstvím na výročním zasedání NASCO v roce 1985 s cílem dohodnout regulační opatření určující kvótu pro úlovky v v rybolovné oblasti Faerských ostrovů pro období začínající dnem 1. října 1985 a končící dnem 31. května 1986;
vzhledem k tomu, že se smluvní strany dohodly, že povedou další konzultace, jestliže NASCO nepřijme vhodná regulační opatření;
vzhledem k tomu, že na závěr konzultací parafovaly obě delegace dohodu ve formě výměny dopisů;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství, aby tato dohoda byla schválena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů na straně druhé o lovu lososů ve faerských vodách se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody je připojeno k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1365/85
ze dne 24. května 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2191/81 a (EHS) č. 2192/81, pokud jde o výši podpory pro máslo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1298/85 [2], a zejména na čl. 12 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2191/81 [3] a (EHS) č.
2192/81 [4] naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 1375/84 [5] stanoví výši podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi, armádami a podobnými silami členských států; že s ohledem na vývoj trhu je nezbytné upravit výši této podpory;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2191/81 a v čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2192/81 se částka "157 ECU" nahrazuje částkou "150,5 ECU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1554/85
ze dne 4. června 1985
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Seychelské republiky o rybolovu při pobřeží Seychel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství schválit Dohodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Seychelské republiky o rybolovu při pobřeží Seychel podepsanou
Nařízení Rady (EHS) č. 1661/85
ze dne 13. června 1985,
kterým se stanoví stanovení technické úpravy předpisů Společenství v oblasti sociálního zabezpečení migrujících pracovníků s ohledem na Grónsko
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 51 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
vzhledem k tomu, že Smlouva pozměňující smlouvy o založení Evropských společenství s ohledem na Grónsko [1] vstoupila v platnost dnem 1. února 1985;
vzhledem k tomu, že přílohy nařízení (EHS) č. 574/72 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1660/85 [3] by měly být změněny za účelem přihlédnutí k nové oblasti působnosti nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1660/85 odpovídající oblasti působnosti Smluv;
vzhledem k tomu, že musí zůstat zachovány nároky, které získali nebo o které se ucházeli v době, kdy Grónsko patřilo k Evropským společenstvím, státní příslušníci členských států, kteří pracovali v Grónsku, a nároky, které byly v této době získány státními příslušníky, kteří pracovali na území členského státu a měli bydliště v Grónsku;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zachovat nárok na dávky v nemoci nebo mateřství během pobytu mimo příslušný stát v případě zaměstnaných osob, osob samostatně výdělečně činných a jejich rodinných příslušníků, jestliže jejich zdravotní stav vyžaduje okamžité poskytnutí takových dávek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V přílohách nařízení (EHS) č. 574/72 se zrušují:
- v příloze 1 oddílu B:
bod 4,
- v příloze 2 oddílu B:
nadpis "1. Dánsko s výjimkou Grónska" a bod 2,
- v příloze 3 oddílu B:
nadpis "1. Dánsko s výjimkou Grónska" a bod II,
- v příloze 4 oddílu B:
nadpis "1. Dánsko s výjimkou Grónska" a bod II,
- v příloze 10 oddílu B:
nadpis "1. Dánsko s výjimkou Grónska" a bod II.
Článek 2
Toto nařízení se nedotýká
- žádných nároků, které získali nebo o které se ucházeli v době, kdy Grónsko patřilo k Evropským společenstvím, státní příslušníci jiných členských států než Dánska, kteří v uvedené době pracovali na území Grónska,
- žádných nároků, které získali nebo o které se ucházeli v době, kdy Grónsko patřilo k Evropským společenstvím, státní příslušníci členských států, kteří pracovali na území jiného členského státu než Dánska a měli bydliště v Grónsku.
Článek 3
Ustanovení čl. 22 odst. 1 písm. a) a odstavec 3 nařízení (EHS) č. 1408/71 a článků 21 a 23 nařízení (EHS) č. 574/72 zůstávají v platnosti v případě pobytu v Grónsku státních příslušníků členských států, kteří splňují podmínky vyžadované právními předpisy jiného členského státu než Dánska.
Smlouva pozměňující smlouvy o založení Evropských společenství s ohledem na Grónsko nevylučuje použití ustanovení uvedených v prvním pododstavci v případě pobytu dánských státních příslušníků s bydlištěm
Nařízení Komise (EHS) č. 1672/85
ze dne 19. června 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podporu sezónního přesunu ovcí, koz a skotu na jiné pastviny v Řecku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 764/85 ze dne 12. března 1985, kterým se zavádí podpora sezónního přesunu ovcí, koz a skotu na jiné pastviny v Řecku [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění účinnosti a hospodárnosti lze podporu sezónního přesunu na jiné pastviny poskytovat pouze tehdy, jsou-li dodrženy určité minimální požadavky týkající se počtu přepravovaných zvířat a vzdálenosti mezi pastvinami; že by však u námořní dopravy neměla být nejmenší vzdálenost s ohledem na vysoké náklady na tento způsob dopravy stanovena;
vzhledem k tomu, že podporu sezónního přesunu nelze účinně sledovat bez jasných podkladů souvisejících s žádostmi předloženými chovateli a jinými nezbytnými doklady;
vzhledem k tomu, že v zájmu zjednodušení prohlášení o ročních výdajích, které Řecko předkládá podle nařízení Komise (EHS) č. 1723/72 ze dne 26. července 1972 o schválení účetní závěrky záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [2], by některé údaje měly být v těchto prohlášeních uvedeny již od počátku výdajů na úrovni vnitrostátní správy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovce a kozy a Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podporu ve smyslu nařízení (EHS) č. 764/85 lze poskytnout pouze pro přepravu nejméně osmi velkých dobytčích jednotek ovcí, koz a/nebo skotu. Definice velké dobytčí jednotky je stano vena v čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 75/268/EHS ze dne 28. dubna 1975 o zemědělském hospodaření v horských a v některých méně příznivých oblastech [3].
2. U přepravy nákladními automobily a/nebo po železnici je vzdálenost, která se má překonat, nejméně 50 kilometrů.
Článek 2
1. Řecko přijme nezbytná opatření, aby zajistilo účinnou kontrolu využívání podpory sezónního přesunu na jiné pastviny. Tato kontrola musí zahrnovat alespoň tyto podklady:
- faktury za dopravu, v nichž jsou uvedeny dopravní prostředek, počet a druh přepravovaných zvířat, překonaná vzdálenost a částka nákladů na přepravu,
- dvě osvědčení, ve kterých je uveden počet přepravovaných zvířat, z nichž je jedno vydáno místním orgánem v místě odeslání a druhé místním orgánem v místě určení,
- prohlášení chovatele, v němž jsou uvedeny údaje o velikosti jeho stád, způsobu chovu hospodářských zvířat, počtu přepravovaných zvířat, použitém dopravním prostředku, překonané vzdálenosti a místu odeslání a místu určení.
2. Podpora sezónního přesunu na jiné pastviny se poskytne na jednu cestu ze zimních pastvin na letní nebo naopak.
Vyplatí se chovatelům poté, co podali žádosti o podporu pro nadcházející přesun.
Chovatelé, jejichž stáda se v době mezi dvěma žádostmi zmenšila, ztratí, pokud jde o první žádost, nárok na podporu pro přesun takového počtu hospodářských zvířat, o který se jejich stádo zmenšilo.
Ke ztrátě nároku na podporu však nedojde:
- pokud chovatel předá hospodářství svému rodinnému nástupci, s nímž může být až ve třetím stupni příbuznosti,
- v případě vyšší moci, a zejména v případě nakažlivých chorob, které vyžadují povinnou porážku celých stád nebo částí stád chovatele.
3. Podklady uvedené v odstavci 1 tvoří součást každého spisu žádosti o podporu.
Článek 3
V prohlášeních o výdajích podle nařízení (EHS) č. 1723/72 se pro každý "nomos" uvede počet vyplacených podpor, jejich celková částka a příslušný rok.
Řecko současně Komisi v příloze těchto prohlášení předloží údaje o stávajících tarifech pro přepravu hospodářských zvířat nákladními automobily, po železnici a po moři.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1745/85
ze dne 26. června 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2290/83, kterým se provádějí články 50 až 59 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 [2] mimo jiné stanoví pro zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, povinnost používat dovážené zboží výhradně pro neobchodní účely ve smyslu čl.
54 druhé odrážky základního nařízení; že tento požadavek nevyplývá z ustanovení základního nařízení, pokud se jedná o zboží dovážené podle článku 51 základního nařízení; že znění čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2290/83 proto musí být změněno;
vzhledem k tomu, že zkušenosti nabyté od vstupu nařízení (EHS) č. 2290/83 v platnost ukázaly, že poznámka, jež má být uvedena na kontrolním výtisku T5, neinformuje správně celní úřady členských států určení o jejich povinnosti přesvědčit se, že subjekt, jemuž je nástroj nebo přístroj určen, jej používá v souladu s podmínkami stanovenými pro pokračující osvobození od dovozního cla; že by proto tato poznámka měla být změněna;
vzhledem k tomu, že čl. 16 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2290/83 stanoví, že každý členský stát zašle Komisi seznam nástrojů, přístrojů, náhradních dílů, součástí, příslušenství a nářadí, jejichž cena nebo celní hodnota přesahuje 3000 ECU a pro které udělí povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla podle čl. 7 odst. 1 nebo čl. 14 odst. 1; že tento práh byl stanoven v roce 1980, neboť nařízení (EHS) č. 2290/83 převzalo beze změny práh stanovený nařízením Komise (EHS) č. 2784/79 [3], který byl uplatňován dříve; že tento práh nebyl od té doby změněn;
vzhledem k tomu, že se jeví vhodným zvýšit tento práh na 5000 ECU;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2290/83 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Osvobození zboží vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy (dále jen "zboží") uvedeného v článku 51, čl. 52 odst. 1 a článcích 53 a 56 základního nařízení od dovozního cla zahrnuje ze strany zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, tyto povinnosti:
- odeslat dané zboží okamžitě na místo určení uvedené v celním prohlášení,
- zapsat je do svého inventárního soupisu,
- usnadnit provádění všech kontrolních opatření, která příslušné orgány považují za nezbytná, aby se přesvědčily, že podmínky pro osvobození od cla jsou nadále plněny.
Kromě toho osvobození od dovozního cla v případě zboží uvedeného v čl. 52 odst. 1, článcích 53 a 56 základního nařízení zahrnuje povinnost zařízení nebo subjektů, kterým je zboží určeno, používat uvedené zboží výhradně pro neobchodní účely ve smyslu čl. 54 druhé odrážky základního zařízení."
2. V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Nachází-li se zařízení či subjekt, v jehož prospěch je zboží zapůjčováno, pronajímáno nebo převáděno, na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází zařízení, které zboží zapůjčuje, pronajímá nebo převádí, vystaví při odeslání příslušný celní úřad členského státu odeslání kontrolní výtisk T5 v souladu s pravidly stanovenými nařízením (EHS) č.
223/77, aby zajistil, že zboží bude použito způsobem, který zakládá nárok na jeho osvobození od dovozního cla.
K tomuto účelu se kontrolní výtisk opatří v kolonce 104 pod záhlavím "ostatní" některou z těchto poznámek: - ,
- , - , - , - , - , - ."
3. V čl. 16 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. Každý členský stát zašle Komisi seznam nástrojů, přístrojů, náhradních dílů, součástí, příslušenství a nářadí, jejichž cena nebo celní hodnota přesahuje 5000 ECU a pro které udělí povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla podle čl. 7 odst. 1 nebo čl. 14 odst. 1."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1746/85
ze dne 26. června 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2289/83, kterým se provádějí články 70 až 78 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že zkušenosti nabyté od vstupu nařízení Komise (EHS) č.
2289/83 [2] v platnost ukázaly, že věta, jež má být uvedena na kontrolním výtisku T5, neinformuje správně celní úřady členských států určení o jejich povinnosti přesvědčit se, že instituce nebo organizace, jíž je zboží určeno, je používá v souladu s podmínkami stanovenými pro pokračující osvobození od cla; že by proto tato věta měla být změněna;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení Rady č. 2289/83 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Nachází-li se instituce či organizace, v jejíž prospěch je předmět zapůjčován, pronajímán nebo převáděn, na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází instituce nebo organizace, která předmět zapůjčuje, pronajímá nebo převádí, vystaví příslušný celní úřad členského státu odeslání kontrolní výtisk T5 v souladu s pravidly stanovenými nařízením (EHS) č.
223/77, aby zajistil, že předmět bude použit způsobem, který zakládá nárok na jeho osvobození od dovozního cla.
K tomuto účelu se kontrolní výtisk opatří v kolonce 104 pod záhlavím "ostatní" některou z těchto poznámek: - ,
- , - , - , - , - , - ."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1748/85
ze dne 25. června 1985
o postupu určování obsahu tuku v kukuřičné mouce položky 11.01 E a v kukuřičné krupici a krupičce položky 11.02 A V společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2055/84[2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je třeba přijmout opatření k zařazení kukuřičné mouky, krupice a krupičky;
vzhledem k tomu, že podle ustanovení položek 11.01 E a 11.02 A V nomenklatury společného celního sazebníku tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68[3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3400/84[4], se kukuřičná mouka, krupice a krupička zařazují v závislosti na obsahu tuku;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup určování obsahu tuku;
vzhledem k tomu, že podle uskutečněných výzkumů poskytuje postup uvedený v příloze tohoto nařízení nejlepší záruky;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obsah tuku v kukuřičné mouce položky 11.01 E a kukuřičné krupici a krupičce položky 11.02 A V společného celního sazebníku se určuje v souladu s postupem uvedeným v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1899/85
ze dne 8. července 1985,
kterým se stanoví minimální velikost ok sítí používaných při lovu huňáčka severního v části oblasti vymezené Úmluvou o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku, která leží mimo mořské vody spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran uvedené úmluvy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 2 nařízení (EHS) č.
170/83 by Rada měla na základě dostupných vědeckých stanovisek vypracovat opatření pro zachování, která jsou nezbytná k dosažení cílů stanovených v článku 1 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že Úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku byla schválena rozhodnutím 81/608/EHS [2]; že vstoupila v platnost dnem 17. března 1982;
vzhledem k tomu, že Komise na základě přijaté úmluvy vydala 28. listopadu 1984 doporučení týkající se minimální velikosti ok sítí používaných při lovu huňáčka severního v části oblasti vymezené úmluvou, která leží mimo mořské vody spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran, přičemž se toto doporučení stalo dne 26. ledna 1985 pro Společenství závazné;
vzhledem k tomu, že by Společenství mělo přijmout nezbytná opatření, aby zajistilo, že plavidla Společenství budou uvedené doporučení dodržovat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Plavidlům, která plují pod vlajkou členského státu nebo jsou v členském státě registrována, se zakazuje používat sítě o velikosti ok menší než 16 milimetrů při lovu huňáčka severního v části oblasti vymezené úmluvou, která leží mimo mořské vody spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran.
Oblast vymezená úmluvou je definována v příloze.
Plavidlo se považuje za plavidlo, které loví huňáčka severního, uchovává-li na palubě množství huňáčka severního, jež přesahuje 50 % hmotnostních celkového množství huňáčka severního a ostatních druhů ryb na palubě.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1907/85
ze dne 10. července 1985
o seznamu odrůd révy vinné a oblastí, ze kterých pochází víno dovážené k výrobě šumivého vína ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 337/79 ze dne 5. února 1979 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 798/85 [2], a zejména na článek 48a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 48a nařízení (EHS) č.
337/79 musí víno, které je dováženo do Společenství a může být použito k výrobě šumivého vína, pocházet z odrůd révy vinné a vinařských oblastí, které zajišťují znaky rozdílné od znaků vín Společenství; že by tyto odrůdy a oblasti měly být shrnuty na nějakém seznamu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Víno dovážené do Společenství za účelem výroby šumivého vína musí pocházet z těchto odrůd:
a) z odrůdy
"Fetească neagra" , která je pěstována
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1922/85
ze dne 11. července 1985,
kterým se posedmé mění nařízení (EHS) č. 2960/77, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 231/852, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 11 nařízení Komise (EHS) č.
2960/773 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2041/834 stanoví, že v případě lampantových panenských olejů a olivových olejů z pokrutin se prodejní cena upraví, pokud zjištěný stupeň kyselosti nebude odpovídat stupni, na který byla minimální cena určena; že by proto mělo být stanoveno, že je možné upravit předběžnou výši prodejní ceny v době, kdy je cena určována podle stupně kyselosti; že by proto měl být změněn čl.
12 odst. 1 uvedeného nařízení, který stanoví pravidla pro výpočet předběžné výše prodejní ceny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 12 se odstavec 1 nařízení (EHS) č. 2960/77 nahrazuje tímto:
"1. Kupující zaplatí intervenční agentuře předběžnou výši prodejní ceny před odebráním oleje. Předběžná výše se vypočítá vynásobením množství, které je uvedeno jako obsažené v šarži, cenou nabídnutou za tuto šarži. Pokud jde o lampantový olej a o olivový olej z pokrutin, upravuje se tato cena v souladu s pravidly uvedenými v čl. 11 odst. 2 na základě výsledků analýzy kyselosti uvedené v tomto odstavci."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1987/85
ze dne 18. července 1985,
kterým se podvacátépáté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1298/85 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 451/85 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 je seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Ghana _BAR_ Ghana National Procurement Agency Ministries Post Office Private Mail Bag Accra, Ghana _BAR_ Irák _BAR_ State Establishment for Foodstuff Trading PO box 548 Baghdad _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2039/85
ze dne 23. července 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1784/77 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1979, a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1784/77 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3041/79 [3] stanoví obecná pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu; že články 4 a 5 uvedeného nařízení stanoví, že na každém balení a na každé ověřovací listině původu je nutné uvést odrůdu nebo odrůdy chmele; že tomuto požadavku nelze vyhovět, pokud jde o chmel z pokusných kmenů, jehož uvedení na trh je nezbytné, pokud jsou jeho produkty předmětem velkých pokusů v pivovarnictví; že je proto nutné doplnit výše uvedené nařízení o zvláštní ustanovení týkající se označení uvedeného chmele na obalech a ověřovacích listinách původu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 1784/77 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 5a
Pokud jde o chmel z pokusných kmenů v průběhu jejich šlechtění a zkoušení, který je produkován buď výzkumným ústavem na jeho vlastním pozemku nebo producentem na účet takového ústavu, může být údaj o odrůdě nebo odrůdách podle čl. 4 písm. b) a podle čl. 5 odst. 1 písm. f) nahrazen jménem nebo číslem, které umožňuje identifikaci příslušného pokusného kmene."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2046/85
ze dne 24. července 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1985/74, kterým se stanoví pravidla pro stanovování referenčních cen a cen s dodáním na hranice pro kapry
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3655/84[2], a zejména na čl. 22 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 22 odst.
1 nařízení (EHS) č. 3796/81 stanoví, že referenční ceny pro kapry mohou být stanoveny před začátkem každého hospodářského roku; že lze tyto ceny stanovit na různých úrovních pro určitá období v rámci každého hospodářského roku podle sezónního kolísání cen;
vzhledem k tomu, že podle článku 3 nařízení Komise (EHS) č. 1985/74[3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1701/78[4] jedno z období, pro které je stanovena referenční cena, začíná 1. prosince a končí 31. července následujícího roku;
vzhledem k tomu, že podle získaných zkušeností je nutné rozdělit toto období na dvě části; že by se proto mělo pozměnit nařízení (EHS) č. 1985/74;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro produkty rybolovu nedodal své stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 3 nařízení (EHS) č. 1985/74 se nahrazuje tímto:
"Referenční cena pro kapry se stanoví na období:
- od 1. srpna do 30. listopadu,
- od 1. prosince do 31. prosince,
- od 1. ledna do 31. července."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2077/85
ze dne 25. července 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory produkce konzervovaného ananasu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 525/77 ze 14. března 1977, kterým se zavádí režim podpory produkce konzervovaného ananasu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1699/85 [2], a zejména na čl. 8 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1599/84 [3] pozměněné nařízením (EHS) č.
1455/85 [4] obsahuje pravidla k režimu podpory produkce pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny; že opatření stanovená tímto nařízením k zajištění řádného provádění režimu podpory by se pokud možno měla používat také pro konzervovaný ananas; že tato opatření by měla být rozšířena za účelem zohlednění rozdílů mezi oběma režimy podpory produkce;
vzhledem k tomu, že v případě konzervovaného ananasu může být podpora produkce vyplácena formou zálohy, je nutno stanovit příslušné postupy;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely režimu podpory produkce podle nařízení (EHS) č. 525/77 se "konzervovaným ananasem" rozumějí celé ananasy nebo kousky ananasu bez slupky a střední části, které byly podrobeny tepelnému zpracování, zabaleny ve vzduchotěsných uzavřených obalech, v cukrovém sirupu s celkovým po homogenizaci určeným obsahem cukru minimálně 14 %, stanoveným po homogenizaci, a spadající pod podpoložku 20.06 B II a) 5 nebo 20.06 B II b) společného celního sazebníku.
2. Vedle ustanovení tohoto nařízení platí pro poskytování podpory produkce konzervovaného ananasu články 2, 3, 5, 6, 8 až 10, čl. 11 odst. 1, jakož i články 12, 13 a 14 nařízení (EHS) č. 1599/84.
Článek 2
Zpracovatelé, kteří chtějí využívat podpory produkce, sdělí orgánu určenému členským státem nejpozději do 15. března každého roku množství neprodaného konzervovaného ananasu, které bylo 1. března příslušného roku na skladě.
Článek 3
Zpracovatelé podávají každoročně dvě žádosti o podporu:
a) jedna žádost se týká konzervovaného ananasu, který byl vyroben z ovoce první sklizně hospodářského roku;
b) druhá žádost se týká konzervovaného ananasu, který byl vyroben z ovoce druhé sklizně hospodářského roku.
První žádost o podporu je nutno podat nejpozději do 31. ledna probíhajícího hospodářského roku, druhou nejpozději do 30. června následujícího hospodářského roku.
Článek 4
1. Na žádost zpracovatele se vyplatí záloha na podporu produkce, jestliže byla příslušným orgánům předložena kopie zpracovatelské smlouvy a stanovena jistota, která odpovídá požadované záloze zvýšené o 10 %.
2. Žádost o zálohu zmíněná v odstavci 1 musí obsahovat minimálně následující údaje:
a) jméno a adresu žadatele;
b) množství ananasu, na něž se vztahují zpracovatelské smlouvy;
c) množství konzervovaného ananasu, které bylo nebo bude vyrobeno z množství ananasu, na něž se vztahují smlouvy zmíněné v písmenu b).
3. Záloha nesmí činit více než 80 % podpory, která může být poskytnuta pro množství uvedené v odstavci 2 písm. c).
4. Jistota se podle volby žadatele skládá buď z peněžního vkladu v hotovosti, nebo ze záruky instituce, která odpovídá předpisům členského státu, od něhož je záloha požadována.
Článek 5
1. Jistota zmíněná v článku 4 bude uvolněna, jakmile příslušné úřady dotyčného členského státu uznají nárok na podporu minimálně pro množství konzervovaného ananasu zmíněné v čl. 4 odst. 2.
2. Jestliže podmínky zakládající nárok na poskytnutí podpory nejsou splněny, je nutno vrátit zálohu na příslušné množství zvýšenou o 10 %.
Jestliže částka není vrácena, propadá odpovídající část jistoty.
Článek 6
Každý členský stát sdělí Komisi následující údaje:
1. Nejpozději do 1. dubna každého roku:
a) množství konzervovaného ananasu vyjádřené v čisté váze, které bylo nebo má být vyrobeno do konce hospodářského roku;
b) množství surovin, které bylo nebo má být použito k produkci produktů uvedených v písmenu a);
c) množství konzervovaného ananasu vyjádřené v čisté váze, které bylo 1. března příslušného roku na skladě.
2. Nejpozději do 1. října každého roku:
a) množství konzervovaného ananasu vyjádřené v čisté váze, které bylo vyrobeno v minulém hospodářském roce;
b) množství surovin, které bylo použito k produkci produktů uvedených v písmenu a).
Článek 7
Nařízení Komise (EHS) č. 1627/76 ze dne 5. července 1976, kterým se stanoví pravidla pro uplatňování opatření pro poskytování podpory produkce konzervovaného ananasu [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1965/79 [6], se zrušuje.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2137/85
ze dne 25. července 1985
o evropském hospodářském zájmovém sdružení (EHZS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že harmonický rozvoj hospodářských činností a jeho plynulé a vyrovnané rozšíření v celém Společenství závisí na vytvoření a řádném fungování společného trhu, který bude poskytovat podmínky obdobné podmínkám na vnitrostátním trhu; že pro zavedení tohoto jednotného trhu a pro posílení jeho jednoty je vhodné vytvořit ve prospěch fyzických osob, společností a dalších právních subjektů právní rámec, který usnadní přizpůsobení jejich činnosti hospodářským podmínkám Společenství; že z těchto důvodů je nezbytné, aby tyto fyzické osoby, společnosti a další právní subjekty mohly účinně spolupracovat i přes hranice;
vzhledem k tomu, že taková spolupráce může být spojena s právními, daňovými nebo psychologickými obtížemi; že vytvoření vhodného právního nástroje na úrovni Společenství v podobě evropského hospodářského zájmového sdružení přispěje k dosažení výše uvedených cílů, a že je tedy nezbytné;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví zvláštní pravomoci pro vytvoření tohoto právního nástroje;
vzhledem k tomu, že schopnost sdružení přizpůsobit se hospodářským podmínkám musí být zaručena rozsáhlou svobodou jeho členů uspořádat své smluvní vztahy a vnitřní organizaci sdružení;
vzhledem k tomu, že sdružení se od společnosti liší hlavně svým účelem, kterým je pouze usnadnění nebo rozvoj hospodářské činnosti jeho členů s cílem umožnit jim zvýšení jejich hospodářských výsledků; že pro tuto doplňující povahu musí být činnost sdružení spojena s hospodářskou činností jeho členů, avšak nesmí ji nahrazovat, a proto sdružení nesmí například samo vůči třetím osobám vykonávat svobodná povolání, přičemž význam hospodářské činnosti musí být vykládán v co nejširším smyslu;
vzhledem k tomu, že vstup do sdružení musí být co nejvíce otevřen fyzickým osobám, společnostem a dalším právním subjektům, jak to odpovídá cílům tohoto nařízení; že toto nařízení se nedotýká použití právních předpisů nebo deontologických pravidel na vnitrostátní úrovni týkajících se podmínek výkonu činnosti nebo povolání;
vzhledem k tomu, že toto nařízení samo o sobě nikomu neuděluje právo účastnit se sdružení, i když jsou splněny dané podmínky;
vzhledem k tomu, že pravomoc zakázat nebo omezit účast ve sdružení z důvodů veřejného zájmu stanovená tímto nařízením se nedotýká právních předpisů členských států upravujících výkon předmětných činností, které mohou stanovit další zákazy a omezení nebo jakýmkoli jiným způsobem kontrolovat či dohlížet na účast fyzických osob, společností nebo jiných právních subjektů nebo některé z jejich kategorií;
vzhledem k tomu, že z důvodu umožnit sdružení, aby dosáhlo svých cílů, je vhodné přiznat tomuto sdružení právní způsobilost a stanovit, že je vůči třetím osobám bude zastupovat orgán právně odlišný od jeho členů;
vzhledem k tomu, že ochrana třetích osob vyžaduje zajištění širokého zveřejnění a že členové sdružení společně a nerozdílně odpovídají za závazky sdružení včetně závazků z oblasti daní a sociálního zabezpečení, aniž by se ovšem tato zásada dotýkala svobody vyloučit nebo omezit zvláštní smlouvou mezi sdružením a třetí osobou odpovědnost jednoho či více členů v souvislosti s určitým závazkem;
vzhledem k tomu, že otázky týkající se stavu a způsobilosti fyzických osob a způsobilosti právnických osob jsou upravovány vnitrostátními právními předpisy;
vzhledem k tomu, že je vhodné upravit důvody zrušení sdružení s odkazem na vnitrostátní právo upravující likvidaci a její skončení;
vzhledem k tomu, že sdružení podléhá vnitrostátním právním předpisům upravujícím platební neschopnost a zastavení plateb a že toto právo může stanovit další důvody pro zrušení sdružení;
vzhledem k tomu, že toto nařízení stanoví, že hospodářský výsledek z činností sdružení je zdanitelný pouze na úrovni členů; že je zřejmé, že jinak platí vnitrostátní daňové předpisy, zejména pokud se týká rozdělení zisku, daňových řízení a veškerých povinností, které ukládají vnitrostátní daňové předpisy;
vzhledem k tomu, že v oblastech nezahrnutých do tohoto nařízení se použijí právní předpisy členských států a Společenství, například v oblasti
- pracovního práva a práva sociálního zabezpečení,
- práva hospodářské soutěže,
- práva duševního vlastnictví;
vzhledem k tomu, že činnost sdružení se řídí právními předpisy členských států o výkonu určité činnosti a její kontrole; že v případě zneužití nebo obcházení práva členského státu ze strany sdružení nebo jeho členů může tento členský stát uložit přiměřené sankce;
vzhledem k tomu, že členské státy mají volnost používat nebo přijímat jakékoli právní a správní předpisy, které nebudou v rozporu s obsahem a cíli tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že toto nařízení musí vstoupit v platnost okamžitě v celém rozsahu; že použití některých ustanovení by přesto mělo být odloženo, aby členské státy mohly nejdříve vytvořit nezbytný mechanismus pro registraci sdružení na svém území a pro zveřejňování jejich činnosti; že ode dne použitelnosti tohoto nařízení mohou založená sdružení působit bez územního omezení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Evropská hospodářská zájmová sdružení se zakládají za podmínek, způsobem a s účinky stanovenými v tomto nařízení.
Ten, kdo usiluje o založení sdružení, musí uzavřít smlouvu a provést registraci stanovenou v článku 6.
2. Takto založené sdružení má ode dne své registrace podle článku 6 způsobilost vlastním jménem být subjektem jakýchkoli práv a povinností, uzavírat smlouvy nebo činit jiné právní úkony a vystupovat před soudem.
3. Členské státy stanoví, zda sdružení registrovaná v jejich rejstřících podle článku 6 mají či nemají právní subjektivitu.
Článek 2
1. Nestanoví-li toto nařízení jinak, je na jedné straně pro smlouvu o sdružení, s výjimkou otázek souvisejících se stavem a způsobilostí fyzických osob a se způsobilostí právnických osob, a na straně druhé pro vnitřní organizaci sdružení rozhodné vnitrostátní právo státu, v němž se nachází sídlo sdružení stanovené smlouvou o sdružení.
2. Je-li stát tvořen více územními celky, z nichž každý má vlastní předpisy v oblasti uvedené v odstavci 1, považuje se každý územní celek pro účely určení rozhodného práva podle tohoto článku za stát.
Článek 3
1. Účelem sdružení je usnadňovat nebo rozvíjet hospodářskou činnost jeho členů, zlepšit nebo zvýšit hospodářské výsledky této činnosti; jeho účelem není dosahování zisku pro vlastní potřebu.
Jeho činnost musí být spojena s hospodářskou činností jeho členů a ve vztahu k ní musí mít pouze doplňující povahu.
2. Sdružení tedy nesmí
a) vykonávat přímo nebo nepřímo řídící nebo kontrolní pravomoc nad činnostmi svých členů nebo činnostmi jiného podniku, zejména v oblasti týkající se zaměstnanců, financí a investic;
b) držet přímo nebo nepřímo z jakéhokoli důvodu podíl nebo akcie jakékoli formy v členském podniku; držení podílů nebo akcií v jiném podniku je možné, pouze pokud je nezbytné pro dosažení cílů sdružení a pokud k němu dochází na účet jeho členů;
c) zaměstnávat více než pět set osob;
d) být společností využíváno k poskytnutí půjčky řediteli společnosti nebo jakékoli osobě s ním spojené, jsou-li tyto půjčky omezeny nebo kontrolovány právními předpisy členských států vztahujícími se na společnosti; sdružení rovněž smí být využíváno k převodu majetku mezi společností a ředitelem nebo jakoukoli osobou s ním spojenou pouze v míře povolené právními předpisy členských států, které se vztahují na společnosti.
Pro účely tohoto ustanovení se půjčkou rozumí jakákoli transakce s obdobným účinkem a majetek může být movitý i nemovitý;
e) být členem jiného evropského hospodářského zájmového sdružení.
Článek 4
1. Členy sdružení mohou být pouze
a) společnosti ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy a další právní subjekty veřejného nebo soukromého práva vytvořené v souladu s právem členského státu, které mají statutární nebo zákonné sídlo nebo ústředí ve Společenství; pokud v souladu s právními předpisy členského státu není společnost nebo jiný právní subjekt povinen mít statutární nebo zákonné sídlo, je dostačující, že má tato společnost nebo tento právní subjekt ve Společenství ústředí;
b) fyzické osoby, které vykonávají průmyslovou, obchodní, řemeslnou, zemědělskou činnost nebo svobodné povolání nebo poskytují jiné služby ve Společenství.
2. Sdružení se musí skládat alespoň ze
a) dvou společností nebo jiných právních subjektů podle odstavce 1, které mají ústředí v různých členských státech, nebo
b) dvou fyzických osob podle odstavce 1, které vykonávají svou činnost jako hlavní v různých členských státech, nebo
c) společnosti nebo jiného právního subjektu a fyzické osoby podle odstavce 1, z nichž první má ústředí v jednom členském státě a druhá vykonává svou činnost jako hlavní v jiném členském státě.
3. Členský stát může stanovit, že sdružení registrovaná v jeho rejstřících v souladu s článkem 6 nesmějí mít více než dvacet členů.
Z tohoto důvodu může členský stát stanovit, že v souladu s jeho právními předpisy bude každý člen právního subjektu vytvořeného v souladu s jeho právními předpisy jiného než registrovaná společnost, považován za samostatného člena sdružení.
4. Každý členský stát je oprávněn z důvodu svého veřejného zájmu vyloučit nebo omezit členství určitých kategorií fyzických osob, společností nebo jiných právních subjektů ve sdružení.
Článek 5
Smlouva o sdružení musí obsahovat alespoň
a) název sdružení, který předchází nebo následují slova "evropské hospodářské zájmové sdružení" nebo zkratka "EHZS", pokud tato slova nebo zkratka nejsou již součástí názvu;
b) sídlo sdružení;
c) předmět, pro který bylo sdružení založeno;
d) jména, obchodní firmu, právní formu, bydliště nebo sídlo a popřípadě číslo a místo registrace každého člena sdružení;
e) dobu trvání sdružení, pokud není neomezená.
Článek 6
Sdružení je registrováno ve státě, kde má sídlo, v rejstříku určeném podle čl. 39 odst. 1.
Článek 7
Smlouva o sdružení je uložena u rejstříku uvedeného v článku 6.
V rejstříku musí být rovněž uloženy tyto doklady a údaje: a) všechny změny smlouvy o sdružení, včetně všech změn ve složení sdružení;
b) zřízení nebo zrušení jakékoli provozovny sdružení;
c) soudní rozhodnutí, kterým se zjišťuje nebo prohlašuje neplatnost sdružení v souladu s článkem 15;
d) jmenování jednatele nebo jednatelů sdružení, jejich jména a jakékoli další údaje o totožnosti požadované právními předpisy členského státu, v němž je rejstřík veden, údaj, že mohou jednat samostatně nebo že musí jednat společně, a skončení jejich funkcí;
e) jakýkoli převod účasti člena ve sdružení nebo její části v souladu s čl. 22 odst. 1;
f) rozhodnutí členů, které prohlašuje nebo zjišťuje zrušení sdružení v souladu s článkem 31, nebo soudní rozhodnutí, které prohlašuje toto zrušení v souladu s články 31 nebo 32;
g) jmenování likvidátora nebo likvidátorů sdružení uvedených v článku 35, jejich jména a další údaje o totožnosti požadované právními předpisy členského státu, v němž je rejstřík veden, a skončení jejich funkcí;
h) skončení likvidace sdružení uvedené v čl. 35 odst. 2;
i) návrh na změnu sídla uvedenou v čl. 14 odst. 1;
j) doložka, která osvobozuje nového člena od úhrady závazků, jež vznikly před jeho vstupem, v souladu s čl. 26 odst. 2.
Článek 8
Následující údaje musí být zveřejněny za podmínek článku 39 ve věstníku uvedeném v odstavci 1 dotyčného článku:
a) údaje, které musí povinně obsahovat smlouva o sdružení podle článku 5, a jejich změny,
b) číslo, datum a místo registrace a rovněž výmaz z registrace,
c) doklady a údaje uvedené v čl. 7 písm. b) až j).
Údaje uvedené v písmenech a) a b) musí být zveřejněny v plném rozsahu.
Doklady a údaje uvedené v písmenu c) mohou být zveřejněny buď v plném rozsahu, nebo formou výpisu nebo poznámky o jejich uložení do rejstříku v souladu s odpovídajícími vnitrostátními právními předpisy.
Článek 9
1. Doklady a údaje, které mají být zveřejněny podle tohoto nařízení, může sdružení účinně uplatňovat vůči třetím osobám za podmínek stanovených příslušnými vnitrostátními právními předpisy, v souladu s čl. 3 odst. 5 a 7 první směrnice Rady 68/151/EHS ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření za účelem dosažení jejich rovnocennosti ve Společenství, která jsou vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, na ochranu zájmů společníků a třetích osob [4].
2. Jestliže před registrací sdružení v souladu s článkem 6 dojde k jednání jeho jménem a jestliže sdružení po své registraci nepřevezme závazky vyplývající z těchto jednání, odpovídají za ně fyzické osoby, společnosti nebo jiné právní subjekty, které je učiní, společně a nerozdílně.
Článek 10
Každá provozovna sdružení, která je umístěna v jiném členském státě, než je sídlo sdružení, musí být v tomto státě registrována.
Pro účely této registrace uloží sdružení u příslušného rejstříku tohoto členského státu kopie dokladů, které jsou povinně uloženy u rejstříku členského státu, kde se nachází sídlo sdružení, popřípadě spolu s překladem vypracovaným v souladu se zvyklostmi rejstříku, v němž je provozovna registrována.
Článek 11
Založení sdružení a skončení jeho likvidace s uvedením čísla, data a místa jeho registrace a data, místa a názvu zveřejnění se po zveřejnění ve věstníku uvedeném v čl. 39 odst. 1 zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 12
Sídlo uvedené ve smlouvě o sdružení se musí nacházet ve Společenství.
Toto sídlo se musí nacházet
a) v místě, kde má sdružení své ústředí, nebo
b) v místě, kde má své ústředí jeden z členů sdružení, nebo jedná-li se o fyzickou osobu, kde vykonává svou hlavní činnost, za podmínky, že sdružení zde vykonává skutečnou činnost.
Článek 13
Sídlo sdružení může být uvnitř Společenství měněno.
Nemá-li tato změna sídla za následek změnu rozhodného práva podle článku 2, je rozhodnutí o změně sídla přijato za podmínek stanovených ve smlouvě o sdružení.
Článek 14
1. Pokud má změna sídla za následek změnu rozhodného práva podle článku 2, musí být vypracován návrh na změnu sídla a uložen a zveřejněn za podmínek stanovených v článcích 7 a 8.
K rozhodnutí o změně sídla může dojít až za dva měsíce po zveřejnění dotyčného návrhu.
Musí být přijato všemi členy sdružení.
Změna sídla nabývá účinku dnem registrace sdružení v souladu s článkem 6 v rejstříku nového sídla.
K registraci může dojít až po předložení důkazu o zveřejnění návrhu na změnu sídla.
2. K výmazu registrace sdružení z rejstříku předchozího sídla může dojít až po předložení důkazu o registraci sdružení v rejstříku nového sídla.
3. Po zveřejnění nové registrace sdružení může být nové sídlo účinně uplatněno vůči třetím osobám za podmínek uvedených v čl. 9 odst. 1; pokud však ke zveřejnění výmazu registrace sdružení z rejstříku předchozího sídla nedojde, mohou se třetí osoby nadále odvolávat na předchozí sídlo, ledaže sdružení prokáže, že třetí osoby o novém sídle věděly.
4. Právní předpisy členského státu mohou stanovit, že pokud se týká sdružení registrovaných v tomto státě podle článku 6, nenabude změna sídla, která má za následek změnu platného práva, účinku, jestliže to ve lhůtě dvou měsíců podle odstavce 1 zamítne příslušný orgán tohoto členského státu.
K zamítnutí může dojít pouze z důvodů veřejného zájmu.
Proti zamítnutí musí být možné odvolat se k soudu.
Článek 15
1. Jestliže právo rozhodné pro sdružení podle článku 2 stanoví neplatnost sdružení, musí být tato neplatnost zjištěna nebo prohlášena soudním rozhodnutím.
Soud, kterému je věc předložena, však musí poskytnout lhůtu k provedení nápravy, pokud je to možné.
2. Neplatnost sdružení má za následek jeho likvidaci za podmínek stanovených v článku 35.
3. Rozhodnutí, kterým se zjišťuje nebo prohlašuje neplatnost sdružení, je účinné vůči třetím osobám za podmínek stanovených v čl. 9 odst. 1.
Toto rozhodnutí samo o sobě nemá vliv na platnost závazků vzniklých k tíži nebo ve prospěch sdružení přede dnem, ke kterému se rozhodnutí stalo účinným vůči třetím osobám za podmínek uvedených v předchozím pododstavci.
Článek 16
1. Orgány sdružení jsou členové jednající společně a jednatel nebo jednatelé.
Smlouva o sdružení může stanovit další orgány; určí jejich pravomoci.
2. Členové sdružení jednající jako orgán mohou k dosažení předmětu sdružení přijmout jakékoli rozhodnutí.
Článek 17
1. Každý člen má jeden hlas.
Smlouva o sdružení může nicméně některým členům přidělit více hlasů za podmínky, že žádný z nich nezíská většinu hlasů.
2. Členové mohou pouze jednomyslně rozhodnout o
a) změně předmětu sdružení,
b) změně počtu hlasů přidělených každému z nich,
c) změně podmínek pro přijímání rozhodnutí,
d) prodloužení doby trvání sdružení nad dobu stanovenou ve smlouvě o sdružení,
e) změně příspěvků každého z členů nebo některých z nich na financování sdružení,
f) změně jakékoli jiné povinnosti člena, nestanoví-li smlouva o sdružení jinak,
g) provedení jakékoliv změny smlouvy o sdružení, která není uvedena v tomto odstavci, nestanoví-li smlouva jinak.
3. Ve všech případech, kdy toto nařízení nestanoví, že rozhodnutí musí být přijato jednomyslně, může smlouva o sdružení určit podmínky usnášeníschopnosti a většinového rozhodování, za kterých budou přijímána rozhodnutí nebo některá z nich.
Nestanoví-li smlouva jinak, jsou rozhodnutí přijímána jednomyslně.
4. Z podnětu jednatele nebo na žádost člena musí jednatel nebo jednatelé zajistit porady členů, aby došlo k přijetí rozhodnutí.
Článek 18
Každý člen má právo získat od jednatelů informace o záležitostech sdružení a seznamovat se s účetními knihami a doklady.
Článek 19
1. Sdružení řídí jedna nebo více fyzických osob jmenovaných ve smlouvě o sdružení nebo rozhodnutím členů.
Jednateli sdružení nemohou být osoby, které
- podle práva, které je pro ně použitelné, nebo
- podle vnitrostátního práva státu, kde má sdružení sídlo, nebo
- na základě soudního nebo správního rozhodnutí vydaného nebo uznaného členským státem,
nesmějí být členem správního nebo řídícího orgánu společnosti, nesmějí řídit podnik nebo nesmějí působit jako jednatel evropského hospodářského zájmového sdružení.
2. Členský stát může pro sdružení registrovaná v jeho rejstřících podle článku 6 stanovit, že právnická osoba může být jednatelem za podmínky, že určí jednoho nebo více zástupců, fyzických osob, které budu předmětem údaje podle čl. 7 písm. d).
Jestliže členský stát tuto možnost využije, musí stanovit, že tento zástupce nebo tito zástupci mají stejnou odpovědnost, jako by sami byli jednateli sdružení.
Zákazy stanovené v odstavci 1 se vztahují i na tyto zástupce.
3. Smlouva o sdružení nebo popřípadě jednomyslné rozhodnutí členů určí podmínky jmenování a odvolání jednatele nebo jednatelů a stanoví jejich pravomoci.
Článek 20
1. Sdružení zastupuje vůči třetím osobám pouze jednatel nebo, je-li jich více, každý z jednatelů.
Každý z jednatelů zavazuje sdružení vůči třetím osobám, pokud jedná jménem sdružení, i když jeho jednání nespadá do předmětu sdružení, ledaže sdružení prokáže, že třetí osoba věděla nebo s ohledem na okolnosti měla vědět, že jednání přesahuje předmět sdružení; přitom platí, že samo zveřejnění údaje uvedeného v čl. 5 písm. c) jako důkaz nestačí.
Jakékoli omezení pravomocí jednatele nebo jednatelů stanovené smlouvou o sdružení nebo rozhodnutím jeho členů není vůči třetím osobám účinné, i když je zveřejněno.
2. Smlouva o sdružení může stanovit, že sdružení může být platně zavazováno pouze dvěma nebo více jednateli jednajícími společně. Tato klauzule je účinná vůči třetím osobám za podmínek uvedených v čl. 9 odst. 1, pouze pokud je zveřejněna v souladu s článkem 8.
Článek 21
1. Zisky vyplývající z činností sdružení se považují za zisky jeho členů a rozdělují se mezi ně v poměru stanoveném ve smlouvě o sdružení, a pokud jej tato smlouva neurčuje, rovnými díly.
2. Členové sdružení přispívají na vyrovnání částky, o kterou výdaje přesahují příjmy, v poměru stanoveném ve smlouvě o sdružení, a pokud jej tato smlouva neurčuje, rovnými díly.
Článek 22
1. Každý člen sdružení může převést svou účast ve sdružení nebo její část na jiného člena nebo na třetí osobu; účinnost převodu podléhá jednomyslnému schválení ostatními členy.
2. Člen sdružení může svou účast ve sdružení poskytnout jako záruku pouze na základě jednomyslného schválení ostatních členů, pokud smlouva o sdružení nestanoví jinak.
Oprávněný ze záruky se nemůže z důvodu této záruky stát členem sdružení.
Článek 23
Sdružení nesmí vyzývat k veřejnému úpisu podílů.
Článek 24
1. Členové sdružení odpovídají neomezeně, společně a nerozdílně za závazky společenství jakékoli povahy. Důsledky této odpovědnosti určí vnitrostátní právní předpisy.
2. Do skončení likvidace sdružení mohou věřitelé sdružení na členovi vymáhat úhradu závazků za podmínek stanovených v odstavci 1 pouze poté, co požádali sdružení o zaplacení a k úhradě nedošlo v přiměřené lhůtě.
Článek 25
Obchodní dopisy, objednávkové listy a obdobné dokumenty musí čitelně uvádět
a) název sdružení, který předchází nebo následují slova "evropské hospodářské zájmové sdružení" nebo zkratka "EHZS", pokud tato slova nebo zkratka nejsou již součástí názvu,
b) místo rejstříku uvedeného v článku 6, ve kterém je sdružení registrováno, a rovněž číslo zápisu sdružení do tohoto rejstříku,
c) adresu sídla sdružení,
d) popřípadě údaj, že jednatelé musí jednat společně,
e) popřípadě údaj, že sdružení je v likvidaci podle článků 15, 31, 32 nebo 36.
Každá provozovna sdružení, je-li registrována v souladu článkem 10, musí výše stanovené údaje, doplněné údaji týkajícími se její vlastní registrace, uvádět na dokladech uvedených v prvním pododstavci tohoto článku, které vydá.
Článek 26
1. Rozhodnutí o přijetí nových členů je přijímáno jednomyslně všemi členy sdružení.
2. Každý nový člen odpovídá za podmínek podle článku 24 za závazky sdružení, včetně těch, které vyplývají z činnosti sdružení před jeho vstupem.
Od povinnosti hradit závazky, které vznikly před jeho vstupem, jej může osvobodit ustanovení ve smlouvě o sdružení nebo aktu o přijetí. Toto ustanovení je účinné vůči třetím osobám za podmínek uvedených v čl.
9 odst. 1 pouze tehdy, je-li zveřejněno v souladu s článkem 8.
Článek 27
1. Člen může ze sdružení vystoupit za podmínek stanovených ve smlouvě o sdružení, nebo neurčuje-li je smlouva, na základě jednomyslného souhlasu ostatních členů.
Každý člen sdružení může rovněž vystoupit z oprávněného důvodu.
2. Každý člen sdružení může být vyloučen z důvodů uvedených ve smlouvě o sdružení a v každém případě, poruší-li vážně své povinnosti nebo způsobí-li nebo hrozí-li, že způsobí, vážné narušení fungování sdružení.
K tomuto vyloučení může dojít pouze rozhodnutím soudu přijatým na základě společné žádosti většiny ostatních členů, nestanoví-li smlouva o sdružení jinak.
Článek 28
1. Člen sdružení přestává být jeho součástí, jestliže zemře nebo jestliže již nadále nesplňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1.
Členský stát může mimo jiné stanovit pro potřeby svých právních předpisů upravujících likvidaci, zrušení, platební neschopnost nebo zastavení plateb sdružení, že člen sdružení přestává být jeho součástí v okamžiku stanoveném těmito předpisy.
2. V případě smrti fyzické osoby, která je členem sdružení, ji nikdo nesmí nahradit, pokud to nestanoví podmínky ve smlouvě o sdružení, nebo nejsou-li ve smlouvě stanoveny, pouze na základě jednomyslného souhlasu ostatních členů.
Článek 29
Jakmile přestane být člen součástí sdružení, musí jednatel nebo jednatelé tuto skutečnost oznámit ostatním členům; musí rovněž splnit odpovídající povinnosti uvedené v článcích 7 a 8. Tyto povinnosti může splnit jakákoli zúčastněná osoba.
Článek 30
Nestanoví-li smlouva o sdružení jinak a aniž jsou dotčena práva, která osoba nabyla podle čl. 22 odst. 1 nebo čl. 28 odst. 2, je sdružení poté, co určitý člen přestane být jeho součástí, i nadále zachováno pro zbývající členy za podmínek stanovených smlouvou o sdružení nebo určených jednomyslným rozhodnutím dotyčných členů.
Článek 31
1. Sdružení může být zrušeno na základě rozhodnutí svých členů, kterým toto zrušení prohlásí.
Toto rozhodnutí se přijímá jednomyslně, nestanoví-li smlouva o sdružení jinak.
2. Sdružení musí být rozhodnutím svých členů zrušeno
a) po uplynutí doby stanovené ve smlouvě o sdružení nebo z jakéhokoli jiného důvodu zrušení stanoveného v této smlouvě, nebo
b) po splnění účelu sdružení nebo nemožnosti jej nadále sledovat.
Není-li do tří měsíců po vzniku některé ze situací uvedených v předchozím pododstavci přijato rozhodnutí členů o zrušení sdružení, může kterýkoli člen požádat o prohlášení zrušení soud.
3. Sdružení musí být rovněž zrušeno rozhodnutím svých členů nebo zbývajícího člena, jestliže již nejsou dodrženy podmínky podle čl. 4 odst. 2.
4. Po zrušení sdružení na základě rozhodnutí jeho členů musí jednatel nebo jednatelé splnit odpovídající povinnosti uvedené v článcích 7 a 8.
Tyto povinnosti může splnit jakákoli zúčastněná osoba.
Článek 32
1. Na žádost jakékoli zúčastněné osoby nebo příslušného orgánu musí soud prohlásit zrušení sdružení v případě porušení článků 3 nebo 12 nebo čl. 31 odst. 3, pokud náprava situace sdružení není možná a nedojde k ní před rozhodnutím o věci samé.
2. Na žádost člena může soud prohlásit zrušení sdružení z oprávněného důvodu.
3. Členský stát může stanovit, že soud může na žádost příslušného orgánu prohlásit zrušení sdružení se sídlem ve státě tohoto orgánu ve všech případech, kdy toto sdružení jedná proti veřejnému zájmu tohoto státu, existuje-li tato možnost v právních předpisech tohoto státu pro registrované společnosti nebo jiné právní subjekty, na které se tyto předpisy vztahují.
Článek 33
Přestane-li být člen součástí sdružení z jiného důvodu, než je převod jeho práv za podmínek stanovených v čl. 22 odst. 1, určí se výše práv, které mu náleží, nebo závazků, které má, na základě majetku sdružení v okamžiku, kdy tento člen přestává být jeho součástí.
Výše práv a závazků vystupujícího člena nemůže být stanovena paušálně dopředu.
Článek 34
Aniž je dotčen čl. 37 odst. 1, zůstává každý člen, který přestává být součástí sdružení, i nadále odpovědný za podmínek podle článku 24 za závazky vyplývající z činnosti sdružení před skončením členství.
Článek 35
1. Zrušení sdružení má za následek jeho likvidaci.
2. Likvidaci sdružení a skončení této likvidace upravují vnitrostátní předpisy.
3. Sdružení si zachová způsobilost podle čl. 1 odst. 2 až do skončení likvidace.
4. Likvidátor nebo likvidátoři musí splnit odpovídající povinnosti uvedené v článcích 7 a 8.
Článek 36
Na evropská sdružení hospodářského zájmu se vztahují vnitrostátní právní předpisy upravující platební neschopnost a zastavení plateb.
Zahájení řízení proti sdružení z důvodu jeho platební neschopnosti nebo zastavení plateb samo o sobě neznamená zahájení tohoto řízení proti členům tohoto sdružení.
Článek 37
1. Promlčecí doba pěti let od zveřejnění odchodu člena ze sdružení podle článku 8, která se použije pro žaloby proti tomuto členu týkající se závazků vyplývajících z činnosti sdružení před skončením jeho členství, nahrazuje veškeré delší lhůty případně stanovené použitelnými vnitrostátními právními předpisy.
2. Promlčecí doba pěti let od zveřejnění skončení likvidace sdružení podle článku 8, která se použije pro žaloby proti tomuto členu týkající se závazků vyplývajících z činnosti sdružení před skončením jeho členství, nahrazuje veškeré delší lhůty případně stanovené použitelnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 38
Vykonává-li sdružení v členském státě činnost, která porušuje veřejný zájem tohoto státu, může příslušný orgán tohoto státu tuto činnost zakázat.
Proti rozhodnutí příslušného orgánu musí být možné odvolat se k soudu.
Článek 39
1. Členské státy určí rejstřík nebo rejstříky příslušné k provedení registrace uvedené v článcích 6 a 10 a stanoví předpisy, které se na ni vztahují.
Stanoví podmínky, za kterých dojde k uložení dokladů uvedených v článcích 7 a 10.
Zajistí, aby doklady a údaje uvedené v článku 8 byly zveřejněny ve vhodném úředním věstníku členského státu, kde má sdružení sídlo, a případně stanoví způsoby zveřejnění dokladů a údajů uvedených v čl. 8 písm. c).
Členské státy dále zajistí, aby se kdokoli mohl v příslušném rejstříku na základě článku 6 nebo popřípadě článku 10 seznámit s doklady uvedenými v článku 7 a získat, i prostřednictvím pošty, jejich úplné nebo částečné kopie.
Členské státy mohou stanovit úhradu poplatků spojených s činnostmi uvedenými v předchozích pododstavcích, avšak tyto poplatky nesmí být vyšší než správní náklady.
2. Členské státy zajistí, aby údaje, které mají být zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství podle článku 11, byly sděleny Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství do jednoho měsíce po zveřejnění v úředním věstníku podle odstavce 1.
3. Členské státy stanoví přiměřené sankce pro případ nedodržení ustanovení článků 7, 8 a 10 týkajících se zveřejňování a pro případ nedodržení článku 25.
Článek 40
Hospodářský výsledek z činnosti sdružení je zdanitelný pouze na úrovni jeho členů.
Článek 41
1. Členské státy přijmou opatření požadovaná podle článku 39 do 1. července 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi pro informaci kategorie fyzických osob, společností nebo jiných právních subjektů, které vylučují z účasti ve sdruženích podle čl. 4 odst. 4. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 42
1. Od přijetí tohoto nařízení se při Komisi zřizuje kontaktní výbor. Výbor má za úkol
a) usnadňovat, aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, provádění tohoto nařízení pomocí pravidelných jednání, zejména o konkrétních obtížích vznikajících v souvislosti s tímto provádění,
b) radit Komisi v případě potřeby ve věcech doplnění nebo změn tohoto nařízení.
2. Kontaktní výbor se skládá ze zástupců členských států a ze zástupců Komise.
Předsedou je zástupce Komise.
Sekretariát zajišťují útvary Komise.
3. Kontaktní výbor svolává jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého z jeho členů.
Článek 43
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2210/85
ze dne 31. července 1985,
kterým se podvacátéšesté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1298/85 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1987/85 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 se seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Bangladéš _BAR_ Bangladesh Milk Producers Co-operative Union Limited Mirpur Section 17 Dhaka 16 Bangladesh _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2220/85
ze dne 22. července 1985,
kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1018/84 [2], a zejména na čl. 7 odst. 5, čl. 8 odst. 4, čl. 12 odst. 2, čl. 15 odst. 3 a 5, čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení dalších nařízení týkajících se společné organizace trhů se zemědělskými produkty, jakož i další ustanovení nařízení o společné organizaci trhů, které při svém použití v praxi stanovují jistotu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 525/77 ze dne 14. března 1977 o systému podpory výroby pro konzervovaný ananas [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1699/85 [4], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1079/79 ze dne 17. května 1977 o dávkách spoluodpovědnosti a o opatřeních pro rozšíření trhů s mlékem a mléčnými výrobky [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1302/85 [6], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2169/81 ze dne 27. července 1981, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu podpor pro bavlnu [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1462/84 [8], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1431/82 ze dne 18. května 1982, kterým se stanoví zvláštní opatření pro hrách, polní boby, a lupinu [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1485/85 [10], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1677/85 ze dne 11. června 1985 o měnových vyrovnávacích částkách v zemědělství [11], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že mnohá ustanovení předpisů Společenství týkajících se zemědělství vyžadují, aby byla poskytnuta jistota, aby byla zajištěna platba splatné částky, není-li splněn daný požadavek; že zkušenosti nicméně ukázaly, že tato povinnost je v praxi vykládána velmi rozdílnými způsoby; že je proto vhodné vymezit tuto povinnost mnohem přesněji, aby se zabránilo nerovným podmínkám hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že je zejména vhodné stanovit formu jistoty;
vzhledem k tomu, že mnohá ustanovení předpisů Společenství týkajících se zemědělství stanoví, že poskytnutá jistota propadne, pokud je zajištěná povinnost porušena, aniž se rozlišuje mezi porušením zásadních, vedlejších nebo podřízených požadavků; že v zájmu rovného zacházení je vhodné zavést rozlišení mezi důsledky porušení zásadních požadavků a důsledky porušení vedlejších nebo podřízených požadavků; že je zejména nezbytné stanovit v případech, kdy je to možné, propadnutí pouze části jistoty, pokud byl skutečně splněn zásadní požadavek, ale byla mírně překročena stanovená lhůta ke splnění požadavku nebo nebyl splněn podřízený požadavek;
vzhledem k tomu, že důsledky nesplnění požadavků nesmějí být předmětem žádného rozlišení založeného na získání nebo nezískání zálohy; že v důsledku toho se jistoty, pro které byly poskytnuty zálohy, řídí zvláštními pravidly;
vzhledem k tomu, že náklady na složení jistoty, které nese jak strana poskytující jistotu, tak příslušný orgán, mohou být neúměrné k výši částky, jejíž platba je zajišťována jistotou, pokud je tato částka nižší než určité omezení; že příslušné orgány musí mít tedy právo nevyžadovat jistotu na platbu částky nižší, než je toto omezení; že navíc je vhodné zplnomocnit příslušný orgán, aby nevyžadoval jistotu, pokud způsobilost osoby, u které je vyžadováno splnění požadavku, činí uvedený požadavek ne nezbytným;
vzhledem k tomu, že příslušný orgán by měl mít právo nabídnutou jistotu odmítnout, pokud usoudí, že není dostatečná;
vzhledem k tomu, že v případě, že lhůta není stanovena jinde, je vhodné stanovit lhůtu k předložení nezbytných důkazů k uvolnění zajištěné částky;
vzhledem k tomu, že pokud jde o reprezentativní kurz k přepočítání zajištěné částky vyjádřené v ECU na národní měnu, je vhodné stanovit rozhodnou skutečnost podle článku 5 nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích kurzech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [12];
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit postup v případě, že jistota propadne;
vzhledem k tomu, že Komise musí být schopná sledovat provádění ustanovení týkajících se jistot;
vzhledem k tomu, že toto nařízení stanoví pravidla obecně použitelná na všechna odvětví a všechny produkty, pokud zvláštní právní předpisy Společenství nestanoví jinak; že zvláštní právní předpisy stanovené pro každé odvětví jsou použitelné až do okamžiku jejich zrušení nebo změny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
Oblast působnosti nařízení
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla, která upravují poskytované jistoty, buď podle níže uvedených nařízení nebo podle prováděcích nařízení, pokud níže uvedená nařízení nestanoví jinak:
a) nařízení o společné organizaci trhu s některými zemědělské produkty:
- nařízení č. 136/66/EHS (oleje a tuky) [13],
- nařízení (EHS) č. 804/68 (mléko a mléčné výrobky) [14],
- nařízení (EHS) č. 805/68 (hovězí a telecí maso) [15],
- nařízení (EHS) č. 727/70 (surový tabák) [16],
- nařízení (EHS) č. 2358/71 (osiva) [17],
- nařízení (EHS) č. 1035/72 (ovoce a zelenina) [18],
- nařízení (EHS) č. 2727/75 (obiloviny),
- nařízení (EHS) č. 2759/75 (vepřové maso) [19],
- nařízení (EHS) č. 2771/75 (vejce) [20],
- nařízení (EHS) č. 2777/75 (drůbeží maso) [21],
- nařízení (EHS) č. 1418/76 (rýže) [22],
- nařízení (EHS) č. 516/77 (výrobky zpracované z ovoce a zeleniny) [23],
- nařízení (EHS) č. 1117/78 (sušená krmiva) [24],
- nařízení (EHS) č. 337/79 (víno) [25],
- nařízení (EHS) č. 1837/80 (skopové a kozí maso) [26],
- nařízení (EHS) č. 1785/81 (cukr) [27],
- nařízení (EHS) č. 3796/81 (produkty rybolovu) [28];
b) nařízení (EHS) č. 525/77 (ananasové konzervy);
c) nařízení (EHS) č. 1079/77 (dávky spoluodpovědnosti);
d) nařízení (EHS) č. 2169/81 (režim podpor pro bavlnu);
e) nařízení (EHS) č. 1431/82 (zvláštní opatření pro hrách, polní boby a lupinu);
f) nařízení (EHS) č. 1677/85 (agromonetární opatření).
Článek 2
Toto nařízení se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle článků 1 a 10 směrnice Rady 79/623/EHS [29].
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "jistotou" zajištění, že v případě nesplnění konkrétní povinnosti bude příslušnému orgánu určitá částka zaplacena nebo v jeho prospěch propadne.
Toto nařízení se vztahuje na všechny případy, kdy nařízení uvedená v článku 1 stanoví jistotu odpovídající této definici bez ohledu na to, zda se slovo "jistota" použije nebo ne.
b) "blokovou jistotou" jistota složená u příslušného orgánu, jejímž účelem je zajistit splnění více požadavků;
c) "povinností" požadavek nebo soubor požadavků stanovených nařízením konat nebo nekonat;
d) "příslušným orgánem" buď strana příslušná k přijetí jistoty, nebo strana příslušná k rozhodnutí podle příslušného nařízení, pokud má být jistota uvolněna nebo má propadnout.
HLAVA II
Požadavek jistoty
Článek 4
Jistota musí být poskytnuta stranou odpovědnou za platbu peněžní částky nebo jejím jménem, nedojde-li ke splnění povinnosti.
Článek 5
1. Příslušný orgán nemusí vyžadovat poskytnutí jistoty, pokud výše zajištěné částky je menší než 100 ECU.
2. V případě použití odstavce 1 se dotyčná strana písemně zaváže k zaplacení částky ve stejné výši, jaká by od ní byla požadována, kdyby složila jistotu a ta by pak zcela nebo částečně propadla.
3. Tento článek se nepoužije v případech, kdy se jistota týká dovozní, vývozní licence nebo osvědčení o stanovení sazby náhrady předem.
Článek 6
Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, je-li osoba odpovědná za plnění povinností:
a) veřejnoprávní subjekt, který vykonává funkce orgánu veřejné moci;
b) soukromoprávní subjekt, který vykonává tyto funkce pod dohledem státu.
Článek 7
1. Jistota, jejíž výše je stanovena v ECU, se převádí na národní měnu použitím níže uvedených reprezentativních přepočítacích kurzů:
a) jistoty v souvislosti se zálohami: stejný kurz jako kurz použitý k výpočtu výše zálohy;
b) jistoty v souvislosti s nabídkami předloženými v nabídkovém řízení Společenství: kurz platný v poslední den, kdy bylo možno nabídku předložit;
c) ostatní jistoty: kurz platný v den, kdy nabývá jistota účinku.
2. Pokud byla poskytnuta bloková jistota, je kurzem použitelným pro zvláštní operaci kurz platný v den, kdy by jistota nabyla účinku, kdyby nebyla poskytnuta bloková jistota.
HLAVA III
Formy jistoty
Článek 8
1. Jistota může být poskytnuta:
a) v hotovosti podle článků 13 a 14 a/nebo
b) stanovením ručitele podle čl. 16 odst. 1.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a) formou hypotéky a/nebo
b) formou hotovostních vkladů v bance a/nebo
c) formou pohledávek uznaných vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka, a/nebo
d) formou převoditelných cenných papírů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto státem nebo na ně poskyt ljistotu, a/nebo
e) formou dluhopisů vydaných sdruženími hypotéčních úvěrů, které jsou kótovány na burze cenných papírů a jsou volně obchodovatelné na trhu za předpokladu, že jejich postavení je stejné jako postavení státních dluhopisů.
3. Členské státy mohou stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 9
Příslušný orgán odmítne přijetí jistoty, kterou považuje za nepřiměřenou nebo nedostatečnou nebo takovou, která neposkytuje krytí po dostatečně dlouhou dobu, nebo požádá o nahrazení takové jistoty.
Článek 10
1. a) Majetek zastavený podle čl. 8 odst. 2 písm. a) nebo zastavené cenné papíry a dluhopisy podle čl. 8 odst. 2 písm. d) a e) musí mít ke dni poskytnutí jistoty prodejní hodnotu nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
b) Prodejní hodnota cenných papírů a dluhopisů se vypočítává podle posledního kótovaní, které je k dispozici.
8 odst. 2 písm. a), d) a e) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota majetku, cenných papírů nebo dluhopisů byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty.
Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy.
Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu majetku, cenných papírů a dluhopisů.
2. a) Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 8 odst. 2 písm. a), d) a e) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
b) Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 11
1. Každá jistota může být nahrazena jinou jistotou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a) pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována, nebo
b) pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 8 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
Článek 12
Jistota musí být vyjádřena v měně členského státu, ve kterém má sídlo příslušný orgán.
Článek 13
Při převodu hotovosti se jistota považuje za složenou až v okamžiku, kdy si je příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
Článek 14
1. Šek s jistotou finanční instituce uznané pro tento účel členským státem příslušného orgánu se považuje za složení hotovosti.
Příslušný orgán nemusí předložit tento šek k výplatě, dokud neuplyne lhůta, po kterou je za něj ručeno.
2. Jiný šek než šek podle odstavce 1 představuje jistotu pouze tehdy, je-li si příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
3. Všechny poplatky finančních institucí nese strana, která jistotu poskytuje.
Článek 15
Straně poskytující jistotu v hotovosti se nevyplácejí žádné úroky.
Článek 16
1. Ručitel musí mít místo pobytu nebo být usazen ve Společenství, a s výhradou ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb, musí být schválen příslušným orgánem členského státu, ve kterém se jistota poskytuje.
Ručitel se zavazuje písemnou zárukou.
2. Písemná záruka musí obsahovat alespoň:
a) povinnost nebo v případě blokové jistoty druh(y) povinností, jejichž splnění je zajištěno zaplacením peněžní částky;
b) nejvyšší částku, k jejímuž zaplacení se ručitel zavazuje;
c) to, že ručitel se zavazuje, společně a nerozdílně s osobou odpovědnou za splnění dané povinnosti k zaplacení jakékoli dlužné částky do třiceti dnů od žádosti příslušného orgánu a v mezích jistoty, pokud jistota propadne.
3. Příslušný orgán může přijmout od ručitele jako písemnou jistotu písemnou zprávu písemnou formou telekomunikace.
V tomto případě přijme vhodná opatření k ověření její pravosti.
4. Pokud již byla poskytnuta písemná bloková jistota, stanoví příslušný orgán postup, který je nutné dodržet v případě, že by se část nebo celá tato bloková jistota vztahovala na určitou povinnost.
Článek 17
Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
HLAVA IV
Zálohy
Článek 18
Ustanovení této hlavy:
- se vztahují na všechny případy, kdy zvláštní předpis stanoví, že může být poskytnuta určitá záloha před splněním povinnosti,
- se vztahuje na zálohy podle nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [30].
Článek 19
1. Jistota se uvolní, pokud:
a) byl prokázán nárok na částku představující zálohu nebo
b) byla vrácena záloha zvýšená o částku stanovenou zvláštními předpisy Společenství.
2. Pokud není prokázán nárok na konečné poskytnutí zálohy ve stanovené lhůtě, použije příslušný orgán neprodleně postup podle článku 29.
Pokud tak však stanoví právní předpisy Společenství, může být tento důkaz předložen i po uplynutí lhůty proti částečné úhradě jistoty.
3. Pokud ustanovení právních předpisů Společenství týkající se vyšší moci stanoví, že úhrada je omezena na výši zálohy, použijí se tyto doplňkové podmínky:
a) okolnosti uvedené jako vyšší moc se oznámí příslušnému orgánu ve lhůtě 30 dní ode dne, kdy se dotyčná strana dozvěděla o okolnostech, které by mohly představovat vyšší moc;
b) dotyčná strana uhradí zálohu nebo příslušnou část zálohy ve lhůtě 30 dní ode dne výzvy příslušného orgánu o zaplacení.
Nejsou-li splněny podmínky uvedené v písmenech a) a b), jsou podmínky úhrady stejné, jako kdyby nedošlo k zásahu vyšší moci.
HLAVA V
Uvolnění a propadnutí jistot, které nejsou uvedeny v hlavě IV
Článek 20
1. Povinnost může zahrnovat zásadní, vedlejší nebo podřízené požadavky.
2. Zásadním požadavkem je požadavek konat nebo nekonat, který je zásadní pro cíle nařízení, které ho stanoví.
3. Vedlejším požadavkem je požadavek dodržet lhůtu ke splnění zásadního požadavku.
4. Podřízeným požadavkem je jakýkoliv další požadavek stanovený nařízením.
5. Tato hlava se nevztahuje na případy, kdy zvláštní předpisy Společenství zásadní požadavky nestanovily.
Článek 21
Jakmile je příslušným způsobem prokázáno, že všechny zásadní, vedlejší nebo podřízené požadavky byly splněny, jistota se uvolní.
Článek 22
1. Jistota propadne v plné výši pro množství, pro které nebyl splněn zásadní požadavek.
2. Zásadní požadavek se považuje za nesplněný, pokud není odpovídající důkaz předložen ve lhůtě stanovené k předložení tohoto důkazu, s výjimkou případu vyšší moci.
Neprodleně se zahájí postup podle článku 29 k získání propadlé částky.
3. Pokud je ve lhůtě osmnácti měsíců od uplynutí lhůty podle odstavce 2 prokázáno splnění zásadních požadavků, vrátí se 85 % propadlé částky.
Pokud je prokázáno splnění zásadního požadavku do osmnácti měsíců od uplynutí uvedené lhůty, aniž by byl splněn odpovídající vedlejší požadavek, vrátí se částka, která by měla být vrácena podle čl. 23 odst. 2, snížená o 15 % dotyčné části zajištěné částky.
4. K vrácení propadlé částky nedojde, pokud je splnění zásadního požadavku prokázáno po uplynutí lhůty osmnácti měsíců uvedené v odstavci 3.
Článek 23
1. Pokud je v případě nesplnění vedlejšího požadavku ve stanovené lhůtě prokázáno, že byl(y) splněn(y) zásadní požadavek(y), jistota se částečně uvolní a zbytek zajištěné částky propadne.
Neprodleně se zahájí postup podle článku 29 k získání propadlé částky.
2. Částečné uvolnění představuje částku jistoty s odečtením:
a) 15 % a;
b) - 10 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
- byla překročena nejdelší lhůta 40 dní nebo méně,
- nebyla dodržena nejkratší lhůta 40 dní nebo méně,
- 5 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
- byla překročena nejdelší lhůta od 41 do 80 dní,
- nebyla dodržena nejkratší lhůta od 41 do 80 dní,
- 2 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
- byla překročena nejdelší lhůta 81 dní nebo více,
- nebyla dodržena nejkratší lhůta 81 dní nebo více.
3. Tento článek se nevztahuje na lhůty týkající se žádostí nebo používání dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem, ani na lhůty týkající se stanovení dovozních a vývozních dávek a vývozních náhrad v nabídkovém řízení.
Článek 24
1. Nesplnění jednoho nebo více podřízených požadavků má za následek propadnutí 15 % z příslušné části zajištěné částky.
2. Neprodleně se zahájí postup podle článku 29 k získání propadlé částky.
3. Tento článek se nevztahuje na případy, kdy se použije čl. 22 odst. 3.
Článek 25
Pokud je prokázáno, že byly plně splněny všechny zásadní požadavky, ale současně nebyly splněny ani vedlejší, ani podřízené požadavky, použijí se články 23 a 24 a celková propadlá částka se rovná částce propadlé podle článku 23 zvýšené o 15 % z částky, která by byla uvolněna, kdyby byly dodrženy všechny podřízené požadavky.
Článek 26
Celková propadlá částka nesmí překročit 100 % příslušné částky zajištěné částky.
Článek 27
1. Jistota se částečně na žádost uvolní, pokud důkaz vyžadovaný k tomuto účelu byl poskytnut pro část množství produktu za předpokladu, že tato část nesmí být nižší než minimální množství stanovené nařízením stanovujícím jistotu.
V případě, že zvláštní předpisy Společenství nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
2. Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
3. V případě jistot kryjících podle čl. 10 odst. 1 více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé částky.
Článek 28
1. Pokud pro předložení nezbytných důkazů k uvolnění jistoty není stanovena žádná lhůta, činí tato lhůta:
a) 12 měsíců od uplynutí lhůty pro splnění zásadních požadavků, nebo
b) není-li tato lhůta stanovena, dvanáct měsíců ode dne, kdy byly splněny zásadní požadavky.
2. Lhůta podle odstavce 1 nesmí přesáhnout tři roky ode dne, kdy byla jistota přidělena ke konkrétní povinnosti, s výjimkou případu vyšší moci.
HLAVA VI
Obecná ustanovení
Článek 29
Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty, nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu o zaplacení propadlé částky a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dní ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a) neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 8 odst. 1 písm. a);
b) neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 8 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dní ode dne žádosti o zaplacení;
c) neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
i) jistoty uvedené v čl. 8 odst. 2 písm. a), c), d) a e) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou;
ii) mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance.
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 8 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
Článek 30
Komise může postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů stanovit odchylky od výše uvedených ustanovení.
HLAVA VII
Sdělení
Článek 31
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. července celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za minulý rok, bez ohledu na stav postupu podle článku 29, a rozliší jistoty určené členským státům a jistoty určené Komisi.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se poskytují pro každé ustanovení Společenství, které stanoví jistotu.
3. Informace týkající se jistot ve výši do 1000 ECU nebo méně se nesdělují.
4. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
5. Komise postoupí členským státům souhrn informací podle tohoto článku.
Článek 32
1. Členské státy oznámí Komisi typy institucí schválených jako ručitelé a příslušné podmínky.
Změny v typech schválených institucí a příslušné podmínky se rovněž sdělují.
Komise o nich pak dále informuje ostatní členské státy.
2. Členské státy, jejichž příslušné orgány používají čl. 8 odst. 2, sdělí Komisi typy jistot přijatých podle těchto ustanovení a příslušné podmínky.
Článek 33
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986.
Použije se na jistoty poskytnuté od tohoto dne a na blokové jistoty, které se používají od tohoto dne k zajištění splnění jedné nebo více jednotlivých povinností.
Na žádost dotyčné strany se použije na jistoty poskytnuté před tímto dnem, které nebyly uvolněny ani nepropadly.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2248/85
ze dne 25. července 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro správní pomoc při vývozu sýru Ementál, na který se vztahuje režim kvót a zvláštní zacházení při dovozu do Spojených států amerických
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [1], a zejména na čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Společenství a Spojené státy americké se v rámci (GATT) dohodly, že povolí dovoz sýrů pocházejících ze Společenství, na které se od 1. ledna 1980 vztahuje režim kvót, do Spojených států amerických; že tato dohoda byla schválena rozhodnutím Rady 80/272/EHS [2];
vzhledem k tomu, že se Spojené státy americké zavázaly přijmout veškerá opatření nezbytná k tomu, aby správní orgány spravovaly tuto kvótu tak, aby bylo zajištěno její plné využití; že se s ohledem na dosavadní zkušenosti je vhodné posílit správní spolupráci se Spojenými státy americkými, aby bylo zajištěno plné využití kvóty na sýr Ementál pocházející ze Společenství; že by proto mělo být k sýru přiloženo osvědčení vydané příslušnými orgány Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro vývoz do Spojených států amerických, včetně Portorika a Havajských ostrovů, sýru Ementál položky 04.04 A společného celního sazebníku a podpoložky 117.60.25 celní nomenklatury Spojených států amerických, na který se vztahuje režim kvót, vystaví příslušný orgán vyvážejícího členského státu na žádost vývozce osvědčení podle vzoru uvedeného v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
1. Osvědčení je vytištěno v anglickém jazyce na bílém papíře.
Jeho formát je 210 x 297 mm.
Každé osvědčení má pořadové číslo, které mu přidělí vystavující subjekt.
Vyvážející členské státy mohou vyžadovat, aby osvědčení, která mají být vystavena na jejich území, byla vytištěna kromě anglického jazyka i v některém z jejich úředních jazyků.
2. Osvědčení je vystaveno v jednom prvopise a nejméně dvou opisech, které mají stejné pořadové číslo jako prvopis.
Prvopis a opisy se vyplňují buď na psacím stroji nebo rukou; pokud se osvědčení a opisy vyplňují rukou, je nutné je vyplnit inkoustem a hůlkovým písmem.
Článek 3
1. Osvědčení a opisy jsou vystaveny subjektem, který pro tento účel stanoví vyvážející členský stát.
2. Vystavující orgán si ponechá jeden opis osvědčení.
Prvopis a druhý opis se předloží celnímu úřadu Společenství, kde bylo předloženo vývozní prohlášení.
3. Celní úřad uvedený v odstavci 2 vyplní příslušnou kolonku v prvopise a předá prvopis vývozci nebo jeho zástupci.
Opis si ponechá tento celní úřad.
Článek 4
Osvědčení je platné až poté, co ho potvrdí příslušný celní úřad.
Osvědčení se vztahuje na uvedené množství sýru Ementál a musí být předloženo celním úřadům Spojených států amerických.
Na množství, které přesahuje množství uvedené v osvědčení maximálně o 5 %, se však toto osvědčení rovněž vztahuje.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření za účelem kontroly původu, druhu, složení a jakosti sýrů Ementál, pro která byla osvědčení vystavena.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2249/85
ze dne 2. srpna 1985,
kterým se mění nařízení č. 467/67/EHS, kterým se stanoví přepočítací koeficienty, náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů pro jednotlivé stupně zpracování rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1025/84 [2], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 a 2 nařízení Komise č. 467/67/EHS [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1548/84 [4], stanoví náklady pro určité stupně zpracování; že v důsledku vývoje cen se náklady na zpracování pro tyto stupně zpracování změnily; že je třeba tyto změny zohlednit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 a 2 nařízení č. 467/67/EHS se hodnota "45,00 ECU" nahrazuje hodnotou "47,13 ECU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2561/85
ze dne 11. září 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1482/85 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 26 odst.
1 nařízení (EHS) č. 1785/81 zejména stanoví, že cukr C musí být vyvezen v nezměněném stavu; že čl.
2670/81 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 1760/84 [4] umožňuje, aby cukr C byl při vývozu zaměněn za jiný bílý nebo surový cukr v nezměněném stavu, jestliže příslušný výrobce uhradí paušální částku jako kompenzaci za případné zvýhodnění vyplývající z takové záměny; že stav zásobování rafinérií ve Společenství surovým cukrem, zejména s ohledem na nadcházející přistoupení Portugalska a jeho zvláštní nároky na surový cukr, vyžaduje, aby možnost zaměňovat cukr C při vývozu za bílý cukr byla omezena;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2670/81 se v první větě druhého pododstavce slova "nebo surového cukru" zrušují.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2589/85
ze dne 13. září 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2264/69 o žádostech o úhradu podpory poskytované členskými státy organizacím producentů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1332/84 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 449/69 ze dne 11. března 1969 o úhradě podpory poskytované členskými státy organizacím producentů ovoce a zeleniny [3], a zejména na čl.
7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 3284/83 [4] změnilo úpravu poskytování podpor producentům ovoce a zeleniny;
vzhledem k tomu, že formuláře uvedené v nařízení Komise (EHS) č. 850/80 [5] by tedy měly být přizpůsobeny novým předpisům;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Přílohy I a II nařízení Komise (EHS) č. 2264/69 [6] se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2591/85
ze dne 13. září 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1351/72 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1351/72 [2] ve znění nařízení (EHS) č. 2564/77 [3] stanoví podmínky pro udělení a odebrání uznání seskupení producentů nebo sdružení uznaných seskupení producentů členskými státy;
vzhledem k tomu, že pokud je podpora pro produkci poskytnuta uznaným seskupením producentů, může být využita pro opatření zaměřená na stabilizaci trhu; že by členské státy měly kontrolovat, jakým způsobem využívají uznaná seskupení producentů podporu, a to s ohledem na jejich cíle; že je nutné stanovit vrácení příslušné podpory, pokud je zřejmé, že nebyla využita v souladu s podmínkami stanovenými v nařízení (EHS) č. 1696/71;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu ve stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 4 nařízení (EHS) č. 1351/72 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Členské státy stále kontrolují dodržování podmínek pro uznání ze strany uznaných seskupení producentů a jejich správu podpor.
Pokud se ukáže, že jejich správa není v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1696/71, a zejména s cílem opatření uvedených ve druhé odrážce písmene e) uvedeného nařízení, přijmou členské státy opatření nezbytná pro vrácení příslušné částky uznanými seskupeními producentů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2600/85
ze dne 16. září 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 890/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
890/78 [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1979/83 [3], stanoví minimální požadavky pro uvádění chmele na trh; že tyto požadavky zahrnují maximální obsah krycích listenů, pokud jde o neupravený chmel;
vzhledem k tomu, že obchodní zvyklosti ukazují, že jakost chmele není obecně ovlivněna obsahem krycích listenů; že je proto možné zrušit tento požadavek pro uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (EHS) č. 890/78 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2616/85
ze dne 16. září 1985
o uzavření Dohody o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Čínskou lidovou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je třeba schválit dohodu o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Čínskou lidovou republikou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Čínskou lidovou republikou se přijímá jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 18 dohody [2].
Článek 3
Společenství zastupuje ve smíšeném výboru, zřízeném dohodou, Komise, které jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2651/85
ze dne 19. září 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2248/85, pokud jde o osvědčení pro vývoz některých sýrů do Spojených států amerických
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [1], a zejména na čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2248/85 ze dne 25. července 1985, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro správní pomoc při vývozu sýru Ementál, na který se vztahuje režim kvót a zvláštní zacházení při dovozu do Spojených států amerických [2], zavedlo osvědčení pro vývoz sýru Ementál za účelem posílit správní spolupráci se Spojenými státy americkými a zajistit plné využití kvóty;
vzhledem k tomu, že americké celní úřady zařazují výrobky, na které se vztahuje zvláštní zacházení při dovozu pod položku "950.10 B Swiss or Emmenthaler cheese with eye formation"; že je proto nutné upravit osvědčení uvedené v příloze nařízení (EHS) č. 2248/85;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2248/85 se mění takto:
1. V názvu nařízení se slova "sýru Ementál" nahrazují slovy "některých sýrů";
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Pro vývoz do Spojených států amerických, včetně Portorika a Havajských ostrovů, sýrů uvedených v příloze I podpoložky 117.60.25 celní nomenklatury Spojených států amerických, na které se vztahuje režim kvót, vystaví příslušný orgán vyvážejícího členského státu na žádost vývozce osvědčení podle vzoru uvedeném v příloze II."
3. V článku 4 se zrušuje slovo "Ementál".
4. V článku 5 se zrušuje slovo "Ementál".
5. Doplňuje se nová příloha, která zní:
"
Nařízení Komise (EHS) č. 2688/85
ze dne 25. září 1985,
kterým se počtvrté mění nařízení (EHS) č. 32/82, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
32/82 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
631/85 [3] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso; že článek 3 uvedeného nařízení stanoví, že se označování produktů musí provádět na jatkách; že pokud bylo jatečně upravené tělo nebo půlka jatečně upraveného těla označena předem podle ustanovení uvedeného nařízení, je možné označit čtvrti z jatečně upraveného těla nebo z půlky jatečně upraveného těla i jinde než na jatkách; že je vhodné stanovit takovou možnost i v uvedeném nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (EHS) č. 32/82 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Pokud jsou jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl rozděleny na přední a zadní čtvrti jinde než na jatkách, může subjekt uvedený v čl. 2 odst. 2 nahradit výše uvedená osvědčení vydaná pro jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl osvědčeními pro výše uvedené čtvrti, a to za předpokladu, že byly splněny všechny další podmínky pro jejich vydání."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2824/85
ze dne 9. října 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného vykostěného hovězího masa ze zásob intervenčních agentur, které je určené k vývozu buď v nezpracovaném stavu, nebo po bourání a/nebo opětovném zabalení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že některé intervenční agentury disponují velkými zásobami vykostěného masa; že ve třetích zemích existují pro příslušné produkty možnosti odbytu, zejména pokud je maso po bourání a/nebo opětovném zabalení; že je tedy nutné povolit vývoz těchto produktů buď v nezměněném stavu, nebo po bourání a/nebo opětovném zabalení; že však správní struktury v některých členských státech v současné době neumožňují nezbytné kontroly bourání a opětovného balení; že tyto činnosti proto mohou být prováděny pouze se souhlasem příslušného orgánu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro některé prodeje zmrazeného vykostěného hovězího masa ze zásob intervenčních agentur členských států, které je určené k vývozu buď v nezměněném stavu, nebo po bourání a/nebo opětovném zabalení.
Článek 2
Kromě údajů uvedených v čl. 2 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2173/79 [2] musí hospodářský subjekt ve své žádosti o nákup nebo v nabídce uvést, že maso bude vyvezeno buď v nezměněném stavu, nebo po bourání a/nebo opětovném zabalení.
Hospodářský subjekt, který se rozhodl pro vývoz po bourání a/nebo opětovném zabalení, může ve své žádosti o nákup nebo v nabídce rovněž uvést, že svou nabídku nebo žádost zachová i v případě, že povolení uvedené v čl. 3 odst. 1 bude zamítnuto.
Článek 3
1. Bourání a/nebo opětovné balení mohou být prováděny pouze s povolením příslušných orgánů.
2. Příslušné orgány mohou povolit bourání a/nebo opětovné balení masa, které mají v držení, pokud:
- je maso určené k bourání a/nebo opětovnému zabalení skladováno na jejich území a
- bourání a/nebo opětovné balení jsou provedeny na jejich území.
3. Pokud je povolení uvedené v odstavci 1 zamítnuto, je zamítnuta rovněž nabídka nebo žádost, s výjimkou případu stanoveného v čl. 2 odst. 2.
Článek 4
Nařízení o zahájení prodeje, které odkazuje na toto nařízení, může stanovit produkty, pro které může být poskytnuta vývozní náhrada.
Článek 5
1. Při bourání a/nebo opětovném balení nesmí být smícháno maso uvedené v článku 4 s ostatním masem uvedeným do prodeje.
2. Při bourání a/nebo opětovném balení musí pytle, kartony a ostatní balení obsahující maso uvádět údaj, který umožňuje identifikovat maso, zejména čistou hmotnost, druh a počet kusů.
3. Maso musí být bouráno a opětovně zabaleno ve zmrazeném stavu.
Článek 6
Pokud jde o maso uvedené v článku 4, obsahuje příkaz k odebrání uvedený v čl. 6 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 1687/76 [3] a doklady uvedené v článku 12 uvedeného nařízení jeden z těchto údajů:
, , , , , ,
. Pokud jde o kontrolní výtisk T 5, tento údaj je uveden v kolonce 104.
Článek 7
Ustanovení tohoto nařízení se použijí v případě samostatných prodejů, kdy nařízení o zahájení prodeje odkazuje na toto nařízení.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2877/85
ze dne 15. října 1985,
kterým se podvacátésedmé mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1298/85 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2210/85 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 je seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Venezuela _BAR_ INDULAC Colinas de la California, Esq.
Avdas San Francisco y Palmarito, Edifico Indulac — Apdo 1546, Caracas 10107 a, Venezuela _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2919/85
ze dne 17. října 1985,
kterým se stanoví podmínky přístupu k režimu podle Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, vztahující se na plavidla plavby na Rýně
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že šest smluvních stran Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, tedy pět členských států Evropských společenství (Belgie, Francie, Německo, Nizozemsko a Spojené království) a Švýcarsko pozměnily uvedenou úmluvu dodatkovým protokolem č. 2, který byl podepsán ve Štrasburku dne 17. října 1979;
vzhledem k tomu, že uvedený dodatkový protokol stanoví, že pouze plavidla plavby na Rýně jsou oprávněna k přepravě zboží a cestujících mezi dvěma body, které se nacházejí na splavných vnitrozemských vodních cestách podle čl.
3 prvního pododstavce uvedené úmluvy; že za plavidla plavby na Rýně se považují plavidla, na která vydal příslušný orgán doklad;
vzhledem k tomu, že protokol o podpisu uvedeného dodatkového protokolu stanoví, že doklad o tom, že jde o plavidlo plavby na Rýně, vydává příslušný orgán daného státu pouze plavidlům, která mají k danému státu přímou vazbu určenou na základě zásady rovného zacházení mezi smluvními stranami úmluvy; že za podmínek stanovených protokolem o podpisu musí být plavidlům, která mají přímou vazbu s kterýmkoli členským státem, zaručeno stejné zacházení; že proto mají členské státy, které nejsou smluvními stranami úmluvy, zaručeno stejné postavení jako smluvní strany úmluvy;
vzhledem k tomu, že státy, které jsou smluvními stranami úmluvy, navrhly v rámci Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCR) prováděcí ustanovení, kterými se stanoví podmínky pro vydávání uvedených dokladů; že rozhodnutím ze dne 8. listopadu 1984 vymezila Rada na návrh Komise společnou akci, kterou členské státy, které jsou smluvními stranami úmluvy, přijaly tato ustanovení ve formě usnesení CCR;
vzhledem k tomu, že k zajištění provedení uvedených prováděcích ustanovení ve Společenství je nutné tato ustanovení začlenit do práva Společenství prostřednictvím nařízení Rady přijatého na základě článku 75 Smlouvy, kterým se stanoví podrobná pravidla nutná pro zohlednění pravidel a postupů Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být učiněna opatření, aby členské státy posílaly Komisi kopie sdělení, která posílají CCR souladu s tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení obsažená v příloze jsou použitelná ve Společenství v souladu s tímto nařízením.
Článek 2
1. Pro účely čl. 2 odst. 4 a čl. 8 odst. 1 přílohy zašlou všechny členské státy současně Komisi informace, které musí být za podmínek stanovených uvedenými ustanoveními poslány CCR.
2. Pro účely čl. 3 odst. 4 první věty přílohy zašle zúčastněný členský stát současně Komisi kopii dokumentace týkající se jeho žádosti o konzultaci CCR.
Článek 3
V případě, že se CCR zabývá stanovením všeobecných podmínek podle druhé věty čl. 3 odst. 4 přílohy, rozhodne Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou o společném postoji, který v rámci CCR přijmou členské státy, které jsou zároveň smluvními stranami úmluvy.
Rada zavede způsobem uvedeným v prvním pododstavci tyto podmínky na úrovni Společenství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2967/85
ze dne 24. října 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla ke klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla prasat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2966/80 [2], a zejména na článek 2 a čl. 4 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3220/84 ze dne 13. listopadu 1984, kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat [3], a zejména na čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 3220/84, zejména opatření pro zajištění jednotného provádění uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že "hmotností" se rozumí hmotnost jatečně upraveného těla za studena; že ta se počítá tak, že se na výsledek vážení použije zpracovatelský koeficient, který se má určit; že tento koeficient může kolísat v závislosti na délce doby mezi vážením a provedením vykrvovacího vpichu u prasete; že by se tudíž měla povolit přizpůsobení tohoto koeficientu;
vzhledem k tomu, že podíl libového masa u jatečně upravených těl se vyhodnocuje pomocí schválených metod třídění; že mohou být schváleny pouze statisticky průkazné metody hodnocení; že schválení metod třídění je podmíněno tím, že standardní statistická chyba odhadu nepřekročí maximální toleranci, kterou je třeba určit;
vzhledem k tomu, že označování jatečně upravených těl je, aniž je dotčeno ustanovení čl. 4 odst.
2 nařízení (EHS) č. 3220/84, povinné; že, aby byl trh transparentnější, měla by se stanovit prováděcí pravidla týkající se označování a identifikace jatečně upravených těl s možností odchylek v některých případech;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 3220/84, kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat.
Článek 2
1. Hmotnost jatečně upraveného těla za studena ve smyslu prvního pododstavce čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3220/84 se vypočítá tak, že se odečtou 2,0 % z hmotnosti jatečně upraveného těla za tepla zjištěné nejpozději 45 minut po provedení vykrvovacího vpichu u prasete.
2. Pokud nelze na daných jatkách zpravidla dodržet lhůtu 45 minut mezi provedením vykrvovacího vpichu a vážením prasete, může příslušný orgán dotyčného členského státu povolit, aby byla tato doba prodloužena za předpokladu, že se odečítaná 2,0 % určená v odstavci 1 sníží o 0,1 % za každou další započatou čtvrthodinu.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 může být hmotnost jatečně upraveného těla za studena vypočítána s přihlédnutím ke stupnici absolutního snížení hmotnosti stanovené předem členskými státy v souladu s charakteristickými znaky jejich stád prasat a oznámené Komisi.
Používání takových stupnic se schválí postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č. 2759/75, pokud snížení u jednotlivých hmotnostních tříd odpovídají, pokud možno, odečtům vyplývajícím z odstavců 1 a 2.
Článek 3
1. Jako metody třídění ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3220/84 lze schválit pouze ty metody určování podílu libového masa v jatečně upravených tělech,
- jež jsou založeny na reprezentativním vzorku dotyčné celostátní nebo oblastní produkce vepřového masa na každou metodu odhadu z nejméně 120 jatečně upravených těl, jejichž podíl libového masa byl zjištěn buď přímo, podle prvního pododstavce čl.
2 odst. 3, nebo podle vnitrostátní metody disekce s rovnocenným účinkem a
- jejichž určovací koeficient je vyšší než R2= 0,64.
2. Schválení metod třídění je navíc podmíněno tím, že standardní chyba v odhadu musí být menší než se = 2,5.
3. Členské státy sdělí Komisi metody třídění, které by chtěly mít povoleny k používání na svém území, s uvedením zásad těchto metod a rovnic používaných ke stanovení procentního podílu libového masa včetně porovnání obsahu libového masa určeného vnitrostátní metodou disekce za tímto účelem používanou a metodou disekce podle prvního pododstavce čl. 2 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3220/84.
Používání metod třídění na území členského státu se schvaluje postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č. 2759/75.
4. Používání metod třídění musí ve všech bodech odpovídat popisu uvedenému v rozhodnutí Společenství o jejich povolení.
Článek 4
1. Aniž je dotčeno ustanovení čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3220/84, označují se jatečně upravená těla prasat velkým písmenem označujícím třídu jatečně upraveného těla ve stupnici uvedené v čl. 3 odst. 2 a odst. 3 uvedeného nařízení, nebo procentně vyjádřeným podílem libového masa podle čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení, s uvedením případných dalších podrobností, které jsou považovány za vhodné. Písmena nebo číslice musejí být vysoké alespoň 2 centimetry. Pro označení lze použít jakoukoli netoxickou, nesmazatelnou, vůči teplu odolnou barvu i jakýkoli jiný prostředek trvalého označení, předem schválený příslušnými vnitrostátními orgány.
2. Jatečné půlky se označují na kůži na zadních kolenech, nebo na kýtách.
3. Přijatelnou formou označování může být i etiketa, která musí být připevněna tak, aby ji nešlo odstranit bez poškození.
Článek 5
V případě uvedeném v čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3220/84 se jatečně upravená těla prasat individuálně identifikují nezměnitelným způsobem.
Článek 6
Členské státy přijmou opatření, která považují za nezbytná, k tomu, aby zajistily provedení tohoto nařízení na svém území, a uvědomí co nejdříve Komisi o těchto opatřeních.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 3067/85
ze dne 29. října 1985,
kterým se stanoví kritéria mobilizace rostlinných olejů na trhu Společenství, které mají být dodány jako potravinová pomoc
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2260/842, a zejména na článek 36a tohoto nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 36a odst.
3 nařízení č. 136/66/EHS vyžaduje, aby Rada přijala kritéria, podle nichž je na trhu Společenství mobilizován olivový olej a ostatní rostlinné oleje, které mají být dodány jako potravinová pomoc;
vzhledem k tomu, že mobilizace olivového oleje ze zásob intervenčních agentur může napomoci k dosažení lepší rovnováhy daného trhu; že je proto třeba stanovit, aby se tomuto oleji dávala přednost s podmínkou, že náklady na přípravu budou přiměřené;
vzhledem k tomu, že v případě, že nebude účelné odebírat olivový olej z intervenčních zásob, by měl být olej mobilizován prostřednictvím nákupu na celém trhu Společenství; totéž platí pro ostatní oleje, u kterých neexistují intervenční zásoby;
vzhledem k tomu, že nákup různých olejů a jejich dodávka až na požadovaný stupeň odbytu by měly být upraveny nejlépe ve veřejném nabídkovém řízení, aby mobilizace mohla proběhnout za co nejlepších podmínek a mohl se zaručit stejný přístup všem hospodářským subjektům usazeným ve Společenství; že by přesto měly být stanoveny také jiné postupy pro případ, že se mobilizace bude týkat pouze malého množství;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rostlinné oleje, které mají být dodány jako potravinová pomoc se na trhu Společenství mobilizují podle dále uvedených ustanovení.
Článek 2
1. Jestliže olivový olej ze zásob intervenčních agentur má požadovanou jakost, použijí se tyto zásoby, pokud mohou být stočeny a přepraveny za uspokojivých a cenově příznivých podmínek.
2. Jestliže nejsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1, nakoupí se olivový olej na trhu Společenství.
3. Ostatní rostlinné oleje se nakoupí na trhu Společenství.
Článek 3
1. Pokud se použije olivový olej ze zásob intervenčních agentur, vypíše se nabídkové řízení vztahující se na naložení, vykládku, stáčení a přepravu oleje do místa, jež bude stanoveno.
2. Nákupy uvedené v čl. 2 odst. 2 a 3 se provedou prostřednictvím nabídkového řízení, vztahujícího se na dodávku produktu ve stádiu, jež bude stanoveno.
3. Podmínky nabídkového řízení musí všem zainteresovaným stranám zaručit rovnost přístupu a zacházení, nezávisle na místě jejich usazení ve Společenství.
4. Pokud se však mobilizace vztahuje na poměrně malá množství, lze použít postupu přímého prodeje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3117/85
ze dne 4. listopadu 1985,
kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků na sardinky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 2 odst. 3. této smlouvy, a na akt připojený k této smlouvě, a zejména na články 171 a 358 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení Španělska a Portugalska nastolil zvláštní režim, v nových členských státech i v členských státech Společenství ve složení před 1. lednem 1986, pro vyrovnávání cen sardinek na úroveň cen uplatňovaných v oblasti Středozemního moře; že tento režim je od přistoupení doprovázen zavedením režimu vyrovnávacích příspěvků pro producenty sardinek ve Společenství ve složení před 1. lednem 1986, jehož prováděcí pravidla se musí stanovit nejpozději 31. prosince 1985;
vzhledem k tomu, že tento zvláštní režim vyrovnávání cen se přímo dotýká úrovně příjmů producentů sardinek pocházejících z Atlantiku ve členských státech Společenství ve složení před 1. lednem 1986, a že mění rovnováhu, která existuje v produkci sardinek ve výše uvedeném Společenství;
vzhledem k tomu, že tato nová situace tím, že mění soutěžní podmínky na trhu členských států Společenství ve složení před 1. lednem 1986, rovněž ovlivňuje úroveň příjmů producentů sardinek ze členských států v oblasti Středozemního moře;
vzhledem k tomu, že by se tedy měla stanovit obecná pravidla pro poskytování těchto příspěvků; že s ohledem na zvláštní pravidla ustavená pro vyrovnávání cen by se měly lišit podmínky poskytnutí těchto příspěvků v závislosti na tom, zda producent pochází z oblasti Atlantického oceánu nebo Středozemního moře;
vzhledem k tomu, že příspěvek poskytnutý na sardinky z oblasti Středozemního moře je postupně snižován během období vyrovnávání cen; že míra tohoto snižování vyplývá z úrovně cen každoročně stanovovaných Radou;
vzhledem k tomu, že podmínky poskytnutí příspěvku na sardinky z oblasti Středozemního moře musejí zohledňovat jednak vlivy změny soutěžních podmínek na příjmy dotčených producentů a také potřebu vyrovnávat rozdíl cen mezi rozhodujícími produkcemi oblastí Středozemního moře a Atlantického oceánu, aniž by byl zaveden prvek narušující hospodářskou soutěž mezi zpracovatelskými subjekty rozšířeného Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví obecná pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků pro producenty sardinek ze Společenství ve složení před 1. lednem 1986, během období vyrovnávání cen sardinek tak, jak je uvedeno v aktu o přistoupení Španělska a Portugalska.
Článek 2
1. Vyrovnávací příspěvek je poskytován na sardinky z Atlantiku produkované ve Společenství ve složení před 1. lednem 1986, které:
- mají jakost E a A podle nařízení (EHS) č. 103/76 [1] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 3166/82 [2],
- byly dány do prodeje určeného k lidské spotřebě v rámci maximální objemu 2000 tun ročně organizacemi producentů podle čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3796/81 [3] za cenu, která se alespoň rovná ceně Společenství za stažení vymezené podle čl. 12 odst. 1 posledně jmenovaného nařízení, ale je nižší než garantovaná minimální cena, a
- jsou určeny ke zpracování.
2. Vyrovnávací příspěvek je poskytován organizacím producentů pokud tyto organizace:
- byly ustaveny a uznány podle nařízení (EHS) č. 3796/81 před přistoupením,
- uplatňovaly, během dvou let předcházejících datu přistoupení, ceny za stažení pro sardinky při dodržení podmínek podle článku 13 nařízení (EHS) č. 3796/81.
3. Garantovaná minimální cena uvedená v odstavci 1 se rovná ceně za stažení platné v posledním roce před přistoupením, opravené v souladu s případnou úpravou použitou na orientační cenu v nadcházejícím rybářském hospodářském roku.
4. Výše příspěvku se rovná rozdílu mezi prodejní cenou producenta a garantovanou minimální cenou.
5. Finanční vyrovnání uvedené v článku 13 nařízení (EHS) č. 3796/81 se vypočítá na základě garantované minimální ceny vymezené v odstavci 3.
Článek 3
1. Vyrovnávací příspěvek je poskytován na sardinky z oblasti Středozemního moře produkované ve Společenství ve složení před 1. lednem 1986, které:
- mají velikost 3 a 4 a jakost E a A podle nařízení (EHS) č. 103/76,
- jsou prodány a skutečně dodány v rámci maximálního ročního objemu 43000 tun ke konzervárenskému zpracování čísla 16.04 společného celního sazebníku nebo ke zpracování na solené produkty v hermeticky uzavřených baleních, a
- jejichž prodejní cena na prvním stupni uvedení na trh je alespoň rovna ceně Společenství za stažení.
Tato cena je u každé skupiny dotčených produktů zvýšena alespoň o rozdíl mezi cenami za stažení sardinek z oblastí Atlantiku a Středozemního moře používanými ve Společenství ve složení před 1. lednem 1986.
2. Množství, která mají nárok na příspěvek, jsou určena pro každou organizaci producentů nebo pro každého producenta na základě množství dodaného ke zpracování podle odstavce 1 během let 1982-1984.
3. Výše příspěvku se rovná rozdílu mezi cenou za stažení sardinek z Atlantiku dotčené velikosti používané ve Společenství ve složení před 1. lednem 1986 a cenou za stažení sardinek z Atlantiku velikosti 2 používané v nových členských státech.
4. Příspěvek se vyplácí zpracovatelům.
5. Prémie uvedená v čl. 14 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3796/81 se nesmí spojovat s příspěvkem stanoveným tímto nařízením.
Článek 4
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 33 nařízení (EHS) č. 3796/81.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986, s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Použije se ode dne 1. března 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3123/85
ze dne 6. listopadu 1985,
kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 o podobě podnikového výkazu používaného pro stanovení příjmu zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky k Evropským společenstvím, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2237/77 [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3272/82 [2], musí být doplněno stanovením prvního účetního období, od kterého toto nařízení použije na Španělsko a Portugalsko; že je nutné také doplnit některé další údaje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení Komise (EHS) č.
2237/77 se doplňuje takto:"Toto nařízení se poprvé použije na Španělsko a Portugalsko u účetních údajů za účetní období 1986, které začíná mezi 1. lednem a 1. červencem 1986."
Článek 2
Příloha II hlava II bod G "Pozemky a budovy, stroje a zařízení a oběžný kapitál" – položka "Odpisy strojů a zařízení" se v poznámce pod čarou č.1 doplňuje tímto:"15000 ESP; 15000 PTE"
Článek 3
Příloha II hlava II bod I "Daň z přidané hodnoty (DPH)" – položka 107 "Systém DPH" se doplňuje tímto: ŠPANĚLSKO _BAR_ Kód č. _BAR_
Běžný systém _BAR_ 1 _BAR_ Zjednodušený systém _BAR_ 2 _BAR_ Zemědělský systém _BAR_ 3 _BAR_ PORTUGALSKO DPH se nepoužije _BAR_ 0 _BAR_
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Použije se od účetního období 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3143/85
ze dne 11. listopadu 1985
o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1298/85 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 a článek 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 985/68 ze dne 15. července 1968, kterým se stanoví obecné předpisy pro intervenci na trhu másla a smetany [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3521/83 [4], a zejména na článek 7a uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 974/71 ze dne 12. května 1971 o některých opatřeních konjunkturální politiky v oblasti zemědělství v souvislosti s dočasným rozšířením fluktuačního pásma měn některých členských států [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/85 [6], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1079/77 ze dne 17. května 1977 o dávkách spoluodpovědnosti a o opatřeních pro rozšíření trhů s mlékem a mléčnými výrobky [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1302/85 [8], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že situace na trhu s máslem ve Společenství se vyznačuje velkými zásobami, které jsou výsledkem intervence na trhu s máslem podle čl. 6 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 804/68;
vzhledem k tomu, že za běžných podmínek není možné prodat celkové množství zásob másla během mléčného hospodářského roku; že v důsledku vysokých nákladů není vhodné prodlužovat skladování; že je proto nutné přijmout opatření, která pomohou máslo prodat;
vzhledem k tomu, že spotřeba tohoto produktu může být zvýšena pomocí prodeje másla ve formě zahuštěného másla za snížené ceny; že za tímto účelem Společenství přijalo od roku 1972 různá opatření;
vzhledem k tomu, že situace na trhu s máslem odůvodňuje pokračování a rozšiřování takových opatření; že s ohledem na množství veřejných zásob je vhodné upřednostnit jeho prodej;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 649/78 [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1741/84 [10], zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny; že na základě dosavadní zkušenosti s používáním uvedeného nařízení by mělo dojít k jeho četným úpravám; že s cílem zabránit nejasnostem je vhodné uvedené nařízení zrušit a nahradit ho novým zněním;
vzhledem k tomu, že snížení ceny másla by mělo vést ke zvýšení jeho spotřeby ve formě zahuštěného másla; že by se proto měl účinek tohoto snížení plně projevit na úrovni přímé spotřeby;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby se ve všech fázích uvádění na trh rozlišovalo máslo prodané za podmínek tohoto nařízení a ostatními druhy másla; že za tímto účelem je nutné přijmout ustanovení o složení a popisu zahuštěného másla; že v zájmu zajistit dodržování cílů tohoto nařízení je nutné stanovit lhůtu pro zpracování másla na zahuštěné máslo a lhůtu pro jeho balení;
vzhledem k tomu, že navíc je vhodné stanovit dostatečně vysoký obsah máselného tuku;
vzhledem k tomu, že kontrolní režim by měl zajistit, že se máslo použije pouze pro stanovené účely; že je nutné uvést toto nařízení v příloze nařízení Komise (EHS) č. 1687/76 ze dne 30. června 1976, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení produktů z intervenčních zásob [11], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č.
2602/85 [12]; že s ohledem na zvláštní povahu opatření je rovněž vhodné stanovit dodatečné kontrolní podmínky, zejména při zpracování másla a s ohledem na účetnictví příslušné strany; že tyto kontroly by se měly provádět neprodleně před předáním másla do maloobchodu;
vzhledem k tomu, že zejména máslo nakoupené podle tohoto nařízení by se nemělo používat pro jiné účely než pro účely stanovené nařízením Komise (EHS) č. 262/79 ze dne 12. února 1979 o prodeji másla, které je určeno k výrobě cukrářských výrobků, zmrzliny a jiných potravin, za snížené ceny [13], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 3021/85 [14], a nařízením Komise (EHS) č. 1932/81 ze dne 13. července 1981 o poskytování podpory pro máslo nebo zahuštěné máslo určené k výrobě cukrářských výrobků, zmrzliny a jiných potravin [15] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 453/85 [16];
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy sdělily Komisi údaje o prodeji másla podle tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že pokud jde o měnové vyrovnávací částky stanovené na základě nařízení (EHS) č.
974/71, je vhodné zohlednit hodnotu másla nebo zahuštěného másla; že je proto nutné přijmout ustanovení o použití koeficientu uvedených částek použitých pro máslo a zahuštěného máslo podle nařízení Komise (EHS) č. 343/85 ze dne 24. května 1985, kterým se stanoví měnové vyrovnávací částky a některé koeficienty a sazby nezbytné pro jejich použití [17];
vzhledem k tomu, že pokud jde o financování, je vhodné považovat výdaje způsobené tímto dodatečným prodejem za výsledek jednoho z opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení (EHS) č. 1079/77;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Máslo nakoupené v souladu s čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 804/68, které bylo uskladněno před datem ke stanovení, je prodáváno za snížené ceny pro přímou spotřebu ve Společenství ve formě zahuštěného másla.
Pro účely tohoto nařízení se "přímou spotřebou" rozumí nákup, který uskutečňují spotřebitelé za účelem konečného použití, včetně nákupu, který provádějí hotely, restaurace, nemocnice, domácnosti, internáty, věznice a podobná zařízení za účelem přípravy stravy určené k přímé spotřebě.
2. Obchodní režim stanovený tímto nařízením se použije, dokud to dovolí veřejné zásoby másla, a každopádně po dobu, která neskončí dříve než jeden rok po datu, k němuž bylo oznámení přijaté postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68 zveřejněno v Úředním věstníku Evropských Společenství.
Článek 2
1. Máslo uvedené v článku 1 se při vyskladnění prodává za cenu, která se rovná nákupní ceně zaplacené příslušnou intervenční agenturou v den uzavření prodejní smlouvy, sníženou o 224 ECU za 100 kilogramů.
2. Žádost o koupi se vztahuje pouze na máslo o stejném obsahu tuku, buď nejméně 82 %, nebo nejvýše 82 %.
3. Máslo se prodává pouze v množstvích vyšších než 1 tuna.
Pokud je však množství na skladě menší než 1 tuna, představuje toto disponibilní množství minimální množství pro prodejní smlouvu.
4. V den uzavření prodejní smlouvy kupující:
- předloží doklad, že složil v souladu s článkem 13 nařízení (EHS) č. 1687/76 jistotu ve výši 234 ECU na 100 kilogramů,
- zaplatí nákupní cenu másla.
V prodejní smlouvě je uvedeno zařízení, kde bude máslo zpracováno a zabaleno v souladu s články 4 a 5, a případně zařízení, kde bude zabaleno zahuštěné máslo pro uvedení na trh v souladu s čl. 4 odst. 3.
Převzetí másla se uskuteční nejpozději 12 dní po uzavření prodejní smlouvy.
Po uplynutí této lhůty se náklady na skladování másla naúčtují kupujícímu.
Článek 3
1. Máslo uvedené v článku 1 zůstane v původním balení, dokud se nezpracuje na zahuštěné máslo.
Je doprovázeno seznamem balení, který umožní identifikaci másla.
2. Balení vyskladněného másla jasně a čitelně uvádějí jeden nebo více z těchto údajů:
- , - , - , - , - , - , - or .
Článek 4
1. Celkové množství másla musí být zpracováno na zahuštěné máslo a zabaleno v souladu s tímto článkem a článkem 5 v zařízení, které pro tento účel schválil členský stát, na jehož území se uvedené zařízení nachází.
V případě zahuštěného másla o minimálním obsahu tuku 99,8 % musí být výnos alespoň 100 kilogramů takového zahuštěného másla na:
- 122,5 kg másla, pokud se použije máslo o obsahu tuku nejméně 82 %,
- 125,5 kg másla, pokud se použije máslo o obsahu tuku nejvýše 82 %.
V případě zahuštěného másla, jehož minimální obsah tuku je menší než 99,8 %, se uvedená množství poměrně sníží o 1,23 kg, respektive o 1,26 kg na procentuální rozdíl mezi minimálním obsahem tuku vyrobeného zahuštěného másla a uvedenými 99,8 %.
2. Může být schváleno pouze zařízení uvedené v odstavci 1:
a) které má odpovídající technické vybavení schopné zpracovávat v průměru nejméně dvě tuny másla za měsíc;
b) které má prostory, které umožňují oddělené skladování a identifikaci případných zásob nemáselného tuku;
c) které se zaváže, že bude trvale vést záznamy, v nichž uvede původ použitých surovin, použitých množstvích a množství a složení získaných produktů, datum odeslání těchto produktů a jména a adresy kupujících; a
d) který se zaváže, že subjektu odpovědnému za kontrolu podle článku 6 předá svůj výrobní program v souladu s pravidly stanovenými příslušným členským státem.
Pokud zařízení také zpracovává máslo prodávané podle nařízení (EHS) č. 262/79 nebo máslo, na které se vztahuje poskytnutí podpory podle nařízení (EHS) č. 1932/81, musí se kromě toho zavázat, že bude:
- vést odděleně záznamy uvedené v písmenu c);
- postupně zpracovávat máslo prodávané podle nařízení (EHS) č. 262/79 nebo máslo způsobilé pro poskytnutí podpory podle nařízení (EHS) č.
1932/81, jakož i celkové množství másla prodaného v souladu s tímto nařízením a másla které je skladováno v prostorách zařízení. Členské státy však mohou na žádost příslušné strany prohlásit že netrvají na plnění tohoto závazku, pokud má zařízení k dispozici prostory, které umožňují oddělené skladování a identifikaci příslušného másla.
Schválení je odebráno, pokud zařízení přestane splňovat stanovené podmínky; schválení lze rovněž odebrat, pokud se zjistí, že dotyčné zařízení nesplnilo některou jinou povinnost vyplývající z tohoto nařízení.
3. Celkové množství zahuštěného másla, které splňuje požadavky podle čl. 5 odst. 1 a 2 může být zabaleno pro uvedení na trh v souladu s čl. 5 odst. 4 a 5 v jiném zařízení, které pro tento účel schválil členský stát, na jehož území se toto zařízení nachází.
4. Zpracování a balení, včetně balení podle odstavce 3, musí proběhnout ve lhůtě maximálně 60 dní ode dne uzavření prodejní smlouvy uvedené v čl. 2 odst. 4.
Článek 5
1. Zahuštěné máslo musí:
- obsahovat nejméně 96 % tuku,
- být přimícháno podle odstavce 2, s výjimkou jakéhokoli dalšího zpracování kromě zpracování uvedeného v odstavci 3.
Do zahuštěného másla je však možné přimísit nejvýše 2 % složek tukuprosté mléčné sušiny a 0,5 % lecitinu (E 322).
2. Během zpracování másla na zahuštěné máslo je do 100 kilogramů zahuštěného másla tak, aby se zajistilo jednotné rozložení a v závislosti na vybraném vzorci, přimícháno:
Vzorec I :
buď 15 gramů stigmasterolu (C29H48 O = D 5,22-stigmasten-3-beta-ol) o čistotě nejméně 95 %, vypočítané na produkt připravený k přimíchání, nebo
17 gramů stigmasterolu (C29H48 O = D 5,22- 3-beta-stigmasten) o čistotě nejméně 85 %, vypočítané na produkt připravený k přimíchání, obsahujícího nejvýše 7,5 % brassicasterolu (C28H46 O = D 5,22-ergosten-3-beta-ol) a nejvýše 4 % sitosterolu (C29H50O = D 5-stigmasten 3-beta-ol), nebo
1,1 kg triglyceridů kyseliny enantové (n-heptanové), o čistotě nejméně 95 %, vypočítané v triglyceridech na produkt připravený k přimíchání, s maximálním číslem kyselosti 0,3 %, číslem zmýdelnění mezi 385 a 395 a minimálním obsahem 95 % kyseliny enantové v podílu esterifikovaných kyselin;
Vzorec II:
buď 10 gramů ethylesteru kyseliny máselné a 15 gramů stigmasterolu (C29H48 O = D 5,22-stigmasten 3-beta-ol), o čistotě nejméně 95 %, vypočítané na produkt připravený k přimíchání, anebo
10 gramů ethylesteru kyseliny máselné a 17 gramů stigmasterolu (C29H48 O = D 5,22-stigmasten-3-beta-ol), o čistotě nejméně 85 %, vypočítaného na produkt připravený k přimíchání, obsahujícího nejvýše 7,5 % brassicasterolu (C28H46 O = D 5,22-ergosten-3-beta-ol) a nejvýše 4 % sitosterolu (C29H50 O = D 5-stigmasten-3-beta-ol), nebo
10 gramů ethylesteru kyseliny máselné a 1,1 kg tri-glyceridů kyseliny enantové (n-heptanové), o čistotě nejméně 95 %, vypočítané v triglyceridech na produkt připravený k přimíchání, s maximálním číslem kyselosti 0,3 %, číslem zmýdelnění mezi 385 a 395 a minimálním obsahem 95 % kyseliny enantové v podílu esterifikovaných kyselin;
Příslušný subjekt zajistí, aby byly splněny požadavky na jakost a vlastnosti, zejména na čistotu produktů přimíchaných do zahuštěného másla.
3. Do másla, které splňuje předpisy odstavců 1 a 2, se může těsně před zabalením přimíchat plynný dusík za účelem napěnění; zvětšení objemu v důsledku tohoto ošetření nesmí přesáhnout 10 % objemu zahuštěného másla před ošetřením.
4. Zahuštěné máslo, které bylo označeno podle vzorce I, by mělo být uváděno na trh v uzavřených obalech.
Podle produktů přimíchaných v souladu s odstavci 1 a 2 a na základě vnitrostátních právních předpisů upravujících popis potravinářských výrobků, je na baleních stejným druhem písma, jasně a čitelně uveden jeden nebo více těchto údajů:
- , - nebo , - ή
ή , - nebo
,
- nebo nebo
,
- nebo nebo
, - nebo .
Zahuštěné máslo, které bylo označeno podle vzorce II, by mělo být uváděno na trh v hermeticky uzavřených obalech, na kterých je druhem písma, jasně a čitelně uveden jeden nebo více těchto údajů:
- "Ghee", - ,
- , - ,
- , - ,
- "Ghee".
5. Čistá hmotnost balení podle odstavce 4 je nejvýše dva kilogramy.
Článek 6
1. Při zpracování másla na zahuštěné máslo provádí příslušný subjekt časté a neohlášené kontroly na místě na základě výrobního programu zařízení.
Náklady na kontrolu hradí dané zařízení.
Tyto kontroly jsou zaměřeny zejména na podmínky výroby, jakost, složení získaných produktů a balení.
Při kontrole se odebírají vzorky z každé šarže zahuštěného másla.
Jako pravidelná součást kontrol se na základě zpracovaných množství provádí hloubkovou kontrolou záznamů a ověřuje se dodržování podmínek pro schválení zařízení.
2. "Výrobní šarží" se rozumí množství zahuštěného másla jednotné jakosti, které odpovídá smlouvě uvedené v článku 2 a jehož výroba probíhala bez přerušení v jednom zařízení.
Článek 7
1. Až do převzetí zahuštěného másla maloobchodem musí majitel zahuštěného másla vést skladové účetnictví, ve kterém jsou u každé dodávky uvedena jména a adresy kupujících zahuštěného másla a příslušná množství.
Pokud držitel zahuštěného másla podle tohoto nařízení je zároveň držitelem zahuštěného másla vyrobeného z másla nakoupeného v rámci nařízení (EHS) č. 262/79, anebo z másla, na které se vztahuje poskytnutí podpory podle nařízení (EHS) č.
1932/81, musí pro produkty, kterými disponuje na základě uvedených nařízení, vést oddělenou skladovou evidenci. 2.
Pokud je zahuštěné máslo následně prodáno zprostředkujícímu obchodníkovi, tento zprostředkující obchodník se při první objednávce musí prodejci písemně zavázat, že dodrží podmínky týkající se určení produktu. V tomto písemném závazku, které se automaticky vztahuje na všechny ostatní prodeje, je upřesněno, že jsou kupujícímu známy sankce ukládané členským státem v případě porušení uvedených závazků.
3. Ve smyslu tohoto nařízení se převzetím do maloobchodu rozumí rovněž nákupy uskutečněné zařízeními podle čl. 1 odst. 1 druhého pododstavce a nákupy uskutečněné obchodním podnikem, do které mají přístup pouze majitelé karet klienta "(prodej za hotové)".
4. S cílem zajistit dodržování ustanovení článku 2 nařízení (EHS) č. 1687/76 se kromě kontroly uvedené v článku 6 provádí důkladná a neohlášená kontrola obchodní dokumentace a skladové evidence všech majitelů zahuštěného másla uvedených v odstavci 1.
Článek 8
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby se snížení ceny másla plně odrazilo na úrovni přímé spotřeby.
Článek 9
1. V případě vyšší moci, pro který jsou opatření uvedená v čl. 11 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 1687/76 nevhodná, intervenční agentura přijme opatření, která považuje s ohledem na okolnosti za nezbytná.
2. V případě nedodržení závazků týkajících se jednak zpracování másla na zahuštěné máslo až do fáze jeho konečné balení, a jednak jeho převzetí maloobchodem ve Společenství, jistota uvedená v čl. 2 odst. 4 propadne v celé výši.
Pokud se však toto porušení předpisů týká méně než 20 % předepsaného obsahu produktů uvedených v čl. 5 odst. 2, propadne pouze 25 % jistoty.
3. V případě překročení lhůty pro zpracování stanovené v čl. 4 odst. 4, po odečtení 15 % z částky jistoty propadá 5 % jistoty za každý den překročení lhůty.
4. Členské státy informují Komisi každého čtvrt roku o každém případu, kdy použily odstavec 1, a upřesní vzniklé okolnosti, příslušná množství a přijatá opatření.
5. Kromě případů vyšší moci propadne jistota u množství, pro která nebyl do 12 měsíců od uzavření smlouvy předložen doklad stanovený nařízením (EHS) č. 1687/76/EHS.
Pokud je však doklad předložen do 18 měsíců od uvedené lhůty, 85 % jistoty je vráceno.
Článek 10
Členské státy sdělí Komisi každé úterý množství prodaného másla, přičemž máslo zpracované v jiném členském státě uvedou zvlášť.
Článek 11
Měnové vyrovnávací částky použitelné pro máslo nebo zahuštěné máslo se rovnají měnovým vyrovnávacím částkám stanoveným na základě nařízení (EHS) č. 974/71, které se vynásobí koeficientem uvedeným v části 5 přílohy I uvedeného nařízení Komise, kterým se stanoví měnové vyrovnávací částky.
Článek 12
V části II přílohy nařízení (EHS) č. 1687/76 "Produkty určené k jinému použití a/nebo na jiné místo určení než je uvedeno v části I" se doplňuje nový bod a příslušná poznámka, které znějí:
"33 Nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 ze dne 11. listopadu 1985 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny [33] Úř. věst. L 298, 12.11.1985, s. 9.
a) při odeslání másla v jeho přirozeném stavu, které je určeno k zahuštění:
- kolonka 104:
, , , , ,
, .
- kolonka 106:
den, kdy bylo máslo nakoupeno;
b) při odeslání másla po zahuštění:
- kolonka 104:
, , , , , , .
- kolonka 106:
množství másla použitého k výrobě zahuštěného másla, jehož množství je uvedeno v kolonce 103;
c) při odeslání másla po zahuštění a zabalení:
- kolonka 104:
, , , , , , .
- kolonka 106:
množství másla použitého k výrobě zahuštěného másla, jehož množství uvedeno v kolonce 103."
Článek 13
Pokud jde o financování, tohoto nařízení představuje, s ohledem na náklady vzniklé při dodatečném prodeji v důsledku zvýšení ročních množství másla prodaného na základě tohoto nařízení v porovnání k množstvím másla doposud prodaným na základě nařízení (EHS) č. 649/78, jedno z opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení (EHS) č. 1079/77.
Článek 14
1. Nařízení (EHS) č. 649/78 se zrušuje.
2. Nadále se použije na oprávnění, která byla udělena, a smlouvy, které byly podepsány, před dnem vstupu v platnost tohoto nařízení.
Na žádost příslušné strany jsou však uvedené smlouvy na množství másla, která k uvedenému dni nebyla zpracována na zahuštěné máslo, a pokud lhůta pro zpracování neuplynula ke dni podání žádosti, změněny takovým způsobem, že na máslo vztahuje prodejní cena platná podle tohoto nařízení.
Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 25. listopadu 1985.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3332/85
ze dne 26. listopadu 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 235/79 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [4],
vzhledem k tomu, v oblastech Společenství, ve kterých jsou uznaná seskupení producentů schopna zajistit pro své členy přiměřený příjem a racionálně řídit nabídku, je podpora poskytována uvedeným seskupením producentů; že seskupení by měla spravovat podporu s ohledem uvedené cíle;
vzhledem k tomu, že jedním z úkolů seskupení producentů je zlepšení produkce chmele a její přizpůsobení požadavkům trhu, zejména přechodem chmelnic na jiné odrůdy a jejich reorganizací;
vzhledem k tomu, že za účelem podpořit snahy o restrukturalizaci by mělo být seskupením producentů umožněno využít podporu, která jim je poskytována, pro přijetí opatření, jejichž cílem je přechod chmelnic na jiné odrůdy a jejich reorganizace,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 7 nařízení (EHS) č. 1696/71 se mění takto:
1. v odstavci 1 se písmeno e) nahrazuje tímto:
"e) spravovat režim podpor stanovený v článku 12 přidělením každému producentovi, který je členem seskupení, jeho podílu podpory v poměru k pěstební ploše."
2. vkládá se nový odstavec, který zní:
"1a. Seskupení producentů mohou využít podporu pro opatření, která umožňují uskutečnit cíle uvedené v odst. 1 písm. a) a b)."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3399/85
ze dne 28. listopadu 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska upravují některá nařízení z oblasti celnictví
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3636/83 [1] pozměněné nařízením (EHS) č. 795/84 [2] zavedlo následný dohled nad zpětným dovozem některých textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, včetně Španělska a Portugalska, po provedení pasivního zušlechtění; že by proto uvedené nařízení mělo být změněno, aby se nevztahovalo na zpětný dovoz textilních výrobků pocházejících ze Španělska a Portugalska po provedení pasivního zušlechtění;
vzhledem k tomu, že několik právních předpisů Společenství v oblasti celnictví obsahuje ustanovení o poznámkách ve všech úředních jazycích Společenství;
vzhledem k tomu, že by proto následující nařízení měla být změněna tak, aby obsahovala jejich znění ve španělštině a portugalštině:
- nařízení Komise (EHS) č. 223/77 ze dne 22. prosince 1976, kterým se provádí a zjednodušuje celní režim tranzitu Společenství [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1209/85 [4],
- nařízení Komise (EHS) č. 2289/83 ze dne 29. července 1983, kterým se provádějí články 70 až 78 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla [5], ve znění nařízení (EHS) č. 1746/85 [6],
- nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 ze dne 29. července 1983, kterým se provádějí články 50 až 59 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla [7], pozměněné nařízením (EHS) č. 1745/85 [8];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení stanoví, že orgány Společenství mohou před přistoupením přijmout opatření podle článku 396 aktu o přistoupení a že tato opatření vstoupí v platnost pouze s výhradou a dnem vstupu uvedené smlouvy v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Níže uvedená nařízení se mění takto:
1. Nařízení (EHS) č. 3636/83:
a) konec názvu se nahrazuje tímto:
"…kterým se zavádí následný dohled nad zpětným dovozem některých textilních výrobků pocházejících z Malty, Maroka a Tuniska po provedení pasivního zušlechtění";
b) příloha se mění takto:
- kategorie 4: ve sloupci "Třetí země" se zrušuje slovo "Portugalsko",
- kategorie 5 se zrušuje,
- kategorie 6: ve sloupci "Třetí země" se zrušuje slovo "Španělsko",
- kategorie 7: ve sloupci "Třetí země" se zrušuje slovo "Portugalsko",
- kategorie 8: ve sloupci "Třetí země" se zrušuje slovo "Portugalsko".
2. Nařízení (EHS) č. 223/77:
doplňují se nové poznámky, které znějí:
a) v čl. 13b odst. 2 druhém pododstavci:
- "Expedido a posteriori
- Emitido a posteriori";
b) v čl. 59 odst. 1:
- "Procedimiento simplificado
- Procedimento simplificado";
c) v čl. 60a odst. 2:
- "Dispensa de firma
- Dispensada a assinatura";
d) v čl. 61d odst. 1:
- "Procedimiento simplificado
- Procedimento simplificado";
e) v čl. 61f odst. 2:
- "Dispensa de firma
- Dispensada a assinatura";
f) v čl. 74 odst. 1 druhém pododstavci:
- "Expedido por triplicado
- Emitido em très exemplares";
g) v čl. 77 odst. 2:
- "Procedimiento simplificado
- Procedimento simplificado".
3. Nařízení (EHS) č. 2289/83:
v čl. 3 odst. 2 se doplňují nové poznámky, které znějí:
- "Objeto para personas minusválidas: se mantiene la franquicia subordinada al respeto del artículo 77, apartado 2, segundo párrafo, del Reglamento (CEE) no 918/83,
- Objectos destinados à pessoas deficientes: é mantida a fraquia desde que seja respeitatdo o n.o.
2, segundo parágrafo do artigo 77.o. do Regulamento (CEE) N.o. 918/83".
4. Nařízení (EHS) č. 2280/83:
v čl. 3 odst. 2 se doplňují nové poznámky, které znějí:
- "Objeto UNESCO: se mantiene la franquicia subordinada al respeto del artículo 57, apartado 2, primero párrafo, del Reglamento (CEE) no 918/83,
- Objectos UNESCO: é mantida a fraquia desde que seja respeitatdo o n.o 2, primeiro parágrafo do artigo 57.o do Regulamento (CEE) n.o 918/83".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3402/85
ze dne 2. prosince 1985,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 563/82, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1208/81 pro stanovení tržních cen dospělého skotu na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhů s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 poslední pododstavec, čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
563/82 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 1935/83 [4] stanovilo prováděcí pravidla pro stanovení tržních cen dospělého skotu na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla; že za účelem dosažení srovnatelných cen ve Společenství toto nařízení mimo jiné stanovilo některé opravné koeficienty, které jsou nezbytné pro sjednocení obchodní úpravy uplatňované v některých členských státech s referenční obchodní úpravou Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě dosavadní zkušenosti je pro lepší srovnatelnost cen dostačující odečíst z ceny zaplacené dodavateli za kus dobytka při dodání na jatka daň z přidané hodnoty; že je proto vhodné změnit nařízení (EHS) č. 563/82;
vzhledem k tomu, že ze stejných důvodů by měl být upraven seznam opravných koeficientů podle čl. 2 odst. 2 třetího pododstavce nařízení (EHS) č. 1208/81;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 563/82 se mění takto:
1. Čl. 1 odst. 1 se nahrazuje tímto:
Tržní cena, která má být stanovena na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu podle čl. 6 třetího a čtvrtého pododstavce nařízení (EHS) č.
1208/81, je čistá cena bez daně z přidané hodnoty zaplacená dodavateli za kus dobytka. Tato cena je vyjádřena na 100 kg jatečně upraveného těla v souladu s referenční obchodní úpravou podle čl.
2 odst. 2 uvedeného nařízení, zváženého a tříděného na háku v jatkách."
2.
Příloha se nahrazuje tímto:
"
Nařízení Komise (EHS) č. 3459/85
ze dne 6. prosince 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k poskytování vyrovnávacího příspěvku na sardinky z Atlantského oceánu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na články 171 a 358 tohoto aktu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3117/85 ze dne 4. listopadu 1985, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků na sardinky [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení (EHS) č.
3117/85 určuje některé podmínky poskytování vyrovnávacího příspěvku, pokud jde o produkty, množstevní omezení ve výši 2000 tun, jakož i poživatele výhod tohoto režimu, a stanoví metodu výpočtu tohoto příspěvku;
vzhledem k tomu, že tento režim se musí používat na kategorie sardinek, u kterých se po zpracování vyskytuje nejméně problémů s jejich odbytem;
vzhledem k tomu, že veterinární a technické předpisy přijaté vnitrostátními orgány zaručují, že dotčené produkty prošly uceleným a konečným zpracování podle čl. 3 odst.
1 nařízení (EHS) č. 3117/85; že by se měl kontrolovat soulad dotčených zpracovaných produktů s těmito předpisy;
vzhledem k tomu, že by se měly stanovit přípustné způsoby zpracování, aby bylo možno přesně určit dosah tohoto režimu;
vzhledem k tomu, že pro množství, na která byl přiznán nárok na příspěvek, by se měla přesně určit některá pravidla, která stanoví jakým způsobem mají dotčené subjekty podávat žádosti o vyplacení příspěvku;
vzhledem k tomu, že za účelem stálé kontroly musejí příjemci příspěvku musejí neustále informovat kontrolní orgán o svých zpracovatelských činnostech;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 3 smlouvy o přistoupení, mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článcích 171 a 358 aktu;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanovuje prováděcí pravidla pro poskytování vyrovnávacího příspěvku, dále jen "příspěvek", podle článku 2 nařízení (EHS) č. 3117/85, na sardinky z Atlantského oceánu.
Článek 2
1. Příspěvek se poskytuje organizacím producentů na sardinky, které:
- byly odloveny členem organizace,
- jsou prodány zpracovateli za účelem jejich uceleného a konečného zpracování v souladu s veterinárními a technickými předpisy pro produkty určené k lidské spotřebě, platnými v členském státě, kde je zpracovatel usazen.
2. Zpracovatelské postupy podle odstavce 1 jsou následující:
a) zmrazování;
b) výroba konzervovaných produktů čísla 16.04 společného celního sazebníku;
c) filetování nebo dělení, jsou-li součástí jednoho ze způsobu zpracování uvedených v písmenech a) a b).
Článek 3
Výše příspěvku se pro každou prodanou partii stejné obchodní kategorie určuje podle čl. 2 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3117/85.
Článek 4
Probíhá-li zpracování podle čl. 2 odst. 2 v jiném členském státě, než byla uznána organizace producentů, která prodává produkt, musí být uskutečněné zpracování doloženo kontrolním výtiskem T5 podle ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 223/77 [2] a podle ustanovení tohoto nařízení.
Uvedený výtisk musí obsahovat:
- v kolonce 41 označení zboží ve stavu, v jakém se nachází při odeslání,
- v kolonce 104 jedno z níže uvedených oznámení hůlkovým písmem:
"UDLIGNINGSGODTGØRELSESBERETTIGET FORARBEJDNING
FORORDNING (EØF) Nr. 3117/85"
"VERARBEITUNG, FÜR DIE EINE AUSGLEICHSENTSCHÄDIGUNG GEWÄHRT WIRD
VERORDNUNG (EWG) Nr. 3117/85"
"ΜΕΤΑΠΟΙΗΣΗ ΠΟΥ ΔΙΚΑΙΟΥΤΑΙ ΑΝΤΙΣΤΑΘΜΙΣΤΙΚΗ ΑΠΟΖΗΜΙΩΣΗ
ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΟΚ) αριθ.
3117/85"
"PROCESSING ELIGIBLE FOR A COMPENSATORY ALLOWANCE
REGULATION (EEC) nr 3117/85"
"TRANSFORMACIÓN QUE BENEFICIA DE UNA INDEMNIZACIÓN COMPENSATORIA
REGLAMENTO (CEE) No 3117/85"
"TRANSFORMATION BÉNÉFICIANT D'UNE INDEMNITÉ COMPENSATOIRE
RÈGLEMENT (CEE) nr 3117/85"
"TRASFORMAZIONE CHE BENEFICIA DI UN'INDENNITÀ COMPENSATIVA
REGOLAMENTO (CEE) N. 3117/85"
"VERWERKING DIE IN AANMERKING KOMT VOOR EEN COMPENSERENDE VERGOEDING
VERORDENING (EEG) Nr. 3117/85"
"TRANSFORMAÇÃO BENEFICIANDO DE UNA INDEMNIZAÇÃO COMPENSATÓRIA
REGULAMENTO (CEE) N.o 3117/85".
Článek 5
1. Příspěvek vyplácí zúčastněným organizacím producentů na jejich žádost členský stát, kde jsou tyto organizace usazeny, po předložení:
- smlouvy o prodeji produktu v prvním stupni uvedení na trh. V této smlouvě musejí být uvedeny alespoň jména a adresy dotčených subjektů, množství, prodejní cena a datum dodávky každé prodané partie produktu, jakož i závazek zpracovatele podle odstavce 2,
- dokladu o zaplacení zboží,
- případně kopie kontrolního výtisku T5 podle článku 4,
a nevyskytují-li se v době vyplacení údaje o tom, že se ucelené a konečné zpracování neuskutečnilo.
2. Zpracovatel se písemně zaváže, že zpracuje produkty, které jsou předmětem smlouvy, v souladu s ustanoveními článku 2.
V tomto smyslu musí ve skladovém účetnictví svého podniku označit množství, která byla koupena v rámci tohoto režimu.
Zpracovatel se kromě jiného zavazuje, že se podrobí jakékoli kontrole jeho zařízení provedené příslušnými orgány.
3. Žádost o vyplacení příspěvku je podána zúčastněnými organizacemi producentů u příslušných orgánů dotčeného členského státu nejpozději do konce měsíce, který následuje po měsíci, ve kterém byla kupní smlouva uzavřena.
Článek 6
1. Dotčené členské státy zavedou kontrolní systém, který zabezpečí, že produkty, na které je přípěvek požadován, na něj mají nárok, a že jsou dodržována ustanovení tohoto nařízení.
2. Pravidla kontrolní systému se stanoví členským státem a musejí obsahovat alespoň tyto požadavky:
- přímé inspekce ve zpracovatelských prostorách,
- příjemce předkládá příslušné doklady sloužící k určení jeho nároku na příspěvek,
- vymezení údajů, které musí obsahovat žádost o příspěvek podle článku 5,
- organizace producentů označí ve svých záznamech o prodeji množství prodaná v rámci tohoto režimu.
Článek 7
1. Dotčené členské státy oznámí Komisi, nejpozději do dvou měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost, zavedená kontrolní opatření podle čl. 6 odst. 1.
2. Členské státy rovněž každý měsíc oznámí Komisi množství prodaná během předcházejícího měsíce, na která by mohl být poskytnut příspěvek, rozepsaná podle obchodní kategorie a způsobu provedeného zpracování, a náklady vyplývající z poskytnutí dotčeného příspěvku.
3. Na základě údajů získaných příslušnými orgány během kontroly uvedené v článku 6 se případně musí opravit výše přiděleného příspěvku.
Článek 8
Přepočítací koeficient uplatňovaný na příspěvek je roven reprezentativnímu kursu platnému ke dni prodeje produktu.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986, s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3460/85
ze dne 6. prosince 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k poskytování vyrovnávacího příspěvku na sardinky ze Středozemního moře
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na články 171 a 358 tohoto aktu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3117/85 ze dne 4. listopadu 1985, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků na sardinky [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení (EHS) č.
3117/85 určuje podmínky poskytování vyrovnávacího příspěvku pokud jde o způsobilé produkty a způsoby zpracování, množstevní omezení ve výši 43000 tun, jakož i poživatele výhod tohoto režimu, a stanoví metodu výpočtu tohoto příspěvku;
vzhledem k tomu, že tento režim se musí používat na kategorie sardinek, u kterých se po zpracování vyskytuje nejméně problémů s jejich odbytem;
vzhledem k tomu, že veterinární a technické předpisy přijaté vnitrostátními orgány zaručují, že dotčené produkty prošly uceleným a konečným zpracování podle čl. 3 odst.
1 nařízení (EHS) č. 3117/85; že by se měl kontrolovat soulad dotčených zpracovaných produktů s těmito předpisy;
vzhledem k tomu, že rozhodování o tom, jaké množství v případě každého producenta usazeného na území členského státu je způsobilé pro příspěvek, by mělo být ponecháno na členských státech;
vzhledem k tomu, že s cílem dodržet množstevní omezení Společenství ve výši 43000 tun stanovené pro tento režim, by měl každý členský stát na začátku hospodářského roku informovat Komisi o celkových přidělených množstvích; že je případně nutné stanovit pravidla pro snížení těchto celkových množství, je-li maximální množstevní hranice překročena;
vzhledem k tomu, že pro zajištění vyplacení uvedeného příspěvku na množství, kterým byl přiznán nárok na tento příspěvek, v přiměřené lhůtě, by se maximální lhůta na zpracování a uskladnění zpracovatelem od podání žádosti na vyplacení příspěvku měla stanovit na šest měsíců od data dodání produktu;
vzhledem k tomu, že s cílem zrychlit proces vyplácení příspěvků, by se mělo stanovit, aby producent nebo organizace producentů vydávali písemné potvrzení tom, že každé prodané množství je součástí způsobilého množství pro poskytnutí příspěvku určeného pro tohoto producenta nebo organizaci producentů; že kromě toho, za účelem kontroly vydaných potvrzení, by se měla členským státům stanovit povinnost, aby si vzájemně předávaly potřebné údaje k těmto potvrzením;
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit stálý dohled, musejí příjemci příspěvku neustále informovat kontrolní orgán o svých zpracovatelských činnostech;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 3 smlouvy o přistoupení, mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článcích 171 a 358 Aktu;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků, dále jen "příspěvek", podle článku 3 nařízení (EHS) č. 3117/85, na sardinky ze Středozemního moře.
Článek 2
1. Příspěvek se poskytuje pouze na sardinky, které se prodávají zpracovateli, s cílem provést jejich ucelené a konečné zpracování za podmínek podle článku 3 nařízení (EHS) č. 3117/85, v souladu s veterinárními a technickými předpisy pro produkty určené k lidské spotřebě, platnými v členském státě, kde je zpracovatel usazen.
2. Ve smyslu odstavce 1 se výrazem "zpracovatel" rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která:
- zpracovává středomořské sardinky jedním ze způsobů uvedených v článku 3 nařízení (EHS) č. 3117/85,
- splňuje podmínky požadované vnitrostátními předpisy dotčeného členského státu vztahující se k zmíněným způsobům zpracování.
Článek 3
1. Způsobilé množství pro poskytnutí příspěvku se prozatímně určuje ročně pro každý hospodářský rok a pro každého producenta nebo organizaci producentů na jejich žádost členským státem, kde jsou producent nebo organizace producentů usazeni, na základě průměrného ročního množství, které tento producent nebo organizace producentů prodal zpracovatelskému průmyslu Společenství za účelem způsobilého zpracování ve smyslu tohoto nařízení během referenčního období 1982 až 1984.
2. Dotčené členské státy sdělují Komisi, jeden měsíc před začátkem hospodářského roku, celkové způsobilé množství pro poskytnutí příspěvku, které je prozatímně stanoveno pro nastávající hospodářský rok, rozepsané podle kategorií produktu a podle způsobu zpracování.
Kromě toho členské státy neprodleně informují Komisi o všech změnách tohoto množství.
V případě, že součet množství prozatímně stanovených každým členským státem překračuje strop uvedený v čl. 3 odst. 1 druhé odrážky nařízení (EHS) č. 3117/85, rozhodne Komise po konzultaci se zúčastněnými členskými státy o celkových způsobilých množstvích pro poskytnutí příspěvku pro každý členský stát v závislosti na kritériích vymezených v odstavci 1.
Komise rozhodne o určení dotčených množství ve lhůtě třiceti dnů od jejich oznámení; nerozhodne-li tak, budou určená množství považována za přijatá.
3. Konečné přidělení množství uvedené v odstavci 1 se uskuteční poté, co Komise rozhodne o celkovém množství určeném každým členským státem, v souladu s odstavcem 2.
Článek 4
1. Producent nebo organizace producentů uvedená v čl. 3 odst. 1 zašle zpracovateli při každém prodeji písemné potvrzení, které musí obsahovat alespoň jména prodejce a kupujícího, jakož i množství a cenu produktů, které byly předmětem prodeje, a musí zde být uvedeno, že toto množství je součástí způsobilého množství, které bylo producentovi nebo organizaci producentů přiděleno v souladu s čl. 3 odst. 1.
Dotčený producent nebo organizace producentů neprodleně zašle kopii tohoto potvrzení členskému státu, který stanovil způsobilé množství.
2. Před tím, než bude vyplacen příspěvek, se členský stát, v němž jsou usazeni producent nebo organizace producentů prodávající produkt, ujistí, že úhrn množství prodaných v rámci jednotlivých potvrzení není vyšší, než způsobilé množství přidělené dotčenému producentovi nebo organizaci producentů pro příslušný hospodářský rok.
3. Uskutečňuje-li se zpracování produktu v jiném členském státě, než je usazen prodejce, sděluje každý měsíc členský stát, v němž zpracování probíhá, členskému státu, ve kterém je usazen výrobce, za účelem kontroly podle odstavce 2, seznam potvrzení, které mu byly předány během uplynulého měsíce, v souladu s článkem 5.
Kontrola probíhá okamžitě po obdržení uvedeného seznamu a její výsledky jsou neprodleně sděleny členskému státu, na jehož podnět byla kontrola provedena.
4. Nemůže-li členský stát, který provádí kontrolu podle odstavce 2, rozhodnout s konečnou platností o předloženém potvrzení, pak tento členský stát požádá producenta nebo organizaci producentů, kteří vydali dotyčné potvrzení, aby ve lhůtě jednoho měsíce prokázali oprávněnost tohoto potvrzení.
Článek 5
1. Po dokončení zpracovatelských úkonů a nejpozději do šesti měsíců od data skutečného dodání produktu, může zúčastnění zpracovatel podat žádost o vyplacení příspěvku.
2. Příspěvek vyplácí zpracovateli členský stát, ve kterém se zpracování uskutečnilo, na základě:
- faktury nebo stvrzenky o prodeji produktu, na kterých musí být uvedeno alespoň jméno a adresa dotčených subjektů, jakož i množství, kupní cena, kterou producent nebo organizace producentů skutečně převzali, a datum dodávky pro každou skupinu koupených produktů,
- dokladu o zaplacení zboží za cenu uvedenou v první odrážce,
- potvrzení uvedeného v článku 4,
v rozmezí stanovených způsobilých množství pro poskytnutí příspěvku v souladu s článkem 3 a poté, co bylo zkontrolováno potvrzení podle čl. 4 odst.
3. Vyplyne-li z kontroly, že množství prodané producentem nebo organizací producentů je vyšší než způsobilé množství, které mu bylo pro daný hospodářský rok stanoveno, nebo neposkytne-li producent nebo organizace producentů přijatelnou odpověď ve lhůtě stanovené v čl. 4 odst. 4, nelze provést vyplacení příspěvku.
Článek 6
1. Dotčené členské státy zavedou kontrolní systém, kterým ověří způsobilost produktů, na které byl přípěvek požadován, a dodržování ustanovení tohoto nařízení.
2. Pravidla kontrolní systému se stanoví členským státem a musejí obsahovat alespoň tyto požadavky:
- zpracovatel předkládá doklady sloužící k určení jeho nároku na výplatu příspěvku,
- producent nebo organizace producentů vedou účetní záznamy o prodejích, které se uskutečnily podle tohoto nařízení, s určením, u každé prodejní operace, data, zákazníka, množství a kvality prodaného produktu,
- za účelem kontroly úplného a konečného zpracování, vede zpracovatel každodenní skladové účetnictví, obsahující zejména:
- množství koupeného produktu, podle druhu a kategorie, datum převzetí, jakož i číslo faktury nebo stvrzenky, - data, kdy zpracování začalo a skončilo,
- zpracované množství, podle druhu, kategorie a způsobu zpracování, jakož i místo zpracování,
- přímé inspekce v dotčených zpracovatelských provozech,
- vymezení údajů, které musí obsahovat žádost o příspěvek podle článku 5.
Článek 7
1. Dopustí-li se příjemce příspěvku protiprávního jednání v režimu příspěvku, které bude mít omezené dopady, a prokáže-li tento příjemce, ke spokojenosti dotčeného členského státu, že toto protiprávní jednání bylo spácháno bez podvodného úmyslu nebo nebylo následkem závažné nedbalosti, členský stát zadrží částku ve výši 10 % z ceny Společenství za stažení atlantických sardinek použité na množství, která jsou předmětem protiprávního jednání a která měla mít nárok na příspěvek nebo na která byl příspěvek poskytnut.
2. Členské státy každý měsíc oznamují Komisi případy použití odstavce 1.
Článek 8
Množství prodaná v souladu s tímto nařízením jsou předmětem zvláštního zápisu do posledního sloupce registru, jehož vzor se nachází v příloze k nařízení Komise (EHS) č. 3138/82 [2].
Článek 9
1. Dotčené členské státy oznámí Komisi, nejpozději do dvou měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost, zavedená kontrolní opatření podle čl. 6 odst. 1.
2. Dotčené členské státy rovněž každý měsíc oznámí Komisi zpracovaná množství, na která byl poskytnut příspěvek během předcházejícího měsíce, rozepsaná podle obchodní kategorie a způsobu provedeného zpracování, a náklady vyplývající z poskytnutí dotčeného příspěvku.
Článek 10
Přepočítací koeficient uplatňovaný na příspěvek je roven reprezentativnímu kursu platnému ke dni dodání produktu.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986, s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 3519/85
ze dne 12. prosince 1985,
kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 [2] naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 2151/82 [3], aby byla vzata v úvahu tato nařízení:
- nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1679/85 ze dne 19. června 1985, kterým se zavádějí zvláštní a dočasná opatření týkající se definitivního skončení služebního poměru některých úředníků ve vědeckých a technických službách Evropských společenství [4],
- nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 2799/85 ze dne 27. září 1985, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců [5],
- nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 3518/85 ze dne 12. prosince 1985, kterým se zavádějí zvláštní opatření týkající se definitivního skončení služebního poměru úředníků Evropských společenství v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se doplňují nové odrážky, které znějí:
- "příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 3 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1679/85,
- příjemci příspěvku v nezaměstnanosti stanoveného v článku 28a pracovního řádu ostatních zaměstnanců, jak vyplývá z článku 33 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 2799/85,
- příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 4 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 3518/85."
Článek 2.
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 3520/85
ze dne 12. prosince 1985,
kterým se mění nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na čl. 28 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 16 a 22 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Soudního dvora,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 [2], naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 2152/82 [3], za účelem přihlédnutí k těmto nařízením:
- nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1679/85 ze dne 19. června 1985, kterým se zavádějí zvláštní a dočasná opatření týkající se skončení služebního poměru některých úředníků vědeckých a technických služeb Evropských společenství [4],
- nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 2799/85 ze dne 27. září 1985, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců [5],
- nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 3518/85 ze dne 12. prosince 1985, kterým se zavádějí zvláštní opatření týkající se definitivního skončení služebního poměru úředníků Evropských společenství v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Včlánku 2 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 se doplňují nová písmena, která zní:
"i) příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 3 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1679/85;
j) příjemci příspěvku v nezaměstnanosti stanoveného v článku 28a pracovního řádu ostatních zaměstnanců, jak vyplývá z článku 33 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 2799/85;
k) příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 4 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 3518/85."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení komise (EHS) č. 3531/85
ze dne 12. prosince 1985,
kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících pod vlajkou Španělska ve vodách jiných členských států s výjimkou Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 163 odst. 3 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny technické postupy pro určování a kontrolu španělských plavidel oprávněných provozovat současně rybolovné činnosti ve vodách jiných členských států s výjimkou Portugalska;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví režim pro seznamy plavidel oprávněných k rybolovu a režim pro sdělování údajů o pohybech plavidel a úlovcích Komisi, a doplňuje tak ustanovení stanovená nařízením Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1729/83 [2];
vzhledem k tomu, že podle druhého pododstavce čl. 163 odst. 2 aktu o přistoupení by se od 1. ledna 1986 měla všechna ustanovení, která se týkají zvláštních rybolovných činností uvedených v čl. 160 odst. 1 aktu o přistoupení, shodovat s ustanoveními, jež byla použitelná před vstupem uvedeného aktu v platnost;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné, aby Komise zajistila vydávání licencí k rybolovu a přijala určitá technická opatření pro zachování zdrojů, která se použijí, aniž jsou dotčena opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [3], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 3625/84 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 163 aktu, a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technická a kontrolní opatření stanovená tímto nařízením se ve vodách, které spadají do svrchovanosti nebo jurisdikce členských států s výjimkou Španělska a Portugalska a patří pod Mezinárodní radu pro průzkum moří (ICES), vztahují na plavidla plující pod vlajkou Španělska, která jsou registrována a/nebo zapsána v přístavu nacházejícím se na území, v němž se uplatňuje společná rybářská politika.
Článek 2
1. Španělské orgány předají Komisi každý rok nejpozději měsíc před začátkem období, během něhož je rybolov povolen, seznamy plavidel, která mohou provádět rybolovné činnosti uvedené v bodě 2 přílohy I. Pro každý druh rybolovu se zašle samostatný seznam.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny první den každého měsíce; všechny změny těchto seznamů se sdělí Komisi do patnáctého dne předcházejícího měsíce.
3. Seznamy uvedené v odstavci 1 obsahují následující údaje o každém plavidle:
- název plavidla,
- registrační číslo,
- externí identifikační písmena a čísla,
- rejstříkový přístav,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- hrubou prostornost a celkovou délku,
- výkon motoru,
- volací značku a rádiovou frekvenci.
Článek 3
1. Španělské orgány sdělí Komisi návrhy pravidelných seznamů uvedených ve druhém pododstavci čl. 163 odst. 1 aktu o přistoupení, v nichž určí plavidla, která mohou v souladu s články 158 a 165 aktu o přistoupení provozovat rybolovné činnosti současně, a to tímto postupem:
a) u plavidel uvedených v bodech 1 a 2 písm. a), b), f) a g) přílohy I nejméně patnáct dnů před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost; u plavidel uvedených v bodech 1 a 2 písm. g) přílohy I tyto seznamy pokrývají období nejméně jednoho kalendářního měsíce; u plavidel uvedených v bodě 2 písm. a), b) a f) přílohy I tyto seznamy pokrývají období nejméně dvou kalendářních měsíců;
b) u plavidel uvedených v bodě 2 písm. c) a d) přílohy I nejméně čtyři pracovní dny před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost; tyto seznamy pokrývají období jednoho kalendářního měsíce u plavidel uvedených v bodě 2 písm. c) přílohy I a nejméně dvou týdnů u plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I;
c) u plavidel uvedených v bodě 2 písm. e) přílohy I nejméně dva pracovní dny před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost; tento seznam pokrývá období jednoho dne.
2. Pravidelné měsíční seznamy plavidel uvedených v bodech 1 a 2 písm. c) přílohy I určují pro jednotlivé dny plavidla oprávněná provozovat rybolovné činnosti současně; každé plavidlo uvedené v bodě 1 přílohy I musí být uvedeno na seznamu nejméně šest po sobě následujících dnů a každé plavidlo uvedené v bodě 2 písm. c) přílohy I musí být uvedeno na seznamu nejméně dva po sobě následující dny.
Španělské orgány přijmou vhodná správní opatření, aby zajistily, že plavidla uvedená v bodě 1 přílohy I a zapsaná v pravidelném seznamu nemohou opustit přístav, z něhož vyplouvají lovit, před datem, které odpovídá datu, jež je v pravidelném seznamu určeno pro rybolov v dané oblasti, přičemž zohlední obvyklou dobu plavby, jíž je třeba k dosažení zeměpisných hranic uvedené oblasti.
Rovněž zajistí, aby se plavidla vrátila do přístavu, z něhož vyplouvají lovit, v odpovídajících lhůtách.
Španělské orgány navíc spolupracují s příslušnými orgány, aby zajistily, že jsou při pohybech týchž plavidel při vyplutí z přístavu jiného členského státu dodržovány podmínky povolení k rybolovu uvedené v příloze I.
3. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I obsahuje pravidelný seznam skupiny plavidel, z nichž každá se skládá nejvýše ze tří plavidel.
Počet těchto skupin nesmí přesáhnout počet uvedený ve čtvrtém sloupci bodu 2 písm. d) přílohy I. Plavidlo může být uvedeno pouze v jedné skupině.
Skupina nesmí získat více než jednu z licencí uvedených v článku 4.
4. Každý pravidelný seznam obsahuje následující údaje o každém plavidle:
- název a registrační číslo plavidla,
- volací značku,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- v případě potřeby koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení,
- období, pro které se o povolení k rybolovu žádá,
- plánovanou metodu rybolovu,
- plánovanou rybolovnou oblast,
- u plavidel uvedených v bodě 1 přílohy I prohlášení o tom, zda se plavidlo chystá lovit jiné druhy než bentické.
5. Komise přezkoumá návrhy pravidelných seznamů uvedené v odstavci 1, vypracuje pravidelné seznamy a zašle je španělským orgánům a příslušným kontrolním orgánům v souladu s následujícím časovým rozpisem:
- u plavidel uvedených v odst. 1 písm. a) nejméně čtyři pracovní dny před datem stanoveným pro jejich vstup v platnost,
- u plavidel uvedených v odst. 1 písm. b) nejméně dva pracovní dny před datem stanoveným pro jejich vstup v platnost,
- u plavidel uvedených v odst. 1 písm. c) nejméně jeden pracovní den před datem stanoveným pro jejich vstup v platnost.
6. Jestliže Komise v případě plavidel uvedených v bodě 2 písm. c), d) a e) přílohy I neobdrží návrhy nových pravidelných seznamů ve lhůtě stanovené v odstavci 1, zůstávají nadále použitelná ustanovení, která jsou platná poslední den probíhajícího období, dokud nebude postupem podle tohoto článku sestaven nový seznam.
7. Španělské orgány mohou Komisi požádat, aby nahradila plavidlo uvedené na pravidelném seznamu, které není z důvodů vyšší moci během celého stanoveného období nebo jeho části schopno rybolovu.
Jakékoliv náhradní plavidlo musí být zapsáno v odpovídajících seznamech ve třetím sloupci přílohy I.
Komise ihned sdělí jakékoliv změny příslušných pravidelných seznamů španělským orgánům a příslušným kontrolním orgánům uvedeným v odstavci 5.
Náhradní plavidlo není oprávněno k rybolovu před datem stanoveným ve sdělení Komise.
Článek 4
1. Plavidla uvedená v bodě 2 písm. a), b) a d) přílohy I, která jsou zapsána v pravidelném seznamu schváleném Komisí, mohou lovit pouze tehdy, mají-li na palubě licenci, kterou na žádost španělských orgánů vydala Komise.
U plavidel uvedených v bodě 2 písm. a) a b) přílohy I se žádost o licence předloží při sdělení návrhů pravidelných seznamů uvedených v čl. 3 odst.
1. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I se žádost o licenci předloží při sdělení seznamu plavidel uvedeného v článku 2.
2. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. a) a b) přílohy I se jednotlivé licence vydají nejvýše pro tři plavidla, jejichž popis se uvede v licenci.
3. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I se licence bez názvů plavidel vydají pro celé období, během něhož je rybolov povolen, přičemž nesmí být přesažen maximální počet uvedený ve čtvrtém sloupci bodu 2 přílohy I; každé plavidlo provozující rybolovné činnosti musí mít k dispozici příslušnou licenci.
4. Licence se vydávají pro období nejméně dvou kalendářních měsíců.
Článek 5
Plavidlo může být zapsáno ve více seznamech uvedených v článku 2.
Plavidlo může být zapsáno pouze v jednom pravidelném seznamu, s výjimkou plavidel lovících tuňáky, která mohou být rovněž zapsána v seznamu plavidel lovících sardele, jež se používají jako živá návnada.
Článek 6
1. Plavidla oprávněná k rybolovu tuňáka nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než Thunnidae, vyjma sardelí používaných jako živá návnada.
2. Plavidla oprávněná k rybolovu pražmy nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než uvedeného druhu, vyjma druhů, které se mají použít jako živá návnada, a to pouze v mezích množství, které je pro tento účel nezbytně nutné.
Článek 7
Velitelé nebo případně majitelé plavidel oprávněných k rybolovu musejí dodržovat zvláštní podmínky stanovené v příloze II.
Na žádost dotčeného členského státu Komise změní označení příslušných vnitrostátních kontrolních orgánů uvedených v bodě 7 přílohy II.
Článek 8
Aniž je dotčeno nařízení (EHS) č. 171/83, vztahují se na plavidla plující pod vlajkou Španělska technická opatření uvedená v bodě 2 přílohy I:
a) používání tenatových sítí je zakázáno;
b) plavidla nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než zařízení, která jsou nutná pro druh rybolovu, k němuž mají oprávnění;
c) každé plavidlo lovící na dlouhé lovné šňůry nesmí denně nahodit více než dvě dlouhé lovné šňůry; maximální délka každé z těchto dlouhých lovných šňůr je stanovena na 20 námořních mil; vzdálenost mezi návazci nesmí být nižší než 2,70 metrů;
d) plavidla lovící pražmu nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než dlouhé lovné šňůry pro vláčení na povrchu.
Článek 9
Do patnáctého dne každého měsíce oznámí španělské orgány Komisi množství ulovená jednotlivými plavidly, která loví tuňáka, a množství, která tato plavidla v jednotlivých přístavech za předcházející měsíc vyložila.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3541/85
ze dne 12. prosince 1985
o zařazení zboží do položky 27.03 A společného celního sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení směsí rašeliny (obsahujících alespoň 75 % hmotnostních rašeliny) a jiných látek, jako vápna, písku, listovky, slínu, zahradního kompostu a jiných hnojiv (v malém množství) s celkovým obsahu draslíku (vyjádřeného jako K2O), dusíku a fosforu (vyjádřeného jako P2O5) nepřevyšujícím 3 % hmotnostní;
vzhledem k tomu, že do čísla 27.03 společného celního sazebníku se zařazuje rašelina (včetně rašelinového steliva), též aglomerovaná; že jiná hnojiva než čísel 31.01 až 31.04 se zařazují do čísla 31.05;
vzhledem k tomu, že dotyčné produkty nelze z důvodů jejich vlastností považovat za zboží položky 31.05;
vzhledem k tomu, že dotyčné produkty mají převážně vlastnosti rašeliny spadající do čísla 27.03, a proto musí být v rámci tohoto čísla zařazeny do položky 27.03 A;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu společného celního sazebníku nezaujal souhlasné stanovisko, a Komise proto nemohla přijmout zamýšlená opatření pro danou oblast postupem podle článku 3 nařízení (EHS) č. 97/69,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Směsi rašeliny (obsahující alespoň 75 % hmotnostních rašeliny) a jiných látek, jako vápna, písku, listovky, slínu, zahradního kompostu a jiných hnojiv (v malém množství) s celkovým obsahem draslíku (vyjádřeného jako K2O), dusíku a fosforu (vyjádřeného jako P2O5) nepřevyšujícím 3 % hmotnostní, se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
27.03 Rašelina (včetně rašelinového steliva), též aglomerovaná:
A. Rašelina.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3561/85
ze dne 17. prosince 1985
o údajích o kontrolách rybolovné činnosti prováděných vnitrostátními kontrolními orgány
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. července 1982, kterým se stanoví určitá opatření pro kontrolu rybolovné činnosti plavidel členských států [1], pozměněné nařízením (EHS) č. 1729/83 [2], a zejména na článek 13 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 1 nařízení (EHS) č.
2057/82 kontrolují členské státy činnost rybářských plavidel ohledně dodržování předpisů o údržbě a kontrolních předpisů a při porušení předpisů zahajují trestní nebo správní řízení; že podle článku 5 téhož nařízení musí být Komise o provedených inspekcích a kontrolách a jejich výsledcích informována; že je proto nezbytné stanovit, v jaké formě se mají tyto informace předávat Komisi,
vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy předají Komisi každoročně do 1. března následující údaje za předchozí kalendářní rok:
a) počet dnů kontrolní činnosti inspekčních plavidel členských států na moři v každé divizi Mezinárodní Rady pro výzkum moře (ICES), v regionu Severoatlantické rybářské organizace (NAFO) a/nebo v regionu Výboru pro rybářství východní a centrální oblasti Atlantického oceánu (CECAF);
b) informace ve formě uvedené v příloze o:
- kontrolách rybářských plavidel na moři nebo v přístavu, právě tak jako úlovků plavidel, které přistály,
- udělených úředních důtkách,
- správních sankcích,
- soudně stíhaných porušení předpisů.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "udělenými úředními důtkami" písemná sdělení orgánů veliteli, nebo jiné osobě odpovědné za porušení předpisů, aniž se věc předloží soudu, o porušení předpisů, k němuž došlo, a o sankcích v případě opakování,
- "uloženými správními sankcemi" peněžité pokuty nebo jiné sankce, které byly orgány uděleny na základě porušení předpisů, nebo správní akty vydané na základě tohoto porušení předpisů, jež mají nepříznivý dopad na činnost velitele nebo jiné osoby odpovědné za porušení předpisů,
- "soudně stíhanými porušeními předpisů" všechna soudně stíhaná porušení předpisů nezávisle na výsledku řízení.
3. Komise předává členským státům souhrny informací, které obdrží podle odstavců 1 a 2.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3562/85
ze dne 17. prosince 1985,
kterým se opravuje nařízení (EHS) č. 3143/85, pokud jde o údaje na baleních zahuštěného másla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1298/85 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 ze dne 11. listopadu 1985 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3338/85 [4], stanoví, že na baleních zahuštěného másla musí být jasně a čitelně uvedeny určité údaje; že v důsledku chyby údaj v italském jazyce neodpovídá údaji uvedeném ve znění, které bylo předloženo ke schválení Řídícímu výboru pro mléko a mléčné výrobky; že je proto vhodné uvedené nařízení opravit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 4 prvním pododstavci se předposlední odrážka nahrazuje tímto:
"— burro concentrato."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem následujícím po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3589/85
ze dne 17. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění některá nařízení pro odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že je v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska a v souladu s článkem 396 aktu o přistoupení nutné změnit tato nařízení:
- nařízení Komise (EHS) č. 890/78 ze dne 28. dubna 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1979 [2],
- nařízení Komise (EHS) č. 3077/78 ze dne 21. prosince 1978 o rovnocennosti osvědčení přiložených k chmelu dováženému ze třetích zemí s ověřovacími listinami původu Společenství [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 541/85 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou instituce Společenství přijmout před přistoupením opatření podle článku 396 aktu; že tato opatření vstoupí v platnost s výhradou vstupu v platnost uvedené smlouvy a ke dni jejího vstupu v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Nařízení (EHS) č. 890/78 se mění takto:
- v článku 5a se doplňují tyto údaje:
"Producto certificado — Reglamento (CEE) no 890/78
Producto certificado — Regulamento (CEE) no 890/78"
- v čl. 6 odst. 3 se v druhém pododstavci za slovo "Řecko" doplňují tato slova: "Španělsko a Portugalsko",
- v čl. 11 se ve druhém odstavci za slovo "Řecko" doplňují tato slova: "Španělsko a Portugalsko",
- v oddílu 2 přílohy III se doplňují tato slova:
"ESP pro Španělsko",
"P pro Portugalsko".
2. V příloze nařízení (EHS) č. 3077/78 se zrušují odkazy na Portugalsko a Španělsko.
Článek 2
Toto nařízení vstoupí v platnost dnem 1. března 1986 s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3644/85
ze dne 19. prosince 1985,
kterým se mění nařízení Rady č. 79/65/EHS o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
79/65/EHS [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2143/81 [2] musí být vedle změn uvedených v aktu o přistoupení změněno tak, aby se vzala v úvahu nová situace vzniklá přistoupením; že změna se týká seznamu oblastí uvedeného v příloze k nařízení;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 3 Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 396 aktu o přistoupení, přičemž tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu uvedené smlouvy v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do přílohy nařízení č. 79/65/EHS se vkládá toto:
"Španělsko
1. Galicia,
2. Asturias,
3. Cantabria,
4. País Vasco,
5. Navarra,
6. La Rioja,
7. Aragón,
8. Cataluña,
9. Baleares,
10. Castilla-León,
11. Madrid,
12. Castilla-La Mancha,
13. Comunidad Valenciana,
14. Murcia,
15. Extremadura,
16. Andalucía,
17. Canarias.
Portugalsko
1. Entre-Douro-e-Minho e Beira Litoral,
2. Trás-os-Montes e Beira Interior,
3. Ribatejo-Oeste,
4. Alentego e Algarve,
5. Açores e Madeira."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Použije se počínaje účetním obdobím 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3703/85
ze dne 23. prosince 1985,
kterým se stanoví prováděcí pravidla ke společným obchodním normám pro některé čerstvé nebo chlazené ryby
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 103/76 ze dne 19. ledna 1976 o společných obchodních normách pro některé čerstvé nebo chlazené ryby [2], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 3396/85 [3], a zejména na články 6, 8 a 8a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že získané zkušenosti ukazují na nutnost upřesnit některá ustanovení týkající se používání společných obchodních norem stanovených nařízením (EHS) č. 103/76, s cílem zajistit jednotnější používání těchto norem v členských státech;
vzhledem k tomu, že třídění sleďů a makrel pomocí odebírání vzorků podle čl. 8a nařízení (EHS) č.
103/76 se musí provádět způsobem, který zaručí dodržování norem Společenství pro tyto druhy; že by měl být určen počet vzorků, které se mají odebrat, hmotnost nebo objem každého vzorku, jakož i metody třídění a ověřování hmotnosti partií uvedených na trh, s ohledem na různé způsoby uvádění do prodeje, aby bylo zajištěno, že extrapolace výsledků třídění pomocí odebírání vzorků ze souboru všech dotčených partií je oprávněná;
vzhledem k tomu, že s cílem zlepšit jakost ryb tříděných na základě systému odebírání vzorků a s cílem zabránit tomu, aby byly na trh uváděny ryby, které nejsou dostatečně čerstvé, musejí dotčené členské státy zavést kontrolní režim, který bude mimo jiné zahrnovat inspekce technických zařízení určených ke konzervování ryb, jež se nacházejí na plavidlech, která vykládají dotčené ryby;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro kontrolu souladu se společnými obchodními normami stanovenými nařízením (EHS) č. 103/76 pro třídění a vážení některých ryb.
Článek 2
Partie se považuje za homogenní ve smyslu čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 3 nařízení (EHS) č. 103/76, pokud maximálně 10 % celkového množství v partii patří do kategorie čerstvosti a velikosti, která je bezprostředně pod a/nebo nad kategorií udanou pro dotčenou bednu nebo partii.
Článek 3
Během třídění množství určitého produktu vyložených z plavidla nesmějí být celková množství partií, které jsou ve smyslu čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 3 nařízení (EHS) č. 103/76 považovány za partie o malém objemu, vyšší než 100 kilogramů dotčeného produktu vyloženého z tohoto plavidla a určeného k uvedení na trh pro přesně určený prodej. Příslušné orgány členských států jsou však oprávněny stanovit množství o hmotnosti nižší než 100 kilogramů, vyžadují-li to zvláštní podmínky produkce a uvádění na trh.
Článek 4
Členské státy přijmout všechna potřebná opatření k tomu, aby bylo zajištěno, že třídění produktu, v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 103/76, může být pozměněno v rámci prvního uvedení do prodeje pouze pod dohledem příslušných orgánů.
Článek 5
S cílem zajistit, aby obsah normalizovaných beden odpovídal předpokládanému množství, podle čl. 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 103/76, musí být alespoň každá stá bedna zvážena, aniž jsou dotčeny přísnější vnitrostátní předpisy nebo obchodní praxe prováděné v členských státech.
Odchylka čisté hmotnosti, podle čl. 8 odst. 5 nařízení (EHS) č. 103/76, o 5 % nad nebo pod hmotností udanou nebo předpokládanou, se připouští s výhradou přísnějších vnitrostátních předpisů nebo obchodních postupů.
Článek 6
1. Třídění sleďů a makrel do různých kategorií podle stavu čerstvosti a podle velikosti na základě systému odebírání vzorků podle čl. 8a nařízení (EHS) č. 103/76 se uskutečňuje podle pravidel vymezených v následujícím odstavci.
2. Vzorky musejí být odebrány z množství, které má být uvedeno do prodeje podle těchto pravidel:
- pro množství o hmotnosti nižší než 50 tun musí být odebrán alespoň jeden vzorek o hmotnosti 50 kg,
- pro množství o hmotnosti mezi 50 až 100 tunami včetně musejí být odebrány alespoň dva vzorky, každý o hmotnosti 50 kg,
- pro množství o hmotnosti vyšší než 100 tun musejí být odebrány alespoň tři vzorky, každý o hmotnosti 50 kg nebo tolik vzorků o hmotnosti 50 kg, aby celková hmotnost všech odebraných vzorků byla alespoň rovna 0,08 % dotčených množství.
Jsou-li vykládky uskutečňovány plavidly, která jsou vybavena nádržemi pro uchování ryb, odebírají se vzorky z obsahu každé nádrže s ohledem na výše uvedená ustanovení.
3. Vzorky se odebírají tak, aby byly reprezentativní pro dotčená množství, s ohledem na obchodní praxi prováděnou v této věci v členských státech.
Vzorky se odebírají pravidelně, v závislosti na počtu vzorků, které mají být odebrány, a na celkovém množství, které má být uvedeno do prodeje.
4. Dotčená množství, která mají být dána do prodeje, se poté třídí podle ustanovení nařízení (EHS) č. 103/76, v závislosti na výsledcích odebírání vzorků a nestanoví-li následující ustanovení a doplňková vizuální inspekce jinak.
Vyplývá-li z odebraného vzorku:
a) že zkoumané ryby patří do stejné kategorie čerstvosti a velikosti, jsou dotčená množství tříděna na základě tohoto výsledku.
Změny velikosti a čerstvosti podle článku 2 se připouštějí;
b) že část zkoumaných ryb, která představuje více než 10 % množství ve vzorku, patří do kategorie B, počet vzorků, které mají být odebrány, se musí zdvojnásobit.
Dotčená množství však nemohou být zařazena do kategorie vyšší než je kategorie B;
c) že část zkoumaných ryb nesplňuje podmínky pro uvedení na trh k lidské spotřebě, dotčená množství nesmějí být k této spotřebě použita, ledaže by třídění v souladu s ustanoveními článků 6 až 8 nařízení (EHS) č. 103/76 ukázalo, že určitý podíl může být uveden na trh k lidské spotřebě.
Článek 7
1. S cílem určit hmotnost množství uvedených do prodeje a vyložených na pevninu, přistupuje se k vážení nádob nebo přepravních prostředků, v nichž jsou tato množství uložena.
Nemůže-li se toto vážení uskutečnit, vypočítá se hmotnost vyložených množství na základě předpokládaného obsahu normalizovaných beden, ve kterých musejí být tato množství vyložena. Nicméně se provádí namátkové dodatečné vážení těchto normalizovaných beden.
2. V případě, že jsou množství dána do veřejné dražby v normalizovaných bednách, aby byla uvedena na trh pro přesně určený prodej, provádí se vážení podle ustanovení článku 5.
3. Hmotnost množství překládaných na plavidlo se vypočítá použitím koeficientů uvedených v příloze I:
- jednak na objem úlovků každého plavidla nebo na obsah každé nádrže měřených příslušnými technickými prostředky,
- jednak na objem množství přeložených na zpracovatelské plavidlo měřených pomocí nádoby schválené úřadem odpovědným za míry a váhy v dotčeném členském státě.
Článek 8
V rámci systému odebírání vzorků přijmou členské státy nutná opatření, aby zejména zajistily, že:
- jsou všechna plavidla příslušně vybavena a používají toto vybavení k udržení jakosti dotčených produktů podle měřítek uvedených v nařízení (EHS) č. 103/76,
- v případě plavidel vybavených nádržemi pro uchování ryb jsou tyto nádrže dobře čištěny, že teplota v nádržích je odpovídající k uchování ryb a že tato teplota může být zaznamenána,
- všechna množství uvedená na trh jsou zaznamenána, rozepsána podle kategorií čerstvosti a velikosti. Záznam se provádí v případě podle čl. 7 odst. 1 na základě dokladů podepsaných velitelem dotčeného plavidla a kupcem a v případě podle čl. 7 odst. 3 na základě dokladů podepsaných veliteli dotčených plavidel.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3715/85
ze dne 27. prosince 1985,
kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících pod vlajkou Portugalska ve vodách jiných členských států s výjimkou Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 349 odst. 5 druhý pododstavec a čl. 349 odst. 6 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny technické postupy pro určování a kontrolu portugalských plavidel oprávněných provozovat současně rybolovné činnosti ve vodách jiných členských států s výjimkou Španělska;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví režim pro seznamy plavidel oprávněných k rybolovu a režim pro sdělování údajů o pohybech plavidel a úlovcích Komisi, a doplňuje tak ustanovení stanovená nařízením Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1729/83 [2];
vzhledem k tomu, že podle čl. 349 odst. 4 aktu o přistoupení by se od 1. ledna 1986 měla všechna ustanovení, která se týkají zvláštních rybolovných činností zmíněných v uvedeném článku, shodovat s ustanoveními použitelnými pro plavidla uvedená v článku 160 uvedeného aktu;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přijmout určitá technická opatření pro zachování zdrojů, která se použijí, aniž jsou dotčena opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3625/84 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou instituce Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 349 Aktu, a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technická a kontrolní opatření stanovená tímto nařízením se ve vodách, které spadají do svrchovanosti nebo jurisdikce členských států s výjimkou Španělska a Portugalska a patří pod Mezinárodní radu pro průzkum moří (ICES), vztahují na plavidla, která plují pod vlajkou Portugalska a jsou registrována a/nebo zapsána v portugalském přístavu.
Článek 2
1. Portugalské orgány předají Komisi každý rok nejpozději měsíc před začátkem období, během něhož je rybolov povolen, seznamy plavidel, která mohou provozovat rybolovné činnosti uvedené v článku 349 aktu o přistoupení. Pro každý druh rybolovu, který Rada schválí postupem podle čl. 349 odst. 2 a 3 aktu o přistoupení, se zašle samostatný seznam, a to zejména pro lov tresky modravé, kranase obecného a lov tuňáka.
Počet plavidel uvedených v seznamu nepřesáhne množství každoročně stanovená postupem podle čl. 349 odst. 2 a 3 aktu o přistoupení.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny první den každého měsíce; všechny změny těchto seznamů se sdělí Komisi do patnáctého dne předcházejícího měsíce.
3. Seznamy uvedené v odstavci 1 obsahují následující údaje o každém plavidle:
- název plavidla,
- registrační číslo,
- externí identifikační písmena a čísla,
- rejstříkový přístav,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- hrubou prostornost a celkovou délku,
- výkon motoru,
- volací značku a rádiovou frekvenci.
Článek 3
1. Portugalské orgány sdělí Komisi návrhy pravidelných seznamů, v nichž určí plavidla, která mohou v souladu s článkem 349 aktu o přistoupení provozovat rybolovné činnosti současně, a to nejméně patnáct dnů před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost.
Pro každý druh rybolovu uvedený v článku 2 se zašle samostatný seznam.
U plavidel, která loví tresku modravou a kranase obecného, seznamy pokrývají období jednoho kalendářního měsíce; u plavidel, která loví tuňáka, pokrývají seznamy období nejméně dvou kalendářních měsíců.
2. Pravidelné měsíční seznamy plavidel, která loví tresku modravou a kranase obecného, určují pro jednotlivé dny plavidla, která jsou oprávněna provozovat rybolovné činnosti současně; každé plavidlo musí být na seznamu uvedeno alespoň šest po sobě jdoucích dnů.
Portugalské orgány přijmou vhodná správní opatření, aby zajistily, že plavidla uvedená v prvním pododstavci a zapsaná v pravidelném seznamu nemohou opustit přístav, z něhož vyplouvají lovit, před datem, které odpovídá datu, jež je v pravidelném seznamu určeno pro rybolov v dané oblasti, přičemž zohlední obvyklou dobu plavby, jíž je třeba k dosažení zeměpisných hranic uvedené oblasti.
Rovněž zajistí, aby se plavidla vrátila do přístavu, z něhož vyplouvají lovit, v odpovídajících lhůtách.
Portugalské orgány navíc spolupracují s příslušnými orgány, aby zajistily, že jsou při pohybech týchž plavidel při vyplutí z přístavu jiného členského státu dodržovány podmínky povolení k rybolovu uvedené v tomto nařízení.
3. Každý pravidelný seznam obsahuje následující údaje o každém plavidle:
- název a registrační číslo plavidla,
- volací značku,
- v případě potřeby koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- období, pro které se o povolení k rybolovu žádá,
- plánovanou metodu rybolovu,
- plánovanou rybolovnou oblast.
4. Komise přezkoumá návrhy pravidelných seznamů uvedených v odstavci 1 a uvedené seznamy schválí a zašle je portugalským orgánům a příslušným kontrolním orgánům nejméně čtyři pracovní dny před datem stanoveným pro vstup uvedených seznamů v platnost.
5. Portugalské orgány mohou Komisi požádat, aby nahradila plavidlo uvedené v pravidelném seznamu, které není z důvodů vyšší moci během celého stanoveného období nebo jeho části schopno rybolovu.
Jakékoliv náhradní plavidlo musí být zapsáno v seznamu uvedeném v článku 2.
Komise ihned sdělí jakékoliv změny pravidelných seznamů portugalským orgánům a příslušným kontrolním orgánům uvedeným v odstavci 4.
Náhradní plavidlo není oprávněno k rybolovu před datem stanoveným ve sdělení Komise.
Článek 4
Plavidlo může být zapsáno ve více základních seznamech.
Plavidlo může být zapsáno pouze v jednom pravidelném seznamu.
Článek 5
Plavidla oprávněná k rybolovu tuňáků nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než tuňáky, vyjma druhů, které se mají použít jako živá návnada, a to pouze v mezích množství, která jsou pro tento účel nezbytně nutná.
Článek 6
Velitelé nebo případně majitelé plavidel oprávněných k rybolovu musejí dodržovat zvláštní podmínky stanovené v příloze.
Na žádost dotčeného členského státu Komise změní označení příslušných kontrolních orgánů uvedených v odstavci 7 přílohy.
Článek 7
Aniž je dotčeno nařízení (EHS) č. 171/83, vztahují se na plavidla plující pod vlajkou Portugalska tato technická opatření:
a) používání tenatových sítí je zakázáno;
b) plavidla nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než zařízení, která jsou nutná pro druh rybolovu, k němuž mají oprávnění; c) každé plavidlo lovící na dlouhé lovné šňůry nesmí denně nahodit více než dvě dlouhé lovné šňůry; maximální délka každé z těchto dlouhých lovných šňůr je stanovena na 20 námořních mil; vzdálenost mezi návazci nesmí být nižší než 2,70 metrů.
Článek 8
Do patnáctého dne každého měsíce oznámí portugalské orgány Komisi množství ulovená jednotlivými plavidly, která loví tuňáka, a množství, která tato plavidla v jednotlivých přístavech za předcházející měsíc vyložila.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3716/85
ze dne 27. prosince 1985,
kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících ve vodách Španělska pod vlajkami jiných členských států s výjimkou Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 164 odst. 4 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny technické postupy pro určování a kontrolu plavidel členských států s výjimkou Španělska a Portugalska, která jsou oprávněna provozovat rybolovné činnosti ve vodách Španělska současně;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví režim pro seznamy plavidel oprávněných k rybolovu a režim pro sdělování údajů o pohybech plavidel a úlovcích, a doplňuje tak ustanovení stanovená nařízením Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1729/83 [2];
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 164 odst. 2 aktu o přistoupení se zvláštní rybolovné činnosti zmíněné v uvedeném článku musejí od 1. ledna 1986 provádět podle stejných kontrolních postupů jako u španělských plavidel, která jsou oprávněna lovit ve vodách jiných členských států než Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit, že Komise bude vydávat licence k rybolovu, a přijmout určitá technická opatření pro zachování zdrojů, která se použijí, aniž jsou dotčena opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3625/84 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 164 Aktu, a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technická a kontrolní opatření stanovená tímto nařízením se vztahují na plavidla plující pod vlajkou členských států s výjimkou Portugalska ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce Španělska, které patří pod Mezinárodní radu pro průzkum moří (ICES).
Článek 2
1. Členské státy s výjimkou Španělska a Portugalska zašlou Komisi každý rok nejpozději měsíc před začátkem období, během něhož je příslušný rybolov povolen, seznamy plavidel, která hodlají provádět rybolovné činnosti uvedené v čl. 164 odst. 1 a 2 aktu o přistoupení.
Pro každý druh rybolovu uvedený v příloze I se zašle samostatný seznam.
Počet plavidel v seznamu nesmí překročit limit, který Rada každý rok stanoví postupem podle čl. 164 odst. 3 aktu o přistoupení.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 mohou být přepracovány s účinkem od prvního dne každého měsíce; všechny změny těchto seznamů se sdělí Komisi do patnáctého dne předešlého měsíce.
3. Seznamy uvedené v odstavci 1 obsahují následující údaje o každém plavidle:
- název plavidla,
- registrační číslo,
- externí identifikační písmena a čísla,
- rejstříkový přístav,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- hrubou prostornost a celkovou délku,
- výkon motoru,
- volací značku a rádiovou frekvenci.
Článek 3
1. Členské státy s výjimkou Španělska a Portugalska vypracují v souladu s článkem 164 aktu o přistoupení pro každý druh rybolovu, který je uveden v článku 2, návrhy pravidelných seznamů, v nichž určí plavidla, která mohou provozovat rybolovné činnosti současně.
Předají je Komisi podle těchto pravidel:
a) u plavidel uvedených v bodech 1 a 2 písm. a), b), f) a g) přílohy I nejméně patnáct dnů před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost; u plavidel uvedených v bodě 1 přílohy I tyto seznamy pokrývají období nejméně jednoho kalendářního měsíce; u plavidel uvedených v bodě 2 písm. a), b) a f) přílohy I tyto seznamy pokrývají období nejméně dvou kalendářních měsíců;
b) u plavidel uvedených v bodě 2 písm. c) a d) přílohy I nejméně čtyři pracovní dny před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost; tyto seznamy pokrývají období jednoho kalendářního měsíce u plavidel uvedených v bodě 2 písm. c) přílohy I a nejméně dvou týdnů u plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I;
c) u plavidel uvedených v bodě 2 písm. e) přílohy I nejméně dva pracovní dny před datem stanoveným pro vstup těchto seznamů v platnost; tento seznam pokrývá období jednoho dne.
2. Pravidelné seznamy plavidel uvedené v bodě 2 písm. c) přílohy I určují pro jednotlivé dny plavidla oprávněná provozovat rybolovné činnosti současně; musí být uvedeno na seznamu nejméně dva po sobě následující dny.
3. U plavidel uvedených v bodech 1 a 2 písm. a), b) c) a e) přílohy I nesmí celkový počet plavidel uvedených v pravidelném seznamu přesáhnout počet, který stanovila Rada postupem podle čl. 164 odst. 3 aktu o přistoupení.
4. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I obsahuje pravidelný seznam skupiny plavidel, z nichž každá se skládá nejvýše ze tří plavidel.
Počet těchto skupin nesmí přesáhnout počet, který stanovila Rada postupem podle čl. 164 odst.
3 aktu o přistoupení. Plavidlo může být uvedeno pouze v jedné skupině.
Skupina nesmí získat více než jednu z licencí uvedených v článku 4.
5. Každý pravidelný seznam obsahuje následující údaje o každém plavidle:
- název a registrační číslo plavidla,
- volací značku,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- v případě potřeby koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení,
- období, pro které se o povolení k rybolovu žádá,
- plánovanou metodu rybolovu,
- plánovanou rybolovnou oblast,
6. Komise přezkoumá návrhy pravidelných seznamů uvedené v odstavci 1, uvedené seznamy schválí a zašle je orgánům příslušných členských států a příslušným španělským kontrolním orgánům podle těchto pravidel:
- u plavidel uvedených v odst. 1 písm. a) nejméně čtyři pracovní dny před datem stanoveným pro jejich vstup v platnost,
- u plavidel uvedených v odst. 1 písm. b) nejméně dva pracovní dny před datem stanoveným pro jejich vstup v platnost,
- u plavidel uvedených v odst. 1 písm. c) nejméně jeden pracovní den před datem stanoveným pro jejich vstup v platnost.
7. Jestliže Komise v případě plavidel uvedených v bodě 2 písm. c), d) a e) přílohy I neobdrží návrhy nových pravidelných seznamů ve lhůtě stanovené v odstavci 1, zůstávají nadále použitelná ustanovení, která jsou platná poslední den probíhajícího období, dokud nebude postupem podle tohoto článku sestaven nový seznam.
8. Orgány členských států s výjimkou Španělska nebo Portugalska mohou Komisi požádat, aby nahradila plavidlo uvedené na pravidelném seznamu, které není z důvodů vyšší moci během celého stanoveného období nebo jeho části schopno využít povolení k rybolovu.
Jakékoliv náhradní plavidlo musí být zapsáno v seznamech uvedených v článku 2.
Komise bezodkladně oznámí jakékoliv změny pravidelných seznamů příslušným španělským kontrolním orgánům uvedeným v odstavci 6 a příslušným orgánům dotčených členských států.
Náhradní plavidlo není oprávněno k rybolovu před datem stanoveným v oznámení Komise.
Článek 4
1. Plavidla uvedená v bodě 2 písm. a), b) a d) přílohy I, která jsou zapsána v pravidelném seznamu schváleném Komisí, mohou provozovat rybolovné činnosti pouze tehdy, mají-li na palubě licenci, kterou na žádost orgánů členských států vydala Komise.
U plavidel uvedených v bodě 2 písm. a) a b) přílohy I se žádost o licence předloží při sdělení návrhů pravidelných seznamů uvedených v čl. 3 odst. 1.
U plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I se žádost o licence předloží při sdělení seznamu plavidel uvedeného v článku 2.
2. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. a) a b) přílohy I se jednotlivé licence vydají nejvýše pro tři plavidla, jejichž popis se uvede v licenci.
3. U plavidel uvedených v bodě 2 písm. d) přílohy I se licence bez názvů plavidel vydají pro celé období, během něhož je rybolov povolen, přičemž nesmí být přesažen maximální počet uvedený v čl. 3 odst. 4; každé plavidlo provozující rybolovné činnosti musí mít takovou licenci k dispozici.
4. Licence se vydávají pro období nejméně dvou kalendářních měsíců.
Článek 5
Plavidlo může být zapsáno ve více seznamech uvedených v článku 2.
Plavidlo může být zapsáno pouze v jednom pravidelném seznamu, s výjimkou plavidel lovících tuňáky, která mohou být rovněž zapsána v seznamu plavidel lovících sardele, jež se používají jako živá návnada.
Článek 6
Plavidla oprávněná k rybolovu tuňáka nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než Thunnidae, vyjma sardelí používaných jako živá návnada.
Článek 7
Velitelé nebo případně majitelé plavidel oprávněných k rybolovu musejí dodržovat zvláštní podmínky stanovené v příloze II.
Na žádost orgánů dotčeného členského státu Komise změní označení příslušných kontrolních orgánů uvedených v bodě 7 přílohy II.
Článek 8
Aniž je dotčeno nařízení (EHS) č. 171/83, vztahují se na plavidla uvedená v bodě 2 přílohy I tato technická opatření:
a) používání tenatových sítí je zakázáno;
b) plavidla nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než zařízení, která jsou nutná pro druh rybolovu, k němuž mají oprávnění;
c) každé plavidlo lovící na dlouhé lovné šňůry nesmí denně nahodit více než dvě dlouhé lovné šňůry; maximální délka každé z těchto dlouhých lovných šňůr je stanovena na 20 námořních mil; vzdálenost mezi návazci nesmí být nižší než 2,70 metrů;
Článek 9
Do patnáctého dne každého měsíce oznámí členské státy s výjimkou Španělska a Portugalska Komisi množství ulovená jednotlivými plavidly, která loví tuňáka, a množství, která tato plavidla v jednotlivých přístavech za předcházející měsíc vyložila.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3717/85
ze dne 27. prosince 1985,
kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících pod vlajkou Portugalska ve vodách Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 165 odst. 7 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny technické postupy pro určování a kontrolu portugalských plavidel oprávněných provozovat rybolovné činnosti ve vodách Španělska;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví režim pro seznamy plavidel oprávněných k rybolovu a režim pro sdělování údajů o pohybech plavidel a úlovcích, a doplňuje tak ustanovení stanovená nařízením Rady (EHS) č.
2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1729/83 [2];
vzhledem k tomu, že o počtu plavidel, která jsou oprávněna lovit tuňáka křídlatého, se rozhodne do 1. března 1986 postupem podle čl. 165 odst. 6 aktu o přistoupení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout určitá technická opatření pro zachování zdrojů, která se použijí, aniž jsou dotčena opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3625/84 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 165 aktu, a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technická a kontrolní opatření stanovená tímto nařízením se vztahují na plavidla plující pod vlajkou Portugalska ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce Španělska, které patří pod Mezinárodní radu pro průzkum moří (ICES), a ve vodách, které patří pod Výbor pro rybolov ve středovýchodním Atlantiku (CECAF), a v nichž se uplatňuje společná rybářská politika.
Článek 2
1. Portugalské orgány předají Komisi každý rok nejpozději měsíc před začátkem období, během něhož je rybolov povolen, "základní seznamy" plavidel, která mohou provádět rybolovné činnosti uvedené v čl. 162 odst. 2 aktu o přistoupení. Pro každou z následujících kategorií plavidel se zašle samostatný seznam:
- plavidla lovící štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného na sever od hranice Rio Minho,
- plavidla lovící štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného na východ od hranice Rio Guadiana,
- plavidla lovící jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka (mečoun obecný, žralok modravý a pražma),
- plavidla lovící tuňáka křídlatého.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny s účinkem od prvního dne každého měsíce; všechny změny těchto seznamů se sdělí Komisi do patnáctého dne předešlého měsíce.
3. Seznamy uvedené v odstavci 1 obsahují následující údaje o každém plavidle:
- název plavidla,
- registrační číslo,
- externí identifikační písmena a čísla,
- rejstříkový přístav,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- hrubou prostornost a celkovou délku,
- výkon motoru,
- volací značku a rádiovou frekvenci.
Článek 3
1. Portugalské orgány sdělí Komisi a pro informaci také španělským kontrolním orgánům uvedeným v odstavci 7 přílohy návrhy "pravidelných seznamů" plavidel uvedených v čl. 165 odst. 2 aktu o přistoupení, v nichž na základě přepočítacích koeficientů určených v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení určí plavidla, která mohou v souladu s článkem 165 aktu provozovat rybolovné činnosti současně.
Pro každou kategorii plavidel určených v čl. 2 odst. 1 se zašle samostatný seznam.
2. Vyjma seznamu plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého, se seznamy zasílají telexem každý týden ve čtvrtek do 12.00 hod. greenwichského času.
Seznamy se použijí od 00.00 hod. v neděli do 24.00 hod. greenwichského času následující sobotu.
Seznam plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznam plavidel, která loví tuňáka křídlatého, se zasílají nejméně 15 pracovních dnů před datem jejich vstupu v platnost; tyto seznamy pokrývají období nejméně dvou kalendářních měsíců.
Počet plavidel na seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého, nesmí přesáhnout počet, který Rada stanovila postupem podle čl. 165 odst.
3. Každý pravidelný seznam obsahuje následující údaje o každém plavidle:
- název a registrační číslo plavidla,
- volací značku,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- v případě potřeby přepočítací koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení,
- plánovanou metodu rybolovu,
- plánovanou rybolovnou oblast,
- u plavidel, která loví tuňáka křídlatého a jiné velké stěhovavé ryby, také období, pro které se o povolení k rybolovu žádá.
4. Komise přezkoumá návrhy pravidelných seznamů uvedených v odstavci 1 a uvedené seznamy schválí a zašle je portugalským orgánům a příslušným španělským kontrolním orgánům:
- do 12.00 hod. greenwichského času následující pátek, vyjma seznamu plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého,
- nejméně čtyři pracovní dny před datem jejich vstupu v platnost v případě seznamu plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého.
5. Jestliže Komise neobdrží návrhy nových pravidelných seznamů ve lhůtě stanovené v odstavci 2, zůstávají nadále použitelná ustanovení, která jsou platná poslední den probíhajícího období, dokud nebude postupem podle tohoto článku sestaven nový seznam.
6. Portugalské orgány mohou Komisi požádat, aby nahradila plavidlo uvedené na pravidelném seznamu, které není z důvodů vyšší moci během celého stanoveného období nebo jeho části schopno rybolovu, a je-li v pravidelném seznamu uvedeno méně plavidel, než je maximální počet plavidel oprávněných provádět rybolovné činnosti současně, mohou požádat o doplnění jednoho nebo více plavidel za předpokladu, že se nepřesáhne uvedený maximální počet.
Jakékoliv náhradní nebo doplněné plavidlo musí být zapsáno v seznamu uvedeném v článku 2.
Žádosti o nahrazení nebo doplnění se zašlou telexem Komisi a jejich kopie se zašle španělským kontrolním orgánům.
Komise ihned sdělí jakékoliv změny pravidelných seznamů portugalským orgánům a španělským kontrolním orgánům.
Náhradní nebo doplněné plavidlo není oprávněno k rybolovu před datem stanoveným ve sdělení Komise.
Článek 4
Plavidlo může být zapsáno ve více základních seznamech.
Plavidlo může být zapsáno pouze v jednom pravidelném seznamu.
Článek 5
1. Plavidla oprávněná k rybolovu tuňáka křídlatého nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než Thunnidae, vyjma sardelí používaných jako živá návnada, a to pouze v mezích množství, které je pro tento účel nezbytně nutné.
2. Plavidla oprávněná k rybolovu pražmy nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než uvedeného druhu, vyjma druhů, které se mají použít jako živá návnada, a to pouze v mezích množství, které je pro tento účel nezbytně nutné.
Článek 6
Velitelé nebo případně majitelé plavidel oprávněných k rybolovu musejí dodržovat zvláštní podmínky stanovené v příloze.
Na žádost dotčeného členského státu Komise změní označení příslušných kontrolních orgánů uvedených v odstavci 7 přílohy.
Článek 7
Aniž je dotčeno nařízení (EHS) č. 171/83 a s výjimkou plavidel, která loví štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného, vztahují se na plavidla plující pod vlajkou Portugalska tato technická opatření:
a) používání tenatových sítí je zakázáno;
b) plavidla nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než zařízení, která jsou nutná pro druh rybolovu, k němuž mají oprávnění;
c) každé plavidlo lovící na dlouhé lovné šňůry nesmí denně nahodit více než dvě dlouhé lovné šňůry; maximální délka každé z těchto dlouhých lovných šňůr je stanovena na 20 námořních mil; vzdálenost mezi návazci nesmí být nižší než 2,70 metrů;
d) plavidla lovící pražmu nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než dlouhé lovné šňůry pro vláčení na povrchu.
Článek 8
Do patnáctého dne každého měsíce oznámí portugalské orgány Komisi množství ulovená jednotlivými plavidly, která loví tuňáka křídlatého, a množství, která tato plavidla v jednotlivých přístavech za předcházející měsíc vyložila.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3718/85
ze dne 27. prosince 1985,
kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících pod vlajkou Španělska ve vodách Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 352 odst. 8 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny technické postupy pro určování a kontrolu španělských plavidel oprávněných provozovat rybolovné činnosti ve vodách Portugalska;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví režim pro seznamy plavidel oprávněných k rybolovu a režim pro sdělování údajů o pohybech plavidel a úlovcích, a doplňuje tak ustanovení stanovená nařízením Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1729/83 [2];
vzhledem k tomu, že o počtu plavidel, která jsou oprávněna lovit tuňáka křídlatého, se rozhodne do 1. března 1986 postupem podle čl. 352 odst. 6 aktu o přistoupení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout určitá technická opatření pro zachování zdrojů, která se použijí, aniž jsou dotčena opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3625/84 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou instituce Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 352 Aktu a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technická a kontrolní opatření stanovená tímto nařízením se vztahují na plavidla plující pod vlajkou Španělska a registrovaná v přístavu na území, v němž se používá společná rybářská politika, která se pohybují ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce Portugalska, jež patří pod Mezinárodní radu pro průzkum moří (ICES) a pod Výbor pro rybolov ve středovýchodním Atlantiku (CECAF).
Článek 2
1. Španělské orgány předají Komisi každý rok nejpozději měsíc před začátkem období, během něhož je rybolov povolen, "základní seznamy" plavidel, která mohou provádět rybolovné činnosti uvedené v čl. 352 odst. 2 aktu o přistoupení. Pro každou z následujících kategorií plavidel se zašle samostatný seznam:
- plavidla lovící štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného severně od rovnoběžky protínající Peniche,
- plavidla lovící štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného jižně od rovnoběžky protínající Peniche,
- plavidla lovící jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka (mečoun obecný, žralok modravý a pražma),
- plavidla lovící tuňáka křídlatého.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny s účinkem od prvního dne každého měsíce; všechny změny těchto seznamů se sdělí Komisi do patnáctého dne předešlého měsíce.
3. Seznamy uvedené v odstavci 1 obsahují následující údaje o každém plavidle:
- název plavidla,
- registrační číslo,
- externí identifikační písmena a čísla,
- rejstříkový přístav,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je majitelem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- hrubou prostornost a celkovou délku,
- výkon motoru,
- volací značku a rádiovou frekvenci.
Článek 3
1. Španělské orgány sdělí Komisi a pro informaci také portugalským kontrolním orgánům uvedeným v odstavci 7 přílohy návrhy "pravidelných seznamů" plavidel uvedených v čl. 352 odst. 2 aktu o přistoupení, v nichž na základě přepočítacích koeficientů určených v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení určí plavidla, která mohou v souladu s článkem 352 Aktu provozovat rybolovné činnosti současně. Pro každou z následujících kategorií plavidel se zašle samostatný seznam:
- plavidla lovící štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného severně od rovnoběžky protínající Peniche,
- plavidla lovící štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného jižně od rovnoběžky protínající Peniche,
- plavidla lovící jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka (mečoun obecný, žralok modravý a pražma) severně od rovnoběžky protínající Peniche,
- plavidla lovící jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka (mečoun obecný, žralok modravý a pražma) jižně od rovnoběžky protínající Peniche,
- plavidla lovící tuňáka křídlatého.
2. Vyjma seznamu plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého, se seznamy zasílají telexem každý týden ve čtvrtek do 12.00 hod. greenwichského času.
Seznamy se použijí od 00.00 hod. v neděli do 24.00 hod. greenwichského času následující sobotu.
Seznam plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznam plavidel, která loví tuňáka křídlatého, se zasílají nejméně patnáct pracovních dnů před datem jejich vstupu v platnost; tyto seznamy pokrývají období nejméně dvou kalendářních měsíců.
Počet plavidel na seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého, nesmí přesáhnout počet, který Rada stanovila postupem podle čl. 352 odst.
3. Každý pravidelný seznam obsahuje následující údaje o každém plavidle:
- název a registrační číslo plavidla,
- volací značku,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je majitelem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- v případě potřeby přepočítací koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení,
- plánovanou metodu rybolovu,
- plánovanou rybolovnou oblast,
- u plavidel, která loví tuňáka křídlatého a jiné velké stěhovavé ryby, také období, pro které se o povolení k rybolovu žádá.
4. Komise přezkoumá návrhy pravidelných seznamů uvedených v odstavci 1 a uvedené seznamy schválí a zašle je španělským orgánům a příslušným portugalským kontrolním orgánům:
- do 12.00 hod. greenwichského času následující pátek, vyjma seznamu plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého,
- nejméně čtyři pracovní dny před datem jejich vstupu v platnost v případě seznamu plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, a seznamu plavidel, která loví tuňáka křídlatého.
5. Jestliže Komise neobdrží návrhy nových pravidelných seznamů ve lhůtě stanovené v odstavci 2, zůstávají nadále použitelná ustanovení, která jsou platná poslední den probíhajícího období, dokud nebude postupem podle tohoto článku sestaven nový seznam.
6. Španělské orgány mohou Komisi požádat, aby nahradila plavidlo uvedené na pravidelném seznamu, které není z důvodů vyšší moci během celého stanoveného období nebo jeho části schopno rybolovu, a je-li v pravidelném seznamu uvedeno méně plavidel, než je maximální počet plavidel oprávněných provádět rybolovné činnosti současně, mohou požádat o doplnění jednoho nebo více plavidel za předpokladu, že se nepřesáhne uvedený maximální počet.
Jakékoliv náhradní nebo doplněné plavidlo musí být zapsáno v seznamu uvedeném v článku 2.
Žádosti o nahrazení nebo doplnění se zašlou telexem Komisi a jejich kopie se zašle portugalským kontrolním orgánům.
Komise ihned sdělí jakékoliv změny pravidelných seznamů španělským orgánům a portugalským kontrolním orgánům.
Náhradní nebo doplněné plavidlo není oprávněno k rybolovu před datem stanoveným ve sdělení Komise.
Článek 4
Plavidlo může být zapsáno ve více základních seznamech.
Plavidlo může být zapsáno pouze v jednom pravidelném seznamu.
Článek 5
1. Plavidla oprávněná k rybolovu tuňáka křídlatého nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než Thunnidae, vyjma sardelí používaných jako živá návnada, a to pouze v mezích množství, které je pro tento účel nezbytně nutné.
2. Plavidla oprávněná k rybolovu pražmy nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než uvedeného druhu, vyjma druhů, které se mají použít jako živá návnada, a to pouze v mezích množství, které je pro tento účel nezbytně nutné.
Článek 6
Velitelé nebo případně majitelé plavidel oprávněných k rybolovu musejí dodržovat zvláštní podmínky stanovené v příloze.
Na žádost dotčeného členského státu Komise změní označení příslušných kontrolních orgánů uvedených v odstavci 7 přílohy.
Článek 7
Aniž je dotčeno nařízení (EHS) č. 171/83 a s výjimkou plavidel, která loví štikozubce obecného, jiné bentické druhy a kranase obecného, vztahují se na plavidla plující pod vlajkou Španělska tato technická opatření:
a) používání tenatových sítí je zakázáno;
b) plavidla nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než zařízení, která jsou nutná pro druh rybolovu, k němuž mají oprávnění;
c) každé plavidlo lovící na dlouhé lovné šňůry nesmí denně nahodit více než dvě dlouhé lovné šňůry; maximální délka každé z těchto dlouhých lovných šňůr je stanovena na 20 námořních mil; vzdálenost mezi návazci nesmí být nižší než 2,70 metrů;
d) plavidla lovící pražmu nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než dlouhé lovné šňůry pro vláčení na povrchu.
Článek 8
Do patnáctého dne každého měsíce oznámí španělské orgány Komisi množství ulovená jednotlivými plavidly, která loví tuňáka křídlatého, a množství, která tato plavidla v jednotlivých přístavech za předcházející měsíc vyložila.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3719/85
ze dne 27. prosince 1985,
kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících ve vodách Portugalska pod vlajkou jiných členských států s výjimkou Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 351 odst. 5 druhý pododstavec a čl. 351 odst. 6 aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny technické postupy pro určování a kontrolu plavidel členských států s výjimkou Španělska a Portugalska, která jsou oprávněna provozovat současně rybolovné činnosti ve vodách Portugalska;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví režim pro seznamy plavidel oprávněných k rybolovu a režim pro sdělování údajů o pohybech plavidel a úlovcích Komisi, a doplňuje tak ustanovení stanovená nařízením Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1729/83 [2];
vzhledem k tomu, že podle čl. 351 odst. 2 druhého pododstavce aktu o přistoupení se zvláštní rybolovné činnosti zmíněné v uvedeném článku musejí od 1. ledna 1986 provádět podle stejných kontrolních postupů jako u španělských plavidel, která jsou oprávněna lovit ve vodách jiných členských států než Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přijmout určitá technická opatření pro zachování zdrojů, která se použijí, aniž jsou dotčena opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 171/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování rybolovných zdrojů [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3625/84 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou instituce Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 351 aktu a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Technická a kontrolní opatření stanovená tímto nařízením se vztahují na plavidla plující pod vlajkou členských států s výjimkou Španělska ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce Portugalska.
Článek 2
1. Členské státy s výjimkou Španělska a Portugalska zašlou Komisi každý rok nejpozději měsíc před začátkem období, během něhož je příslušný rybolov povolen, seznamy plavidel, která hodlají provádět zvláštní rybolovné činnosti uvedené v čl. 351 odst. 2 a 3 aktu o přistoupení.
Pro každý z následujících druhů rybolovu se zašle samostatný seznam.
- plavidel, která loví tuňáka křídlatého výhradně pomocí vlečných šňůr,
- plavidel, která loví tropického tuňáka výhradně pomocí velkých zátahových sítí na lov tuňáků,
- plavidel, která loví tuňáka, s výjimkou tuňáka křídlatého a tropického, výhradně pomocí vlečných šňůr.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny první den každého měsíce; všechny změny těchto seznamů se sdělí Komisi do patnáctého dne předcházejícího měsíce.
3. Seznamy uvedené v odstavci 1 obsahují následující údaje o každém plavidle:
- název plavidla,
- registrační číslo,
- vnější identifikační písmena a čísla,
- rejstříkový přístav,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je vlastníkem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- hrubou prostornost a celkovou délku,
- výkon motoru,
- volací značku a rádiovou frekvenci.
Článek 3
1. Členské státy s výjimkou Španělska a Portugalska sdělí Komisi pro každý druh rybolovu, který je uveden v článku 2, návrhy pravidelných seznamů, v nichž určí plavidla, která mohou v souladu s čl. 351 odst. 2 a 3 aktu o přistoupení provozovat rybolovné činnosti současně.
Počet plavidel v návrzích pravidelných seznamů nesmí přesáhnout počty, které Rada ročně stanoví postupem podle čl. 351 odst. 2 aktu o přistoupení.
Návrhy seznamů se předají Komisi nejméně patnáct dnů před začátkem rybolovného období; seznam plavidel, která loví tuňáka křídlatého, pokrývá dobu nejméně jednoho kalendářního měsíce, avšak nejvíce osmi týdnů, v období od 1. května do 31. srpna; seznamy plavidel, která loví tuňáka tropického a jiné tuňáky, pokrývají dobu nejméně dvou kalendářních měsíců.
2. Každý pravidelný seznam obsahuje následující údaje o každém plavidle:
- název a registrační číslo plavidla,
- volací značku,
- jméno(a) a adresu(y) majitele(ů) nebo pronajimatele(ů) a, jestliže je majitelem právnická osoba nebo sdružení, jeho zástupce(ů),
- období, pro které se o povolení k rybolovu žádá,
- plánovanou metodu rybolovu,
- plánovanou rybolovnou oblast.
3. Komise přezkoumá návrhy pravidelných seznamů uvedené v odstavci 1 a uvedené seznamy schválí a zašle je orgánům příslušných členských států a příslušným portugalským kontrolním orgánům nejméně čtyři pracovní dny před datem stanoveným pro vstup uvedených seznamů v platnost.
4. Orgány členských států s výjimkou Španělska a Portugalska mohou Komisi požádat, aby nahradila plavidlo uvedené na pravidelném seznamu, které není z důvodů vyšší moci během celého stanoveného období nebo jeho části schopno rybolovu, a je-li v pravidelném seznamu uvedeno méně plavidel, než je maximální počet plavidel oprávněných provádět rybolovné činnosti současně, mohou požádat o doplnění jednoho nebo více plavidel za předpokladu, že se nepřesáhne uvedený maximální počet.
Jakékoliv náhradní nebo doplněné plavidlo musí být zapsáno v seznamu uvedeném v článku 2.
Komise bez prodlení sdělí jakékoliv změny pravidelných seznamů portugalským kontrolním a příslušným orgánům dotčených členských států.
Náhradní nebo doplněné plavidlo není oprávněno k rybolovu před datem stanoveným ve sdělení Komise.
Článek 4
Plavidla oprávněná k rybolovu tuňáka nesmějí na palubě uchovávat žádné ryby nebo produkty rybolovu jiné než uvedeného druhu, vyjma sardelí používaných jako živá návnada.
Článek 5
Velitelé nebo případně majitelé plavidel oprávněných k rybolovu musejí dodržovat zvláštní podmínky stanovené v příloze.
Článek 6
Aniž je dotčeno nařízení (EHS) č. 171/83, vztahují se na plavidla plující pod vlajkou členských států s výjimkou Španělska a Portugalska tato technická opatření:
a) používání tenatových sítí je zakázáno;
b) plavidla nesmějí mít na palubě jiná lovná zařízení než zařízení, která jsou nutná pro druh rybolovu, k němuž mají oprávnění;
c) každé plavidlo lovící na dlouhé lovné šňůry nesmí denně nahodit více než dvě dlouhé lovné šňůry; maximální délka každé z těchto dlouhých lovných šňůr je stanovena na 20 námořních mil; vzdálenost mezi návazci nesmí být nižší než 2,70 metrů.
Článek 7
Do patnáctého dne každého měsíce oznámí členské státy s výjimkou Španělska a Portugalska Komisi množství ulovená jednotlivými plavidly, která loví tuňáka, a množství, která tato plavidla v jednotlivých přístavech za předcházející měsíc vyložila.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3758/85
ze dne 23. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska upravuje nařízení (EHS) č. 1119/79
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska a v souladu s článkem 396 aktu o přistoupení by mělo být nařízení Komise (EHS) č. 1119/79 ze dne 6. června 1979, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro osivo [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou orgány Společenství ještě před přistoupením přijmout opatření podle článku 396 aktu a tato opatření vstupují pouze s výhradou a dnem vstupu uvedené smlouvy v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1119/79 se doplňují nové poznámky, které znějí:
"Importación realizada en el marco de un contrato de multiplicación"
"Importação realizada no âmbito de um contrato de multiplicação" .
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986, s výhradou vstupu v platnost smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3781/85
ze dne 31. prosince 1985,
kterým se stanoví opatření, jež se přijmou ohledně provozovatelů, kteří nedodržují určitá ustanovení o rybolovu stanovená v aktu o přistoupení Španělska a Portugalska
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 163 odst. 3, čl. 164 odst. 2, čl. 165 odst. 8, čl. 349 odst. 5, čl. 351 odst. 5 a čl. 352 odst. 9 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise, vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se zajistilo, že budou provozovatelé plavidel dodržovat pravidla přístupu do vod a ke zdrojům stanovená v aktu o přistoupení, je nezbytné přijmout ustanovení, na jejichž základě členské státy provozovatelům, kteří uvedená pravidla, doplňující nařízení Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3723/85 [2], nedodržují, rybolov na určitou dobu zakáží; vzhledem k tomu, že na základě čl. 164 odst. 2 aktu o přistoupení se zvláštní rybolovné činnosti plavidel plujících pod vlajkou stávajícího členského státu ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce Španělska provádějí podle stejných pravidel přístupu a kontroly jako u španělských plavidel, která jsou oprávněna provozovat rybolovné činnosti v rybolovných oblastech stávajících členských států; že u ostatních rybolovných činností prováděných na základě čl. 164 odst. 1 aktu o přistoupení by se na příslušná plavidla měl vztahovat režim srovnatelný s režimem, který je použitelný pro nespecializované rybolovné činnosti plavidel plujících pod vlajkou Španělska ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce stávajících členských států;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena možnost stanovit nezbytná prováděcí pravidla postupem podle článku 14 nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [3];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou instituce Evropských společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článcích 163, 164, 165, 349, 351 a 352 aktu o přistoupení, a tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se stanoví opatření, která mají zajistit, že rybářská plavidla, která plují pod vlajkou členského státu nebo jsou registrována v členském státě, dodržují pravidla přístupu do vod a ke zdrojům stanovená v článcích 163, 164, 165, 349, 351 a 352 aktu o přistoupení.
Článek 2
1. Příslušné orgány členských států oznámí bez prodlení Komisi a členskému státu vlajky nebo členskému státu, v němž je plavidlo registrováno, dále jen "členskému státu", každý případ porušení pravidel uvedených v článku 1 a zároveň uvedou jméno a identifikační znaky dotčeného plavidla, jméno velitele nebo vlastníka a případně pronajimatele, okolnosti porušení předpisů a trestní nebo správní stíhání či jiná přijatá opatření, jakož i každé soudní rozhodnutí týkající se tohoto porušení.
2. Na základě oznámeného soudního rozhodnutí nebo v jakémkoli jiném případě, kdy bylo zjištěno porušení pravidel uvedených v odstavci 1, nesmí členský stát za podmínek stanovených v článcích 3 a 4 zapsat dané plavidlo do návrhů pravidelných seznamů, které předkládá Komisi.
Článek 3
1. S výhradou odstavce 2 nesmí členský stát zapsat plavidlo, u něhož bylo na základě čl. 2 odst. 2 zjištěno porušení pravidel, do návrhu pravidelného seznamu po dobu čtyř měsíců, přičemž lze tuto dobu prodloužit až na dvanáct měsíců v případě dalšího porušení pravidel. 2. Při zvláštních rybolovných činnostech uvedených v článcích 160, 164, 349 a 351 aktu o přistoupení a při lovu tuňáka křídlatého, mečouna obecného, žraloka modravého a pražmy, uvedeného v článcích 165 a 352 aktu o přistoupení, je doba, po kterou nelze plavidla zapisovat do seznamu, dva měsíce, přičemž lze tuto dobu prodloužit až na čtyři měsíce v případě dalšího porušení pravidel.
Článek 4
1. Pokud bylo podle čl. 2 odst. 2 zjištěno, že plavidlo provozovalo rybolovné činnosti bez povolení, členský stát vlajky je nadále nesmí uvádět v návrhu pravidelného seznamu:
a) po dobu čtyř měsíců při zvláštních rybolovných činnostech uvedených v článcích 160, 164, 165, 349 a 351 aktu o přistoupení a při lovu tuňáka křídlatého, mečouna obecného, žraloka modravého a pražmy, uvedeného v článcích 165 a 352 aktu o přistoupení, přičemž lze tuto dobu prodloužit až na šest měsíců v případě dalšího porušení pravidel; b) po dobu osmi měsíců při jiných rybolovných činnostech, než jaké jsou uvedeny v písmenu a), přičemž lze tuto dobu prodloužit až na osmnáct měsíců v případě dalšího porušení pravidel.
2. Namísto přijetí opatření stanovených v odstavci 1 však členský stát může odmítnout uvést v pravidelném seznamu po tatáž období jiné plavidlo, které bylo provozováno vlastníkem nebo pronajimatelem prvního plavidla, jež bylo v okamžiku porušení pravidel v pravidelném seznamu zapsáno.
Článek 5
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 170/83.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3788/85
ze dne 20. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění některá nařízení v odvětví olejů a tuků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 396 odst. 2 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska je třeba provést některé technické úpravy v odvětví olejů a tuků v dále uvedených nařízeních,
- nařízení Rady (EHS) č. 2164/70 ze dne 27. října 1970 o dovozu olivového oleje ze Španělska [1], ve znění nařízení (EHS) č. 2277/71 [2],
- nařízení Rady (EHS) č. 154/75 ze dne 21. ledna 1975 o zřízení registru pěstitelů oliv v členských státech produkujících olivový olej [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3453/80 [4],
- nařízení Rady (EHS) č. 3089/78 ze dne 19. prosince 1978, kterým se stanoví obecná pravidla pro podporu spotřeby olivového oleje [5], ve znění nařízení (EHS) č. 2762/80 [6],
- nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3176/84 [8],
- nařízení Rady (EHS) č. 1590/83 ze dne 14. června 1983, kterým se stanovují plochy osázené olivovníky, na které se vztahuje podpora produkce olivového oleje [9],
- nařízení Rady (EHS) č. 2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a pro organizace producentů olivového oleje [10],
- nařízení Rady (EHS) č. 2262/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje [11];
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 3 Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 396 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2164/70 se od 1. března 1986 zrušuje.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 154/75 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Období uváděná v písmenech a) a b) začínají dnem:
- 1. listopadu 1982, pokud jde o zřízení registru pěstitelů oliv v Řecku,
- 1. listopadu 1986, pokud jde o zřízení registru pěstitelů oliv ve Španělsku a v Portugalsku."
2. V článku 3 se vkládá nový odstavec, který zní:
Orgány odpovědné ve Španělsku a v Portugalsku za vyplácení podpory produkce podle článku 5 nařízení č. 136/66/EHS sníží při výplatách částku takové podpory o 0,96 ECU na 100 kg.
Tento odečet se vztahuje na podporu v hospodářských letech 1986/87 až 1989/90."
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 3089/78 se mění takto:
1. V článku 9:
a) v odstavci 1 se doplňuje třetí pododstavec, který zní:
"Při uvedení olivového oleje do volného oběhu ve Španělsku a v Portugalsku se složí stejná jistota jako ve zbytku Společenství.";
b) v odstavci 2 se doplňuje druhý pododstavec, který zní:
"V období od 1. března 1986 do 31. října 1995 musí při vývozu dotyčného olivového oleje ze Společenství ve složení k 31. prosinci 1985 do Španělska nebo Portugalska příslušná strana také prokázat, že přístupová vyrovnávací částka skutečně uplatněná v takovém obchodu byla částka, kterou je možno uplatnit na olej pocházející ze třetích zemí."
2. V článku 11 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Použije se ode dne 1. ledna 1979.
Pro Španělsko a Portugalsko se však články 1, 2 a 3 použijí až ode dne 1. ledna 1991."
Článek 4
Nařízení (EHS) č. 591/79 se mění takto:
1. V článku 4 se odst. 1 nahrazuje tímto:
"1. S výhradou článku 6 je částka náhrady aritmetickým průměrem pohyblivých složek dávek uložených na dovoz olivových olejů patřících do podpoložky 15.07 A II a) společného celního sazebníku po dobu dvou měsíců předcházejících měsíci, ve kterém je náhrada stanovena, přičemž ve Španělsku a v Portugalsku je upravena přístupovou vyrovnávací částkou, která je použitelná při dovozech z třetích zemí do obou těchto členských států.
Pokud však byl olivový olej používaný při výrobě konzervovaných výrobků vyprodukován ve Společenství, je náhrada tvořena výše uvedeným průměrem a navíc částkou podpory spotřeby platné v den stanovení náhrady.
V případě Španělska a Portugalska platí zvýšení až od 1. ledna 1991.
Počínaje tímto datem je zvýšení stejné jako zvýšení platné v ostatních členských státech a částka výsledné náhrady bude upravena o rozdíl mezi intervenčními cenami platnými ve Společenství ve složení k 31. prosinci 1985 a cenami platnými ve Španělsku a v Portugalsku."
2. V článku 5:
a) se v odst. 1 druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Produkční náhrada stanovená podle prvního pododstavce se upraví ve Španělsku a v Portugalsku o přístupové vyrovnávací částky použitelné na dovozy ze třetích zemí do obou těchto členských států."
b) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Pokud však byly olivy používané při výrobě konzervovaných výrobků vypěstovány ve Společenství, částka stanovená podle odst. 1 prvního pododstavce se zvýší o částku podpory spotřeby platné v den stanovení náhrady.
V případě Španělska a Portugalska platí zvýšení až od 1. ledna 1991.
Počínaje tímto datem je zvýšení stejné jako zvýšení platné v ostatních členských státech a částka výsledné náhrady bude upravena o rozdíl mezi intervenčními cenami platnými ve Společenství ve složení k 31. prosinci 1985 a cenami platnými ve Španělsku a v Portugalsku."
Článek 5
Článek 1 nařízení (EHS) č. 1590/83 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Podpora produkce olivového oleje se poskytuje každému pěstiteli oliv pouze na plochy osázené olivovníky:
- ve Francii a Itálii k 31. říjnu 1978,
- v Řecku k 1. lednu 1981,
- ve Španělsku k 1. lednu 1984,
a které byly předmětem:
a) prohlášení o sklizni v Itálii za hospodářský rok 1980/1981, nebo pokud takové prohlášení neexistuje, posledního prohlášení o sklizni, které je k dispozici;
b) posledního prohlášení o sklizni ve Francii, které je k dispozici před hospodářským rokem 1982/1983;
c) prohlášení o sklizni v Řecku za hospodářský rok 1980/1981 nebo 1981/1982;
d) prohlášení o sklizni ve Španělsku za hospodářský rok 1986/1987 nebo 1987/1988.
V případě Portugalska se podpora poskytuje pouze na množství pocházející z ploch osázených olivovníky skutečně produktivními k 1. lednu 1984 a která byla předmětem prohlášení o sklizni za hospodářské roky 1986/1987 nebo 1987/1988.
Pokud však plochy osázené olivovníky existující k datům uvedeným v předešlých pododstavcích nebyly předmětem zmíněného prohlášení o sklizni, podpora produkce bude u těchto ploch poskytnuta pouze, pokud dotyčná strana podá doplňkové prohlášení o sklizni u příslušných vnitrostátních orgánů do 30. června 1984 nebo v případě Španělska a Portugalska do 30. června 1988.
2. Pokud byly vysazeny nové olivovníky ve Francii a v Itálii v období od 31. října 1978, v Řecku v období od 1. ledna 1981 nebo ve Španělsku a v Portugalsku v období od 1. ledna 1984 podle projektu restrukturalizace olivových hájů na úrovni jednotlivých zemědělských podniků nebo na úrovni určené produkční oblasti, podpora na tyto plochy bude poskytnuta také, pokud:
- byl projekt restrukturalizace schválen příslušnými orgány daného členského státu,
- v každé restrukturalizované oblasti nepřesáhne celková plocha osázená olivovníky v důsledku restrukturalizace plochu osázenou ve Francii a Itálii k 31. říjnu 1978, v Řecku k 1. lednu 1981 nebo ve Španělsku a v Portugalsku k 1. lednu 1984.
V případě Portugalska nesmí být množství, které je možné produkovat po restrukturalizaci, větší než množství, které je možné produkovat na plochách osázených olivovníky skutečně produkujícími k 1. lednu 1984."
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 2261/84 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Počínaje hospodářským rokem 1984/1985 se obecná pravidla stanovená tímto nařízením vztahují na poskytování podpory produkce olivového oleje podle článku 5 nařízení č. 136/66/EHS.
Na Španělsko a Portugalsko se však vztahují až od hospodářského roku 1986/1987."
2. V čl. 3 odst. 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— kopii prohlášení pro účely sestavení registru pěstitelů oliv. Pokud jde o Řecko, Španělsko a Portugalsko, a dokud nebude v těchto členských státech sestaven registr pěstitelů oliv, může být toto prohlášení nahrazeno prohlášením uvedeným v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1590/83."
3. V čl. 13 odst. 3 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"3. V hospodářských letech 1984/85 a 1985/86 mohou dotyčné členské státy udělit daným lisovnám předběžné uznání, jakmile je podána žádost o uznání obsahující údaje uvedené v odstavci 1.
Tato možnost se pro Španělsko a Portugalsko prodlužuje pro hospodářský rok 1986/1987."
Článek 7
Článek 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2262/84 se nahrazuje tímto:
"5. Po dobu tří let počínaje 1. listopadem 1984 jsou ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství hrazeny tyto procentní podíly skutečných nákladů agentury:
- 100 % v prvních dvou letech, až do maximální výše 14 milionů ECU pro agenturu zřízenou v Itálii a do výše 7 milionů ECU pro agenturu zřízenou v Řecku,
- 50 % v třetím roce.
V případě Španělska a Portugalska bude v období od 1. března 1986 do 31. října 1987 hrazeno 100 % skutečných výdajů agentury až do maximální výše 7 milionů ECU pro Španělsko a 3,5 milionů ECU pro Portugalsko.
Členské státy mohou za podmínek, které budou určeny postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS, hradit část výdajů, které mají nést, zadržením částky z podpory Společenství poskytované v odvětví olivového oleje.
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise do 1. ledna 1987 metodu financování daných nákladů počínaje hospodářským rokem 1987/1988."
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986 s výhradou vstupu v platnost Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3791/85
ze dne 20. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění některá nařízení v odvětvích vajec a drůbeže
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 396 odst. 2 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že na základě článku 396 aktu o přistoupení a v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska by v odvětvích vajec a drůbeže mělo být upraveno nařízení Rady (EHS) č. 2772/75 ze dne 29. října 1975 o obchodních normách pro vejce [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3341/84 [2], a nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3485/80 [4];
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 396 aktu o přistoupení; že taková opatření vstupují v platnost pouze s výhradou v den, kdy vstupuje v platnost uvedená smlouva; že na základě článku 261 aktu o přistoupení musí být účinnost opatření týkajících se Portugalska odložena do konce první etapy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 17 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 2772/75 se doplňují nové odrážky, které znějí:
"— PERIODO DE EMBALAGE DE… AL…" ,
"— PERÍODO DE EMBALAGEM DE… A…" .
2. V čl. 17 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 2772/75 se doplňují nové odrážky, které znějí:
"— EMBALADO EL…"
, "— EMBALADO EM…"
Článek 2
1. V čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2782/75 se za slova "uova de cova" vkládají slova "huevo para incubar, ovos para incubação".
2. V článku 6 nařízení (EHS) č. 2782/75 se za slovo "cova" vkládají slova "para incubar", "para incubação".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1986 s výhradou vstupu v platnost Smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska.
Použije se ode dne 1. března 1986 s výjimkou změn v portugalštině, jejichž použitelnost je odložena do konce první etapy uvedené v článku 260 aktu o přistoupení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3795/85
ze dne 20. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Portugalska a Španělska mění nařízení (EHS) č. 1674/72 o stanovení obecných pravidel pro poskytování a financování podpory pro osivo
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na akt o přistoupení Portugalska a Španělska, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že z důvodu přistoupení Portugalska a Španělska je nutné v souladu s článkem 396 aktu o přistoupení změnit nařízení (EHS) č. 1674/72 [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že na základě čl. 2 odst. 3 smlouvy o přistoupení Portugalska a Španělska mohou orgány Evropských společenství přijmout před přistoupením opatření uvedená v článku 396 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 1674/72 se doplňuje nový odstavec, který zní:
344 odst. 1 aktu o přistoupení se podpora poskytuje rovněž pro základní osivo a certifikované osivo produkované
Nařízení Komise (EHS) č. 3819/85
ze dne 30. prosince 1985,
kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska upravují některá nařízení v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska ke Společenství je nutno upravit některá nařízení v odvětví cukru; že tyto úpravy se týkají pouze jazykových údajů a lhůt uvedených v následujících nařízeních:
- nařízení Komise (EHS) č. 100/72 ze dne 14. ledna 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3475/80 [2],
- nařízení Komise (EHS) č. 2782/76 ze dne 17. listopadu 1976, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz preferenčního cukru [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3475/80,
- nařízení Komise (EHS) č. 2630/81 ze dne 10. září 1981, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla pro režim dovozních a vývozních licencí v odvětví cukru [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3130/82 [5],
- nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu kvót v odvětví cukru [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2682/84 [7],
- nařízení Komise (EHS) č. 787/83 ze dne 29. března 1983 o sdělování v odvětví cukru [8], ve znění nařízení (EHS) č. 2682/84;
2 odst. 3 aktu o přistoupení mohou orgány Společenství před přistoupením přijmout opatření uvedená v článku 396 tohoto aktu; že tato opatření vstupují v platnost s výhradou a dnem vstupu uvedené smlouvy v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 25 odst. 1 nařízení (EHS) č. 100/72 se doplňují nové výrazy, které znějí:
, .
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2782/76 se mění takto:
a) V čl. 6 odst. 1 první odrážce se doplňují nové údaje, které znějí:
"— aplicación del Reglamento (CEE) no 2782/76",
"— aplicaçao do Regulamento (CEE) no 2782/76".
b) V čl. 7 odst. 2 první odrážce se doplňují nové údaje, které znějí:
"— aplicación del Reglamento (CEE) no 2782/76",
"— aplicaçao do Regulamento (CEE) no 2782/76".
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2630/81 se mění takto:
a) V čl. 2 odst. 2 se doplňují nové údaje, které znějí:
, .
b) V čl. 2 odst. 3 se doplňuje nová osmá a devátá odrážka, které znějí:
aa) před slova "popřípadě":
"— tasa de la restitución aplicable: …;"
"— taxa da restituçao à exportaçao aplicavel: …;"
bb) za slova "popřípadě":
"— tasa de exación reguladora a la exportación aplicable …,"
"— taxa do direito nivelador à exportaçao aplicavel: …."
c) V čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci se doplňují nové údaje, které znějí:
, .
d) V čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci se doplňují nové údaje, které znějí:
,
,
e) V čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci se doplňují nové údaje, které znějí:
"— azúcar preferencial [Reglamento (CEE) no 2782/76],"
"— açucar preferencial [Regulamento (CEE) no 2782/76]";
f) V čl. 10 odst. 2 prvním pododstavci se doplňují nové údaje, které znějí:
- certifido va'lido en … (Estado Miembro emisor)"
,
- certificado va'lido em … (Estado-Membro emissor)" .
Článek 4
Nařízení (EHS) č. 1443/82 se mění takto:
Čl. 5 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. Pro francouzské departementy Guadeloupe a Martinik, jakož i pro Španělsko se v případě třtinového cukru data uvedená v odstavcích 2 a 3 "15. duben""a 1. červen" nahrazují daty "15. srpen" a "1. září.""
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 787/83 se mění takto:
a) V čl. 9 odst. 1 se poslední část věty nahrazuje tímto:"…; pro francouzské departementy Guadeloupe a Martinik, jakož i pro Španělsko se však v případě třtinového cukru toto datum nahrazuje datem 1. července."
12 odst. 2 se poslední část věty nahrazuje tímto:".…; pro francouzské departementy Guadeloupe a Martinique, jakož i pro Španělsko se však v případě třtinového cukru toto datum nahrazuje datem 1. července."
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986 s výhradou vstupu v platnost aktu o přistoupení Španělska a Portugalska.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3820/85
ze dne 20. prosince 1985
o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravě [1], zejména na oddíl III uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že sociální předpisy Společenství v oblasti silniční dopravy jsou stanoveny nařízením (EHS) č. 543/69 [5] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
2829/77 [6]; že cílem těchto právních předpisů je harmonizace podmínek hospodářské soutěže mezi druhy pozemní dopravy, zejména v silniční dopravě, a zlepšení pracovních podmínek a bezpečnosti silničního provozu; že je žádoucí zachovat a prohloubit pokrok dosažený v těchto oblastech; že je však nutné učinit nařízení č. 543/69 pružnějším, aniž by tím byly dotčeny jeho cíle;
vzhledem k tomu, že je žádoucí s přihlédnutím ke změnám stanoveným dále v tomto dokumentu sjednotit pro přehlednost všechna použitelná ustanovení do jediného znění, a v důsledku toho zrušit nařízení Rady (EHS) č.
543/69; že by však měly zůstat na určitou dobu v platnosti výjimky stanovené v článku 4 pro některá vozidla a ustanovení článku 15 pro některé druhy přepravy cestujících;
vzhledem k tomu, že ustanoveními tohoto nařízení týkajícími se pracovních podmínek nejsou dotčeny pravomoci sociálních partnerů stanovit příznivější předpisy pro pracovníky, zejména v rámci kolektivních smluv; že na podporu pokroku v sociální oblasti a pro zlepšení bezpečnosti silničního provozu musí každý členský stát mít právo uplatňovat určitá vhodná opatření;
vzhledem k tomu, že z důvodu snížení počtu pomocníků řidiče nebo průvodčích již není nadále nezbytné upravovat dobu odpočinku jiných členů osádky než řidiče;
vzhledem k tomu, že by nahrazení pružného týdne pevným týdnem usnadnilo řidičům organizaci práce a zdokonalilo její kontrolu;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena právní úprava pro mezinárodní silniční dopravu do třetích zemí a z nich nebo pro dopravu mezi dvěma třetími zeměmi s průjezdem přes území členského státu; že by se od l. července 1970 měla na tuto dopravu vztahovat Evropská dohoda o práci osádek vozidel v mezinárodní silniční dopravě (AETR); že jsou-li vozidla evidována ve státě, který není smluvní stranou dohody AETR, vztahují se tato ustanovení pouze na úsek cesty probíhající po území Společenství;
vzhledem k tomu, že předmět dohody AETR spadá do působnosti tohoto nařízení, a proto je Společenství příslušné pro sjednávání a uzavírání této dohody; že je však kvůli zvláštním okolnostem při sjednávání dohody AETR výjimečně možné, aby členské státy své ratifikační a přístupové listiny k dohodě ukládaly odděleně v rámci smluveného postupu, přičemž však jednají v zájmu Společenství a jeho jménem;
vzhledem k tomu, že pro zajištění nadřazenosti práva Společenství v dopravě uvnitř Společenství uplatňují členské státy při ukládání listin výhradu, podle níž není mezinárodní doprava mezi členskými státy považována za mezinárodní dopravu ve smyslu dohody;
vzhledem k tomu, že možnosti, které jsou v dohodě uvedeny a které se týkají uzavírání dvoustranných smluv mezi smluvními stranami dohody odchylujících se od této dohody, pokud jde o dopravu v hraničním pásmu a tranzitní dopravu, spadají do působnosti Společenství;
vzhledem k tomu, že vyžaduje-li změna vnitřní právní úpravy Společenství v dotyčné oblasti změnu dohody, podniknou členské státy společné kroky, aby dohodu postupem v ní uvedeným změnily;
vzhledem k tomu, že lze určitou dopravu vyjmout z oblasti působnosti tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je žádoucí doplnit a upřesnit některé definice a aktualizovat některá ustanovení, zejména pokud jde o výjimky pro určité kategorie vozidel;
vzhledem k tomu, že je žádoucí s přihlédnutím k určitým požadavkům na odborné vzdělání přijmout ustanovení o minimálním věku řidičů při přepravě zboží nebo cestujících a ustanovení o minimálním věku pomocníků řidiče a průvodčích; že pro účely odborného vzdělávání musí mít členské státy možnost snížit minimální věk pro pomocníka řidiče na 16 let;
vzhledem k tomu, že má být omezena nepřerušená doba řízení a denní doba řízení, aniž jsou však touto právní úpravou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, které zavazují řidiče řídit vozidlo pouze po dobu, kdy je schopen řídit bezpečně;
vzhledem k tomu, že prodloužení denní doby řízení při souběžném zkrácení celkové doby řízení v období 2 týdnů může dopravcům usnadnit organizaci práce a přispět k pokroku v sociální oblasti;
vzhledem k tomu, že by v důsledku prodloužení denní doby řízení měla být přizpůsobena ustanovení o přestávkách v řízení;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit minimální trvání denní a týdenní doby odpočinku členů osádky a ostatní podmínky k tomu se vztahující;
vzhledem k tomu, že by průběh cesty mělo usnadnit, aby řidič mohl svou denní dobu odpočinku rozložit, zejména aby řidiči nemuseli volit stejné místo pro dobu jídla a pro ubytování;
vzhledem k tomu, že pokroku v sociální oblasti a bezpečnosti silničního provozu napomůže prodloužení týdenní doby odpočinku, pokud bude možné tuto dobu odpočinku zkrátit za předpokladu, že řidič může nevyčerpanou část doby odpočinku kompenzovat ve stanovené lhůtě na místě podle své volby;
vzhledem k tomu, že mnoho operací silniční dopravy v rámci Společenství zahrnuje po část cesty dopravu trajektem nebo po železnici; že je proto potřebné upravit denní dobu odpočinku a přestávky pro takové cesty;
vzhledem k tomu, že je v zájmu bezpečnosti silničního provozu nezbytné zakázat odměňování řidiče prémiovým zvýhodněním za ujetou vzdálenost nebo za objem přepraveného nákladu, pokud by tyto odměny mohly vést k ohrožení bezpečnosti silničního provozu;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit odchylky od tohoto nařízení pro určitou vnitrostátní přepravu zvláštní povahy; že by členské státy měly zajistit, aby případné odchylky neměly vliv na sociální ochranu a bezpečnost silničního provozu;
vzhledem k tomu, že z důvodu zvláštní povahy přepravy cestujících je důvodné nově definovat kategorie vozidel, které členské státy mohou osvobodit od uplatňování tohoto nařízení v oblasti vnitrostátní dopravy;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly být Komisí oprávněny povolovat za výjimečných okolností odchylky z tohoto nařízení; že by mělo být v naléhavých případech možné povolit tyto odchylky na omezenou dobu bez předchozího schválení Komisí;
vzhledem k tomu, že v případě řidičů vozidel linkové přepravy cestujících může opis jízdního plánu a výtah z pracovního plánu nahradit záznamové zařízení; že by bylo pro používání tohoto nařízení a prevence jeho zneužívání užitečné dát řidičům na jejich žádost výtah z jejich pracovního plánu;
vzhledem k tomu, že je v zájmu účinné kontroly žádoucí, aby mezinárodní linková přeprava cestujících, s výjimkou určité příhraniční dopravy, nebyla již nadále vyňata z povinnosti zabudování a používání záznamových zařízení;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zdůraznit význam a nezbytnost dodržení tohoto nařízení dopravci a řidiči;
vzhledem k tomu, že by Komise měla sledovat vývoj situace v členských státech a předkládat každé dva roky Radě a Evropskému parlamentu zprávu o uplatňování tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby členské státy za účelem zajištění uplatňování tohoto nařízení a kontroly jeho uplatňování navzájem spolupracovaly,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I
Definice
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "silniční dopravou" veškerá doprava prováděná po veřejných pozemních komunikacích prázdnými nebo loženými silničními vozidly používanými pro přepravu cestujících nebo zboží; 2. "vozidlem" motorové vozidlo, tahač, přívěs a návěs, které jsou definovány takto:
a) "motorovým vozidlem" se rozumí každé silniční vozidlo s vlastním mechanickým pohonem, s výjimkou vozidla jezdícího po kolejích, zpravidla používané pro přepravu cestujících nebo zboží;
b) "tahačem" se rozumí každé silniční vozidlo s vlastním mechanickým pohonem, s výjimkou vozidla jezdícího po kolejích, určené speciálně pro tahání, tlačení nebo přemísťování přívěsů, návěsů, zařízení nebo strojů;
c) "přívěsem" se rozumí každé vozidlo, které se připojuje za motorové vozidlo nebo tahač;
d) "návěsem" se rozumí každý přívěs bez přední nápravy, který se s motorovým vozidlem nebo tahačem spojuje tak, že se na motorové vozidlo nebo tahač přenáší podstatná část jeho hmotnosti nebo nákladu;
3. "řidičem" každá osoba, která řídí vozidlo třeba jen krátkou dobu nebo je ve vozidle, aby je popřípadě mohla řídit;
4. "týdnem" období mezi 00,00 hodin v pondělí a 24,00 hodin v neděli;
5. "dobou odpočinku" každá nepřerušená doba nejméně jedné hodiny, během níž může řidič volně nakládat se svým časem;
6. "maximální přípustnou hmotností" celková povolená hmotnost naloženého vozidla;
7. "linkovou přepravou cestujících" vnitrostátní a mezinárodní doprava definovaná v článku 1 nařízení Rady č. 117/66/EHS ze dne 28. července 1966 o zavedení společných pravidel pro mezinárodní přepravu cestujících autobusy a autokary [7].
ODDÍL II
Oblast působnosti
Článek 2
1. Toto nařízení se vztahuje na silniční dopravu v rámci Společenství, jak je definována v čl. 1 odst. 1.
2. Evropská dohoda o práci osádek vozidel v mezinárodní silniční dopravě (AETR) se namísto současných pravidel vztahuje na mezinárodní silniční dopravu:
- do třetích zemí, které jsou smluvními stranami dohody, nebo z nich nebo při tranzitu těmito zeměmi na celou cestu nebo její část, je-li doprava prováděna vozidly evidovanými v členském státě nebo jedné z uvedených třetích zemí,
- do třetí země, která není smluvní stranou dohody, nebo z ní v případě jakékoli cesty v rámci Společenství, pokud je prováděna vozidly registrovanými v některé z těchto zemí.
Článek 3
Společenství zahájí jednání s třetími zeměmi, která se případně ukáží potřebná pro uplatňování tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení se nevztahuje na přepravu:
1. vozidly určenými pro přepravu zboží, jejichž maximální přípustná hmotnost včetně návěsu nebo přívěsu nepřekračuje 3,5 tuny;
2. vozidly určenými pro přepravu cestujících, která jsou podle druhu své konstrukce a svého vybavení určena pro přepravu nejvýše devíti osob včetně řidiče;
3. vozidly používanými pro přepravu cestujících v linkové dopravě, jestliže délka tratě této linky nepřesahuje 50 km;
4. vozidly, jejichž nejvyšší dovolená rychlost nepřesahuje 30 km/h;
5. vozidly používanými nebo kontrolovanými ozbrojenými silami, civilní obranou, požárními sbory a silami odpovědnými za udržování veřejného pořádku;
6. vozidly používanými pro údržbu a opravu kanalizačních sítí, ochranu před povodněmi, rozvod vody, plynu a elektřiny, údržbu a kontrolu silnic, odvoz a likvidaci odpadků, přepravu poštovních zásilek, telegrafní a telefonní služby, rozhlasové a televizní vysílání a detekci rozhlasových a televizních vysílačů a přijímačů;
7. vozidly používanými za mimořádných okolností nebo při záchranných akcích;
8. specializovanými vozidly používanými pro lékařské účely;
9. vozidly přepravujícími cirkus a lunapark;
10. speciálními havarijními vozidly;
11. vozidly používanými při silničních jízdních zkouškách pro účely vývoje, opravy nebo údržby a novými nebo přestavěnými vozidly, která ještě nebyla uvedena do provozu;
12. vozidly používanými pro neobchodní přepravu zboží pro vlastní potřebu;
13. vozidly používanými pro svoz mléka z hospodářství a zpětnou přepravu kontejnerů na mléko nebo mléčných výrobků určených pro krmení dobytka do hospodářství.
ODDÍL III
Osádky
Článek 5
1. Minimální věk řidičů nákladní dopravy je:
a) 18 let pro vozidla, jejichž maximální přípustná hmotnost včetně přívěsu a návěsu nepřesahuje 7,5 t;
b) u ostatních vozidel:
- 21 let, nebo
- 18 let za podmínky, že řidič je držitelem osvědčení o odborné způsobilosti, uznávaného jedním z členských států, které potvrzuje ukončení výcviku pro řidiče vozidel nákladní dopravy v souladu s právními předpisy Společenství o minimální úrovni výcviku pro řidiče silniční dopravy.
2. Minimální věk řidičů osobní dopravy je 21 let.
Řidiči osobní dopravy na tratích přesahujících okruh 50 km od místa obvyklého odstavení vozidel musí rovněž splňovat jednu z následujících podmínek:
a) vykonávali po dobu nejméně jednoho roku činnost řidiče nákladní dopravy na vozidlech, jejichž maximální přípustná hmotnost je vyšší než 3,5 t;
b) vykonávali po dobu nejméně jednoho roku činnost řidiče osobní dopravy na tratích nepřesahujících délku 50 km od místa obvyklého odstavení vozidla nebo pro jiné druhy přepravy cestujících, na které se nevztahuje toto nařízení, pokud příslušný orgán shledá, že tímto způsobem získali potřebné zkušenosti;
c) jsou držiteli osvědčení o odborné způsobilosti, uznaného jedním z členských států a potvrzujícího ukončení výcviku pro řidiče osobní dopravy v souladu s právními předpisy Společenství o minimální úrovni výcviku pro řidiče silniční dopravy.
3. Minimální věk pomocníků řidiče a průvodčích je 18 let.
4. Na řidiče osobní dopravy se nevztahují podmínky uvedené v odst. 2 druhém pododstavci písm. a), b) a c), pokud vykonával tuto činnost nejméně jeden rok před 1. říjnem 1970.
5. V případě dopravy na vnitrostátních tratích v okruhu do 50 km od místa obvyklého odstavení vozidla, včetně území obcí majících střed v takto vymezené oblasti, mohou členské státy snížit minimální věk pomocníka řidiče na 16 let, pokud to je pro účely odborného vzdělávání a v souladu s vnitrostátními pracovněprávními předpisy.
ODDÍL IV
Doba řízení
Článek 6
1. Celková doba řízení mezi dvěma denními odpočinky nebo jedním odpočinkem denním a jedním týdenním (dále jen "denní doba řízení") nesmí přesáhnout 9 hodin.
Dvakrát za týden může být prodloužena na 10 hodin.
Po nejvýše šesti denních dobách řízení musí mít řidič týdenní odpočinek, jak je stanoven v čl. 8 odst. 3.
Týdenní doba odpočinku smí být přesunuta na konec šestého dne, jestliže celková doba řízení po dobu šesti dnů nepřesahuje maximum odpovídající šesti denním dobám řízení.
V případě mezinárodní přepravy cestujících jinou než linkovou dopravou se slova "šesti" a "šestého" v druhém a třetím pododstavci nahrazují slovy "dvanácti" a "dvanáctého".
Členské státy mohou rozšířit působnost předchozího pododstavce i na jinou než linkovou vnitrostátní přepravu cestujících na svém území.
2. Celková doba řízení nesmí přesáhnout 90 hodin za období dvou po sobě následujících týdnů.
ODDÍL V
Přerušení a doby odpočinku
Článek 7
1. Po čtyřech a půl hodinách řízení musí mít řidič přestávku nejméně čtyřicet pět minut, pokud nezačíná doba odpočinku.
2. Tuto přestávku může nahradit nejméně patnáctiminutovými přestávkami zařazenými do doby řízení nebo bezprostředně po této době tak, aby bylo dosaženo souladu s odstavcem 1.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou ve vnitrostátní linkové přepravě cestujících členské státy stanovit minimální trvání přestávky na třicet minut po době řízení nepřesahující čtyři hodiny.
Tuto odchylku lze stanovit pouze v případech, kdy by přestávky nad třicet minut mohly bránit plynulosti provozu městské dopravy a není možné, aby řidiči měli patnáctiminutovou přestávku v rámci čtyřapůlhodinové doby řízení před třicetiminutovou přestávkou.
4. Během těchto přestávek nesmí řidič vykonávat žádnou jinou práci.
Pro účely tohoto článku se doba čekání a doba nevěnovaná řízení strávená ve vozidle při jízdě na trajektu nebo ve vlaku nepovažuje za "jinou práci".
5. Přestávky podle tohoto článku nesmějí být považovány za denní odpočinek.
Článek 8
1. V průběhu každých 24 hodin musí mít řidič odpočinek nejméně jedenáct po sobě následujících hodin, který smí být zkrácen na nejméně devět po sobě následujících hodin nejvýše třikrát týdně za podmínky, že bude náhradou poskytnuta odpovídající doba odpočinku před koncem následujícího týdne.
Ve dnech, ve kterých se odpočinek nezkracuje podle prvního pododstavce, smí být čerpán ve dvou nebo třech oddělených částech během 24 hodin, přičemž jedna z těchto částí musí trvat nejméně osm po sobě následujících hodin.
V takovém případě se minimální doba odpočinku prodlužuje na 12 hodin.
2. Jsou-li ve vozidle nejméně dva řidiči, musí mít každý z nich denní odpočinek nejméně osm po sobě následujících hodin za každé období 30 hodin.
3. V každém týdnu musí být jedna z dob odpočinku uvedených v odstavcích 1 a 2 jako týdenní odpočinek v celkovém trvání 45 po sobě následujících hodin.
Tato doba odpočinku smí být zkrácena na minimum 36 po sobě následujících hodin, je-li čerpána v místě obvyklého odstavení vozidla, nebo na minimum 24 po sobě následujících hodin, je-li čerpána mimo tato místa.
Každé zkrácení musí být vyrovnáno odpovídající dobou odpočinku vybranou vcelku před koncem třetího týdne následujícího po dotyčném týdnu.
4. Týdenní doba odpočinku, která začíná v jednom týdnu a pokračuje do týdne následujícího, může být připojena k jednomu nebo druhému z těchto týdnů.
5. V případě přepravy cestujících, na kterou se vztahuje čl. 6 odst. 1 čtvrtý nebo pátý pododstavec, lze čerpat dobu týdenního odpočinku v týdnu následujícím po tom, v němž měl být odpočinek čerpán, a připojit ji k týdennímu odpočinku tohoto druhého týdne.
6. Každá doba odpočinku vybraná náhradou za zkrácení denní a/nebo týdenní doby odpočinku musí být připojena k jinému odpočinku trvajícímu nejméně osm hodin a je řidiči na jeho žádost zajištěna v místě zaparkování vozidla nebo v místě bydliště řidiče.
7. Řidič smí trávit denní dobu odpočinku v zaparkovaném vozidle, je-li vybaveno lehátkem.
Článek 9
Odchylně od čl. 8 odst. 1 může být denní doba odpočinku, pokud řidič nákladní nebo osobní dopravy doprovází vozidlo přepravované na trajektu nebo po železnici, pouze jednou přerušena, jsou-li splněny následující podmínky:
- část denního odpočinku strávená na zemi musí být čerpána před částí denního odpočinku strávenou na palubě trajektu nebo ve vlaku nebo musí být čerpána po ní,
- doba mezi dvěma částmi denního odpočinku musí být co nejkratší a nesmí v žádném případě přesáhnout jednu hodinu před naloděním nebo po vylodění, přičemž celní formality se započítávají do doby nalodění a vylodění,
- během obou částí denního odpočinku musí mít řidič k dispozici lůžko nebo lehátko.
Takto přerušený denní odpočinek se prodlužuje o dvě hodiny.
ODDÍL VI
Zákaz určitého druhu odměňování
Článek 10
Je zakázáno řidiče odměňovat i prémiovým zvýhodněním nebo příplatky za ujetou vzdálenost nebo objem přepravovaného zboží, pokud by tyto odměny mohly vést k ohrožení bezpečnosti silničního provozu.
ODDÍL VII
Odchylky
Článek 11
Každý členský stát může uplatňovat vyšší minimální hodnoty nebo nižší maximální hodnoty, než jsou hodnoty stanovené v článcích 5 až 8.
Toto nařízení se však nadále vztahuje na řidiče v mezinárodní dopravě řídící vozidla registrovaná v jiném členském státě.
Článek 12
Řidič se může odchýlit od tohoto nařízení v míře nezbytné pro dojetí do vhodného místa zastávky tak, aby zajistil bezpečnost osob, vozidla nebo jeho nákladu, pokud neohrozí bezpečnost silničního provozu.
Řidič uvede druh a důvod odchylky na záznamovém listu záznamového zařízení nebo ve svém denním pracovním plánu.
Článek 13
1. Každý členský stát může na svém území nebo po dohodě s jiným členským státem na jeho území stanovit odchylky od kteréhokoli ustanovení tohoto nařízení, které se týká přepravy vozidly patřícími do některé z těchto kategorií:
a) vozidla používaná pro přepravu cestujících, která jsou podle druhu své konstrukce a svého vybavení vhodná a určená pro přepravu nejvýše sedmnácti osob včetně řidiče; b) vozidla používaná k poskytování veřejných služeb veřejnými orgány, které nevstupují do hospodářské soutěže s profesionálními dopravci;
c) vozidla používaná zemědělskými, pěstitelskými, lesnickými podniky a podniky rybolovu na tratích v okruhu do 50 km od místa obvyklého odstavení vozidla, včetně území obcí majících střed v takto vymezené oblasti;
d) vozidla používaná pro přepravu zvířecích odpadů nebo zvířecích těl neurčených k lidské spotřebě;
e) vozidla pro přepravu živých zvířat ze zemědělských podniků na místní trhy a obráceně nebo z trhů na místní jatka;
f) vozidla používaná jako prodejny na místních trzích nebo pro podomní prodej, mobilní provozovny pro bankovní, směnárenské nebo spořitelní transakce, pro náboženské účely, půjčování knih, desek nebo kazet, pro kulturní akce nebo putovní výstavy, a zvlášť pro tyto účely vybavená;
g) vozidla používaná na tratích v okruhu do 50 km od místa obvyklého odstavení vozidla a určená pro přepravu materiálu nebo zařízení, které řidič při výkonu svého povolání potřebuje, za podmínky, že řízení vozidla nepředstavuje řidičovu hlavní činnost a že touto odchylkou nejsou vážně dotčeny cíle sledované tímto nařízením.
Členské státy mohou stanovit, že tyto odchylky budou povolovat na základě individuálního oprávnění;
h) vozidla provozovaná výlučně na ostrovech s rozlohou do 2300km2, které nejsou spojeny se zbytkem území státu mostem, brodem nebo tunelem, který by mohl být používán motorovými vozidly;
i) vozidla používaná pro přepravu zboží s pohonem na plyn vyráběný ve vozidle nebo elektřinu nebo vybavená zpomalovacím brzdovým zařízením, pokud jsou považována podle právních předpisů státu, kde jsou registrována, za rovnocenná vozidlům se zážehovým nebo vznětovým motorem, jejichž přípustná maximální hmotnost včetně přívěsů nebo návěsů nepřesahuje 3,5 t;
j) vozidla používaná pro výcvik žadatelů o řidičský průkaz;
k) traktory používané výlučně pro zemědělské a lesnické práce.
Členské státy uvědomí Komisi o odchylkách udělených podle tohoto odstavce.
2. Členské státy mohou po zmocnění Komise povolit odchylky od tohoto nařízení v případě dopravy provozované za mimořádných okolností, jestliže cíle tohoto nařízení nebudou těmito odchylkami vážně dotčeny.
V naléhavých případech mohou povolit dočasnou odchylku na dobu nepřesahující 30 dnů a tuto odchylku neprodleně oznámí Komisi.
Komise sdělí jakoukoli odchylku podle tohoto odstavce ostatním členským státům.
ODDÍL VIII
Kontrola a sankce
Článek 14
1. Provozovatelé přepravy cestujících, na kterou se vztahuje toto nařízení, musí vypracovat jízdní plán linky a pracovní plán, pokud se jedná o
- linkovou vnitrostátní přepravu cestujících nebo
- linkovou mezinárodní přepravu cestujících, jejíž konečné zastávky se nacházejí ve vzdálenosti do 50 km vzdušnou čarou od hranic mezi dvěma členskými státy a jejíž délka trasy nepřesahuje 100 km.
2. Pracovní plán každého řidiče obsahuje jméno, místo obvyklého odstavení vozidla, předem stanovený časový rozvrh různých dob řízení, dob ostatní práce a pohotovosti.
3. V pracovním plánu musí být uvedeny celkové údaje podle odstavce 2 alespoň pro běžný, předchozí a následující týden.
4. Pracovní plán podepisuje ředitel podniku nebo osoba jím k tomu pověřená.
5. Každý řidič linkové dopravy ve smyslu odstavce 1 musí mít u sebe výtah z pracovního plánu a opis jízdního plánu.
6. Podnik uchovává pracovní plán po dobu jednoho roku od konce období, na které se vztahuje.
Výtah z pracovního plánu vydá dotyčnému řidiči na jeho žádost.
7. Tento článek se nevztahuje na řidiče vozidel vybavených záznamovým zařízením, které je používáno v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě [8].
Článek 15
1. Podnik organizuje práci řidiče tak, aby byla v souladu s tímto nařízením a nařízením (EHS) č. 3821/85.
2. Podnik pravidelně ověřuje dodržování těchto dvou nařízení.
Jestliže shledá, že tato nařízení nejsou dodržována, přijme potřebná opatření, aby se porušování těchto nařízení neopakovalo.
Článek 16
1. Komise vypracuje každé dva roky zprávu o uplatňování tohoto nařízení členskými státy a vývoji v dotyčné oblasti.
Komise předloží Radě a Evropskému parlamentu zprávu do 13 měsíců po uplynutí dvou let, na které se zpráva vztahuje.
2. Členské státy sdělí Komisi každé 2 roky nezbytné informace na jednotném formuláři, aby jí umožnily vypracovat zprávu uvedenou v odstavci 1.
Komise musí tyto informace obdržet nejpozději 30. září po uplynutí dvouletého období, ke kterému se má zpráva vztahovat.
3. Komise vypracuje jednotný formulář zprávy po konzultaci s členskými státy.
Článek 17
1. Členské státy přijmou v přiměřené době po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení.
Takové předpisy musí mimo jiné zahrnovat organizaci, postupy a prostředky pro kontrolu a sankce v případě porušení tohoto nařízení.
2. Členské státy si poskytují vzájemnou pomoc při uplatňování tohoto nařízení a kontrole jeho dodržování.
3. V rámci této vzájemné pomoci si příslušné orgány členských států pravidelně vzájemně zasílají všechny dostupné informace týkající se:
- porušování tohoto nařízení řidiči nerezidenty a sankce jim za to uložené,
- sankce uložené členskými státy svým rezidentům za takové porušování spáchané v ostatních členských státech.
ODDÍL IX
Závěrečná ustanovení
Článek 18
1. Zrušuje se nařízení EHS č. 543/69.
Avšak
- článek 4 uvedeného nařízení zůstává do 31. prosince 1989 použitelný pro vozidla používaná k poskytování veřejných služeb veřejnými orgány, které nevstupují do hospodářské soutěže s dopravními podniky obchodní povahy, a pro traktory používané výlučně pro místní zemědělské a lesnické práce.
Členský stát může však stanovit, že se toto nařízení bude na takovou vnitrozemskou dopravu na jeho území vztahovat dříve,
- článek 15 uvedeného nařízení zůstává do 31. prosince 1989 použitelný pro vozidla a řidiče linkové mezinárodní přepravy cestujících, pokud vozidla používaná pro tuto dopravu nejsou vybavena záznamovým zařízením předepsaným nařízením (EHS) č. 3821/85 a používaným v souladu s ním.
2. Odkazy na nařízení zrušené v odstavci 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 29. září 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3821/85
ze dne 20. prosince 1985
o záznamovém zařízení v silniční dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
1463/70 [4], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 2828/77 [5], byla do silniční dopravy zavedena záznamová zařízení;
vzhledem k tomu, že je s ohledem na změny stanovené dále žádoucí sjednotit kvůli přehlednosti všechna použitelná ustanovení do jediného textu, a proto má být nařízení Rady (EHS) č. 1463/70 zrušeno; že by však výjimka stanovená v čl.
3 odst. 1 pro určitou přepravu osob měla zůstat po určitou dobu v platnosti;
vzhledem k tomu, že však používáním záznamového zařízení, které zaznamenává časové úseky uvedené v nařízení (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě [6], může být účinně kontrolováno dodržování sociálních předpisů;
vzhledem k tomu, že povinnost užívat toto záznamové zařízení může být uložena pouze pro vozidla registrovaná v členských státech; že kromě toho mohou být některá z těchto vozidel bez obtíží vyloučena z oblasti působnosti tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly být na základě zmocnění Komise oprávněny udělovat ve vyjímečných případech určitým vozidlům výjimky z tohoto nařízení; že v naléhavých případech by mělo být možné udělovat na omezenou dobu tyto výjimky bez předchozího zmocnění Komisí;
vzhledem k tomu, že pro zajištění účinné kontroly musí zařízení fungovat spolehlivě, snadno se používat a musí být sestrojeno tak, aby co nejvíce omezovalo všechny možnosti podvodného užívání; že proto musí záznamové zařízení poskytovat zejména na samostatných záznamových listech každého řidiče dostatečně přesný a snadno čitelný záznam různých časových úseků;
vzhledem k tomu, že automatické zaznamenávání dalších údajů o jízdě vozidla, např. rychlosti a ujeté vzdálenosti, podstatně přispěje k bezpečnosti silničního provozu a k rozumnému řízení vozidla a že se proto zdá účelné zajistit rovněž, aby zařízení zaznamenávalo rovněž tyto údaje;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit normy Společenství pro konstrukci a montáž záznamového zařízení a zavést postup pro EHS schvalování typu, aby byly vyloučeny překážky při registrování vozidel vybavených tímto záznamovým zařízením, jejich uvádění do provozu nebo užívání, nebo při používání tohoto zařízení;
vzhledem k tomu, že v případě odlišných stanovisek členských států ohledně případů EHS schvalování typu má být Komise zmocněna spory rozhodovat, jestliže je dotčené státy nemohou urovnat ve lhůtě šesti měsíců;
vzhledem k tomu, že by k uplatňování tohoto nařízení a k zamezení zneužívání přispělo, aby byly řidičům na jejich žádost vydávány kopie jejich záznamových listů;
vzhledem k tomu, že pro dosažení výše uvedených cílů kontroly doby práce a odpočinku je nezbytné, aby zaměstnavatelé a řidiči měli odpovědnost za dohled nad správnou činnosti zařízení a aby s patřičnou pečlivostí vykonávali předepsané činnosti;
vzhledem k tomu, že ustanovení o počtu záznamových listů, které musí mít řidič u sebe, musí být změněno v důsledku nahrazení pružného týdne pevným týdnem;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobování technických předpisů stanovených v přílohách tohoto nařízení; že pro usnadnění provádění opatření nezbytných k tomuto účelu má být stanoven postup, kterým bude zajištěna úzká spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci poradního výboru;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby se členské státy navzájem informovaly o zjištěných porušeních tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že v zájmu spolehlivého a správného fungování zařízení je vhodné stanovit jednotné podmínky pro pravidelné kontroly a zkoušky, kterým má toto zařízení po zabudování podléhat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Zásady a oblast působnosti
Článek 1
Záznamové zařízení ve smyslu tohoto nařízení musí s ohledem na svou konstrukci, montáž, užívání a zkoušení vyhovovat požadavkům tohoto nařízení včetně příloh I a II.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení platí definice stanovené v článku 1 nařízení (EHS) č. 3820/85.
Článek 3
1. Záznamové zařízení musí být zabudováno a užíváno ve vozidlech, která jsou registrována v členském státě a používána pro silniční přepravu cestujících nebo zboží, s výjimkou vozidel uvedených v článku 4 a v čl. 14 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3820/85.
2. Členské státy mohou z působnosti tohoto nařízení vyjmout vozidla uvedená v čl. 13 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3820/85. Členské státy uvědomí Komisi o všech výjimkách udělených podle tohoto odstavce.
3. Členské státy mohou po zmocnění Komisí vyjmout z působnosti tohoto nařízení vozidla užívaná pro přepravu uvedenou v čl. 13 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85. Mohou v naléhavých případech dočasně vyjímat z působnosti tohoto nařízení na dobu nepřesahující 30 dní, což musí neprodleně oznámit Komisi. Komise oznámí ostatním členským státům všechny výjimky udělené podle tohoto odstavce.
4. V oblasti vnitrostátní přepravy mohou členské státy požadovat zabudování a užívání záznamového zařízení v souladu s tímto nařízením pro všechna vozidla, pro která nejsou zabudování a užívání požadovány podle odstavce 1.
KAPITOLA II
Schválení typu
Článek 4
Každou žádost o EHS schválení typu záznamového zařízení nebo vzoru záznamového listu spolu s náležitou dokumentací podává výrobce nebo jeho zmocněnec členskému státu.
Žádost pro každý typ záznamového zařízení nebo typ vzoru záznamového listu smí být podána jen jednomu členskému státu.
Článek 5
Členský stát udělí EHS schválení typu pro každý typ záznamového zařízení nebo každý vzor záznamového listu, pokud odpovídají požadavkům stanoveným v příloze I tohoto nařízení a pokud je členský stát schopen kontrolovat, že se vyráběné typy shodují se schváleným typem.
Úpravy nebo doplňky ke schválenému typu musí být dodatečně schváleny členským státem, který schválil původní typ.
Článek 6
Členské státy přidělí žadateli ke každému typu záznamového zařízení nebo vzoru záznamového listu, které schvalují podle článku 5, schvalovací značku EHS v provedení stanoveném v příloze II.
Článek 7
Příslušné orgány členského státu, jimž byla podána žádost o schválení typu záznamového zařízení nebo vzoru záznamového listu, zašlou orgánům ostatních členských států do jednoho měsíce kopii osvědčení o schválení ke každému typu záznamového zařízení nebo vzoru záznamového listu doplněnou kopií příslušné dokumentace, nebo jim případně sdělí odmítnutí schválení; v případě odmítnutí sdělí důvody takového rozhodnutí.
Článek 8
1. Jestliže členský stát, který udělil EHS schválení typu podle článku 5, zjistí, že záznamová zařízení nesoucí schvalovací značku EHS, kterou tento členský stát přidělil, neodpovídají typu, který schválil, učiní nezbytná opatření, aby byla zajištěna shoda vyráběných typů se schváleným typem.
V případě nutnosti smí zrušit EHS schválení typu.
2. Členský stát, který udělil EHS schválení typu, toto schválení zruší, jestliže se typově schválené záznamové zařízení nebo záznamový list neshodují s tímto nařízením nebo jeho přílohami nebo vykazují-li při používání závadu všeobecné povahy, v důsledku které nejsou vhodné pro zamýšlený účel.
3. Jestliže je členský stát, který udělil EHS schválení typu, informován jiným členským státem o jednom z případů uvedených v odstavcích 1 a 2, přijme po konzultaci s tímto státem rovněž opatření stanovená v těchto odstavcích, s výhradou odstavce 5.
4. Členský stát, který zjistil některý z případů uvedených v odstavci 2, smí zakázat až do odvolání uvádění záznamových zařízení nebo záznamových listů na trh a do provozu.
Smí tak učinit rovněž v případech uvedených v odstavci 1 u záznamových zařízení nebo záznamových listů, které byly vyjmuty z EHS prvotního ověření, jestliže je výrobce neuvede po upozornění do souladu se schváleným typem nebo s požadavky tohoto nařízení.
V každém případě se příslušné orgány členských států informují o do jednoho měsíce sebe navzájem a Komisi o odebrání EHS schválení typu nebo o jiných opatřeních učiněných podle odstavců 1, 2 a 3 a uvedou důvody těchto opatření.
5. Jestliže členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá existenci případů uváděných v odstavcích 1 a 2, o kterých byl informován, usilují dotčené členské státy o urovnání sporu a průběžně o této skutečnosti informují Komisi.
Jestliže rozhovory mezi členskými státy nevedou k dohodě do čtyř měsíců ode dne oznámení podle odstavce 3, přijme Komise po konzultaci s odborníky ze všech členských států a po zvážení všech souvisejících činitelů, např. v hospodářském a technickém ohledu, do šesti měsíců rozhodnutí, které bude sděleno zároveň zúčastněným i ostatním členským státům.
Komise stanoví pro každý případ lhůtu pro provedení svého rozhodnutí.
Článek 9
1. Žadatel o EHS schválení typu vzoru záznamového listu musí ve své žádosti uvést typ nebo typy záznamového zařízení, na kterých bude tento list používán, a musí dodat k provedení zkoušek listu vhodné zařízení takového typu nebo takových typů.
2. Příslušné orgány každého členského státu vyznačí na osvědčení o schválení vzoru záznamového listu typ nebo typy záznamového zařízení, na nichž smí být list tohoto vzoru používán.
Článek 10
Členský stát nesmí odmítnout zaregistrovat vozidlo vybavené záznamovým zařízením ani nesmí zakázat používání tohoto vozidla z důvodů souvisejících s tímto zařízením, jestliže je zařízení opatřeno schvalovací značkou uvedenou v článku 6 a montážním štítkem uvedeným v článku 12.
Článek 11
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odebrání schválení typu záznamového zařízení nebo vzoru záznamového listu učiněné na základě tohoto nařízení musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí je oznámeno dotčené osobě současně s poučením o opravných prostředcích, které má podle platných právních předpisů k dispozici a o lhůtách pro jejich uplatnění.
KAPITOLA III
Montáž a kontrola
Článek 12
1. Montáž a opravy záznamových zařízení jsou oprávněni provádět pouze pracovníci nebo dílny schválené pro tento účel příslušnými orgány členských států, přičemž tyto orgány mohou před tímto schválením zjistit názory zúčastněných výrobců.
2. Schválený pracovník nebo dílna opatří plombu zvláštní značkou.
Příslušné orgány každého členského státu vedou evidenci používaných značek.
3. Příslušné orgány členských států si vzájemně vyměňují seznamy schválených pracovníků nebo dílen a předávají si kopie používaných značek.
4. Skutečnost, že zabudování záznamového zařízení bylo provedeno v souladu s požadavky tohoto nařízení, se potvrzuje připevněním montážního štítku za podmínek stanovených v příloze I.
KAPITOLA IV
Používání zařízení
Článek 13
Zaměstnavatel a řidiči odpovídají za správné fungování a používání zařízení.
Článek 14
1. Zaměstnavatel vydá řidičům dostatečný počet záznamových listů s ohledem na individuální povahu těchto listů, na dobu trvání přepravy a na nutnost nahradit listy poškozené nebo odebrané kontrolorem.
Zaměstnavatel smí vydat řidičům pouze listy schváleného vzoru vhodné pro použití v zařízení zabudovaném ve vozidle.
2. Podnik uchovává záznamové listy v řádném stavu nejméně jeden rok po jejich použití a na žádost dotyčného řidiče mu vydá jejich kopie.
Listy musí být předloženy nebo vydány na žádost kontrolora.
Článek 15
1. Řidiči nesmějí používat ušpiněné nebo poškozené záznamové listy.
Listy musí být proto vhodným způsobem chráněny.
V případě poškození listu, který obsahuje záznamy, připojí řidiči poškozený list k listu rezervnímu použitému jako jeho náhrada.
2. Řidiči používají záznamové listy každý den, kdy řídí, od okamžiku, kdy převezmou vozidlo.
Záznamový list nesmí být vyjmut před koncem denní pracovní doby, pokud není jeho vyjmutí jinak povoleno.
Žádný záznamový list nesmí být používán po dobu delší, než pro kterou je určen.
Jestliže v důsledku svého vzdálení se od vozidla nemůže řidič používat zařízení zabudované do vozidla, zaznamená čitelně a bez zašpinění listu časové úseky podle odst. 3 druhé odrážky písm. b), c) a d) ručně, automatickým záznamem nebo jinými prostředky.
Nachází-li se ve vozidle více než jeden řidič, mění řidiči záznamové listy tak, aby informace uvedené v příloze I kapitole II odst. 1 až 3 byly zaznamenány na záznamovém listu řidiče, který v danou dobu skutečně řídil.
3. Řidič musí
- zajistit, aby doba zaznamenaná na listu souhlasila s úředním časem v zemi registrace vozidla,
- s přepínacím mechanismem zacházet tak, aby časové úseky byly zaznamenány odděleně, zřetelně a takto: a) pod značkou
+++++ TIFF +++++ : doba řízení; b) pod značkou
+++++ TIFF +++++ : všechny ostatní doby práce;
c) pod značkou +++++ TIFF +++++
: ostatní dobu pracovní pohotovosti, tj. - čekací dobu, tj. dobu, během které musí řidiči zůstat na svém pracovním místě pouze proto, aby vyhověli případným požadavkům na zahájení nebo znovuzahájení řízení nebo na provedení jiné práce,
- doba strávenou během jízdy vedle řidiče,
- dobu strávenou během jízdy na lůžku ve spací kabině, d) pod značkou
+++++ TIFF +++++ : přerušení práce a denní doby odpočinku.
4. Každý členský stát smí povolit, aby všechny doby podle odst. 3 druhé odrážky písm. b) a c) byly na záznamových listech používaných ve vozidlech registrovaných na jeho území zaneseny pod značkou +++++ TIFF +++++ .
5. Každý člen osádky zapíše na svůj záznamový list tyto informace:
a) na začátku používání listu své příjmení a jméno;
b) datum a místo začátku a konce použití listu;
c) registrační značka vozidla nebo vozidel, ke kterým byl řidič přidělen po dobu používání listu;
d) stav počitadla ujetých kilometrů
- na začátku první jízdy zaznamenané na listu,
- na konci poslední jízdy zaznamenané na listu,
- při změně vozidla během pracovního dne (stav počitadla v dosavadním vozidle a stav počitadla v nově přiděleném vozidle);
e) případně dobu, kdy dojde ke výměně vozidla.
6. Zařízení musí být zkonstruováno tak, aby kontroloři mohli po případném otevření zařízení přečíst záznamy týkající se devíti hodin předcházejících hodinu kontroly, aniž by se list poškodil nebo zašpinil.
Dále musí být zařízení konstruováno tak, aby bylo možné bez otevření skřínky ověřovat, že se provádějí záznamy.
7. Řidič musí být schopen kdykoliv na žádost kontrolora předložit záznamové listy z běžného týdne a v každém případě z posledního dne předchozího týdne, v němž řídil.
Článek 16
1. Jestliže dojde k poruše nebo vadné činnosti zařízení, musí je zaměstnavatel nechat opravit schváleným pracovníkem nebo dílnou, jakmile to okolnosti dovolí.
Je-li vozidlo neschopné vrátit se zpět do provozovny do jednoho týdne ode dne poruchy nebo objevení vadné činnosti, musí být oprava provedena během cesty.
Členské státy mohou v rámci článku 19 stanovit, že příslušné orgány mohou zakázat užívání vozidla, pokud porucha nebo vadná činnost nebyly opraveny v souladu s prvním a druhým pododstavcem.
2. Po dobu poruchy nebo vadné činnosti zařízení uvedou řidiči na záznamovém listu nebo na zvláštním připojeném listu všechny údaje o různých časových úsecích, které nejsou zařízením správně zaznamenány.
KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 17
Změny nezbytné k přizpůsobení příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 18.
Článek 18
1. Zřizuje se výbor pro přizpůsobení tohoto nařízení technickému pokroku, dále jen "výbor". Skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
3. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
4. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá kvalifikovanou většinou v souladu s čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
5. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 19
1. Členské státy přijmou včas po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení.
Tyto předpisy musí mimo jiné zahrnovat organizaci, postupy a prostředky pro kontrolu dodržování tohoto nařízení, jakož i sankce v případě jeho porušení.
2. Členské státy si poskytují vzájemnou pomoc při uplatňování tohoto nařízení a kontrole jeho dodržování.
3. V rámci této vzájemné pomoci si příslušné orgány členských států pravidelně zasílají veškeré dostupné informace týkající se
- porušování tohoto nařízení nerezidenty těchto států a sankcí uložených za taková porušení,
- sankcí uložených členským státem rezidentům za taková porušení spáchaná na území jiných členských států.
Článek 20
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1463/70.
Ustanovení čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení však zůstává použitelné do 31. prosince 1989 pro vozidla a řidiče zaměstnané v pravidelné mezinárodní přepravě cestujících, pokud vozidla užívaná pro tuto přepravu nejsou vybavena záznamovým zařízením podle tohoto nařízení.
Článek 21
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 29. září 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Rozhodnutí Rady
ze dne 20. ledna 1986,
kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. června 1982 o vyhotovování celních prohlášení pomocí počítače nebo jiných automatických tiskáren
(86/6/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. června 1982 o vyhotovování celních prohlášení pomocí počítače nebo jiných automatických tiskáren může Společenství přijmout s okamžitým účinkem,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. června 1982 o vyhotovování celních prohlášení pomocí počítače nebo jiných automatických tiskáren se přijímá jménem Společenství s okamžitým účinkem.
Znění doporučení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo doporučení uvedené v článku 1 s okamžitým účinkem.
Rozhodnutí Rady
ze dne 20. ledna 1986,
kterým se schvaluje uzavření Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Kanady o spoluprácí v oblasti výzkumu a vývoje fúze Komisí
(86/28/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Komise dokončila jednání v souladu se směrnicemi Rady a navrhuje uzavření Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Kanady o spolupráci v oblasti výzkumu a vývoje fúze;
vzhledem k tomu, že toto uzavření memoranda o porozumění Komisí je třeba schválit,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Uzavření Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Kanady o spolupráci v oblasti výzkumu a vývoje fúze Komisí se schvaluje.
Znění Memoranda o porozumění se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. února 1986
o seznamu zařízení v Maroku schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/65/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízení ve třetích zemích mohou být schválena k vývozu čerstvého masa do Společenství pouze tehdy, pokud splňují všeobecné a zvláštní podmínky stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že na základě první inspekce nebyla posouzena uspokojivě žádná zařízení a rozhodnutí Komise 84/325/EHS [3] zakázalo členským státům na úrovni Společenství dovoz čerstvého masa ze zařízení v Maroku, zatímco těm členským státům, jejichž vnitrostátní právní předpisy to povolují, umožňuje nepřerušit po dobu sedmi měsíců stávající obchodní toky se zařízeními navrženými marockými úřady;
vzhledem k tomu, že další inspekce provedená podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o provádění veterinárních kontrol na místě v rámci dovozu skotu a prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [4] ukázala, že úroveň hygieny v jednom zařízení se zlepšila a může být považována za uspokojující;
vzhledem k tomu, že za těchto okolností může být toto zařízení zahrnuto do seznamu zařízení schválených k vývozu do Společenství, a rozhodnutí 84/325/EHS tudíž musí být zrušeno;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedeného v příloze podléhá dalším relevantním předpisům a obecným ustanovením Smlouvy; že zejména dovoz z třetích zemí a odesílání určitých druhů masa, jako například masa obsahujícího rezidua některých látek, na které se ještě nevztahují harmonizovaná pravidla Společenství, do ostatních členských států, nadále podléhají hygienickým předpisům dovážejícího členského státu a obecným ustanovením Smlouvy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. února 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3419/83 za účelem rozšíření seznamu výrobků pocházejících z Rumunska, které jsou liberalizovány na úrovni Společenství
(86/68/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 453/84 ze dne 21. února 1984, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3419/83 za účelem rozšíření seznamu výrobků pocházejících z Rumunska, které jsou liberalizovány na úrovni Společenství, a zejména na článek 2 uvedeného nařízení [1],
vzhledem k tomu, že Smíšený výbor zřízený Dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rumunskou socialistickou republikou ze dne 28. července 1980 [2] zasedal ve dnech 9. a 10. prosince 1985 v Bruselu; že po skončení své práce doporučil mimo jiné zařadit nové výrobky do přílohy nařízení Rady (EHS) č. 3419/83 ze dne 14. listopadu 1983 o některých prováděcích pravidlech k dohodě mezi Společenstvím a Rumunskem o obchodu s průmyslovými výrobky [3];
vzhledem k tomu, že po projednání jednotlivých aspektů opatření, která doporučil Smíšený výbor, by se mělo přikročit k jejich realizaci s přihlédnutím k čl. 3 odst. 1 Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rumunskou socialistickou republikou o obchodu s průmyslovými výrobky [4],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Výrobky uvedené v příloze tohoto nařízení se vkládají do přílohy nařízení (EHS) č. 3419/83.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1986.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 24. března 1986,
kterým se jménem Společenství přijímá příloha F 2 Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů
(86/103/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 75/199/EHS [1] uzavřelo Společenství Mezinárodní úmluvu o zjednodušení a sladění celních režimů;
vzhledem k tomu, že Společenství může přijmout přílohu F 2 o předpracování zboží pro domácí spotřebu;
vzhledem k tomu, že by však přijetí mělo být spojeno s určitými výhradami zohledňujícími specifické požadavky celní unie a současný stav sladění celních předpisů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Příloha F2 o přepracování zboží pro domácí spotřebu Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů se přijímá jménem Společenství s obecnou výhradou a výhradou k doporučené praxi 7.
Znění přílohy se společně s výhradami připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu, která je zmocněna oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo přílohu uvedenou v článku 1 [2] s výhradami uvedenými v tomtéž článku.
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. března 1986,
kterým se stanoví metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevného plemenného skotu
(86/130/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 6 odst. 1 první odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 6 odst.
1 první odrážka směrnice 77/504/EHS stanoví, že by Komise měla postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty skotu;
vzhledem k tomu, že metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty skotu, které již členské státy používají, jsou velice podobné;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné sjednotit pravidla těchto metod, aby jejich výsledky byly srovnatelnější;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevného plemenného skotu jsou metody stanovené v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. března 1986,
kterým se mění rozhodnutí 83/471/EHS o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
(86/131/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 83/471/EHS [2] ve znění rozhodnutí 84/375/EHS [3] stanoví prováděcí pravidla pro kontroly na místě, které provádí Kontrolní výbor Společenství uvedený v článku 5 nařízení (EHS) č. 1208/81;
vzhledem k tomu, že s ohledem na rozšíření Společenství a na získané zkušenosti je nutné tato pravidla změnit, zejména pokud jde o složení Kontrolního výboru a četnost kontrol na místě; že je proto vhodné změnit rozhodnutí 83/471/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 83/471/EHS se mění takto:
1. V čl.
2 odst. 1 druhém pododstavci se slova "v oblasti klasifikace jatečně upravených těl a stanovování tržních cen" nahrazují slovy "v oblasti klasifikace jatečně upravených těl, stanovování tržních cen a intervenčních opatření".
2. Čl. 2 odst. 2 se mění takto:
a) v první větě se slova "šest členů" nahrazují slovy "devět členů";
b) v první odrážce se slova "dva odborníci Komise" nahrazují slovy "tři odborníci Komise";
c) čtvrtá odrážka zrušuje;
d) vkládá se nová odrážka, která zní:
"— tři odborníci z jiných členských států."
3. V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Kontroly na místě se provádějí v každém členském státě nejméně jednou za dva roky případně mohou následovat i další kontrolní návštěvy.
V případě kontrolních návštěv může být počet členů výboru menší.
Komise po konzultaci členských států stanoví program kontrolních návštěv.
Zástupci navštíveného členského státu se mohou účastnit dalších kontrol."
4. V čl. 3 odst. 4 se slova "nejpozději tři týdny před každou kontrolní návštěvou" nahrazují slovy "co nejdříve před každou kontrolní návštěvou".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 6. května 1986
o přistoupení Evropského hospodářského společenství k Dohodě o dočasném použití s osvobozením od cla u lékařských, chirurgických a laboratorních zařízení určených k bezúplatnému zapůjčení nemocnicím a jiným zdravotnickým zařízením k diagnostickým a terapeutickým účelům
(86/181/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že články 1 a 2 Dohody o dočasném použití s osvobozením od cla u lékařských, chirurgických a laboratorních zařízení určených k bezúplatnému zapůjčení nemocnicím a jiným zdravotnickým zařízením k diagnostickým a terapeutickým účelům vypracované z podnětu Rady Evropy stanoví, že každá smluvní strana poskytne veškeré možné úlevy pro dočasné použití s osvobozením od cla u těch zařízení, která jí budou dána k dispozici jinou smluvní stranou;
vzhledem k tomu, že každá odchylka od společného celního sazebníku, ať již všeobecná, nebo smluvní, spadá do pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že vstupem dodatkového protokolu, díky němuž se Společenství stává smluvní stranou uvedené dohody, v platnost může Společenství tuto pravomoc vykonávat; že odchylky, které stanoví tato dohoda, jsou již stanoveny v pravidlech Společenství týkajících se dočasného použití;
vzhledem k tomu, že Společenství by se proto mělo stát smluvní stranou této dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Přistoupení Společenství k Dohodě o dočasném použití s osvobozením od cla u lékařských, chirurgických a laboratorních zařízení určených k bezúplatnému zapůjčení nemocnicím a jiným zdravotnickým zařízením k diagnostickým a terapeutickým účelům se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. května 1986
o zřízení Poradního výboru pro šíření zemědělských informací
(86/200/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že koordinace úsilí v oblasti šíření odborných zemědělských poznatků stanovená v článku 41 Smlouvy může být uskutečňována účinněji prostřednictvím spolupráce mezi Komisí a dotyčnými vnitrostátními odborníky v rámci výboru odborníků;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem by měl být zřízen Poradní výbor pro šíření zemědělských informací, ve kterém jsou zastoupeny zemědělské poradenské služby členských států,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro šíření zemědělských informací (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Výbor se skládá z vedoucích zemědělských poradenských služeb členských států, každému z nich je nápomocen jeden odborník v oblasti šíření informací.
2. Vedoucí poradenské služby může být na jakémkoli zasedání nahrazen členem své služby, který je odborníkem v oblasti projednávané na uvedeném zasedání.
Článek 3
Zástupce Komise předsedá všem zasedáním výboru.
Komise také zajistí sekretariát výboru.
Článek 4
Výbor může být konzultován Komisí o nejúčinnějších prostředcích pro
a) zlepšení praktické účinnosti seznamu projektů zemědělského výzkumu ve Společenství (AGREP) a zemědělské databáze FAO/EHS (EUR-AGRIS);
b) poskytování Komisi ve spojení se Stálým výborem pro zemědělský výzkum všech příslušných informací o zemědělských problémech a problémech týkajících se hospodaření, jejichž řešení je pro příští rozvoj společné zemědělské politiky určující;
c) přenos všech důležitých výsledků výzkumných programů Společenství ve srozumitelném jazyku pro poradenské služby a pro zemědělce;
d) je-li to nezbytné, zlepšení obsahu, metod provádění a účinnosti opatření strukturální politiky v kterékoliv dané oblasti nebo regionu Společenství;
e) sdělování všech důležitých informací o ostatních příslušných aspektech společné zemědělské politiky osobám pracujícím v zemědělství v rámci celého Společenství.
Článek 5
1. Funkční období členů výboru je tříleté a mohou být jmenováni opakovaně.
2. Po uplynutí tříletého období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo znovu jmenováni.
3. Před uplynutím tříletého období končí funkční období člena odstoupením nebo smrtí.
Může být rovněž ukončeno, pokud poradenská služba, kterou člen zastupuje, požádá o jeho nahrazení.
V každém případě dotyčná poradenská služba jmenuje po konzultaci s Komisí osobu, která takového člena nahradí pro zbývající část uvedeného funkčního období.
4. Výkon funkcí není odměňován.
5. Seznam členů výboru zveřejní pro informaci Komise v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Výbor může zřizovat pracovní skupiny, které mu jsou nápomocny při plnění jeho úkolů.
Výbor svolává Komise, je-li to nezbytné.
Zástupci dotčených útvarů Komise se účastní zasedání výboru a jeho pracovních skupin.
Článek 7
1. O otázkách projednávaných výborem se nehlasuje.
2. Požaduje-li Komise stanovisko výboru, může stanovit lhůtu pro jeho předložení.
3. Názory vyjádřené různými zastoupenými poradenskými službami se zahrnou do zápisu ze zasedání předávaného Komisi.
4. Je-li stanovisko přijato ve výboru jednomyslně, vypracuje výbor společné závěry a připojí je k zápisu ze zasedání.
Článek 8
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, členové výboru jsou povinni nevyzrazovat informace, které se dozvědí v rámci činnosti výboru, pokud je zástupce Komise upozorní, že se vyžádané stanovisko týká záležitosti důvěrné povahy.
V takových případech se mohou zasedání účastnit pouze členové výboru a zástupci dotyčných útvarů Komise.
Článek 9
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dne 12. května 1986.
Rozhodnutí Rady
ze dne 9. června 1986
o přistoupení Společenství k mezinárodní úmluvě na ochranu tuňáků v Atlantiku, ve znění protokolu připojeného k závěrečnému aktu konference zplnomocněných zástupců smluvních států úmluvy, podepsaného v Paříži dne 10. července 1984
(86/238/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že pro obhospodařování a ochranu vysoce stěhovavých druhů živočichů v Atlantiku a přilehlých mořích jsou nezbytné mezinárodní předpisy;
vzhledem k tomu, že pro tento účel byla dne 14. května 1966 podepsána mezinárodní úmluva na ochranu tuňáků v Atlantiku a vstoupila v platnost dnem 21. května 1969;
vzhledem k tomu, že dne 10. června 1984, na závěr konference zplnomocněných zástupců, smluvní státy mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku podepsaly závěrečný akt, ke kterému je připojen protokol o změně úmluvy s cílem umožnit přistoupení Společenství k uvedené úmluvě;
vzhledem k tomu, že protokol musí být schválen, ratifikován nebo přijat všemi smluvními stranami úmluvy;
vzhledem k tomu že protokol vstupuje v platnost třicátým dnem následujícím po uložení poslední schvalovací, ratifikační nebo přijímací listiny u generálního ředitele Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství;
vzhledem k tomu že Společenství musí přistoupit k úmluvě, aby bylo smluvní stranou ode dne vstupu v platnost protokolu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přistoupení Evropského hospodářského společenství k úmluvě na ochranu tuňáků
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. června 1986,
kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. června 1982 o používání kódu pro označování druhů dopravy
(86/257/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. června 1982 o používání kódu pro označování druhů dopravy může Společenství přijmout s výhradou některých podmínek používání;
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. června 1982 o používání kódu pro označování druhů dopravy se přijímá jménem Společenství s výhradou některých podmínek používání.
Znění doporučení a podmínky jeho používání se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady oznámí sekretariátu Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo doporučení uvedené v článku 1 s výhradou určitých podmínek používání.
ze dne 12. června 1986 o uzavření Protokolu k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států z roku 1979 o dlouhodobém financování programu spolupráce při monitorování a vyhodnocování dálkového přenosu látek znečišťujících ovzduší v Evropě (EMEP) (86/277/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 81/462/EHS [3] Společenství schválilo Úmluvu o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států;
vzhledem k tomu, že program spolupráce při monitorování a vyhodnocování dálkového přenosu látek znečišťujících ovzduší v Evropě (EMEP), který má být realizován v rámci uvedené úmluvy, je hlavním prostředkem získávání informací o množstvích látek znečišťujících ovzduší vypouštěných a případně přenášených přes hranice států;
vzhledem k tomu, že dne 24. května 1984 byla Komise pověřena, aby se jménem Společenství účastnila jednání o Protokolu o dlouhodobém financování EMEP k uvedené úmluvě;
vzhledem k tomu, že jednání vyústila v přijetí konečného znění protokolu a ve stanovení klíče pro rozdělování nákladů na program EMEP;
vzhledem k tomu, že protokol byl v souladu s zmocněním Rady ze dne 25. září 1984 podepsán Společenstvím dne 28. září 1984 na druhém zasedání výkonného orgánu úmluvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Protokol k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států z roku 1979 o dlouhodobém financování programu spolupráce při monitorování a vyhodnocování dálkového přenosu látek znečišťujících ovzduší
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. května 1986,
kterým se mění rozhodnutí 83/218/EHS, pokud jde o seznam zařízení v Rumunsku schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/289/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [3], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85, a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení v Rumunsku schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl původně stanoven rozhodnutím Komise 83/218/EHS [4] naposledy pozměněným rozhodnutím 85/512/EHS [5];
vzhledem k tomu, že rutinní kontrola podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o provádění kontrol na místě při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa z třetích zemí [6] odhalila, že hygienická úroveň některých zařízení se od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že tatáž kontrola ukázala, že další zařízení vyhovuje podmínkám článku 2 směrnice 77/96/EHS; že tomuto zařízení může být schváleno pro provádění vyšetření na přítomnost svalovce v čerstvém vepřovém mase;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba změnit seznam zařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 83/218/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. července 1986,
kterým se mění rozhodnutí 83/384/EHS, pokud jde o seznam zařízení v Austrálii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/389/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [3], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85, a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení v Austrálii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl původně sestaven rozhodnutím Komise 83/384/EHS [4] naposledy pozměněným rozhodnutím 86/251/EHS [5];
vzhledem k tomu, že rutinní kontrolou podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o provádění kontrol na místě při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [6] bylo odhaleno, že hygienická úroveň některých zařízení se od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že seznam zařízení by tudíž měl být pozměněn;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 83/384/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. července 1986,
kterým se mění rozhodnutí 81/713/EHS, pokud jde o seznam zařízení v Brazílii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/391/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam brazilských zařízení schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl původně vypracován v rozhodnutí Komise 81/713/EHS [3] naposledy pozměněném rozhodnutím 86/53/EHS [4];
vzhledem k tomu, že rutinní kontrolou podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o kontrolách na místě prováděných v rámci režimu použitelného pro dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5] bylo odhaleno, že se hygienická úroveň některých zařízení od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že je proto třeba seznam zařízení změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 81/713/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. července 1986,
kterým se mění rozhodnutí 81/91/EHS, pokud jde o seznam zařízení v Argentině schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/392/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení v Argentině schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl původně stanoven rozhodnutím Komise ze dne 25. listopadu 1980. Uvedený seznam byl změněn a zveřejněn rozhodnutím 81/91/EHS [3], naposledy pozměněným rozhodnutím 86/294/EHS [4];
vzhledem k tomu, že rutinní kontrolou podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o kontrolách na místě prováděných v rámci režimu použitelného pro dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5], bylo odhaleno, že se hygienická úroveň některých zařízení od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že by proto měl být seznam zařízení změněn;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 81/92/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. července 1986,
kterým se stanoví vzor potvrzení o původu pro čistokrevný plemenný skot a údaje, které v potvrzení mají být uvedeny
(86/404/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na článek 5 a čl.
6 odst. 1 pátou odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě článku 5 směrnice 77/504/EHS má Komise postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit vzor potvrzení, jež může provázet čistokrevný plemenný skot při obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě čl. 6 odst. 1 páté odrážky uvedené směrnice má Komise postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit údaje, které mají být obsaženy v potvrzení o původu, jež může provázet čistokrevný plemenný skot při obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že potvrzení není třeba vystavit, jsou-li údaje uvedené v tomto rozhodnutí již uvedeny v průvodní dokumentaci čistokrevného plemenného skotu při obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Potvrzení o původu pro čistokrevný plemenný skot musí obsahovat tyto údaje:
- vydávající subjekt,
- název plemenné knihy,
- číslo zápisu v plemenné knize,
- den vystavení,
- systém identifikace,
- označení,
- datum narození,
- plemeno,
- pohlaví,
- jméno a adresa chovatele,
- jméno a adresa majitele, - původ
+++++ TIFF +++++
2. Výsledky testů výkonnosti a výsledky stanovení genetické hodnoty zvířete, jeho rodičů a prarodičů, s údajem o původu, musí být zřetelně uvedeny a obsaženy v potvrzení nebo přiloženy k němu.
Článek 2
Údaje podle článku 1 mohou být uvedeny:
1. v potvrzení o původu podle vzoru v příloze;
2. v průvodní dokumentaci příslušného čistokrevného plemenného skotu. V takovém případě musí příslušné orgány vyvážejícího členského státu potvrdit, že údaje podle článku 1 jsou v dokumentaci obsaženy, touto poznámkou:
"Níže podepsaný potvrzuje, že přiložené doklady obsahují údaje podle článku 1 rozhodnutí Komise 86/404/EHS."
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 31. července 1986
o seznamu zařízení v Argentině schválených pro dovoz masných výrobků do Společenství
(86/414/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 17 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle čl.
17 odst. 1 směrnice 77/99/EHS musejí být stanoveny seznamy zařízení ve třetích zemích schválených pro dovoz masa do Společenství; že tato zařízení musejí vyhovovat podmínkám stanoveným v příloze uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že Argentina zaslala seznam zařízení oprávněných vyvážet do Společenství plně tepelně zpracované hovězí maso v konzervách a zmrazené vařené hovězí maso, které bylo zahříváno na teplotu v jádru nejméně 80 °C;
vzhledem k tomu, že šetření provedená Společenstvím na místě ukázala, že hygienická úroveň některých z těchto zařízení je dostatečná; že mohou být tudíž zapsány do prvního seznamu zařízení vypracovaného podle čl. 17 odst. 1 uvedené směrnice, z nichž lze povolit dovoz masných výrobků;
vzhledem k tomu, že případ jiných zařízení navržených Argentinou je nutno znovu prozkoumat na základě dalších informací o jejich hygienické úrovni a jejich možnostem rychle se přizpůsobit právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že do té doby a aby se zabránilo náhlému přerušení stávajících obchodních toků, lze těmto zařízením dočasně povolit pokračovat ve vývozu masných výrobků do těch členských států, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že bude tudíž nutné přezkoumat a v případě nutnosti pozměnit toto rozhodnutí s ohledem na opatření nebo provedená zlepšení přijatá za tím účelem;
vzhledem k tomu, že se toto rozhodnutí zakládá na stávajících pravidlech Společenství pro dovoz ze třetích zemí; že bude proto nutné toto rozhodnutí přezkoumat, jakmile výše uvedená pravidla budou změněna nebo rozšířena;
17 odst. 1 směrnice 77/99/EHS nesmějí být ustanovení jinak používaná členskými státy pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí příznivější než ustanovení pro obchod uvnitř Společenství; že v tomto ohledu se na dovoz masných výrobků ze zařízení uvedených na seznamu v příloze tohoto rozhodnutí nadále vztahují jiné veterinární předpisy, zejména s ohledem na choroby zvířat, jakož i všeobecná ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy mohou povolovat dovoz masných výrobků z Argentiny pouze ze zařízení uvedených v příloze a v souladu s přílohou.
2. Pokud do 1. března 1987 nepadne opačné rozhodnutí, mohou však členské státy do 28. února 1987 nadále povolovat dovoz masných výrobků pocházejících ze zařízení v příloze neuvedených, které ale byly 24. února 1986 argentinskými orgány úředně uznány a navrženy.
Komise zašle členským státům seznam těchto zařízení.
3. Masné výrobky uvedené v odstavci 1 musejí být zhotoveny z čerstvého masa pocházejícího ze zařízení schválených ve shodě s požadavky směrnice Rady 64/433/EHS [3] nebo směrnice Rady 72/462/EHS [4].
4. Dovážené zboží ze zařízení uvedených v odstavci 1 podléhá nadále jinde stanoveným veterinárním předpisům, zejména s ohledem na choroby zvířat.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. srpna 1986.
Článek 3
Toto rozhodnutí se přezkoumá a případně pozmění do 1. března 1987.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 1. srpna 1986,
kterým se mění rozhodnutí 83/402/EHS, pokud jde o seznam zařízení na Novém Zélandu schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/432/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení na Novém Zélandu schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl poprvé sestaven rozhodnutím Komise 83/402/EHS [3] naposledy pozměněném rozhodnutím 86/79/EHS [4];
vzhledem k tomu, že rutinní kontrola podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o provádění kontrol na místě v rámci dovozu skotu a prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5] odhalila, že se hygienická úroveň některých zařízení od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že by se tudíž měl seznam zařízení změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 83/402/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. září 1986
o zavedení kontrol na místě v rámci dovozního režimu pro skot, prasata a čerstvé maso ze třetích zemí
(86/474/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [3], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85, a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 83/196/EHS ze dne 8. dubna 1983 o kontrolách na místě prováděných v rámci režimu použitelného pro dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [4], Komise prozatímně stanovila podmínky kontrol prováděných Společenstvím; že na základě uspokojivých zkušeností získaných během kontrol na místě je třeba metody těchto kontrol definitivně stanovit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Veterinární znalci členských států a Komise provádějí pod vedením Komise veterinární kontroly na místě s cílem ověřit, zda jsou pravidla stanovená ve směrnici 72/462/EHS, zejména v čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice, skutečně dodržována. Tyto kontroly se provádějí každé tři roky v každé zemi, která je uvedena na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice.
Z veterinárních důvodů však může Komise po konzultaci s členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru některé kontroly odložit nebo naopak uspíšit, nebo také vykonat kontroly další.
2. Veterinární znalci členských států a Komise provádějí pod vedením Komise veterinární kontrolu v dané zemi nebo zemích předtím, než je Stálému veterinárnímu výboru zaslán návrh rozhodnutí na doplnění seznamu podle čl. 1 odst. 1 směrnice 72/462/EHS.
3. Veterinární znalci členských států a Komise mohou pod vedením Komise zejména na žádost členského státu provést veterinární kontrolu v dané zemi nebo zemích, a to předtím, než je Stálému veterinárnímu výboru zaslán návrh rozhodnutí:
- o pozměnění seznamu podle čl. 3 odst. 1 směrnice 72/462/EHS,
- o schválení obnovení dovozu zvířat nebo čerstvého masa podle čl. 28 odst. 4 směrnice 72/462/EHS,
- o opatřeních, která je nutno přijmout v případě, že závěry veterinární kontroly při dovozu skotu a prasat podle článku 12 směrnice 72/462/EHS nebo při dovozu čerstvého masa podle článků 23 a 24 téže směrnice nebo jakékoli jiné informace, o nichž se Komise dozví, ukazují, že ustanovení výše uvedené směrnice nebo jejích prováděcích opatření nejsou dodržována, nebo vyvolávají pochybnosti o tom, zda by udělené schválení mělo dál platit.
Článek 2
1. Veterinární znalci členských států a Komise provádějí pod vedením Komise hygienické kontroly na místě, aby ověřili, zda ustanovení směrnice 72/462/EHS, zejména čl. 4 odst. 2 a 3 této směrnice, a směrnice 77/96/EHS jsou skutečně dodržována. Tyto kontroly se provádějí jednou za rok na všech jatkách, ve všech bourárnách a ve všech chladírenských skladech umístěných mimo jatky nebo mimo bourárny, které jsou uvedeny na jednom ze seznamů podle čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS nebo podle článku 4 směrnice 77/96/EHS.
Z hygienických důvodů může však Komise po konzultaci s členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru:
- některé kontroly odložit nebo uspíšit, případně provést další kontroly,
- nahradit pravidelné kontroly namátkovými.
2. Pod vedením Komise provádějí veterinární znalci členských států a Komise hygienickou kontrolu na místě v dotyčném zařízení nebo zařízeních, a to předtím, než je Stálému veterinárnímu výboru zaslán návrh rozhodnutí na doplnění jednoho ze seznamů podle čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS nebo článku 4 směrnice 77/96/EHS.
3. Zejména na žádost členského státu mohou veterinární znalci členských států a Komise provést pod vedením Komise hygienickou kontrolu na místě v dotyčném zařízení nebo zařízeních, a to předtím, než bude Stálému veterinárnímu výboru předložen návrh rozhodnutí:
- o pozměnění jednoho ze seznamů podle čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS nebo článku 4 směrnice 77/96/EHS,
- o opatřeních, která je nutno přijmout v případě, že závěry hygienické kontroly při dovozu podle čl. 24 směrnice 72/462/EHS nebo jakékoli jiné informace, jež se Komise dozví, ukazují, že ustanovení směrnic 72/462/EHS a 77/96/EHS nebo jejich prováděcích opatření nejsou dodržována, a tak vyvolávají pochybnosti o tom, zda by udělené schválení mělo dál platit.
Článek 3
Počet a kvalifikaci veterinárních znalců pověřených kontrolami podle článku 1, 2 a 4 stanoví vždy Komise, po případné konzultaci s členskými státy. Misí za účelem provedení kontrol podle článků 1 a 2 a čl.
4 odst. 2 se účastní nejméně jeden znalec členských států.
Článek 4
1. Kontroly podle článků 1 a 2 mohou vykonávat veterinární znalci detašovaní na místo maximálně na dobu tří let.
2. Nejméně jednou za rok jim v provádění části výše uvedených kontrol pomáhají další veterinární znalci.
Článek 5
1. Veterinární znalci členských států určení Komisí podle čl. 5 odst. 3 směrnice 72/462/EHS působí pod vedením Komise. V žádném případě nesmějí využívat informací získaných při kontrolách k osobním cílům nebo tyto informace vyzradit osobám stojícím mimo příslušný útvar.
2. Náklady na cestu a pobyt veterinárních znalců členských států hradí Komise podle předpisů o úhradě cestovních a pobytových výloh pracovníků stojících mimo Komisi, kteří byli Komisí povoláni, aby působili jako znalci.
Článek 6
Komise informuje členské státy o výsledcích kontrol písemnou zprávou v rámci Stálého veterinárního výboru, zejména je-li na základě těchto výsledků nutné seznam nebo seznamy uvedené v článku 3 odst. 1 a článku 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS nebo podle článku 4 odst. 1 směrnice 77/96/EHS pozměnit nebo doplnit, a to postupem podle článku 30 směrnice 72/462/EHS.
V naléhavých případech mohou být členské státy informovány také ústně nebo dálnopisem.
Článek 7
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno do 1. ledna 1992.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. září 1986
o zřízení Poradního výboru na ochranu životního prostředí ve zvlášť ohrožených oblastech (oblast Středozemního moře)
(86/479/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že akční program Evropského společenství v oblasti životního prostředí (1982-1986), přijatý Radou dne 7. února 1983 [1], výslovně stanoví, že na životní prostředí je zapotřebí pohlížet jako na základ vymezující hranice pro další hospodářský a společenský rozvoj;
vzhledem k tomu, že Komise dne 11. dubna 1984 přijala sdělení vymezující strategii a akční plán na ochranu životního prostředí ve Středomoří [2] a požadující vypracování souboru koordinovaných opatření, která by vytvořila podmínky vedoucí k harmonickému rozvoji socioekonomických činností v daném regionu;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament přijal usnesení k výše uvedenému sdělení, které schvaluje návrh na zřízení poradního výboru [3];
vzhledem k tomu, že oblast Středozemního moře je regionem s osobitými fyzikálními, socioekonomickými a kulturními rysy, jehož problémy a potenciál vyžadují zvláštní pozornost v politikách Společenství;
vzhledem k tomu, že se Komise musí o znečištění v oblastech, kde je životní prostředí zvlášť ohroženo, radit s odborníky z členských států;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné, aby Společenství mělo fórum, ve kterém by se mohli setkávat odborníci za účelem vzájemného sdílení informací a zkušeností z členských států, čímž by se usnadnila koordinace opatření přijímaných nebo plánovaných na vnitrostátní a mezinárodní úrovni a úrovni Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor na ochranu životního prostředí ve zvlášť ohrožených oblastech (dále jen "výbor").
Článek 2
Výbor je nápomocen Komisi při provádění programu vymezeného ve sdělení o ochraně životního prostředí v oblasti Středozemního moře, zejména:
1. shromažďuje informace o stávajících a předvídatelných problémech životního prostředí a o probíhajících a plánovaných opatřeních;
2. zjišťuje a předkládá stanoviska ke studiím proveditelnosti, popisným analýzám a pilotním nebo demonstračním projektům, pro které je navrhován finanční příspěvek Komise z rozpočtových prostředků určených na přímá opatření Společenství v regionech se zvlášť ohroženým životním prostředím;
3. se zaměřuje na studium a zkoumání otázek, jejichž řešení vyžaduje použití vhodnějších prostředků a jejichž výsledky lze očekávat pouze v delším časovém výhledu;
4. rozvíjí, s využitím výše uvedených prostředků, střednědobé a dlouhodobé strategii a akční plán na ochranu životního prostředí v oblasti Středozemního moře.
Článek 3
Výbor se skládá z nejvýše 16 vysoce kvalifikovaných specialistů, kteří jsou odborníky v oblastech uvedených v článku 2.
Článek 4
Odborníky jmenuje Komise na návrh členských států.
Článek 5
Pro každého člena výboru je za podmínek shodných s podmínkami uvedenými v článku 4 jmenován náhradník.
Aniž je dotčen článek 9, účastní se náhradník jednání výboru a jeho činností, pouze pokud se jich nemůže účastnit člen, kterého nahrazuje.
Článek 6
Funkční období členů výboru je dvouleté.
Po uplynutí dvouletého období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo jmenováni na další funkční období.
Funkční období člena nebo náhradníka skončí před uplynutím dvouletého období jeho smrtí, odstoupením nebo pokud vláda, která jej navrhla, požádá o jeho nahrazení.
Jeho nástupce je jmenován na zbývající část funkčního období postupem podle článku 4.
Za výkon funkce nepřísluší odměna.
Článek 7
Seznam členů a náhradníků Komise zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 8
Výboru předsedá zástupce Komise.
Článek 9
Výbor může přizvat kteroukoli osobu, která má zvláštní kvalifikaci v záležitosti, která je na pořadu jednání, aby se účastnila práce výboru jako odborník.
Odborník se účastní jednání pouze v otázkách, ke kterým byl přizván.
Článek 10
V případě potřeby může Komise přizvat k účasti na schůzi individuálně jednoho nebo více členů, kteří jsou v dotčené oblasti zvláště vysoce kvalifikovaní.
Článek 11
Práce výboru se účastní zástupci dotčených útvarů Komise.
Sekretariát výboru zajišťují útvary Komise.
Článek 12
Výbor přijme podle potřeby svůj jednací řád.
Článek 13
V souladu s článkem 214 Smlouvy nesmějí členové výboru sdělovat informace, které získají při práci ve výboru, pokud je Komise upozorní, že požadované stanovisko nebo projednávané otázka jsou důvěrné povahy.
V těchto případech se jednání účastní pouze členové výboru a zástupci Komise.
Článek 14
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 18. září 1986.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. září 1986,
kterým se mění rozhodnutí 81/92/EHS, pokud jde o seznam zařízení v Uruguayi schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(86/485/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení v Uruguayi schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl původně stanoven rozhodnutím Komise ze dne 25. listopadu 1980. Uvedený seznam byl změněn a zveřejněn rozhodnutím 81/92/EHS [3] naposledy pozměněným rozhodnutím 86/147/EHS [4];
vzhledem k tomu, že rutinní kontrolou podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS ze dne 11. září 1986 o kontrolách na místě prováděných v rámci režimu použitelného pro dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5], bylo odhaleno, že se hygienická úroveň jednoho zařízení od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že by proto měl být seznam zařízení změněn;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 81/92/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 15. září 1986 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství (86/543/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1], podepsané
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. září 1986
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím
(86/551/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dohodu ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, s cílem zohlednit přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, se schvaluje jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. září 1986
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
(86/553/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dohodu ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, s cílem zohlednit přistoupení Španělského království a Portugalské republiky,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, se schvaluje jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. září 1986
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou
(86/554/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dohodu ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, s cílem zohlednit přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o nezemědělských a zpracovaných zemědělských produktech, na které se nevztahuje Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, se schvaluje jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. září 1986
o uzavření Dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o zemědělství a rybolovu
(86/557/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je nutné schválit Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o zemědělství a rybolovu, aby se vzalo na vědomí přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o zemědělství a rybolovu se schvalují jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohody zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. září 1986
o uzavření Dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o zemědělství a rybolovu
(86/559/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je nutné schválit dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o zemědělství a rybolovu, aby se vzalo na vědomí přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o zemědělství a rybolovu se schvalují jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohody zavazující Společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. listopadu 1986,
kterým se mění rozhodnutí 81/675/EHS, kterým se některé uzavírací systémy určují jako "uzavírací systémy na jedno použití", mimo jiné ve smyslu směrnic Rady 66/401/EHS a 69/208/EHS
(86/563/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1] naposledy pozměněnou směrnicí 86/155/EHS [2], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 86/155/EHS, a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 81/675/EHS [4] stanovilo, že některé uzavírací systémy jsou "uzavíracími systémy na jedno použití" ve smyslu některých směrnic Rady o uvádění osiva a sadby na trh, včetně směrnice 66/401/EHS a směrnice 69/208/EHS;
vzhledem k tomu, že se tehdy vycházelo z toho, že používání jednoho z dotyčných systémů, který byl tehdy určen výhradně pro osivo obilovin, by bývalo mělo klesat ve prospěch nových způsobů a mělo být znovu posouzeno za pět let;
vzhledem k tomu, že zkušenosti prokázaly, že daný způsob zaručuje dostatečnou účinnost a měl by být také považován za "uzavírací systém na jedno použití" ve smyslu směrnice 66/401/EHS a směrnice 69/208/EHS pro osivo některých druhů pícnin a olejnin a přadných rostlin;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 81/675/EHS se slova "ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice 66/402/EHS" nahrazují slovy:
"ve smyslu:
- směrnice 66/401/EHS u těchto druhů:
Lupinus albus,
Lupinus angustifolius,
Lupinus luteus,
Pisum sativum,
Vicia faba,
Vicia pannonica,
Vicia sativa,
Vicia villosa,
- směrnice 66/402/EHS,
- směrnice 69/208/EHS u těchto druhů:
Arachis hypogaea,
Glycine max,
Gossypium spp.,
Helianthus annuus." .
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 15. září 1986 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství (86/571/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [1], podepsané
ze dne 15. září 1986 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství (86/573/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1], podepsaný
Rozhodnutí Rady
ze dne 24. listopadu 1986,
kterým se mění rozhodnutí 77/795/EHS, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství
(86/574/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle čl.
3 odst. 6 rozhodnutí 77/795/EHS [4] navrhla Komise Radě zdokonalit postup výměny informací a sladit metody stanovení týkající se jakosti sladkých povrchových vod;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tyto návrhy by mělo být výše uvedené rozhodnutí změněno co do povinnosti předávat informace Komisi a termínu tohoto předávání, období, během nichž Komise sděluje příslušné informace členským státům a vypracovává souhrnné zprávy, a způsobů, jimiž to provádí; že by zejména členským státům mělo být umožněno mít na vyžádání dostupnou každoroční statistiku tak, aby mohly sledovat úroveň znečištění povrchových vod; že by měl být rovněž stanoven postup, kterým se musí Komise při posuzování účinnosti tohoto systému řídit;
vzhledem k tomu, že by měla zvážit ustanovení pro srovnávací kalibraci vnitrostátně používaných metod stanovení s referenčními metodami stanovení;
vzhledem k tomu, že je vhodné vložit nový článek týkající se minimální četnosti vzorkování a rozborů ukazatelů s možností tuto četnost za určitých podmínek snížit, dále článek týkající se referenčních metod stanovení ukazatelů a podmínek pro vzorkování a uchovávání vzorků;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zahrnout do příloh i volitelné ukazatele a stanovit referenční metody stanovení, které mohou být přizpůsobovány technickému pokroku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 77/795/EHS se mění takto:
1. Článek 3 se mění takto:
a) K odstavci 3 se přidává tento pododstavec:
"Popisy metod podle čl. 2 odst. 2 písm. b) mohou být vynechány, pokud se jedná o stejné metody, které se používaly i v předcházejících letech za předpokladu, že se v případě jakéhokoli takového vynechání vždy provede jasný odkaz;".
b) Odstavce 4, 5 a 6 se nahrazují tímto:
"4. Informace za kalendářní rok musí být Komisi předány do 1. října následujícího roku.
5. Komise každoročně postoupí členským státům, které o to požádají, informace získané podle odstavce 2.
Každé tři roky, poprvé v roce 1987, vypracuje Komise návrh souhrnné zprávy založený na informacích podle čl. 2 odst.
2. Příslušná část této zprávy, která se týká informací předaných členským státem, musí být zaslána ústřední agentuře tohoto státu k ověření.
Do zprávy budou zahrnuty veškeré připomínky k návrhu.
Zpráva zaznamená náznaky trendů vývoje jakosti vod po dobu provádění tohoto rozhodnutí a co nejvíce vysvětlujících poznámek se zřetelem k cílům tohoto rozhodnutí.
Komise uveřejní konečné znění své zprávy a kopie zašle členským státům.
6. Komise, se zřetelem k ustanovení článku 4, vyhodnotí účinnost postupu výměny informací a nejpozději do tří let ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí předloží Radě případné návrhy ke zlepšení tohoto postupu, a pokud to bude nutné, i návrhy na harmonizaci metod stanovení."
2. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Každý členský stát zajistí na vnitrostátní úrovni srovnávací kalibraci laboratoří zapojených do shromažďování a vyhodnocování údajů, jaká je potřebná pro zabezpečení srovnatelnosti referenčních metod stanovení s metodami používanými v laboratořích členských států.
2. Pokud je to nutné, zajistí Komise srovnávací vyhodnocení vnitrostátně používaných metod stanovení.
Toto vyhodnocení bude součástí zprávy zasílané členským státům.
3. Na základě zprávy zmíněné v odstavci 2 podá Komise Radě, bude-li to nutné, návrhy na srovnávací kalibraci vnitrostátně používaných metod stanovení a referenčních metod stanovení uvedených v příloze III."
3. Vkládá se tento článek:
"Článek 4a
1. Za účelem zavedení společného postupu výměny informací stanoví členské státy četnost vzorkování a rozborů, a to zpravidla jednou měsíčně.
2. Pokud členský stát prokáže, že jakost vod nevykazuje žádné významné změny v hodnotách jednoho nebo více ukazatelů, a pokud neexistuje riziko zhoršení jakosti vod, četnost vzorkování a stanovení hodnot tohoto ukazatele nebo těchto ukazatelů může být snížena.
Takovéto snížení četnosti nesmí obnášet žádné riziko pro lidi ani pro životní prostředí.
Změna četnosti musí být výslovně zmíněna v informacích postoupených Komisi podle čl. 3 odst. 2.
3. Referenční metody stanovení příslušných ukazatelů jsou uvedeny v příloze III.
Laboratoře, které používají jiné metody stanovení, se musí ujistit, že dosahované výsledky jsou srovnatelné.
4. Nádoby použité na vzorky, činidla nebo metody uchování části vzorku k rozboru jednoho nebo více ukazatelů, přeprava, skladování a příprava vzorků k rozboru nesmějí způsobit žádnou významnou změnu ve výsledcích rozboru.
5. Vzorkování se provádí na stejných místech a postup vzorkování je vždy stejný."
4. Článek 6 se nahrazuje takto:
"Článek 6
Změny potřebné pro přizpůsobení seznamu ukazatelů, jednotek a číselných tvarů, uvedených v příloze II, jakož i referenčních metod stanovení, ukazatelů a jednotek uvedených v příloze III technickému pokroku, se přijímají postupem podle článku 8 za předpokladu, že veškeré doplňky tohoto seznamu zahrnou pouze ukazatele upravené právními předpisy Společenství, které se týkají vodního prostředí a pro které jsou dostupné údaje ze všech vzorkovacích nebo měřicích stanic členských států.
Žádné změny jednotek a číselných tvarů nesmějí způsobit změny metod stanovení používaných členskými státy v jednotlivých stanicích podle přílohy I."
5. Příloha II se nahrazuje touto přílohou:
"
ze dne 22. prosince 1986, kterým se zavádí postup pro konzultace a spolupráci v oblasti cestovního ruchu (86/664/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 2 Smlouvy stanoví, že úkolem Společenství je zejména podporovat harmonický rozvoj hospodářských činností ve Společenství, nepřetržitý a vyvážený růst a užší kontakty mezi členskými státy; že cestovní ruch může pomoci těchto cílů dosáhnout;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 10. dubna 1984 o politice cestovního ruchu Společenství [4] klade důraz na potřebu konzultací mezi členskými státy a Komisí v oblasti cestovního ruchu;
vzhledem k tomu, že konzultace jsou užitečným prostředkem usnadňování spolupráce mezi členskými státy a Komisí z hlediska dosahování cílů Smlouvy;
vzhledem k tomu, že každý členský stát by měl ostatním členským státům a Komisi poskytnout užitek ze svých zkušeností v oblasti cestovního ruchu;
vzhledem k tomu, že se zřetelem ke konzultacím v oblasti cestovního ruchu by měla být zajištěna výměna informací mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že by tyto konzultace neměly zdvojovat práci prováděnou jinými subjekty Společenství,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro cestovní ruch (dále jen "výbor").
Skládá se z členů jmenovaných členskými státy.
Článek 2
Úkolem výboru je napomáhat výměně informací, konzultacím a popřípadě spolupráci v oblasti cestovního ruchu, a zejména v oblasti poskytování služeb turistům.
Článek 3
Pro účely uvedené v článku 2 podá každý členský stát Komisi jednou ročně zprávu o nejvýznamnějších přijatých opatřeních a pokud možno o opatřeních, která zamýšlí přijmout v poskytování služeb turistům, jež by mohly mít důsledky pro cestovatele z ostatních členských států.
Komise uvědomí o zprávě ostatní členské státy.
Článek 4
1. Výbor, který zasedá nejméně jednou ročně, provádí výměnu názorů na základě zpráv uvedených v článku 3, aby podle potřeby usnadňoval budoucí spolupráci mezi členskými státy při dosahování cílů uvedených v článku 2.
2. Na žádost Komise nebo členského státu výbor rovněž jedná o jakékoli záležitosti, jež by mohla být v zájmu více členských států.
3. Výbor rovněž poskytuje Komisi rady ve všech otázkách ke kterým si vyžádala stanovisko.
4. Informace a konzultace podle tohoto rozhodnutí jsou předmětem profesního tajemství.
Článek 5
Výboru předsedá Komise.
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
Směrnice Rady
ze dne 27. ledna 1986,
kterou se v důsledku přistoupení Portugalska mění směrnice 85/384/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb
(86/17/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 396 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Portugalska je nezbytné učinit některé další technické změny směrnice 85/384/EHS [1] ve znění směrnice 85/614/EHS [2] s cílem zajistit její stejné uplatňování v Portugalské republice a v ostatních členských státech;
2 odst. 3 smlouvy o přistoupení Španělska a Portugalska mohou orgány Společenství přijímat opatření podle článku 396 aktu o přistoupení, přičemž tato opatření vstupují v platnost dnem vstupu v platnost zmíněné smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 11 písm. k) směrnice 85/384/EHS se s účinkem od 1. ledna 1986 doplňují nové odrážky, které znějí:
- "— vysokoškolský diplom stavebního inženýrství (licenciatura em engenharia civil) vydaný vyšším technickým institutem technické univerzity
Směrnice Rady
ze dne 10. března 1986,
kterou se podruhé mění směrnice 73/404/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se detergentů
(86/94/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 2a směrnice Rady 73/404/EHS [4], ve znění směrnice 82/242/EHS [5], poskytuje do 31. března 1986 určité výjimky z požadavku na úroveň minimální biologické rozložitelnosti pro neiontové povrchově aktivní látky obsažené v detergentech;
vzhledem k tomu, že uvedené látky jsou neiontové povrchově aktivní látky, které nejsou v souladu s limitem biologické rozložitelnosti uvedeným ve směrnici 73/404/EHS; že se používají pro některé účely kvůli technickým problémům a aby se zabránilo jiným nežádoucím účinkům na zdraví a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že výzkum biologické rozložitelnosti těchto látek pokročil od přijetí směrnice 82/242/EHS; že výsledky tohoto výzkumu však neumožňují zrušit všechny výjimky; že tato situace vzniká v důsledku velmi velkých rozdílů mezi členskými státy, pokud jde mimo jiné o vlastnosti vod, stravovací návyky a konstrukci strojů;
vzhledem k tomu, že přestože se již v některých regionech Společenství používají alternativní látky ve výrobcích pro myčky nádobí, nebyly dosud přes značné úsilí nalezeny žádné vhodné alternativní látky pro kovodělný průmysl;
vzhledem k tomu, že se to týká relativně malého množství povrchově aktivních látek, které však mají značný hospodářský význam; že je žádoucí poskytnout členským státům možnost udělit výjimky do 31. prosince 1989, pokud to jejich vnitrostátní situace vyžaduje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Čl. 2a odst. 1 směrnice 73/404/EHS se nahrazuje tímto:
"1. Členské státy mohou do 31. prosince 1989 poskytnout výjimku z požadavků prvého odstavce článku 2 pro tyto výrobky:
a) málo pěnivé alkenoxidové příměsi založené na takových látkách, jako jsou alkoholy, alkylfenoly, glykoly, polyoly, mastné kyseliny, aminy nebo amidy, používané ve výrobcích pro myčky nádobí;
b) blokové alkylpolyglykolethery a alkylarylpolyglykolethery odolné vůči alkáliím a látky typu uvedeného v pododstavci a), které se používají v čisticích prostředcích pro potravinářství, výrobu nápojů a kovodělný průmysl."
Článek 2
Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o všech opatřeních, která přijmou při provádění této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. března 1986,
kterou se mění směrnice 80/232/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se řad jmenovitých množství a jmenovitých objemů přípustných pro některé výrobky v hotovém balení
(86/96/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že od 15. ledna 1980, kdy byla přijata směrnice 80/232/EHS [4], vznikly obtíže, zejména pokud jde o značení některých výrobků, které jsou uvedeny v příloze I, a výklad úvodního odstavce přílohy III;
vzhledem k tomu, že uvedené přílohy by proto měly být změněny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a III směrnice 80/232/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení [5].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 27. února 1986
o omezení uvádění osiva některých druhů pícnin, olejnin a přadných rostlin na trh na osiva úředně uznaná jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"
(86/109/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 85/38/EHS [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 82/859/EHS [4], a zejména na čl.
3 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 66/401/EHS povoluje uvádění na trh základního osiva, certifikovaného osiva a obchodního osiva některých druhů pícnin;
vzhledem k tomu, že směrnice 69/208/EHS povoluje uvádění na trh základního osiva, různých druhů certifikovaného osiva a obchodního osiva některých druhů olejnin a přadných rostlin;
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 3 uvedených směrnic zmocňuje Komisi zakázat uvádění na trh osiva, které není úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že podle nejnovějších informací jsou členské státy sto produkovat dostatek základního a certifikovaného osiva, aby uspokojily poptávku po osivu těchto kategorií ve Společenství u některých druhů ode dne 1. července 1987, u některých jiných druhů ode dne 1. července 1989 a u některých dalších druhů ode dne 1. července 1991;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy stanoví, že od 1. července 1987 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd
–Vicia faba L. (partim) _BAR_ –bob obecný, _BAR_ –Papaver somniferum L. _BAR_ –mák setý, _BAR_
které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
2. Členské státy stanoví, že od 1. července 1987 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd
–Glycine max (L.)
Merr. _BAR_ –soja luštinatá, _BAR_ –Linum usitatissimum L. _BAR_ –len setý, _BAR_
které bylo úředně uznáno jako "základní osivo", "certifikované osivo první generace" nebo "certifikované osivo druhé generace."
Článek 2
Členské státy stanoví, že od 1. července 1989 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd
–Agrostis gigantea Roth _BAR_ –psineček obrovský, _BAR_ –Agrostis stolonifera L. _BAR_ –psineček výběžkatý, _BAR_
–Agrostis tenuis Sibth. _BAR_ –psineček tenký, _BAR_
–Alopecurus pratensis L. _BAR_ –psárka luční, _BAR_ –Arrhenatherum elatius (L.) Beauv. ex J. et K. Presl. _BAR_ –ovsík vyvýšený, _BAR_ –Phleum bertolinii DC. _BAR_ –bojínek cibulkatý, _BAR_ –Poa nemoralis L. _BAR_ –lipnice hajní, _BAR_ –Poa palustris L. _BAR_ –lipnice bahenní, _BAR_ –Poa trivialis L. _BAR_ –lipnice obecná, _BAR_ –Trisetum flavescens (L.) Beauv. _BAR_ –trojštět žlutavý, _BAR_ –Lotus corniculatus L. _BAR_ –štírovník růžkatý, _BAR_ –Lupinus albus L. _BAR_ –lupina bílá, _BAR_ –Lupinus angustifolius L. _BAR_ –lupina úzkolistá, _BAR_ –Lupinus luteus L. _BAR_ –lupina žlutá, _BAR_ –Medicago lupulina L. _BAR_ –tolice dětelová, _BAR_ –Trifolium hybridum L. _BAR_ –jetel hybridní, _BAR_
–Brassica juncea L. Czern. et Coss. _BAR_ –hořčice sareptská, _BAR_ které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
Článek 3
Členské státy stanoví, že od 1. července 1991 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd
–Festuca ovina L. _BAR_ –kostřava ovčí, _BAR_ –Trifolium incarnatum L. _BAR_ –jetel nachový, _BAR_ –Trifolium resupinatum L. _BAR_ –jetel perský, _BAR_ –Vicia sativa L. _BAR_ –vikev setá, _BAR_ –Vicia villosa Roth _BAR_ –vikev huňatá, _BAR_
–Sinapis alba L. _BAR_ –hořčice bílá, _BAR_ které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost - právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 1 nejpozději do 1. července 1987, - právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 2 nejpozději do 1. července 1989 a - právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 3 nejpozději do 1. července 1991. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. dubna 1986,
kterou se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska mění některé směrnice o uvádění osiva a sadby na trh
(86/155/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Rada několika směrnicemi zřídila režim platný pro uvádění osiva a sadby na trh;
vzhledem k tomu, že pokud jde o Portugalsko, byl v aktu o přistoupení Španělska a Portugalska stanoven přechodný režim pro tuto oblast;
vzhledem k tomu, že pokud jde o Španělsko, mělo by v souladu s obecnými zásadami dohodnutými během vyjednávání o přistoupení dojít ke změně těchto směrnic:
- směrnice Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [3],
- směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [4], naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 3768/85,
- směrnice Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85,
- směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85,
- směrnice Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85,
- směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85;
vzhledem k tomu, že bermudská tráva, lesknice (chrastice) vodní, čirok obecný a súdánský, světlice barvířská, tykev velkoplodá a artyčok kardový představují významné druhy pro pěstování zemědělských rostlin a zeleniny v rozšířeném Společenství a měly by se na ně proto vztahovat uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby bylo možno přijmout opatření nezbytná ke zřízení systému povinného odrůdového uznávání pro osivo vojtěšky, kapusty krmné a ředkve olejné, by mělo být Španělské království oprávněno s ohledem na tato osiva odložit uplatňování povinnosti uložené směrnicí 66/401/EHS uvádět na trh výlučně osivo, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že poptávka po osivu bavlny v rozšířeném Společenství je taková, že by směrnice 69/208/EHS měla být změněna tak, aby bylo možno uvádět na trh certifikované osivo bavlny druhé generace;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby bylo Španělskému království umožněno přijmout opatření nezbytná k přizpůsobení své produkce osiva a sadby a jejího uvádění na trh požadavkům katalogů odrůd zřízených v rámci režimu Společenství, měl by být tento členský stát oprávněn odložit účinnost některých ustanovení týkajících se vnitrostátního katalogu odrůd révy, Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin a Společného katalogu odrůd druhů zeleniny, a to buď zcela, nebo s ohledem na určité druhy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A písm. a) —se za slova, _BAR_ _BAR_
vkládají slova _BAR_ _BAR_ "Arrhenatherum elatius (L.) Beauv. ex. J. et K. Presl." _BAR_ "bermudská tráva", _BAR_ —se za slova _BAR_ _BAR_ "Phalaris aquatica L." _BAR_ "lesknice (chrastice) vodní" _BAR_ vkládají slova _BAR_ _BAR_ "Lolium x hybridum Hausskn." _BAR_ "jílek hybridní". _BAR_
2. V článku 3 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Postupem podle článku 21 může být Španělské království zmocněno do 31. prosince 1989 stanovit odchylky od odstavce 1 pro osivo Medicago sativa, Brassica oleracea convar. acephala a Raphanus sativus." 3. V příloze II části I bodě 2 oddíle A se za řádky Arrhenatherum elatius a Lolium x hybridum
vkládají nové řádky, které znějí: "1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ 9 _BAR_ 10 _BAR_ 11 _BAR_ 12 _BAR_ 13 _BAR_ 14 _BAR_ 15 _BAR_ Cynodon dactylon _BAR_ 70(a) _BAR_ _BAR_ 90 _BAR_ 2,0 _BAR_ 1,0 _BAR_ 0,3 _BAR_ 0,3 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ 0 _BAR_ 0(j)(k) _BAR_ 2" _BAR_ _BAR_ a
"Phalaris aquatica L. _BAR_ 75(a) _BAR_ _BAR_ 96 _BAR_ 1,5 _BAR_ 1,0 _BAR_ 0,3 _BAR_ 0,3 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ 0 _BAR_ 0(j)(k) _BAR_ 20" _BAR_ _BAR_ 4. V příloze II části II bodě 2 oddíle A se za řádky Arrhenatherum elatius a Lolium x hybridum
vkládají nové řádky, které znějí: "1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ „Cynodon dactylon _BAR_ 0,3 _BAR_ 20(a) _BAR_ 1 _BAR_ 1 _BAR_ 1 _BAR_ _BAR_ (j)“" _BAR_ a
"Phalaris aquatica L. _BAR_ 0,3 _BAR_ 20 _BAR_ 5 _BAR_ 5 _BAR_ 5 _BAR_ _BAR_ (j)" _BAR_ 5. V příloze III se za řádky Arrhenatherum elatius a Lolium x hybridum
a "Phalaris aquatica L. _BAR_ 10 _BAR_ 100 _BAR_ 50" _BAR_
Článek 2
Směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se za slova
"„Sorghum bicolor (L.)
Moench Sorghum sudanese (Piper) Stapf. vkládají slova _BAR_ čirok obecný čirok súdánský“ _BAR_
„Secale cereale L. _BAR_ žito“." _BAR_ 2. V čl. 2 odst. 1 části B se za slovo "kukuřice" vkládají slova "a čiroku".
3. V čl. 2 odst. 1 části D se za slovo "kukuřice" vkládá slovo ", čirok".
4. V čl. 2 odst. 2 části E se za slova "lesknice kanárská" vkládá slovo ", čirok".
5. V příloze I bodě 2 se před tabulku vkládají slova:
", a u čiroku zejména ze zdrojů Sorghum halepense".
6. V příloze I bodě 2 se v tabulce před řádek Zea mays vkládá nový řádek, který zní:
"„Sorghum spp. _BAR_ 300 m“." _BAR_
7. V příloze I bodě 3 první, druhé a třetí větě se před slova "Zea mays" ve všech případech vkládají slova "rodu Sorghum a".
8. V příloze I bodě 3 se doplňuje nový oddíl, který zní:
"C. Rod Sorghum:
a) Podíl počtu rostlin rodu Sorghum, které se druhově neshodují s množitelským porostem nebo které lze rozpoznat jako zjevně neshodné s inbrední linií nebo s komponentem, nepřekračuje
aa) pro produkci základního osiva
i) v květu 0,1 %,
ii) v dospělosti 0,1 %,
bb) pro produkci certifikovaného osiva
i) u rostlin otcovského komponentu prášících v době, kdy mají mateřské komponenty vnímavé blizny, 0,1 %,
ii) u mateřských komponentů
- v květu 0,3 %,
- v dospělosti 0,1 %;
b) pro produkci certifikovaného osiva musí být splněny tyto normy nebo jiné požadavky:
aa) otcovské komponenty dostatečně práší v době, kdy mají mateřské komponenty vnímavé blizny;
bb) pokud mají otcovské komponenty vnímavé blizny, nepřekračuje podíl rostlin, které prášily nebo práší, 0,1 %".
9. V příloze I bodě 5 oddíle B písm. b) se před slova "Zea mays" ve všech případech vkládají slova "rodu Sorghum a".
10. V příloze II bodě 1 první a druhé větě se před slova "Zea mays" ve všech případech vkládají slova "rodu Sorghum a".
11. V příloze II bodě 1 oddíle B se před slova "Zea mays" vkládají slova "Rod Sorghum a".
12. V příloze II bodě 2 oddíle A se za řádek Secale cereale vkládá nový řádek, který zní: "1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ 9 _BAR_ 10 _BAR_ Sorghum spp. _BAR_ 80 _BAR_ 98 _BAR_ 0" _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
13. V příloze III se za řádek Oryza sativa vkládá nový řádek, který zní:
"1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ „Sorghum spp. _BAR_ 10 _BAR_ 1000 _BAR_ 900" _BAR_
14. V příloze IV oddíle A písm. a) bodě 5 se vkládají slova "a čiroku".
15. V příloze IV oddíle A písm. a) bodě 9 se zrušuje slovo "kukuřice".
Článek 3
V článku 5 směrnice 68/193/EHS se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se uvedené datum 31. prosince 1971 nahrazuje datem 28. února 1986."
Článek 4
Směrnice 69/208/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 písm. A se za slova
"„Cannabis sativa L. vkládají slova _BAR_ konopí seté“ _BAR_ „Carthamus tinctorius L. _BAR_ světlice barvířská“." _BAR_
2. V čl. 2 odst. 1 části C se za slova "dvoudomé konopí seté," vkládají slova "světlice barvířská,".
3. V čl. 2 odst. 1 části C se zrušuje slovo "bavlník".
4. V čl. 2 odst. 1 části D se za slova "soja luštinatá" vkládá slovo "bavlník".
5. V čl. 2 odst. 1 části E se za slova "soja luštinatá" vkládá slovo "bavlník".
6. V čl. 3 odst. 1 se za slova "Cannabis sativa L." vkládají slova "Carthamus tinctorius L.".
7. V příloze I bodě 2 prvním sloupci tabulky se za slova "Cannabis sativa, kromě jednodomého konopí," vkládají slova "Carthamus tinctorius,".
8. V příloze I bodě 3 se za slova "Cannabis sativa," vkládají slova "Carthamus tinctorius,". 9. V příloze II části I bodě 2 oddíle A se za řádek Cannabis sativa
vkládá nový řádek, který zní:
"1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ 9 _BAR_ 10 _BAR_ 11 _BAR_ 12 _BAR_ „Carthamus tinctorius _BAR_ 75 _BAR_ 98 _BAR_ – _BAR_ 5 _BAR_ 0 _BAR_ 0(c) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ (e)" _BAR_
10. V příloze III se za řádek Cannabis sativa vkládá nový řádek, který zní:
"1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ „Carthamus tinctorius _BAR_ 10 _BAR_ 900 _BAR_ 900“" _BAR_
Článek 5
Směrnice 70/457/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 3 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se data 1. července 1972 a 30. června 1980 uvedená v první větě nahrazují daty 1. března 1986 a 31. prosince 1990, s ohledem na tyto druhy:
Agrostis stolonifera
Agrostis tenuis
Phleum pratense
Poa pratensis
Hedysarum coronarium
Lotus corniculatus
Lupinus angustifolium
Lupinus luteus
Onobrychis viciifolia
Trifolium alexandrinum
Trifolium pratense
Vicia villosa
Brassica napus var. napobrassica
Brassica oleracea convar. acephala
Raphanus sativus ssp. oleifera a
Arachis hypogaea."
2. V čl. 15 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 1. července 1972 uvedené v první větě nahrazuje datem 1. března 1986 s ohledem na jiné druhy, než jsou druhy úředně zapsány do katalogu uvedeného členského státu ke dni 1. března 1986 a které jsou ke stejnému dni rovněž zapsány v katalogu jednoho nebo více členských států Společenství desíti, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení vztahující se na některé druhy uvedené ve druhé a třetí větě odstavce 5."
3. V článku 16 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 1. července 1972 uvedené v první větě nahrazuje datem 1. března 1986."
4. V článku 17 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 1. července 1972 uvedené v první větě nahrazuje datem 1. března 1986."
Článek 6
Směrnice 70/458/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se za slova "„Cucumis sativus L. vkládají slova _BAR_ okurka setá“ _BAR_
a za slova "„Cucurbita pepo L. se vkládají slova _BAR_ tykev obecná“ _BAR_ „Cynara cardunculus L. _BAR_ artyčok kardový“" _BAR_
2. V čl. 2 odst. 1 části F písm. b) se za slova "vodního melounu" vkládá slovo "tykve velkoplodé".
3. V čl. 9 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se data 1. července 1972 a 30. června 1975 uvedená v první větě nahrazují daty 1. března 1986 a 31. prosince 1988, s ohledem na tyto druhy:
Apium graveolens
Beta vulgaris var. esculenta
Brassica oleracea
Cichorium endivia
Cucurbita pepo
Petroselinum endivia crispum
Phaseolus coccineus
Raphanus sativus
Scorzonera hispanica."
4. V čl. 9 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se data 1. července 1972 a 30. června 1980 uvedená v první větě nahrazují daty 1. března 1986 a 31. prosince 1993, s ohledem druhy uvedené v poslední větě odstavce 1."
5. V čl. 9 odst. 3 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 30. června 1975 nahrazuje datem 31. prosince 1988 a datum 1. července 1972 datem 1. března 1986, s ohledem na druhy uvedené v poslední větě odstavce 1."
6. V čl. 12 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 1. července 1970 uvedené ve druhé větě nahrazuje datem 1. března 1986."
7. V čl. 16 odst. 4 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 1. července 1972 uvedené v první větě nahrazuje datem 1. března 1986."
8. V čl. 26 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Pro Španělské království se datum 1. července 1970 uvedené v první větě nahrazuje datem 1. března 1986."
9. V příloze II bodě 3 písm. a) se za řádky Cucumis sativus a Cucurbita pepo vkládají nové řádky, které znějí: "„Cucurbita maxima _BAR_ 98 _BAR_ 0,1 _BAR_ 80“" _BAR_ a
"„Cynara cardunculus _BAR_ 96 _BAR_ 0,5 _BAR_ 65“" _BAR_ 10. V příloze III bodě 2 se za řádky Cucumis sativus a
Cucurbita pepo vkládají nové řádky, které znějí: "„Cucurbita maxima _BAR_ 250“" _BAR_ a "„Cynara cardunculus _BAR_ 50“" _BAR_
Článek 7
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu
- s čl. 1 odst. 2, článkem 3, čl. 4 odst. 3, 4 a 5, článkem 5 a čl. 6 odst. 3 až 8 s účinkem od 1. března 1986,
- s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději 1. července 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 9. dubna 1986,
kterou se stanoví metoda výpočtu obsahu energie u krmných směsí pro drůbež
(86/174/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 82/957/EHS [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že do doby, než budou stanoveny metody Společenství, nemohou členské státy na základě směrnice 79/373/EHS vyžadovat nebo povolovat uvádění obsahu energie krmných směsí s výjimkou případů, kdy bylo uvedení takového údaje vyžadováno nebo povoleno na jejich území v době přijetí uvedené směrnice a existovaly úřední metody výpočtu;
vzhledem k tomu, že vývoj vědeckých a technických poznatků dnes umožňuje vypočítat obsah energie krmné směsi pro drůbež na základě metody společné pro všechny členské státy; že je proto vhodné tuto metodu přijmout a zajistit její používání nejen v členských státech, které vyžadují nebo povolují deklaraci obsahu energie na etiketách krmných směsí pro drůbež, ale i v těch členských státech, jež musely vyčkat přijetí metody Společenství, aby mohly tuto deklaraci vyžadovat nebo umožnit;
vzhledem k tomu, že pro případ rozdílu mezi výsledkem obsahu energie stanoveným na základě úřední kontroly a hodnotou uvedenou výrobcem je vhodné povolit minimální toleranci pro odchylky způsobené odběrem vzorků nebo chybou při analýze či při výrobě krmiva;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V případě, že je v souladu s čl. 5 odst. 4 a 6 směrnice 79/373/EHS uveden obsah energie u krmných směsí pro drůbež, stanoví členské státy, že tento obsah musí být vypočítán podle metody popsané v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Sedmá směrnice Komise
ze dne 28. února 1986,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV a V směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(86/179/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 85/391/EHS [2], a zejména na článek 5 a na čl. 8 odst.
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat chloroform, 2,3,7,8-tetrachlordibenzo[1,4]dioxin, 2,6-dimethyl-1,3-dioxan-4-ol-acetát (dimethoxan) a sodnou sůl pyrithionu (INNM) v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějších výsledků vědeckého a technického výzkumu může být za určitých podmínek povoleno použití látky 1,3-bis(hydroxymethyl)-imidazolidin-2-thion pro péči o nehty;
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky a barviva, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1.
V příloze II se doplňují nové položky, které znějí:
"366.
Chloroform
367.
2,3,7,8-Tetrachlordibenzo[1,4]dioxin, s výjimkou nečistoty v hexachlorofenu za podmínek stanovených v příloze VI části 1 bodu 6
368.
2,6-Dimethyl-1,3-dioxan-4-ol-acetát (dimethoxan)
369.
Sodná sůl pyrithionu (INNM)".
2.
V příloze III se část 1 se mění takto:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
44 _BAR_ 1,3-bis(Hydroxymethyl)imidazolidin-2-thion _BAR_ a)Prostředky pro péči o vlasy _BAR_ a)Nejvýše 2 % _BAR_ a)Zakázáno v rozprašovačích aerosolů (ve sprejích) _BAR_ Obsahuje 1,3-bis(hydroxymethyl)-imidazolidin-2-thion. _BAR_
_BAR_ _BAR_ b)Prostředky pro péči o nehty _BAR_ b)Nejvýše 2 % _BAR_ b)pH aplikovaného výrobku musí být nižší než 4 _BAR_ _BAR_
51 _BAR_ Chinolin-8-ol a bis(chinolin-8-ol)sulfát _BAR_ Stabilizátor peroxidu vodíku ve vlasových prostředcích, které se oplachují _BAR_ 0,3 % v přepočtu na bázi" _BAR_ _BAR_ _BAR_
3.
Část 2 přílohy III a části 2 a 3 přílohy IV se nahrazují přílohami 1 a 2 této směrnice.
4.
Příloha V se mění takto:
- zrušuje se č. 10 – Chloroform,
- u č. 5 a 6 se číslo poznámky pod čarou (5) nahrazuje číslem (3).
Článek 2
1.
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1988 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2.
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 31. prosince 1989 nebudou výrobky uvedené v odstavci 1 prodávány ani přenechávány konečnému spotřebiteli.
Článek 3
1.
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1986.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2.
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Osmá směrnice Komise
ze dne 26. března 1986,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, IV a VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(86/199/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/179/EHS [2], a zejména na článek 5 a na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je nezbytné stanovit kritéria čistoty pro látky hexachlorofen a triklokarban;
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky a konzervační přísady, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se číslo 221 nahrazuje tímto: "221.
Rtuť a její sloučeniny, s výjimkou zvláštních případů uvedených v přílohách V a VI části 1".
2. Část 1 přílohy IV a části 1 a 2 přílohy VI se nahrazují přílohami 1 a 2 této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1988 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 31. prosince 1989 nebudou výrobky uvedené v odstavci 1 prodávány nebo přenechávány konečnému spotřebiteli.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1986 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. května 1986,
kterou se mění směrnice 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(86/214/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněná směrnicí Komise 85/298/EHS [2], vyžaduje, aby členské státy zajistily, aby přípravky na ochranu rostlin obsahující jednu nebo více účinných látek uvedených v příloze nesměly být uváděny na trh ani používány s výjimkou některých dočasných odchylek;
vzhledem k tomu, že se v čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice stanoví určité změny přílohy, které má přijmout Komise po případné konzultaci s Vědeckým výborem pro pesticidy zřízeným rozhodnutím Komise 78/436/EHS [3] a po předložení Stálému rostlinolékařskému výboru zřízenému rozhodnutím Rady 76/894/EHS [4];
vzhledem k tomu, že se v čl. 6 odst. 2 výše uvedené směrnice omezuje použití tohoto postupu na dobu pěti let počínaje 1. lednem 1981, přičemž se však stanoví, že Rada může návrh Komise jednomyslně schválit a rozhodnout o prodloužení období použitelnosti tohoto postupu nebo o zrušení veškerých omezení jeho použití;
vzhledem k tomu, že důvodem pro omezení použití dotyčného postupu bylo umožnit sledování jeho fungování; že jsou dosud získané zkušenosti pozitivní a omezení použití by tedy mělo být zrušeno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Zrušuje se čl. 6 odst. 2 směrnice 79/117/EHS.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. května 1986
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měřidel tlaku vzduchu v pneumatikách motorových vozidel
(86/217/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v některých členských státech podléhají konstrukce a metody kontroly měřidel tlaku vzduchu v pneumatikách motorových vozidel závazným předpisům, které se v jednotlivých státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je proto nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [4] naposledy pozměněná směrnicí 83/575/EHS [5] stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické podmínky týkající se výroby a provozu, jež musí splňovat měřidla tlaku vzduchu v pneumatikách motorových vozidel, aby je bylo možné volně dovážet, obchodovat s nimi a používat je, když podstoupí předepsanou kontrolu a budou opatřena požadovanými značkami a symboly,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na měřidla určená k měření tlaku vzduchu v pneumatikách motorových vozidel, jak jsou definována v oddílu 1 přílohy.
Článek 2
Měřidlo tlaku vzduchu v pneumatikách, které může nést značky a symboly EHS, je popsáno v příloze.
Podléhá EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření za podmínek stanovených v příloze.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat prodej měřidel tlaku vzduchu v pneumatikách na základě jejich metrologických vlastností, jestliže tato měřidla nesou značku EHS schválení typu a značku EHS prvotního ověření.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení [6].
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE KOMISE
ze dne 20. května 1986,
kterou se mění směrnice 72/169/EHS o stanovení charakteristických znaků a minimálních požadavků pro zkoušení odrůd révy vinné
(86/267/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění na trh révového vegetativního množitelského materiálu1, naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/852, a zejména na čl.
5d odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 68/193/EHS jsou členské státy povinny vytvořit katalog odrůd révy, které jsou na jejich území úředně povoleny za účelem uznávání a kontroly standardního množitelského materiálu;
vzhledem k tomu, že odrůdy jsou povolovány na základě požadavků Společenství, jejichž splnění je stanoveno na základě úředních zkoušek, zejména pěstitelských zkoušek;
vzhledem k tomu, že se tyto zkoušky musí vztahovat na dostatečné množství charakteristických znaků umožňujících odrůdy popsat;
vzhledem k tomu, že tyto charakteristické znaky byly stanoveny směrnicí Komise 72/169/EHS3;
vzhledem k tomu, že příloha I výše uvedené směrnice obsahuje seznam odrůd révy vinné, které slouží jako srovnávací odrůdy pro stanovení fenologických údajů;
vzhledem k tomu, že je v současné době nezbytné stanovit srovnávací odrůdy pro Řecko a Španělsko;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělské, zahradnické a lesnické osivo a sadbu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I části B bodu 1 směrnice 72/169/EHS se za bod 1.1.1 vkládají nové body, které znějí:
"1.1.1a.
ze dne 12. června 1986 o ochraně životního prostředí a zejména půdy při používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství (86/278/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména článek 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je regulovat používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství tak, aby se zabránilo škodlivým účinků na půdu, rostliny, zvířata a člověka, a současně podpořit správné používání kalů z čistíren odpadních vod;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi předpisy jednotlivých členských států o používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství by mohly ovlivnit fungování společného trhu; že ve smyslu článku 100 Smlouvy by mělo být podporováno sbližování právních předpisů v této oblasti;
vzhledem k tomu, že používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství není zahrnuto ve směrnici Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [4];
vzhledem k tomu, že opatření uvedená ve směrnici Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxických a nebezpečných odpadech [5] se také vztahují na kaly z čistíren odpadních vod, které obsahují látky nebo materiály uvedené v příloze směrnice, nebo jsou jimi kontaminovány, pokud mohou svojí povahou nebo přítomností v určitém množství nebo koncentraci ohrozit lidské zdraví nebo životní prostředí;
vzhledem k tomu, že zvláštní úprava musí zaručit, aby byla zajištěna ochrana člověka, zvířat a rostlin proti škodlivým účinkům způsobených nekontrolovaným používáním kalů z čistíren odpadních vod;
vzhledem k tomu, že účelem této směrnice je také stanovení základních opatření Společenství na ochranu půdy;
vzhledem k tomu, že kal může být cennou zemědělskou surovinou, a proto je oprávněné podporovat jeho používání v zemědělství, je-li využíván správně; že používání kalů z čistíren odpadních vod nesmí zhoršit kvalitu půdy a zemědělských produktů;
vzhledem k tomu, že některé těžké kovy mohou být kvůli své přítomnosti v zemědělských plodinách toxické pro rostliny i pro člověka; že je proto nutné stanovit závazné mezní hodnoty pro tyto prvky v půdě;
vzhledem k tomu, že používání kalů musí být zakázáno, jestliže koncentrace příslušných kovů v půdě překročí tyto mezní hodnoty;
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné zabránit tomu, aby tyto mezní hodnoty byly překračovány v důsledku používání kalů z čistíren odpadních vod; že je tedy nutné omezit množství těžkých kovů vnášených do obdělávané půdy buď stanovením maximálního ročního množství používaného kalu z čistíren odpadních vod, přičemž je nutné zajistit, aby mezní hodnoty koncentrace těžkých kovů v používaném kalu nebyly překračovány, anebo dohlížet na dodržování mezních hodnot u těžkých kovů vnášených do půdy tak, aby nepřesáhly desetiletý průměr;
vzhledem k tomu, že kal musí být před používáním v zemědělství podroben zpracování; že však členské státy mohou za zvláštních podmínek povolit využívání nezpracovaného kalu, pokud jeho vstřikování nebo zapracování do půdy neohrozí zdraví lidí nebo zvířat;
vzhledem k tomu, že musí být dodržována určitá lhůta mezi používáním kalu a zahájením pastvy nebo sklizně plodin nebo kultur, které jsou běžně v bezprostředním kontaktu s půdou a jejichž výtěžky se běžně konzumují v syrovém stavu; že musí být zakázáno používání kalů z čistíren odpadních vod na pěstování ovoce a zeleniny během vegetačního období s výjimkou ovocných stromů;
vzhledem k tomu, že v souladu se směrnicemi 75/440/EHS [6] a 80/68/EHS [7] je při využívání kalu třeba dbát na to, aby byla zajištěna ochrana půdy, jakož i povrchových i podzemních vod;
vzhledem k tomu, že z tohoto důvodu je nutné monitorovat jakost kalů a půdy, na které se kal využívá, a proto je třeba provádět rozbory kalů a půdy a informovat o získaných výsledcích jejich uživatele;
vzhledem k tomu, že některé významné základní informace musí být ukládány k zajištění lepších znalostí o používání kalů v zemědělství; a že takové informace budou předávány ve formě pravidelných zpráv Komisi; že na základě těchto zpráv bude Komise v případě potřeby předkládat odpovídající návrhy na zajištění intenzivnější ochrany půdy a životního prostředí;
vzhledem k tomu, že kaly z malých čistíren odpadních vod, které čistí hlavně odpadní vody z domácností, představují jen malé nebezpečí pro zdraví člověka, zvířat a rostlin a pro životní prostředí, a proto by mělo být povoleno osvobození od některých níže uvedených závazků týkajících se informací a rozborů;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly vydat přísnější ustanovení, než která jsou uvedena v této směrnici; že tato ustanovení musí být sdělena Komisi;
vzhledem k tomu, že některé požadavky obsažené v této směrnici musí být rychle přizpůsobeny vědeckému a technickému pokroku; že z důvodu snadnějšího provádění požadovaných opatření je třeba zavést postup, pomocí něhož bude řízena spolupráce mezi členskými státy a Komisí; že tato spolupráce se uskuteční v rámci výboru pro přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že Smlouva, s výjimkou článku 235, nestanoví k tomu nezbytné pravomoci;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je stanovení pravidel pro používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství tak, aby se zabránilo škodlivým účinkům na půdu, rostliny, zvířata a člověka a zároveň aby se podpořilo správné používání kalů z čistíren odpadních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "kalem" rozumí: i) zbytkový kal z čistíren městských odpadních vod nebo odpadních vod z domácností, popřípadě z jiných čistíren zpracovávajících jiné odpadní vody složením podobné městským odpadním vodám nebo odpadním vodám z domácností;
ii) zbytkový kal ze septiků a jiných podobných zařízení určených k nakládání s odpadními vodami;
iii) zbytkový kal z čistíren jiných než je uvedeno v bodech i) a ii);
b) "upraveným kalem" rozumí kal, který byl podroben biologické, chemické nebo tepelné úpravě, byl dlouhodobě skladován nebo jinak zpracován tak, že došlo k významnému snížení jeho schopnosti zkvasitelnosti a následně snížena možnost ohrožení zdraví jeho využíváním;
c) "zemědělstvím" rozumí pěstování všech typů plodin určených k obchodování a k výživě, včetně plodin pro chov dobytka;
d) "používáním" rozumí rozprostírání kalu na půdě nebo některé jiné využívání kalu v půdě nebo na jejím povrchu.
Článek 3
1. Kal uvedený v čl. 2 písm. a) bod i) smí být využíván jen v souladu s touto směrnicí.
2. Aniž jsou dotčeny směrnice 75/442/EHS a 78/319/EHS: - může být používán v zemědělství kal uvedený v čl. 2 písm. a) bod ii) s podmínkou, že příslušné členské státy zajistí vše nezbytné pro ochranu lidského zdraví a životního prostředí,
- může být používán v zemědělství kal uvedený v čl. 2 písm. a) bod iii) pouze tehdy, jestliže příslušný členský stát stanovil pro jeho používání předpisy.
Článek 4
Hodnoty koncentrací těžkých kovů v půdě, ve které je kal obsažen, hodnoty koncentrací těžkých kovů v kalu a hodnoty maximálních množství těžkých kovů za rok, které mohou být vnášeny do zemědělské půdy, jsou uvedeny v přílohách IA, IB a IC.
Článek 5
Aniž je dotčen článek 12: 1. Členské státy zakáží používání kalu, jestliže koncentrace jednoho nebo více těžkých kovů v půdě překračuje mezní hodnoty stanovené v příloze I A, a přijmou nezbytné kroky k zajištění, aby tyto mezní hodnoty nebyly překročeny v důsledku používání kalu.
2. Členské státy upraví používání kalu takovým způsobem, aby hromaděním těžkých kovů v půdě nedošlo k překročení mezních hodnot uvedených v odstavci 1.
K tomuto účelu použijí členské státy jeden z postupů uvedených pod následujícími písmeny a) nebo b):
a) členské státy stanoví maximální množství kalu v tunách sušiny na jednotku plochy půdy za rok se zřetelem na mezní hodnoty koncentrací těžkých kovů v kalu uvedených v příloze IB; nebo b) členské státy zajistí dodržování mezních hodnot pro množství kovů vnášených do půdy na jednotku plochy a času podle přílohy IC.
Článek 6
Aniž je dotčen článek 7: a) kal bude před zemědělským použitím upraven.
Členské státy však mohou povolit za podmínek jimi stanovených používání neupraveného kalu, jestliže bude vstřikován nebo zapracován do půdy;
b) výrobci kalů z čistíren odpadních vod pravidelně poskytují uživatelům kalu všechny informace uvedené v příloze II A.
Článek 7
Členské státy zakáží používání kalu nebo dodávky kalu k jeho používání v těchto případech: a) na pastviny po určitou dobu před pastvou a na plochy, kde se pěstují pícniny po určitou dobu před sklizní.
Délku této lhůty stanoví jednotlivé členské státy samostatně v závislosti na jejich geografických a klimatických podmínkách, nesmí však být kratší než 3 týdny;
b) na půdu určenou k pěstování ovoce a zeleniny ve vegetačním období, s výjimkou ovocných stromů;
c) na pozemky určené k pěstování ovoce nebo zeleniny, která je běžně v bezprostředním kontaktu s půdou a která se běžně konzumuje v surovém stavu, ve lhůtě 10 měsíců před sklizní a během sklizně.
Článek 8
Při používání kalu musí být dodržována následující pravidla:
- kal musí být používán s ohledem na výživné potřeby rostlin a jeho využívání nesmí zhoršit kvalitu půdy ani jakost povrchových a podzemních vod,
- je-li u půdy používán kal s hodnotou pH menší než 6, berou členské státy ohled na zvýšený pohyb těžkých kovů a jejich následné pohlcení plodinami a v případě potřeby sníží mezní hodnoty uvedené v příloze I A.
Článek 9
Kal a půda, u které se kal využívá, musí být podrobeny rozboru podle plánu uvedeného v přílohách IIA a IIB.
Referenční metody odběru vzorků a provádění rozboru jsou uvedeny v příloze II C.
Článek 10
1. Členské státy zajistí, aby byly vedeny aktualizované záznamy obsahující následující údaje:
a) množství vyrobeného kalu a množství kalu dodaného pro zemědělské používání;
b) složení a vlastnosti kalu v souladu s ukazateli uvedenými v příloze II A;
c) způsob úpravy kalu podle čl. 2 písm. b);
d) jména a adresy odběratelů kalu a místa, kde má být kal použit.
2. Záznamy jsou přístupné příslušným orgánům a slouží jako podklady pro soubornou zprávu uvedenou v článku 17.
3. Informace o metodách zpracovávání a výsledcích rozborů je třeba na žádost sdělit příslušným orgánům.
Článek 11
Členské státy mohou udělit výjimku z čl. 6 písm. b) a čl. 10 odst. 1 písm. b), c) a d) a z odstavce 2, jedná-li se o kal z čistíren odpadních vod, jejichž kapacita je menší než 300 kg BSK5 za den, což odpovídá počtu 5000 obyvatel, a jsou-li určeny zejména pro čištění odpadních vod z domácností.
Článek 12
V případě potřeby mohou členské státy přijmout opatření přísnější, než která stanoví tato směrnice.
Každé rozhodnutí této povahy musí být neprodleně sděleno Komisi podle stávajících dohod.
Článek 13
Přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku postupem podle článku 15 se týká v ustanovení příloh této směrnice, s výjimkou ukazatelů a hodnot uvedených v příloze IA, IB a IC, jakýchkoli faktorů, které mohou ovlivnit hodnocení těchto hodnot, a ukazatelů rozborů uvedených v přílohách IIA a IIB.
Článek 14
1. Zřizuje se výbor pro přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členských států.
2. Zástupci Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců neschválí, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 16
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří let od jejího oznámení.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Členské státy zašlou Komisi každé čtyři roky a poprvé pět let od oznámení této směrnice soubornou zprávu o používání kalů v zemědělství, která zahrne množství použitého kalu, kritéria uplatněná při jeho používání a problémy, jež se vyskytly, a postoupí ho Komisi, která uveřejní informace uvedené v této zprávě.
Komise předloží s ohledem na tuto zprávu a v případě potřeby odpovídající návrhy na zajištění intenzivnější ochrany půdy a životního prostředí.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. června 1986 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví emisní normy pro vypouštění látek ze seznamu I přílohy uvedené směrnice; že článek 6 uvedené směrnice požaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž tak i jakostní cíle pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že se od členských států požaduje uplatňování mezních hodnot, s výjimkou případů, kde mohou použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že nebezpečné látky, jichž se týká tato směrnice, byly vybrány hlavně na základě kritérií obsažených ve směrnici 76/464/EHS;
vzhledem k tomu, že kvůli znečišťování vypouštěním těchto látek do vodního prostředí, způsobenému mnoha průmyslovými obory je nutné stanovit určité mezní hodnoty pro vypouštění podle průmyslových oborů a stanovit jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož jsou tyto látky vypouštěny;
vzhledem k tomu, že cílem zavádění mezních hodnot a jakostních cílů je zabránit znečišťování různých částí vodního prostředí, které by mohlo být vypouštěním těchto látek zasaženo;
vzhledem k tomu, že tyto mezní hodnoty a jakostní cíle jsou určovány k tomuto účelu a neslouží ke stanovení pravidel pro ochranu spotřebitele nebo obchodu s produkty pocházejícími z vodního prostředí;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit zásady pro podávání zpráv Komisi o každém vybraném a uplatňovaném jakostním cíli tak, aby členské státy mohly prokazovat dodržování jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby členské státy zajistily, že opatření přijatá při provádění této směrnice nezpůsobí zvýšené znečišťování půdy nebo ovzduší;
vzhledem k tomu, že pro účinné uplatňování této směrnice bude také prováděno monitorování vodního prostředí zasaženého vypouštěním uvedených látek členskými státy; že pravomoci k zavedení monitorování nejsou upraveny směrnicí 76/464/EHS; že jelikož Smlouva nestanoví pravomoci k tomuto účelu, použije se článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v případě některých významných zdrojů znečišťování těmito látkami, u kterých nelze uplatnit mezní hodnoty Společenství nebo vnitrostátní emisní normy, budou připraveny zvláštní programy k odstranění tohoto znečišťování; že k tomu potřebné pravomoci nejsou ve směrnici 76/464/EHS obsaženy, že jelikož Smlouva neobsahuje zvláštní výkonné pravomoci k tomuto účelu, použije se článku 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že podzemní vody mohou být vyňaty z působnosti této směrnice, neboť podléhají směrnici 80/68/EHS [5];
vzhledem k tomu, že pro účinné provádění této směrnice je důležité, aby Komise předávala Radě každých pět let srovnávací hodnocení provádění směrnice členskými státy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice bude na návrh Komise pozměňována a doplňována v souladu s vývojem vědeckých poznatků zejména o toxicitě, persistenci a akumulaci daných látek v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků; že je za tímto účelem nutné doplnit tuto směrnici ustanoveními o dalších nebezpečných látkách a pozměnit obsah příloh,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice: - stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem látek uvedených v čl. 2 písm. a) pro vypouštění z průmyslových závodů, které jsou uvedeny v čl. 2 písm. e) této směrnice,
- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro látky uvedené v čl. 2 písm. a) této směrnice ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty pro splnění podmínek obsažených v povoleních vydaných příslušnými orgány členských států pro stávající vypouštění,
- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení obsahu látek uvedených ve čl. 2 písm. a) této směrnice při vypouštění do vodního prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,
- žádá členské státy, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států,
- nařizuje členským státům, aby vypracovaly programy k zamezení nebo odstranění znečišťování pocházejícího ze zdrojů uvedených v článku 5,
- stanoví v příloze I obecná ustanovení, která platí pro všechny látky uvedené v čl. 2 písm. a) a která se vztahují zejména na mezní hodnoty emisních norem (část A), jakostní cíle (část B) a referenční metody stanovení (část C),
- stanoví v příloze II zvláštní ustanovení použitelná pro každou jednotlivou látku, která rozšiřují a doplňují uvedené části.
2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: a) "látkami" nebezpečné látky, které patří k třídám a skupinám látek obsažených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EEC a které jsou uvedeny v příloze II této směrnice,
b) "mezními hodnotami" hodnoty stanovené pro každou látku uvedenou v písmenu a) a obsaženou v části A přílohy II;
c) "jakostními cíli" požadavky stanovené pro každou látku uvedenou v písmenu a) a obsaženou v části B přílohy II;
d) "nakládáním s látkami" každý průmyslový postup zahrnující výrobu, přeměnu nebo používání látek uvedených pod písmenem a) nebo jakýkoli jiný průmyslový proces, při kterém jsou tyto látky přítomny;
e) "průmyslovým závodem" závod, v němž jsou upravovány látky uvedené pod písmenem a) nebo sloučeniny látek, které je obsahují,
f) "stávajícím závodem" každý průmyslový závod, který je v provozu po uplynutí dvanácti měsíců ode dne oznámení této směrnice, případně po uplynutí dvanácti měsíců ode dne oznámení pozměňující směrnice vztahující se na takový závod,
g) "novým závodem" - průmyslový závod, který zahájí provoz po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení této směrnice, případně po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení pozměňující směrnice vztahující se na takový závod,
- stávající průmyslový závod, jehož kapacita pro zpracování látek se podstatně zvýšila po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení této směrnice nebo po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení jakékoli pozměňující směrnice vztahující se na takový závod, pokud bude přijata.
Článek 3
1. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy pro vypouštění jsou stanoveny v částech A příloh.
2. Mezní hodnoty se obvykle uplatní v místě, kde odpadní vody obsahující látky uvedené v čl. 2 písm. a) opouštějí průmyslový závod.
Pokud je nutné stanovit v případě některých látek jiná místa pro uplatnění mezních hodnot, jsou tato místa uvedena v příloze II.
Jsou-li odpadní vody obsahující tyto látky čištěny mimo průmyslový závod, v čistírně odpadních vod, kde jsou tyto látky odstraňovány, může členský stát povolit uplatňování mezních hodnot v místě, kde jsou odpadní vody vypouštěny z čistírny odpadních vod.
3. Povolení podle článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat opatření nejméně tak přísná jako opatření v částech A s výjimkou případů, kdy členský stát dodržuje ustanovení čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice na základě částí B příloh.
Povolení jsou přezkoumávána nejméně každé čtyři roky.
4. Aniž jsou dotčeny povinnosti členských států vyplývající z odstavců 1, 2 a 3 a ze směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy udělit povolení novým závodům jen tehdy, jestliže tyto závody uplatňují normy odpovídající nejlepším dostupným technickým prostředkům k odstraňování znečišťění v souladu s článkem 2 zmíněné směrnice nebo k předcházení narušování pravidel hospodářské soutěže.
Pokud členský stát použije jakoukoli metodu, u které z technických důvodů neodpovídají zamýšlená opatření nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží tento členský stát před vydáním každého povolení Komisi zdůvodnění svého postupu.
Komise neprodleně postoupí tato zdůvodnění členským státům a neprodleně jim zašle zprávu, v níž sdělí své stanovisko k výjimce uvedené v odstavci 2.
V případě nutnosti předloží současně Komise Radě příslušné návrhy.
5. Referenční metoda rozboru ke stanovení přítomnosti látek uvedených v čl.
2 písm. a) je obsažena v části C přílohy II. Jiné metody mohou být použity za podmínky, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod je alespoň srovnatelná s metodami uvedenými v části C přílohy II.
6. Členské státy zajistí, že opatření přijatá podle této směrnice nepovedou ke zvýšení znečišťování jiných prostředí těmito látkami, zejména půdy a ovzduší.
Článek 4
Dotyčné členské státy odpovídají za dohled nad vodním prostředím zasaženým vypouštěním z průmyslových závodů a z jiných významných zdrojů.
V případě vypouštění, které zasahuje vody více než jednoho členského státu, spolupracují dotyčné členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.
Článek 5
1. Pro látky, na které se vztahují zvláštní ustanovení v příloze II, vypracují členské státy zvláštní programy pro zamezení nebo odstranění znečišťování z jiných významných zdrojů těchto látek (včetně vícenásobných a rozptýlených zdrojů), než jsou zdroje vypouštění podléhající stanoveným mezním hodnotám Společenství nebo vnitrostátním emisním normám.
2. Tyto programy obsahují nejvhodnější opatření a technologie k nahrazování, zachycování nebo recyklování látek uvedených v odstavci 1.
3. Tyto zvláštní programy se musí provést nejpozději pět let od oznámení směrnice, která se na tyto látky vztahuje.
Článek 6
1. Komise vypracuje srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy na základě informací, které jí členské státy Komisi poskytnou v souladu s článkem 13 směrnice 76/464/EHS, a na základě její žádosti předkládané zvlášť pro každý případ. Informace se týkají zejména: - podrobností o povoleních stanovujících emisní normy pro vypouštění látek,
- závěrů ze soupisu látek o vypouštění látek do vod uvedených v čl. 1 odst. 2,
- plnění mezních hodnot nebo jakostních cílů uvedených v částech A a B přílohy II,
- výsledků monitorování uvedeného v článku 4 vodního prostředí zasaženého vypouštěním,
- zvláštních programů na odstranění znečišťování podle článku 5.
2. Komise zašle Radě každých pět let srovnávací hodnocení uvedené v odstavci 1, poprvé čtyři roky ode dne oznámení této směrnice.
3. V případě změn ve vědeckém poznání o toxicitě, persistenci a akumulaci látek uvedených v čl. 2 písm. a) v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků předloží Komise Radě příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů nebo na stanovení nových mezních hodnot a jakostních cílů.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1988.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů přijatých v oblasti působnosti této směrnice neprodleně po jejich přijetí.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. května 1986
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vývodových hřídelů kolových zemědělských a lesnických traktorů a jejich ochrany
(86/297/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí kolové zemědělské a lesnické traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vývodový hřídel a jeho ochranu;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [4], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 29. června 1978 týkající se akčního programu Evropských společenství pro bezpečnost a zdraví při práci [5] stanoví uplatnění zásad prevence nehod při navrhování a realizaci pracovních prostředků, včetně v zemědělském sektoru; že požadavky na vývodové hřídele a jejich ochranu jsou bezpečnostní povahy;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro zemědělské a lesnické traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 30 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se vývodového hřídele a jeho ochrany, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Touto směrnicí není dotčeno právo členských států stanovit při dodržení Smlouvy požadavky, které považují za nezbytné pro zajištění ochrany pracovníků při těchto užívání traktorů, pokud to neznamená úpravu vývodového hřídele a jeho ochrany provedenou způsobem, který není v této směrnici uveden.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy I a vzoru přílohy k certifikátu EHS schválení typu technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Požadavky bodu 5.2 přílohy I se však použijí až od 1. října 1995.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. května 1986
o zadních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů
(86/298/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [4], naposledy pozměněná aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanoví, že nezbytná ustanovení pro provádění postupu EHS schvalování typu pro jednotlivé konstrukční části nebo vlastnosti traktoru budou stanoveny zvláštními směrnicemi; že ustanovení týkající se ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru byla stanovena směrnicemi 77/536/EHS [5] a 79/622/EHS [6], naposledy pozměněnými aktem o přistoupení Španělska a Portugalska; že tyto dvě směrnice se vztahují na postupy dynamických a statických zkoušek, přičemž výrobci zatím mohou mezi nimi volit, a týkají se standardních traktorů, tj. traktorů, které mají světlou výšku nejvýše 1000 mm, pevný nebo nastavitelný rozchod kol nejméně 1150 mm a hmotnost od 1,5 do 4,5 t v případě traktorů podle směrnice o dynamických zkouškách a nejméně 800 kg v případě traktorů podle směrnice o statických zkouškách;
vzhledem k tomu, že traktory, na něž se vztahuje tato směrnice, mají světlou výšku nejvýše 600 mm, nejmenší rozchod kol u obou náprav menší než 1150 mm a hmotnost větší než 600 kg; že pro ochranné konstrukce chránící při převrácení těchto traktorů, které se používají ke zvláštním pracím, mohou být stanoveny zvláštní požadavky nebo jiné požadavky než podle směrnic 77/536/EHS a 79/622/EHS;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí tyto úzkorozchodné traktory splňovat podle vnitrostátních právních předpisů, se mimo jiné týkají ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru; že tyto požadavky se v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice 74/150/EHS;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se vztahuje na ochranné konstrukce chránící při převrácení provedené jako vzadu namontovaný oblouk, rám nebo kabina, jejichž chráněný prostor má výšku 900 mm nad vztažným bodem sedadla, čímž poskytuje dostatečně velký volný prostor pro ochranu řidiče; že na ochranné konstrukce chránící při převrácení se dvěma sloupky namontovanými před řidičem se bude vztahovat jiná zvláštní směrnice;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukční části pro ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na provedení a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části vydaného pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru; že připojení značky EHS schválení typu konstrukční části ke všem konstrukcím, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického zkoušení těchto konstrukcí v ostatních členských státech; že společné požadavky týkající se dalších konstrukčních prvků a vlastností ochranné konstrukce chránící při převrácení, zejména zařízení, která zabraňují dalšímu převracení již převrženého traktoru, a ochrany spolujezdců, budou stanoveny později;
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky jsou určeny především k zajištění bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce v celém Společenství; že je z tohoto důvodu nutné předepsat pro traktory, na které se vztahuje tato směrnice, povinné vybavení ochrannou konstrukcí chránící při převrácení;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na traktory ve smyslu článku 1 směrnice 74/150/EHS, které mají tyto vlastnosti:
- světlá výška měřená pod nejnižšími body přední nebo zadní nápravy, včetně diferenciálu, nejvýše 600 mm,
- pevný nebo nejmenší nastavitelný rozchod kol u jedné z obou náprav menší než 1150 mm; v žádném případě nesmí vnější okraj pneumatik na druhé nápravě přečnívat za vnější okraj pneumatik na nápravě o nejmenším rozchodu 1150 mm,
- hmotnost nejméně 600 kg, odpovídající vlastní hmotnosti traktoru podle bodu 2.4 přílohy I směrnice 74/150/EHS, včetně ochranné konstrukce chránící při převrácení, kterou je traktor opatřen v souladu s touto směrnicí, a pneumatik největšího rozměru doporučeného výrobcem.
Článek 2
1. Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který splňuje požadavky na provedení a zkoušení stanovené v přílohách I až IV.
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 3
Pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který schválily podle článku 2, přidělí členské státy výrobci traktoru nebo ochranné konstrukce chránící při převrácení nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně ochranných konstrukcí chránících při převrácení, jejichž typ byl schválen podle článku 2, s jinými zařízeními.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktorům, pro které jsou určeny, z důvodů týkajících se provedení, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat, aby byly na trh uváděny ochranné konstrukce chránící při převrácení, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části, pokud systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.
O těchto přijatých opatřeních dotyčný stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 5
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VII pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 6
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, která jsou opatřena stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 7
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení pro typ traktoru z důvodů týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, pokud jsou tato zařízení opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.
Článek 9
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, pokud jsou tato zařízení opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.
Článek 10
Touto směrnicí není dotčeno právo členských států stanovit při dodržení Smlouvy požadavky, které považují za nezbytné pro zajištění ochrany pracovníků při užívání dotyčných traktorů, pokud to neznamená úpravu ochranných konstrukcí provedenou způsobem, který není v této směrnici uveden.
Článek 11
1. Při EHS schvalování typu traktoru musí být každý traktor ve smyslu článku 1 opatřen ochrannou konstrukcí chránící při převrácení.
2. Ochranná konstrukce podle odstavce 1, pokud není konstrukcí se dvěma sloupky namontovanou před řidičem, musí splňovat požadavky stanovené v přílohách I až IV této směrnice nebo ve směrnici 77/536/EHS nebo 79/622/EHS.
Článek 12
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijmou postupem podle článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 13
Do osmnácti měsíců od oznámení této směrnice Rada na návrh Komise a na základě ustanovení Smlouvy přijme směrnici, která tuto směrnici doplní o ustanovení, jimiž budou v rámci postupu dynamických zkoušek zavedeny přídavné zkoušky rázem.
Článek 14
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 24 měsíců od jejího oznámení [7]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 20. června 1986,
kterou se mění směrnice Rady 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh
(86/320/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/155/EHS [2], a zejména na čl. 2 odst. 1a a článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě vědeckého a technického pokroku, kterého bylo dosaženo u hybridů získávaných křížením druhů spadajících do oblasti působnosti směrnice 66/402/EHS, by hybridy získané křížením Sorghum bicolor a Sorghum sudanense měly být zahrnuty do oblasti působnosti uvedené směrnice v důsledku svého zvyšujícího se významu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě vědeckého a technického pokroku by dále měly být upraveny požadavky na osivo čiroku stanovené v příloze I uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se doplňují nové věty, které znějí:
"Tato definice zahrnuje také tyto hybridy získané křížením uvedených druhů:
Sorghum bicolor (L.)
Moench × Sorghum sudanense (Piper) Stapf. _BAR_ hybridy získané křížením čiroku obecného a sudánského. _BAR_
Není-li stanoveno jinak, musí osivo uvedených hybridů splňovat normy a jiné požadavky, které platí pro osivo každého z druhů, ze kterých pochází."
2. V příloze I bodě 3 oddíle C písm. b) se za slova "certifikovaného osiva" vkládají slova "hybridních odrůd".
3. V příloze I bodě 3 oddíle C se doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) porosty volně sprašovaných nebo syntetických odrůd rodu Sorghum splňují tyto normy: podíl rostlin s typickými odchylkami nesmí překračovat tyto hodnoty:
- pro produkci základního osiva 1 na 30 m2,
- pro produkci certifikovaného osiva 1 na 10 m2".
Článek 2
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. července 1986,
kterou se mění směrnice 74/63/EHS o stanovení maximálních přípustných limitů nežádoucích látek a produktů ve výživě zvířat, směrnice 77/101/EHS o uvádění jednotlivých krmiv na trh a směrnice 79/373/EHS o uvádění krmných směsí na trh
(86/354/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že definice jednotlivých krmiv a různých druhů krmných směsí ve směrnicích 74/63/EHS [4], 77/101/EHS [5] a 79/373/EHS [6] naposledy pozměněných směrnicemi 86/299/EHS [7], 83/87/EHS [8] a 82/957/EHS [9] v uvedeném pořadí by měly být přizpůsobeny novým definicím obsaženým ve směrnici Rady 84/587/EHS ze dne 29. listopadu 1984, kterou se mění směrnice 70/524/EHS o doplňkových látkách v krmivech [10]; že je také nutné definovat pojem "mléčné krmné směsi";
vzhledem k tomu, že je nutné upřesnit, že směrnicemi 74/63/EHS, 77/101/EHS a 79/373/EHS nejsou dotčena ustanovení směrnice Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech ve výživě zvířat [11];
vzhledem k tomu, že směrnice 74/63/EHS se vztahuje na nežádoucí látky a produkty v krmivech; že maximální přípustné limity stanovené v příloze této směrnice tedy neplatí pro krmné suroviny používané pro výrobu krmných směsí;
vzhledem k tomu, že stanovení maximálních limitů nebo omezení přítomnosti některých nežádoucích látek a produktů v krmných surovinách je v současnosti v členských státech upraveno různým způsobem;
vzhledem k tomu, že přítomnost těchto látek nebo produktů v množství přesahujícím určitou mez může být škodlivá pro lidské zdraví a že je tedy nutné zaručit vhodným a jednotným způsobem bezpečné použití těchto látek a produktů v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že navíc rozdíly ve vnitrostátních právních úpravách členských států způsobují značné překážky pro vnitřní obchod v rámci Společenství a že je žádoucí přijmout příslušná opatření v rámci směrnice 74/63/EHS;
vzhledem k tomu, že je také vhodné přizpůsobit směrnice 77/101/EHS a 79/373/EHS a tím usnadnit uvádění jednotlivých krmiv a krmných směsí na trh;
vzhledem k tomu, že je žádoucí definovat pojem "krmné suroviny" a vymezit tak oblast působnosti opatření vztahujících se na tuto skupinu produktů, která je v jiných směrnicích týkajících se krmiv označována také pojmem "komponenty";
vzhledem k tomu, že uvedená ustanovení se vztahují výhradně na krmné suroviny určené pro výživu zvířat, které jsou uváděny do oběhu jako jednotlivá krmiva nebo jako nosiče premixů doplňkových látek anebo, po smísení s jinými produkty, jako krmné směsi;
vzhledem k tomu, že pro zajištění toho, aby krmiva neobsahovala některé zvláště nežádoucí látky, je nutné nejen snížit obsah těchto látek v krmných surovinách na přijatelnou úroveň, ale také omezit možnost používání těchto krmných surovin na osoby, které mají požadovanou kvalifikaci, zařízení a vybavení pro postupy ředění, čímž se zajistí, že budou dodrženy maximální limity stanovené směrnicí pro krmné směsi;
vzhledem k tomu, že minimální podmínky stanovené v příloze III směrnice Rady 70/524/EHS pro osobu, která má být zapsána do seznamu výrobců krmných směsí členského státu, musí být uplatněny také na výrobce krmných směsí používající krmné suroviny s vyšším obsahem nežádoucích látek a produktů, než je povoleno pro jednotlivá krmiva; že je však žádoucí, aby členské státy mohly omezit dodávky takto silně kontaminovaných krmných surovin na ty výrobce, kteří vyrábějí krmné směsi pro uvádění na trh, pokud jejich úřední kontrolní místa nejsou schopna průběžně kontrolovat na úrovni chovatelů ty výrobce krmných směsí, kteří provozují také živočišnou výrobu a používají veškerou svoji produkci nebo její část pro svou vlastní potřebu;
vzhledem k tomu, že pro určité krmné suroviny, jejichž obsah nežádoucích látek nebo produktů není v příloze II části A omezen, by měla být upravena možnost přijetí vhodných ustanovení o označování, pokud množství nežádoucí látky nebo produktu obsažené v krmných surovinách je vyšší než maximální hodnota stanovená pro odpovídající jednotlivá krmiva; že uvedené opatření je nezbytné k zajištění toho, aby takové suroviny nebyly dodávány chovatelům a aby výrobci byli informování o druhu a množství nežádoucí látky nebo produktu v těchto krmných surovinách;
vzhledem k tomu, že by přechodně mělo být členským státům povoleno ponechat v platnosti ta vnitrostátní předpisy, které se týkají jiných krmných surovin kontaminovaných aflatoxinem, než jsou uvedeny v příloze II části A, nebo jiných nežádoucích látek či produktů než aflatoxin, které ovlivňují jakost krmných surovin; že do 3. prosince 1990 musí být přijato rozhodnutí Společenství, aby k uvedenému datu existovaly jednotné předpisy Společenství pro obsah nežádoucích látek a produktů v krmných surovinách používaných pro výrobu krmiv;
vzhledem k tomu, že k zajištění bezpečnosti krmiv je nutné nejen upravit právním předpisem obsah nežádoucích látek a produktů, ale i najít postupy umožňující dekontaminaci krmných surovin; že na základě získaných výsledků bude nutné stanovit kritéria, která musí výrobky podléhající určitým dekontaminačním postupům splňovat;
vzhledem k tomu, že by měl být zvolen postup zavádějící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva, aby se usnadnilo zavedení navrhovaných opatření, a zejména aby byly provedeny změny a doplňky týkající se stanovení maximálních obsahů nebo předpisů o označování krmných surovin kontaminovaných některými nežádoucími látkami či produkty a aby byla stanovena kritéria pro povolení dekontaminovaných surovin;
vzhledem k tomu, že je nutno zavést postup pro oznamování případů neplnění předpisů Společenství členským státům, aby se usnadnil dohled nad používáním směrnice 74/63/EHS;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané při používání směrnice 79/373/EHS ukazují, že je v některých případech třeba zlepšit nebo doplnit způsob označování krmných směsí;
vzhledem k tomu, že musí být zejména stanoveno uvedení názvu nebo obchodní firmy a adresy výrobce, pokud tento není odpovědný za údaje uvedené na etiketě; že je však nutné vzít v úvahu specifické kontrolní systémy některých členských států a povolit takovým státům, aby u krmiv vyrobených a uváděných na trh na jejich území mohly být tyto údaje nahrazeny úředním číselným kódem přiděleným každému výrobci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 74/63/EHS se mění takto:
1. Název směrnice se nahrazuje tímto: "Směrnice Rady o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat."
2. V článku 1:
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Tato směrnice se týká nežádoucích látek a produktů ve výživě zvířat.";
b) v odstavci 2 se vkládá nové písmeno, které zní:
"e) určité produkty používané ve výživě zvířat."
3. V článku 2:
a) se písmena a), b) a h) nahrazují tímto:
"a) krmivy: produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním a organické nebo anorganické látky, používané jednotlivě nebo ve směsích, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou; b) jednotlivými krmivy: různé rostlinné nebo živočišné produkty v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, a produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, jakož i různé organické nebo anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení orální cestou;
h) krmnými směsmi: směsi produktů rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, nebo produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, anebo organické či anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení orální cestou a podávané ve formě kompletních nebo doplňkových krmiv."
b) vkládá se nové písmeno, které zní:
"i) krmnými surovinami (komponenty): různé produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním a organické nebo anorganické látky obsahující doplňkové látky či nikoliv, které jsou určeny k uvádění do oběhu jako jednotlivá krmiva nebo pro výrobu krmných směsí anebo jako nosiče premixů."
4. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Členské státy stanoví, že látky a produkty uvedené v příloze I mohou být obsaženy v krmivech pouze za podmínek stanovených v uvedené příloze.
2. Členské státy mohou povolit, aby maximálně přípustné limity stanovené pro krmiva v příloze I byly překročeny v případě krmiva, které je vyrobeno a použito ve stejném státě a ve stejném zemědělském podniku, pokud je to nutné s ohledem na zvláštní místní podmínky.
Dotčené členské státy zajistí, aby tím lidé ani zvířata neutrpěli újmu na zdraví."
5. Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 3a
1. Členské státy stanoví, že krmné suroviny uvedené v části A přílohy II mohou být uváděny na trh pouze tehdy, nepřesáhne-li u nich obsah nežádoucích látek nebo produktů uvedených ve sloupci 1 této přílohy maximální obsah uvedený ve sloupci 3 téže přílohy.
2. Pokud obsah nežádoucích látek nebo produktů uvedených ve sloupci 1 v části A přílohy II překročí obsah stanovený ve sloupci 3 přílohy I pro jednotlivá krmiva, mohou být krmné suroviny uvedené ve sloupci 2 v části A přílohy II uvedeny do oběhu bez dotčení ustanovení odstavce 1 pouze:
a) jsou-li určeny pro použití výrobcům krmných směsí, kteří jsou zapsáni do seznamu členského státu uvedeného v čl. 13 odst. 3 směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1] Úř. věst. L 270, 14.12.1970, s. 1.; a
b) jsou-li vybaveny průvodním listem, na němž je uvedeno:
- že krmná surovina je určena pro výrobce krmných směsí, kteří splňují podmínky stanovené pod písmenem a),
- že krmná surovina nesmí být zkrmována hospodářskými zvířaty bez úpravy,
- množství nežádoucí látky nebo produktu obsažené v surovině.
3. Členské státy stanoví, že odst. 2 písm. a) a b) se rovněž vztahuje na krmné suroviny a nežádoucí látky nebo produkty uvedené v části B přílohy II, jejichž maximální obsah v části A není stanoven, jestliže obsah nežádoucí látky nebo produktu v krmné surovině přesahuje hodnotu stanovenou ve sloupci 3 přílohy I pro odpovídající jednotlivá krmiva.
Článek 3b
Členské státy mohou omezit použití čl.
3a odst.
2 písm. a) na ty výrobce krmných směsí, kteří používají uvedené krmné suroviny pro výrobu krmných směsí uváděných na trh."
6. V článku 4 se nahrazují slova "v této směrnici" slovy "v příloze I".
7. V článku 5:
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pokud členský stát na základě podrobného zdůvodnění v důsledku nových údajů nebo po přezkoumání dosavadních údajů získaných po přijetí dotčených ustanovení konstatuje, že maximální obsah stanovený v příloze I nebo II anebo látka či produkt v těchto přílohách neuvedené představují nebezpečí pro zdraví zvířat nebo lidí nebo pro životní prostředí, může tento členský stát dočasně snížit takový obsah, stanovit maximální obsah nebo zakázat přítomnost takové látky nebo produktu v krmivech nebo v krmných surovinách.
Neprodleně o tom informuje ostatní členské státy a Komisi s uvedením důvodů pro své rozhodnutí.";
b) v odstavci 2 se slovo "příloha" nahrazuje slovem "přílohy".
8. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
V souladu s postupem stanoveným v článku 9 a s přihlédnutím k vývoji vědeckých a technických poznatků:
a) se přijmou nezbytné změny příloh; b) je pravidelně vypracovávána konsolidovaná verze příloh zahrnující pozdější změny podle písmene a);
c) mohou být stanovena kritéria pro povolení krmných surovin, které byly podrobeny určitým dekontaminačním postupům."
9. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 6a
1. Až do přijetí rozhodnutí Společenství mohou členské státy ponechat v platnosti opatření, která upravují dovoz a uvádění do oběhu následujících krmných surovin na jejich území:
a) krmných surovin kontaminovaných aflatoxinem, které nejsou uvedeny v příloze II části A) a
b) krmných surovin kontaminovaných jinými nežádoucími látkami nebo produkty než aflatoxinem.
2. Nejpozději do 31. ledna 1987 oznámí členské státy Komisi vnitrostátní právní předpisy, které chtějí ponechat v platnosti na základě odstavce 1.
3. Změny v příloze II nezbytné k odstranění rozdílů vyplývajících z použití odstavce 1 se přijmou nejpozději do 3. prosince 1990."
10. V článku 7 se za slovo "krmiva" vkládají slova "a krmné suroviny".
11. V článku 8:
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy přijmou veškerá nutná opatření k zajištění úřední kontroly krmiv a krmných surovin alespoň odběrem vzorků, aby se ověřilo, zda jsou dodržovány podmínky stanovené touto směrnicí.";
b) vkládá se nový odstavec, který zní:
"3. Pokud šarže krmných surovin nebo šarže krmiv má být odeslána do členského státu, ačkoliv v jiném členském státě bylo shledáno, že neodpovídá ustanovením této směrnice vzhledem k nadměrnému obsahu nežádoucích látek nebo produktů, tento jiný stát neprodleně sdělí ostatním členským státům a Komisi veškeré potřebné informace týkající se dotčené šarže surovin."
12. V článku 11 se za slovo "krmiva" vkládají slova "a krmné suroviny".
13. Příloha se mění takto:
a) za slovo "PŘÍLOHA" se vkládá označení "I";
b) tři sloupce přílohy I budou číslovány v pořadí 1, 2 a 3;
c) v příloze I části B se nadpis ve sloupci 3 nahrazuje tímto:
"Maximální obsah v mg/kg (ppm) krmiva s obsahem vlhkosti 12 %."
14. Vkládá se nová příloha, která zní: "
„PŘÍLOHA II
A
Látky, produkty _BAR_ Krmné suroviny _BAR_ Maximální obsah v mg/kg (ppm) krmiva s obsahem vlhkosti 12 % _BAR_ (1) _BAR_ (2) _BAR_ (3) _BAR_ 1.Aflatoxin B1 _BAR_ Podzemnice olejná, kopra, palmojádro, bavlníkové semeno, babasové semeno, zrna kukuřice a produkty vzniklé jejich zpracováním _BAR_ 0,2 _BAR_
B
+++++ TIFF +++++ "
15. V italském znění směrnice se slova "alimenti per animali" nahrazují slovem "mangimi".
Článek 2
Směrnice 77/101/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2:
a) se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) nežádoucích látek a produktů ve výživě zvířat;";
b) se vkládá nové písmeno, které zní:
"d) určitých produktů používaných ve výživě zvířat."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Pro účely této směrnice se jednotlivými krmivy rozumějí různé rostlinné nebo živočišné produkty v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, a produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, jakož i různé organické nebo anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení orální cestou."
3. V italském znění směrnice se slova "alimenti per animali" nahrazují slovem "mangimi".
Článek 3
Směrnice 79/373/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2:
a) se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat;";
b) se vkládá nové písmeno, které zní:
"f) určitých produktech používaných ve výživě zvířat."
2. V článku 2:
a) se písmena a) a b) nahrazují tímto:
"a) krmivy: produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním a organické nebo anorganické látky, používané jednotlivě nebo ve směsích, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou;
b) krmnými směsmi: směsi produktů rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, nebo produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, anebo organické či anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení orální cestou a podávané ve formě kompletních nebo doplňkových krmiv.";
b) se vkládají nová písmena, která znějí:
"j) mléčnými krmnými směsmi: krmné směsi podávané v suchém stavu nebo po rozpuštění v určeném množství tekutiny, určené ke krmení mláďat jako doplněk nebo náhrada postkolostrálního mléka nebo ke krmení jatečných telat;
k) krmnými surovinami (komponenty): různé produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním a organické nebo anorganické látky obsahující doplňkové látky či nikoliv, které jsou určeny k uvádění do oběhu jako jednotlivá krmiva nebo pro výrobu krmných směsí anebo jako nosiče premixů."
3. V článku 5:
a) se odst. 1 písm. a) nahrazuje tímto:
"a) Označení kompletní krmivo, doplňkové krmivo, minerální krmivo, melasové krmivo, mléčná krmná směs kompletní, mléčná krmná směs doplňková.";
b) se v odstavci 4 vkládá nové písmeno, které zní:
"g) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce, pokud tento není odpovědný za údaje uvedené na etiketě.";
c) se vkládá nový odstavec, který zní:
"4a. U krmiv vyrobených a uváděných na trh na jejich území jsou členské státy oprávněny vyžadovat namísto údajů uvedených v čl. 5 odst. 4 písm. g) uvedení úředního číselného kódu odpovídajícího výrobcům usazeným na jejich území.";
d) se v odstavci 5 vkládá nové písmeno, které zní:
"h) Údaj o fyzikálním stavu krmiva nebo specifickém zpracování, kterému bylo podrobeno.";
e) se vkládá nový odstavec, který zní:
"7a. Odstavec 7 se nepoužije na komponenty (krmné suroviny), které musí být uvedeny na etiketě krmných směsí na základě směrnice 82/471/EHS.";
f) se v odstavci 8 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tyto informace
- nesmějí kupujícího uvádět v omyl zejména tím, že poukazují na účinky nebo vlastnosti, které krmivo nemá nebo vyvolávají dojem, že krmivo má zvláštní vlastnosti, i když tyto vlastnosti mají všechna podobná krmiva,
- musí uvádět objektivní nebo měřitelné faktory, které lze prokázat." 4. Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 5a
V anglickém znění lze v případě krmiv pro domácí zvířata pojmy complementary feedingstuff (doplňkové krmivo) a complete feedingstuff (kompletní krmivo) nahradit pojmy complementary pet food (doplňkové krmivo pro domácí zvířata) a complete pet food (kompletní krmivo pro domácí zvířata).
Článek 5b
Aniž jsou dotčena ustanovení článku 5, členské státy stanoví, že označování krmných směsí pro domácí zvířata může zvláště upozorňovat na přítomnost nebo nízký obsah jedné nebo více komponentů, které mají pro vlastnosti krmiva zásadní význam.
V takovém případě musí být minimální nebo maximální obsah, vyjádřený v procentech hmotnosti uvedenésuroviny (surovin), jasně vyznačen buď vedle prohlášení upozorňujícího na tuto surovinu (suroviny) nebo ve výčtu surovin anebo musí být uvedena tato surovina (suroviny) a její procentuální podíl vedle odpovídající kategorie surovin."
5. V italském znění směrnice se slova "alimenti per animali" nahrazují slovem "mangimi".
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 3. prosince 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. července 1986,
kterou se mění směrnice 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(86/355/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/214/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že obsah její přílohy bude pravidelně pozměňován na základě pokroku vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že bylo nyní zjištěno, že použití ethylenoxidu jako přípravku na ochranu rostlin, zejména pro fumigaci skladovaných rostlin nebo rostlinných produktů, zanechává v potravinách rezidua, která mohou mít škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat;
vzhledem k tomu, že pro ochranu rostlin, s výjimkou určitých méně významných produktů, jsou dostupné jiné prostředky;
vzhledem k tomu, že uvádění ethylenoxidu na trh a jeho používání jako přípravku na ochranu rostlin by proto mělo být zakázáno;
vzhledem k tomu, že dokud však nebudou dostupné jiné metody ošetření, mohou být povoleny dočasné vnitrostátní odchylky z tohoto zákazu pro určité méně významné produkty, je-li to ze zvláštních důvodů třeba,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 79/117/EHS se doplňuje nová položka, která zní:
"C.Ethylenoxid _BAR_ (a)a) Redukce patogenů v následujících druzích sušené zeleniny určené pro zapracování do potravinářských přípravků, které před spotřebou neprocházejí úplnou kuchyňskou úpravouchřestcibulepórhouby(b)b) Redukce patogenů v sušených bylinách a kořeních(c)c) Redukce patogenů v sušených bylinách určených výhradně pro uvádění na trh jako léčivé produkty bez dalšího zpracování(d)d) Redukce patogenů v kakaovém prášku nebo kakaových výliscích(e)e) Fumigace tabákových listů Použitelnost těchto odchylek končí nejpozději 31. prosince 1989. _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1986
o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu
(86/362/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rostlinná výroba zaujímá ve Společenství velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že výnos této výroby je neustále ohrožován škodlivými organismy a plevely;
vzhledem k tomu, že je bezpodmínečně nutné chránit rostliny a rostlinné produkty před těmito organismy nejen proto, aby se zabránilo poklesu výnosů nebo škodám na sklizených produktech, ale též proto, aby se zvýšila produktivita zemědělství;
vzhledem k tomu, že jednou z nejdůležitějších metod ochrany rostlin a rostlinných produktů před působením těchto škodlivých organismů je používání chemických pesticidů;
vzhledem k tomu, že však tyto pesticidy nemají na rostlinnou výrobu pouze příznivé účinky, neboť zpravidla jde o toxické látky nebo přípravky s nebezpečnými vedlejšími účinky;
vzhledem k tomu, že značný počet těchto pesticidů a jejich metabolitů nebo rozkladných produktů může mít škodlivé účinky na spotřebitele rostlinných produktů;
vzhledem k tomu, že tyto pesticidy a kontaminující látky, které v nich mohou být obsaženy, mohou představovat nebezpečí pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že ve snaze čelit těmto nebezpečím stanovilo již několik členských států maximální limity pro určitá rezidua v obilovinách a na jejich povrchu;
vzhledem k tomu, že existující rozdíly v maximálních přípustných limitech reziduí pesticidů mezi jednotlivými členskými státy mohou přispívat k vytváření překážek obchodu a bránit tak volnému pohybu zboží ve Společenství;
vzhledem k tomu, že v počátečním stadiu by proto měly být stanoveny maximální limity pro určité účinné látky v obilovinách, které musí být dodržovány při uvádění těchto produktů do oběhu;
vzhledem k tomu, že dodržování těchto maximálních limitů navíc zajistí volný pohyb zboží a náležitou ochranu zdraví spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být současně umožněno, aby pomocí systému kontroly a návazných opatření pravidelně sledovaly množství reziduí pesticidů v obilovinách vyprodukovaných a spotřebovaných na jejich území, a vytvořily tak záruky rovnocenné těm, které vyplývají ze stanovených maximálních limitů;
vzhledem k tomu, že ve zvláštních případech, zejména u těkavých, kapalných a plynných fumigantů, by členské státy měly být oprávněny povolit pro obiloviny, které nejsou určeny k okamžité spotřebě, vyšší maximální limity, než byly stanoveny, jestliže je vhodnou kontrolou zajištěno, že tyto produkty nebudou dány k dispozici konečnému uživateli nebo spotřebiteli, pokud u nich obsah reziduí překračuje maximální přípustné limity;
vzhledem k tomu, že není nezbytné uplatňovat tuto směrnici na produkty určené k vývozu do třetích zemí pro výrobu jiných výrobků než potravin nebo k setí;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být umožněno dočasně snížit stanovené limity, jestliže se nečekaně ukáží jako nebezpečné pro zdraví lidí nebo zvířat;
vzhledem k tomu, že je pro takový případ vhodné zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého fytosanitárního výboru;
vzhledem k tomu, že má-li být zaručeno dodržování této směrnice při uvádění dotyčných produktů do oběhu, musí členské státy stanovit vhodná kontrolní opatření;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny metody odběru vzorků a analytické metody Společenství, které musí být použity alespoň jako referenční metody;
vzhledem k tomu, že metody odběru vzorků a analytické metody jsou záležitostmi technického a vědeckého charakteru, které by měly být stanoveny postupem zahrnujícím úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého fytosanitárního výboru;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy předkládaly Komisi výroční zprávy o výsledcích svých kontrolních opatření, aby bylo možné shromáždit informace týkající se úrovně reziduí pesticidů v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že by Rada měla do 30. června 1991 přezkoumat tuto směrnici s cílem vytvořit jednotný systém Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na obiloviny uvedené v příloze I, pokud tyto produkty mohou obsahovat rezidua pesticidů uvedená v příloze II, aniž jsou dotčena ustanovení směrnice Rady 74/63/EHS ze dne 17. prosince 1973 o stanovení maximálních přípustných limitů nežádoucích látek a produktů ve výživě zvířat [4], naposledy pozměněné směrnicí 86/354/EHS [5].
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "rezidui pesticidů" rozumějí stopová množství pesticidů a jejich metabolitů a rozkladných nebo reakčních produktů uvedených v příloze II, která jsou přítomna v produktech podle článku 1 nebo na jejich povrchu.
2. Pro účely této směrnice se "uvedením do oběhu" rozumí jakékoliv předání produktů podle článku 1, ať již za úplatu, nebo bezplatně.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby produkty podle článku 1 nepředstavovaly po svém uvedení do oběhu nebezpečí pro lidské zdraví v důsledku přítomnosti reziduí pesticidů.
2. Členské státy nesmějí zakázat na svém území uvedení produktů podle článku 1 do oběhu nebo mu bránit z důvodu přítomnosti reziduí pesticidů, jestliže množství těchto reziduí nepřekračuje maximální limity stanovené v příloze II.
Článek 4
1. Členské státy stanoví, že produkty podle článku 1 nesmějí od okamžiku svého uvedení do oběhu obsahovat množství reziduí pesticidů vyšší než limity stanovené v příloze II.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily alespoň kontrolním odběrem vzorků dodržení maximálních limitů stanovených podle odstavce 1.
Článek 5
1. Odchylně od článku 4 mohou členské státy v případě produktů podle článku 1 jiných než dovezených ze třetích zemí nebo určených pro jiné členské státy nadále používat na jejich území dosud platný systém kontroly přítomnosti reziduí pesticidů a přijímat jakákoli související opatření, aby zajistily dosažení účinku odpovídajícího limitům reziduí pesticidů stanoveným v příloze II a aby posoudily celkovou dietární expozici jejich obyvatelstva těmto reziduím bez ohledu na jejich zdroj.
Tato opatření zahrnují i pravidelné reprezentativní průzkumy množství reziduí pesticidů v typické stravě.
2. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o každém případu použití odstavce 1.
Článek 6
Členské státy mohou povolit přítomnost reziduí pesticidů uvedených v části B přílohy II v produktech podle článku 1 nebo na jejich povrchu ve vyšších množstvích, než jsou tam stanovena, jestliže tyto produkty nejsou určeny pro okamžitou spotřebu a jestliže je vhodnou kontrolou zajištěno, že nemohou být dány k dispozici konečnému uživateli nebo spotřebiteli, jsou-li mu dodávány přímo, pokud rezidua překračují maximální přípustné limity uvedené v části B. O učiněných opatřeních informují ostatní členské státy a Komisi.
Tato opatření jsou použitelná pro všechny výše uvedené produkty bez ohledu na jejich původ.
Článek 7
Každý rok do 1. srpna předloží členské státy Komisi zprávu o výsledcích úředních kontrol, o provedeném sledování a o dalších opatřeních přijatých v uplynulém roce podle článku 4 a popřípadě článku 5.
Článek 8
1. Metody odběru vzorků a analytické metody nezbytné pro provádění kontrol, sledování a jiných opatření uvedených v článku 4 a popřípadě v článku 5 se stanoví postupem podle článku 12.
Existence analytických metod Společenství, které mají být použity ve sporných případech, nevylučuje, aby členské státy použily jiné vědecky ověřené metody umožňující dosažení srovnatelných výsledků.
2. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o jiných metodách použitých v souladu s odstavcem 1.
Článek 9
1. Jestliže členský stát usoudí, že maximální limit stanovený v příloze II ohrožuje lidské zdraví a vyžaduje proto rychlé jednání, může dočasně na svém území tento limit snížit.
V takovém případě neprodleně oznámí přijatá opatření ostatním členským státům a Komisi a uvede jejich důvody.
2. Jestliže nastane situace podle odstavce 1, bude postupem podle článku 13 rozhodnuto, zda by měly být maximální limity stanovené v příloze II změněny.
Do doby, než Rada nebo Komise výše uvedeným postupem rozhodne, může členský stát učiněná opatření zachovat.
Článek 10
Aniž je dotčen článek 9, rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise o změnách maximálních limitů stanovených v příloze II, které jsou způsobené vývojem vědeckých a technických poznatků.
Článek 11
Rada na návrh Komise jednomyslně přijme prostřednictvím směrnic jakýkoliv nový seznam produktů nebo jakýkoliv nový seznam reziduí pesticidů v produktech podle článku 1 nebo na jejich povrchu a jejich maximální limity.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému fytosanitárnímu výboru (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti předložené věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů. 4.
Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 14
Tato směrnice se nevztahuje na produkty podle článku 1, u nichž alespoň z jednoho náležitého označení je zřejmé, že jsou určeny:
a) na vývoz do třetích zemí;
b) pro výrobu jiných výrobků než potravin;
c) k setí.
Článek 15
Rada za účelem zlepšení systému Společenství, který je zaveden touto směrnicí, nejpozději do 30. června 1991 tuto směrnici přezkoumá na základě Zprávy Komise popřípadě doplněné vhodnými návrhy.
Článek 16
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1986
o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu
(86/363/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rostlinná a živočišná výroba zaujímají ve Společenství velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že výnos této výroby je neustále ohrožován škodlivými organismy a plevely;
vzhledem k tomu, že je bezpodmínečně nutné chránit rostliny, rostlinné produkty a hospodářská zvířata proti těmto organismům nejen proto, aby se zabránilo poklesu výnosů, ale též proto, aby se zvýšila produktivita zemědělské výroby;
vzhledem k tomu, že jednou z nejvýznamnějších metod ochrany rostlin, rostlinných produktů a hospodářských zvířat před působením těchto škodlivých organismů je používání chemických pesticidů;
vzhledem k tomu, že však tyto pesticidy nemají na rostlinnou a živočišnou výrobu pouze příznivé účinky, neboť zpravidla jde o toxické látky nebo přípravky s nebezpečnými vedlejšími účinky;
vzhledem k tomu, že velký počet těchto pesticidů a jejich metabolitů nebo rozkladných produktů může mít škodlivé účinky na spotřebitele rostlinných a živočišných produktů;
vzhledem k tomu, že tyto pesticidy a kontaminující látky, které v nich mohou být obsaženy, mohou představovat nebezpečí pro životní prostředí a prostřednictvím živočišných produktů mohou mít nepřímo vliv na člověka;
vzhledem k tomu, že ve snaze čelit těmto nebezpečím stanovilo již několik členských států maximální limity pro určitá rezidua pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu;
vzhledem k tomu, že existující rozdíly v maximálních přípustných limitech reziduí pesticidů mezi jednotlivými členskými státy mohou přispívat k vytváření překážek obchodu, a bránit tak volnému pohybu zboží ve Společenství;
vzhledem k tomu, že v počátečním stadiu by proto měly být stanoveny maximální limity pro některé chlorované organické sloučeniny v mase, v masných výrobcích, v mléku a v mléčných výrobcích, které musí být dodržovány při uvádění těchto produktů do oběhu;
vzhledem k tomu, že dodržování těchto maximálních limitů navíc zajistí volný pohyb zboží a náležitou ochranu zdraví spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že současně by mělo být členským státům umožněno, aby pomocí systému kontroly a návazných opatření pravidelně sledovaly množství reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu vyrobených a spotřebovaných na jejich územích, a vytvořily tak záruky rovnocenné těm, které vyplývají ze stanovených maximálních limitů;
vzhledem k tomu, že u čerstvého mléka a čerstvé smetany obvykle postačuje provést kontrolní odběr vzorků v mlékárně nebo při prodeji konečnému spotřebiteli; že by však členské státy měly být oprávněny provádět kontrolní odběr vzorků čerstvého mléka a čerstvé smetany i v dřívějším stadiu;
vzhledem k tomu, že není nutné uplatňovat tuto směrnici na produkty určené k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být umožněno dočasně snížit stanovené limity, pokud se nečekaně ukáží jako nebezpečné pro zdraví lidí nebo zvířat;
vzhledem k tomu, že pro takový případ je vhodné zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru;
vzhledem k tomu, že má-li být zaručeno dodržování této směrnice při uvádění dotyčných potravin do oběhu, musí členské státy stanovit vhodná kontrolní opatření;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny metody odběru vzorků a analytické metody Společenství, které musí být použity alespoň jako referenční metody;
vzhledem k tomu, že metody odběru vzorků a analytické metody jsou záležitostmi technického a vědeckého charakteru, které by měly být stanoveny postupem zahrnujícím úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 3768/85 [5], dále směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [6], naposledy pozměněná nařízením (EHS) č.
3768/85, i směrnice Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o veterinárních a hygienických otázkách obchodování s tepelně upraveným mlékem ve Společenství [7], ve znění nařízení (EHS) č. 3768/85, předpokládají stanovení přípustných limitů pro pesticidy, pokud jde o čerstvé maso zasílané z jednoho členského státu do druhého, o čerstvé maso dovážené ze třetích zemí a tepelně upravené mléko zasílané z jednoho členského státu do druhého, a dále předpokládá stanovení potřebných analytických metod; že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici by měly být použitelné i pro účely uvedených tří směrnic;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy předkládaly Komisi výroční zprávy o výsledcích svých kontrolních opatření, aby bylo možné shromáždit informace týkající se úrovně reziduí pesticidů v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že Rada by měla do 30. června 1991 přezkoumat tuto směrnici s cílem vytvořit jednotný systém Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na potraviny živočišného původu uvedené v příloze I, pokud tyto potraviny mohou obsahovat rezidua pesticidů uvedená v příloze II, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství nebo členských států týkající se dietních potravin a dětské výživy.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "rezidui pesticidů" rozumějí stopová množství pesticidů a jejich metabolitů a rozkladných nebo reakčních produktů uvedených v příloze II, která jsou přítomna v produktech podle článku 1 nebo na jejich povrchu.
2. Pro účely této směrnice se "uvedením do oběhu" rozumí jakékoliv předání produktů podle článku 1, ať již za úplatu, nebo bezplatně.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby produkty podle článku 1 nepředstavovaly po svém uvedení do oběhu nebezpečí pro lidské zdraví v důsledku přítomnosti reziduí pesticidů.
2. Členské státy nesmějí zakázat na svém území uvedení produktů podle článku 1 do oběhu nebo mu bránit z důvodu přítomnosti reziduí pesticidů, jestliže množství těchto reziduí nepřekračuje maximální limity stanovené v příloze II.
Článek 4
1. Členské státy stanoví, že produkty podle článku 1 nesmějí od okamžiku svého uvedení do oběhu obsahovat množství reziduí pesticidů vyšší než limity stanovené v příloze II.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily alespoň kontrolním odběrem vzorků dodržení maximálních limitů stanovených podle odstavce 1.
Článek 5
1. Odchylně od článku 4 mohou členské státy v případě jiných produktů uvedených v článku 1 než dovezených ze třetích zemí nebo určených pro jiné členské státy nadále používat na jejich území dosud platný systém kontroly přítomnosti reziduí pesticidů a přijímat jakákoli související opatření, aby zajistily dosažení účinku odpovídajícího limitům reziduí pesticidů stanoveným v příloze II a aby posoudily celkovou dietární expozici jejich obyvatelstva těmto reziduím bez ohledu na jejich zdroj.
Tato opatření zahrnují i pravidelné reprezentativní průzkumy množství reziduí pesticidů v typické stravě.
2. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o každém případu použití odstavce 1.
Článek 6
Bez ohledu na ustanovení článku 4 se kontrolní odběr vzorků produktů uvedených v příloze I a spadajících pod položku 04.01 společného celního sazebníku provádí v mlékárně, nebo nejsou-li produkty dodávány do mlékárny, v místě dodání spotřebiteli.
Členské státy však také mohou stanovit provedení kontrolního odběru vzorků při prvním uvedení těchto produktů do oběhu.
Článek 7
Každý rok do 1. srpna předloží členské státy Komisi zprávu o výsledcích úředních kontrol, o provedeném sledování a o dalších opatřeních přijatých v uplynulém roce podle článku 4 a popřípadě článku 5.
Článek 8
1. Metody odběru vzorků a analytické metody nezbytné pro provádění kontrol, sledování a jiných opatření stanovených v článku 4 a popřípadě v článku 5 se stanoví postupem podle článku 12.
Existence analytických metod Společenství, které mají být použity ve sporných případech, nevylučuje, aby členské státy použily jiné vědecky ověřené metody umožňující dosažení srovnatelných výsledků.
2. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o jiných metodách použitých v souladu s odstavcem 1.
3. Použitím odstavců 1 a 2 nejsou dotčena veterinární inspekční opatření Společenství pro kontrolu reziduí pesticidů v produktech podle článku 1, zejména opatření přijatá na základě směrnic 64/433/EHS, 72/462/EHS a 85/397/EHS.
Článek 9
1. Jestliže členský stát usoudí, že maximální limit stanovený v příloze II ohrožuje lidské zdraví a vyžaduje proto rychlé jednání, může dočasně na svém území tento limit snížit.
V takovém případě neprodleně oznámí přijatá opatření ostatním členským státům a Komisi a uvede jejich důvody.
2. Jestliže nastane situace předpokládaná v odstavci 1, bude postupem podle článku 13 rozhodnuto, zda by měly být maximální limity stanovené v příloze II změněny.
Do doby, než Rada nebo Komise výše uvedeným postupem rozhodne, může členský stát přijatá opatření zachovat.
Článek 10
Aniž je dotčen článek 9, rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise o změnách maximálních limitů stanovených v příloze II, které jsou způsobené vývojem vědeckých a technických poznatků.
Článek 11
Rada na návrh Komise jednomyslně přijme prostřednictvím směrnic jakýkoliv nový seznam produktů nebo jakýkoliv nový seznam reziduí pesticidů v produktech podle článku 1 nebo na jejich povrchu a jejich maximální limity.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému rostlinolékařskému výboru (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti předložené věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 14
Tato směrnice se nevztahuje na produkty podle článku 1, u nichž alespoň z jednoho náležitého označení je zřejmé, že jsou určeny na vývoz do třetích zemí.
Článek 15
Rada za účelem zlepšení systému Společenství, který je zaveden touto směrnicí, nejpozději do 30. června 1991 tuto směrnici přezkoumá na základě zprávy Komise případně doplněné vhodnými návrhy.
Článek 16
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1986
o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků
(86/378/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Smlouva stanoví, že každý členský stát zajistí uplatnění zásady stejné odměny mužů a žen za stejnou práci; že "odměnou za práci" má být rozuměna obvyklá základní nebo minimální mzda nebo plat a jakékoli jiné požitky, které zaměstnavatel vyplácí zaměstnanci v penězích nebo v naturáliích, přímo či nepřímo, v souvislosti se zaměstnáním;
vzhledem k tomu, že zásada stejné odměny je sice přímo použitelná v případech, kde diskriminace může být odhalena pouze na základě kritérií rovného zacházení a stejné odměny za práci, avšak existují i případy, kdy zavedení této zásady předpokládá přijetí dodatečných opatření, která jasněji vymezí její dosah;
1 odst. 2 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a zvyšování odborné kvalifikace a o pracovní podmínky [4], stanoví, že k zajištění postupného zavedení zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení přijme Rada na návrh Komise předpisy vymezující její obsah, rozsah a prováděcí pravidla; že proto Rada přijala směrnici 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení [5];
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 3 směrnice 79/7/EHS stanoví, že k zajištění zavedení zásady rovného zacházení v systémech sociálního zabezpečení pracovníků přijme Rada na návrh Komise předpisy vymezující její obsah, rozsah a prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že zásada rovného zacházení by měla být zavedena v systémech sociálního zabezpečení pracovníků, které poskytují ochranu proti rizikům stanoveným v čl. 3 odst. 1 směrnice 79/7/EHS, a také v těch, které poskytují zaměstnancům jakékoli jiné požitky v penězích nebo v naturáliích ve smyslu Smlouvy;
vzhledem k tomu, že se zavedení zásady rovného zacházení nedotýká ustanovení týkajících se ochrany žen z důvodů mateřství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je zavést v systémech sociálního zabezpečení pracovníků zásadu rovného zacházení pro muže a ženy (dále jen "zásada rovného zacházení").
Článek 2
1. "Systémy sociálního zabezpečení pracovníků" se rozumějí systémy, na které se nevztahuje směrnice 79/7/EHS a jejichž účelem je zajistit pracovníkům, jak zaměstnancům, tak osobám samostatně výdělečně činným, v rámci podniku nebo skupiny podniků, v oblasti hospodářské činnosti, z oboru jednoho povolání nebo skupiny povolání, dávky určené jako doplněk k dávkám poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení nebo jako jejich náhrada, nezávisle na tom, zda je členství v těchto systémech povinné nebo dobrovolné.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) individuální smlouvy;
b) systémy, které mají pouze jednoho člena;
c) pojistné smlouvy, kde zaměstnavatel není smluvní stranou, v případě pracovníků pobírajících plat nebo mzdu;
d) dobrovolná ustanovení systémů sociálního zabezpečení pracovníků, která jsou pracovníkům nabízena jednotlivě, aby jim zaručila
- buď doplňkové dávky, nebo
- výběr data, kdy začnou být vypláceny běžné dávky, nebo výběr z několika dávek.
Článek 3
Tato směrnice se vztahuje na pracující obyvatele včetně samostatně výdělečně činných osob, pracovníků, jejichž činnost je přerušena nemocí, mateřstvím, úrazem nebo nedobrovolnou nezaměstnaností, a osob ucházejících se o zaměstnání, jakož i na starobní důchodce a invalidní pracovníky.
Článek 4
Tato směrnice se vztahuje na:
a) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které zajišťují ochranu pro případ:
- nemoci,
- invalidity,
- stáří, včetně předčasného odchodu do důchodu,
- pracovních úrazů a nemocí z povolání,
- nezaměstnanosti;
b) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které stanoví další sociální dávky v penězích nebo v naturáliích, a zejména pozůstalostní a rodinné dávky, jsou-li tyto dávky určeny zaměstnancům, a tudíž představují požitky vyplácené zaměstnavatelem pracovníkovi z důvodu jeho zaměstnání.
Článek 5
1. Za podmínek stanovených v následujících ustanoveních předpokládá zásada rovného zacházení zákaz přímé nebo nepřímé diskriminace na základě pohlaví, zejména odkazem na manželský nebo rodinný stav, obzvláště pokud jde o:
- oblast působnosti systémů a podmínky přístupu k nim,
- povinnost přispívat a výpočet výše příspěvků,
- výpočet dávek včetně zvýšení, na které vzniká nárok s ohledem na manžela nebo manželku nebo vyživované osoby, a podmínky trvání a zachování nároku na dávky.
2. Zásada rovného zacházení se nedotýká opatření na ochranu žen z důvodů mateřství.
Článek 6
1. Ustanovení, která odporují zásadě rovného zacházení, zahrnují ustanovení založená na pohlaví buď přímo, nebo nepřímo, s ohledem zejména na manželský nebo rodinný stav pro:
a) určení osob, které se mohou účastnit systému sociálního zabezpečení pracovníků;
b) stanovení povinné nebo dobrovolné povahy účasti v systému;
c) stanovení různých pravidel, pokud jde o věk pro vstup do systému nebo minimální dobu trvání zaměstnání nebo členství v systému vyžadovanou pro získání dávek;
d) stanovení různých pravidel, s výjimkou písmen h) a i), pro vrácení příspěvků, pokud se pracovník odhlašuje ze systému, aniž by splnil podmínky, které mu zaručují doživotní právo na dlouhodobé dávky;
e) stanovení různých podmínek pro přiznání dávek nebo omezení těchto dávek na pracovníky některého pohlaví;
f) stanovení rozdílných důchodových věků;
g) pozastavení zachování nebo získání nároků na dávky, které přiznává zákon nebo smlouva a které jsou vypláceny zaměstnavatelem během mateřské dovolené nebo volna z rodinných důvodů;
h) stanovení rozdílných úrovní dávek, s výjimkou nezbytných opatření přihlížejících k pojistně matematickým zásadám, které se liší podle pohlaví v případě dávek označených jako příspěvkové; i) stanovení rozdílných úrovní příspěvků pracovníků;
stanovení rozdílných úrovní příspěvků zaměstnavatelů v případě dávek označených jako příspěvkové, s výjimkou snahy vyrovnat výši těchto dávek;
j) stanovení rozdílných norem nebo norem použitelných pouze na pracovníky určitého pohlaví, s výjimkou opatření stanovených v písmenech h) a i), pokud jde o zaručení nebo zachování nároku na doživotní dávky, když se pracovník odhlašuje ze systému.
2. Pokud je přiznání dávek v rozsahu této směrnice ponecháno úvaze řídících orgánů systému, musí tyto orgány přihlížet k zásadě rovného zacházení.
Článek 7
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
a) ustanovení kolektivních smluv, které jsou uzavírány povinně ze zákona, pracovních řádů podniků nebo jiné úpravy týkající se systémů sociálního zabezpečení pracovníků odporující zásadě rovného zacházení, byla nebo mohla být prohlášena za neplatná od samého počátku nebo aby byla změněna;
b) systémy obsahující tato ustanovení nemohly být schváleny ani rozšířeny správními opatřeními.
Článek 8
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění, aby ustanovení systémů sociálního zabezpečení pracovníků odporující zásadě rovného zacházení byla změněna do 1. ledna 1993.
2. Tato směrnice nevylučuje, aby práva a povinnosti vztahující se k období členství v systému sociálního zabezpečení pracovníků před změnou tohoto systému podléhaly nadále ustanovením systému platným v daném období.
Článek 9
Členské státy mohou odložit povinné použití zásady rovného zacházení pro:
a) stanovení důchodového věku pro účely přiznání starobního důchodu a možné důsledky pro jiné dávky
- buď do dne, kdy bude dosaženo této rovnosti v zákonných systémech,
- nebo nejpozději do doby, kdy bude tato rovnost vyžadována směrnicí;
b) pozůstalostní důchody, dokud nebude v tomto ohledu vyžadováno rovné zacházení v systémech sociálního zabezpečení směrnicí;
c) použití čl. 6 odst. 1 písm. i) pro přihlédnutí k rozdílným pojistně matematickým zásadám, nejpozději do uplynutí doby třinácti let od oznámení této směrnice.
Článek 10
Členské státy zavedou do svého právního řádu nezbytná opatření, aby umožnily každé osobě, která se cítí poškozená nedodržením zásady rovného zacházení, domáhat se nápravy soudní cestou případně poté, co se obrátila na jiné příslušné orgány.
Článek 11
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření na ochranu pracovníků před propouštěním, které je reakcí zaměstnavatele na stížnost podanou na úrovni podniku nebo soudní žalobu usilující o dodržování zásady rovného zacházení.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří let po jejím oznámení [6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do pěti let po oznámení této směrnice všechny nezbytné informace za účelem umožnit Komisi vypracování zprávy pro Radu o uplatňování této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1986
o instalaci, umístění, funkci a označení ovládačů kolových zemědělských a lesnických traktorů
(86/415/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí kolové zemědělské a lesnické traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na instalaci, umístění, funkce a označení ovládačů;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že harmonizace těchto požadavků má jednoznačně bezpečnostní povahu, přičemž pokud se týká umístění ovládačů a jejich označení značkami, umožňuje překonat obtíže spojené s označením v různých jazycích;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro kolové zemědělské a lesnické traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 30 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se instalace, umístění, funkce a označení ovládačů, pokud tyto ovládače splňují požadavky stanovené v přílohách I, II, III a IV.
Článek 3
Ustanovení této směrnice se nedotýkají práva členských států stanovit při dodržení Smlouvy požadavky, které považují za nezbytné pro zajištění ochrany pracovníků při používání traktorů, pokud to neznamená úpravu traktoru provedenou způsobem, který není v této směrnici uveden.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komisi bylo sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Komise
ze dne 15. července 1986,
kterou se stanoví metody odběru vzorků k chemickým analýzám potravinářských kaseinů a kaseinátů
(86/424/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 83/417/EHS ze dne 25. července 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých druhů mléčných bílkovin (kaseinů a kaseinátů) určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 9 směrnice 83/417/EHS stanoví, že odběry vzorků kaseinů a kaseinátů se provádějí postupy Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí přijmout počáteční řadu metod odběru vzorků k chemickým analýzám, jejichž studium bylo ukončeno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Požadavky na odběr vzorků podle čl. 9 písm. b) směrnice 83/417/EHS jsou stanoveny v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 15. ledna 1988 [2].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 28. října 1986,
kterou se mění příloha směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(86/530/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 85/509/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že studium tří nových produktů, patřících do skupin bílkovinných produktů, dusíkatých nebílkovinných sloučenin a aminokyselin prokázalo, že jsou splněny požadavky směrnice 82/471/EHS; že by proto mělo být za určitých podmínek povoleno používání těchto produktů ve výživě zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními článku 1 nejpozději do 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Třináctá směrnice Rady
ze dne 17. listopadu 1986
o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství
(86/560/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [1], a zejména na čl. 17 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že směrnice 79/1072/EHS [5] o postupu vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku stanoví v článku 8, že v případě osob povinných k dani neusazených na území Společenství mohou členské státy odmítnout vrácení daně nebo je vázat na splnění zvláštních podmínek;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit harmonický rozvoj obchodních vztahů mezi Společenstvím a třetími zeměmi na základě ustanovení směrnice 79/1072/EHS, s přihlédnutím k odlišným poměrům ve třetích zemích;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se
1. "osobou povinnou k dani neusazenou ve Společenství" rozumí osoba povinná k dani podle čl. 4 odst. 1 směrnice 77/388/EHS, která v období uvedeném v čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice nemá na daném území ani sídlo své hospodářské činnosti ani stálou provozovnu, z níž provádí obchodní operace, ani, neexistuje-li toto sídlo nebo provozovna, bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, a která ve stejném období v členském státě uvedeném v článku 2 nedodala zboží ani neposkytla služby s výjimkou:
a) přepravních služeb a vedlejších přepravních služeb, které jsou podle čl. 14 odst. 1 písm. i), článku 15 nebo čl. 16 odst. 1 částí B, C a D směrnice 77/388/EHS osvobozeny od daně,
b) služeb, u kterých podle čl. 21 bodu 1 písm. b) směrnice 77/388/EHS vzniká daňová povinnost pouze příjemci služeb;
2. "územím Společenství" rozumí území členských států, na které se vztahuje směrnice 77/388/EHS.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny články 3 a 4, vrátí každý členský stát osobě povinné k dani neusazené na území Společenství za níže stanovených podmínek daň z přidané hodnoty, která byla vybrána buď u služeb poskytnutých či movitých věcí dodaných jinými osobami povinnými k dani v tuzemsku, nebo u dovozu zboží do tuzemska, pokud jsou toto zboží a tyto služby použity pro plnění uvedená v čl. 17 odst. 3 písm. a) a b) směrnice 77/388/EHS anebo pro služby uvedené v čl. 1 bodu 1 písm. b) této směrnice.
2. Členské státy mohou podmínit vrácení daně podle odstavce 1 poskytnutím srovnatelných výhod v oblasti daní z obratu třetími zeměmi.
3. Členské státy mohou požadovat jmenování daňového zástupce.
Článek 3
1. Vracení daně podle čl. 2 odst. 1 se provádí na žádost osoby povinné k dani. Členské státy stanoví podmínky pro podávání žádostí, včetně lhůt pro jejich podání, období, na které se má žádost vztahovat, orgány příslušné pro přijímání žádostí a minimální částky, pro které lze žádat o vrácení daně. Stanoví také podrobnosti pro vracení daně včetně lhůt. Uloží žadateli povinnosti nezbytné k tomu, aby mohla být posouzena oprávněnost žádosti a aby nedocházelo k daňovým únikům, a zejména vyžadují, aby žadatel prokázal, že vykonává hospodářskou činnost podle čl. 4 odst. 1 směrnice 77/388/EHS. Žadatel musí písemným prohlášením potvrdit, že ve stanoveném období neuskutečnil žádné plnění, které nesplňuje podmínky stanovené v čl. 1 bodu 1 této směrnice.
2. Daň nelze vracet za podmínek výhodnějších, než jsou podmínky pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství.
Článek 4
1. Pro účely této směrnice je nárok na vrácení daně vymezen v souladu s článkem 17 směrnice 77/388/EHS, jak je uplatňován v členském státě, v němž se daň vrací.
2. Členské státy však mohou stanovit vyloučení některých výdajů nebo vázat vrácení daně na splnění dalších podmínek.
3. Tato směrnice se nevztahuje na dodání zboží, které je nebo může být osvobozeno od daně na základě čl. 15 bodu 2 směrnice 77/388/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1988.
Tato směrnice se vztahuje jen na žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty z pořízení zboží a služeb fakturovaného po tomto dni nebo z dovozů uskutečněných po tomto dni.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a uvědomí Komisi o tom, zda využijí možnosti dané čl. 2 odst. 2. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 6
Do tří let ode dne uvedeného v článku 5 předloží Komise Radě a Evropskému parlamentu po konzultaci s členskými státy zprávu o používání této směrnice, a zejména čl. 2 odst. 2.
Článek 7
Poslední věta čl. 17 odst. 4 směrnice 77/388/EHS a článek 8 směrnice 79/1072/EHS pozbývají v každém členském státě účinku ke dni provedení této směrnice, nejpozději však ke dni stanovenému v článku 5 této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 6. listopadu 1986,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/127/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel
(86/562/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 11 této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/127/EHS ze dne 1. března 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 85/205/EHS [4];
vzhledem k tomu, že všechna zpětná zrcátka, pro která bylo uděleno EHS schválení typu konstrukční části po 1. říjnu 1986, musí být opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části s pořadovým číslem 02; že pořadové číslo 01 může být dále užíváno u zrcátek tříd I, II a III, dokud se požadavky na tyto tři třídy zpětných zrcátek nezmění;
vzhledem k tomu, že velké množství zpětných zrcátek je opatřeno ochranným pouzdrem z plastu a že změna jediné číslice ve značce schválení typu konstrukční části by vyžadovala velkou úpravu nebo úplnou změnu používaného lisovacího zařízení; že náklady na tyto změny by v poměru k zamýšlenému cíli byly neoprávněně vysoké;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/127/EHS se mění takto:
1. V bodu 4.2 dodatku 2 k příloze II se doplňuje věta:
"Pořadové číslo 01 však může být ponecháno u zpětných zrcátek tříd I, II a III, dokud se požadavky na tyto tři třídy zrcátek nezmění."
2. V příloze III se vkládá nový bod, který zní:
"1.3.
Vozidla, kterým bylo uděleno EHS schválení typu z hlediska montáže zpětných zrcátek podle této směrnice, mohou být zcela nebo zčásti vybavena zpětnými zrcátky třídy I, II nebo III majícími v čísle schválení typu konstrukční části pořadové číslo 01, dokud se požadavky na tyto tři třídy zrcátek nezmění."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1986. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 1. prosince 1986
o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebiči pro domácnost
(86/594/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v akčních programech Evropských společenství z let 1973 [4] a 1977 [5] pro životní prostředí je zdůrazněna závažnost problému nepříznivého působení hluku a zejména pak nezbytnost aktivního působení na zdroje hluku;
vzhledem k tomu, že veřejnost by měla být pokud možno jednoduše a srozumitelně informována o hladinách hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost; že přesné, výstižné a porovnatelné informace mohou veřejnosti sloužit jako vodítko při výběru méně hlučných spotřebičů pro domácnost; že následkem toho budou výrobci vedeni k provádění opatření na snížení hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost, které vyrábějí;
vzhledem k tomu, že z praktických důvodů a také proto, aby nedocházelo k zvyšování počtu štítků na spotřebičích pro domácnost, by měly být údaje o hladinách hluku uváděny na štítku připojovaném podle prováděcích směrnic přijatých na základě směrnice Rady 79/530/EHS ze dne 14. května 1979 o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost [6], pokud se jedná o stejnou skupinu spotřebičů pro domácnost;
vzhledem k tomu, že v daném případě se harmonizace právních předpisů musí omezit na stanovení nezbytných požadavků na měření vzduchem přenášeného hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost a požadavků týkajících se kontroly deklarovaných hladin; že těmito požadavky musí být nahrazeny požadavky vnitrostátních předpisů v této oblasti;
vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví pouze nezbytně nutné požadavky; že podle předpokladu jsou tyto požadavky splněny, pokud jsou užívány harmonizované normy; že je proto nezbytné, aby byly k dispozici normy týkající se měření a kontroly deklarovaných hladin hluku vyzařovaného za provozu spotřebiči pro domácnost;
vzhledem k tomu, že Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Výbor pro evropskou normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) jsou orgány uznané jako příslušné příslušné k vypracování a přijímání harmonizovaných norem (Evropské normy nebo harmonizační dokumenty) na základě pověření Komise, podle směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [7] a podle hlavních směrů spolupráce mezi Komisí a oběma orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984;
vzhledem k tomu, že až do přijetí harmonizovaných norem bude volný pohyb zboží zajišťován povolením pohybu výrobků vyhovujících uznávaným vnitrostátním normám a technickými předpisům, které však budou, pokud se týká plnění požadavků této směrnice, podrobeny kontrole;
vzhledem k tomu, že stálý výbor zřízený článkem 5 směrnice 83/189/EHS je zřejmě nejvhodnějším subjektem pro zajištění kontroly shody harmonizovaných norem a vnitrostátních norem a technických předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Ustanovení této směrnice se vztahují na:
- obecné zásady pro zveřejňování informací o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebiči pro domácnost,
- měřící metody používané pro stanovení hladiny vzduchem přenášeného hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost,
- způsobů kontroly hladin vzduchem přenášeného hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
- spotřebiče, zařízení nebo stroje určené výhradně pro průmyslové nebo profesionální účely,
- zařízení tvořící nedílnou součást budovy nebo jejího zařízení, jako jsou klimatizační zařízení, vytápěcí a větrací zařízení (s výjimkou ventilátorů pro domácnost, kuchyňských odsávačů par a samostatných topných spotřebičů), olejové kotle ústředního vytápění a čerpadla pro dodávku vody a pro kanalizační systémy,
- takové součásti zařízení, jako jsou motory,
- elektroakustická zařízení.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "spotřebičem pro domácnost" jakýkoliv stroj, část stroje nebo jednotlivé zařízení, které jsou vyrobeny především pro použití v domácnosti včetně sklepů, garáží a dalších venkovních budov, zejména pak spotřebič pro domácnost určený pro úklid, čištění, přípravu a skladování potravin, výrobu a rozvod tepla nebo chladu, klimatizaci, a další spotřebiče používané pro neprofesionální účely;
b) "skupinou" spotřebičů pro domácnost všechny modely (nebo typy) různých spotřebičů pro domácnost zkonstruovaných za stejným účelem a poháněných stejným hlavním zdrojem energie.
Obecně tvoří skupinu soubor několika modelů (nebo typů);
c) "výrobní řadou" spotřebičů pro domácnost všechny domácí spotřebiče stejného modelu (nebo typu), jejichž vlastnosti jsou definovány a které jsou vyrobeny stejným výrobcem;
d) "výrobní dávkou" spotřebičů pro domácnost určité množství z dané výrobní řady vyrobené nebo zhotovené za stejných podmínek;
e) "vyzařovaným vzduchem přenášeným hlukem" hladina akustického výkonu A, (LWA), hluku spotřebiče pro domácnost šířeného vzduchem, uváděná v decibelech (dB) a vztažená k referenční hodnotě akustického výkonu jeden pikowatt (1 pW).
Článek 3
1. Členské státy mohou pro určitou skupinu zařízení požadovat zveřejnění informací o hluku vyzařovaném takovým zařízením.
Tyto údaje poskytuje výrobce, nebo pokud se jedná o výrobce usazeného vně Společenství, dovozce usazený ve Společenství.
V takovém případě:
a) hladiny hluku, které je třeba jako údaj poskytnout, musí být určeny v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 6 odst. 1;
b) tyto údaje mohou být namátkově kontrolovány podle zásad uvedených v čl. 6 odst.
2. Dotyčný členský stát může přijmout jakékoli vhodné opatření, aby uváděné údaje byly v souladu s požadavky této směrnice;
c) za přesnost poskytnutých údajů odpovídá výrobce nebo dovozce.
2. I když členský stát nepožaduje zveřejnění údajů o vyzařovaném hluku, může přesto výrobce nebo dovozce takové údaje zveřejnit, odst. 1 pododstavec 3 písm. a), b) a c) však přitom zůstávají v platnosti.
Článek 4
Jestliže existuje pro stejnou skupinu spotřebičů pro domácnost ustanovení o štítku obsahujícím různé údaje, jako jsou údaje podle samostatné směrnice přijaté na základě směrnice 79/530/EHS, musí být údaje o vyzařovaném hluku šířeném vzduchem uvedeny na takovém štítku.
Článek 5
1. Členské státy nesmějí odmítnout, zakázat nebo omezit prodej spotřebičů pro domácnost z důvodů týkajících se údajů o hluku vyzařovaném takovým spotřebičem, jestliže jsou údaje o spotřebiči uvedeny v souladu s požadavky této směrnice.
2. Aniž by byl dotčen výsledek jakékoliv namátkové kontroly, která se může uskutečnit, jakmile je spotřebič nabídnut k prodeji, považují členské státy zveřejněný údaj o vyzařovaném hluku za údaj, který je v souladu s touto směrnicí.
Článek 6
1. a) Všeobecná zkušební metoda pro určení vzduchem přenášeného hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost musí být natolik přesná, aby směrodatná odchylka vlivem nejistot měření hladiny akustického výkonu A nepřesáhla 2 dB.
Směrodatná odchylka podle prvního odstavce musí zahrnovat souhrnný vliv všech příčin nejistot měření, vyjma změn hladin hluku spotřebiče mezi jednotlivými zkouškami.
b) Všeobecná zkušební metoda podle písmena a) musí být pro každou skupinu zařízení doplněna popisem umístění, montáže, zátěže a provozu zařízení v průběhu zkoušky, která má simulovat běžné používání a zajišťovat přiměřenou opakovatelnost a reprodukovatelnost.
Standardní odchylka reprodukovatelnosti musí být stanovena pro každou skupinu zařízení.
2. Pro statistické ověření deklarovaných hladin hluku výrobní dávky spotřebičů se používá měření vzorku z jednotlivých výrobních dávek spotřebičů za použití zkoušky jedním výběrem.
Základní parametry statistických metod podle pododstavce 1 musí být takové, aby byla pravděpodobnost přijetí 95 %, jestliže je 6,5 % hladin emisí hluku výrobní dávky vyšších než uváděná hladina.
Velikost jednoduchého nebo ekvivalentního vzorku je 3. Vybraná statistická metoda vyžaduje použití celkové směrodatné odchylky 3,5 dB.
Rada na základě návrhu Komise stanoví do 1. ledna 1991 pro každou skupinu spotřebičů pro domácnost novou velikost vzorku a referenční směrodatné odchylky.
Článek 7
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že výrobce nebo dovozce, pokud nezvolí stažení vadné výrobní dávky z trhu, neprodleně opraví údaje, jestliže se kontrolou podle čl. 6 odst. 2 zjistí, že hladiny vzduchem přenášeného hluku vyzařovaného spotřebiči pro domácnost této výrobní dávky překračují deklarované hodnoty.
Článek 8
1. Členské státy předpokládají, že údaj o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebičem pro domácnost je v souladu s požadavky této směrnice a že kontroly byly členským státem provedeny vhodným způsobem, pokud měření za účelem určení hladiny vzduchem přenášeného hluku a příslušné kontroly byly uskutečněny v souladu s:
a) vnitrostátními normami, kterými jsou zaváděny harmonizované normy, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy zveřejní odkazy na tyto vnitrostátní normy nebo
b) vnitrostátními normami a technickými předpisy uvedenými v odstavci 2, pokud v oblastech, kterých se týkají tyto vnitrostátní normy a předpisy neexistují harmonizované normy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění svých vnitrostátních norem a technických předpisů uvedených v odst. 1 bodu b), které považují za vyhovující požadavkům článku 6. Komise je neprodleně předá ostatním členským státům. V souladu s postupem uvedeným v čl. 9, odst. 2 oznámí Komise členským státům ty z uvedených vnitrostátních norem a technických předpisů, které jsou podle předpokladu v souladu s požadavky článku 6.
Členské státy zajistí zveřejnění odkazů na tyto vnitrostátní normy a technické předpisy.
Komise rovněž zajistí zveřejnění těchto odkazů v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 9
1. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) zcela nesplňují požadavky článku 6, předloží tento členský stát nebo Komise věc stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS (dále jen "výbor") spolu se zdůvodněním svého postupu. Výbor neprodleně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru oznámí Komise členským státům, zda mají nebo nemají být dotyčné normy staženy ze zveřejnění podle čl. 8 odst. 1 písm. a).
2. V souvislosti s vnitrostátními normami a technickými předpisy uvedených v čl. 8 odst. 2, postupuje výbor tímto postupem:
a) Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme k návrhu stanovisko ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Rozhodnutí se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
b) Komise přijme zamýšlená opatření, jestliže jsou v souladu se stanoviskem Výboru. c) Jestliže zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
d) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 10
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 36 měsíců ode dne jejího oznámení [8].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. listopadu 1986
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely
(86/609/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského Společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v současné době mezi platnými právními předpisy jednotlivých států o ochraně zvířat používaných pro určité pokusné účely existují rozdíly, které se mohou projevit na fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je třeba tyto rozdíly odstranit, přičemž by právní předpisy členských států měly být v této oblasti uvedeny v soulad; že by tímto sladěním mělo být zaručeno, že se počet zvířat používaných k pokusným a jiným vědeckým účelům omezí na minimum, že se zvířatům dostane náležité péče, že budou ušetřena zbytečných bolestí, útrap, strachu a trvalých poškození, které mají být, pokud jsou nezbytné, omezeny na nejmenší míru;
vzhledem k tomu, že by mělo být zamezeno zbytečnému opakování téhož pokusu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cílem této směrnice je sblížit právní a správní předpisy členských států na ochranu zvířat používaných k pokusným nebo jiným vědeckým účelům, aby se zabránilo tomu, že by se tyto předpisy zejména narušením hospodářské soutěže nebo překážkami v obchodu nepříznivě projevovaly na fungování společného trhu.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "z vířaty", pokud nejsou uvedeny jiné údaje, všichni živí obratlovci kromě člověka, včetně larválních forem schopných samostatného života nebo larválních forem schopných reprodukce, nikoli však plody nebo embrya;
b) "p okusnými zvířaty" zvířata, která jsou nebo mají být používána k pokusům;
c) "chovanými zvířaty" zvířata, která byla odchována v úředně povolených nebo registrovaných zařízeních výlučně pro pokusné účely;
d) "pokusem" každé použití zvířete k pokusným nebo jiným vědeckým účelům, které může vést k bolestem, utrpení, strachu nebo trvalým poškozením včetně zákroků, které mají nebo mohou vést k tomu, aby se zvíře takovým způsobem narodilo; sem však nepatří metody usmrcování nebo značkování zvířete, které jsou moderní praxí přijímány jako nejméně bolestivé (tj. bezbolestné); pokus začíná, když je zvíře poprvé připravováno k použití, a končí, když v souvislosti s tímto pokusem není už třeba konat další pozorování; vyřazení bolestí, útrap, strachu nebo trvalých poškození úspěšným použitím narkotizačních prostředků, analgetik nebo jiných metod neznamená, že by se tato definice na použití takto připraveného zvířete nevztahovala.
Veterinární nepokusné výkony, prováděné v zemědělských hospodářstvích nebo na klinikách, jsou z této definice vyňaty;
e) "orgánem" orgán nebo orgány, na které je v každém z členských států přenesena příslušnost pro dozor nad pokusy ve smyslu této směrnice;
f) "kvalifikovanou osobou" osoba, která podle názoru členského státu má potřebnou kvalifikaci, aby mohla vykonávat příslušnou činnost uvedenou v této směrnici;
g) "zařízením" závod, ústav, budovy, komplexy budov nebo jiné prostory; mohou sem patřit zařízení, která nejsou úplně oplocena nebo zastřešena, jakož i pohyblivá zařízení;
h) "chovnými zařízeními" zařízení, v nichž jsou chována určitá zvířata pro pokusné účely;
i) "dodavatelskými zařízeními" zařízení, která existují odděleně od chovných zařízení a dodávají zvířata určená k pokusným účelům;
j) "uživatelskými zařízeními" zařízení, v nichž jsou zvířata užívána k pokusným účelům;
k) "náležitě anestezovaným" anestezií (místní nebo celkovou), která se svou účinností rovná anestezii obvyklé ve správné veterinární praxi, znecitlivěné;
l) "bezbolestným usmrcením" usmrcení odpovídající druhu zvířete, při němž jsou zvířeti způsobeny co možná nejmenší fyzické i psychické útrapy.
Článek 3
Tato směrnice se vztahuje na používání zvířat při pokusech, které jsou prováděny pro některý z těchto účelů:
a) vývoj, výroba, zkoušky kvality, účinnosti a nezávadnosti léčiv, potravin a jiných látek nebo výrobků:
i) k odvrácení nebo zabránění choroby, diagnóze nebo léčení nebo zabránění jiných anomálií nebo jejich následků u lidí, zvířat nebo rostlin,
ii) k posuzování, zjišťování, regulaci nebo úpravě fyziologických znaků u lidí, zvířat nebo rostlin;
b) ochrana životního prostředí v zájmu zdraví nebo dobrých životních podmínek lidí nebo zvířat.
Článek 4
Každý členský stát musí zakázat pokusy na zvířatech, která jsou podle přílohy I Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících zvířat a planě rostoucích rostlin a podle přílohy C části 1 nařízení (EHS) č. 3626/82 [4] považována za ohrožené druhy, kromě případů, kdy jsou tyto pokusy v souladu s uvedeným nařízením a slouží některému z těchto účelů:
- bádání zaměřenému na zachování dotyčných druhů,
- závažným biomedicínským účelům, pokud dotyčné druhy přicházejí pro tyto účely výjimečně jako jediné v úvahu.
Článek 5
Co se týče všeobecné péče a umístění zvířat, dbají členské státy o to, aby:
a) všechna pokusná zvířata byla umístěna způsobem přiměřeným svému zdravotnímu stavu a dobrým životním podmínkám za vhodných podmínek prostředí a při umožnění aspoň určité volnosti pohybu a aby se jim dostávalo náležité potravy, vody a péče;
b) možnosti zvířat při uspokojování fyziologických a etologických potřeb byly omezovány jen potud, pokud je to nevyhnutelně nutné;
c) podmínky prostředí, v nichž jsou zvířata chována, držena nebo používána, byly denně kontrolovány;
d) dobré životní podmínky a zdravotní stav pokusných zvířat byly kontrolovány kvalifikovanou osobou, aby nedocházelo k bolestem, zbytečnému utrpení, strachu nebo trvalému poškození;
e) byla učiněna opatření zaručující, že zjištěné nedostatky nebo útrapy budou odstraněny co možná nejrychleji.
Při provádění ustanovení podle písmen a) a b) se členské státy řídí pokyny v příloze II.
Článek 6
1. Každý členský stát určí orgán, případně orgány, které jsou příslušné pro dozor nad náležitým dodržováním této směrnice.
2. V rámci provádění této směrnice učiní členské státy potřebná opatření, aby orgán určený podle odstavce 1 měl poradce z okruhu znalců.
Článek 7
1. Pokusy mohou být prováděny pouze oprávněnými kvalifikovanými osobami nebo pod přímou odpovědností takové osoby, nebo byl-li příslušný pokusný nebo vědecký záměr schválen v souladu s vnitrostátním právem.
2. Pokus nesmí být proveden, je-li pro dosažení žádaného výsledku k dispozici vědecky vyhovující, zastupitelná a proveditelná alternativa, při které nemusí být použito zvíře.
3. Je-li pokus nevyhnutelný, musí být pečlivě provedena volba vhodného zvířecího druhu, a je-li třeba, musí být vůči orgánu zdůvodněna.
Naskýtá-li se více způsobů provedení pokusu, je nutno zvolit ten způsob, při kterém bude použit co nejmenší počet zvířat, při kterém se použijí zvířata co do smyslové fyziologie nejméně vyvinutá, při kterém vznikne co nejméně bolestí, útrap, strachu nebo trvalých poškození a kde je největší pravděpodobnost, že bude dosaženo uspokojivých výsledků.
Pokusy na zvířatech odchycených z přírody smějí být prováděny pouze tehdy, jestliže pokusy na jiných zvířatech nestačí pro zamýšlený účel.
4. Pokusy je nutno provádět tak, aby pokusná zvířata byla ušetřena strachu nebo zbytečných bolestí a utrpení.
Přitom je nutno dodržovat ustanovení článku 8.
Ve všech případech je nutno dodržovat opatření uvedená v článku 9.
Článek 8
1. Každý pokus musí být prováděn za celkové nebo místní anestezie.
2. Odstavec 1 se nepoužije, jestliže:
a) se má za to, že anestezie způsobí zvířeti větší újmu než samotný pokus;
b) anestezie není slučitelná s cílem pokusu.
Pro takové případy je třeba učinit vhodná právní nebo správní opatření, aby takovéto pokusy nebyly prováděny zbytečně.
Anestezie se má provádět v případě těžkých poranění, která mohou způsobovat silné bolesti.
3. Není-li možná anestezie, je potřebné v největší možné míře použít analgetik nebo jiných metod, aby byly bolesti, útrapy, strach nebo poškození zmírněny a aby bylo zvíře v každém případě ušetřeno silných bolestí, strachu nebo útrap.
4. Pokud je takový postup slučitelný s cílem pokusu, musí být narkotizované zvíře, u kterého po odeznění narkózy nastanou prudké bolesti, včas ošetřeno prostředky tlumícími bolest, nebo pokud to není možné, ihned bezbolestně usmrceno.
Článek 9
1. Na konci pokusu se rozhodne, zda má být zvíře ponecháno naživu nebo bezbolestně usmrceno; nesmí být ponecháno naživu v případě, že i po dosažení jinak normálního zdravotního stavu lze očekávat stálé bolesti nebo strádání.
2. Rozhodnutí uvedená v odstavci 1 přísluší kvalifikované osobě, nejlépe veterinárnímu lékaři.
3. Jestliže na konci pokusu
a) má být zvíře ponecháno naživu, musí být přiměřeně svému zdravotnímu stavu ošetřováno, pozorováno veterinárním lékařem nebo jinou kvalifikovanou osobou a drženo za podmínek, které odpovídají požadavkům uvedeným v článku 5.
Výjimky z podmínek uvedených pod tímto článkem mohou být na základě veterinárního posouzení připuštěny u zvířete, které není v důsledku této výjimky vystaveno žádným útrapám;
b) nemá být zvíře ponecháno naživu nebo nemohou-li být na toto zvíře uplatněna ustanovení článku 5 týkající se jeho dobrých životních podmínek, musí být co možná nejdříve bezbolestně usmrceno.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby každé opakované použití zvířat k pokusným účelům bylo slučitelné s touto směrnicí.
Zejména nesmí být zvíře více než jedenkrát použito k pokusům, jsou-li spojeny se značnými bolestmi, strachem nebo odpovídajícím utrpením.
Článek 11
Bez ohledu na další ustanovení této směrnice může orgán z opodstatněných důvodů připustit, aby byla zvířata v rámci pokusu vypuštěna do přírody, pokud je přesvědčen, že byla vynaložena co největší péče na zajištění dobrých životních podmínek zvířat, a pokud to zdravotní stav zvířat připouští a nehrozí nebezpečí pro veřejné zdraví nebo prostředí.
Článek 12
1. Členské státy stanoví postup, podle kterého musí být orgánu předem nahlášeny samotné pokusy nebo údaje týkající se osob, které tyto pokusy provádějí.
2. Má-li být zvíře podrobeno pokusu, při kterém je nutno počítat se značnými a případně i déletrvajícími bolestmi, musí být tento pokus orgánu zvláště oznámen, odůvodněn nebo orgánem výslovně schválen.
Není-li orgán přesvědčen o tom, že pokus je dostatečně významný pro základní potřeby člověka nebo zvířat, musí podniknout vhodné soudní nebo administrativní kroky.
Článek 13
1. Orgán každého členského státu musí na základě došlých žádostí o schválení a oznámení i předložených zpráv shromažďovat, a pokud je to možné, v pravidelných časových intervalech uveřejňovat následující statistické informace o použití zvířat:
a) počet a druh zvířat použitých pro pokusné účely;
b) podle vybraných kategorií rozčleněný počet zvířat, která byla použita k pokusným účelům podle článku 3;
c) podle vybraných kategorií rozčleněný počet zvířat, která byla použita pro zákonem předepsané pokusné účely.
2. Členské státy učiní všechna potřebná opatření, aby byla chráněna důvěrnost informací týkajících se obchodních zájmů, které jsou podle této směrnice předávány.
Článek 14
Osoby, které provádějí pokusy, podílejí se na nich nebo pečují o zvířata používaná při pokusech včetně osob, které vykonávají dozorčí funkce, musí prokázat odpovídající vzdělání.
Zejména osoby, které pokusy provádějí nebo sledují jejich průběh, musí být vzdělány v některé vědní disciplíně související s prováděným pokusem, musí disponovat potřebnou způsobilostí v zacházení s pokusnými zvířaty a v péči o ně a musí prokázat příslušnému orgánu dostatečný stupeň vzdělání pro plnění svých úkolů.
Článek 15
Chovná a dodavatelská zařízení musí být orgánem schválena nebo u něho evidována a musí splňovat požadavky článků 5 a 14, ledaže bylo orgánem uděleno povolení podle čl. 19 odst.
4 nebo podle článku 21. Dodavatelské zařízení smí zvířata odebírat pouze z chovného zařízení nebo jiných dodavatelských zařízení, ledaže bylo zvíře řádně dovezeno a nejedná se o zvíře zdivočelé nebo toulavé.
Obecná nebo jednotlivá výjimka z tohoto ustanovení může být dodavatelskému zařízení vydána za podmínek stanovených orgánem.
Článek 16
Při schválení nebo evidování uvedeném v článku 15 musí být jmenovitě uvedena odpovědná kvalifikovaná osoba, která dbá o to, aby se zvířatům chovaným nebo drženým v zařízení dostávalo přiměřené péče a aby byla dodržována ustanovení článků 5 a 14.
Článek 17
1. Chovná nebo dodavatelská zařízení musí vést záznamy o počtu a druhu prodaných nebo dodaných zvířat, o datu prodeje nebo dodání, jakož i o jméně a adrese příjemce; rovněž je nutno zaznamenávat počet a druh zvířat uhynulých v dotyčném chovném nebo dodavatelském zařízení.
2. Každý orgán předepíše formu záznamů, které musí být vedeny osobou příslušnou pro zařízení vyjmenovaná v odstavci 1 a musí být k dispozici.
Záznamy musí být uchovány nejméně tři roky od data posledního zápisu a jsou pravidelně kontrolovány pracovníky orgánu.
Článek 18
1. V každém chovném, dodavatelském nebo uživatelském zařízení musí být každý pes, kočka a subhumánní primát opatřen trvale a pomocí co nejméně bolestivé metody individuální značkou dříve, než je odstaven od matky; výjimka platí pro případy uvedené v odstavci 3.
2. Je-li neoznačený pes, kočka nebo subhumánní primát po odstavení poprvé přijat do některého z výše uvedených zařízení, musí být označen co možno nejdříve.
3. Jestliže jsou pes, kočka nebo subhumánní primát před odstavením přeneseni z jednoho zařízení ve smyslu odstavce 1 do jiného a není z praktických důvodů možné zvíře předem označkovat, musí přijímací zařízení písemně uchovat všechny údaje, zejména o matce, tak dlouho, než je zvíře označkováno.
4. Ze zápisů každého zařízení musí vyplývat podrobnosti o identitě a původu každého psa, každé kočky a každého subhumánního primáta.
Článek 19
1. Uživatelská zařízení musí být u orgánů registrována nebo orgánem povolena.
Je nutno učinit opatření, aby uživatelská zařízení disponovala prostorami a přístroji pro používané zvířecí druhy a prováděné pokusy; jejich provedení, konstrukce a způsob práce musí zaručovat co nejefektivnější provádění pokusů tak, aby bylo možno dosáhnout průkazných výsledků s co možná nejmenším počtem zvířat a s minimálním stupněm bolesti, útrap, strachu nebo trvalých poškození.
2. V každém uživatelském zařízení
a) musí být ustanovena osoba nebo osoby, které jsou v rámci zařízení odpovědné za péči o zvířata a o fungování vybavení;
b) musí být k dispozici školený personál v dostatečném počtu;
c) musí být učiněna náležitá opatření pro veterinární konzultace nebo ošetřování;
d) by měl být pověřen veterinární lékař nebo jiná odpovědná osoba poradenskými funkcemi týkajícími se životních podmínek zvířat.
3. Pokusy mohou být se souhlasem orgánu prováděny též mimo uživatelská zařízení.
4. Uživatelská zařízení smějí používat pouze zvířata, která pocházejí z chovných nebo dodavatelských zařízení, ledaže orgán udělí obecné nebo zvláštní povolení podle podmínek jím stanovených.
Chovaným zvířatům je třeba vždy dávat přednost.
Toulavá domácí zvířata nesmějí být k pokusům používána.
Obecné povolení udělené podle tohoto odstavce se nesmí vztahovat na toulavé psy nebo kočky.
5. Uživatelská zařízení musí vést záznamy o všech používaných zvířatech a na požádání orgánu je předložit.
Pro všechna získaná zvířata musí ze záznamů vyplývat zejména počet a druh zvířat, jejich původ i datum přijetí.
Záznamy musí být uchovány nejméně tři roky a na požádání orgánu zpřístupněny.
Uživatelská zařízení podléhají pravidelným kontrolám pracovníků orgánu.
Článek 20
Jestliže uživatelská zařízení chovají pokusná zvířata ve vlastních prostorách, je potřebné pouze jedno evidování nebo povolení podle článků 15 a 19.
Dotyčná zařízení musí však dodržovat příslušná ustanovení této směrnice o chovných a uživatelských zařízeních.
Článek 21
Zvířata určená pro pokusy patřící ke druhům uvedeným v příloze I musí být chovaná zvířata, ledaže orgán připustil obecnou nebo zvláštní výjimku podle podmínek jím stanovených.
Článek 22
1. Je-li to možné, uznávají členské státy platnost výsledků pokusů, které byly provedeny na území jiného členského státu, aby se zabránilo duplicitě v provádění pokusů pro dodržení zdravotnických a bezpečnostních předpisů platných v jednotlivých státech nebo ve Společenství, pokud nejsou nutné další pokusy pro ochranu veřejného zdraví a veřejné bezpečnosti.
2. K tomuto účelu informují členské státy — pokud je to proveditelné a aniž jsou dotčena ustanovení stávajících směrnic Společenství — Komisi o svých právních předpisech a správních postupech týkajících se pokusů se zvířaty včetně požadavků, které musí být splněny před uvedením výrobků na trh.
Dále předávají Komisi věcné informace o pokusech prováděných na svém území i o povoleních nebo jiných správně technických podrobnostech souvisejících s těmito pokusy.
3. Komise zřídí stálý poradní výbor, v němž jsou zastoupeny členské státy a jenž podporuje Komisi při provádění výměny vhodných informací, přičemž dodržuje požadavky na zachování tajemství a radí Komisi v souvislosti s používáním této směrnice.
Článek 23
1. Komise a členské státy by měly podporovat vývoj a uznání alternativních technik, které mohou poskytnout výsledky srovnatelné s pokusy na zvířatech, ale vyžadují méně zvířat a jsou spojeny s menší bolestí, a mají učinit další, podle jejich názoru vhodná opatření, pro podporu bádání v této oblasti.
Komise a členské státy mají sledovat vývojové tendence týkající se pokusných metod.
2. Komise podá do konce roku 1987 zprávu o možnosti změny pokusů a pokynů zakotvených ve stávajících právních předpisech Společenství s přihlédnutím k cílům uvedeným v odstavci 1.
Článek 24
Tato směrnice nebrání členským státům učinit přísnější opatření na ochranu zvířat užívaných k pokusným účelům nebo na kontrolu a omezení užívání pokusných zvířat.
Členské státy mohou zejména vyžadovat předběžné schválení pokusů nebo pracovních programů, které je nutno ohlásit podle čl. 12 odst.
Článek 25
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 24. listopadu 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi vnitrostátní předpisy, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 26
Členské státy informují Komisi pravidelně, avšak alespoň každé tři roky, a to poprvé pět roků od oznámení této směrnice, o opatřeních provedených v této oblasti, a předloží jí souhrn informací shromážděných podle článku 13.
Komise vypracuje zprávu pro Radu a pro Evropský parlament.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 11. prosince 1986
o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné, včetně oblasti zemědělství, a o ochraně v mateřství
(86/613/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 12. července 1982 o podpoře rovných příležitostí pro ženy [4] Rada schválila obecné cíle obsažené ve sdělení Komise o novém programu činnosti Společenství na podporu rovnosti příležitostí pro ženy (1982 – 1985), a vyjádřila odhodlání zavést vhodná opatření k dosažení těchto cílů;
vzhledem k tomu, že akce 5 výše zmíněného programu se týká provedení zásady rovného zacházení pro ženy samostatně výdělečně činné, včetně oblasti zemědělství;
vzhledem k tomu, že uplatnění zásady stejné odměny mužů a žen za práci uvedené v článku 119 Smlouvy je nedílnou součástí vytvoření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že v oblasti odměňování přijala Rada dne 10. února 1975 směrnici 75/117/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy [5];
vzhledem k tomu, že pokud jde o jiná hlediska rovného zacházení pro muže a ženy, přijala Rada dne 9. února 1976 směrnici 76/207/EHS o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky [6], a dne 19. prosince 1978 směrnici 79/7/EHS o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení [7];
vzhledem k tomu, že pokud jde o osoby samostatně výdělečně činné a jejich manžele nebo manželky, kteří se účastní této činnosti, je vhodné zavádět zásadu rovného zacházení prostřednictvím přesných opatření, která odpovídají zvláštnímu postavení těchto osob;
vzhledem k tomu, že mezi členskými státy přetrvávají v této oblasti rozdíly; že je tedy nutné sblížit vnitrostátní předpisy týkající se provádění zásady rovného zacházení;
vzhledem k tomu, že v některých ohledech Smlouva nestanovila požadované zvláštní pravomoci pro jednání;
vzhledem k tomu, že zavedením zásady rovného zacházení nejsou dotčena opatření na ochranu žen v mateřství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
Cíle a oblast působnosti
Článek 1
Cílem této směrnice je v souladu s následujícími ustanoveními zajistit provedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, kteří jsou samostatně výdělečně činní nebo kteří přispívají k výkonu této činnosti, z hledisek, která nejsou zahrnuta do směrnic 76/207/EHS a 79/7/EHS.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na:
a) samostatně výdělečně činné osoby, tedy všechny osoby, které vykonávají výdělečnou činnost na vlastní účet za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy, včetně soukromých zemědělců a osob vykonávajících svobodná povolání;
b) jejich manžele nebo manželky, kteří nejsou zaměstnanci ani společníky a kteří se za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy obvykle podílejí na činnosti samostatně výdělečně činné osoby a vykonávají stejné nebo pomocné úkoly.
Článek 3
Pro účely této směrnice se zásadou rovného zacházení rozumí vyloučení jakékoli diskriminace na základě pohlaví, buď přímo, nebo nepřímo, zejména s ohledem na manželský nebo rodinný stav.
ODDÍL II
Rovné zacházení pro samostatně výdělečně činné muže a ženy – Postavení manželů nebo manželek bez profesionálního statutu samostatně výdělečně činných osob – Ochrana v těhotenství a mateřství samostatně výdělečně činných osob nebo manželek samostatně výdělečně činných osob
Článek 4
Pokud jde o samostatně výdělečně činné osoby, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily zrušení všech ustanovení odporujících zásadě rovného zacházení vymezené ve směrnici 76/207/EHS, zejména pokud jde o založení, vybavení nebo rozšíření podniku nebo zahájení nebo rozšíření jakékoli jiné formy samostatně výdělečné činnosti, včetně finančních podmínek.
Článek 5
Aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky pro přístup k některým činnostem, které se vztahují stejným způsobem pro obě pohlaví, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby podmínky pro založení společnosti mezi manželi nebyly více omezující než podmínky pro založení společnosti mezi osobami, které nejsou manželi.
Článek 6
Pokud v členském státě existuje příspěvkový systém sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné osoby, přijme tento členský stát nezbytná opatření, aby se manželé uvedení v čl. 2 písm. b), pokud nejsou chráněni v rámci systému sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné pracovníky, mohli na dobrovolném a příspěvkovém základě připojit k systému sociálního zabezpečení.
Článek 7
Členské státy se zavazují prošetřit, za jakých podmínek je možné podporovat uznání práce poskytované manželi uvedenými v čl. 2 písm. b), a na základě tohoto výzkumu prošetřit veškeré vhodné podněty směřující k podpoře tohoto uznání.
Článek 8
Členské státy se zavazují zkoumat, zda a za jakých podmínek samostatně výdělečně činné ženy a manželky samostatně výdělečně činných osob mohou, během přerušení své činnosti z důvodu těhotenství nebo mateřství,
- mít přístup ke službám poskytujícím dočasnou náhradu nebo příslušným systémům sociálního zabezpečení na jejich území, nebo
- mít nárok na peněžité dávky v rámci systému sociálního zabezpečení nebo jiného systému veřejné sociální ochrany.
ODDÍL III
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 9
Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření, která umožní všem osobám, které se cítí poškozeny v důsledku neuplatnění zásady rovného zacházení v samostatně výdělečné činnosti, domáhat se svých nároků soudní cestou po případném využití jiných příslušných prostředků.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby opatření přijatá k provedení této směrnice, jakož i stávající opatření v této oblasti, byla oznámena subjektům zastupujícím samostatně výdělečně činné osoby a střediskům odborného vzdělávání.
Článek 11
Rada přezkoumá tuto směrnici na návrh Komise do 1. července 1993.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1989.
Pokud však členský stát musí za účelem dosažení souladu s článkem 5 upravit své právní předpisy týkající se práv a povinností manželů, je dnem, kdy tento členský stát musí dosáhnout souladu s článkem 5, 30. červen 1991.
2. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 13
Nejpozději do 30. června 1991 předají členské státy Komisi veškeré údaje, které jí umožní sestavit zprávu o provádění této směrnice, kterou předloží Radě.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 8. prosince 1986
o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí
(86/635/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že až do další koordinace nemusí být na banky a ostatní finanční instituce (dále jen "úvěrové instituce") uplatňována směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založená na čl. 54 odst.
3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností [4], naposledy pozměněná směrnicí 84/569/EHS [5]; že s ohledem na stěžejní význam těchto podniků ve Společenství je taková koordinace nezbytná;
54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o konsolidovaných účetních závěrkách [6], umožňuje odchylky u úvěrových institucí pouze do uplynutí lhůty přijaté pro provedení této směrnice; že tato směrnice proto musí obsahovat také ustanovení specifická pro úvěrové instituce, týkající se konsolidovaných účetních závěrek;
vzhledem k tomu, že taková koordinace se také stala naléhavou, protože stále více úvěrových institucí působí přes hranice států; že lepší srovnatelnost ročních účetních závěrek a konsolidovaných účetních závěrek těchto institucí má pro věřitele, dlužníky, vlastníky a pro širokou veřejnost zásadní význam;
vzhledem k tomu, že úvěrové instituce ve smyslu směrnice Rady 77/780/EHS ze dne 12. prosince 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí, které si v bankovním sektoru navzájem konkurují, a jejího výkonu [7], mají téměř ve všech členských státech různé právní formy; že se proto zdá být vhodné neomezovat koordinaci ve vztahu k těmto úvěrovým institucím pouze na právní formy uvedené ve směrnici 78/660/EHS, ale rozhodnout se spíše pro oblast působnosti, který obsáhne všechny společnosti vymezené v čl.
58 odst.
2 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pokud jde o finanční instituce, měla by však být oblast působnosti této směrnice omezena na ty, které mají některou z právních forem uvedených ve směrnici 78/660/EHS; že finanční instituce, na které se nevztahuje zmíněná směrnice, spadají automaticky do oblasti působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že je nezbytná provázanost s koordinací z hlediska úvěrových institucí, protože některá pravidla pro roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky ovlivňují i jiné oblasti této koordinace, jako jsou podmínky pro udělení licence nebo ukazatele používané pro účely dohledu;
vzhledem k tomu, že z důvodu specifické povahy úvěrových institucí se sice zdálo vhodné přijmout samostatnou směrnici o jejich ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách, neznamená to však potřebu nového souboru samostatných pravidel vedle ustanovení směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS; že taková samostatná pravidla by nebyla ani vhodná, ani v souladu se zásadami, které jsou základem koordinace práva společností, jelikož úvěrové instituce vzhledem k důležité úloze, kterou hrají v hospodářství Společenství, nemohou být vyňaty z rámce pravidel stanovených pro podniky všeobecně; že proto byla vzata v úvahu pouze odvětvová specifika úvěrových institucí a že se tato směrnice zabývá pouze odchylkami od ustanovení směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS;
vzhledem k tomu, že struktura a obsah rozvah úvěrových institucí se v každém členském státě liší; že tato směrnice proto musí stanovit stejný formát, označení položek a odborné názvosloví pro rozvahy všech úvěrových institucí ve Společenství; že odchylky musí být umožněny, pokud si to žádá právní forma instituce nebo zvláštní povaha její činnosti;
vzhledem k tomu, že mají-li být roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky srovnatelné, musí být vyřešena řada otázek týkajících se zveřejnění různých transakcí v rozvaze a podrozvaze;
vzhledem k tomu, že v zájmu větší srovnatelnosti je také nezbytné, aby obsah různých rozvahových a podrozvahových položek byl přesně vymezen;
vzhledem k tomu, že totéž se týká formátu a vymezení položek ve výsledovce;
vzhledem k tomu, že srovnatelnost údajů v rozvaze a ve výsledovce závisí zásadně na hodnotách, v jakých jsou aktiva a pasiva zahrnována do rozvahy;
vzhledem k tomu, že s ohledem na specifická rizika spojená s bankovnictvím a na nutnost dodržování bankovního tajemství by mělo být přijato ustanovení umožňující uvádět v pasivech rozvahy položku nazvanou "Fond všeobecných bankovních rizik"; že se ze stejného důvodu zdá být vhodné, aby členské státy mohly až do další koordinace povolit úvěrovým institucím určitou volnost, zejména v oceňování úvěrů a záloh a určitých cenných papírů; že by však v tomto případě měly členské státy těmto úvěrovým institucím povolit vytváření výše uvedeného "fondu všeobecných bankovních rizik"; že se také zdá být vhodné, aby členské státy mohly úvěrovým institucím povolit provádět ve výsledovce určitá započtení;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu úvěrových institucí jsou rovněž nezbytné určité změny v případě přílohy k účetní závěrce;
vzhledem k tomu, že směrnice 78/660/EHS se snaží vytvořit stejné výchozí podmínky pro co nejvíce úvěrových institucí, a proto, podobně jako v případě směrnice 77/780/EHS, nebyly stanoveny úlevy pro malé a střední úvěrové instituce; že kdyby však s přihlédnutím k poznatkům z praxe byla taková podpora shledána nezbytnou, bylo by možné ji zajistit během další koordinace; že ze stejných důvodů nebylo rozšířeno oprávnění umožňující členským státům podle směrnice 83/349/EHS zprostit mateřské podniky povinnosti konsolidace, nepřekročí-li konsolidované podniky dohromady určitou velikost, i na úvěrové instituce;
vzhledem k tomu, že uplatňování ustanovení o konsolidovaných účetních závěrkách u úvěrových institucí vyžaduje určité úpravy pravidel platných pro všechny výrobní a obchodní společnosti; že v případě smíšených skupin jsou stanovena výslovná pravidla a že výjimka z dílčí konsolidace může být udělena ve vazbě na dodatečné podmínky;
vzhledem k tomu, že s ohledem na rozsah, ve kterém bankovní systémy přesahují hranice jednotlivých členských států, a na jejich nepřetržitý rozvoj by měla být roční účetní závěrka a konsolidovaná účetní závěrka úvěrové instituce se sídlem v jednom členském státě zveřejňována ve všech členských státech, ve kterých je instituce usazena;
vzhledem k tomu, že zkoumání otázek vznikajících v souvislosti s předmětem této směrnice, zejména s ohledem na její uplatňování, vyžaduje spolupráci zástupců členských států a Komise v kontaktním výboru; že v zájmu zamezení početností těchto výborů je žádoucí, aby se spolupráce odehrávala ve výboru zřízeném článkem 52 směrnice 78/660/EHS; že však při zkoumání otázek týkajících se úvěrových institucí bude výbor muset mít vhodné složení;
vzhledem k tomu, že složitost celé věci vyžaduje, aby bylo úvěrovým institucím uvedeným v této směrnici umožněno, aby ji provedly v delší lhůtě, než je obvyklé;
vzhledem k tomu, že po vyhodnocení zkušeností z pěti let uplatňování této směrnice by s přihlédnutím k cíli dosažení lepší transparentnosti a harmonizace měla být přezkoumána některá její ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL 1
ÚVODNÍ USTANOVENÍ A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Nestanoví-li tato směrnice jinak, použijí se na instituce uvedené v článku 2 této směrnice články 2 a 3 a čl. 4 odst. 1, 3, 4 a 5, články 6, 7, 13 a 14 a čl. 15 odst. 3 a 4, články 16 až 21, 29 až 35, 37 až 41, čl. 42 první věta, čl. 45 odst. 1, články 46, 48 až 50 a čl. 51 odst. 1, články 54, 56 až 59 a článek 61 směrnice 78/660/EHS.
2. Odkazují-li směrnice 78/660/EHS a 83/349/EHS na články 9 a 10 (rozvaha) nebo články 23 až 26 (výsledovka) směrnice 78/660/EHS, považují se tyto odkazy za odkazy na článek 4 (rozvaha) nebo články 27 a 28 (výsledovka) této směrnice.
3. Odkazy ve směrnicích 78/660/EHS a 83/349/EHS na články 31 až 42 směrnice 78/660/EHS se považují za odkazy na tyto články s přihlédnutím k článkům 35 až 39 této směrnice.
4. Pokud se uvedená ustanovení směrnice 78/660/EHS týkají rozvahových položek, pro které tato směrnice nemá rovnocenné ustanovení, považují se tyto odkazy za odkazy na položky uvedené v článku 4 této směrnice, které obsahují příslušná aktiva a pasiva.
Článek 2
1. Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se vztahují na
a) úvěrové instituce ve smyslu čl. 1 první odrážky směrnice 77/780/EHS, které jsou společnostmi ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, a na
b) finanční instituce, které mají některou z právních forem uvedených v čl. 1 odst. 1 směrnice 78/660/EHS a na které se podle odstavce 2 zmíněného článku uvedená směrnice nevztahuje.
Pro účely této směrnice zahrnují "úvěrové instituce" rovněž finanční instituce, nevyplývá-li ze souvislostí jinak.
2. Členské státy nemusí tuto směrnici uplatňovat na
a) úvěrové instituce uvedené v čl. 2 odst. 2 směrnice 77/780/EHS;
b) instituce téhož členského státu, které jsou podle čl. 2 odst.
4 písm. a) směrnice 77/780/EHS přidruženy k ústřednímu subjektu v témže členském státě. V tom případě, aniž je dotčeno uplatňování této směrnice na ústřední subjekt, musí být celek složený z ústředního subjektu a přidružených institucí zahrnout do konsolidovaných účetních závěrek včetně výroční zprávy, které jsou sestavovány, ověřovány a zveřejňovány v souladu s touto směrnicí, a
c) tyto úvěrové instituce:
- v Řecku: ETEBA (Národní investiční banka pro průmyslový rozvoj) a Τράπεζα Επενδύσεων (Investiční banka);
- v Irsku: Industrial and Provident Societies a
- ve Spojeném království: Friendly Societies and Industrial and Provident Societies.
4. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3 směrnice 78/660/EHS, mohou členské státy do další koordinace
a) stanovit pravidla odchylná od této směrnice, pokud jsou nezbytná z důvodu právní formy úvěrových institucí uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a) této směrnice, které nemají formu některé ze společností uvedených v čl. 1 odst. 1) směrnice 78/660/EHS, a
b) stanovit pravidla odchylná od této směrnice, pokud jsou nezbytná z důvodu zvláštní povahy činnosti specializovaných úvěrových institucí.
Tyto odchylky mohou stanovit pouze úpravy formátu, označení položek, odborné názvosloví a obsah položek v rozvaze a ve výsledovce, nesmějí však institucím, na které se vztahují, umožňovat, aby ve svých ročních účetních závěrkách poskytovaly méně informací než instituce, na které se vztahuje tato směrnice.
Členské státy oznámí Komisi takové úvěrové instituce, případně podle kategorií, do šesti měsíců od uplynutí lhůty stanovené v čl. 47 odst.
2. Uvědomí ji o odchylných pravidlech přijatých k tomuto účelu.
Tyto odchylky budou přezkoumány do 10 let od oznámení této směrnice. Komise případně předloží příslušné návrhy.
Do pěti letod oznámení této směrnice předloží Komise rovněž předběžnou zprávu.
ODDÍL 2
OBECNÁ USTANOVENÍ K ROZVAZE A VÝSLEDOVCE
Článek 3
V případě úvěrových institucí je možnost slučování položek podle čl. 4 odst. 3 písm. a) nebo b) směrnice 78/660/EHS omezena na podpoložky rozvahy a výsledovky, kterým předchází označení malými písmeny, a je povolena pouze na základě předpisů vydaných k tomuto účelu členskými státy.
ODDÍL 3
USPOŘÁDÁNÍ POLOŽEK ROZVAHY
Aktiva
1. Pokladní hotovost, vklady u centrálních bank a poštovní šekové účty.
2. Státní bezkupónové dluhopisy a ostatní cenné papíry přijímané centrálními bankami k refinancování:
a) státní bezkupónové dluhopisy a obdobné cenné papíry,
b) ostatní bezkupónové dluhopisy přijímané centrálními bankami k refinancování (nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy, aby tyto poukázky byly vykazovány v aktivech pod položkami 3 a 4).
3. Pohledávky za úvěrovými institucemi:
a) splatné na požádání,
b) ostatní pohledávky.
4. Pohledávky za klienty.
5. Dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem:
a) vydané veřejnoprávními emitenty,
b) vydané ostatními emitenty, v tom:
- vlastní dluhové cenné papíry (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jejich odečtení v pasivech).
6. Akcie a jiné cenné papíry s proměnlivým výnosem.
7. Účasti s rozhodujícím vlivem, v tom:
- účasti s rozhodujícím vlivem v úvěrových institucích (pokud vnitrostátní právní předpisy nepožadují jejich uvedení v příloze k účetní závěrce).
8. Účasti s podstatným vlivem, v tom:
- účasti s podstatným vlivem v úvěrových institucích (pokud vnitrostátní právní předpisy nepožadují jejich uvedení v příloze k účetní závěrce).
9. Dlouhodobý nehmotný majetek popsaný v rámci aktiv v čl.
9 bodech B a C. I směrnice 78/660/EHS, v tom:
- zřizovací výdaje, jak jsou vymezeny vnitrostátními právními předpisy a v rozsahu, v jakém vnitrostátní předpisy dovolují jejich vykazování v aktivech (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jejich uvedení v příloze k účetní závěrce);
- goodwill, pokud byl pořízen úplatně (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jeho uvedení v příloze k účetní závěrce).
10. Dlouhodobý hmotný majetek popsaný v rámci aktiv v čl.
9 bodu C. II směrnice 78/660/EHS, v tom:
- pozemky a budovy pro provozní činnost úvěrové instituce (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jejich uvedení v příloze k účetní závěrce).
11. Pohledávky za upsaný základní kapitál, v tom:
- splatný základní kapitál (nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy, že splatný základní kapitál je zahrnován do pasiv; potom musí být splatný, avšak doposud nesplacený základní kapitál zahrnut buď do této položky aktiv, nebo do položky 14 aktiv).
12. Vlastní akcie (s uvedením jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, s uvedením jejich účetní hodnoty, pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v rozvaze).
13. Ostatní aktiva.
14. Pohledávky za upsaný základní kapitál splatný, ale dosud nesplacený (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy, aby byl splatný základní kapitál uváděn v položce 11 aktiv).
15. Náklady a příjmy příštích období.
16. Ztráta za účetní období (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy její zahrnutí do položky 14 pasiv).
Pasiva
1. Závazky vůči úvěrovým institucím:
a) splatné na požádání;
b) s dohodnutou splatností nebo výpovědními lhůtami.
2. Závazky vůči klientům:
a) úsporné vklady, v tom:
- jednak splatné na požádání, jednak s dohodnutou splatností nebo výpovědními lhůtami, požadují-li vnitrostátní právní předpisy takovou specifikaci (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jejich uvedení v příloze k účetní závěrce).
b) ostatní závazky:
ba) splatné na požádání,
bb) s dohodnutou splatností nebo výpovědními lhůtami.
3. Závazky z dluhových cenných papírů:
a) emitované dluhové cenné papíry,
b) ostatní.
4. Ostatní pasiva.
5. Výnosy a výdaje příštích období.
6. Rezervy:
a) rezervy na penzijní a podobné závazky,
b) rezervy daňové,
c) ostatní rezervy.
7. Zisk za účetní období (nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jeho zahrnutí do položky 14 pasiv).
8. Podřízené závazky.
9. Základní kapitál (nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy, že v této položce je uveden splatný základní kapitál; v tom případě musí být hodnoty upsaného a splaceného základního kapitálu uvedeny samostatně).
10. Emisní ážio.
11. Rezervní fondy.
12. Rezervní fond z nového ocenění.
13. Nerozdělený zisk nebo neuhrazená ztráta z předchozích období.
14. Zisk nebo ztráta za účetní období (nevyžadují-li vnitrostátní právní předpisy, aby tato položka byla uvedena v položce 16 aktiv nebo v položce 7 pasiv).
Podrozvahové položky
1. Záruky a zástavy, z toho samostatně:
- přijaté směnky/akcepty a indosamenty směnek,
- záruky a zástavy.
2. Ostatní závazky a přísliby, z toho samostatně:
- závazky ze spotových, termínových a opčních operací.
Článek 5
Jako podpoložky příslušných položek musí být samostatně uváděny:
- pohledávky za přidruženými podniky, bez ohledu na to, zda mají formu cenných papírů, které jsou zahrnuty do položek 2 až 5 aktiv;
- pohledávky za dceřinými podniky, bez ohledu na to, zda mají formu cenných papírů, které jsou zahrnuty do položek 2 až 5 aktiv;
- závazky vůči přidruženým podnikům, bez ohledu na to, zda mají formu cenných papírů, které jsou zahrnuty do položek pasiv uvedených pod čísly 1, 2, 3 a 8;
- závazky vůči dceřiným podnikům, bez ohledu na to, zda mají formu cenných papírů, které jsou zahrnuty do položek pasiv uvedených pod čísly 1, 2, 3 a 8.
Článek 6
1. Podřízená aktiva se uvádějí samostatně jako podpoložky položek rozvahy a jako podpoložky vytvořené v souladu s článkem 5.
2. Aktiva, bez ohledu na to, zda mají formu cenných papírů, jsou podřízená, může-li být výtěžek z těchto aktiv v případě likvidace nebo úpadku podniku vyplacen teprve po uspokojení nároků ostatních věřitelů.
Článek 7
Členské státy mohou v příloze k účetní závěrce povolit uvádění informací podle článků 5 a 6, náležitě rozepsaných do odpovídajících položek.
Článek 8
1. Aktiva se uvádějí v rozvaze v odpovídajících položkách, i když je úvěrová instituce sestavující rozvahu dala do zástavyjakozáruku za vlastní závazky nebo za závazky třetích osob, nebo je převedla jiným způsobem na třetí osoby jako záruku.
2. Úvěrová instituce nezahrne do své rozvahy aktiva, která byla v její prospěch zastavena nebo jinak převedena v rámci záruky, pokud nemají formu peněžní hotovosti.
Článek 9
1. Je-li úvěr poskytnut konsorciem složeným z několika úvěrových institucí, uvádí každá úvěrová instituce zapojená v konsorciu pouze tu část celkového úvěru, kterou sama financovala.
2. Překročí-li v případě úvěru poskytovaného konsorciem ve smyslu odstavce 1 částka zaručená úvěrovou institucí poskytnutou částku, vykazuje se tato doplňková záruka jako záruka nebo zástava v podrozvaze (druhá odrážka v položce 1).
Článek 10
1. Peněžní prostředky, které úvěrová instituce spravuje vlastním jménem ve prospěch třetí osoby, musí být vykázány v rozvaze, nabývá-li úvěrová instituce k daným aktivům práva.
Celková částka takových aktiv a pasiv, rozepsaná podle jednotlivých položek aktiv a pasiv, se uvádí samostatně nebo v příloze k účetní závěrce.
Členské státy však mohou povolit vykazování těchto peněžních prostředků v podrozvaze, pokud existuje zvláštní úprava, která umožňuje jejich vyloučení z aktiv použitelných k rozdělení v případě likvidace úvěrové instituce (nebo v obdobném řízení).
2. Aktiva získaná jménem a na účet třetí osoby nesmějí být v rozvaze uváděna.
Článek 11
Splatnými na požádání se rozumí jen částky, které mohou být kdykoliv vyzvednuty bez výpovědní lhůty nebo pro které je dohodnuta výpovědní lhůta 24 hodin nebo jeden pracovní den.
Článek 12
1. Transakcemi prodeje se zpětným odkupem se rozumějí transakce, kterými úvěrová instituce nebo klient ("převodce") převádí na jinou úvěrovou instituci nebo klienta ("nabyvatel") aktiva, např. směnky, pohledávky nebo převoditelné cenné papíry, na které se vztahuje dohoda, že stejná aktiva budou následně převedena zpět převodci za sjednanou cenu.
2. Zaváže-li se nabyvatel převést aktiva zpět v termínu, který stanovil nebo má stanovit převodce, je daná transakce považována za pravou transakci prodeje se zpětným odkupem.
3. Má-li však nabyvatel pouze právo převést aktiva zpět za kupní cenu nebo za odlišnou předem sjednanou částku v termínu, který je nebo bude stanoven, je daná transakce považována za transakci prodeje s právem zpětného odkupu.
4. V případě transakcí prodeje se zpětným odkupem uvedených v odstavci 2 se převedená aktiva stále vykazují v rozvaze převodce; kupní cena získaná převodcem se vykáže jako částka dlužná nabyvateli.
Hodnota převedených aktiv se navíc zveřejní v příloze k účetní závěrce převodce.
Nabyvatel není oprávněn vykazovat převedená aktiva ve své rozvaze; kupní cena zaplacená nabyvatelem se vykáže jako částka, kterou dluží převodce.
5. V případě transakcí prodeje se zpětným odkupem uvedených v odstavci 3 však převodce není oprávněn vykazovat ve své rozvaze převedená aktiva; tyto částky se vykazují jako aktiva v rozvaze nabyvatele.
Převodce zaznamená do podrozvahové položky 2 částku rovnající se ceně sjednané pro případ zpětného odkupu.
6. Žádné devizové termínované obchody, opce, transakce zahrnující emisi dluhových cenných papírů se závazkem zpětného odkupu celé nebo části emise před splatností ani jiné podobné transakce nejsou považovány za transakce prodeje se zpětným odkupem ve smyslu tohoto článku.
ODDÍL 4
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ K NĚKTERÝM POLOŽKÁM ROZVAHY
Článek 13
Aktiva, položka 1 — Pokladní hotovost, vklady u centrálních bank a poštovní šekové účty
1. Pokladní hotovost zahrnuje zákonná platidla včetně cizích bankovek a mincí.
Tato položka smí obsahovat pouze vklady u centrálních bank a poštovních bank země nebo zemí, ve kterých může úvěrová instituce působit. Tyto vklady musí být kdykoli k dispozici.
Ostatní pohledávky vůči těmto institucím musí být vykazovány jako pohledávky za úvěrovými institucemi (položka 3 aktiv) nebo pohledávky za klienty (položka 4 aktiv).
Článek 14
Aktiva, položka 2 — Státní bezkupónové dluhopisy a ostatní cenné papíry přijímané centrálními bankami k refinancování
1. Tato položka zahrnuje pod písmenem a) státní bezkupónové dluhopisy a obdobné cenné papíry, tj. pokladní poukázky, pokladní listiny a podobné dluhové nástroje vydané státními orgány, které přijímají k refinancování centrální banky země nebo zemí, ve kterých může úvěrová instituce působit.
Dluhové nástroje vydané veřejnoprávními subjekty, které nesplňují výše uvedenou podmínku, se vykazují v podpoložce 5a) aktiv.
2. Tato položka zahrnuje pod písmenem b) bezkupónové dluhopisy přijímané centrálními bankami k refinancování, tj. všechny bezkupónové dluhopisy držené v portfoliu, které byly zakoupeny od úvěrových institucí nebo od klientů, v rozsahu, ve kterém je podle vnitrostátních právních předpisů přijímají k refinancování centrální banky země nebo zemí, kde může úvěrová instituce působit.
Článek 15
Aktiva, položka 3 — Pohledávky za úvěrovými institucemi
1. Pohledávky za úvěrovými institucemi zahrnují všechny pohledávky vyplývající z bankovních transakcí vůči domácím nebo zahraničním úvěrovými institucím, držené úvěrovou institucí sestavující rozvahu, a to bez ohledu na jejich konkrétní označení.
Jedinou výjimkou jsou pohledávky ve formě dluhových nebo jiných cenných papírů, které musí být uváděny v položce 5 aktiv.
2. Pro účely tohoto článku se za úvěrové instituce považují všechny podniky uvedené v seznamu zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství podle čl. 3 odst. 7 směrnice 77/780/EHS a centrální banky a veřejnoprávní domácí a zahraniční bankovní subjekty a všechny soukromé a státní podniky, které nejsou usazeny ve Společenství, ale které odpovídají definici v článku 1 směrnice 77/780/EHS.
Pohledávky za podniky, které nesplňují výše uvedené podmínky, se vykazují v položce 4 aktiv.
Článek 16
Aktiva, položka 4 — Pohledávky za klienty
Pohledávky za klienty zahrnují všechny druhy aktiv ve formě pohledávek vůči tuzemským a zahraničním klientům, kteří nejsou úvěrovými institucemi, bez ohledu na jejich konkrétní označení.
Jedinou výjimkou jsou pohledávky ve formě dluhových nebo jiných cenných papírů, které musí být uváděny v položce 5 aktiv.
Článek 17
Aktiva, položka 5 — Dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem
1. Tato položka zahrnuje obchodovatelné dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem, které byly vydány úvěrovými institucemi, ostatními podniky nebo veřejnoprávními subjekty; cenné papíry vydané veřejnoprávními subjekty se však zahrnou pouze v případě, nejsou-li vykázány v položce 2 aktiv.
2. Cenné papíry s proměnlivou úrokovou mírou, která kolísá v závislosti na vymezených faktorech, např. úroková míra na mezibankovním trhu nebo na trhu eura, se rovněž považují za dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem.
3. Do podpoložky 5b) aktiv mohou být zahrnovány pouze vlastní zpětně odkoupené obchodovatelné dluhové cenné papíry.
Článek 18
Pasiva, položka 1 — Závazky vůči úvěrovým institucím
1. Závazky vůči úvěrovým institucím zahrnují všechny částky vyplývající z bankovních transakcí dlužné jiným tuzemským nebo zahraničním úvěrovým institucím úvěrovou institucí, která sestavuje rozvahu, bez ohledu na jejich konkrétní označení.
Jedinou výjimkou jsou pasiva ve formě dluhových nebo jiných cenných papírů, která musí být vykázána v položce 3 pasiv.
2. Pro účely tohoto článku jsou za úvěrové instituce považovány všechny podniky uvedené v seznamu zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství podle čl. 3 odst. 7 směrnice 77/780/EHS a centrální banky a veřejnoprávní domácí a zahraniční bankovní subjekty a všechny soukromé a státní podniky,které nejsou usazeny ve Společenství, ale které odpovídají definici v článku 1 směrnice 77/780/EHS.
Článek 19
Pasiva, položka 2 — Závazky vůči klientům
1. Závazky vůči klientům zahrnují všechny závazky vůči věřitelům, kteří nejsou úvěrovými institucemi ve smyslu článku 18, bez ohledu na jejich konkrétní označení.
Jedinou výjimkou jsou pasiva ve formě dluhových nebo jiných cenných papírů, která musí být vykázána v položce 3 pasiv.
2. Za úsporné vklady jsou považovány pouze vklady vyhovující podmínkám stanoveným k tomuto účelu vnitrostátními právními předpisy.
3. Spořitelní dluhopisy se vykazují v odpovídající podpoložce, pouze pokud nemají formu obchodovatelných cenných papírů.
Článek 20
Pasiva, položka 3 — Závazky z dluhových cenných papírů
1. Tato položka zahrnuje jak dluhové cenné papíry, tak závazky z obchodovatelných cenných papírů, zejména vkladové stvrzenky, "bons de caisse" a pasiva vyplývající z vlastních akceptací a směnek.
2. Za vlastní akceptace jsou považovány pouze akceptace, které úvěrová instituce vydala pro vlastní refinancování a u nichž je dlužníkem první instance.
Článek 21
Pasiva, položka 8 — Podřízené závazky
V této položce se vykazují závazky (bez ohledu na to, zda jsou z cenných papírů), o kterých bylo smluvně dohodnuto, že v případě likvidace nebo úpadku budou proplaceny teprve po uspokojení nároků všech ostatních věřitelů.
Článek 22
Pasiva, položka 9 –Základní kapitál
Tato položka zahrnuje bez ohledu na konkrétní označení všechny částky, které jsou na základě právní formy předmětné instituce považovány ve smyslu vnitrostátních právních předpisů za vlastní kapitál.
Článek 23
Pasiva, položka 11 — Rezervní fondy
Tato položka zahrnuje všechny typy rezervních fondů vyjmenované v článku 9 směrnice 78/660/EHS pod položkou A. IV pasiv podle definice uvedené ve zmíněném článku.
Členské státy mohou také předepsat jiné typy rezervních fondů, je-li to nutné pro úvěrové instituce, jejichž právní forma není ve směrnici 78/660/EHS uvedena.
Typy rezervních fondů, na které se vztahuje první odstavec, se v rozvaze příslušných úvěrových institucí vykazují samostatně jako podpoložky položky 11 pasiv, s výjimkou fondu z nového ocenění, který se vykazuje v položce 12.
Článek 24
Podrozvahové položky, položka 1 — Záruky a zástavy
Tato položka zahrnuje všechny transakce, kterými úvěrová instituce poskytla záruku za závazky třetích osob.
V příloze k účetní závěrce se uvede povaha a hodnota každého druhu záruky nebo zástavy, který je významný ve vztahu k činnosti instituce.
Pasiva vyplývající z indosamentů eskontovaných směnek se do této položky zahrnují pouze v případě, že vnitrostátní právní předpisy nestanoví jiný postup.
Totéž platí pro jiné než vlastní akceptace.
Záruky a zástavy zahrnují všechny vzniklé závazky ze záruk a zástav ve prospěch třetích osob, zejména s ohledem na záruky a neodvolatelné akreditivy.
Článek 25
Podrozvahové položky, položka 2 — Ostatní závazky a přísliby
Tato položka bude zahrnovat každý závazek či příslib, který by mohl být zdrojem úvěrového rizika.
V příloze k účetní závěrce se uvede povaha a hodnota každého druhu závazku či příslibu, který je významný ve vztahu k činnosti instituce.
Závazky a přísliby vyplývající z transakcí prodeje se zpětným odkupem zahrnují závazky úvěrové instituce v souvislosti s transakcemi prodeje se zpětným odkupem (na základě pevných dohod o prodeji s možností zpětného odkupu) ve smyslu čl. 12 odst. 3.
ODDÍL 5
USPOŘÁDÁNÍ POLOŽEK VÝSLEDOVKY
Článek 26
Členské státy stanoví pro účely předkládání výsledovky jeden nebo oba způsoby uspořádání položek výsledovky uvedené v článcích 27 a 28.
Stanoví-li členský stát oba způsoby, může podnikům dovolit, aby si jeden z nich vybraly.
Článek 27
Vertikální formát
1.
Výnosy z úroků a podobné výnosy, v tom úroky z cenných papírů s pevnými výnosy.
2. Náklady na úroky a podobné náklady.
3. Výnosy z cenných papírů:
a) výnosy z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým výnosem,
b) výnosy z účastí s rozhodujícím vlivem,
c) výnosy z účastí s podstatným vlivem.
4. Výnosy z poplatků a provizí.
5. Náklady na poplatky a provize.
6. Zisk (ztráta) z finančních operací.
7. Ostatní provozní výnosy.
8. Správní náklady:
a) náklady na zaměstnance, v tom:
- mzdy a platy,
- náklady na sociální a zdravotní pojištění, v tom penzijní náklady,
b) ostatní správní náklady.
9. Odpisy a tvorba opravných položek k položkám 9 a 10 aktiv.
10. Ostatní provozní náklady.
11. Tvorba rezerv a opravných položek k ůvěrům, půjčkám a zárukám.
12. Rozpuštění rezerv a opravných položek k úvěrům, půjčkám a zárukám.
13. Tvorba opravných položek k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktiva a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem.
14. Rozpuštění opravných položek k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktiva a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem.
15. Daň z příjmů z běžné činnosti.
16. Zisk nebo ztráta z běžné činnosti po zdanění.
17. Mimořádné výnosy.
18. Mimořádné náklady.
19. Mimořádný hospodářský výsledek.
20. Daň z příjmů z mimořádné činnosti.
21. Zisk nebo ztráta z mimořádné činnosti po zdanění.
22. Ostatní daně nevykazované v předcházejících položkách.
23. Zisk nebo ztráta za účetní období.
Článek 28
Horizontální formát
A. Náklady
1. Náklady na úroky a podobné náklady.
2. Náklady na poplatky a provize.
3. Ztráta z finančních operací.
4. Správní náklady:
a) náklady na zaměstnance, v tom:
- mzdy a platy,
- náklady na sociální a zdravotní pojištění, v tom penzijní náklady,
b) ostatní správní náklady.
5. Odpisy a tvorba opravných položek k položkám 9 a 10 aktiv.
6. Ostatní provozní náklady.
7. Tvorba rezerv a opravných položek k úvěrům, půjčkám a zárukám.
8. Tvorba opravných položek k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktiva a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem.
9. Daň z příjmů z běžné činnosti.
10. Zisk nebo ztráta z běžné činnosti po zdanění.
11. Mimořádné náklady.
12. Daň z příjmů z mimořádné činnosti.
13. Mimořádná ztráta po zdanění.
14. Ostatní daně nevykazované v předcházejících položkách.
15. Zisk za účetní období.
B. Výnosy
1.
Výnosy z úroků a podobné výnosy, v tom úroky z cenných papírů s pevnými výnosy.
2. Výnosy z cenných papírů:
a) výnosy z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým výnosem,
b) výnosy z účastí s rozhodujícím vlivem,
c) výnosy z účastí s podstatným vlivem.
3. Výnosy z poplatků a provizí.
4. Zisk z finančních operací.
5. Rozpuštění rezerv a opravných položek k úvěrům, půjčkám a zárukám.
6. Rozpuštění opravných položek k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktiva a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem.
7. Ostatní provozní výnosy.
8. Zisk nebo ztráta z běžné činnosti po zdanění.
9. Mimořádné výnosy.
10. Zisk z mimořádné činnosti po zdanění.
11. Ztráta za účetní období.
ODDÍL 6
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ K NĚKTERÝM POLOŽKÁM VÝSLEDOVKY
Článek 29
Článek 27, položky 1 a 2 (vertikální formát)
Článek 28, položky A.1 a B.1 (horizontální formát)
Výnosy z úroků a podobné výnosy a náklady na úroky a podobné náklady
Tyto položky zahrnují veškeré zisky a ztráty vyplývající z bankovních činností, včetně:
1. všech výnosů z aktiv uváděných v rozvaze v položkách aktiv 1 až 5, ať jsou vypočítávány jakkoliv.
Tyto výnosy rovněž zahrnují výnosy vyplývající z časového rozvržení slev u aktiv nabytých za nižší hodnotu, než je částka splatná ke dni splatnosti, a u závazků sjednaných ve vyšší hodnotě, než je částka splatná ke dni splatnosti;
2. všech nákladů vyplývajících ze závazků uváděných v položkách 1, 2, 3 a 8 pasiv, ať jsou vypočítávány jakkoliv.
Tyto náklady rovněž zahrnují náklady vyplývající z časového rozvržení příplatku vztahujícího se k aktivům nabytým za vyšší částky, než je částka splatná ke dni splatnosti, a k závazkům sjednaným v nižší hodnotě, než je částka splatná ke dni splatnosti;
3. výnosů a nákladů povahou obdobných úrokům, vyplývajících z termínovaných smluv rozvržených po dobu trvání smlouvy a
4. poplatků a provizí povahou obdobných úrokům, vypočítávaných na časovém základě nebo v závislosti na hodnotách pohledávky nebo závazku.
Článek 30
Článek 27, položka 3 (vertikální formát)
Článek 28, položka B.2 (horizontální formát)
Výnosy z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým výnosem a z účastí s rozhodujícím a podstatným vlivem
Článek 31
Článek 27, položky 4 a 5 (vertikální formát)
Článek 28, položky A.2 a B.3 (horizontální formát)
Výnosy z poplatků a provizí a náklady na poplatky a provize
Aniž je dotčen článek 29, zahrnují výnosy z poplatků a provizí výnosy dosažené v souvislosti se všemi službami poskytovanými třetím osobám, a náklady na poplatky a provize zahrnují náklady na služby poskytnuté třetími osobami, zejména
- poplatky a provize za záruky, za správu půjček prováděnou ve prospěch jiných věřitelů a za operace s cennými papíry prováděné ve prospěch třetích osob;
- poplatky a provize a jiné náklady a výnosy související s platebními transakcemi, s vedením účtu a v souvislosti s péčí o bezpečnost a správu cenných papírů;
- poplatky a provize za převody cizích měn a za prodej a nákup mincí a drahých kovů ve prospěch třetích osob;
- poplatky a provize vynaložené na zprostředkovatelské služby v souvislosti se smlouvami a půjčkami v oblasti spoření a pojištění.
Článek 32
Článek 27, položka 6 (vertikální formát)
Článek 28, položka A.3 nebo položka B.4 (horizontální formát)
Zisk (ztráta) z finančních operací
Tato položka obsahuje:
1. čistý zisk nebo ztrátu z transakcí s cennými papíry, které ne jsou drženy jako dlouhodobá finanční aktiva, a tvorbu a rozpouštění opravných položek k těmto cenným papírům, s přihlédnutím k rozdílu vyplývajícímu z případného použití čl. 36 odst. 2; v členských státech, které využijí možnost stanovenou v článku 37, jsou tyto čisté zisky nebo ztráty a tvorba a rozpouštění opravných položek zahrnovány pouze tehdy, pokud se týkají cenných papírů zahrnutých v obchodním portfoliu;
2. čistý zisk nebo ztrátu ze směnárenských činností, aniž je dotčen čl. 29 bod 3) a
3. čistý zisk nebo ztrátu z jiných operací nákupu a prodeje zahrnující finanční nástroje, včetně drahých kovů.
Článek 33
Článek 27, položky 11 a 12 (vertikální formát)
Článek 28, položky A.7 a B.5 (horizontální formát)
Tvorba rezerv a opravných položek k úvěrům a zárukám
Rozpuštění rezerv a opravných položek k úvěrům azárukám
1. Tyto položky zahrnují jednak náklady vyvolané tvorbou rezerv a opravných položek v souvislosti s úvěry a půjčkami vykazovanými v položkách 3 a 4 aktiv a tvorbou rezerv na závazky vykazované v podrozvahových položkách 1 a 2, jednak výnosy z rozpouštění rezerv a opravných položek k úvěrům, půjčkám a zárukám.
2. V členských státech, které využijí možnost stanovenou v článku 37, tato položka zahrnuje rovněž čistý zisk nebo ztrátu z transakcí s cennými papíry zahrnovanými pod položky 5 a 6 aktiv, které nejsou drženy ani jako dlouhodobá finanční aktiva ve smyslu čl. 35 odst. 2, ani nejsou zahrnuty v obchodním portfoliu, a tvorba a rozpouštění opravných položek k těmto cenným papírům s přihlédnutím k rozdílu, vyplývajícímu z případného použití čl. 36 odst. 2. Podle toho se upraví členění této položky.
3. Členské státy mohou povolit vzájemnou kompenzaci nákladů a výnosů uváděných v těchto položkách tak, aby byl vykázán pouze čistý výsledek (výnos nebo náklad).
4. Tvorba rezerv a opravných položek související s půjčkami a úvěry poskytovanými úvěrovým institucím, klientům a podnikům, ve kterých má úvěrová instituce rozhodující nebo podstatný vliv, se vykazují samostatně v příloze k účetní závěrce, pokud jsou významné.
Toto pravidlo nemusí být použito, pokud členský stát povolí kompenzaci ve smyslu odstavce 3.
Článek 34
Článek 27, položky 13 a 14 (vertikální formát)
Článek 28, položky A.8 a B.5 (horizontální formát)
Tvorba opravných položek k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktiva a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem
Rozpuštění opravných položek k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktiva a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem
1. Tyto položky zahrnují jednak náklady vyvolané tvorbou opravných položek k aktivům vykazovaným v položkách 5 až 8 aktiv, jednak rozpouštění dříve vytvořených opravných položek, pokud se tyto náklady a výnosy vztahují k převoditelným cenným papírům drženým jako dlouhodobá finanční aktivave smyslu čl. 35 odst. 2 a k účastem s rozhodujícím a podstatným vlivem.
2. Členské státy mohou povolit vzájemné započtení nákladů a výnosů uváděných v těchto položkách, tak aby byl vykázán pouze čistý výsledek (výnos nebo náklad).
3. Tvorba a rozpouštění opravných položek související s těmito převoditelnými cennými papíry a účastmi s rozhodujícím a podstatným vlivem se vykazují samostatně v příloze k účetní závěrce, pokud jsou významné.
Toto pravidlo nemusí být použito, pokud členský stát povolí započtení ve smyslu odstavce 2.
ODDÍL 7
PRAVIDLA OCEŇOVÁNÍ
Článek 35
1. Položky 9 a 10 aktiv musí být vždy oceňovány jako dlouhodobá aktiva.
Aktiva zahrnutá v ostatních položkách rozvahy se oceňují jako dlouhodobá aktiva, jsou-li určena pro dlouhodobé používání pro běžné činnosti podniku.
2. Odkazuje-li oddíl 7 směrnice 78/660/EHS na dlouhodobá finanční aktiva, rozumí se v případě úvěrových institucí pod tímto výrazem účasti s rozhodujícím a podstatným vlivem a ostatní dlouhodobé cenné papíry, jsou-li určeny pro dlouhodobé používání pro běžné činnosti podniku.
3. a) Dluhové cenné papíry a jiné cenné papíry s pevným výnosem držené jako dlouhodobá finanční aktiva se v rozvaze vykazují v pořizovacích cenách.
Členské státy však mohou požadovat nebo povolit, aby tyto cenné papíry byly v rozvaze vykazovány v hodnotě splatné v okamžiku splatnosti.
b) Překročí-li pořizovací cena těchto cenných papírů částku splatnou v okamžiku splatnosti, musí být hodnota tohoto rozdílu započtena ve výsledovce.
Členské státy však mohou požadovat nebo povolit, aby částka rozdílu byla odepisována po částech tak, aby byla úplně odepsána v době splacení cenného papíru.
Rozdíl musí být vykázán samostatně v rozvaze nebo v příloze k účetní závěrce.
c) Je-li pořizovací cena těchto cenných papírů nižší než částka splatná v okamžiku splatnosti, mohou členské státy požadovat nebo povolit, aby byla částka rozdílu rozpouštěna do výnosů postupně během období zbývajícího do splatnosti.
Rozdíl musí být vykázán samostatně v rozvaze nebo v příloze k účetní závěrce.
Článek 36
1. Jsou-li převoditelné cenné papíry, které nejsou drženy jako dlouhodobá finanční aktiva, vykazovány v rozvaze v pořizovacích cenách, uvedou úvěrové instituce v příloze k účetní závěrce rozdíl mezi pořizovací cenou a vyšší tržní cenou k rozvahovému dni.
2. Členské státy však mohou požadovat nebo povolit, aby tyto převoditelné cenné papíry byly v rozvaze uváděny k rozvahovému dni ve vyšší tržní ceně.
Rozdíl mezi pořizovací cenou a vyšší tržní cenou se uvede v příloze k účetní závěrce.
Článek 37
1. V případě úvěrových institucí se při oceňování půjček a úvěrů, dluhových cenných papírů, akcií a jiných cenných papírů s proměnlivým výnosem, které nejsou drženy jako dlouhodobá finanční aktiva, použije článek 39 směrnice 78/660/EHS.
2. Až do další koordinace mohou členské státy povolit, aby se
a) pohledávky za úvěrovými institucemi a klienty (položky 3 a 4 aktiv) a dluhové cenné papíry, akcie a jiné cenné papíry s proměnlivým výnosem zahrnuté do položek 5 a 6 aktiv, které nejsou drženy ani jako dlouhodobá finanční aktiva ve smyslu čl. 35 odst. 2, ani nejsou zahrnuty v obchodním portfoliu, vykazovaly v hodnotě nižší než té, která by vyplynula z použití čl. 39 odst. 1 směrnice 78/660/EHS, je-li to žádoucí z hlediska obezřetnosti s ohledem na zvláštní rizika spojená s bankovnictvím. Rozdíl mezi těmito dvěma hodnotami však nesmí činit více než 4 % z celkové hodnoty zmíněných aktiv oceněných na základě článku 39;
b) nižší hodnota vyplývající z uplatnění písmene a) udržovala na stejné výši až do doby, kdy úvěrová instituce rozhodne o její úpravě;
c) pokud členský stát využije možnost uvedenou v písmenu a), neuplatňovaly ani čl. 36 odst. 1 této směrnice, ani čl. 40 odst. 2 směrnice 78/660/EHS.
Článek 38
1. Členské státy, které využívají možnost stanovenou článkem 37, musí povolit, a členské státy, které tuto možnost nevyužívají, mohou povolit zavedení položky 6a pasiv nazvané "fond všeobecných bankovních rizik" až do další koordinace.
Tato položka zahrnuje částky, o kterých úvěrová instituce rozhodne, že budou vyčleněny na pokrytí takových rizik, pokud je to žádoucí z hlediska obezřetnosti s ohledem na zvláštní rizika spojená s bankovnictvím.
2. Čistý rozdíl přírůstků a úbytků "fondu všeobecných bankovních rizik" musí být samostatně uveden ve výsledovce.
Článek 39
1. Aktiva a pasiva v cizí měně se přepočítávají běžným devizovým kursem platným k rozvahovému dni.
Členské státy však mohou požadovat nebo povolit, aby aktiva držená jako dlouhodobá finanční aktiva a hmotný nebo nehmotný majetek, která nejsou pokryta či konkrétně zajištěna ani v promptních, ani v termínovaných obchodech, byla přepočtena kursem platným ke dni pořízení.
2. Nedokončené termínované a promptní devizové transakce se přepočtou běžným devizovým kurzem platným k rozvahovému dni.
Členské státy však mohou požadovat, aby byly termínované transakce přepočteny termínovaným devizovým kursem platným k rozvahovému dni.
Aniž je dotčen čl. 29 bod 3), vykazují se rozdíly mezi účetní hodnotou aktiv, pasiv a termínovaných transakcí a částkami stanovenými na základě přepočtu provedeného v souladu s odstavci 1 a 2 ve výsledovce.
Členské státy však mohou požadovat nebo povolit, aby rozdíly způsobené přepočtem podle odstavce 1 a 2 byly v plné výši nebo částečně zahrnuty do rezervních fondů, které nejsou určeny k rozdělování, pokud souvisí s aktivy drženými jako dlouhodobá finanční aktiva nebo hmotný a nehmotný majetek nebo s jinými transakcemi prováděnými za účelem zajištění těchto aktiv.
4. Členské státy mohou stanovit, že kladné přepočtové rozdíly vyplývající z termínovaných transakcí, aktiv nebo pasiv, které nejsou pokryty nebo konkrétně zajištěny jinými termínovanými transakcemi nebo aktivy či pasivy, nemohou být vykazovány ve výsledovce.
5. Je-li používána metoda uvedená v článku 59 směrnice 78/660/EHS, mohou členské státy stanovit, že jakékoliv rozdíly z přepočtů budou v plné výši nebo částečně převedeny přímo do rezervních fondů.
Kladné a záporné rozdíly z přepočtů převedené do rezervních fondů se uvádějí samostatně v rozvaze nebo v příloze k účetní závěrce.
6. Členské státy mohou požadovat nebo povolit, aby přepočtové rozdíly vznikající při konsolidaci z opakovaného přepočtu vlastního kapitálu a rezervních fondů přidružených podniků nebo z opakovaného přepočtu podílu na vlastním kapitálu a rezervních fondech na počátku účetního období byly v plné výši nebo částečně zahrnuty do konsolidovaných rezervních fondů spolu s přepočtovými rozdíly vznikajícími při přepočtu všech transakcí, prováděných za účelem zajištění tohoto vlastního kapitálu a rezervních fondů.
7. Členské státy mohou požadovat nebo povolit, aby byly příjmy a výdaje přidružených podniků a účasti přepočteny při konsolidaci průměrem devizových kursů platných v průběhu účetního období.
ODDÍL 8
OBSAH PŘÍLOHY K ÚČETNÍ ZÁVĚRCE
Článek 40
1. Použije se čl. 43 odst. 1 směrnice 78/660/EHS s výhradou článku 37 této směrnice a s výhradou následujících ustanovení.
2. Kromě informací požadovaných v čl. 43 odst. 1 bodu 5 směrnice 78/660/EHS poskytují úvěrové instituce tyto informace vztahující se k položce 8 pasiv (podřízené závazky):
a) pro každý závazek, který převyšuje 10 % celkové částky podřízených pasiv,
i) částku závazku, měnu, ve které je vyjádřen, úrokovou míru a datum splatnosti nebo skutečnost, že se jedná o trvalou položku;
ii) zda existují okolnosti, za kterých je požadováno dřívější splacení závazku;
iii) podmínky podřízenosti, existenci jakýchkoliv předpisů upravujících převod podřízeného pasiva do vlastního kapitálu nebo jiné formy pasiva, a podmínky stanovené těmito předpisy;
b) souhrnný popis pravidel, kterými se řídí ostatní závazky.
3. a) Namísto informací požadovaných čl. 43 odst. 1 bodem 6 směrnice 78/660/EHS uvedou úvěrové instituce v příloze k účetní závěrce samostatně pro každou z položek 3b) a 4 aktiv a každou z položek 1b), 2a), 2b) bb) a 3b) pasiv částku těchto půjček, úvěrů a závazků na základě jejich zbytkové lhůty splatnosti v tomto členění:
- ne více než tři měsíce,
- více než tři měsíce, ale ne více než jeden rok,
- více než jeden rok, ale ne více než pět let,
- více než pět let.
U položky 4 aktiv musí být uvedeny také pohledávky splat né na požádání a s krátkou výpovědní lhůtou.
Jestliže půjčky a úvěry nebo závazky zahrnují splátkové platby, rozumí se zbytkovou dobou splatnosti doba mezi rozvahovým dnem a dnem, kdy se stává každá jednotlivá splátka splatnou.
Po dobu pěti let po dni uvedeném v čl.
47 odst. 2 však mohou členské státy nařizovat nebo povolovat, aby byl přehled podle splatnosti aktiv a závazků zmiňovaný v tomto článku založen na původně dohodnutých dobách splatnosti nebo výpovědních lhůtách.
Jestliže úvěrová instituce pořídí existující půjčku, která nemá formu cenných papírů, mohou tedy členské státy požadovat, aby klasifikace takové půjčky byla založena na zbytkové době splatnosti ke dni pořízení půjčky.
Pro účely tohoto pododstavce se původně dohodnutou dobou splatnosti půjček rozumí období mezi dnem prvního čerpání a dnem splatnosti; výpovědní lhůtou se rozumí období mezi dnem, kdy je výpověď předána, a dnem, ke kterému má být půjčka splacena; je-li možno půjčky a úvěry nebo závazky splácet ve splátkách, se dohodnutou dobou splatnosti rozumí období mezi dnem, ke kterému tyto půjčky a úvěry nebo závazky vznikly, a mezi dnem, kdy se stává splatnou poslední splátka.
Úvěrové instituce vykazují v případě rozvahových položek uvedených v tomto pododstavci také podíl těchto aktiv a pasiv, která se stanou splatnými do jednoho roku od rozvahového dne.
b) V položce 5 aktiv (dluhové cenné papíry a jiné cenné papíry s pevným výnosem) a v položce 3a) pasiv (emitované dluhové cenné papíry) úvěrové instituce uvádí, jaký je podíl aktiv a pasiv, která se stanou splatnými do jednoho roku od rozvahového dne.
c) Členské státy mohou požadovat, aby byly informace uvedené v písmenech a) a b) uváděny v rozvaze.
d) Úvěrové instituce uvádějí podrobné informace o aktivech, která daly do zástavy jako zajištění vlastních závazků nebo závazků třetích osob (včetně záruk nebo zástav); informace by měly být dostatečně podrobné, aby pro každou položku závazků a pro každou podrozvahovou položku byly uvedeny celkové hodnoty zastavených aktiv.
4. Jsou-li úvěrové instituce povinny uvádět informace zmiňované v čl. 43 odst. 1 bodě 7 směrnice 78/660/EHS v podrozvahových položkách, nemusí být takové informace opakovány v příloze k účetní závěrce.
5. Namísto informací požadovaných čl. 43 odst. 1 bodem 8 směrnice 78/660/EHS uvádějí úvěrové instituce v příloze k účetní závěrce podíl svých výnosů vztahujících se k položkám 1, 3, 4, 6 a 7 čl. 27 nebo k položkám B.1, B.2, B.3, B.4 a B.7 čl. 28 podle geografického umístění trhů v závislosti na tom, jak významně se tyto trhy od sebe liší s ohledem na způsob, jakým je úvěrová instituce organizována. Použije se čl. 45 odst. 1 písm. b) směrnice 78/660/EHS.
6. Odkaz na čl. 23 odst. 6 směrnice 78/660/EHS uvedený v čl. 43 odst. 1 bodu 9 směrnice 78/660/EHS se považuje za odkaz na čl. 27 bod 8 nebo na čl. 28 bod A.4 této směrnice.
7. Odchylně od čl. 43 odst. 1 bodu 13 směrnice 78/660/EHS mohou úvěrové instituce zveřejňovat jen výši půjček a úvěrů poskytnutých členům správních, řídících a dozorčích orgánů, a závazky přijaté na jejich účet na základě záruk jakéhokoliv druhu. Tyto informace se uvádějí úhrnnou částkou pro každou kategorii.
Článek 41
1. Informace vyžadované v čl. 15 odst. 3 směrnice 78/660/EHS musí být uvedeny ve vztahu k aktivům drženým jako dlouhodobá aktiva ve smyslu článku 35 této směrnice. Povinnost vykazovat samostatně úpravy ocenění však neplatí v případě, kdy členský stát připustil kompenzaci mezi úpravami ocenění podle čl. 34 odst. 2 této směrnice. V tom případě mohou být úpravy ocenění kombinovány s ostatními položkami.
2. Členské státy mohou požadovat po úvěrových institucích, aby v příloze k účetní závěrce uváděly rovněž tyto informace:
a) rozčlenění obchodovatelných cenných papírů vykázaných v položkách 5 až 8 aktiv na kótované a nekótované cenné papíry;
b) rozčlenění obchodovatelných cenných papírů vykázaných v položkách 5 a 6 aktiv na cenné papíry, které jsou nebo nejsou ve smyslu článku 35 drženy jako dlouhodobá finanční aktiva, a kritérium používané pro rozlišování mezi těmito dvěma kategoriemi obchodovatelných cenných papírů;
c) hodnota leasingových transakcí rozdělených mezi příslušné rozvahové položky;
d) rozčlenění položky 13 aktiv, položky 4 pasiv, položek 10 a 18 u vertikálního formátu nebo A.6 a A.11 u horizontálního formátu a položek 7 a 17 u vertikálního formátu nebo B.7 a B.9 u horizontálního formátu výsledovky na hlavních složky jejich hodnot, jsou-li tyto částky významné pro účely posouzení ročních účetních závěrek.
Musí být uvedeno vysvětlení jejich povahy a výše;
e) poplatky placené úvěrovou institucí za podřízené závazky v posuzovaném účetním období;
f) skutečnost, že úvěrová instituce poskytuje manažerské a zastupitelské služby třetím osobám, je-li rozsah podnikání tohoto druhu významný ve vztahu k celkové činnosti úvěrové instituce;
g) souhrnné hodnoty aktiv a pasiv vyjádřených v cizí měně přepočtené na měnu, ve které je sestavena roční účetní závěrka;
h) přehled typů termínovaných transakcí před lhůtou splatnosti nevyrovnaných k rozvahovému dni, poskytující u každého typu transakce informaci zejména o tom, zda jsou uskutečněny především za účelem zajištění účinků fluktuace úrokových měr, devizových kursů a tržních cen, a zda jsou uskutečněny především pro účely obchodování. Tyto typy transakcí zahrnují všechny transakce, v souvislosti se kterými se výnosy nebo náklady uvádějí v čl. 27 položce 6, čl. 28 položkách A.3 nebo B.4 nebo čl. 29 bodě 3), např. cizí měny, drahé kovy, obchodovatelné cenné papíry, vkladové certifikáty a ostatní aktiva.
ODDÍL 9
USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE KONSOLIDOVANÝCH ÚČETNÍCH ZÁVĚREK
Článek 42
1. Úvěrové instituce sestavují konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou výroční zprávu v souladu se směrnicí 83/349/EHS, pokud tento oddíl nestanoví jinak.
2. Pokud členský stát neuplatňuje článek 5 směrnice 83/349/EHS, vztahuje se odstavec 1 tohoto článku rovněž na mateřské podniky, jejichž jediným cílem je nabývání účastí v dceřiných a přidružených podnicích, správa těchto účastí a zajišťování jejich ziskovosti v případech, kdy jsou tyto dceřiné a přidružené podniky výlučně nebo převážně úvěrovými institucemi.
Článek 43
1. Použije se směrnice 83/349/EHS s výhradou článku 1 této směrnice a odstavce 2 tohoto článku.
2. a) Články 4, 6, 15 a 40 směrnice 83/349/EHS se nepoužijí.
b) Členské státy mohou použít článek 7 směrnice 83/349/EHS s výhradou splnění těchto dodatečných podmínek:
- mateřský podnik se musí prohlásit za ručitele závazků přijatých podnikem osvobozeným od povinnosti konsolidace; existence takového prohlášení se zveřejňuje v účetní závěrce podniku osvobozeného od povinnosti konsolidace;
- mateřský podnik musí být úvěrovou institucí ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) této směrnice.
c) Informace uvedené v čl. 9 odst. 2 první a druhé odrážce směrnice 83/349/EHS, jmenovitě
- hodnota dlouhodobých aktiv a
- čistý obrat,
se nahrazují - součtem položek 1, 3, 4, 6 a 7 uvedených v článku 27 nebo položek B.1, B.2, B.3, B.4 a B.7 uvedených v článku 28 této směrnice.
d) Pokud z důvodu použití čl. 13 odst. 3 písm. c) směrnice 83/349/EHS není dceřiný a přidružený podnik, který je úvěrovou institucí, zahrnut do konsolidovaných účetních závěrek, ale pokud jsou akcie nebo podíly tohoto podniku dočasně drženy v rámci finanční pomoci za účelem reorganizace nebo záchrany zmíněného podniku, přikládají se roční účetní závěrky tohoto podniku ke konsolidovaným účetním závěrkám a v příloze k účetní závěrce se uvádějí doplňující informace o povaze a podmínkách realizace finanční pomoci.
e) Členský stát může také použít článek 12 směrnice 83/349/EHS v případě dvou nebo více úvěrových institucí,které nejsou propojené ve smyslu čl. 1 odst. 1 nebo 2 zmíněné směrnice, ale jsou řízeny najednotném základě jiném než ve smyslu společenské smlouvy nebo stanov.
f) Článek 14 směrnice 83/349/EHS, s výjimkou odstavce 2, se použije s výhradou tohoto ustanovení:
Je-li mateřský podnik úvěrovou institucí a jeden nebo více dceřiných nebo přidružených podniků, které mají být konsolidovány, tento statut nemají, jsou tyto dceřiné a přidružené podniky zahrnuty do konsolidace, pokud jsou jejich činnosti přímým rozšířením bankovní činnosti nebo souvisí s pomocnými bankovními činnostmi, jako např. finanční pronájem (leasing), obchodování s pohledávkami, správa fondů kolektivního investování, řízení služeb zpracování dat nebo jiná podobná činnost.
g) Pokud jde o uspořádání položek konsolidovaných účetních závěrek,
- použijí se články 3, 5 až 26 a články 29 až 34 této směrnice a
- pro aktiva považovaná podle článku 35 této směrnice za dlouhodobá aktiva platí odkaz v článku 17 směrnice 83/349/EHS na čl. 15 odst. 3 směrnice 78/660/EHS.
h) S výhradou článků 40 a 41 této směrnice se použije z pohledu obsahové náplně přílohy ke konsolidované účetní závěrce článek 34 směrnice 83/349/EHS.
ODDÍL 10
ZVEŘEJŇOVÁNÍ
Článek 44
1. Řádně schválené roční účetní závěrky úvěrových institucí se spolu s výročními zprávami a zprávami osob odpovědných za audit účetních závěrek zveřejňují způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS [8].
Vnitrostátní právní předpisy však mohou povolit, že výroční zpráva nemusí být zveřejňována výše stanoveným způsobem.
V tom případě je veřejnosti zpřístupněna v sídle společnosti v daném členském státě.
Kopii celé nebo části každé takové zprávy musí být možné získat na požádání.
Cena kopie nesmí přesáhnout administrativní náklady na její pořízení.
2. Odstavec 1 se použije také v případě řádně schválených konsolidovaných účetních závěrek, konsolidovaných výročních zpráv a zpráv osob odpovědných za audit účetních závěrek.
1 odst. 1 směrnice 78/660/EHS a nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy zveřejnění dokumentů uvedených v odstavcích 1 a 2 tohoto článku obdobně, jak je stanoveno v článku 3 směrnice 68/151/EHS, musí je alespoň zpřístupnit veřejnosti v sídle společnosti, nebo neexistuje-li takové sídlo, v místě svého hlavního působení.
Kopie těchto dokumentů musí být možné získat na požádání.
Ceny kopií nesmějí přesáhnout administrativní náklady na jejich pořízení.
4. Roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky úvěrové instituce musí být zveřejněny v každém členském státě, ve kterém má tato úvěrová instituce pobočky ve smyslu čl.
1 třetí odrážky směrnice 77/780/EHS. Dotyčné členské státy mohou požadovat, aby tyto dokumenty byly zveřejněny v jejich úředním jazyce.
5. Za nedodržení pravidel zveřejňování uvedených v tomto článku stanoví členské státy patřičné sankce.
ODDÍL 11
AUDIT
Článek 45
2 odst. 1 písm. b) bod iii) směrnice 84/253/EHS [9] u veřejných záložen, je-li zákonem nařízeno ověřování dokumentů těchto institucí ve smyslu čl.
1 odst.
1 směrnice 84/253/EHS vyhrazeno kontrolnímu orgánu pro tyto spořitelny existujícímu v okamžiku vstupu v platnost této směrnice, splňují-li odpovědné osoby alespoň podmínky stanovené v článcích 3 až 9 směrnice 84/253/EHS.
ODDÍL 12
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 46
Kontaktní výbor zřízený článkem 52 směrnice 78/660/EHS, scházející se v odpovídajícím složení, má také tyto úkoly:
a) usnadňovat, aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, harmonizované uplatňování této směrnice prostřednictvím pravidelných jednání zabývajících se zejména praktickými otázkami vyplývajícími z jejího uplatňování;
b) je-li to nezbytné, radit Komisi ohledně doplňování nebo změn této směrnice.
Článek 47
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy a nařízení nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že ustanovení odstavce 1 se poprvé použijí ve vztahu k ročním účetním závěrkám a konsolidovaným účetním závěrkám za účetní období začínající 1. lednem 1993 nebo v průběhu kalendářního roku 1993.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 48
Po pěti letech ode dne uvedeného v čl. 47 odst. 2 Rada na návrh Komise přezkoumá a v případě nutnosti zreviduje všechna ustanovení této směrnice, která členským státům poskytují možnost volby, a čl. 2 odst. 1, články 27 a 28 a článek 41 s ohledem na zkušenosti nabyté při uplatňování této směrnice, a zejména na cíle větší transparentnosti a harmonizace ustanovení uvedených v této směrnici.
Článek 49
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců (86/653/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 64/224/EHS [4] odstranila omezení svobody usazování a volného pohybu služeb pro zprostředkovatelské činnosti v obchodu, průmyslu a řemeslné výrobě;
vzhledem k tomu, že rozdíly vnitrostátních právních předpisů v oblasti obchodního zastoupení značně ovlivňují podmínky hospodářské soutěže a výkon tohoto povolání uvnitř Společenství a poškozují úroveň ochrany obchodních zástupců v jejich vztazích se zmocniteli a bezpečnost obchodů; že tyto rozdíly mimo jiné mohou značně omezovat uzavírání a plnění smluv o obchodním zastoupení mezi zmocnitelem a obchodním zástupcem usazenými v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že obchod se zbožím mezi členskými státy má probíhat za podmínek obdobných podmínkám jednotného trhu, což vyžaduje sblížení právních řádů členských států v míře nezbytné pro řádné fungování společného trhu; že z tohoto ohledu ani sjednocené kolizní normy neodstraňují v oblasti obchodního zastoupení výše uvedené nevýhody a neumožňují tedy vyhnout se navrhované harmonizaci;
vzhledem k tomu, že z tohoto hlediska musí být právní vztahy mezi obchodním zástupcem a zmocnitelem řešeny přednostně;
vzhledem k tomu, že je vhodné se při harmonizaci vývoje právní úpravy členských států týkající se obchodních zástupců inspirovat zásadami článku 117 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že některým členským státům, které musí vynaložit zvláštní úsilí, aby přizpůsobily své právní předpisy požadavkům této směrnice, zejména v otázce odškodnění po zániku smlouvy mezi zmocnitelem a obchodním zástupcem, musí být uděleny dodatečné přechodné lhůty,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti
Článek 1
1. Opatření k harmonizaci stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které upravují vztahy mezi obchodními zástupci a zmocniteli.
2. Pro účely této směrnice se obchodním zástupcem rozumí osoba, která je jako nezávislý zprostředkovatel trvale pověřena sjednávat prodej a nákup zboží pro jinou osobu (dále jen "zmocnitel") nebo sjednávat a uzavírat tyto obchody jménem a na účet zmocnitele.
3. Za obchodního zástupce se pro účely této směrnice nepovažuje zejména
- osoba, která je oprávněna jako orgán zavazovat společnost nebo sdružení,
- společník, který je právně zmocněn zavazovat ostatní společníky,
- nucený správce, likvidátor nebo správce konkursní podstaty.
Článek 2
1. Tato směrnice se nevztahuje na
- obchodní zástupce, kteří vykonávají svou činnost bezplatně,
- obchodní zástupce působící na obchodních burzách nebo komoditních burzách,
- subjekt známý jako "Crown Agents for Overseas Governments and Administrations", který byl zřízen ve Spojeném království zákonem z roku 1979 o "Crown Agents", nebo jeho pobočky.
2. Každý členský stát má právo stanovit, že se tato směrnice nevztahuje na osoby, které vykonávají činnosti obchodního zástupce považované podle práva tohoto členského státu za vedlejší.
KAPITOLA II
Práva a povinnosti
Článek 3
1. Při výkonu svých činností musí obchodní zástupce dbát zájmů zmocnitele a jednat zodpovědně a v dobré víře.
2. Obchodní zástupce je povinen zejména
a) vynaložit potřebné úsilí na sjednávání a popřípadě na uzavírání obchodů, kterými je pověřen;
b) sdělovat zmocniteli veškeré nezbytné informace, které má k dispozici;
c) jednat v souladu s rozumnými pokyny zmocnitele.
Článek 4
1. Ve vztazích s obchodním zástupcem musí zmocnitel jednat zodpovědně a v dobré víře.
2. Zmocnitel je zejména povinen
a) poskytnout obchodnímu zástupci nezbytnou dokumentaci vztahující se k dotyčnému zboží,
b) obstarat obchodnímu zástupci údaje nezbytné ke splnění smlouvy o obchodním zastoupení, zejména upozornit obchodního zástupce v rozumné lhůtě od okamžiku, kdy to může předpokládat, že objem obchodů bude znatelně nižší než objem, který mohl obchodní zástupce běžně očekávat.
3. Zmocnitel je dále povinen uvědomit obchodního zástupce v rozumné lhůtě o přijetí či odmítnutí nebo nesplnění některého obchodu, který mu obchodní zástupce zprostředkoval.
Článek 5
Od článků 3 a 4 se strany nemohou odchýlit.
KAPITOLA III
Odměna
Článek 6
1. Nedojde-li mezi stranami k dohodě v této věci a aniž je dotčeno použití kogentních ustanovení členských států o výši odměny, má obchodní zástupce nárok na odměnu odpovídající zvyklostem platným tam, kde vykonává svou činnost, stanovenou pro zboží tvořící předmět smlouvy o obchodním zastoupení.
Neexistují-li takové zvyklosti, má obchodní zástupce nárok na přiměřenou odměnu, která bere v úvahu všechna hlediska týkající se obchodu.
2. Jakákoli část odměny, která se mění podle počtu nebo hodnoty obchodů, se pro účely této směrnice považují za provizi.
3. Články 7 až 12 se nepoužijí, pokud obchodní zástupce není částečně nebo zcela odměňován formou provize.
Článek 7
1. Obchodní zástupce má nárok na provizi z obchodů uzavřených během trvání smlouvy o obchodním zastoupení,
a) jestliže byl obchod uzavřen v důsledku jeho činnosti nebo
b) jestliže byl obchod uzavřen s třetí osobou, kterou obchodní zástupce dříve získal jako zákazníka pro obchody stejného druhu.
2. Obchodní zástupce má rovněž nárok na provizi z obchodů uzavřených během trvání smlouvy o obchodním zastoupení,
- jestliže je mu svěřena územní oblast nebo skupina určitých zákazníků, nebo
- jestliže získal výhradní právo pro územní oblast nebo skupinu určitých zákazníků,
a obchod byl uzavřen se zákazníkem patřícím do této oblasti nebo skupiny.
Členské státy jsou povinny zahrnout do své právní úpravy jednu z obou uvedených možností.
Článek 8
Obchodní zástupce má nárok na provizi z obchodů uzavřených po zániku smlouvy o obchodním zastoupení,
a) jestliže je obchod převážně výsledkem činnosti, kterou vykonal v rámci smlouvy o obchodním zastoupení, a jestliže je obchod uzavřen v přiměřené době po zániku smlouvy, nebo
b) jestliže v souladu s podmínkami uvedenými v článku 7 zmocnitel nebo obchodní zástupce obdržel od třetí osoby objednávku před zánikem smlouvy o obchodním zastoupení.
Článek 9
Obchodní zástupce nemá nárok na provizi uvedenou v článku 7, jestliže tato provize náleží v souladu s článkem 8 předchozímu obchodnímu zástupci, ledaže z okolností vyplývá, že je spravedlivé tuto provizi mezi dotyčné obchodní zástupce rozdělit.
Článek 10
1. Provize je splatná, jakmile nastane některá z těchto okolností:
a) zmocnitel splní obchod;
b) zmocnitel měl splnit obchod na základě dohody uzavřené s třetí osobou;
c) třetí osoba splní obchod.
2. Provize se nejpozději stává splatnou, jakmile třetí osoba splní svou část obchodu nebo by ji splnila, pokud by zmocnitel splnil svou část.
3. Provize je zaplacena nejpozději poslední den měsíce následujícího po čtvrtletí, ve kterém se stane splatnou.
4. Od odstavců 2 a 3 se nelze dohodou odchýlit v neprospěch obchodního zástupce.
Článek 11
1. Nárok na provizi může zaniknout, pouze pokud
- je zjištěno, že smlouva mezi třetí osobou a zmocnitelem nebude splněna, a
- ke splnění nedošlo z důvodů na straně zmocnitele.
2. Provize, kterou obchodní zástupce již získal, bude vrácena, pokud odpovídající nárok zanikl.
3. Od odstavce 1 se nelze dohodou odchýlit v neprospěch obchodního zástupce.
Článek 12
1. Zmocnitel předá obchodnímu zástupci výkaz o dlužné provizi nejpozději poslední den měsíce následujícího po čtvrtletí, ve kterém se stala splatnou.
Tento výkaz obsahuje hlavní složky, na základě kterých byla provize vypočítána.
2. Obchodní zástupce je oprávněn požadovat, aby mu byly poskytnuty veškeré údaje, zejména výpis z účetních knih, které má zmocnitel k dispozici a které obchodní zástupce potřebuje k ověření výše provizí, které mu náleží.
3. Od odstavců 1 a 2 se nelze dohodou odchýlit v neprospěch obchodního zástupce.
4. Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy členských států, které obchodnímu zástupci přiznávají právo na nahlédnutí do účetních knih zmocnitele.
KAPITOLA IV
Uzavření a zánik smlouvy o obchodním zastoupení
Článek 13
1. Každá strana je oprávněna získat na žádost od druhé strany podepsaný písemný doklad uvádějící obsah smlouvy o obchodním zastoupení včetně obsahu pozdějších dodatků.
Tohoto práva se nelze vzdát.
2. Bez ohledu na odstavec 1 může členský stát stanovit, že smlouva o obchodním zastoupení je platná pouze v písemné formě.
Článek 14
U smlouvy na dobu určitou, kterou se obě strany řídí i po uplynutí stanovené doby, se má za to, že se změnila ve smlouvu o obchodním zastoupení na dobu neurčitou.
Článek 15
1. Je-li smlouva o obchodním zastoupení uzavřena na dobu neurčitou, může ji každá smluvní strana ukončit výpovědí.
2. Výpovědní lhůta činí v prvním roce trvání smlouvy jeden měsíc, v druhém roce trvání dva měsíce a ve třetím a následujících letech trvání tři měsíce.
Strany si nemohou sjednat kratší výpovědní lhůty.
3. Členské státy mohou stanovit pro čtvrtý rok trvání smlouvy čtyřměsíční výpovědní lhůtu, pro pátý rok pětiměsíční a pro šestýa následující roky šestiměsíční výpovědní lhůtu.
Mohou rovněž stanovit, že si strany nemohou sjednat kratší výpovědní lhůty.
4. Sjednají-li si strany delší výpovědní lhůty, než které stanoví odstavce 2 a 3, nesmí být výpovědní lhůta pro zmocnitele kratší než výpovědní lhůta pro obchodního zástupce.
5. Nedohodnou-li se strany jinak, musí se konec výpovědní lhůty shodovat s koncem kalendářního měsíce.
6. Tento článek se použije na smlouvu uzavřenou na dobu určitou, změněnou v souladu s článkem 14 na smlouvu na dobu neurčitou, s tím, že při výpočtu výpovědní lhůty se přihlíží k době určité, která předcházela.
Článek 16
Touto směrnicí není dotčeno použití právní úpravy členských států, jestliže tato úprava stanoví zánik smlouvy bez výpovědní lhůty
a) z důvodu, že jedna ze stran neplní částečně nebo zcela své povinnosti;
b) nastanou-li výjimečné okolnosti.
Článek 17
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby obchodní zástupce po zániku smlouvy získal odškodnění podle odstavce 2 nebo náhradu škody podle odstavce 3.
2. a) Obchodní zástupce má nárok na odškodnění, jestliže
- zmocniteli přivedl nové zákazníky nebo podstatně zvýšil objem obchodu se stávajícími zákazníky a zmocnitel má i nadále podstatné výhody z obchodu s těmito zákazníky, a
- zaplacení této odměny je spravedlivé s ohledem na všechny okolnosti, zejména na provize, o které obchodní zástupce přichází a které vyplývají z obchodu s těmito zákazníky.
Členské státy mohou stanovit, že mezi tyto okolnosti náleží rovněž použití či vyloučení konkurenční doložky ve smyslu článku 20;
b) Výše odškodnění nesmí překročit částku rovnající se ročnímu odškodnění vypočítanému z průměrné roční odměny pobírané obchodním zástupcem během pěti posledních let, a pokud smlouva trvá dobu kratší než pět let, je odškodnění počítáno z průměru za dotčené období trvání smlouvy;
c) Poskytnutí odškodnění nezbavuje obchodního zástupce možnosti žalovat na náhradu škody.
3. Obchodní zástupce má právo na náhradu škody, která mu vznikne v důsledku zániku vztahů se zmocnitelem.
Tato škoda vzniká zejména, dojde-li k jejich zániku za okolností,
- které zbavují obchodního zástupce provizí, které by při řádném plnění smlouvy získal, a za okolností, které zmocniteli poskytují značné výhody spojené s činností obchodního zástupce, nebo
- které obchodnímu zástupci neumožní umořit náklady a výdaje, které vynaložil na splnění smlouvy na doporučení zmocnitele.
4. Nárok na odškodnění podle odstavce 2 nebo na náhradu škody podle odstavce 3 rovněž vzniká, jestliže k zániku smlouvy dojde v důsledku úmrtí obchodního zástupce.
5. Obchodní zástupce ztrácí nárok na odškodnění podle odstavce 2 nebo nárok na náhradu škody podle odstavce 3, jestliže zmocniteli neoznámí ve lhůtě jednoho roku od zániku smlouvy, že hodlá svůj nárok uplatnit.
6. Komise podá Radě do osmi let po oznámení této směrnice zprávu o provádění tohoto článku, a popřípadě jí předloží návrhy na změny.
Článek 18
Odškodnění nebo náhrada podle článku 17 se nevyplatí,
a) jestliže zmocnitel vypoví smlouvu z důvodu neplnění povinností ze strany obchodního zástupce, které by podle vnitrostátních právních předpisů opravňovalo k okamžitému zániku smlouvy;
b) jestliže smlouvu vypoví obchodní zástupce, ledaže důvodem této výpovědi jsou okolnosti na straně zmocnitele, vysoký věk, choroba nebo nemoc obchodního zástupce, a z těchto důvodů na něm nelze spravedlivě požadovat, aby nadále vykonával své činnosti;
c) jestliže obchodní zástupce po dohodě se zmocnitelem postoupí práva a povinnosti vyplývající ze smlouvy o obchodním zastoupení třetí osobě.
Článek 19
Strany se nemohou před zánikem smlouvy odchýlit od článků 17 a 18 v neprospěch obchodního zástupce.
Článek 20
1. Pro účely této směrnice se dohoda, která stanoví omezení odborné činnosti obchodního zástupce po zániku smlouvy, označuje za konkurenční doložku.
2. Konkurenční doložka platí pouze, jestliže
a) byla uzavřena v písemné formě a
b) týká se územní oblasti nebo skupiny zákazníků a územní oblasti svěřené obchodnímu zástupci a druhu zboží, které tvořilo předmět smlouvy.
3. Konkurenční doložka platí nejvýše po dobu dvou let po zániku smlouvy.
4. Tímto článkem nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, které ukládají další omezení platnosti nebo použití konkurenční doložky nebo které stanoví, že soudy mohou omezit povinnosti stran vyplývající z takové dohody.
KAPITOLA V
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 21
Z žádného ustanovení této směrnice nevyplývá povinnost členského státu zveřejnit údaje, jestliže by toto zveřejnění odporovalo veřejnému pořádku.
Článek 22
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990.
Uvědomí o nich Komisi.
Tyto předpisy se budou vztahovat alespoň na smlouvy uzavřené po vstupu těchto předpisů v platnost.
Nejpozději se použijí pro smlouvy platné k 1. lednu 1994.
2. Po oznámení této směrnice sdělí členské státy Komisi znění hlavních právních a správních předpisů přijatých v oblasti působnosti této směrnice.
3. Nicméně pokud se týká Irska a Spojeného království, nahrazuje se den 1. ledna 1990 uvedený v odstavci 1 dnem 1. ledna 1994.
Pokud se týká Itálie, nahrazuje se tento den pro povinnosti vyplývající z článku 17 dnem 1. ledna 1993.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 163/86
ze dne 27. ledna 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2182/77, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení Komise (EHS) č.
2182/77 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3210/85 [4] určí zpracované produkty, které mají být vyrobeny z hovězího masa z intervenčních zásob, pokud je toto maso prodáváno ke zpracování ve Společenství; že nařízení Komise (EHS) č.
597/77 [5], uvedené v daném článku, bylo zrušeno a nahrazeno některými ustanoveními nařízení Komise (EHS) č. 1136/79 [6] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2036/84 [7]; že je proto vhodné uvedený článek vhodným způsobem změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 2182/77 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Maso prodávané v souladu s tímto nařízením se podle výběru kupujícího použije ve Společenství k výrobě:
a) buď konzerv definovaných v čl. 2 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1136/79, nebo
b) jiných produktů definovaných v čl. 2 odst. 6 uvedeného nařízení nebo v položce 02.06 C I a) 2 společného celního sazebníku."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 244/86
ze dne 4. února 1986
o zařazení zboží do položky 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (33) nomenklatury obsažené v příloze nařízení (EHS) č. 149/86, kterým se stanoví vývozní náhrady pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury obsažené v příloze nařízení Komise (EHS) č. 149/86 [3] je nezbytné přijmout opatření k zařazení přípravku z hovězího masa, nevařeného, mletého, jiného než jemně homogenizovaného, pro které jsou charakteristické tyto analytické údaje:
masné proteiny (dusík v % × 6,25) _BAR_ 14,08 % _BAR_
tuk _BAR_ 24,60 % _BAR_
maso bez tuku dusík v % ×1003,55 _BAR_ 63,40 % _BAR_
neobsahujícího droby, přičemž zbývající podíl je tvořen jinými produkty než masem;
vzhledem k tomu, že do položky 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (22) výše uvedené nomenklatury se zařazují ostatní přípravky z hovězího masa obsahující nejméně 80 %, avšak méně než 90 % jiného než jemně homogenizovaného masa bez drobů a tuku, a že do položky 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (33) se zařazují stejné přípravky obsahující nejméně 60 %, avšak méně než 80 % masa;
vzhledem, k tomu, že dotyčný přípravek, který obsahuje 63,4 % masa bez tuku, nelze zařadit do položky 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (22); že tento přípravek má vlastnosti zboží položky 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (33), a musí proto být zařazen do této položky;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu společného celního sazebníku nezaujal stanovisko, předložila Komise Radě návrh opatření, která mají být přijata, postupem podle článku 3 nařízení (EHS) č.
97/69; že se Rada ve lhůtě tří měsíce od dne, kdy jí byl návrh předán, neusnesla, je třeba, aby navrhovaná opatření přijala Komise výše uvedeným postupem podle nařízení (EHS) č. 97/69,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravky z hovězího masa, nevařeného, mletého, jiného než jemně homogenizovaného, pro které jsou charakteristické tyto analytické údaje:
masné proteiny (dusík v % × 6,25) _BAR_ 14,08 % _BAR_
tuk _BAR_ 24,60 % _BAR_
maso bez tuku dusík v % ×1003,55 _BAR_ 63,40 % _BAR_
se v nomenklatuře obsažené v příloze nařízení (EHS) č. 149/86 zařazuje do položky:
16.02 Ostatní přípravky nebo konzervy z masa nebo drobů:
B. ostatní:
III. ostatní:
b) ostatní:
ex 1. obsahující hovězí maso nebo droby, jiné než jemně homogenizované:
ex aa) nevařené, obsahující následující podíl hovězího masa (kromě drobů a tuku) v procentech hmotnostních:
(33) nejméně 60 %, avšak méně než 80 % masa.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 254/86
ze dne 4. února 1986,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k postupnému zrušení množstevních omezení v členských státech, kromě Španělska a Portugalska, pro konzervované sardinky a tuňáky ze Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na články 175 tohoto aktu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení, a zejména na čl. 19 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 19 odst.
4 nařízení (EHS) č. 3796/81 opravňuje členské státy, až do zavedení režimu Společenství pro dovoz konzervovaných sardinek a tuňáků, aby pro tyto produkty ponechaly ve vztahu ke třetím zemím množstevní omezení uplatňovaná v době vstupu uvedeného nařízení v platnost;
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení stanoví, že platná množstevní omezení pro dotčené produkty budou postupně zrušena a odstraněna během zvláštních přechodných období;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven časový plán, podle kterého budou tato množstevní omezení postupně rušena;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Množstevní omezení uvedená v článku 175 aktu o přistoupení, která se uplatňují na konzervované sardinky a tuňáky, budou postupně zrušena podle pravidel uvedených v článku 2.
Článek 2
Španělské vývozy do členských států Společenství ve složení před 1. lednem 1986, na která se k 1. lednu 1985 vztahovala množstevní omezení podle čl. 19 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3796/81, se uskutečňují:
- pro upravené a konzervované sardinky položky 16.04 D společného celního sazebníku:
- od 1. března 1986 do maximálního objemu 500 tun,
- od 1. ledna 1987 do maximálního objemu 610 tun,
- od 1. ledna 1988 do maximálního objemu 720 tun,
- od 1. ledna 1989 do maximálního objemu 830 tun,
- od 1. ledna 1990 do maximálního objemu 940 tun,
- od 1. ledna 1991 do maximálního objemu 1050 tun,
- od 1. ledna 1992 do maximálního objemu 1160 tun,
- od 1. ledna 1993 do maximálního objemu 1270 tun,
- od 1. ledna 1994 do maximálního objemu 1380 tun,
- od 1. ledna 1995 do maximálního objemu 1500 tun,
- od 1. ledna 1996 bez omezení,
- pro upravené a konzervované tuňáky položky 16.04 E společného celního sazebníku:
- od 1. března 1986 do maximálního objemu 300 tun,
- od 1. ledna 1987 do maximálního objemu 415 tun,
- od 1. ledna 1988 do maximálního objemu 530 tun,
- od 1. ledna 1989 do maximálního objemu 645 tun,
- od 1. ledna 1990 do maximálního objemu 760 tun,
- od 1. ledna 1991 do maximálního objemu 875 tun,
- od 1. ledna 1992 do maximálního objemu 1000 tun,
- od 1. ledna 1993 bez omezení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 344/86
ze dne 17. února 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 626/85 a nařízení (EHS) č. 2077/85, pokud jde o jistoty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 516/77 ze dne 14. března 1977 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 4 odst. 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 525/77 ze dne 14. března 1977, kterým se zavádí režim podpory produkce konzervovaného ananasu [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1699/85 [4], zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [5], stanoví v hlavě III formy poskytování jistot; že se v čl.
19 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví, kdy budou uvolněny jistoty složené v souvislosti se zaplacením záloh;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho je nutno zrušit příslušná ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 626/85 ze dne 12. března 1985 o nákupu, prodeji a skladování nezpracovaných sušených vinných hroznů a fíků skladovacími agenturami [6] a nařízení Komise (EHS) č. 2077/85 ze dne 25. července 1985, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory produkce konzervovaného ananasu [7];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 626/85 v čl. 21 odst. 1 se zrušuje druhý pododstavec, v článku 4 se zrušuje odstavec 4 a v článku 5 se zrušuje odstavec 1 nařízení (EHS) č. 2077/85.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1986.
Ustanovení čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2077/85 se však použije na jistoty složené před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 401/86
ze dne 21. února 1986,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1018/84 [2], a zejména na čl. 12 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3035/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1982/85 [4], uvádí možnost stanovit pro zboží položky 19.03 společného celního sazebníku rozlišené náhrady podle jeho místa určení; že dotyčné zboží podléhalo mezi 19. červencem a 1. listopadem 1985 rozlišené náhradě při vývozu do Spojených států a Kanady ve srovnání s ostatními třetími zeměmi; že toto opatření bylo použito vůči Kanadě z důvodu jejích zvláštních obchodních vztahů se Spojenými státy; že dovozní podmínky ve Spojených státech byly 1. listopadu 1985 natolik změněny, že je oprávněné obnovit spravedlivé podmínky hospodářské soutěže pro vývozce na trhu těchto dvou třetích zemí, pokud je zde vyvezené zboží uvolněno ke spotřebě po dni 1. listopadu 1985;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku, uvolněné ke spotřebě ve Spojených státech a Kanadě ode dne 1. listopadu 1985, pro které byla stanovena náhrada předem mezi 19. červencem a 31. říjnem 1985, podléhá sazbě náhrady platné pro ostatní třetí země v den podání žádosti o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem.
2. Zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku, uvolněné ke spotřebě ve Spojených státech a Kanadě ode dne 1. listopadu 1985, pro které nebyla náhrada stanovena předem, podléhá sazbě náhrady platné pro ostatní třetí země v den vývozu zboží.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 568/86
ze dne 24. února 1986
o používání protokolu č. 4 připojeného k Aktu o přistoupení Španělska a Portugalska s ohledem na mechanismus dodatečných závazků v rámci dohod o rybolovu mezi Společenstvím a třetími zeměmi
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na protokol č. 4 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení ukládá zavést zvláštní předpisy pro produkty rybolovu získané dodatečně při rybolovných činnostech podle dohod o rybolovu mezi Společenstvím a třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že toto nařízení platí pouze pro plavidla podle protokolu č.
4; že je třeba upřesnit, že tato plavidla jsou registrována nebo hlášena v členském státu Společenství a plují pod vlajkou tohoto státu;
vzhledem k tomu, že je třeba definovat kritéria pro stanovení příslušných množství a jejich rozdělení mezi členské státy na jedné straně a mezi různými podniky na straně druhé;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit podmínky pro dovoz produktů, na které se vztahují tyto předpisy, na území Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví obecná pravidla zvláštního systému pro činnosti vykonávané jako doplněk rybolovných činností prováděné plavidly registrovanými nebo hlášenými v členském státu Společenství a plujících pod vlajkou tohoto státu ve vodách pod svrchovaností nebo jurisdikcí třetí země, dále jen "vody", v rámci závazků podle dohod o rybolovu mezi Společenstvím a příslušnými třetími zeměmi na základě protokolu č. 4 Aktu o přistoupení Španělska a Portugalska.
Článek 2
1. Tyto předpisy platí pouze pro fyzické nebo právnické osoby se sídlem ve Společenství, které na vlastní účet provozují rybářské plavidlo podle článku 1.
2. Osoby podle odstavce 1, které žádají o použití těchto předpisů, musí vlastnit:
a) předběžné dovozní povolení vydané příslušnými orgány členského státu, dále jen "povolení", a
b) povolení k rybolovu vydané orgány příslušné třetí země umožňující přístup do jejích vod a k jejím zdrojům.
Článek 3
Množství podle odstavce 3 protokolu č. 4 se rozděluje mezi členské státy na základě dostupného objemu úlovků, které jsou jim přiděleny ve vodách příslušných třetích zemí, s ohledem na relativní význam jednotlivých kategorií takto rozdělených produktů v rámci celkových přidělených možností rybolovu ve vodách příslušné třetí země.
Článek 4
1. Příslušné orgány členských států rozdělí mezi různé osoby, na které se vztahují předpisy podle odstavce 2 protokolu č. 4, množství produktů, jejichž dovoz může být schválen příslušným členským státem podle těchto předpisů.
2. Povolení se může vydat buď jednou za rok na veškeré množství přidělené žadateli nebo postupně v průběhu roku v podobě postupného částečného odpočtu z přiděleného množství do jeho vyčerpání.
3. Žadatel předloží příslušným orgánům smlouvu uzavřenou s podnikem nebo podniky příslušné třetí země nebo jiný doklad, který uvedené orgány považují za rovnocenný.
Článek 5
1. Do desátého dne každého měsíce předají členské státy Komisi statistiku o vydaných povoleních za předchozí měsíc.
2. Členské státy informují Komisi na její žádost o všech případech zamítnutých žádostí o povolení společně s důvody zamítnutí s ohledem na podmínky tohoto nařízení.
Článek 6
1. Produkty rybolovu z kapitoly 3 společného celního sazebníku podle první odrážky odstavce 2 protokolu č. 4, které se získávají na území třetí země z celých ryb, čerstvých nebo chlazených, ulovených plavidlem podle článku 1 a vyložených na území této třetí země, mohou být propuštěny do volného oběhu na celním území Společenství při částečném nebo úplném osvobození od dovozního cla.
2. Povolení stanoví podmínky zpracování, a zejména:
- množství produktů vyložených přímo na území příslušné třetí země,
- množství produktů rybolovu podle odstavce 1 nebo rovnocenných produktů uváděných na trhy Společenství za použití zpracovatelských koeficientů na prováděné pracovní postupy, jsou-li tyto koeficienty stanoveny, nebo v opačném případě za použití údajů dostupných ve Společenství s ohledem na pracovní postupy stejného druhu.
3. Výše dovozních cel se stanoví jako rozdíl mezi:
a) výší dovozních cel pro produkty rybolovu podle odstavce 1 propuštěné do volného oběhu a
b) výší dovozních cel, která by platila pro ryby podle odstavce 1, z nichž se získávají produkty rybolovu propuštěné do volného oběhu, pokud by se dovážely ze země, kde byly předmětem zpracování, a byly propuštěny do volného oběhu k datu přijetí celního prohlášení pro propuštění produktů rybolovu do volného oběhu.
Výše těchto cel, dále jen "odpočítávaná částka", se stanoví v souladu s odstavcem 4.
4. Odpočítávaná částka se stanoví na základě množství a druhu celých ryb, čerstvých nebo chlazených, které jsou vyloženy na území třetí země.
Při stanovení této částky se bere v úvahu hodnota ryb k datu přijetí celního prohlášení pro propuštění produktů podle odst. 3 písm. a) do volného oběhu.
Článek 7
1. Celé ryby, čerstvé nebo chlazené, ulovené rybářským plavidlem neplujícím pod vlajkou členského státu, naložené nebo přeložené na palubu plavidla podle článku 1, které jsou případně zpracovány za podmínek podle druhé odrážky odstavce 2 protokolu č. 4, mohou být propuštěny do volného oběhu na celním území Společenství při částečném nebo úplném osvobození od dovozního cla.
2. Dovozní clo, které se může vybírat při propuštění produktů z kapitoly 3 společného celního sazebníku získávaných z ryb podle odstavce 1 do volného oběhu, se stanoví a vybírá takto:
a) pro stanovení výše dovozních cel se používá celní hodnota celých ryb, čerstvých nebo chlazených, takových druhů, z nichž se získávají produkty určené k volnému oběhu, jak by byla stanovena podle pravidel hodnocení zboží pro celní účely, kdyby byly tyto ryby v nezměněném stavu předvedeny celnímu orgánu v místě provedení formalit při propuštění do volného oběhu;
b) sazba použitého dovozního cla se rovná sazbě platné k datu, kdy celní orgán přijme celní prohlášení pro propuštění do volného oběhu, nebo k datu jiného aktu stejného právního účinku jako toto přijetí v souladu s platnými předpisy pro celé ryby, čerstvé nebo chlazené, takových druhů, z nichž byly získány produkty určené k volnému oběhu.
Článek 8
1. Všechny činnosti podle těchto předpisů se uvádějí v lodním deníku dotyčných plavidel.
2. Na konci každého období rybolovu, pro které byla vydána licence k rybolovu, a nejpozději na konci každého období stráveného ve vodách příslušné třetí země musí velitel dotyčného plavidla předat orgánům své země výpis z lodního deníku.
3. Po náležité kontrole předají členské státy tyto údaje Komisi.
Článek 9
Prováděcí pravidla těchto předpisů a zejména postupy správní spolupráce, které umožňují kontrolu vykládky mimo celní území Společenství, a příslušná množství se stanoví v souladu s postupem podle článku 33 nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu[1], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3655/84[2].
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 713/86
ze dne 6. března 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3812/85 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení (EHS) č.
3143/85 stanoví, že do zahuštěného másla mohou být přimíchány některé látky; že s ohledem na dosavadní zkušenosti je nutné umožnit přidání chloridu sodného; že je rovněž nutné změnit maximální obsah sitosterolu v stigmasterolu, jehož přidání do másla je požadováno na základě vzorců I a II stanovených v uvedeném článku;
4 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví, že na baleních zahuštěného másla musí být jasně a čitelně uvedeny některé údaje; že je nutné doplnit údaj v dánském znění;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 5 nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. V odstavci 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Do zahuštěného másla je však možné přimísit nejvýše 2 % tukuprosté mléčné sušiny nebo 0,5 % lecitinu (E 322) nebo 0,75 % chloridu sodného."
2. V odstavci 2 vzorcích I a II se slova "4 % sitosterolu" nahrazují slovy "6 % sitosterolu".
3. V odstavci 4 se první odrážka nahrazuje tímto:
"Stege- og bagesmør" nebo "stegesmør".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 715/86
ze dne 6. března 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 713/86 [4], zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
4 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví lhůty pro odevzdání másla ke zpracování na zahuštěné máslo a pro balení zahuštěného másla; že dosavadní zkušenosti ukázaly, že hospodářské subjekty mají problémy s dodržováním těchto lhůt; že je proto vhodné stanovit delší lhůty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. v čl. 2 odst. 4 třetím pododstavci se slova "12 dní" nahrazují slovy "15 dní";
2. v čl. 4 odst. 4 třetím pododstavci se slova "60 dní" nahrazují slovy "90 dní".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1030/86
ze dne 8. dubna 1986
o zařazení zboží do položky 73.40 B společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení přívěsku na klíče složeného z řetízku z poniklované oceli o délce přibližně 3 cm, na jehož jednom konci je kroužek ze stejného kovu opatřený otevíracím a uzavíracím systémem a na druhém konci je malé plastové pouzdro (přibližně 5 cm × 2,5 cm) s miniaturním adresářem, na jehož obalu je umístěna reklama;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3679/85 [4] zařazuje ostatní výrobky ze železa nebo oceli do čísla 73.40 a rejstříky, sešity, bloky (poznámkové, bloky stvrzenek apod.), poznámkové notesy a diáře do čísla 48.18; že tyto položky mohou být brány v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že tento přívěsek na klíče je složeným výrobkem; že adresář je příliš malý na to, aby mohl mít praktické využití; že kroužek a řetízek z poniklované oceli určují z hlediska jeho běžného využití podstatný rys výrobku ve smyslu všeobecného pravidla 3 písm. b) pro výklad nomenklatury společného celního sazebníku; že tento přívěsek na klíče by proto měl být zařazen do položky 73.40 B společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přívěsek na klíče složený z řetízku z poniklované oceli o délce přibližně 3 cm, na jehož jednom konci je kroužek ze stejného kovu opatřený otevíracím a uzavíracím systémem a na druhém konci je malé plastové pouzdro (přibližně 5 cm × 2,5 cm) s miniaturním adresářem, na jehož obalu je umístěna reklama, se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
73.40 Ostatní ze železa nebo oceli:
B. Ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1032/86
ze dne 9. dubna 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2388/84 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 18 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2388/84 [3] stanovilo, že některé konzervy, které splňují podmínky stanovené tímto nařízením a jsou vyváženy do třetích zemí, mají právo na poskytnutí zvláštní náhrady, pokud jsou vyrobeny v rámci režimu podle článku 4 nařízení Rady (EHS) č.
565/80 [4]; že s ohledem na odbytové možnosti na trzích třetích zemí by měly být tyto podmínky přizpůsobeny níže popsaným způsobem;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V prvním pododstavci článku 2 nařízení (EHS) č. 2388/84 se ve druhé odrážce údaj "80 %" nahrazuje údajem "60 %".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. dubna 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1174/86
ze dne 21. dubna 1986,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 706/73 o předpisech Společenství vztahujících se na britské Normanské ostrovy a ostrov Man, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1972, a zejména na čl. 1 odst. 2 třetí pododstavec protokolu č. 3 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že některé veterinární předpisy týkající se Severního Irska a vztahující se na slintavku a kulhavku a obchodu se živými zvířaty, čerstvým masem a masnými výrobky byly uvolněny;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 706/73 [1] postavilo britské Normanské ostrovy a ostrov Man pro účely veterinárního odvětví na roveň Severnímu Irsku;
vzhledem k tomu, že za účelem snížení rizika této choroby je nezbytné povolit těmto ostrovům používání svých dosud platných veterinárních předpisů týkajících se slintavky a kulhavky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 3 nařízení (EHS) č. 706/73 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Ode dne 1. září 1973 se předpisy Společenství v oblastech:
- veterinárních právních předpisů,
- zootechnických právních předpisů,
- rostlinolékařských právních předpisů,
- uvedení osiva a sadby na trh,
- právních předpisů, které se týkají potravin,
- právních předpisů, které se týkají krmiv,
- norem jakosti a obchodních norem,
použijí za stejných podmínek jako ve Spojeném království na produkty uvedené v článku 1, dovezené na ostrovy nebo vyvezené z těchto ostrovů do Společenství.
Pokud však jde o obchod s živými zvířaty, čerstvým masem a masnými výrobky, mohou britské Normanské ostrovy a ostro
Nařízení Rady (EHS) č. 1196/86
ze dne 22. dubna 1986
o uzavření Dohody o obchodní, hospodářské a rozvojové spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že k dosažení cílů Společenství v oblasti vnějších hospodářských vztahů by měla být Dohoda o obchodní, hospodářské a rozvojové spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou schválena; že se zdá, že některá opatření hospodářské spolupráce uvedená v dohodě, překračují pravomoci stanovené Smlouvou v oblasti společné obchodní politiky, a že by se tedy také mělo využít ustanovení článku 235,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o obchodní, hospodářské a rozvojové spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 10 dohody [3].
Článek 3
V rámci smíšené komise podle článku 8 dohody je Společenství zastoupeno Komisí, které jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem následujícím po dni vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1323/86
ze dne 5. května 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1351/72 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 3800/85 ze dne 31. prosince 1985 [2], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 3332/85 ze dne 26. listopadu 1985, kterým se mění nařízení (EHS) č.
1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem [3], změnilo článek 7 nařízení (EHS) č. 1696/71 takovým způsobem, aby seskupení producentů mohla využívat podporu nejen pro opatření umožňující koncentrovat nabídku a přispět ke stabilizaci trhu pomocí uvádění na trh celé produkce svých členů, ale také pro opatření umožňující přizpůsobit tuto produkci požadavkům trhu a zlepšit ji; že je proto nutné upravit nařízení Komise (EHS) č.
1351/72 [4], které obsahuje prováděcí pravidla k uvedenému článku 7;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 1 písm. b) se v bodu cc) za slova "stabilizační opatření trhu" vkládají nová slova, která znějí:
"jakož i pro opatření umožňující přizpůsobit produkci požadavkům trhu a zlepšit ji."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1325/86
ze dne 5. května 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 715/86 [4], zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
4 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví, že ve smlouvě o prodeji másla za snížené ceny je uveden podnik, kde bude zahuštěné máslo zabaleno pro uvedení na trh; že dosavadní zkušenosti ukázaly, že hospodářské subjekty mají problémy s dodržováním tohoto závazku; že toto ustanovením je příliš přísné a pro kontrolní účely není nevyhnutelné; že je proto vhodné toto ustanovení zmírnit;
vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 4 odst.
4 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví lhůtu pro zpracování másla na zahuštěné máslo a lhůtu pro jeho balení; že nedávný nepříznivý vývoj v prodeji zahuštěného másla neumožňuje hospodářským subjektům dodržovat stanovené lhůty, aniž by se vystavovaly značnému obchodnímu riziku v souvislosti s povolenou maximální dobou použitelnosti, která je uvedena na balení zahuštěného másla na základě vnitrostátních právních přepisů; že tato hospodářská situace by mohla ohrozit budoucnost režimu; že je proto vhodné dočasně se odchýlit od stanovené lhůty;
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst.
5 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví, že čistá hmotnost balení je nejvýše tři kilogramy; že s ohledem na získané zkušenosti a zejména na žádost restaurací a zařízení Společenství je nutné zvýšit maximální čistou hmotnost na 10 kilogramů;
3 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví, že do zahuštěného másla může být v určitém množství přimíchán plynný dusík; že dosavadní zkušenosti ukázaly, že v případě zahuštěného másla o minimálním obsahu tuku 99,8 % je vhodné zvýšit hranici pro zvýšení objemu, a to na základě ošetření podle uvedeného článku; že je však rovněž vhodné zmírnit ustanovení čl.
5 odst. 4 druhého pododstavce o uzavření obalu;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto nařízení jsou výhodná pro hospodářské subjekty a jsou použitelná pro stávající smlouvy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 4 druhém pododstavci se doplňuje toto:
"Po dohodě s příslušným subjektem však může být veškeré zahuštěné máslo zabaleno pro uvedení trh v jiném zařízení, než je zařízení uvedené v prodejní smlouvě."
2. V čl. 4 odst. 4 se doplňuje toto:
"V případě smluv uzavřených před 1. květnem 1986 však uvedená lhůta uplyne dne 1. září 1986."
3. Článek 5 se mění takto:
a) v odstavci 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"V případě zahuštěného másla o maximálním obsahu tuku 99,8 % však zvýšení objemu v důsledku tohoto ošetření nesmí přesáhnout 20 % objemu zahuštěného másla před ošetřením.";
b) v odstavci 4 druhém pododstavci se slova "v hermeticky uzavřených obalech" nahrazují slovy "v uzavřených obalech";
c) v odstavci 5 se slova "nejvýše tři kilogramy" nahrazují slovy "nejvýše deset kilogramů".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1454/86 ze dne 13. května 1986, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že odrůdy semene řepky a řepice s nízkým obsahem glukosinolátu, známé jako dvounulové odrůdy, poskytují pokrutiny, které jsou vhodnější pro krmení zvířat než pokrutiny získané z tradičních odrůd; že by tedy měla být produkce semen dvounulové odrůdy ve Společenství podporována;
vzhledem k tomu, že tohoto cíle je možné dosáhnout stanovením přirážky, o kterou by bylo možné zvýšit směrnou a intervenční cenu; že je proto třeba náležitým způsobem doplnit nařízení Rady č.
136/66/EHS [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [5];
vzhledem k tomu, že zaručená prahová množství pro semena řepky a řepice a slunečnicová semena uvedená v článku 24a nařízení č.
136/66/EHS neumožnila dosažení očekávaných výsledků; že je třeba tato pravidla změnit a na jedné straně by v určitém rozmezí měla být snížena výše podpory a intervenční nákupní cena, pokud odhadovaná množství překračují maximální množství stanovená pro daný hospodářský rok, a na straně druhé by měla být upravena maximální množství pro následující hospodářský rok, pokud se skutečně vyrobená množství liší od odhadovaných množství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto:
1. Článek 24a se nahrazuje tímto:
"Článek 24a
1. Pro semena řepky a řepice dvounulových odrůd se směrná a intervenční cena pro hospodářský rok 1986/87 a následující hospodářské roky zvyšuje o přirážku.
2. Výše přirážky se stanoví tak, aby se zlepšilo zásobování Společenství semeny dvounulové odrůdy.
Přirážku stanoví Rada současně se směrnými a intervenčními cenami a stejným postupem.
3. Podrobná prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména podmínky, které musí semena splňovat, aby mohla být označena jako dvounulové odrůdy, se stanoví postupem podle článku 38."
2. V čl. 26 odst. 1 prvním pododstavci se poslední věta nahrazuje tímto:
"Aniž je dotčen článek 27a, nákup se uskuteční výhradně a jen za intervenční cenu."
3. V článku 27 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pokud je směrná cena určitého druhu semen vyšší než cena těchto semen na světovém trhu, stanovená podle článku 29, poskytuje se na semena tohoto druhu sklizená a zpracovaná ve Společenství podpora.
S výhradou výjimek podle odstavce 3 a aniž je dotčen článek 27a se tato podpora rovná rozdílu mezi těmito cenami.
Podpora poskytovaná na semena řepky a řepice dvounulové odrůdy se stanoví na základě směrné ceny zvýšené o přirážku uvedenou v článku 24a."
4. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 27a
1. Rada postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví pro každý hospodářský rok počínaje rokem 1986/87 maximální zaručená množství jak pro semena řepky a řepice vyprodukovaná ve Společenství, tak i pro slunečnicová semena vyprodukovaná ve Společenství.
2. Maximální zaručená množství pro semena řepky, řepice a slunečnice se stanoví na základě produkce za referenční období a na základě předběžného odhadu poptávky.
3. Pokud produkce semen řepky, řepice a slunečnice, odhadovaná před počátkem hospodářského roku, překročí maximální zaručené množství pro dotyčná semena a příslušný hospodářský rok, sníží se výše podpory o částku vyplývající z působení koeficientu na směrnou cenu, přičemž tento koeficient se vypočítá vydělením rozdílu, o který odhadované množství přesahuje maximální zaručené množství, odhadovaným množstvím.
Toto snížení výše podpory nesmí překročit 5 % směrné ceny.
Pokud z použití ustanovení prvního pododstavce na skutečnou produkci místo na produkci odhadovanou na počátku hospodářského roku vyplývá odlišné snížení výše podpory v porovnání se skutečným snížením, maximální zaručené množství pro příští hospodářský rok se upraví, aby se tato situace vzala v úvahu.
4. Uplatní-li se ustanovení odstavce 3, intervenční nákupní cena se sníží o stejnou částku, o kterou byla snížena podpora.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 13. května 1986, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhu s vepřovým masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
vzhledem k tomu, že článek 20 nařízení (EHS) č.
2759/753, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3768/854, stanoví, že mohou být přijata opatření na podporu trhu, pokud je volný pohyb zboží v odvětví vepřového masa omezen v důsledku veterinárních nebo hygienických opatření; že uvedená opatření jsou v současné době přísně omezena na trhy postižené tímto omezením volného pohybu; že případné omezení dovozu do třetích zemí z členského státu, jehož část území je postiženo nákazou zvířat, může mít závažné následky na celkový vývoz z dotyčného členského státu; že možnost přijetí opatření na podporu trhu by se tudíž v takových případech měla rozšířit na celé území daného členského státu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 20 nařízení (EHS) č. 2759/75 se nahrazuje tímto:
"Článek 20
Aby se vzala v úvahu omezení obchodu uvnitř Společenství nebo obchodu se třetími zeměmi vyplývající z uplatňování opatření přijatých k zabránění šíření chorob zvířat, mohou být postupem podle článku 24 přijata výjimečná opatření na podporu trhu postiženého takovými omezeními.
Tato opatření smějí být přijata pouze v nezbytném rozsahu a na dobu nezbytně nutnou na podporu dotyčného trhu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1482/86
ze dne 15. května 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3717/85, kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících pod vlajkou Portugalska ve vodách Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 165 odst. 7 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že kontrolní opatření, která se vztahují na plavidla lovící tuňáka křídlatého, by měla být zpřísněna;
vzhledem k tomu, že doba platnosti pravidelných seznamů by se měla zkrátit, zvláštní podmínky, které musejí plavidla splňovat, aby získala oprávnění k rybolovu, by se měly vztahovat také na plavidla o prostornosti vyšší než 20 hrubých registrovaných tun (GRT) a pro plavidla o prostornosti nižší než 20 GRT by měl být zaveden zvláštní režim;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být nařízení Komise (EHS) č. 3717/85 [1] změněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3717/85 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce se nahrazuje tímto:
"Seznam plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, se zašle nejméně patnáct pracovních dnů před datem jeho vstupu v platnost; tento seznam pokrývá období nejméně dvou kalendářních měsíců.
Seznam plavidel, která loví tuňáka křídlatého, se zašle nejméně patnáct pracovních dnů před datem jeho vstupu v platnost; tento seznam pokrývá období od prvního do patnáctého dne měsíce a od šestnáctého do posledního dne měsíce."
2. Ustanovení čl. 3 odst. 3 čtvrté odrážky se nahrazuje tímto:
"— přepočítací koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení, a u plavidel, která loví tuňáka křídlatého, přepočítací koeficient, který Rada přijala postupem podle čl. 165 odst. 6 aktu o přistoupení,".
3. V článku 8 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Portugalské orgány sdělí vnitrostátním kontrolním orgánům uvedeným v bodě 7 přílohy alespoň 24 hodin před vplutím plavidel do oblasti 200 námořních mil od pobřeží Španělska údaje získané podle bodu 8.1 přílohy a do 24 hodin po návratu plavidel do přístavu, z něhož vyplouvají lovit, údaje získané podle bodu 8.2 přílohy."
4. Název oddílu B přílohy se nahrazuje tímto:
"B. Dodatečné podmínky, které musejí splňovat všechna plavidla vyjma plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka"
. 5. Úvodní věta bodu 3 přílohy se nahrazuje tímto:
"3. Všechna plavidla oprávněná k rybolovu, vyjma plavidel o prostornosti nižší než 20 GRT, která na palubě nemají rádio a jsou oprávněna lovit tuňáka křídlatého, sdělí údaje požadované podle bodu 4 příslušným vnitrostátním kontrolním orgánům určeným v bodě 7, a to v souladu s následujícím časovým rozpisem:".
6. V příloze se vkládá nový bod, který zní:
"8. Plavidla o prostornosti nižší než 20 GRT, která nemají na palubě rádio a jsou oprávněna lovit tuňáka křídlatého, sdělí portugalským kontrolním orgánům tyto údaje:
8.1 před vyplutím plavidla z přístavu, z něhož vyplouvají lovit, a alespoň 24 hodin před vplutím plavidel do oblasti 200 námořních mil od pobřeží Španělska:
8.1.1 údaje stanovené pro vplutí do oblasti 200 námořních mil od pobřeží Španělska a vyplutí z této oblasti;
8.1.2 statistický čtverec ICES nebo CECAF, v němž má být rybolov prováděn;
8.1.3 údaje stanovené pro vplutí do španělských přístavů a vyplutí z nich;
8.1.4 údaje stanovené pro návrat plavidla do přístavu, z něhož vyplouvá lovit;
8.2 do 24 hodin po návratu plavidla do přístavu, z něhož vyplouvá lovit:
8.2.1 chycené úlovky rozdělené podle statistického čtverce ICES a CECAF."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1483/86
ze dne 15. května 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3718/85, kterým se stanoví určitá technická a kontrolní opatření týkající se rybolovných činností plavidel plujících pod vlajkou Španělska ve vodách Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 352 odst. 8 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že kontrolní opatření, která se vztahují na plavidla lovící tuňáka křídlatého, by měla být zpřísněna;
vzhledem k tomu, že doba platnosti pravidelných seznamů by se měla zkrátit, zvláštní podmínky, které musejí plavidla splňovat, aby získala oprávnění k rybolovu, by se měly vztahovat také na plavidla o prostornosti vyšší než 20 hrubých registrovaných tun (GRT) a pro plavidla o prostornosti nižší než 20 GRT by měl být zaveden zvláštní režim;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být nařízení Komise (EHS) č. 3718/85 [1] změněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3718/85 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce se nahrazuje tímto:
"Seznam plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka, se zašle nejméně patnáct pracovních dnů před datem jeho vstupu v platnost; tento seznam pokrývá období nejméně dvou kalendářních měsíců.
Seznam plavidel, která loví tuňáka křídlatého, se zašle nejméně patnáct pracovních dnů před datem jeho vstupu v platnost; tento seznam pokrývá období od prvního do patnáctého dne měsíce a od šestnáctého do posledního dne měsíce."
2. Ustanovení čl. 3 odst. 3 čtvrté odrážky se nahrazuje tímto:
"— přepočítací koeficient stanovený v čl. 158 odst. 2 aktu o přistoupení a u plavidel, která loví tuňáka křídlatého, přepočítací koeficient, který Rada přijala postupem podle čl. 352 odst. 6 aktu o přistoupení,".
3. V článku 8 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Španělské orgány sdělí vnitrostátním kontrolním orgánům uvedeným v bodě 7 přílohy alespoň 24 hodin před vplutím plavidel do oblasti 200 námořních mil od pobřeží Portugalska údaje získané podle bodu 8.1 přílohy a do 24 hodin po návratu plavidel do přístavu, z něhož vyplouvají lovit, údaje získané podle bodu 8.2 přílohy."
4. Název oddílu B přílohy se nahrazuje tímto:
"B. Dodatečné podmínky, které musejí splňovat všechna plavidla vyjma plavidel, která loví jiné velké stěhovavé ryby než tuňáka".
5. Úvodní věta bodu 3 přílohy se nahrazuje tímto:
"3. Všechna plavidla oprávněná k rybolovu, vyjma plavidel o prostornosti nižší než 20 GRT, která na palubě nemají rádio a jsou oprávněna lovit tuňáka křídlatého, sdělí údaje požadované podle bodu 4 příslušným vnitrostátním kontrolním orgánům určeným v bodě 7, a to v souladu s následujícím časovým rozpisem:".
6. V příloze se vkládá nový bod, který zní:
"8. Plavidla o prostornosti nižší než 20 GRT, která nemají na palubě rádio a jsou oprávněna lovit tuňáka křídlatého, sdělí španělským kontrolním orgánům tyto údaje:
8.1 před vyplutím plavidla z přístavu, z něhož vyplouvají lovit, a alespoň 24 hodin před vplutím plavidel do oblasti 200 námořních mil od pobřeží Portugalska:
8.1.1 údaje stanovené pro vplutí do oblasti 200 námořních mil od pobřeží Portugalska a vyplutí z této oblasti;
8.1.2 statistický čtverec ICES nebo CECAF, v němž má být rybolov prováděn;
8.1.3 údaje stanovené pro vplutí do portugalských přístavů a vyplutí z nich;
8.1.4 údaje stanovené pro návrat plavidla do přístavu, z něhož vyplouvá lovit;
8.2 do 24 hodin po návratu plavidla do přístavu, z něhož vyplouvá lovit:
8.2.1 chycené úlovky rozdělené podle statistického čtverce ICES a CECAF."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1764/86
ze dne 27. května 1986
o minimálních požadavcích na jakost produktů zpracovaných z rajčat, na které se vztahuje podpora produkce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 426/86 zavádí pro určité produkty režim podpory produkce; že čl.
6 odst. 1 písm. b) stanoví, že podpora bude vyplacena pouze na produkty odpovídající minimálním požadavkům na jakost, které budou stanoveny;
vzhledem k tomu, že cílem uvedených požadavků na jakost je zamezit výrobě produktů, po kterých není poptávka nebo by vedla k narušení trhu; že požadavky na jakost musí vycházet z tradičních výrobních postupů;
vzhledem k tomu, že za účelem uplatňování režimu podpory produkce musí být toto nařízení provedeno společně s nařízením Komise (EHS) č. 1599/84 ze dne 5. června 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpor produkce produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny [2], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 1155/86 [3], a zejména s ohledem na kontrolu zpracovaných produktů;
vzhledem k tomu, že požadavky na jakost stanovené v tomto nařízení jsou měřítkem pro uplatňování režimu podpor produkce; že na úrovni Společenství dosud nebyly stanoveny žádné požadavky na jakost produktů a jejich uvádění na trh; že vnitrostátní požadavky na jakost mohou členské státy i nadále používat k tomuto účelu, pokud jsou slučitelné s ustanoveními Smlouvy o volném pohybu zboží;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny nepřijal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V tomto nařízení se stanoví minimální požadavky na jakost, kterým musí odpovídat zpracované produkty z rajčat podle čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1599/84, aby se na ně vztahovala podpora produkce podle čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 426/86.
Článek 2
K výrobě produktů uvedených v článku 1 mohou být použita pouze čerstvá, červená, zdravá, zralá a čistá rajčata (Lycopersicum esculentumP. Mill), případně pouze odrůdy uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1599/84.
HLAVA I Požadavky na jakost loupaných rajčat
Článek 3
Pro účely této hlavy se "loupanými rajčaty" rozumí:
- loupaná rajčata vcelku nebo dělená, mražená, a
- loupaná rajčata, vcelku nebo dělená, konzervovaná,
podle čl. 1 odst. 2 písm. h), i), j), k) a l) nařízení (EHS) č. 1599/84.
Článek 4
1. K loupaným rajčatům mohou být přidány pouze následující přísady:
- voda,
- rajčatová šťáva,
- rajčatový koncentrát,
- kuchyňská sůl (chlorid sodný),
- přírodní koření, kořenící byliny a jejich výtažky, přírodní aromatické látky.
Při výrobě loupaných rajčat mohou být jako přísady použity pouze kyselina citrónová (E 330) a chlorid vápenatý (509).
2. Množství přidané kuchyňské soli nesmí být vyšší než 3 % vlastní hmotnosti rajčat.
Pokud se přidává chlorid vápenatý, smí obsah iontů vápníku rajčat vcelku a dělených rajčat činit maximálně 0,045 % resp. 0,080 %.
Při určování množství přidané kuchyňské soli je nutno přihlédnout k přirozenému obsahu chloridů ve výši 2 % sušiny.
3. Přidaná rajčatová šťáva a přidaný rajčatový koncentrát musí odpovídat minimálním požadavkům na jakost uvedeným v hlavě II.
Článek 5
1. Loupaná rajčata musí být bez chuti a vůně, které nejsou pro tento produkt typické; jejich barva musí být charakteristická pro použitou odrůdu a pro správně zpracovaná loupaná rajčata.
2. Loupaná rajčata nesmí obsahovat žádné zbytky slupky.
Rajčata vcelku nesmí mít téměř žádné skvrny.
3. Výsledek testu na přítomnost plísně loupaných rajčat (rajčata a nálev) smí prokázat maximálně 50 % pozitivních polí a hodnotu pH maximálně ve výši 4,5.
Článek 6
1. Požadavky uvedené v čl. 5 odst. 2 jsou splněny, jestliže vady nepřekračují následující povolené odchylky:
- skvrny: 35 cm2 celkové plochy,
- slupka:
- rajčata vcelku: 300 cm2 celkové plochy,
- rajčata dělená: 1250 cm2 celkové plochy.
Hodnoty povolené odchylky se vztahují na 10 kg čisté hmotnosti.
2. Pro účely odstavce 1 se:
a) "skvrnami" rozumějí místa, na kterých poškození povrchu pronikla do hloubky, takže se značně odlišují od běžné jakosti rajčete barvou nebo dužinou; tato místa by měla být v podstatě při zpracování odstraněna;
b) "slupkou" rozumí jak slupka lpící na mase rajčat, tak volná slupka nalezená v nádobě.
Článek 7
1. U loupaných konzervovaných rajčat nesmějí rajčata a nálev vyplňovat méně než 90 % objemu nádoby.
2. Hmotnost okapaných loupaných konzervovaných rajčat musí průměrně odpovídat minimálně 56 % objemu nádoby vyjádřenému v gramech.
3. Pokud se loupaná konzervovaná rajčata plní do skleněných nádob, sníží se objem před výpočtem procentních poměrů uvedených v odstavcích 1 a 2 o 20 ml.
HLAVA II Požadavky na jakost rajčatové šťávy a rajčatového koncentrátu
Článek 8
Pro účely této hlavy se "rajčatovou šťávou" a "rajčatovým koncentrátem" rozumějí produkty podle čl. 1 odst. 2 písm. n) a o) nařízení (EHS) č. 1599/84.
Článek 9
1. K rajčatové šťávě a k rajčatovému koncentrátu se smějí přidávat pouze následující přísady:
- kuchyňská sůl,
- přírodní koření, kořenící byliny a jejich výtažky, přírodní aromatické látky.
2. Při výrobě rajčatové šťávy a rajčatového koncentrátu se jako přísady smí použít pouze kyseliny citrónové (E 330).
Dále při výrobě:
- rajčatové šťávy s obsahem sušiny nižším než 7 % hmotnostních může být použito kyseliny askorbové (E 300); jejíž obsah však nesmí být vyšší než 0,03 % hmotnostních,
- rajčatového koncentrátu v prášku může být použito koloidního silikátu (551); obsah koloidního silikátu však nesmí být vyšší než 1 % hmotnostní konečného produktu.
3. Množství přidané kuchyňské soli nesmí
a) být vyšší než 15 % sušiny rajčatového koncentrátu u produktů o obsahu sušiny vyšším než 20 % hmotnostních a
b) být vyšší než 3 % celkové hmotnosti u ostatních rajčatových koncentrátů a rajčatové šťávy.
Při zjišťování množství přidané kuchyňské soli se vychází z toho, že přirozený obsah chloridů odpovídá 2 % hmotnostní sušiny.
Článek 10
1. Rajčatová šťáva a rajčatový koncentrát musí:
a) vykazovat charakteristickou červenou barvu a
b) výraznou chuť, která je charakteristická pro správně zpracovaný produkt.
Produkty nesmějí vykazovat žádnou cizí chuť, a zejména chuť přehřátého nebo karamelizovaného produktu. 2.
Rajčatová šťáva a rajčatový koncentrát:
a) nesmějí obsahovat žádné viditelné rostlinné cizorodé látky včetně slupky, semen a jiných částí rajčat a
b) nesmí v podstatě obsahovat žádné minerální nečistoty.
3. Požadavky odstavce 2 se chápou jako dodržené, jestliže:
a) rostlinné cizorodé látky mohou být při důkladné kontrole zjištěny pouhým pohledem a
b) minerální nečistoty po oddělení případně přidaného množství kuchyňské soli a – u rajčatového koncentrátu v prášku – případně přidaného množství koloidního silikonu činí maximálně 0,1 % hmotnostních sušiny.
4. Rajčatová šťáva a rajčatový koncentrát musí vykazovat následující vlastnosti:
a) stejnou a rovnoměrně rozloženou tkáň a hustotu ukazující na použití správného postupu zpracování;
b) obsah cukru vyjádřený jako invertní cukr ve výši minimálně 42 % hmotnostních sušiny po odečtení případně přidaného množství kuchyňské soli;
c) kyselost plně titrovatelnou, vyjádřenou v krystalizované kyselině monohydrátcitronové ve výši maximálně 10 % sušiny po odečtení případně přidaného množství kuchyňské soli;
d) obsah těkavých kyselin vyjádřený jako kyselina octová ve výši maximálně 0,4 % sušiny po odečtení případně přidaného množství kuchyňské soli;
e) hodnotu pH maximálně ve výši 4,5.
5. Test na přítomnost plísně smí u rajčatové šťávy a rajčatového koncentrátu – po zalití vodou, aby se dosáhlo obsahu sušiny ve výši 8 % – potvrdit maximálně 70 % pozitivních polí.
U rajčatové šťávy s obsahem sušiny nižším než 8 % se procentní podíl pozitivních polí sníží poměrně k obsahu sušiny.
HLAVA III Požadavky na jakost rajčatových vloček
Článek 11
Pro účely tohoto článku se "rajčatovými vločkami" rozumí produkt podle čl. 1 odst. 2 písm. m) nařízení (EHS) č. 1599/84.
Článek 12
1. Rajčatové vločky musí:
a) vykazovat charakteristickou červenou barvu a
b) mít výraznou chuť, která je charakteristická pro správně zpracovaný produkt,
c) být bez chuti a zápachu, které nejsou typické pro tento produkt.
2. Obsah sušiny v rajčatových vločkách musí činit minimálně 93 %.
3. Celkový obsah minerálních a rostlinných nečistot nesmí být vyšší než 1 % hmotnostní produktu.
Pro účely tohoto odstavce se "rostlinnými nečistotami" rozumějí části rostlin rozeznatelné pouhým okem, které nepatří k rajčatům nebo které doplňují čerstvé rajče, které však musí být při zpracování odstraněny, zejména listy, stonky nebo kališní lístky rostliny rajčete.
4. Při výrobě rajčatových vloček se smí jako přísady použít pouze koloidního silikátu (551).
Obsah silikonu však nesmí být vyšší než 1 % hmotnostní.
5. Test na přítomnost plísně smí u rajčatových vloček – po zalití vodou, aby se dosáhlo obsahu sušiny ve výši 8 % – potvrdit maximálně 70 % pozitivních polí.
HLAVA IV Požadavky na nádoby a kontrolu
Článek 13
1. Nádoby, které obsahují rajčata vcelku nebo dělená, je nutno opatřit štítkem s označením data a roku produkce a zpracovatele.
Pokud se skladuje rajčatová šťáva zpracovaná v různých dnech před plněním do nádob, musí být možno zjistit všechna data produkce na základě označení.
2. Ustanovení odstavce 1 se rovněž vztahují na ostatní produkty zpracované z rajčat, pokud jsou tyto produkty při zpracování plněny do nádob, v nichž také zpracovatelský podnik opouštějí.
Pokud jsou tyto produkty s ohledem na pozdější plnění nebo opětovné zpracování plněny do nádrží nebo podobných nádob, je nutno na nádržích uvést datum produkce, případně data produkce.
Pokud se takové produkty plní do konečných nádob, je nutno tyto nádoby opatřit štítkem, s označením data, případně dat produkce a zpracovatele.
3. Označení, které může být ve formě kódu, musí schválit příslušný orgán členského státu, v němž se produkce uskutečnila.
Tyto orgány mohou přijmout doplňující ustanovení k označování nádob.
Článek 14
Zpracovatel během zpracování kontroluje denně a v pravidelných intervalech, zda produkty odpovídají požadavkům pro poskytnutí podpory.
Výsledky kontrol je nutno zaznamenávat.
Článek 15
1. Analytické metody k určení:
a) obsahu sušiny;
b) přírodních rozpustných sušin;
c) obsahu soli;
d) obsahu cukru;
e) celkového obsahu kyseliny;
f) obsahu těkavých kyselin;
g) obsahu minerálních nečistot;
h) hodnoty pH;
i) obsahu iontů vápníku;
j) obsahu koloidních silikátů
jsou popsány v příloze.
2. Test na přítomnost plísně je prováděn postupem AOAC (Assotiation of Official Analytical Chemists) (test na přítomnost plísně podle Howarda).
3. Metody a postupy uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí, aby se s konečnou platností určilo, zda bude poskytnuta podpora produkce.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1986.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1797/86
ze dne 9. června 1986,
kterým se ruší určité poštovní poplatky za předkládání zboží celnímu úřadu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 79/8/EHS zástupců vlád členských států Evropského hospodářského společenství zasedajících v Radě ze dne 18. prosince 1978 o zrušení určitých poštovních poplatků za předkládání zboží celnímu úřadu [4] bylo ukončeno vybírání celních poštovních poplatků u zásilek zboží odeslaných z členského státu, které jsou při dovozu osvobozeny od daně z obratu a spotřební daně;
vzhledem k tomu, že orgány některých členských států tedy nadále vybírají tyto poplatky u ostatních zásilek zboží Společenství odeslaných z jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že je žádoucí posílit vnitřní trh Společenství prostřednictvím snížení a případně odstranění formalit a nákladů spojených s obchodem se zbožím Společenství mezi členskými státy; že by konečné zrušení poštovních poplatků za předkládání zboží celnímu úřadu v rámci obchodu uvnitř Společenství významnou měrou přispělo k dosažení tohoto cíle, protože by mělo viditelný a okamžitý účinek na obchod ve prospěch občanů Evropy;
vzhledem k tomu, že ve Smlouvě nejsou s výjimkou článku 235 stanoveny pravomoci nezbytné pro tento účel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Poštovní poplatky se již nevybírají v případě zásilek zboží odeslaných z členského státu a splňujících podmínky stanovené v článcích 9 a 10 Smlouvy.
Článek 2
Odchylně od článku 1 mohou být předpisy platné ve Španělsku a Portugalsku a týkající se poštovních poplatků za předkládání zboží celnímu úřadu v rámci obchodu se třetími zeměmi za stejných podmínek použita v případě obchodu v rámci Společenství, pokud se v souvislosti s takovým obchodem vybírá clo.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1909/86
ze dne 16. června 1986
o kontrole nad dovozem některých produktů pocházejících ze Spojených států amerických
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Spojené státy americké uvalily omezení na dovoz některých produktů ze Společenství;
vzhledem k tomu, že kvůli těmto opatřením hrozí dotčeným výrobcům Společenství škoda;
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany zájmů Společenství je pro Společenství nezbytné zavést kontrolu nad dovozem některých produktů pocházejících ze Spojených států amerických;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit, aby členské státy urychleně předkládaly Komisi informace o skutečně provedených dovozech,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovoz produktů uvedených v příloze a pocházejících ze Spojených států amerických do Společenství podléhá zpětné kontrole Společenství na základě celních prohlášení nebo jiných rovnocenných dovozních dokladů požadovaných před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 2
1. Členské státy sdělí Komisi ve lhůtě prvních deseti dnů každého měsíce podrobnosti rozepsané podle nomenklatury NIMEXE týkající se množství a statistické hodnoty dovozů jednotlivých produktů uvedených v příloze, které pocházejí ze Spojených států amerických, skutečně provedených v průběhu bezprostředně předcházejícího měsíce
2. První sdělení bude učiněno nejpozději do 10. července 1986 o dovozech provedených v měsíci květnu.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2009/86 ze dne 24. června 1986
o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a smluvními státy Všeobecné dohody o středoamerické hospodářské integraci (Kostarikou, Salvadorem, Guatemalou, Hondurasem a Nikaraguou) a Panamou na straně druhé
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu, vzhledem k tomu, že je třeba, aby Společenství pro dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválilo dohodu o spolupráci se smluvními státy Všeobecné dohody o středoamerické hospodářské integraci a Panamou;
vzhledem k tomu, že některé formy hospodářské spolupráce stanovené dohodou přesahují pravomoci stanovené Smlouvou v oblasti společné obchodní politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a smluvními státy Všeobecné dohody o středoamerické hospodářské integraci (Kostarikou, Salvadorem, Guatemalou, Hondurasem a Nikaraguou) a Panamou na straně druhé se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení stanovené v článku 11 dohody [1].
Článek 3
Společenství je ve smíšeném výboru pro spolupráci zřízeném článkem 7 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2029/86
ze dne 30. června 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1680/78, kterým se upravuje vývozní náhrada pro slad stanovená v čl. 16 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2727/75
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1579/86 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2727/75 stanoví, že hospodářský rok pro obiloviny napříště začíná dnem 1. července a že není-li na konci hospodářského roku stanoven příspěvek, úprava náhrady stanovené předem pro vývozy sladu, který byl na konci předcházejícího hospodářského roku ve skladu nebo byl vyroben z ječmene v té době skladovaného, uskutečněné v prvních třech měsících hospodářského roku, se provede na základě prahové ceny platné poslední měsíc tohoto posledního hospodářského roku; že by proto mělo být nařízení Komise (EHS) č. 1680/78 [3] pozměněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1680/78 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Ustanovení tohoto nařízení se použijí pro slad nebo ječmen, které jsou ve skladu na konci hospodářského roku, pro nějž není vyrovnávací příspěvek podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2727/75 pro tyto výrobky stanoven, a které jsou vyvezeny v podobě sladu během prvních tří měsíců následujícího hospodářského roku na základě licence, pro kterou byla náhrada stanovena předem do 1. července.
2. Pro účely stanovení dne vývozu je třeba vycházet z data, kterým je den splnění celních formalit podle čl. 22 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3183/80 [1] Úř. věst. L 338, 13.12.1980, s. 1.."
2. V článku 2 se datum "31. července" nahrazuje datem "30. června".
3. V čl. 3 odst. 1 se slovo "srpen" nahrazuje slovem "červenec" a datum "31. července" datem "30. června".
4. Název přílohy se nahrazuje tímto:
"Základní údaje, které je třeba uvést v prohlášení o zásobách sladu nebo ječmene k 30. červnu" .
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2187/86
ze dne 11. července 1986,
kterým se posedmé mění nařízení (EHS) č. 1842/81, pokud jde o některá data týkající se poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1579/86 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
1188/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin, jakož i kritéria pro stanovení jejich částky a kterým se mění nařízení (EHS) č. 3035/80, pokud jde o některé zboží, na které se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1842/81 [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1981/83 [5], stanoví prováděcí pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1579/86 mění data hospodářských let v odvětví obilovin, a proto je nutné upravit data týkající se stanovení a období použitelnosti koeficientů a některých dat pro sdělení členských států;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1842/81 se mění takto:
1. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Koeficient uvedený v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1188/81 se stanoví do 1. července každého roku.
Použije se od 1. července do 30. června následujícího roku.
Stanoví se podle údajů, které členské státy dodají pro období od 1. ledna do 31. prosince roku, který předchází roku, v němž byl koeficient stanoven."
2. V čl. 16 odst. 2 se datum "16. července" nahrazuje datem "16. června".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2392/86
ze dne 24. července 1986
o zavedení registru vinic Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 337/79 ze dne 5. února 1979 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3805/85 [2], a zejména na čl. 64 odst. 2 a článek 64a uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 64a nařízení (EHS) č.
337/79 přijímá Rada obecné předpisy pro zavedení registru vinic Společenství, aby tak byly vytvořeny podmínky nezbytné pro úplné uplatňování opatření stanovených uvedeným nařízením;
vzhledem k tomu, že vytvoření takového registru je nezbytné k získání údajů o produkčním potenciálu a vývoji produkce, aby bylo zajištěno bezproblémové fungování společné organizace trhu s vínem, a zejména právní úpravy Společenství týkající se intervence a výsadeb, jakož i kontrolních opatření;
vzhledem k tomu, že z ekonomických a technických důvodů by měly být povinnosti zavádět registr vinic zproštěny ty členské státy, které celkově disponují pouze velmi malou plochou vinic;
vzhledem k tomu, že registr vinic musí obsahovat nejdůležitější údaje o struktuře, o vývoji struktury a produkci jednotlivých zemědělských podniků; že za účelem zajištění praktické využitelnosti registru by měly být všechny informace shromážděny v jednom registru zemědělských podniků; že pokud však vnitrostátní právní úprava týkající se ochrany údajů neumožňuje toto shromáždění, je žádoucí povolit zatřídění oddělené podle zemědělských podniků, jestliže toto oddělení není v rozporu s cíli, jež mají být vytvářením registrů dosaženy;
vzhledem k tomu, že do registru vinic by měly být začleněny produkční registry s údaji o zpracování a uvádění vinařských produktů na trh;
vzhledem k tomu, že je pro zabránění zásahům do soukromí žádoucí stanovit, že členské státy učiní opatření na ochranu dotyčných osob; že je obzvláště důležité, aby údaje získané výlučně ke statistickým účelům nemohly být použity k účelům jiným a aby dotčené osoby měly možnost nechat z registru dat vymazat ty údaje, jejichž uchovávání na dobu přesahující lhůty nezbytné k provedení právních úprav, kvůli nimž byly shromážděny, není odůvodněné;
vzhledem k tomu, že je na jedné straně žádoucí disponovat údaji v registru v co nejkratší možné lhůtě; že na druhé straně se vzhledem k administrativním pracím na zavedení registru jeví potřebné stanovit pro úplné zavedení registru lhůtu šesti let; že se však může ukázat jako nezbytné tyto lhůty v některých oblastech zkrátit, protože je pro dobré řízení trhu v těchto oblastech obzvláště důležité znát určité údaje;
vzhledem k tomu, že za účelem úplného zavedení registru vinic do šesti let mohou členské státy postupovat po etapách; že by pro tyto etapy měly být stanoveny přiměřené lhůty, pokud jde o shromažďování a zpracovávání informací, tj. u již existujících údajů 18 měsíců a u ostatních 36 měsíců;
vzhledem k tomu, že by členské státy ve spolupráci s Komisí měly vypracovat programy na vytvoření registru vinic; že se s přihlédnutím k rozsahu těchto programů, jejich trvání a potřebě mít v celém Společenství jednotný registr jeví jako nezbytné, aby Komise ve spolupráci s vnitrostátními orgány odpovědnými za vytváření a využívání registru zajišťovala kontrolu těchto činností;
vzhledem k tomu, že údaje v registru vinic musejí trvale odpovídat skutečnému stavu v odvětví vína; že je v důsledku toho nezbytné stanovit průběžnou aktualizaci a pravidelnou kontrolu této aktualizace;
vzhledem k tomu, že je registr vinic, obsahující informační materiál, důležitým správním a kontrolním nástrojem; že k nim proto musí mít přístup rovněž příslušné správní a kontrolní subjekty;
vzhledem k tomu, že souhrn plánovaných opatření je v zájmu Společenství; že je proto žádoucí stanovit, aby se Společenství finančně podílelo na zavedení registru vinic; že se tento podíl odhaduje na 59 milionů ECU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy, ve kterých se produkují vinné hrozny ve volné krajině, vytvářejí pro své území a v souladu s tímto nařízením registr vinic Společenství.
Tyto registry obsahují všechny údaje uvedené v článku 2.
2. Povinnosti uvedené v odstavci 1 se nevztahují na členské státy, jejichž celková plocha vinic ve volné krajině nedosahuje 500 hektarů.
Článek 2
1. Za účelem vytvoření registrů vinic členské státy:
a) zaznamenají u každého zemědělského podniku údaje o:
- totožnosti a poloze zemědělského podniku,
- odkazech na parcely osázené révou,
- všeobecných charakteristických znacích zemědělského podniku a
- charakteristických znacích pěstované révy a získávaných produktů.
Členské státy mohou dále vést doplňující údaje, které jsou vhodné k lepší informovanosti o produkčním a obchodním potenciálu, především údaje o pěstitelské ploše pod sklem a existenci zařízení pro vinifikaci;
b) shromažďují o každém provozovateli, který podléhá ohlašovací povinnosti podle právní úpravy Společenství nebo daného státu týkající se vinařství a vinohradnictví, všechny údaje, které získají na základě této ohlašovací povinnosti, zejména údaje o produkci, vývoji potenciálu produkce hroznů, intervenčních opatřeních a získaných prémiích;
c) zaznamenávají o všech fyzických a právnických osobách nebo jejich seskupeních, které podléhají ohlašovací povinnosti podle právní úpravy Společenství nebo daného členského státu týkající se vinařství a vinohradnictví a zpracovávají i prodávají suroviny pocházející z vinohradnictví a spadající do působnosti článku 1 nařízení (EHS) č. 337/79 – s výjimkou hroznového moštu, octa a vedlejších produktů vinifikace – všechny údaje, které získaly na základě této ohlašovací povinnosti, zejména údaje o získaných prémiích, zpracovaných produktech a používaných enologických postupech.
Členské státy mimo to mohou shromažďovat údaje o všech fyzických a právnických osobách nebo seskupeních, které provádějí destilaci.
2. Na základě údajů podle odstavce 1 vytvářejí členské státy:
a) registr zemědělských podniků pro všechny provozovatele uvedené v odst. 1 písm. b), který obsahuje všechny údaje podle odst. 1 písm. a) a odst. 1 písm. b) a pokud je pěstitel současně zpracovatelem, pak i podle písmene c);
b) registr produkce pro všechny osoby nebo seskupení uvedené v odst. 1 písm. c), který obsahuje všechny údaje podle odst. 1 písm. c).
Registr zemědělských podniků a produkce nemusí však obsahovat všechny údaje uvedené v prvním pododstavci, jestliže podle předpisů o ochraně údajů daného členského státu není povoleno uchovávat tyto údaje společně na jediném místě.
V takovém případě členské státy zajistí, aby údaje neuvedené v registru zemědělských podniků a registru produkce byly o každé osobě s ohlašovací povinností vedeny ve zvláštních spisech jedním nebo několika subjekty jmenovanými členským státem.
3. Na základě údajů uvedených v odst. 1 písm. a) a po ověření těchto údajů zajistí členské státy zejména, aby:
- fyzické a právnické osoby nebo seskupení, které podléhají ohlašovací povinnosti na základě předpisů Společenství o víně a vinohradnictví, tuto povinnost plnily,
- údaje, zejména údaje o podnikové struktuře, byly pravdivé.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby:
- údaje v registrech vinic byly uchovávány tak dlouho, jak je to nezbytné pro opatření, na která se vztahují, nejméně však na dobu pěti vinařských let, které následují po vinařském roce, na který se vztahují,
- se registry vinic použily výhradně k provádění právních předpisů o víně a vinohradnictví nebo pro statistické účely či strukturální opatření.
Jestliže to vnitrostátní právní předpisy umožňují, mohou členské státy stanovit, že registry lze využít rovněž k jiným účelům, především v oblasti trestněprávní nebo daňové,
- údaje určené výhradně pro statistické účely nemohly být užity k jiným účelům, - byla přijata opatření k ochraně údajů, zejména proti zneužití a změnám údajů,
- osoby nebo seskupení podléhající ohlašovací povinnosti měly přístup k údajům, které se jich týkají, v přiměřených lhůtách a bez nadměrných výdajů,
- osoby nebo seskupení podléhající ohlašovací povinnosti mohly v příslušných údajích provést opodstatněné změny, a zejména aby měly právo nechat pravidelně vymazat takové údaje, které již nemají význam.
2. Vinohradníci:
- nesmí klást žádné překážky osobám pověřeným registrací a
- musí těmto osobám poskytnout všechny informace potřebné k provádění tohoto nařízení.
Článek 4
1. Registry vinic se dokončí nejpozději do šesti let od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Nicméně ve správních jednotkách, u nichž musejí být bezpodmínečně známy určité údaje, zejména o druhu nebo rozsahu produkce nebo o použití intervenčních prostředků Společenství k náležitému řízení trhu, bude pro vytvoření registru vinic stanoveno kratší období.
2. Jestliže se registry vytvářejí na základě zeměpisně členěného programu, musí být počínaje zahájením prací v každé správní jednotce shromažďovány a zpracovávány:
- údaje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) ve lhůtě nejvýše 36 měsíců,
- údaje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. b) a c) ve lhůtě nejvýše 18 měsíců.
Jestliže se registr vytváří postupným shromažďováním a zpracováváním údajů uvedených v článku 2, musí být počínaje zahájením prací shromažďovány a zpracovávány:
- údaje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) ve lhůtě nejvýše 36 měsíců,
- údaje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. b) a c) ve lhůtě nejvýše 18 měsíců.
3. Členské státy ve spolupráci s Komisí stanoví do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost pracovní program pro vytvoření registru vinic.
Tento program:
- obsahuje lhůty k provedení jednotlivých prací, oblasti, v nichž se přednostně vytvoří registry, použité prostředky a rozčlenění výdajů na celé období těchto prací,
- může stanovit podíl seskupení producentů na sestavení registru nebo jeho části,
- bude bezprostředně po zavedení předán Komisi.
Článek 5
1. Členské státy vytvoří potřebné technické předpoklady pro správu registru vinic pomocí výpočetní techniky.
2. Registry zemědělských podniků a registry produkce jsou spravovány jedním nebo více subjekty, které každý členský stát k tomu účelu určí.
Členské státy sdělí do dvou měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost subjekt nebo subjekty ve smyslu předchozího pododstavce a čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce.
3. Členské státy zajistí, aby byly registry pravidelně aktualizovány, jakmile jsou potřebné údaje k dispozici.
4. Členské státy přezkoumají u každého zemědělského podniku podle čl. 2 odst. 1 písm. a) nejméně každých pět let a poprvé nejpozději do pěti let od zhotovení příslušného registru, zda údaje o strukturální situaci uvedené jednotlivými zemědělskými podniky odpovídají skutečnosti v těchto zemědělských podnicích. Registry jsou upraveny podle výsledků kontroly.
5. Členské státy vytvoří postup k přezkoumání údajů v jednotlivých registrech podle čl. 2 odst. 2. Toto přezkoumávání se uskutečňuje:
- prostředky stanovenými v rámci pracovního programu uvedeného v čl. 4 odst. 3,
- v období, které může překročit lhůty stanovené v čl. 4 odst. 2 nejvýše o 12 měsíců.
Článek 6
1. Komise ve spolupráci s vnitrostátními subjekty pověřenými vytvořením registrů vinic zajišťuje, aby byl registr skutečně vytvořen a aby toto nařízení bylo jednotně uplatňováno.
2. Pro účely používání tohoto nařízení může Komise získat od vnitrostátních subjektů uvedených v odstavci 1 v případě potřeby veškeré informace o vytváření a užívání registru vinic, s výjimkou osobních údajů.
Za vytváření a používání registru nadále odpovídají uvedené subjekty.
Článek 7
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění přístupu subjektů, které jsou pověřeny uplatňováním právní úpravy ve vinohradnictví a vinařství a kontrolou tohoto uplatňování, k údajům uvedeným v článku 2.
2. Členské státy předají Komisi seznam subjektů uvedených v odstavci 1.
Článek 8
Členské státy předkládají pravidelně Komisi zprávu o stavu prací na vytvoření registru a o opatřeních přijatých k zajištění jeho správy.
V těchto zprávách se sdělují případné potíže a případně podněty k nové orientaci prací a přezkoumání lhůt.
Komise předává členským státům pracovní programy pro zavedení registru a zprávy uvedené v prvním pododstavci.
Na žádost Komise předloží příslušné členské státy dodatečné podklady k vyhodnocení.
Článek 9
1. Společenství převezme 50 % skutečných nákladů na opatření stanovená v článcích 1 a 2
- k vytvoření registrů vinic,
- na potřebné investice do výpočetní techniky pro správu registru vinic podle čl. 5 odst. 1.
2. Tento článek se nevztahuje na práce nebo investice, na kterých se Společenství podílí v rámci jiných programů.
3. Podíl Společenství je ve formě náhrad, o kterých rozhoduje Komise postupem podle čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3769/85 [4]. Může však být rozhodnuto o poskytování záloh členským státům.
4. Na financování ze strany Společenství uvedené v odstavci 1 se vztahují články 8 a 9 nařízení (EHS) č. 729/70.
5. Prováděcí předpisy k odstavcům 1 až 4 se stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 10
Seznam povinných a nepovinných údajů stanovených v čl. 2 odst. 1 písm. a) a c) a rozhodnutí podle čl. 4 odst. 1 druhého pododstavce se stanoví postupem podle článku 67 nařízení (EHS) č. 337/79.
Stejným postupem se stanoví ostatní prováděcí předpisy k tomuto nařízení, zejména ustanovení, která:
- umožňují statistická a správní vyhodnocení údajů obsažených v registrech vinic, a zejména jejich sdělování Komisi i členským státům,
- stanoví údaje použitelné pouze pro statistické účely,
- se týkají provádění článku 6,
- stanoví zvláštní podmínky pro vytvoření registru vinic
Nařízení Komise (EHS) č. 2429/86
ze dne 31. července 1986
o postupu určování obsahu masa v masných polotovarech a konzervách položky ex 16.02 B III b) 1) nomenklatury uvedené v příloze nařízení Komise (EHS) č. 2184/86
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména článek 3,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury uvedené v příloze nařízení Komise (EHS) č. 2184/86 ze dne 11. července, kterým se stanoví vývozní náhrady v odvětví hovězího a telecího masa [3], je nezbytné přijmout opatření pro zařazení polotovarů a konzerv obsahujících hovězí maso (s výjimkou drobů a tuku);
vzhledem k tomu, že v souladu s položkami 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (11), (22), (33), (44) a 16.02 B III b) ex bb) (11), (22), (33), (44) a (55) nomenklatury uvedené v příloze nařízení (EHS) č. 2184/86 se polotovary a konzervy obsahující hovězí maso zařazují na základě hmotnostních procent masa (s výjimkou drobů a tuku);
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit postup určování hmotnostních procent masa (s výjimkou drobů a tuku);
vzhledem k tomu, že na základě provedených šetření vykazuje postup uvedený v příloze tohoto nařízení nejlepší záruky pro spolehlivost výsledku;
vzhledem k tomu, že v důsledku neexistence žádného souhlasného stanoviska Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku Komise navrhla ustanovení, která se mají přijmout postupem podle článku 3 nařízení (EHS) č. 97/69;
vzhledem k tomu, že Rada nerozhodla po uplynutí tříměsíční lhůty počínaje podáním návrhu a že je proto nutné, aby Komise přijala ustanovení navržená v souladu s postupem uvedeným v nařízení (EHS) č. 97/69,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Hmotnostní procenta masa v polotovarech a konzervách obsahujících hovězí maso (s výjimkou drobů a tuku) položek 16.02 B III b) ex 1 ex aa) (11), (22), (33), (44) a 16.02 B III b) ex bb) (11), (22), (33), (44) a (55) nomenklatury uvedené v příloze nařízení (EHS) č. 2184/86 se určují postupem uvedeným v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2585/86
ze dne 12. srpna 1986
o zařazení zboží do položky 27.10 C I c) společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na články 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení plynového oleje určeného ke zpracování kyselinou sírovou, které spočívá v přidání 98 % kyseliny sírové do základního produktu v množství 10 litrů na 100 m3, tj. 0,01 % objemových, v následné neutralizaci 20 % hydroxidem sodným v množství 38 litrů na 100 m3, tj.
950/68 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1355/86 [4], zařazuje do položky 27.10 C I a) společného celního sazebníku plynové oleje "pro specifické procesy" s odkazem na poznámku pod čarou, která zní: "Na zařazení do této položky se vztahují podmínky stanovené právními předpisy Společenství" a do položky 27.10 C I c) společného celního sazebníku plynové oleje "pro jiné účely"; že tyto položky přicházejí v úvahu pro zařazení dotyčného plynového oleje;
vzhledem k tomu, že doplňková poznámka 5 ke kapitole 27 vyjmenovává operace, které lze označit za "specifické procesy"; že písmeno f) této poznámky zní: "procesy využívající všechny tyto operace: reakce s koncentrovanou kyselinou sírovou, oleem nebo oxidem sírovým; neutralizace pomocí alkalických činidel; odbarvování a čištění přírodní aktivní zeminou, aktivovanou zeminou, aktivovaným dřevěným uhlím nebo bauxitem"; že zařazení uvedeného plynového oleje položky 27.10 C I a) nebo do položky 27.10 C I c) společného celního sazebníku závisí na tom, zda jeho zpracování lze nebo nelze považovat za "specifický proces" ve smyslu poznámky 5 písm. f);
vzhledem k tomu, že ačkoliv text poznámky 5 písm. f) neobsahuje žádné údaje o minimálním množství kyseliny sírové a hydroxidu sodného použitého při zpracování, struktura a obsah kapitoly 27 naznačují, že za "specifický proces", tj. proces, u kterého vzniká nárok na osvobození od cla, lze pokládat pouze zpracování, které znatelně mění charakteristiky základního produktu;
vzhledem k tomu, že operace, při které bylo ve vztahu k základnímu produktu použito pouze 0,01 % objemových kyseliny sírové a 0,038 % objemových hydroxidu sodného, nesplňuje výše uvedenou podmínku; že operace, která byla s uvedeným plynovým olejem provedena, nemůže být tedy považována za "specifický proces" ve smyslu poznámky 5 písm. f); že proto tento plynový olej musí být zařazen do položky 27.10 C I c);
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Plynový olej určený ke zpracování kyselinou sírovou, které spočívá v přidání 98 % kyseliny sírové do základního produktu v množství 10 litrů na 100 m3, tj. 0,01 % objemových, v následné neutralizaci 20 % hydroxidem sodným v množství 38 litrů na 100 m3, tj. 0,038 % objemových, a úpravě aktivním uhlím ve filtru o objemu asi 5 m3 nucenou perkolací pod výtlačným tlakem se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
27.10 C Těžké frakce:
I. Plynové oleje:
c) pro jiné účely.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2811/86
ze dne 11. září 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1665/72, (EHS) č. 3083/73, (EHS) č. 1546/75, (EHS) č. 2514/78 a (EHS) č. 1117/79 týkající se semenářského odvětví
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1355/86 [2], a zejména na čl. 3 odst. 5, čl. 3a odst. 4, čl. 4 odst. 2, čl. 6 odst. 5 a článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a o přepočítacím kursu uplatňovaném v rámci společné zemědělské politiky [3], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1355/86 ze dne 24. března 1986 změnilo nařízení (EHS) č. 2358/71 tak, že zahrnulo hybridní čirok k setí mezi produkty, na které se vztahuje společná organizace trhu s osivem, a podřídilo jej režimu referenčních cen stanovenému pro hybridní kukuřici;
vzhledem k tomu, že na základě článku 106 a 300 aktu o přistoupení byla podpora uvedená v článku 3 nařízení (EHS) č.
2358/71 poskytnuta na osivo vypěstované ve Španělsku a Portugalsku; že je třeba určit rozhodný den pro podporu za hospodářský rok 1985/86; že je vhodné zachovat datum 1. března 1986 jako rozhodný den; že nařízení Rady (EHS) č.
465/86 ze dne 25. února 1986, kterým se pro hospodářské roky 1985/86, 1986/87 a 1987/88 stanoví částky podpory v semenářském odvětví uplatňované ve Španělsku a Portugalsku [4], neupravilo podporu pro osivo sklizené v Portugalsku v hospodářském roce 1985/86;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1134/68 ze dne 30. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 653/68 o podmínkách pro změnu hodnoty zúčtovací jednotky používané pro společnou zemědělskou politiku [5], bylo zrušeno nařízením (EHS) č. 1676/85;
vzhledem k tomu, že je proto třeba pozměnit následující nařízení Komise:
- nařízení (EHS) č. 1665/75 ze dne 28. července 1972, kterou se stanoví prováděcí pravidla ke stanovení nabídkových cen s dodáním na hranici a ke stanovení vyrovnávací dávky na osivo hybridní kukuřice [6],
- nařízení (EHS) č. 3083/73 ze dne 14. listopadu 1973 o sdělování údajů nezbytných k uplatňování nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1377/79 [8],
- nařízení (EHS) č. 1546/75 ze dne 18. června 1975, kterým se definuje rozhodný den pro právo na podporu na osivo [9],
- nařízení (EHS) č. 2514/78 ze dne 26. října 1978 o registraci v členských státech smluv o pěstování osiva ve třetích zemích [10],
- nařízení (EHS) č. 1117/79 ze dne 6. června 1979, kterým se stanoví produkty v semenářském odvětví, na které se vztahuje režim dovozních licencí [11];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Nařízení (EHS) č. 1665/72 se mění takto:
1.1 V názvu nařízení se slova
"na hybridní kukuřici k setí" nahrazují slovy
"na hybridní kukuřici a hybridní čirok k setí". 1.2 V článku 4 se za slova
"na hybridní kukuřici" vkládají slova
"a na hybridní čirok". 2. Nařízení (EHS) č. 3083/73 se mění takto:
2.1 V jediném článku se slova "hybridní kukuřice k setí"
nahrazují slovy "hybridní kukuřice a hybridního čiroku k setí".
2.2 V bodě 10 přílohy se za slova "pro hybridní kukuřici" vkládají slova "a pro hybridní čirok" a v bodě 11 přílohy se za slova "hybridní kukuřice" vkládají slova "a hybridního čiroku".
2.3 V poznámce č. 9 první odrážce se za slova "na hybridní kukuřici" vkládají slova "a hybridní čirok".
3. Článek 1 nařízení (EHS) č. 1546/75 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Ve smyslu článku 5 nařízení (EHS) č. 1676/85 se za rozhodný den pro právo na podporu na osivo považuje 1. srpen následující po začátku každého hospodářského roku.
Pro osivo sklizené ve Španělsku v hospodářském roce 1985/86 se však za rozhodný den považuje 1. březen 1986."
4. V bodě 7 přílohy nařízení (EHS) č. 2514/78 se připojují slova "a hybridní čirok" .
5. V tabulce v článku 1 nařízení (EHS)ú č. 117/79 se připojují slova:
"10.07 _BAR_ C.Čirok: _BAR_
_BAR_ I.Hybridy k setí" _BAR_
.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2858/86
ze dne 15. září 1986
o zařazení zboží do čísla 39.07 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2055/84[2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení těchto výrobků:
1. pořadač složený z lepenky obdélníkového tvaru (přibližně 530 x 310 mm a tloušťky 1,84 mm) potažený z obou stran fólií z plastu (o tloušťce přibližně 0,23 mm) svařenou na všech čtyřech okrajích. Potažená lepenka je na dvou místech přeložena a tvoří tak zadní stranu pořadače.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
2. pořadač složený ze dvou lepenek obdélníkového tvaru (desky o rozměrech přibližně 310 x 220 mm a tloušťce 1,64 mm), z lepenkového pruhu (zadní strana, přibližně 310 x 14 mm a tloušťka 1,64 mm) a ze dvou pruhů na každé straně zadní strany (výztuž, přibližně 310 x 14 mm a tloušťka 1,64 mm) potažený z obou stran fólií z plastu (o tloušťce 0,42 mm) svařenou na všech čtyřech okrajích i podél pruhu tvořícího zadní stranu pořadače a podél výztuží.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
3. pořadač složený ze dvou lepenek obdélníkového tvaru (desky o rozměrech přibližně 255 x 310 mm a tloušťce 2,05 mm) a z lepenkového pruhu (zadní strana přibližně 51 x 310 mm a tloušťka 2,05 mm) potažený z obou stran fólií z plastu (o tloušťce přibližně 0,40 mm) svařenou na všech čtyřech okrajích i podél pruhu tvořícího zadní stranu pořadače.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
4. pořadač složený z lepenky obdélníkového tvaru (přibližně 520 x 310 mm) obsahující ve střední části na místě dvou ohybů dva obdélníkové otvory (přibližně 290 x 6 mm) vzdálené od sebe přibližně 18 mm.
Lepenka je potažena z obou stran fólií z plastu svařenou na všech čtyřech okrajích a na místech obou otvorů.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68[3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1355/86[4], zařazuje do čísla 39.07 výrobky z materiálů popsaných v číslech 39.01 až 39.06 včetně a do čísla 48.18 mimo jiné rejstříky, sešity, bloky (poznámkové, bloky objednávek, stvrzenek), poznámkové notesy, diáře, rychlovazače (s volnými listy nebo jiné) atp.; že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že všechny tyto výrobky jsou zejména ze dvou materiálů, a to z lepenky a plastů; že se tedy jedná o výrobky složené z různých materiálů, které je třeba zařadit v souladu se všeobecným pravidlem 3 písm. b) pro výklad nomenklatury společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že u výše uvedených výrobků plní lepenka pouze funkci podložky nebo výztuže, zatímco plasty s ohledem na úpravu a použití těchto výrobků dodávají podstatné rysy; že by tedy uvedené výrobky měly být zařazeny do čísla 39.07 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tyto výrobky:
1. pořadač složený z lepenky obdélníkového tvaru (přibližně 530 x 310 mm a tloušťky 1,84 mm) potažený z obou stran fólií z plastu (o tloušťce přibližně 0,23 mm) svařenou na všech čtyřech okrajích. Potažená lepenka je na dvou místech složená a tvoří tak hřbet pořadače.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
2. pořadač složený ze dvou lepenek obdélníkového tvaru (desky o rozměrech přibližně 310 x 220 mm a tloušťce 1,64 mm), z lepenkového pruhu (zadní strana, přibližně 310 x 14 mm a tloušťka 1,64 mm) a ze dvou pruhů na každé straně zad (výztuž, přibližně 310 x 14 mm a tloušťka 1,64 mm) potažený z obou stran fólií z plastu (o tloušťce 0,42 mm) svařenou na všech čtyřech okrajích i podél pruhu tvořícího zadní stranu pořadače a podél výztuží.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
3. pořadač složený ze dvou lepenek obdélníkového tvaru (desky o rozměrech přibližně 255 x 310 mm a tloušťce 2,05 mm) a z lepenkového pruhu (zadní strana přibližně 51 x 310 mm a tloušťka 2,05 mm) potažený z obou stran fólií z plastu (o tloušťce přibližně 0,40 mm) svařenou na všech čtyřech okrajích i podél pruhu tvořícího zadní stranu pořadače.
Uvnitř je vazbový mechanismus;
4. pořadač složený z lepenky obdélníkového tvaru (přibližně 520 x 310 mm) obsahující ve střední části na místě dvou ohybů dva obdélníkové otvory (přibližně 290 x 6 mm) vzdálené od sebe přibližně 18 mm.
Lepenka je potažena z obou stran fólií z plastu svařenou na všech čtyřech okrajích a na místech obou otvorů.
Uvnitř je vazbový mechanismus,
se zařazují do čísla společného celního sazebníku:
39.07 Výrobky z materiálů popsaných v číslech 39.01 až 39.06 včetně.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2889/86
ze dne 18. září 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1335/86 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1741/86 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
4 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví lhůtu pro zpracování másla na zahuštěné máslo a lhůtu pro jeho balení; že nařízení Komise (EHS) č.
1325/86 [5] stanovilo pro smlouvy uzavřené před 1. květnem 1986 odchylku od lhůty, neboť nepříznivý vývoj v prodeji zahuštěného másla neumožňuje hospodářským subjektům dodržovat stanovené lhůty, aniž by se vystavovaly značnému obchodnímu riziku v souvislosti s povolenou maximální dobou použitelnosti, která je uvedena na balení zahuštěného másla na základě vnitrostátních právních přepisů; že výsledky reklamní kampaně na podporu spotřeby zahuštěného másla se ukáží až po nějaké době; že je proto vhodné prodloužit lhůtu pro smlouvy uzavřené před 1. květnem 1986, aby hospodářské subjekty mohly tuto kampaň využít;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 4 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 3143/85 se datum "1. září 1986" nahrazuje datem "1. listopadu 1986".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2915/86
ze dne 16. září 1986,
kterým se stanoví sociálně strukturální ustanovení pro zemědělství na Kanárských ostrovech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 25 odst. 3 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že celé území Kanárských ostrovů může být považováno za méně příznivou oblast, která se vyznačuje trvalými a vážnými přírodními nevýhodami pro zemědělství;
vzhledem k tomu, že zemědělské struktury jsou na Kanárských ostrovech obzvláště nedostatečné;
vzhledem k tomu, že je třeba na Kanárské ostrovy rozšířit sociálně strukturální opatření používaná ve všech regionech a zejména ve všech méně příznivých oblastech Společenství a přispět tak k rozvoji zemědělských struktur v tomto regionu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady uvedené v článku 155 aktu o přistoupení, má stanovit, zda se má na produkty rybolovu vztahovat nařízení Rady (EHS) č. 355/77 ze dne 15. února 1977 o společných opatřeních pro zlepšení podmínek zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů a produktů rybolovu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3827/85 [2];
vzhledem k tomu, že použití výše uvedených sociálně strukturálních opatření na Kanárské ostrovy je slučitelné s obecnými cíli společné zemědělské politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Společná opatření zavedená nařízením Rady (EHS) č. 797/85 ze dne 12. března 1985 o zlepšení účinnosti zemědělských struktur [3], nařízením (EHS) č. 355/77 a nařízením Rady (EHS) č. 1360/78 ze dne 19. června 1978 o seskupeních producentů a jejich sdruženích [4] se použijí na Kanárské ostrovy.
2. Odstavec 1 platí pro použití společného opatření zavedeného nařízením (EHS) č. 355/77 na produkty rybolovu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2930/86
ze dne 22. září 1986
o vymezení charakteristických znaků rybářských plavidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že se v rámci společné rybářské politiky odkazuje na charakteristické znaky rybářských plavidel, jako je délka, šířka, prostornost, datum uvedení do provozu a výkon motoru;
vzhledem k tomu, že je podstatné používat stejná pravidla pro určování charakteristických znaků rybářských plavidel, aby se sjednotily podmínky výkonu rybářského povolání ve Společenství;
vzhledem k tomu, že by přijaté definice měly co možná nejvíce odpovídat definicím charakteristických znaků plavidel, které jsou v současnosti používány v členských státech; že postup Společenství v této oblasti by měl proto vycházet z podnětů, které již učinily odborné mezinárodní organizace;
vzhledem k tomu, že Mezinárodní úmluva z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel (1977), vypracovaná pod záštitou Mezinárodní námořní organizace (IMO), již byla ratifikována několika členskými státy a měla by být ratifikována i ostatními členskými státy, v souladu s doporučením 80/907/EHS [3];
vzhledem k tomu, že Mezinárodní úmluva o vyměřování lodí, vypracovaná v Londýně v roce 1969 pod záštitou výše uvedené organizace, již byla ratifikována všemi členskými státy, kromě Lucemburského velkovévodství a Portugalské republiky;
vzhledem k tomu, že Mezinárodní organizace pro normalizaci vypracovala normy pro spalovací motory, které jsou již rozsáhle uplatňovány v členských státech,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obecná ustanovení
Definice charakteristických znaků rybářských plavidel přijaté tímto nařízením se vztahují na veškeré předpisy Společenství o rybolovu.
Článek 2
Délka
1. Délka plavidla je celková délka vymezená jako přímá vzdálenost mezi krajními body na přídi a na zádi.
Pro účely této definice:
a) se do přídě zahrnuje konstrukce vodotěsného trupu, příďová nástavba, klounovec a přední hrazení paluby, je-li použito, avšak vylučuje se čelen a bezpečnostní zábradlí;
b) se do zádi zahrnuje konstrukce vodotěsného trupu, plochá lodní záď, paluba záďové nástavby, rampa vlečných sítí a hrazení paluby, avšak vylučuje se bezpečnostní zábradlí, bokance, ústrojí pohonu, kormidla a řídicí ústrojí a potápěčské žebříky a plošiny.
Celková délka se měří v metrech s přesností na dvě desetinná místa.
2. V právních předpisech Společenství je délka mezi svislicemi vymezena jako vzdálenost mezi přední a zadní svislicí podle definice v Mezinárodní úmluvě o bezpečnosti rybářských plavidel.
Délka mezi svislicemi se měří v metrech s přesností na dvě desetinná místa.
Článek 3
Šířka
Šířka plavidla odpovídá největší šířce podle definice v příloze I Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí.
Celková šířka se měří v metrech s přesností na dvě desetinná místa.
Článek 4
Prostornost
1. Prostornost plavidla odpovídá hrubé prostornosti podle definice v příloze I Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí.
2. V právních předpisech Společenství odpovídá čistá prostornost definici ve výše uvedené příloze I.
Článek 5
Výkon motoru
1. Výkon motoru se rovná nejvyššímu stálému výkonu na setrvačníku každého motoru, který je možné použít mechanickým, elektrickým, hydraulickým nebo jiným způsobem k pohonu plavidla.
Avšak pokud je k motoru připojena převodovka, měří se výkon na výstupní přírubě převodovky.
Žádný výkon se neodečítá pro pomocné stroje poháněné motorem.
Jednotkou, kterou se vyjadřuje výkon motoru, je kilowat (kW).
2. Stálý výkon motoru se určuje v souladu s požadavky přijatými Mezinárodní organizací pro normalizaci podle její doporučené mezinárodní normy ISO 3046/1, druhé vydání, říjen 1981.
3. Změny nezbytné pro úpravu požadavků podle odstavce 2 technickému pokroku se přijmou postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 170/83 [4].
Článek 6
Datum uvedení do provozu
Datum uvedení do provozu odpovídá datu prvního vydání úředního osvědčení o bezpečnosti.
V případě, že úřední osvědčení o bezpečnosti nebylo vydáno, odpovídá datum uvedení do provozu datu prvního záznamu do úředního rejstříku rybářských plavidel.
Nicméně v případě rybářských plavidel, která byla uvedena do provozu před datem vstupu tohoto nařízení v platnost, odpovídá datum uvedení do provozu datu prvního záznamu do úředního rejstříku rybářských plavidel.
Článek 7
Závěrečná ustanovení
1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem třetího měsíce po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3157/86
ze dne 16. října 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1335/86 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2889/86 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit větší odbyt zahuštěného másla je nutné zvýšit částku, o kterou se snižuje cena másla stanovená v čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3143/85, a v upravit výši jistoty na zpracování podle odstavce 4;
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností je vhodné ujasnit některá ustanovení nařízení (EHS) č. 3143/85 o kontrole s cílem upřesnit, že celá maloobchodní sféra, bez ohledu na jeho strukturu, je vyloučena z oblasti působnosti kontrol; že je proto nutné rozšířit použití čl.
7 odst. 3 uvedeného nařízení na prodejní místa maloobchodních distribučních podniků, a to počínaje dnem vstupu v platnost uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1152/86 [5] ve znění nařízení (EHS) č.
2385/86 [6] stanoví reklamní a propagační opatření pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě; že na základě získaných zkušeností je nezbytné posílit tato opatření s cílem zlepšit distribuci tohoto produktu; že se proto upřednostňuje přenechat příslušným hospodářským subjektům možnost propagace jejich produktu než zajistit, aby se snížení prodejní ceny intervenčního másla plně projevilo v maloobchodní sféře; že je proto nutné zrušit požadavek uvedený v článku 8 nařízení (EHS) č.
3143/85 a stanovit, že členské státy pravidelně oznámí Komisi skutečně platné maloobchodní ceny zahuštěného másla;
9 odst. 5 prvního pododstavce musí být doklady požadované pro uvolnění jistoty na zpracování předloženy ve lhůtě 12 měsíců ode dne uzavření smlouvy; že z důvodů administrativních potíží je vhodné prodloužit tuto lhůtu na 18 měsíců;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. v čl. 2 odst. 1 se hodnota "243 ECU" nahrazuje hodnotou "263 ECU";
2. v čl. 2 odst. 4 se hodnota "253 ECU" nahrazuje hodnotou "273 ECU";
3. v čl. 7 odst. 3 se doplňuje toto:
"nebo nákupy uskutečněné prodejními místy maloobchodních distribučních podniků.";
4. článek 8 se zrušuje;
5. v čl. 9 odst. 5 prvním pododstavci se slova "12 měsíců" nahrazují slovy "18 měsíců";
6. článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Členské státy sdělí Komisi:
- každé úterý množství prodaného másla, přičemž máslo zpracované v jiném členském státě uvedou zvlášť,
- na začátku každého čtvrtletí maloobchodní prodejní ceny zahuštěného másla, které byly zjištěny v přecházejícím čtvrtletí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3425/86
ze dne 10. listopadu 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2388/84 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2388/84 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 1032/86 [4] stanovilo, že některé konzervy, které splňují podmínky stanovené tímto nařízením a jsou vyváženy do třetích zemí, mají právo na poskytnutí zvláštní náhrady, pokud jsou vyrobeny v rámci režimu podle článku 4 nařízení (EHS) č.
565/80 [5]; že s ohledem na zkušenost získanou od vstupu v platnost uvedeného nařízení by měla být zvýšena nejvyšší hmotnost těchto konzerv z 500 gramů na 2500 gramů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (EHS) č. 2388/84 se třetí odrážka nahrazuje tímto:
"— baleny v konzervách o jednotné čisté hmotnosti nejvýše 2500 gramů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3494/86
ze dne 13. listopadu 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2772/75 o obchodních normách pro vejce a nařízení (EHS) č. 2782/75 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1475/86 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1475/86, a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2772/75 [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3791/85 [5] stanovilo určitý počet obchodních norem pro vejce;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané od zavedení těchto norem ukazují, že je nezbytné jasněji vymezit oblast jejich působnosti; že se zřetelem k vývoji, ke kterému v poslední době dochází ve způsobu provozování líhní, a s cílem podpořit produkci vaječných produktů a jejich uvádění na trh je především nezbytné zajistit, aby inkubovaná vejce byla vyjmuta z oblasti působnosti těchto norem;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 [6] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3791/85 obsahuje ustanovení o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh; že musí existovat možnost odlišit vejce vyjmutá z inkubátoru od vajec podléhajících nařízení (EHS) č.
2772/75, a že by tudíž měla být pozměněna ustanovení týkající se určení původu násadových vajec; že by v pravidelných intervalech měly být shromažďovány údaje o vejcích vyjmutých z inkubátoru a o jejich užití,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2772/75 se mění takto:
1. v čl. 1 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1.
"Vejce"; znamená slepičí vejce ve skořápce, vhodná k přímé lidské spotřebě nebo ke zpracování v potravinářském průmyslu, s výjimkou vajec z inkubátoru.
2.
"Průmyslová vejce"; znamená slepičí vejce ve skořápce jiná než vejce uvedená v bodě 1, včetně vajec z inkubátoru.";
2. v čl. 6 se zrušuje odstavec 2;
3. článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Vejce třídy C jsou vejce, která neodpovídají požadavkům použitelným pro vejce třídy A nebo B. Mohou být dodávána pouze podnikům na zpracování vajec nebo zpracovatelskému průmyslu obecně."
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2782/75 se mění takto:
1. v článku 5:
- se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Násadová vejce používaná k produkci kuřat se označují jednotlivě.",
- odstavec 2 se zrušuje a dosavadní odstavce 3 a 4 se označují jako odstavce 2 a 3;
2. článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Každá líheň si vede jeden nebo více registrů, ve kterých jsou pod jednotlivými druhy, kategoriemi (prarodičovská, rodičovská, užitková drůbeží mládež) a typy (drůbeží mláďata ke spotřebě, ke snášení vajec, dvojího účelu) uvedeny následující údaje:
a) datum umístění vajec do inkubátoru, počet vajec v inkubátoru a rozlišující číslo zařízení, kde byla násadová vejce vyprodukována;
b) datum líhnutí a počet vylíhnutých drůbežích mláďat určených ke skutečnému užití;
c) počet násadových vajec vyjmutých z inkubátoru a totožnost kupujícího.";
3. článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
Násadová vejce vyjmutá z inkubátoru se použijí k účelům jiným než lidská spotřeba. Mohou být použita jako průmyslová vejce ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2772/75.";
4. v čl. 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Každá líheň sděluje jednou za měsíc příslušnému subjektu členského státu počet vajec umístěných do inkubátoru a počet vylíhnutých drůbežích mláďat určených ke skutečnému užití, a to vždy podle jednotlivých druhů, kategorií a typů."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1987, s výjimkou článku 2, který vstoupí v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3530/86
ze dne 17. listopadu 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3220/84, kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1475/86 [2], a zejména na článek 2 a čl. 4 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3220/84 [3] stanovilo novou klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla prasat, která nejpozději na konci přechodného období, které vyprší dnem 31. prosince 1988, nahradí stupnici používanou podle nařízení (EHS) č. 2760/75 [4];
vzhledem k tomu, že článek 4 nařízení (EHS) č. 3220/84 stanoví pravidla pro označování a identifikaci jatečně upravených těl prasat; že je třeba stanovit, pro situaci po vypracování úředního protokolu o odhadovaném obsahu libového masa, že členské státy mohou kromě identifikace stanovit i povinné nebo nepovinné označování jatečně upravených těl,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3220/84 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy stanovit, že jatečně upravená těla prasat se nemusí označovat, jestliže je vypracován úřední protokol obsahující u každého jatečně upraveného těla alespoň:
- identifikaci,
- hmotnost za tepla a
- odhadovaný obsah libového masa."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3574/86
ze dne 24. listopadu 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2806/79 o výměně některých údajů týkajících se vepřového masa mezi členskými státy a Komisí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1475/86 [2], a zejména na článek 22 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že kotace pro jatečně upravená těla prasat se mají ve Společenství určovat od 1. srpna 1986 v souladu s klasifikační stupnicí Společenství pro jatečně upravená těla prasat stanovenou nařízením Rady (EHS) č.
3220/84 [3]; že však členské státy mohou namísto toho používat dále až do 31. prosince 1988 stupnici stanovenou nařízením Rady (EHS) č. 2760/75 [4];
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2806/79 [5] předpokládá výměnu některých údajů týkajících se cen v odvětví vepřového masa mezi členskými státy a Komisí; že je uvedené nařízení třeba změnit s ohledem na nařízení Komise (EHS) č.
2342/86 ze dne 25. července 1986 o stadiu obchodu, k němuž se vztahuje průměrná cena jatečně upravených těl prasat, kterým se stanoví přechodná prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 3220/84 [6], které nově stanoví základnu pro určení průměrných tržních cen jatečně upravených těl prasat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2806/79 se mění takto:
1. Článek 1 odst. 1 písm. a) se nahrazuje tímto:
"a) kotace stanovené podle nařízení Komise (EHS) č. 2342/861 [1] Úř. věst.
L 203, 26. 7.
1986, s. 18.."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Členské státy sdělí Komisi jednou měsíčně za předchozí měsíc:
- průměrné kotace jatečně upravených těl prasat obchodních tříd E až P uvedených v čl. 3 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3220/84 [1] Úř. věst. L 301, 20. 11. 1984, s. 1., pokud se uvedené nařízení použije,
- průměrné kotace jatečně upravených těl prasat obchodních tříd E až IV uvedených v příloze I nařízení (EHS) č.
2760/75, pokud se použije uvedené nařízení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3749/86
ze dne 9. prosince 1986,
kterým se stanoví rozhodná skutečnost pro výpočet dávek a náhrad v odvětví rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [1], a zejména na čl.
5 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č. 3294/86 [2] se přepočítací koeficient určí pomocí měnového koeficientu, který je vypočten a používán podobným způsobem, jakým se vypočítávají měnové vyrovnávací částky;
vzhledem k tomu, že podle článku 4 nařízení (EHS) č. 1676/85 se změna zemědělského přepočítacího koeficientu týká částek, pro které rozhodná skutečnost nastane poté, co nabude účinku nový zemědělský přepočítací koeficient; že v souladu s čl.
5 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení se za rozhodnou skutečnost, pokud jde o částky vybírané nebo poskytované v obchodě, považuje splnění dovozních a vývozních celních formalit;
vzhledem k tomu, že se z toho důvodu dávky a náhrady stanovené předem mohou v národní měně lišit; že stanovení dávek a náhrad předem proto představuje pro hospodářské subjekty nejistotu; že je v důsledku toho nezbytné, aby bylo jako rozhodná skutečnost stanoveno datum přijetí žádosti o stanovení dávek a náhrad předem pro účely použití přepočítacího koeficientu pro výpočet těchto částek v národní měně;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodná skutečnost pro přepočet dávek a náhrad v odvětví rýže do národní měny je:
- v případě stanovení těchto částek předem den podání žádosti o stanovení předem,
- v případě stanovení těchto částek předem prostřednictvím nabídkového řízení poslední den lhůty pro předložení nabídek.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3829/86
ze dne 15. prosince 1986
o zařazení zboží do čísla 44.15 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení desky o délce 1981 až 2400 mm, šířce 762 až 1220 mm a tloušťce přibližně 44 mm složené z jádra mezi dvěma třívrstvými překližkami, která má dvě podélné hrany (případně dýhované) a jednu nebo dvě hrany po šířce (případně dýhované) tvořené převážně jedním kusem dřeva nazývaným "nákližek" a která nebyla dále opracována;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3129/86 [4] zařazuje do čísla 44.15 mimo jiné překližované desky, dýhované desky a podobné laminované desky a do čísla 44.23 výrobky stavebního truhlářství a tesařství; že tato čísla mohou být brána v úvahu pro zařazení uvedených desek;
vzhledem k tomu, že uvedená deska nevykazuje, kromě obdélníkového tvaru a tloušťky, žádný charakteristický znak, který by určoval, že bude použita jako dveře; že však tento obdélníkový tvar ani tloušťka nejsou dostatečným důvodem pro použití všeobecného pravidla 2 písm. a) pro výklad nomenklatury společného celního sazebníku (neúplné nebo nedohotovené výrobky), neboť deska může být použita v tomto stavu i k jiným účelům než jen k výrobě dveří; že tato deska není dostatečně opracována, aby mohla být zařazena do čísla 44.23 jako nedohotovené dveře; že proto musí být zařazena do čísla 44.15 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Deska o délce 1981 až 2400 mm, šířce 762 až 1220 mm a tloušťce přibližně 44 mm složená z jádra mezi dvěma třívrstvými překližkami, která má dvě podélné hrany (případně dýhované) a jednu nebo dvě hrany po šířce (případně dýhované) tvořené převážně jedním kusem dřeva nazývaným "nákližek" a která nebyla dále opracována, se zařazuje do čísla společného celního sazebníku:
44.15 Překližované desky, dýhované desky a podobné laminované desky; intarzované a inkrustované dřevo.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3886/86
ze dne 19. prosince 1986,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1119/79, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro osivo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1355/86 [2], a zejména čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 4 nařízení (EHS) č.
2358/71 stanoví, že na dovoz některých produktů semenářského odvětví jsou požadovány licence; že nařízení Komise (EHS) č.
2811/86 [3] mění, mimo jiné, nařízení Komise (EHS) č. 1117/79, kterým se stanoví produkty v semenářském odvětví, na které se vztahuje režim dovozních licencí [4], tak, aby se režim dovozních licenci vztahoval na osivo hybridního čiroku; že nařízení Komise (EHS) č.
1119/79 [5] by mělo být odpovídajícím způsobem pozměněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 1119/79 se zrušují slova "platná pro osivo hybridní kukuřice".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 4055/86
ze dne 22. prosince 1986
o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh nařízení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že odstraňování překážek volného pohybu služeb mezi členskými státy je stanoveno článkem 3 Smlouvy jako jedna z činností Společenství;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 61 Smlouvy se volný pohyb služeb v oblasti námořní dopravy řídí ustanoveními hlavy týkající se dopravy;
vzhledem k tomu, že uplatňování této zásady v rámci Společenství je také nezbytnou podmínkou účinného provádění politiky zaměřené na ochranu trvalého uplatňování obchodních zásad v námořní plavbě i vůči třetím zemím;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 954/79 [3] zajišťuje mimo jiné v rámci konferencí volný přístup k té části liniové nákladní plavby, která nepodléhá závazkům vztahujícím se k vnitrostátní liniové dopravě třetích zemí podle Úmluvy OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, je-li ratifikována členskými státy;
vzhledem k tomu, že s ohledem na skutečnost, že kodex jednání dosud nebyl ratifikován všemi členskými státy a některé třetí země jej pravděpodobně ratifikovat nebudou, není kodex dosud uplatňován na všechny nákladní plavby ve Společenství a pro některé nákladní plavby nebude pravděpodobně platit ani v budoucnu;
vzhledem k tomu, že se kodex jednání vztahuje jen na liniové konference a zboží přepravované jejich členy a ne na nezávislé linky nebo společnosti námořní dopravy v oblasti hromadné přepravy zboží nebo trampové přepravy, kde se Společenství zaměřuje na udržení režimu korektní a otevřené hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že Společenství plně schvaluje rezoluci č. 2 přijatou Konferencí zplnomocněných zástupců OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, která vyhlašuje, že je v zájmu zdravého rozvoje liniové přepravy nebránit provozování liniové plavby mimo konference, pokud je zachovávána zásada korektní hospodářské soutěže na obchodním základě;
vzhledem k tomu, že členské státy potvrzují svůj závazek vytvořit plně konkurenční prostředí jako základní rys pro nákladní plavby se suchým a tekutým zbožím ve velkém a jsou přesvědčeny, že sdílení nákladu při této hromadné přepravě má významný dopad na zahraničně obchodní zájmy všech zemí z důvodu podstatného zvýšení dopravních nákladů;
vzhledem k tomu, že vlastníci lodí Společenství čelí rostoucí měrou novým omezením ze strany třetích zemí, jež jim zakazují nabízet služby zákazníkům usazeným v jejich členském státě, jiných členských státech nebo dotyčných třetích zemích, což může mít nepříznivé důsledky pro celkovou nákladní plavbu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že některá z výše uvedených omezení jsou zahrnuta do dvoustranných dohod mezi třetími zeměmi a některými členskými státy a jiná omezení se odrážejí v obdobných ustanoveních právních předpisů nebo správních postupech některých členských států;
vzhledem k tomu, že by proto měla být zásada volného pohybu služeb nyní uplatňována v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi tak, aby vedla k postup nému odstranění stávajících omezení a bránila novým omezením;
vzhledem k tomu, že struktura odvětví námořní dopravy Společenství je taková, že je vhodné, aby se ustanovení tohoto nařízení vztahovala i na státní příslušníky členských států usazené mimo Společenství a na společnosti námořní dopravy usazené mimo Společenství, kontrolované státními příslušníky členského státu, jestliže jsou jejich lodi zapsány v tomto členském státě v souladu s jeho právními předpisy;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena odůvodněná přechodná období v souladu s charakteristikami typu dotyčné přepravy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Volný pohyb služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi se vztahuje na státní příslušníky členských států, kteří jsou usazeni v jiném členském státě než je stát osoby, pro kterou je služba určena.
2. Toto nařízení se vztahuje rovněž na státní příslušníky členských států usazené mimo Společenství a na společnosti námořní dopravy usazené mimo Společenství kontrolované státními příslušníky členského státu, pokud jsou jejich plavidla zapsána v daném členském státě v souladu s jeho právními předpisy.
3. Na záležitosti upravované tímto nařízením se použijí články 55 až 58 a 62 Smlouvy.
4. Pro účely tohoto nařízení se "službami námořní dopravy mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi", pokud jsou obvykle prováděny za úplatu, rozumějí:
(a) služby námořní přepravy uvnitř Společenství:
přeprava osob nebo zboží po moři mezi kterýmkoliv přístavem členského státu a kterýmkoli přístavem nebo platformou mimo pobřeží jiného členského státu;
(b) doprava s třetími zeměmi:
přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi přístavy členského státu a přístavy nebo platformami mimo pobřeží třetí země.
Článek 2
Odchylně od článku 1 budou jednostranná vnitrostátní omezení platná před 1. červencem 1986 pro přepravu určitých druhů zboží zcela nebo zčásti vyhrazených lodím plujícím pod vlajkou daného státu ukončena nejpozději podle tohoto časového rozvrhu:
—přeprava mezi členskými státy loděmi plujícími pod vlajkou daného členského státu: _BAR_ 31. prosince 1989 _BAR_
—přeprava mezi členskými státy a třetími zeměmi loděmi plujícími pod vlajkou daného členského státu: _BAR_ 31. prosince 1991 _BAR_
—přeprava mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi jinými loděmi: _BAR_ 1. ledna 1993 _BAR_
Článek 3
Systémy sdílení nákladu obsažené ve stávajících dvoustranných dohodách uzavřených členskými státy s třetími zeměmi budou postupně opouštěny nebo upraveny v souladu s článkem 4.
Článek 4
1. Stávající systém sdílení nákladu neupravený podle článku 3 bude upraven podle právních předpisů Společenství, a zejména tam,
(a) kde se nákladní plavba řídí Úmluvou OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, musí být v souladu s tímto kodexem a se závazky členských států podle nařízení (EHS) č. 954/79;
(b) kde se nákladní plavba neřídí Úmluvou OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, přizpůsobí se dohody co nejdříve, a v každém případě do 1. ledna 1993, aby se zabezpečil spravedlivý, volný a nediskriminační přístup pro všechny státní příslušníky Společenství, jak uvádí článek 1 o podílech na nákladu podle příslušných členských států.
2. Opatření jednotlivých států podle odstavce 1 jsou neprodleně oznamována členským státům a Komisi.
Použije se konzultační postup podle rozhodnutí Rady 77/587/EHS.
3. Členské státy zpravují Komisi o pokroku dosaženém v přizpůsobování podle odst. 1 písm. b), a to zpočátku každých šest měsíců a později každý rok.
4. Vzniknou-li potíže v procesu přizpůsobování dohod tak, aby byly uvedeny do souladu s odst. 1 písm. b), uvědomí dotyčný členský stát Radu a Komisi. Jsou-li dohody neslučitelné s odst. 1 písm. b) a dotyčné členské státy o to požádají, přijme Rada na návrh Komise vhodná opatření.
Článek 5
1. Systémy sdílení nákladu jsou ve všech příštích dohodách s třetími zeměmi povoleny jen za výjimečných okolností, kdy by společnosti provozující liniovou námořní dopravu jinak neměly účinnou příležitost ucházet se o nákladní plavbu do dotyčné třetí země a z ní.
Za těchto okolností může být takový systém povolen v souladu s článkem 6.
2. V případech, kdy se třetí země snaží uplatnit u členských států systém sdílení nákladu u nákladních plaveb s tekutým nebo suchým zbožím ve velkém, přijme Rada vhodná opatření v souladu s nařízením (EHS) č. 4058/86 o koordinovaném postupu k zajištění volného prístupu k nákladu v zaoceánské dopravě [4].
Článek 6
1. Nacházejí-li se státní příslušníci členských států nebo společnosti námořní dopravy vymezení v čl. 1 odst. 1 a 2 v situaci nebo v nebezpečí situace, v níž nemají účinnou příležitost ucházet se o nákladní plavbu do určité třetí země a z ní, uvědomí o tom dotyčný členský stát co nejdříve ostatní členské státy a Komisi.
2. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou rozhodne o opatřeních, která mají být přijata. Tato opatření mohou zahrnovat za okolností stanovených v čl. 5 odst. 1 jednání a uzavření dohod o sdílení nákladu.
3. Jestliže Rada nerozhodla o nezbytných krocích do šesti měsíců od poskytnutí informace členským státem podle odstavce 1, může tento členský stát přijmout opatření, která jsou v daném okamžiku nezbytná k zachování účinné příležitosti pro provozování nákladní plavby v souladu s čl. 5 odst. 1.
4. Veškerá opatření přijatá podle odstavce 3 musí být v souladu s právem Společenství a musí vést ke spravedlivému, volnému a nediskriminačnímu přístupu k daným podílům na nákladu pro státní příslušníky nebo námořní společnosti Společenství podle čl. 1 odst. 1 a 2.
5. Opatření jednotlivých států přijatá podle odstavce 3 jsou neprodleně oznamována členským státům a Komisi.
Použije se konzultační postup podle rozhodnutí Rady 77/587/EHS.
Článek 7
Rada může v souladu s podmínkami stanovenými ve Smlouvě rozšířit působnost tohoto nařízení na státní příslušníky třetího státu, kteří poskytují služby v oboru námořní dopravy a jsou usazeni ve Společenství.
Článek 8
Aniž jsou dotčena ustanovení Smlouvy o právu usazování, může osoba poskytující služby v námořní dopravě dočasně provozovat svou činnost v členském státě, kde je služba poskytována, za stejných podmínek, jaké platí pro státní příslušníky tohoto státu.
Článek 9
Dokud nebudou zrušena omezení volného pohybu služeb, uplatňuje každý členský stát taková omezení bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo bydliště na všechny osoby poskytující služby ve smyslu čl. 1 odst. 1 a 2.
Článek 10
Před přijetím právních a správních předpisů nezbytných k uplatňování tohoto nařízení budou členské státy konzultovat Komisi a sdělí jí, jaké předpisy přijaly.
Článek 11
Rada v souladu s ustanoveními Smlouvy přezkoumá toto nařízení do 1. ledna 1995.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 4056/86
ze dne 22. prosince 1986,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy v námořní dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 a článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že pravidla hospodářské soutěže jsou součástí všeobecných ustanovení Smlouvy, která se vztahují také na námořní dopravu; že prováděcí pravidla k těmto ustanovením jsou uvedena v kapitole Smlouvy o pravidlech hospodářské soutěže nebo mají být stanovena podle postupů v nich uvedených;
vzhledem k tomu, že v souladu s nařízením Rady č. 141 [3] se nařízení Rady č.
17 [4] nevztahuje na dopravu; že se nařízení Rady (EHS) č.
1017/68 [5] vztahuje jen na vnitrozemskou dopravu; že v důsledku toho Komise nemá v současné době prostředky pro přímé šetření případů předpokládaného porušování článků 85 a 86 v námořní dopravě; že navíc Komise nemá oprávnění sama rozhodnout nebo stanovit sankce k odstranění zjištěného protiprávního jednání;
vzhledem k tomu, že tato situace nutně vyžaduje přijetí nařízení o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v námořní dopravě; že nařízení Rady (EHS) č.
954/79 ze dne 15. května 1979 o ratifikaci Úmluvy OSN o Kodexu jednání liniových konferencí členskými státy nebo o přistoupení členských států k této úmluvě [6] stanoví použití kodexu jednání ve značném počtu konferencí obsluhujících Společenství; že nařízení o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v námořní dopravě, předkládané v posledním bodě odůvodnění nařízení (EHS) č.
954/79, by mělo vzít v úvahu přijetí kodexu; že pokud jde o konference podléhající kodexu, mělo by toto nařízení kodex doplnit nebo upřesnit;
vzhledem k tomu, že se jeví vhodné vyloučit z oblasti působnosti tohoto nařízení trampovou dopravu, jejíž sazby se volně sjednávají případ od případu na základě nabídky a poptávky;
vzhledem k tomu, že by toto nařízení mělo brát v úvahu jednak nutnost přijetí prováděcích pravidel umožňujících Komisi zajistit, aby hospodářská soutěž na společném trhu nebyla nepatřičně narušována, a jednak by mělo bránit nadměrné regulaci odvětví;
vzhledem k tomu, že toto nařízení by mělo upřesnit oblast působnosti článků 85 a 86 Smlouvy s ohledem na zvláštní povahu námořní dopravy; že obchod mezi členskými státy může být ovlivněn restriktivními praktikami nebo zneužitím mezinárodní námořní dopravy z přístavů Společenství nebo do nich, včetně dopravy uvnitř Společenství; že tyto restriktivní praktiky nebo zneužití mohou ovlivnit hospodářskou soutěž jednak mezi přístavy v různých členských státech tím, že změní jejich spádové oblasti, a jednak mezi činnostmi v těchto spádových oblastech, a narušit obchodní toky na společném trhu;
vzhledem k tomu, že určité typy dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě technické povahy mohou být vyloučeny ze zákazu restriktivních praktik, pokud obecně neomezují hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena bloková výjimka pro liniové konference; že liniové konference mají stabilizační vliv, neboť zajišťují zasilatelům spolehlivé služby; že přispívají všeobecně k poskytování pravidelných, přiměřených a účinných služeb námořní dopravy a spravedlivě zohledňují zájmy uživatelů; že takové výsledky nelze získat bez spolupráce společností liniové dopravy v rámci konferencí, pokud jde o sazby za přepravu a případně nabídku kapacity nebo rozdělení přepravovaných nákladů, tedy příjem; že většinou konference i nadále podléhají hospodářské soutěži pokud jde o přepravu mimo konference, a také za určitých okolností o trampovou dopravu a jiné druhy dopravy; že mobilita loďstev, která je charakteristickým rysem struktury nabídky v lodní dopravě, vystavuje konference stálé hospodářské soutěži, a ty nejsou obvykle schopny ji omezit, pokud jde o zásadní podíl dané námořní dopravy;
vzhledem k tomu, že je však třeba zabránit konferencím v praktikách neslučitelných s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, a proto by výjimky měly být spojeny s určitými podmínkami a povinnostmi;
vzhledem k tomu, že cílem podmínek by mělo být zabránit konferencím v omezování hospodářské soutěže, které není nutné pro dosažení cílů, na jejichž základě je výjimka poskytnuta; že proto by konference neměly ve vztahu k daným trasám používat sazby a podmínky přepravy odlišné pouze podle země původu nebo země určení přepravovaného zboží, a tak v rámci Společenství způsobovat odchylky v obchodu poškozující určité přístavy, zasilatele nebo poskytovatele služeb souvisejících s dopravou; že dále by věrnostní systémy měly být povoleny jen v souladu s pravidly, která neomezují jednostranně svobodu uživatelů a následně hospodářskou soutěž v oblasti námořní dopravy, nicméně aniž jsou dotčena práva konference ukládat sankce uživatelům, kteří se nevhodným způsobem snaží vyhnout věrnostnímu závazku požadovanému za slevy, snížené sazby za přepravu zboží nebo provize udělené konferencí; že uživatelé musí mít volnost výběru podniků, jejich služeb využijí, pokud jde o vnitrozemskou dopravu nebo pobřežní služby, na něž se nevztahuje přepravné nebo jiné sazby dohodnuté s dopravcem;
vzhledem k tomu, že k výjimkám by se měly vztahovat také určité povinnosti; že s ohledem na to musí mít uživatelé vždy možnost se seznámit se sazbami a podmínkami přepravy uplatňovanými členy konference, neboť v případě vnitrozemské dopravy provozované námořními dopravci podléhají tito dopravci nařízení (EHS) č.
1017/68; že by mělo být stanoveno, že rozhodčí nálezy a doporučení rozhodců přijatá stranami musí být neprodleně sdělena Komisi za účelem ověření, že tím konference nejsou vyňaty z podmínek stanovených v uvedeném nařízení, a že tedy neporušují články 85 a 86;
vzhledem k tomu, že konzultace mezi uživateli nebo sdruženími uživatelů a konferencemi mohou zajistit účinnější provoz námořní dopravy a lepší zohlednění jejich požadavků; že by proto měly být vyňaty určité restriktivní praktiky, které by mohly z těchto konzultací vyplynout;
vzhledem k tomu, že nelze udělit výjimku, nejsou-li splněny podmínky čl. 85 odst.
3; že by Komise proto měla mít oprávnění přijmout vhodná opatření, pokud se ukáže, že dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě mají v důsledku zvláštních okolností určitý účinek neslučitelný s čl.
85 odst. 3; že s ohledem na zvláštní úlohu, kterou plní konference v odvětví liniové dopravy, by měla být reakce Komise postupná a přiměřená; že by proto Komise měla mít oprávnění nejprve vydat doporučení, a až poté přijmout rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že neplatnost od samého počátku podle čl. 85 odst. 3, pokud jde o dohody nebo rozhodnutí, kterým nebyla poskytnuta výjimka podle čl. 85 odst. 3, kvůli jejich diskriminačním či jiným rysům, se použije pouze na prvky dohody, na něž se vztahuje zákaz podle čl. 85 odst. 1, a na dohodu jako celek pouze pokud tyto prvky nejsou oddělitelné od zbytku dohody; že by Komise proto měla, zjistí-li porušení blokové výjimky, buď upřesnit, které prvky dohody jsou zakázány, a tedy neplatné od samého počátku, nebo uvést důvody, proč tyto prvky nejsou oddělitelné od zbytku dohody a proč je tedy tato dohoda celá neplatná od samého počátku;
vzhledem k tomu, že kvůli charakteristikám mezinárodní námořní dopravy by měla být zohledněna skutečnost, že uplatnění tohoto nařízení na určité restriktivní praktiky nebo zneužití může vyústit v konflikt s právními předpisy určitých třetích zemí a projevit se jako škodlivé pro významné zájmy obchodu a plavby Společenství; že by Komise měla na základě zmocnění Rady konzultovat, a případně jednat s těmito zeměmi v souladu s politikou námořní dopravy Společenství;
vzhledem k tomu, že by toto nařízení mělo stanovit postupy, rozhodovací pravomoci a sankce pro zajištění dodržování zákazů stanovených v čl. 85 odst. 1 a článku 86, jakož i podmínek pro uplatňování čl. 85 odst. 3;
vzhledem k tomu, že by se z tohoto hlediska měl brát zřetel na procesní ustanovení nařízení (EHS) č. 1017/68 vztahujícího se na vnitrozemskou dopravu, které zohledňuje jisté odlišné rysy dopravních činností jako celku;
vzhledem k tomu, že při daných zvláštních rysech námořní dopravy je nezbytné, aby v prvé řadě samotné podniky dbaly na soulad dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě s pravidly hospodářské soutěže, a jejich oznamování Komisi proto nemusí být povinné;
vzhledem k tomu, že podniky mohou v určitých případech požádat Komisi o potvrzení, že jejich dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě jsou v souladu s platnými předpisy, a že by pro tyto případy měl být stanoven zjednodušený postup;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I
Článek 1
Obsah a oblast působnosti nařízení
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy v námořní dopravě.
2. Vztahuje se pouze na mezinárodní námořní dopravu z jednoho nebo více přístavů Společenství nebo do nich, s vyloučením trampové dopravy.
3. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "trampovou dopravou" doprava hromadného nebo samostatného zboží plavidly používanými jedním nebo více zasilateli na základě smlouvy o pronájmu uzavřené na cestu nebo na čas, nebo na základě jiné formy smlouvy o nepravidelné nebo neohlášené plavbě, přičemž sazby za přepravu jsou volně sjednávány případ od případu v souladu s podmínkami nabídky a poptávky;
b) "liniovou konferencí" skupina dvou nebo více lodních dopravců, která zajišťuje mezinárodní liniovou přepravu zboží na zvláštní trase nebo trasách v rámci stanovených zeměpisných hranic a která má dohodu nebo jiné uspořádání, v jehož rámci provozují dopravci na základě jednotných nebo společných dopravních sazeb a jakýchkoli jiných dohodnutých podmínek liniovou dopravu;
c) "uživatelem" podnik (například zasilatel, příjemce, odesílatel), který vstoupil nebo má v úmyslu vstoupit do smluvního nebo jiného vztahu týkajícího se přepravy zboží s konferencí nebo společností liniové dopravy, nebo jakékoli sdružení zasilatelů.
Článek 2
Technické dohody
85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem a účinkem je výlučně dosažení technického zlepšení nebo technická spolupráce prostřednictvím:
a) zavedení nebo jednotného používání norem nebo typů pro plavidla a ostatní dopravní prostředky, vybavení, dodávky nebo zabudovaná zařízení;
b) výměny nebo společného používání plavidel, prostoru na plavidlech nebo volných tras a ostatních dopravních prostředků, personálu, materiálů nebo zabudovaných zařízení za účelem provozování dopravy;
c) organizace a provozování návazné nebo doplňkové námořní dopravy a stanovení nebo uplatňování celkových sazeb a podmínek pro tyto operace;
d) koordinace jízdních řádů návazných tras,
e) sdružování jednotlivých zásilek,
f) vytvoření nebo uplatňování jednotných pravidel pro strukturu přepravních sazeb a podmínky pro jejich uplatňování.
2. V případě potřeby předloží Komise Radě návrh na změnu seznamu uvedeného v odstavci 1.
Článek 3
Vynětí z dohod mezi dopravci o provozování liniové dopravy
Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě všech nebo části členů jedné nebo více liniových konferencí jsou vyňaty ze zákazu podle čl. 85 odst. l Smlouvy, za podmínky stanovené v článku 4 tohoto nařízení, mají-li za cíl stanovení sazeb a podmínek přepravy a sledují jeden z těchto cílů:
a) koordinovat jízdní řády nebo časy odjezdů a příjezdů,
b) stanovit frekvenci odjezdů a příjezdů,
c) koordinovat nebo přidělovat odjezdy a příjezdy mezi členy konference,
d) regulovat přepravní kapacitu nabízenou jednotlivými členy,
e) přerozdělovat náklady nebo příjmy mezi členy.
Článek 4
Podmínky spojené s výjimkami
Výjimka podle článků 3 a 6 se uděluje za podmínky, že dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě nezpůsobuje na společném trhu újmu určitým přístavům, uživatelům nebo dopravcům tím, že jsou pro přepravu téhož zboží a v oblasti, na niž se vztahuje tato dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, uplatňovány sazby a podmínky přepravy odlišné podle země původu nebo určení nebo přístavu nakládky nebo vykládky, pokud nelze takové sazby nebo podmínky ekonomicky zdůvodnit.
Jakákoli dohoda nebo rozhodnutí, nebo, je-li oddělitelná, jakákoli část dohody nebo rozhodnutí, které nejsou v souladu s předchozím odstavcem, jsou základě čl. 85 odst. 2 Smlouvy neplatné od samého počátku.
Článek 5
Povinnosti spojené s výjimkami
K výjimce uvedené v článku 3 se pojí tyto povinnosti:
1.
Konzultace
2. Věrnostní ujednání
Věrnostní ujednání musí být v souladu s těmito podmínkami:
a) každá konference nabízí uživatelům systém okamžitého rabatu nebo volbu mezi takovým systémem a systémem odloženého rabatu:
- v systému okamžitého rabatu je každá ze stran oprávněna kdykoli ukončit věrnostní ujednání bez postihu ve výpovědní lhůtě nejdéle šesti měsíců; tato lhůta se zkracuje na tři měsíce, jsou-li sazby konference předmětem sporu;
- v systému odloženého rabatu nesmí období platnosti věrnostního ujednání, na jehož základě se srážka spočítá, ani následné věrnostní období před vyplacením srážky překročit šest měsíců; tato lhůta se zkracuje na tři měsíce, jsou-li sazby konference předmětem sporu;
b) konference po konzultaci s uživateli stanoví:
i) seznam nákladu a každý podíl nákladu dohodnutého s uživateli, který je výslovně vyloučen z oblasti působnosti věrnostního ujednání; 100 % věrnostní ujednání lze nabídnout, ale nesmí být jednostranně prosazováno;
ii) seznam okolností, za nichž jsou uživatelé zbaveni věrnostního závazku, zahrnují zejména:
- okolnosti, za nichž se zásilky odesílají z přístavu nebo do přístavu obsluhovaného konferencí, avšak nejsou oznámeny, a kdy je žádost o zproštění závazku opodstatněná, a
- okolnosti, za nichž čekací doby v přístavech přesáhnou dobu stanovenou pro každý přístav a každé zboží nebo třídu zboží po konzultaci s uživateli s přímým zájmem na řádné obsluze přístavu.
Uživatel však musí předem ve stanovené lhůtě informovat konferenci o svém záměru odeslat zásilku z přístavu konferencí neoznámeného nebo o záměru použít plavidla mimo konferenci v přístavu obsluhovaném konferencí, jakmile je schopen určit ze zveřejněného jízdního řádu, že maximální čekací doba bude přesáhnuta.
3.
Služby, na které se přepravní sazby nevztahují
4.
Zveřejnění sazeb
5.
Oznámení Komisi o rozhodčím nálezu a doporučení
Článek 6
Výjimka pro dohody mezi uživateli a konferencemi, pokud jde o užívání liniové dopravy
Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě mezi uživateli na straně jedné a konferencemi na straně druhé a dohody mezi uživateli týkající se sazeb, podmínek a kvality liniových služeb jsou vyňaty ze zákazu podle čl. 85 odst. 1 Smlouvy, jsou-li v souladu s čl. 5 odst. 1 a 2.
Článek 7
Sledování vyňatých dohod
1.
Porušení povinnosti
Pokud zúčastněné osoby porušují povinnost spojenou podle článku 5 s výjimkami podle článku 3, může Komise k ukončení tohoto porušování za podmínek stanovených v oddílu II:
- podat dotyčným osobám doporučení a
- v případě nesplnění a v závislosti na závažnosti daného porušení přijmout rozhodnutí, které jim buď zakazuje určité jednání, nebo je na nich vyžaduje, nebo při odejmutí prospěchu z blokové výjimky jim udělit individuální výjimku podle čl. 11 odst. 4, nebo zrušit blokovou výjimku.
2.
Důsledky neslučitelné s čl. 85 odst.
a) Pokud mají dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje výjimka podle článků 3 a 6, kvůli zvláštním okolnostem popsaným dále důsledky neslučitelné s podmínkami stanovenými v čl. 85 odst.
3 Smlouvy, přijme Komise na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu, a za podmínek stanovených v oddíle II opatření podle písmene c).
Přísnost těchto opatření je úměrná závažnosti situace.
b) Zvláštní okolnosti jsou způsobeny mimo jiné:
i) jednáním konferencí nebo změnou obchodních podmínek na daném trhu, jejichž následkem je nepřítomnost nebo vyloučení skutečné nebo potenciální hospodářské soutěže, například restriktivními praktikami, jejichž následkem je trh nedostupný hospodářské soutěži, nebo
ii) jednáním konferencí, které může bránit technickému nebo hospodářskému pokroku nebo účasti uživatelů na prospěchu z něj;
iii) jednáním třetích zemí, které:
- brání nečlenům konferencí v provozování dopravy,
- stanoví členům konference nepoctivé sazby nebo
- stanoví uspořádání, která jiným způsobem brání technickému nebo hospodářskému pokroku (sdílení nákladu, omezení typu plavidel);
c) i) V případě nepřítomnosti skutečné nebo potenciální hospodářské soutěže, nebo pokud může být v důsledku postupu třetí země hospodářská soutěž vyloučena, zahájí Komise za účelem zlepšení situace s příslušnými orgány dané třetí země konzultace nebo jednání na základě směrnic vydaných Radou.
Pokud zvláštní okolnosti vyústí v nepřítomnosti nebo vyloučení skutečné nebo potenciální hospodářské soutěže v rozporu s čl. 85 odst.
3 písm. b) Smlouvy, zruší Komise blokovou výjimku. Zároveň rozhodne, zda a za jakých dalších podmínek a povinností lze poskytnout individuální výjimku dané dohodě konference, s ohledem mimo jiné na získání přístupu nečlenů konference na trh.
ii) Pokud zvláštní okolnosti stanovené v písmenu b) vyústí v jiné následky, než které jsou uvedené v bodu i), přijme Komise jedno nebo více opatření podle odstavce 1.
Článek 8
Účinky neslučitelné s článkem 86 Smlouvy
1. Zneužití dominantního postavení ve smyslu článku 86 Smlouvy je bez nutnosti předchozího rozhodnutí zakázáno.
2. Pokud Komise buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu nebo fyzické či právnické osoby uplatňující oprávněný zájem zjistí, že v konkrétním případě má chování konference, na kterou se vztahuje výjimka podle článku 3, účinky neslučitelné s článkem 86 Smlouvy, může blokovou výjimku zrušit a přijmout podle článku 10 veškerá vhodná opatření k ukončení porušování článku 86 Smlouvy.
3. Před přijetím rozhodnutí podle odstavce 2 může Komise dotyčné konferenci podat doporučení, aby ukončila protiprávní jednání.
Článek 9
Mezinárodní kolize práva
1. Pokud je uplatňování tohoto nařízení na určité restriktivní praktiky nebo podmínky v rozporu s právními nebo správními předpisy určitých třetích zemí, které by ohrozily důležité obchodní a námořní zájmy Společenství, konzultuje Komise při nejbližší příležitosti s příslušnými orgány daných třetích zemí uvedené zájmy a dodržování práva Společenství.
Komise informuje poradní výbor uvedený v článku 15 o výsledcích konzultací.
2. Pokud je nutné sjednat dohody se třetími zeměmi, podá Komise Radě doporučení ke zmocnění Komise k zahájení všech nezbytných jednání.
Komise jedná po konzultaci s poradním výborem uvedeným v článku 15 a v rámci směrnic, které Rada případně vydá.
3. Při uplatňování pravomocí svěřených tímto článkem rozhoduje Rada postupem podle čl. 84 odst. 2 Smlouvy.
ODDÍL II
JEDNACÍ ŘÁD
Článek 10
Řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
Komise zahájí řízení k ukončení porušování čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy nebo k použití článku 7 tohoto nařízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu.
Stížnosti mohou podat:
a) členské státy,
b) fyzické nebo právnické osoby, které prokáží oprávněný zájem.
Článek 11
Výsledky řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
1. Zjistí-li Komise, že byl porušen čl. 85 odst. 1 nebo 86 Smlouvy, může rozhodnutím dotyčným podnikům nebo sdružení podniků uložit, aby toto protiprávní jednání ukončily.
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto nařízení, může Komise před přijetím rozhodnutí podle předchozího pododstavce podat daným podnikům a sdružením podniků doporučení k ukončení protiprávního jednání.
2. Odstavec 1 se použije také v případech uvedených v článku 7 tohoto nařízení.
3. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle čl. 85 odst. 1 ani článku 86 Smlouvy nebo článku 7 tohoto nařízení, přijme rozhodnutí zamítající stížnost jako neopodstatněnou.
4. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle čl. 85 odst. 1 a čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí podle odstavce 3 uvedeného článku. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni přijetí rozhodnutí.
Článek 12
Použití čl. 85 odst.
3 Smlouvy - Řízení o námitce
1. Podniky a sdružení podniků, které si přejí uplatnit čl. 85 odst. 3 Smlouvy na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, kterých se účastní a na které se vztahuje odstavec 1 uvedeného článku, podají žádost Komisi.
2. Shledá-li Komise žádost přípustnou, má-li k dispozici všechny důkazy a proti dotyčné dohodě, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě nebylo zahájeno žádné řízení podle článku 10, zveřejní co nejdříve v Úředním věstníku Evropských společenství shrnutí žádosti a vyzve všechny dotčené třetí osoby a členské státy, aby jí do 30 dnů sdělily své připomínky. Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
3. Pokud Komise do 90 dnů ode dne zveřejnění žádosti v Úředním věstníku Evropských společenství ,neoznámí žadatelům, že existují vážné pochybnosti o použitelnosti čl.
85 odst. 3 Smlouvy, považuje se dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jak jsou popsány v žádosti, za vyňaté ze zákazu za dobu, která již uplynula, a nejvýše na šest let ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství..
Pokud Komise zjistí po uplynutí lhůty 90 dnů, ale před uplynutím šestiletého období, že nejsou splněny podmínky pro použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí prohlašující, že platí zákaz podle čl. 85 odst. 1. Toto rozhodnutí může mít zpětnou působnost, pokud dotyčné strany dodaly nesprávné informace nebo pokud zneužily výjimku z čl. 85 odst. 1.
4. Komise může žadatelům zaslat sdělení podle odst. 3 prvního pododstavce; musí tak učinit, požádá-li o to podle čl. 8 odst. 2 některý členský stát do 45 dnů od předání žádosti členským státům. Tato žádost musí být odůvodněna hledisky vztahujícími se k pravidlům hospodářské soutěže uvedeným ve Smlouvě.
Shledá-li Komise, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 85 odst. 1 a 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni podání žádosti.
Článek 13
Platnost a zrušení rozhodnutí o použití čl.
85 odst. 3
1. Každé rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3 přijaté podle čl. 11 odst. 4 nebo podle druhého pododstavce čl. 12 odst. 4 tohoto nařízení stanoví dobu platnosti; zpravidla činí nejméně šest let. K rozhodnutí mohou být připojeny podmínky a povinnosti.
2. Rozhodnutí může být obnoveno, jsou-li podmínky pro použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy nadále splněny.
3. Komise může zrušit nebo změnit své rozhodnutí nebo zakázat stranám určitá jednání, pokud:
a) dojde ke změně některé zásadní skutečnosti, která byla základem pro přijaté rozhodnutí, nebo
b) strany poruší jakoukoli povinnost vyplývající z rozhodnutí, nebo
c) se rozhodnutí zakládá na nesprávných informacích nebo bylo získáno podvodem, nebo
d) strany zneužijí výjimku z čl. 85 odst. 1 Smlouvy, která jim byla rozhodnutím udělena.
V případech uvedených v písmenech b), c) nebo d) může být rozhodnutí zrušeno se zpětnou působností.
Článek 14
Pravomoci
S výhradou přezkoumání jejích rozhodnutí Soudním dvorem má Komise výlučnou pravomoc:
- stanovit povinnosti podle článku 7,
- přijímat rozhodnutí na základě čl. 85 odst. 3.
Orgány členských států mají nadále pravomoc rozhodnout, zda se na věc vztahuje čl. 85 odst. 1 nebo článek 86 Smlouvy, dokud Komise nezahájí řízení k přijetí rozhodnutí o dotyčné věci nebo nezašle oznámení podle čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce tohoto nařízení.
Článek 15
Součinnost s orgány členských států
1. Komise vede řízení podle tohoto nařízení v úzké a stálé součinnosti s příslušnými orgány členských států, které jsou oprávněny se k těmto řízením vyjadřovat.
2. Komise neprodleně předá příslušným orgánům členských států kopie stížností a žádostí a nejdůležitějších dokumentů, které obdrží nebo odesílá v průběhu těchto postupů.
3. Před přijetím každého rozhodnutí na základě řízení podle článku 3 nebo každého rozhodnutí podle čl.
12 odst. 3 druhého pododstavce nebo čl.
12 odst. 4 druhého pododstavce nebo podle článku 10 je konzultován Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení v námořní dopravě.
Tento poradní výbor je rovněž konzultován před přijetím prováděcích pravidel podle článku 26.
4. Poradní výbor je složen z úředníků příslušných v oblasti restriktivních praktik a dominantního postavení v námořní dopravě.
Každý členský stát jmenuje dva úředníky, kteří jej zastupují a kteří mohou být nahrazeni jiným úředníkem, nemohou-li se jednání účastnit.
5. Konzultace se uskutečňují na společné schůzi svolané Komisí; schůze se koná nejdříve 14 dnů po odeslání oznámení o jejím svolání.
Toto oznámení obsahuje shrnutí každé projednávané věci spolu s uvedením nejdůležitějších dokumentů a předběžným návrhem rozhodnutí.
6. Poradní výbor může zaujmout stanovisko, i když někteří jeho členové nebo jejich náhradníci nejsou přítomni.
Zpráva o výsledcích konzultací se připojuje k návrhu rozhodnutí.
Nezveřejňuje se.
Článek 16
Žádosti o informace
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, získávat od vlád a příslušných orgánů členských států a od podniků a sdružení podniků veškeré nezbytné informace.
2. Při zasílání žádosti o informace podniku nebo sdružení podniků zašle Komise současně kopii žádosti příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
3. Ve své žádosti Komise uvede právní základ a účel žádosti a sankce za poskytnutí nesprávných informací podle čl. 19 odst. 1 písm. b).
4. K poskytnutí požadovaných informací jsou povinni majitelé podniků nebo jejich zástupci, a v případě právnických osob, společností nebo sdružení bez právní subjektivity osoba oprávněná je zastupovat podle právních předpisů nebo jejich stanov.or firms, or of associations having no legal personality, the person authorized to represent them by law or by their constitution, shall be bound to supply the information requested.
5. Neposkytne-li podnik nebo sdružení podniků požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo poskytne-li neúplné informace, vyžádá si je Komise rozhodnutím. Rozhodnutí upřesní požadované informace, stanoví přiměřenou lhůtu k jejich poskytnutí a uvede sankce podle čl. 19 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 1 písm. c) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
6. Současně zašle Komise kopii rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
Článek 17
Šetření prováděné orgány členského státu
1. Na žádost Komise provedou příslušné orgány členských států šetření, která Komise považuje na základě čl. 18 odst. 1 za nezbytná nebo která nařídí rozhodnutím podle čl. 18 odst. 3. Pracovníci příslušných orgánů členských států pověření šetřením se při výkonu těchto pravomocí prokazují písemným pověřením vydaným příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést. Pověření uvádí předmět a účel šetření.
2. Pracovníkům tohoto orgánu mohou být při plnění jejich úkolů na žádost Komise nebo příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nápomocni pracovníci Komise.
Článek 18
Vyšetřovací pravomoci Komise
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, provádět v podnicích a sdruženích podniků veškerá nezbytná šetření.
K tomuto účelu jsou pracovníci pověření Komisí zmocněni:
a) přezkoumávat účetní knihy a jiné obchodní záznamy,
b) pořizovat kopie nebo výpisy z účetních knih a obchodních záznamů,
c) na místě žádat o ústní vysvětlení,
d) vstupovat do všech objektů, na pozemky a do dopravních prostředků podniků nebo sdružení podniků.
2. Při výkonu těchto pravomocí se pověření pracovníci Komise prokazují písemným pověřením uvádějícím předmět a účel šetření a sankce stanovené v čl. 19 odst. 1 písm. c) pro případ, že by požadované účetní knihy a obchodní záznamy nebyly předloženy úplné. Komise v přiměřené době před šetřením uvědomí příslušný orgán členského státu, na jehož území se má šetření provést, o účelu šetření a o totožnosti pověřených pracovníků.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny se šetření nařízenému rozhodnutí Komise podrobit. Rozhodnutí vymezí předmět a účel šetření, stanoví datum jeho zahájení a uvede sankce podle čl. 19 odst. 1 písm. c) a čl. 20 odst. 1 písm. d) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
4. Komise přijímá rozhodnutí podle odstavce 3 po konzultaci s příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést.
5. Pracovníkům Komise mohou být při plnění jejich úkolů na žádost příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nebo Komise nápomocni pracovníci uvedeného orgánu.
6. Nepodrobí-li se podnik šetření nařízenému na základě tohoto článku, poskytne příslušný členský stát pověřeným pracovníkům Komise nezbytnou podporu k provedení jejich šetření.
Členské státy přijmou po konzultaci s Komisí opatření k tomu nezbytná nejpozději do 1. ledna 1989.
Článek 19
Pokuty
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 100 do 5000 ECU, pokud úmyslně nebo z nedbalosti:
a) uvedou ve sděleních podle čl. 5 odst. 5 nebo v žádosti podle článku 12 nesprávné nebo zavádějící informace, nebo
b) uvedou nesprávné informace v odpovědi na žádost podle čl. 16 odst. 3 nebo odst. 5 nebo je neposkytnou ve lhůtě stanovené rozhodnutím podle čl. 16 odst. 5, nebo
c) během šetření podle článku 17 nebo 18 předloží požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy v neúplné podobě nebo se odmítají podrobit šetření nařízenému rozhodnutím podle čl. 18 odst. 3.
2. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 1000 do 1000 ECU nebo vyšší až do 10 % obratu za předchozí hospodářský rok každého podniku podílejícího se na protiprávním jednání, který úmyslně nebo z nedbalosti:
a) poruší čl. 85 odst. 1 nebo článek 86 Smlouvy nebo nesplní povinnost uloženou podle článku 7 tohoto nařízení nebo
b) poruší jakoukoli povinnost podle článku 5 nebo čl. 13 odst. 1.
Při stanovení výše pokuty se přihlíží k závažnosti a době trvání protiprávního jednání.
3. Použije se čl. 15 odst. 3 a 4.
4. Rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
Pokuty podle odst. 2 písm. a) se neuloží za jednání učiněná po oznámení Komisi a před jejím rozhodnutím o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, pokud spadají do rámce činnosti popsané v oznámení.
Toto ustanovení se však nevztahuje na případy, kdy Komise informuje dotyčné podniky nebo sdružení podniků, že se po předběžném šetření domnívá, že se použije čl. 85 odst. 1 Smlouvy a že použití čl. 85 odst. 3 není opodstatněné.
Článek 20
Penále
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků penále ve výši od 50 do 1000 ECU za každý den ode dne uvedeného v rozhodnutí, aby je přiměla:
a) ukončit porušování čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy, jak bylo nařízeno podle článku 11 tohoto nařízení, nebo splnit povinnost podle článku 7,
b) ukončit jakékoli jednání zakázané podle čl. 13 odst. 3;
c) poskytnout úplné a správné informace vyžadované rozhodnutím podle čl. 16 odst. 5;
d) podřídit se šetření nařízenému rozhodnutím přijatým podle čl. 18 odst. 3.
2. Pokud podnik nebo sdružení podniků splní povinnost, za jejíž porušení bylo uloženo penále, může Komise stanovit konečnou částku penále nižší, než která by vyplynula z původního rozhodnutí.
3. Použije se čl. 15 odst. 3 a 4.
Článek 21
Přezkoumání Soudním dvorem
Soudní dvůr má plnou soudní pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy rozhodovat o žalobách proti rozhodnutím, kterými Komise uložila pokutu nebo penále, a může je zrušit, snížit, nebo zvýšit.
Článek 22
Zúčtovací jednotka
Pro účely článků 19 až 21 se použije ECU používané pro sestavování rozpočtu Společenství podle článků 207 a 209 Smlouvy.
Článek 23
Slyšení stran a třetích osob
1. Před přijetím rozhodnutí podle článku 11, čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce a čl. 12 odst. 4, čl. 13 odst. 3, článku 19 a článku 20 poskytne Komise dotyčným podnikům nebo sdružení podniků příležitost vyjádřit se k výhradám Komise.
2. Jestliže to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nezbytné, mohou vyslechnout rovněž jiné fyzické nebo právnické osoby.
Žádostem těchto osob o slyšení musí být vyhověno, pokud prokáží oprávněný zájem.
3. Zamýšlí-li Komise přijmout rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy, zveřejní shrnutí daných dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě v Úředním věstníku Evropských společenství a vyzve všechny dotčené třetí osoby, aby předložily své připomínky ve lhůtě, kterou stanoví, ne však kratší než jeden měsíc. Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 24
Služební tajemství
1. Informace získané na základě článků 17 a 18 smějí být použity pouze pro účely, pro něž byly vyžádány.
2. Aniž jsou dotčeny články 23 a 25, jsou Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a ostatní zaměstnanci povinni nešířit informace, které byly získány při použití tohoto nařízení a na které se vztahuje služební tajemství.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání zveřejnění obecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace vztahující se k jednotlivým podnikům nebo sdružením podniků.
Článek 25
Zveřejnění rozhodnutí
1. Komise zveřejní rozhodnutí přijatá podle článku 11, čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce, čl. 12 odst. 4 a čl. 13 odst. 3.
2. Zveřejní se jména stran a hlavní obsah rozhodnutí; musí se brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 26
Provádění ustanovení
Komise je oprávněna přijmout prováděcí ustanovení o rozsahu povinnosti sdělení podle čl. 5 odst. 5, formy, obsahu a ostatních podrobnostech stížností podle článku 10, žádostí podle článku 12 a slyšení podle čl. 23 odst. 1 a 2.
Článek 27
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 4057/86
ze dne 22. prosince 1986
o nekalých cenových praktikách v námořní dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh nařízení předložený Komisí,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že mimo jiné na základě údajů informačního systému vytvořeného rozhodnutím Rady 78/774/EHS [3] je důvod věřit, že účast majitelů lodí ze Společenství v mezinárodní liniové dopravě je nepříznivně ovlivňována určitými nekalými praktikami lodních dopravců třetích zemí;
vzhledem k tomu, že struktura odvětví námořní dopravy Společenství je taková, že je vhodné uplatňovat toto nařízení také na státní příslušníky členských států usazené mimo Společenství a na společnosti nákladní liniové dopravy usazené mimo Společenství a kontrolované státními příslušníky členských států, jsou-li jejich plavidla registrována v některém členském státě v souladu s jeho právními předpisy;
vzhledem k tomu, že tyto nekalé praktiky spočívají v soustavném účtování sazeb za přepravu určitých druhů zboží nižších, než jsou nejnižší sazby za přepravu stejného zboží požadované zavedenými a reprezentativními majiteli lodí;
vzhledem k tomu, že tyto cenové praktiky jsou umožněny neobchodními výhodami poskytovanými státem, který není členem Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo mít možnost bránit se proti těmto cenovým praktikám;
vzhledem k tomu, že neexistují mezinárodně uznávaná pravidla definující nekalé cenové praktiky v námořní dopravě;
vzhledem k tomu, že za účelem definování nekalých cenových praktik je nutno přijmout ustanovení pro vhodný způsob výpočtu; že při výpočtu "obvyklé sazby za přepravu" je třeba přihlédnout ke srovnatelné sazbě uplatňované zavedenými a reprezentativními společnostmi, které provozují dopravu v rámci konferencí nebo mimo ně, nebo sazbě jinak stanovené na základě nákladů srovnatelných společností a přiměřené marže;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny činitele určující výši škod;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit postupy pro ty, kdo jednají jménem odvětví námořní dopravy Společenství a kdo se cítí poškozeni nebo ohroženi nekalými cenovými praktikami, aby mohli vznášet stížnosti; že je třeba jasně stanovit, že v případě stažení stížnosti může, ale nemusí být řízení přerušeno;
vzhledem k tomu, že mezi členskými státy a Komisí by měla být zavedena spolupráce jak v oblasti předávání informací o projevech nekalých cenových praktik a z nich plynoucích škod, tak i ve věci následného šetření jejich podstaty na úrovni Společenství; že pro tento účel by měl být konzultován poradní výbor;
vzhledem k tomu, že je vhodné jasně stanovit jednací řád pro průběh šetření, zejména práva a povinnosti orgánů Společenství a zúčastněných stran a podmínky, za nichž mohou tyto strany mít přístup k informacím a požadovat informace o základních skutečnostech a předpokladech, na jejichž podkladě je navrhováno zavedení vyrovnávací dávky;
vzhledem k tomu, že v zájmu zabránění nekalým cenovým praktikám, aniž by došlo k omezení nebo narušení výchozí soutěžní pozice lodních dopravců mimo konference, pokud fungují na poctivém a obchodním základě, je vhodné v případech, kde se nakonec prokáže existence nekalých cenových praktik a vznik škod, umožnit zavedení vyrovnávací dávky ze zvláštních důvodů;
vzhledem k tomu, že pro vybírání vyrovnávacích dávek správným a jednotným způsobem je důležité stanovit společná pravidla pro jejich uplatňování; že kvůli povaze dávek se tato pravidla mohou lišit od pravidel pro vybírání obvyklých dovozních cel;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny otevřené a spravedlivé postupy pro případ, že si okolnosti vyžádají přezkum přijatých opatření nebo obnovení šetření;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny vhodné postupy pro posuzování žádostí o vrácení vyrovnávacích dávek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíl
Toto nařízení stanoví postup, kterým se řídí reakce na nekalé cenové praktiky majitelů lodí z určitých třetích zemí provozujících mezinárodní liniovou nákladní dopravu, které vedou k vážnému narušení dopravy na určité trase do Společenství, z něj nebo v jeho rámci a způsobují nebo hrozí způsobit velké škody majitelům lodí ze Společenství provozujícím dopravu na této trase a zájmům Společenství obecně.
Článek 2
V reakci na nekalé cenové praktiky popsané v článku 1, které způsobují vážné škody, může Společenství zavést vyrovnávací dávku.
Hrozba velkých škod může být podnětem pouze pro zahájení šetření ve smyslu článku 4.
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "majitelem lodí z třetí země" rozumí společnosti nákladní liniové dopravy jiné než uvedené v písmeni d);
b) "nekalými cenovými praktikami" rozumí soustavné účtování na určité trase do Společenství, z něj nebo v jeho rámci sazeb za přepravu určitého nebo veškerého zboží nižších, než jsou obvyklé sazby za přepravu zboží účtované v období nejméně šesti měsíců, jsou-li tyto nižší sazby umožněny neobchodními výhodami poskytovanými danému majiteli lodí státem, který není členem Společenství;
c) "obvyklá sazba za přepravu zboží" stanoví s ohledem na
i) srovnatelnou sazbu skutečně účtovanou v běžné lodní dopravě za stejnou službu na stejné nebo srovnatelné trase zavedenými a reprezentativními společnostmi, které nepožívají výhody uvedené v písmeni b), nebo
ii) sazbu jinak stanovenou na základě nákladů srovnatelných společností, které nepožívají výhody uvedené v písmeni b), a přiměřené marže. Náklady se vypočítají na základě veškerých nákladů na běžný provoz lodní dopravy, fixních i proměnných, a přiměřeného podílu režijních nákladů;
d) "majiteli lodí ze Společenství" rozumí:
- všechny společnosti nákladní liniové dopravy usazené podle Smlouvy v některém členském státě Společenství;
- státní příslušníci členských států usazení mimo Společenství nebo společnosti nákladní liniové dopravy usazené mimo Společenství a kontrolované státními příslušníky členských států, jsou-li jejich plavidla registrována v některém členském státě v souladu s jeho právními předpisy.
Článek 4
Zjišťování škod
1. Postup při zjišťování škod zahrnuje tyto činitele:
a) sazby za přepravu zboží nabízené konkurenty majitelů lodí ze Společenství na dané trase, zejména za účelem ověření, zda jsou podstatně nižší než obvyklé sazby nabízené majiteli lodí ze Společenství, s ohledem na úroveň služeb nabízených všemi zúčastněnými společnostmi;
b) vliv výše uvedeného činitele na majitele lodí ze Společenství naznačený vývojem určitých ekonomických ukazatelů, jako jsou
- obsluhované přístavy,
- využití kapacity,
- rezervace přepravy zboží,
- podíl na trhu,
- sazby za přepravu zboží (tj. snížení sazeb nebo zabránění nárůstu sazeb za přepravu zboží, k němuž by normálně došlo),
- zisky,
- návratnost kapitálu,
- investice,
- zaměstnanost.
2. Pokud hrozí vznik škod, může Komise též posoudit pravděpodobnost, že daná situace přeroste ve skutečné škody.
Z tohoto hlediska lze zohlednit činitele jako
a) nárůst tonáže obsazené na trase, kde se odehrává hospodářská soutěž s majiteli lodí ze Společenství;
b) kapacita již dostupná nebo dostupná v dohledné budoucnosti v zemi konkurenta majitelů lodí ze Společenství, a rozsah, v jakém bude tonáž plynoucí z této kapacity pravděpodobně využita na trase uvedené v písmeni a).
3. Škody způsobené jinými činiteli, které jednotlivě nebo společně mají nepříznivý vliv na majitele lodí ze Společenství, nelze přičítat uvedeným praktikám.
Článek 5
Stížnost
1. Každá fyzická nebo právnická osoba nebo sdružení bez právní subjektivity jednající jménem odvětví námořní dopravy Společenství a pokládající se za poškozené nebo ohrožené nekalými cenovými praktikami může vznést písemnou stížnost.
2. Stížnost musí obsahovat důkazy o nekalých cenových praktikách a škodách, které způsobují.
3. Stížnost lze podat Komisi nebo členskému státu, který ji postoupí Komisi.
Komise zašle členským státům opis každé obdržené stížnosti.
4. Stížnost lze stáhnout, a v tom případě lze její projednávání ukončit, není-li to proti zájmům Společenství.
5. Pokud je po konzultaci zřejmé, že stížnost neobsahuje dostatek důkazů, které by odůvodnily zahájení šetření, je o tom stěžovatel vyrozuměn.
6. Pokud má členský stát dostatek důkazů o nekalých cenových praktikách a o škodách, které způsobují pro majitele lodí ze Společenství, sdělí tyto skutečnosti i bez podání stížnosti neprodleně Komisi.
Článek 6
Konzultace
1. Konzultace ve smyslu tohoto nařízení se konají v rámci poradního výboru, který se skládá ze zástupců všech členských států a kterému předsedá zástupce Komise.
Konzultace se konají neprodleně buď na žádost členského státu, nebo z podnětu Komise.
2. Výbor svolává předseda.
Sdělí bez odkladu členským státům všechny užitečné informace.
3. V případě nutnosti lze konzultaci vést pouze písemně; v tom případě to Komise sdělí členským státům a stanoví lhůtu, v níž mohou vyjádřit své stanovisko nebo si vyžádat ústní konzultaci.
4. Konzultace se týkají zejména
a) existence nekalých cenových praktik a jejich míry,
b) existence a rozsahu škod,
c) příčinné souvislosti mezi nekalými cenovými praktikami a škodami,
d) opatření, která jsou za daných okolností vhodná k předcházení nebo nápravě škod způsobených nekalými cenovými praktikami a způsobu a prostředků provedení těchto opatření.
Článek 7
Zahájení a průběh šetření
1. Pokud je po konzultaci zřejmé, že existuje dostatek důkazů k zahájení šetření, Komise neprodleně
a) oznámí zahájení šetření v Úředním věstníku Evropských společenství; oznámení označuje daného cizího majitele lodí a jeho zemi původu a uvádí, že Komisi musí být sděleny veškeré užitečné informace; stanoví lhůtu, v níž mohou zúčastněné strany vyjádřit písemně svá stanoviska a požádat Komisi o ústní slyšení podle odstavce 5;
b) informuje známé dotčené majitele lodí, zasilatele a agenty a stěžovatele;
c) zahájí ve spolupráci s členskými státy šetření na úrovni Společenství; toto šetření se vztahuje jak k nekalým cenovým praktikám, tak ke škodám, které způsobují, a provádí se v souladu s odstavci 2 až 8; šetření nekalých cenových praktik obvykle zahrnuje období nejméně šesti měsíců předcházejících zahájení šetření.
2. a) Pokud je to třeba, Komise vyhledá veškeré informace, které pokládá za nezbytné, a následně je prověří u majitelů lodí, agentů, přepravců, zasilatelů, konferencí, sdružení a ostatních organizací, pokud s tím tyto podniky nebo organizace vysloví souhlas.
b) Pokud je to třeba, provede Komise po konzultaci šetření ve třetích zemích, pokud s tím dotyčné podniky vysloví souhlas a vláda dané země je informována úřední cestou a nevznese námitky. Komisi jsou nápomocni úředníci členských států, které o to požádají.
3. a) Komise může požádat členské státy
- o poskytnutí informací,
- o provedení všech nezbytných kontrol a inspekcí, zejména mezi přepravci, zasilateli, majiteli lodí ze Společenství a jejich agenty,
- o provedení nezbytných šetření ve třetích zemích, pokud s tím dotyčné podniky vysloví souhlas a vláda dané země je informována úřední cestou a nevznese námitky.
b) Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná ke splnění žádosti Komise.
Předají Komisi požadované informace spolu s výsledky všech provedených kontrol, inspekcí nebo šetření.
c) Pokud je předání informací ve všeobecném zájmu nebo pokud bylo jejich předání vyžádáno členským státem, sdělí je Komise členským státům za předpokladu, že nejsou důvěrné; v opačném případě jim předá shrnutí, jež není důvěrné povahy.
d) Úředníci Komise jsou oprávněni být na žádost Komise nebo členského státu nápomocni úředníkům členských států při plnění jejich povinností.
4. a) Stěžovatel a známí dotčení zasilatelé a majitelé lodí mohou získávat veškeré informace sdělené kteroukoli osobou dotčenou šetřením Komisi, s výjimkou vnitřních dokumentů vypracovaných úřady Společenství nebo členských států, pokud se vztahují k ochraně jejich zájmů, nejsou důvěrné ve smyslu článku 8 a Komise je používá při šetření.
K tomuto účelu podají Komisi písemnou žádost s určením požadovaných informací.
b) Majitelé lodí, kteří podléhají šetření, a stěžovatelé mohou požadovat, aby byli informováni o základních skutečnostech a předpokladech, na jejichž základě je navrhováno doporučit zavedení vyrovnávací dávky.
c) i) Žádosti o informace podle písmene b):
- musí být písemné a zaslány Komisi,
- musí uvádět jednotlivé otázky, jichž se žádost o informace týká.
ii) Informace lze poskytnout podle uvážení Komise buď ústně, nebo písemně.
Nevylučují žádné následné rozhodnutí, které může Rada přijmout. S důvěrnými informacemi se nakládá v souladu s článkem 8.
iii) Informace se obvykle poskytují nejpozději 15 dní před tím, než Komise předloží návrh opatření podle článku 11.
Připomínky podané po vydání informace lze zohlednit pouze, pokud byly obdrženy ve lhůtě stanovené Komisí pro každý jednotlivý případ s ohledem na naléhavost věci, činící však nejméně 10 dní.
5. Komise může vyslechnout zúčastněné strany.
Vyslechne je, pokud strany ve lhůtách uvedených v oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství podaly písemnou žádost o slyšení a prokáží, že jsou zúčastněnou stranou, která bude pravděpodobně dotčena výsledky postupu, a že existují zvláštní důvody pro jejich slyšení.
6. Dále Komise poskytne přímo zúčastněným stranám na jejich žádost příležitost k setkání, aby mohly být předloženy protichůdné názory a jakékoli argumenty k vyvrácení obvinění.
Při poskytnutí této příležitosti Komise zohlední potřebu zachovat důvěrnost a vhodnost pro zúčastněné strany.
Žádná strana není povinna se setkání zúčastnit a její neúčast jí nesmí být k tíži.
7. a) Tento článek Radě nebrání v přijímání předběžných rozhodnutí ani v urychleném uplatnění opatření.
b) Jestliže kterákoli ze zúčastněných stran odmítne povolit přístup k informacím nebo jinak v rozumné době neposkytne nutné informace nebo podstatně šetření ztěžuje, lze příznivé nebo nepříznivé rozhodnutí učinit na základě dostupných údajů.
8. Zahájení řízení o nekalých cenových praktikách není překážkou pro celní odbavení zboží, na které se dané přepravní sazby vztahují.
9. a) Šetření je uzavřeno buď ukončením, nebo přijetím opatření podle článku 11.
Šetření by měla být zpravidla uzavřena do jednoho roku od zahájení.
b) Šetření je uzavřeno buď ukončením bez uložení dávek a bez přijetí závazků, nebo uplynutím lhůty nebo zrušením těchto dávek, případně pozbytím platnosti závazků v souladu s články 14 nebo 15.
Článek 8
Důvěrné informace
1. Informace obdržené na základě tohoto nařízení lze použít pouze pro účely, pro které byly vyžádány.
2. a) Rada, Komise, členské státy ani jejich úředníci nesmějí prozradit žádné informace získané na základě tohoto nařízení, u nichž jejich poskytovatel požádá o důvěrné zacházení, bez výslovného svolení poskytovatele.
b) Každá žádost o důvěrné zacházení uvádí důvod pro důvěrnost informace a je doplněna nedůvěrným souhrnem informace nebo uvedením důvodů, proč nelze takový souhrn pořídit.
3. Informace je zpravidla pokládána za důvěrnou, pokud by její zveřejnění mohlo mít výrazně nepříznivý vliv na jejího poskytovatele nebo její zdroj.
4. Pokud se však zdá, že žádost o důvěrné zacházení není důvodná, a poskytovatel si přesto nepřeje informaci zveřejnit ani celou, ani ve formě shrnutí, nemusí být tato informace vzata v úvahu.
Informace rovněž nemusí být vzaty v úvahu, pokud je žádost o důvěrné zacházení důvodná, ale její poskytovatel odmítá předložit její nedůvěrný souhrn, za předpokladu, že lze takový souhrn pořídit.
5. Tento článek nevylučuje, aby orgány Společenství zveřejnily obecné informace, a zejména důvody rozhodnutí učiněných na základě tohoto nařízení, případně skutečnosti, které orgány Společenství pokládají za nutné k vysvětlení důvodů v soudním řízení.
Toto zveřejnění musí brát ohled na oprávněné zájmy zúčastněných stran, pokud jde o ochranu obchodního tajemství.
Článek 9
Ukončení šetření, nejsou-li nezbytná ochranná opatření
Je-li po konzultaci zřejmé, že ochranná opatření nejsou nezbytná, šetření se ukončí, pokud nejsou v poradním výboru vzneseny námitky podle čl. 6 odst.
1. Ve všech ostatních případech Komise neprodleně předloží Radě zprávu o výsledcích konzultace spolu s návrhem na ukončení šetření.
Šetření je ukončeno, pokud Rada ve lhůtě jednoho měsíce nerozhodne kvalifikovanou většinou jinak.
2. Komise informuje strany, o nichž ví, že se jich to týká, a oznámí ukončení v Úředním věstníku Evropských společenství s uvedením základních závěrů a jejich odůvodnění.
Článek 10
Závazky
1. Pokud jsou v průběhu šetření nabídnuty závazky, které Komise po konzultaci shledá přijatelnými, lze šetření ukončit bez uložení vyrovnávacích dávek.
Kromě výjimečných okolností musí být závazky nabídnuty nejpozději do konce období, během nějž lze podávat připomínky v souladu s čl. 7 odst. 4 písm. c) bodem iii). O ukončení se rozhodne postupem podle čl. 9 odst. 1 a informace se poskytnou a oznámení zveřejní v souladu s čl. 9 odst. 2.
2. Závazky uvedené v odstavci 1 spočívají v tom, že se sazby revidují v rozsahu, o němž je Komise přesvědčena, že vylučuje nekalé cenové praktiky a jejich škodlivé účinky.
3. Komise může navrhovat závazky, ale skutečnost, že nebyly nabídnuty nebo že výzva k jejich nabídnutí není přijata, nemá vliv na průběh šetření.
Nicméně pokračující nekalé cenové praktiky lze chápat jako důkaz, že nebezpečí vzniku škod jimi způsobené je pravděpodobnější.
4. Jsou-li závazky přijaty, šetření vzniklých škod je přesto dokončeno, pokud tak Komise po konzultaci rozhodne nebo pokud o to požádají dotčení majitelé lodí ze Společenství.
V tom případě neshledá-li Komise po konzultaci, že vznikly škody, pozbývají závazky bez dalšího platnosti.
Není-li hrozba škod shledána zejména díky přijetí závazku, může Komise požadovat zachování závazku.
5. Komise může požadovat, aby kterákoli strana, jejíž závazek byl přijat, pravidelně podávala informace o plnění závazků a souhlasila s ověřováním těchto informací.
Nesplnění tohoto požadavku je považováno za porušení závazku.
Článek 11
Vyrovnávací dávky
Pokud šetření prokáže existenci nekalých cenových praktik, které způsobují škody, a to, že zájmy Společenství vyžadují zásah Společenství, navrhne Komise Radě po konzultaci podle článku 6 zavedení vyrovnávacích dávek.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou ve lhůtě dvou měsíců.
Článek 12
Při rozhodování o vyrovnávacích dávkách Rada rovněž náležitě přihlíží k hlediskům vnější obchodní politiky a k zájmům přístavů a hlediskům politiky námořní plavby členských států.
Článek 13
Všeobecná ustanovení o dávkách
1. Vyrovnávací dávky jsou dotčeným cizím majitelům lodí uloženy nařízením.
2. Tato nařízení stanoví zejména výši a druh uvalené dávky, přepravované zboží, jméno a zemi původu dotčeného cizího majitele lodi a důvody, na kterých jsou založena.
3. Výše dávek nepřesáhne rozdíl mezi účtovanou sazbou a obvyklou sazbou podle čl.
3 písm. c). Je nižší, pokud dostačuje k odstranění škod.
4. a) Dávky nelze uložit ani zvýšit se zpětnou účinností a uplatňují se na přepravu zboží, které bude po vstupu těchto dávek v platnost nakládáno nebo vykládáno v přístavu Společenství.
b) Nicméně pokud Rada stanoví, že závazek byl porušen nebo odvolán, lze na návrh Komise uložit dávky na přepravu zboží, které bylo naloženo nebo vyloženo v přístavu Společenství ne více než 90 dní přede dnem zavedení dávek, s výhradou, že v případě porušení nebo odvolání závazku se tento postup se zpětnou účinností nepoužije na přepravu zboží, které bylo naloženo nebo vyloženo v přístavu Společenství před porušením nebo odvoláním závazku.
Tyto dávky lze vypočítat na základě údajů zjištěných před přijetím závazku.
5. Dávky vybírají členské státy způsobem, podle sazby a ostatních kritérií stanovených v okamžiku jejich uložení nezávisle na clech, daních a ostatních poplatcích obvykle vybíraných při dovozu přepravovaného zboží.
6. Povolení k nakládce nebo vykládce zboží v přístavu Společenství lze podmínit složením jistoty ve výši uložených dávek.
Článek 14
Přezkum
1. Nařízení o uložení vyrovnávacích dávek a rozhodnutí o přijetí závazků podléhají v případě potřeby celkovému nebo částečnému přezkumu.
Přezkum lze provést na žádost členského státu nebo z podnětu Komise.
Přezkum se provede také na žádost zúčastněné strany po předložení dokladů o změně okolností, která odůvodňuje přezkum, za předpokladu, že uplynul nejméně jeden rok od ukončení šetření.
Tyto žádosti se podávají Komisi, která informuje členské státy.
Pokud je po konzultaci zřejmé, že přezkum je nezbytný, a pokud to vyžadují okolnosti, je šetření obnoveno v souladu s článkem 7. Obnovení šetření případu nemá vliv na platná opatření.
3. Pokud to vyplývá z přezkumu prováděného s obnovením šetření nebo bez něj, jsou opatření změněna, zrušena či zrušena se zpětnou účinností, a to orgánem Společenství příslušným k jejich přijetí.
Článek 15
1. S výhradou odstavce 2 pozbývají vyrovnávací dávky a opatření platnosti po pěti letech ode dne jejich zavedení, poslední změny nebo potvrzení.
2. Komise zpravidla po konzultaci v průběhu šesti měsíců před uplynutím pětiletého období zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení o blížícím se uplynutí platnosti daného opatření a informuje známé dotčené majitele lodí ze Společenství. V oznámení vymezí období, během něhož mohou zúčastněné strany oznámit písemně svá stanoviska a požádat Komisi o slyšení v souladu s čl. 7 odst. 5.
Pokud zúčastněná strana prokáže, že uplynutí platnosti opatření by způsobilo škody nebo hrozbu škod, Komise opatření přezkoumá.
Opatření zůstává v platnosti až do ukončení přezkumu.
Pokud vyrovnávací dávky a závazky pozbudou platnosti podle tohoto článku, Komise to zveřejní formou oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 16
Vrácení vyrovnávacích dávek
1. Pokud dotyčný majitel lodi prokáže, že výše vybrané dávky přesahuje rozdíl mezi účtovanou sazbou za přepravu zboží a obvyklou sazbou podle čl. 1 písm. c), je přesahující částka vrácena.
2. Žádost o vrácení podle odstavce 1 může cizí majitel lodi podat Komisi.
Žádost se podává prostřednictvím členského státu, na jehož území bylo přepravované zboží naloženo nebo vyloženo, do tří měsíců ode dne, kdy příslušné orgány řádně stanoví výši uložené vyrovnávací dávky.
Členský stát postoupí žádost Komisi co nejdříve s vlastním stanoviskem nebo bez něj.
Komise neprodleně informuje ostatní členské státy a sdělí své stanovisko.
Pokud členské státy souhlasí se stanoviskem Komise nebo proti němu nevznesou námitky do jednoho měsíce ode dne, kdy sdělení obdrží, může Komise rozhodnout v souladu s uvedeným stanoviskem.
Ve všech ostatních případech Komise po konzultaci rozhodne, zda a v jakém rozsahu žádosti vyhoví.
Článek 17
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení nevylučuje použití jakýchkoli zvláštních pravidel stanovených v dohodách uzavřených mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 4058/86 ze dne 22. prosince 1986 o koordinovaném postupu k zajištění volného přístupu k nákladu v zaoceánské dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že vzrůstající počet států, které se buď jednostranně prostřednictvím právních nebo správních předpisů, nebo dvoustrannými dohodami s ostatními zeměmi rozhodly chránit svá obchodní loďstva;
vzhledem k tomu, že některé země porušily přijetím určitých opatření nebo uložením určitých postupů uplatňování zásady korektní a volné hospodářské soutěže v námořní dopravě s jedním nebo více členskými státy Společenství;
vzhledem k tomu, že v liniové dopravě poskytuje Úmluva OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, která vstoupila v platnost dnem 6. října 1983, určitá práva společnostem liniové dopravy, které jsou členy konference provozující pool;
vzhledem k tomu, že třetí země, které jsou smluvními stranami nebo signatáři této úmluvy, v rostoucí míře vykládají její ustanovení tak, aby v praxi rozšířily práva poskytovaná na základě úmluvy vlastním společnostem jak v liniové, tak v trampové dopravě, v neprospěch společností Společenství nebo společností jiných zemí OECD, bez ohledu na to, zda jsou členy konferencí;
vzhledem k tomu, že v přepravě volně loženého nákladu existují vzrůstající tendence ze strany třetích států omezit přístup k nákladu volně loženého zboží, což představuje vážnou hrozbu volné hospodářské soutěži, která v přepravě volně loženého nákladu široce převažuje; že členské státy potvrzují svůj závazek ve prospěch volné hospodářské soutěže, která je základním rysem obchodu s pevným a tekutým volně loženým nákladem, a jsou přesvědčeny, že zavedení sdílení nákladu v tomto obchodu vážně ovlivní podstatným nárůstem nákladů na přepravu obchodní zájmy všech zemí;
vzhledem k tomu, že omezení přístupu k volně loženému nákladu, jakož i podstatný nárůst nákladů na přepravu, by mělo nepříznivý vliv na obchodní loďstva členských států a tím vážně ovlivnilo obchodní zájmy Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo mít možnost koordinovat postup členských států, pokud postavení obchodních loďstev členských států v hospodářské soutěži nebo obchodní zájmy členských států jsou nepříznivě ovlivněny vyhrazením nákladu lodním společnostem třetích zemí nebo pokud to vyžaduje mezinárodní dohoda;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 77/587/EHS [3] předpokládá mimo jiné konzultace o různých aspektech rozvoje ve vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti námořní dopravy;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 83/573/EHS [4] předpokládá mimo jiné dohodu členských států o všech protiopatřeních, která mohou přijmout ve vztahu ke třetím zemím, a možnost rozhodnutí o společném uplatnění vhodných protiopatření členskými státy, která jsou součástí jejich právních předpisů;
vzhledem k tomu, že na žádost členských států nebo na základě mezinárodní dohody je nutné vypracovat a zdokonalit mechanismus stanovený v uvedených rozhodnutích s ohledem na koordinovaný postup členských států,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup podle tohoto nařízení se použije, pokud opatření třetí země nebo jejích zástupců omezí nebo hrozí omezit volný přístup společností liniové dopravy členských států nebo plavidel registrovaných ve členském státě v souladu s jeho právními předpisy k přepravě
- liniových nákladů v obchodu podle kodexu, kromě případů, kdy je takový postup v souladu s Úmluvou OSN o Kodexu jednání liniových konferencí,
- liniových nákladů v obchodu mimo kodex,
- volně loženého nákladu a ostatních nákladů v trampové dopravě,
- cestujících,
- osob nebo zboží na nebo z mořských zařízení.
Tento postup se použije, aniž jsou dotčeny závazky Společenství a jeho členských států podle mezinárodního práva.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "domovskou společností liniové dopravy (home-trader)" společnost liniové dopravy třetí země provozující dopravu mezi vlastní zemí a jedním nebo více členskými státy,
- "zprostředkující společností liniové dopravy (cross-trader)" společnost liniové dopravy třetí země provozující dopravu mezi jinou třetí zemí a jedním nebo více členskými státy.
Článek 3
Koordinovaný postup může být proveden na žádost členského státu.
Žádost se podává Komisi; Komise do čtyř týdnů předloží Radě vhodná doporučení nebo návrhy.
Rada postupem hlasování podle čl. 84 odst. 2 Smlouvy rozhodne o koordinovaném postupu podle článku 4.
Při rozhodování o koordinovaném postupu vezme Rada v úvahu též hlediska politiky zahraničního obchodu a zájmy přístavů a hlediska politiky liniové dopravy zúčastněných členských států.
Článek 4
1. Koordinovaný postup může spočívat
a) v diplomatických krocích vůči dotčeným třetím zemím, zejména pokud jejich postup ohrožuje přístup k nákladu;
b) v protiopatřeních vůči společnosti nebo společnostem liniové dopravy daných třetích zemí nebo vůči společnosti nebo společnostem liniové dopravy jiných zemí, které těží z postupu daných zemí, ať se jedná o domovskou nebo zprostředkující společnost liniové dopravy.
Protiopatření mohou spočívat samostatně nebo ve vzájemné kombinaci
i) v uložení povinnosti získat povolení nakládat, přepravovat nebo odesílat zboží; povolení může být vázáno na podmínky nebo povinnosti;
ii) v uložení kvóty;
iii) v uložení daní nebo dávek.
2. Přijetí protiopatření předcházejí diplomatické kroky.
Tato protiopatření se nedotýkají závazků Evropského společenství a jeho členských států podle mezinárodního práva, berou v úvahu všechny příslušné zájmy a nevedou přímo ani nepřímo k odklonu obchodu ve Společenství.
Článek 5
1. Při rozhodování o jednom nebo více protiopatřeních podle čl.
4 odst. 1 písm. b) Rada podle potřeby upřesní
a) vývoj, který vedl k přijetí protiopatření;
b) obchody nebo přístavy, na něž se protiopatření vztahuje;
c) vlajku nebo společnost liniové dopravy třetí země, jejíž opatření k vyhrazení nákladů omezují volný přístup k nákladu v dané spádové oblasti;
d) maximální objem (procenta, hmotnost v tunách, kontejnery) nebo hodnota nákladu, který může být naložen nebo vyložen v přístavech členských států;
e) maximální počet odjezdů a příjezdů v přístavech členských států;
f) objem nebo procentní podíl a základ uložených daní a poplatků a způsob jejich výběru;
g) doba trvání protiopatření.
2. Pokud protiopatření podle odstavce 1 neupravují vnitrostátní právní předpisy členského státu, mohou být na základě tohoto nařízení přijata daným členským státem v souladu s rozhodnutím Rady podle čl. 3 odst. 3.
Článek 6
1. Pokud Rada nepřijme návrh koordinovaného postupu ve lhůtě dvou měsíců, mohou členské státy uplatnit vnitrostátní opatření jednostranně nebo ve skupině, pokud to situace vyžaduje.
2. Členské státy však mohou v naléhavých případech jednostranně nebo ve skupině přijmout nezbytná vnitrostátní dočasná opatření i během dvouměsíční lhůty podle odstavce 1.
3. Vnitrostátní opatření přijatá na základě tohoto článku jsou bezprostředně oznámena Komisi a ostatním členským státům.
Článek 7
Během doby působnosti protiopatření se členské státy a Komise vzájemně konzultují v souladu s konzultačním postupem stanoveným v rozhodnutí 77/587/EHS každé tři měsíce nebo v případě potřeby dříve za účelem jednání o dopadu platných protiopatření.
Článek 8
Postup podle tohoto nařízení lze použít, pokud postup členského státu nebo jeho agentů omezuje nebo hrozí omezit přístup společností liniové dopravy jiné země OECD, pokud bylo na základě zásady vzájemnosti mezi touto zemí a Společenstvím dohodnuto uchýlit se ke koordinovanému odporu v případě omezení přístupu k nákladu.
Tato země může požádat o koordinovaný postup a připojit se k němu v souladu s tímto nařízením.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 26. ledna 1987, kterým se jménem Společenství přijímá Evropská dohoda o výměně léčebných látek lidského původu
(87/67/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 28 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl.
5 odst. 1 Evropské dohody o výměně léčebných látek lidského původu stanoví, že smluvní strany učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby osvobodily od všech dovozních cel léčebné látky lidského původu, které jim poskytnou třetí strany;
vzhledem k tomu, že stanovení všech odchylek od všeobecných nebo smluvních sazeb společného celního sazebníku je výhradní pravomocí Společenství;
vzhledem k tomu, že vstup v platnost dodatečného protokolu k dohodě, který umožňuje Evropskému hospodářskému společenství stát se smluvní stranou této dohody, umožňuje Společenství uplatnit tuto svou pravomoc; že odchylky stanovené v dohodě jsou již stanoveny v předpisech Společenství upravujících osvobození od cla;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba, aby se Společenství stalo smluvní stranou této dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Evropská dohoda o výměně léčebných látek lidského původu se přijímá jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění této dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
ze dne 26. ledna 1987, kterým se jménem Společenství přijímá Evropská dohoda o výměně činidel k určování krevních skupin
(87/68/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 28 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst.
1 Evropské dohody o výměně činidel k určování krevních skupin stanoví, že smluvní strany přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby byla veškerá činidla k určování krevních skupin, která jim poskytnou ostatní strany, osvobozena od dovozních cel;
vzhledem k tomu, že jakákoliv odchylka od všeobecných nebo smluvních sazeb společného celních sazebníku spadá do výhradní pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že vstup dodatkového protokolu k dohodě, na základě kterého se Evropské hospodářské společenství může stát smluvní stranou této dohody, v platnost mu umožňuje tuto pravomoc vykonávat; že odchylky stanovené v dohodě jsou již poskytnuty prostřednictvím právních předpisů Společenství týkajících se osvobození od cla;
vzhledem k tomu, že Společenství by se proto mělo stát smluvní stranou dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Evropská dohoda o výměně činidel k určování krevních skupin se přijímá jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. prosince 1986
o normalizaci v oblasti informačních technologií a telekomunikací
(87/95/EEC)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že normy použitelné v oblasti informačních technologií a činnosti nezbytné pro jejich přípravu musí brát v úvahu zejména:
- složitost technických specifikací a přesnost, která je nezbytná k zajištění výměny informací a dat a kompatibilního fungování systémů,
- potřebu zajistit rychlé vydávání norem, aby přílišná prodlení nevedla k tomu, že znění normy bude záhy zastaralé a překonané rychlostí technologického vývoje,
- nutnost podporovat uplatňování mezinárodních norem pro výměnu informací a dat na takovém základě, který zajistí jejich důvěryhodnost z hlediska praktického používání,
- ekonomický význam role, kterou sehrává normalizace tím, že přispívá k vytváření trhu Společenství v této oblasti;
vzhledem k tomu, že směrnice 83/189/EHS [3] umožňuje, aby Komise, členské státy a normalizační instituce byly informovány o záměrech normalizačních institucí vypracovat nebo změnit některou z norem, a že podle uvedené směrnice může Komise udílet pověření, na jejichž základě budou normalizační práce v oblasti společného zájmu probíhat ve vzájemném souladu a v brzkém období;
vzhledem k tomu, že tato směrnice neobsahuje všechna ustanovení nezbytná pro provádění normalizační politiky Společenství v oblasti informačních technologií a telekomunikací;
vzhledem k tomu, že se technické aspekty různých oblastí normalizace, zejména v případě informačních technologií a telekomunikací, překrývají v takové rostoucí míře, která je důvodem pro úzkou spolupráci mezi normalizačními institucemi, které by měly spojit své síly při řešení těchto otázek společného zájmu;
vzhledem k tomu, že Komise nedávno uzavřela dohody v rámci memoranda o porozumění podepsaného s Evropskou správou pošt a telekomunikací (CEPT) a v rámci obecných směrnic schválených se společnou normalizační organizací Evropským výborem pro normalizaci/Evropským výborem pro normalizaci v elektrotechnice (CEN/CENELEC);
vzhledem k tomu, že směrnice 86/361/EHS [4] stanoví programy prací na společných technických specifikacích odpovídajících evropským telekomunikačním normám (Normes Européennes de Télécommunication (NETs)), které má v této oblasti vykonávat Evropská konference správ pošt a telekomunikací, popřípadě též po konzultaci s Evropským výborem pro normalizaci a Evropským výborem pro normalizaci v elektrotechnice;
vzhledem k tomu, že veřejné zakázky jsou vhodnou oblastí k podpoře širšího přejímání norem pro propojení otevřených systémů (Open Systems Interconnection) pro výměnu informací a dat prostřednictvím odkazů na tyto normy v podmínkách jejich zadávání;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zřídit výbor pověřený úkolem napomáhat Komisi při uskutečňování a řízení cílů a činností stanovených v tomto rozhodnutí,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
1. "technickou specifikací" rozumí specifikace obsažená v dokumentu, který stanoví požadované vlastnosti výrobku, jako jsou úrovně jakosti nebo funkční způsobilosti, bezpečnost nebo rozměry, včetně požadavků vztahujících se na výrobek, pokud jde o terminologii, symboly, zkoušení a zkušební metody, balení, značení nebo označování;
2. "společnou technickou specifikací" rozumí technická specifikace vytvořená tak, aby bylo zajištěno její jednotné používání ve všech členských státech Společenství;
3. "normou" rozumí technická specifikace schválená uznaným normalizačním orgánem k opakovanému nebo trvalému použití, jejíž dodržování není povinné;
4. "mezinárodní normou" rozumí norma přijatá uznanou mezinárodním normalizační organizací;
5. "návrhem mezinárodní normy" (DIS) rozumí návrh normy přijatý uznaným mezinárodní normalizační organizací;
6. "mezinárodní technickou specifikací v oblasti telekomunikací" rozumí technická specifikace všech nebo některých vlastností výrobku doporučená např. Mezinárodním poradním výborem pro telegrafii a telefonii (CCITT – Comité international télégraphique et téléphonique) nebo CEPT;
7. "evropskou normou" rozumí norma schválená na základě statutu normalizačních organizací, s nimiž Společenství uzavřelo dohody;
8. "předběžnou evropskou normou" rozumí norma přijatá s označením "ENV" v souladu se statutárními pravidly normalizačních organizací, s nimiž Společenství uzavřelo dohody;
9. "funkční normou" rozumí norma vypracovaná tak, aby plnila komplexní funkci nezbytnou k zajištění interoperability systémů, a obecně vytvořená spojením několika stávajících referenčních norem a přijatá v souladu se statutárními pravidly normalizačních organizací;
10. "funkční specifikací" rozumí specifikace, která v oblasti telekomunikací stanoví použití jedné nebo více norem pro propojení otevřených systémů jako podporu výslovného požadavku na komunikaci mezi systémy informačních technologií (normy doporučené organizacemi jako je Mezinárodní poradní výbor pro telegrafii a telefonii (CCITT) nebo CEPT);
11. "technickým předpisem" rozumějí technické specifikace, včetně příslušných správních předpisů, jejichž dodržování je při uvádění na trh nebo při používání v členském státě nebo na jeho větší části povinné de jure nebo de facto, s výjimkou předpisů stanovených místními orgány;
12. "osvědčováním shody" rozumí činnost, kterou se prostřednictvím certifikátu nebo značky shody osvědčuje shoda výrobku nebo služby s danými normami nebo jinými technickými specifikacemi,
13. "informačními technologiemi" rozumějí systémy, zařízení, komponenty a software potřebné k zajištění vyhledávání, zpracování a uchovávání informací ve všech oblastech lidské činnosti (domov, kancelář, továrna atd.), jejichž používání obecně vyžaduje využití elektroniky nebo podobných technologií;
14. "veřejnými zakázkami" rozumějí zakázky:
- definované v článku 1 směrnice 77/62/EHS [5],
- uzavřené na dodávku zařízení souvisejících s informačními technologiemi a s telekomunikacemi, bez ohledu na odvětví činnosti zadavatele;
15. "telekomunikačními orgány" rozumějí orgány nebo soukromé podniky uznané ve Společenství, které poskytují veřejné telekomunikační služby.
Článek 2
S cílem podpořit normalizaci v Evropě a vytváření a používání norem v oblasti informačních technologií a funkčních specifikací v oblasti telekomunikací musí být s výhradou čl. 3 odst. 2 a článku 4 na úrovni Společenství provedena tato opatření:
a) pravidelně, nejméně jednou za rok, se stanoví na základě mezinárodních norem, návrhů mezinárodních norem nebo rovnocenných dokumentů prioritní požadavky na normalizaci s cílem připravit pracovní programy a zadat vypracování těch evropských norem a funkčních specifikací, které jsou považovány za nezbytné k zajištění výměny informací a dat a interoperability systémů;
b) na základě mezinárodních normalizačních činností:
- evropské normalizační instituce a specializované technické organizace v oblasti informačních technologií a telekomunikací budou vyzvány, aby vypracovaly evropské normy, předběžné evropské normy nebo telekomunikační funkční specifikace, které mohou mít v případě potřeby oporu v návrzích funkčních norem, k zajištění přesnosti požadované uživateli pro výměnu informací a dat a interoperability systémů.
Tyto organizace budou při své práci vycházet z mezinárodních norem, návrhů mezinárodních norem nebo mezinárodních technických specifikací v oblasti telekomunikací.
Jestliže mezinárodní norma, návrh mezinárodní normy nebo mezinárodní technické specifikace v oblasti telekomunikací obsahují jednoznačná ustanovení umožňující jejich jednotné používání, budou tato ustanovení převzata do evropských norem, předběžných evropských norem nebo telekomunikačních funkčních specifikací beze změny.
Pouze v případě, kdy taková jednoznačná ustanovení v mezinárodních normách, návrzích mezinárodních norem nebo mezinárodních technických specifikacích v oblasti telekomunikací neexistují, budou evropská norma, návrh evropské normy nebo telekomunikační funkční specifikace zpracovány tak, aby vyjasnily nebo v případě potřeby doplnily mezinárodní normu, návrh mezinárodní normy nebo mezinárodní technickou specifikaci v oblasti telekomunikací, aniž by se od nich odchýlily,
- tytéž organizace je třeba vyzvat k vypracování technických specifikací, které mohou tvořit základ evropských norem nebo předběžných evropských norem v případě, že neexistují dohodnuté mezinárodní normy pro výměnu informací a dat a interoperabilitu systémů, nebo mohou být příspěvkem k vytvoření takových mezinárodních norem;
c) opatření usnadňující uplatňování norem a funkčních specifikací, zejména prostřednictvím koordinace činností členských států při:
- ověřování shody výrobků a služeb s normami a funkčními specifikacemi na základě stanovených zkušebních požadavků,
- osvědčování shody s normami a funkčními specifikacemi v souladu s řádně harmonizovanými postupy;
d) podpora uplatňování norem a funkčních specifikací týkajících se informačních technologií a telekomunikací v rámci zakázek veřejného sektoru a v rámci technických předpisů.
Článek 3
1. Zvláštní cíle navrhovaných opatření jsou popsány v příloze tohoto rozhodnutí.
2. Toto rozhodnutí se vztahuje na:
- normy v oblasti informačních technologií uvedené v článku 5,
- funkční specifikace pro služby zvláště nabízené prostřednictvím veřejných telekomunikačních sítích pro výměnu informací a dat mezi systémy informačních technologií.
3. Toto rozhodnutí se nevztahuje na:
- společné technické specifikace pro koncová zařízení připojená k veřejné telekomunikační síti, na která se vztahuje směrnice 86/361/EHS,
- specifikace pro zařízení, která tvoří libovolnou část vlastních telekomunikačních sítí.
Článek 4
Při stanovování požadavků ve vztahu k normalizaci a při vytváření pracovního programu pro normalizaci a pro vypracovávání funkčních specifikací se Komise vychází zejména z informací, které jí byly sděleny na základě směrnice 83/189/EHS.
Komise po konzultaci s výborem podle článku 7 pověří technickými pracemi příslušné evropské normalizační organizace nebo specializované technické organizace (CEN, CENELEC a CEPT) a v případě potřeby je požádá o vypracování odpovídajících evropských norem nebo funkčních specifikací.
Pověření udělená těmto organizacím musí být předložena k odsouhlasení výboru podle článku 5 směrnice 83/189/EHS v souladu s postupy podle uvedené směrnice.
Nesmí být uděleno žádné pověření, které by se překrývalo s některou částí pracovních programů zahájených nebo vytvořených podle směrnice 86/361/EHS.
Článek 5
1. S ohledem na rozdíly mezi stávajícími vnitrostátními postupy přijmou jednotlivé členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že odkazy na:
- evropské normy a předběžné evropské normy podle čl. 2 písm. b),
- mezinárodní normy, pokud byly přijaty v zemi zadavatele,
budou uvedeny ve veřejných zakázkách týkajících se informačních technologií, aby tak byly tyto normy používány jako základ pro výměnu informací a dat a pro interoperabilitu systémů.
2. K zajištění interoperability "konec-konec" přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že jejich telekomunikační správní orgány budou používat funkční specifikace jako prostředky přístupu k jejich veřejným telekomunikačním sítím pro ty služby specializované na výměnu informací a dat mezi systémy informačních technologií, které používají normy uvedené v odstavci 1.
3. Při uplatňování tohoto článku je nutno přihlížet k níže uvedeným zvláštním okolnostem, které mohou být důvodem k použití norem a specifikací jiných, než které jsou stanoveny v tomto rozhodnutí:
- potřeba provozní návaznosti stávajících systémů, avšak pouze jako součást přesně vymezených a jasně formulovaných strategií pro pozdější přechod na mezinárodní nebo evropské normy nebo funkční specifikace,
- skutečně inovační povaha některých projektů,
- jestliže je příslušná norma nebo funkční specifikace technicky nedostatečná pro daný účel z toho důvodu, že neposkytuje vhodné prostředky k zajištění výměny informací a dat nebo interoperability systémů, nebo že neexistují prostředky (včetně zkoušek) k uspokojivému posouzení shody výrobku s danou normou nebo funkční specifikací, nebo že předběžná evropská norma postrádá stálost nezbytnou pro její použití.
Ostatním členským státům by mělo být umožněno prokázat výboru uvedenému v článku 7, že zařízení, které je ve shodě s normou, bylo za běžných obchodních podmínek použito uspokojivým způsobem a že využití práva nerespektovat normy nebylo odůvodněné,
- jestliže se po důkladném prozkoumání trhu zjistí, že ze závažných důvodů souvisejících s efektivností nákladů by bylo použití dotyčné normy nebo funkční specifikace nevhodné.
Ostatním členským státům by mělo být umožněno prokázat výboru uvedenému v článku 7, že zařízení, které je ve shodě s normou, bylo za běžných obchodních podmínek použito uspokojivým způsobem a že využití práva nerespektovat normy nebylo odůvodněné.
4. Členské státy mohou kromě toho na témže základě jako v odstavci 1 požadovat, aby byly uvedeny odkazy na návrhy mezinárodních norem.
5. Zadavatelé, kteří se odvolávají na odstavec 3, uvedou důvody, které je k tomu vedly, pokud možno již v prvních dokumentech k nabídkovému řízení vydaných v souvislosti se zakázkou a ve všech případech zaznamenají tyto důvody ve své interní dokumentaci a poskytnou tyto informace na požádání účastníkům nabídkového řízení a výboru uvedenému v článku 7 při zachování obchodního tajemství.
Předkladatelé stížností na použití odchylek podle odstavce 3 musí mít možnost obrátit se přímo na Komisi.
6. Komise zajistí, aby byla ustanovení tohoto článku uplatňována na všechny projekty a programy Společenství včetně veřejných zakázek financovaných z rozpočtu Společenství.
7. Zadavatelé mohou, pokud to považují za nezbytné, použít v případě smluv v hodnotě méně než 100000 ECU jiné specifikace za předpokladu, že tyto nákupy nezabrání použití norem uvedených v odstavcích 1 a 2 v každé smlouvě v hodnotě překračující v tomto odstavci výše uvedenou částku.
Nezbytnost této odchylky nebo výše prahové hodnoty stanovená v tomto odstavci bude přezkoumána do tří let od data použitelnosti tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Při navrhování nebo změnách technických předpisů v oblastech, na které se vztahuje toto rozhodnutí, učiní členské státy odkaz na normy uvedené v článku 5, kdykoli budou tyto dokumenty přiměřeně odpovídat požadovaným technickým specifikacím daného předpisu.
Článek 7
1. Poradní výbor s názvem "Skupina vyšších úředníků pro normalizaci v oblasti informačních technologií" je nápomocen Komisi při uskutečňování cílů a řízení činností stanovených v tomto rozhodnutí.
Výbor se skládá ze zástupců členských států, kteří si mohou přizvat experty nebo poradce; výboru předsedá zástupce Komise.
Pro otázky týkající se telekomunikací je příslušným výborem "Skupina vyšších úředníků pro telekomunikace" podle článku 5 směrnice 86/361/EHS.
2. Komise konzultuje výbor o stanovení priorit Společenství, provádění opatření uvedených v příloze, záležitostech týkající se ověřování shody s normami, sledování provedení článku 5 a o jiných záležitostech týkající se normalizace v oblasti informačních technologií a telekomunikací nebo v jiných oblastech, se kterými se překrývají.
Rovněž konzultuje výbor o zprávě podle článku 8.
3. Komise koordinuje činnost těchto výborů s výborem podle článku 5 směrnice 83/189/EHS, zejména v případech, kdy se mohou překrývat žádosti směřující k evropským normalizačním organizacím na základě tohoto rozhodnutí nebo uvedené směrnice.
4. Veškeré otázky týkající se provádění tohoto rozhodnutí mohou být předkládány výboru na žádost předsedy nebo členského státu.
5. Výbor se schází nejméně dvakrát ročně.
6. Výbor přijme svůj jednací řád.
7. Sekretariát Výboru zajistí Komise.
Článek 8
Každé dva roky předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě průběžnou zprávu o normalizační činnosti v oblasti informačních technologií.
Ve zprávě musí být uvedena prováděcí opatření přijatá ve Společenství, dosažené výsledky, využití těchto výsledků při sjednávání smluv o veřejných zakázkách a při tvorbě vnitrostátních technických předpisů, a zejména jejich praktický význam pro osvědčování.
Článek 9
Tímto rozhodnutím není dotčeno uplatňování směrnice 83/189/EHS a směrnice 86/361/EHS.
Článek 10
Toto rozhodnutí se použije jeden rok ode dne zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. ledna 1987
o seznamu zařízení v Brazílii schválených pro dovoz masných výrobků do Společenství
(87/119/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/469/EHS [2], a zejména na čl. 17 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle čl.
17 odst. 1 směrnice 77/99/EHS musejí být stanoveny seznamy zařízení ve třetích zemích schválených pro vývoz masných výrobků do Společenství; že tato zařízení musejí vyhovovat podmínkám stanoveným v příloze uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že Brazílie zaslala seznam zařízení schválených k vývozu masných výrobků do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontroly na místě provedené Společenstvím prokázaly, že hygienická úroveň některých z těchto zařízení je dostatečná; že mohou být proto zapsány do původního seznamu zařízení, z nichž může být povolen dovoz masných výrobků, stanoveného podle čl. 17 odst. 1 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že případy ostatních zařízení navržených Brazílií musí být přezkoumány na základě dalších údajů o jejich hygienické úrovni a jejich možnostech rychle se přizpůsobit požadavkům Společenství;
vzhledem k tomu, že do té doby a aby se zabránilo náhlému přerušení stávajících obchodních toků, lze těmto zařízením dočasně povolit, aby i nadále vyvážela masné výrobky do těch členských států, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že je tudíž nezbytné toto rozhodnutí přezkoumat a v případě potřeby je vzhledem k opatřením přijatým za tím účelem a vzhledem k provedeným zlepšením pozměnit;
vzhledem k tomu, že se toto rozhodnutí zakládá na stávajících pravidlech Společenství pro dovoz ze třetích zemí; že je tudíž nutné toto rozhodnutí přezkoumat, jakmile dojde ke změně výše uvedených pravidel;
17 odst. 1 směrnice 77/99/EHS ustanovení jinak používaná členskými státy pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí nesmějí být příznivější než ustanovení pro obchod uvnitř Společenství; že v tomto ohledu se na dovoz masných výrobků ze zařízení uvedených v seznamu přílohy tohoto rozhodnutí nadále vztahují jiné veterinární předpisy, zejména pokud jde o choroby zvířat, a všeobecná ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy smějí povolovat dovoz masných výrobků z Brazílie pouze ze zařízení uvedených v příloze.
2. Pokud však do 16. srpna 1987 nebude přijato opačné rozhodnutí, mohou členské státy do 15. srpna 1987 i nadále povolovat dovoz masných výrobků ze zařízení, která sice nejsou uvedena v příloze, ale byla ke dni 8. května 1986 úředně uznána a navržena brazilskými orgány.
Komise zašle členským státům seznam těchto zařízení.
3. Na dovážené zboží ze zařízení uvedených v odstavci 1 se nadále vztahují veterinární předpisy stanovené jinde, zejména pokud jde o hygienické předpisy.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 15. ledna 1987.
Článek 3
Toto rozhodnutí se přezkoumá a případně pozmění do 16. srpna 1987.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. ledna 1987
o seznamu zařízení v Chile schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(87/124/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/469/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízení ve třetích zemích mohou získat povolení k vývozu čerstvého masa do Společenství pouze tehdy, pokud splňují obecné a zvláštní podmínky stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že na základě první kontroly nebyla žádná zařízení v Chile uznána za vyhovující;
vzhledem k tomu, že další kontrola provedená podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS ze dne 11. září 1986 o provádění kontrol na místě v rámci dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [3] ukázala, že se úroveň hygieny v jednom zařízení zvýšila a lze ji považovat za vyhovující;
vzhledem k tomu, že toto zařízení může být za těchto okolností zahrnuto do seznamu zařízení, jimž je povolen vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedeného v příloze nadále podléhá opatřením stanoveným jinde, jakož i všeobecným ustanovením Smlouvy; že se zejména na dovoz ze třetích zemí a odesílání do jiných členských zemí některých kategorií masa, například masa obsahujícího rezidua některých látek, vztahují harmonizovaná pravidla Společenství, která ještě v plném rozsahu nebyla provedena;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení
Rozhodnutí komise
ze dne 13. února 1987,
kterým se mění rozhodnutí 80/686/EHS, kterým se zřizuje Poradní výbor pro kontrolu a snižování znečištění způsobeného vypouštěním uhlovodíků do moře
(87/144/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 80/686/EHS [1] zřídila Komise Poradní výbor pro kontrolu a snižování znečištění způsobovaného vypouštěním uhlovodíků do moře; že rozhodnutím 85/208/EHS [2] rozšířila Komise činnost výboru tak, aby se vztahovala i na jiné škodlivé látky;
vzhledem k tomu, že činnost Společenství týkající se kontroly a omezování znečištění způsobovaného úniky ropy do moře zaznamenala podstatný pokrok;
vzhledem k tomu, že ve svém usnesení ze dne 16. září 1983 [3] požaduje Evropský parlament, aby vztahy k členům výboru a skupinám odborníků měly přesně vymezená pravidla;
vzhledem k tomu, že z důvodů uvedených výše by mělo být rozhodnutí 80/686/EHS změněno,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rozhodnutí 80/686/EHS se mění takto:
1. V ustanovení čl. 3 odst. 1 se znění "tři zástupci každého členského státu" nahrazuje textem "dva zástupci každého členského státu".
2. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Kde je to nezbytné, může Komise vyzvat k účasti na schůzi individuálně jednoho nebo dva členy, kteří jsou v dotčené oblasti zvláště vysoce kvalifikovaní."
3. Článek 10 se zrušuje.
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. listopadu 1986
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými o preferencích zemí Středomoří, citrusových plodech a těstovinách [1]
(87/149/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je vhodné najít řešení obchodního sporu mezi Společenstvím a Spojenými státy americkými týkajícího se citrusových plodů a těstovin,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými o preferencích zemí Středomoří, citrusových plodech a těstovinách se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 9. února 1987
o uzavření rámcových dohod o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švédským královstvím, Švýcarskou konfederací, Finskou republikou, Norským královstvím a Rakouskou republikou
(87/177/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že rámcové dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švédským královstvím [2], Švýcarskou konfederací [3], Finskou republikou [4], Norským královstvím [5] a Rakouskou republikou [6] byly podepsány dne 13. ledna 1986, dne 8. ledna 1986, dne 29. dubna 1986, dne 27. června 1986 a dne 15. července 1986 v uvedeném pořadí;
vzhledem k tomu, že tyto rámcové dohody mají být schváleny,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcové dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švédským královstvím, Švýcarskou konfederací, Finskou republikou, Norským královstvím a Rakouskou republikou se schvalují jménem Evropského hospodářského společenství.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 13 rámcových dohod [7].
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. března 1987
o konečném uzavření rámcových dohod o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švédským královstvím, Švýcarskou konfederací, Finskou republikou, Norským královstvím a Rakouskou republikou jménem Evropského společenství pro atomovou energii
(87/183/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 101 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že rámcové dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švédským královstvím [1], Švýcarskou konfederací [2], Finskou republikou [3], Norským královstvím [4] a Rakouskou republikou [5] byly podepsány dne 13. ledna 1986, dne 8. ledna 1986, dne 29. dubna 1986, dne 27. června 1986 a dne 15. července 1986;
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím ze dne 9. února 1987 schválila tyto rámcové dohody pro účely jejich konečného uzavření Komisí jménem Evropského společenství pro atomovou energii;
vzhledem k tomu, že tyto rámcové dohody by měly být s konečnou platností uzavřeny jménem Evropského společenství pro atomovou energii,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcové dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Švédským královstvím, Švýcarskou konfederací, Finskou republikou, Norským královstvím a Rakouskou republikou se s konečnou platností uzavírají jménem Evropského společenství pro atomovou energii.
Článek 2
Předseda Komise provede jménem Evropského společenství pro atomovou energii oznámení stanovené v článku 13 rámcových dohod.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. března 1987,
kterým se podruhé mění rozhodnutí 76/806/EHS, kterým se stanoví doplňující ustanovení pro statistická zjišťování prováděná členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů
(87/206/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/625/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/652/EHS [2], a zejména na čl.
2 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že je nutné definovat třídy stáří a hustoty pro nové druhy stromů, které se mají zjišťovat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí Komise 76/806/EHS [3] se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. března 1987,
kterým se stanoví vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti u masných výrobků z Argentiny, Brazílie a Uruguaye
(87/221/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky ve Společenství [1], naposledy pozměněnou nařízením Rady (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na článek 17 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 17 směrnice 77/99/EHS má Komise vytvořit vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které má doprovázet masné výrobky při jejich dovozu do Společenství, a to souběžně s přijetím seznamu zařízení ve třetích zemích schválených pro účely dovozu těchto výrobků do Společenství;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí je použitelné až do zavedení úplného režimu Společenství pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí; že proto dovoz masných výrobků ze třetích zemí i nadále podléhá jiným pravidlům Společenství, a to zejména veterinárním předpisům v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí je založeno na stávajících pravidlech Společenství, a proto bude nutné ho po dotvoření uvedených pravidel přezkoumat;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí je založeno na inspekcích na místě prováděných v Argentině, Brazílii a Uruguayi; že ve světle těchto inspekcí je v současnosti nutné brát v úvahu pouze konzervované hovězí maso, jež prodělalo úplně tepelné ošetření, a zmrazené vařené hovězí maso vařené při teplotě v jádře alespoň 80 °C pocházející ze zařízení schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že dosud byly inspekce na místě prováděné veterinárními odborníky z členských států a z Komise v Argentině, Uruguayi a Brazílii; že vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti již byl rozhodnutím Komise 86/472/EHS [3] vytvořen pro masné výrobky z Argentiny a Uruguaye; že pro všechny tři země může být přijat jednotný vzor, který je přílohou tohoto rozhodnutí; že je proto třeba zrušit rozhodnutí Komise 86/472/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které musí doprovázet masné výrobky z Argentiny, Brazílie a Uruguaye, se stanoví v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se přezkoumá po přijetí nových pravidel pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí.
Článek 3
Zrušuje se rozhodnutí 82/472/EHS.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 7. dubna 1987,
kterým se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se moru prasat
(87/231/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 3768/85 [5], určila záruky, kterým musejí, pokud jde o klasický mor prasat, vyhovět živá prasata určená pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [6], naposledy pozměněná směrnicí 87/64/EHS [7], určuje záruky, kterým je třeba vyhovět u čerstvého vepřového masa určeného pro obchod uvnitř Společenství, pokud jde o klasický mor prasat;
vzhledem k tomu, že v důsledku vnitrostátních programů eradikace klasického moru prasat prováděných v rámci opatření Společenství některé členské státy nákazu zcela eradikovaly a mohou se domáhat označení za úředně prosté klasického moru prasat; že by tudíž měly dostat možnost udržování statusu, který získaly, a zabránit opětovnému zavlečení nákazy na své území posílením záruk, kterých požívají, pokud jde o obchod s dotyčnými produkty, z hlediska negativních dopadů této nákazy na produktivitu jejich stád prasat a na výdělek osob pracujících v tomto odvětví;
vzhledem k tomu, že uplatňování těchto ustanovení by mělo být časově omezeno do vydání připravovaného rozhodnutí Rady o opatřeních pro tlumení klasického moru prasat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění takto:
1. V článku 4b se v odstavci 1 nahrazuje první věta tímto:
"Členské státy, které jsou úředně prosté moru prasat, se nesmějí stavět proti dovozu na své území prasat pocházejících z:".
2. V článku 4b se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Použitelnost tohoto článku končí dnem 31. prosince 1988."
3. V článku 4b se zrušuje odstavec 3.
4. V čl. 7 odst. 1 se bod F nahrazuje tímto:
"F. V případě plemenných nebo užitkových prasat, odchylně od čl. 3 odst.
4 a do 31. prosince 1988, ta zvířata, která byla očkována proti moru prasat. Tato zvířata musí nést zvláštní značku a musí být určena pro hospodářství, kde jsou zvířata systematicky očkována proti moru prasat."
Článek 2
Směrnice 72/461/EHS se mění takto:
1. V čl. 13a se v odstavci 1 úvodní věta nahrazuje tímto:
"1. Členské státy, které jsou úředně prosté moru prasat, se nesmějí stavět proti dovozu na své území čerstvého vepřového masa získaného z:".
2. V čl. 13a odst. 1 se v bodu i) slova "čl. 4c odst. 1" nahrazují slovy "čl. 4b odst. 1".
3. V čl. 13a odst. 3 se v prvním a třetím pododstavci slova "31. prosince 1987" nahrazují slovy "31. prosince 1988".
Článek 3
Do 1. listopadu 1987 se Rada usnese kvalifikovanou většinou na návrh Komise o prodloužení stanoveném v článku 4b a čl. 7 odst.
1 písm. F směrnice 64/432/EHS a článku 13a směrnice 72/461/EHS.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím nejpozději do 31. prosince 1987 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. dubna 1987
o seznamu zařízení ve Spojených státech amerických schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(87/257/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/64/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povolováno vyvážet čerstvé maso, pokud nesplňují obecné a zvláštní podmínky stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Spojené státy americké zaslaly podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě první kontroly nebyla žádná zařízení posouzena jako vyhovující a rozhodnutí Komise 86/189/EHS [3] zakázalo členským státům v celém Společenství dovážet čerstvé maso ze zařízení ve Spojených státech amerických, přičemž umožnilo těm členským státům, jejichž vnitrostátní právní předpisy to dovolují, nepřerušit po dobu sedmi měsíců stávající obchodní toky se zařízeními, které navrhly americké orgány;
vzhledem k tomu, že po přezkoumání těchto zařízení byl přechodný režim prodloužen do 29. dubna 1987 rozhodnutím Komise 87/134/EHS [4] tak, aby odpovídal vstupu pozměněných pravidel Společenství v platnost; že konečným termínem pro dovezení masa z těchto zařízení do Společenství je den 22. května 1987;
vzhledem k tomu, že další kontrola provedená podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS ze dne 11. září 1986 o provádění kontrol na místě v rámci dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5] ukázala, že úroveň hygieny byla v některých zařízeních zvýšena a lze ji tudíž považovat za uspokojivou;
vzhledem k tomu, že mohou být tedy zapsána na původní seznam zařízení schválených pro vyvoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba případ ostatních zařízení navržených Spojenými státy americkými přezkoumat na základě dalších informací, jež se týkají jejich hygienických norem a jejich schopnosti rychle se přizpůsobit právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že tudíž, aby nedošlo k náhlému přerušení obchodních toků, těmto zařízením lze od 29. dubna 1987 dočasně povolit vývoz čerstvého masa do těch členských států, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že bude tudíž nezbytné přezkoumat a v případě nutnosti pozměnit toto rozhodnutí s ohledem na opatření, která byla za tím účelem přijata, a na dosažená zlepšení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení ve Spojených státech amerických uvedená v příloze tohoto rozhodnutí se schvalují pro dovoz čerstvého masa do Společenství ve smyslu uvedené přílohy.
2. Na dovoz zboží ze zařízení uvedených v příloze se nadále vztahují veterinární ustanovení Společenství stanovená jinde.
Článek 2
Aniž jsou dotčena ustanovení rozhodnutí 86/189/EHS, po dni 29. dubna 1987 a do 31. prosince 1987 mohou členské státy povolovat dovoz ze zařízení uvedených v seznamu, který Komise zašle členským státům.
Článek 3
Členské státy zakáží dovoz čerstvého masa ze zařízení, která nejsou uvedena v článcích 1 a 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno a popřípadě pozměněno do 31. prosince 1987.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. dubna 1987,
kterým se povoluje odchylka Nizozemsku a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(87/260/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/587/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být v souladu s postupem stanoveným článkem 16 na žádost povoleny odchylky od odst.
45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musejí stanovit hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že nizozemské orgány předložily dopisem ze dne 19. prosince 1986 Komisi žádost o odchylku od odst.
45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné podmínkám odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Nizozemskem jsou rovnocenné podmínkám stanoveným odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně ode odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Nizozemsko povolit bourání čerstvého hovězího a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. května 1987,
kterým se uznává, že systém lékařských vyšetření zaměstnanců předložený Nizozemskem poskytuje rovnocenné záruky
(87/266/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/587/EHS [2], a zejména na přílohu I kapitolu IV bod 24 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [3], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [4], a zejména na přílohu I kapitolu III bod 12 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85, a zejména na přílohu A kapitolu II bod 17 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že bod 24 kapitoly IV přílohy I směrnice 64/433/EHS, bod 12 kapitoly III přílohy I směrnice 71/118/EHS a bod 17 kapitoly II přílohy A směrnice 77/99/EHS stanoví, že v souladu s postupy uvedenými v článcích 16, 12a a 18 výše uvedených směrnic Komise uzná, že systémy lékařských vyšetření zaměstnanců poskytují záruky rovnocenné zárukám poskytovaným systémy založenými na každoročním obnovování zdravotních osvědčení;
vzhledem k tomu, že nizozemské orgány dopisy ze dne 20. října 1986 a 13. února 1987, jakož i sdělením ze dne 25. března informovaly Komisi o alternativním schématu lékařských kontrol;
vzhledem k tomu, že po přezkoumání na zasedání Stálého veterinárního výboru dne 25. března 1987 lze pokládat záruky poskytované tímto alternativním schématem uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí pokládat za rovnocenné zárukám založeným na každoročním obnovování zdravotního průkazu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém lékařských vyšetření zaměstnanců, kteří přicházejí do styku s čerstvým masem, čerstvým drůbežím masem a masnými výrobky, uvedený v příloze se uznává za systém, který poskytuje záruky rovnocenné zárukám poskytovaným systémy založenými na každoročním obnovování zdravotních osvědčení.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. dubna 1987
o uzavření Úmluvy mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o zjednodušení formalit ve zbožovém styku
(87/267/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že uzavření úmluvy s Rakouskem, Finskem, Islandem, Norskem, Švédskem a Švýcarskem s ohledem na zavedení jednotného správního dokladu, nahrazujícího současná prohlášení, v obchodu mezi Společenstvím a těmito zeměmi, jakož i mezi těmito zeměmi samotnými, musí umožnit zjednodušení formalit v tomto obchodu; že je proto vhodné uzavřít takovou úmluvu;
vzhledem k tomu, že tato úmluva spadá do rámce akcí, navazujících na společné prohlášení ze setkání ministrů členských států Společenství, států Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) a Komise v Lucemburku dne 9. dubna 1984, vyjadřující jejich politickou vůli rozšířit spolupráci mezi Společenstvím a těmito zeměmi "s cílem vytvořit dynamický evropský hospodářský prostor s přínosem pro jejich země",
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o zjednodušení formalit ve zbožovém styku se schvaluje jménem Společenství.
Znění úmluvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Společenství bude zastoupeno ve smíšeném výboru uvedeném v článku 10 úmluvy Komisí, za účasti zástupců členských států.
Článek 3
Předseda Rady uloží akty podle článku 17 úmluvy [1].
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. května 1987
o přidělení práv k lovu tresky v oblasti Špicberk a Medvědího ostrova a v divizi 3M podle úmluvy NAFO
(87/277/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je vhodné přidělit členským státům práva k lovu tresky v oblasti Špicberk a Medvědího ostrova (divize ICES II b) a v divizi 3M oblasti upravené předpisy podle úmluvy NAFO, aby se zajistilo racionálního řízení množství, která má Společenství k dispozici;
vzhledem k tomu, ve snaze umožnit rybářům, aby při provádění svých rybolovných činností vycházeli z pevného základu, je nutné přijmout pravidla pro přidělování této populace na základě jejího vývoje;
vzhledem k tomu, že přidělení podílů populace tresky, které má Společenství v oblasti Špicberk a Medvědího ostrova k dispozici, se v žádném případě nedotýká práv a povinností vyplývající z Pařížské úmluvy z roku 1920,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Přidělení práv k lovu tresky v oblasti Špicberk a Medvědího ostrova (divize ICES II b) a v divizi 3M oblasti upravené předpisy podle úmluvy NAFO se provede podle tabulek uvedených v příloze.
Rozhodnutí Rady
ze dne 26. května 1987
o použití oddílů II a III Dohody o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR) v dopravě mezi Společenstvím a Švýcarskem
(87/286/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 82/505/EHS [4] byla jménem Společenství schválena Dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR); že dohoda ASOR vstoupila 1. prosince 1983 v platnost mezi Evropským hospodářským společenstvím, Finskem, Norskem, Švédskem a Tureckem a 1. června 1986 i Rakouskem;
vzhledem k tomu, že pro Švýcarsko vstoupila dohoda ASOR v platnost až 1. ledna 1987; že by proto podle čl.
18 odst. 4 dohody ASOR musely být oddíly II a III dohody použitelné pro Švýcarsko k 1. srpnu 1987;
vzhledem k tomu, že Švýcarsko požádalo ostatní smluvní strany o souhlas ke stanovení použitelnosti na bližší datum, protože by bylo prakticky i hospodářsky nevýhodné, kdyby Švýcarskem začaly být oddíly II a III dohody ASOR uplatňovány v hlavní turistické sezóně;
vzhledem k tomu, že se z praktických, hospodářských a politických důvodů jeví žádoucí, aby dohoda ASOR byla uplatňována od 1. června 1987,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Evropské hospodářské společenství souhlasí s tím, aby oddíly II a III Dohody o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR) byly mezi Společenstvím a Švýcarskem použitelné od 1. června 1987.
Rozhodnutí Komise
ze dne 26. května 1987
o zřízení Poradního výboru pro zpřístupnění zadávání veřejných zakázek
(87/305/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že řádné a účinné zpřístupnění zadávání veřejných zakázek ve Společenství je jedním z přednostních cílů Společenství pro dotvoření vnitřního trhu do roku 1992;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle je nezbytné, aby Komise lépe zhodnotila hospodářská, technická, právní a sociální hlediska zadávání veřejných zakázek a aby zúčastněná odvětví lépe porozuměly problematice spojené s uplatňováním pravidel Společenství v této oblasti;
vzhledem k tomu, že úzké a neustálé spojení s hospodářskými zájmy působícími v oblasti veřejných zakázek na dodávky, stavební práce a služby může přispět k dosažení tohoto cíle;
vzhledem k tomu, že nejvhodnějším způsobem organizování těchto spojení je zřídit pod záštitou Komise poradní výbor, v rámci kterého by tyto zájmy byly zastoupeny; že je mimoto v tomto výboru třeba zajistit přítomnost zvlášť kvalifikovaných osob, které jsou schopny přinést své obecné znalosti z oblasti zadávání veřejných zakázek na úrovni Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Pod záštitou Komise se zřizuje Poradní výbor pro zpřístupnění zadávání veřejných zakázek ve Společenství (dále jen "výbor").
Článek 2
Úkolem výboru je napomáhat Komisi buď na její žádost, nebo z vlastního podnětu, při hodnocení hospodářských, technických, právních a sociálních hledisek zadávání veřejných zakázek.
Úkolem výboru je rovněž umožnit zúčastněným odvětvím lépe porozumět problematice spojené s uplatňováním pravidel Společenství v této oblasti.
Článek 3
Výbor má nejvýše 24 členů.
Článek 4
Výbor se skládá z nezávislých odborníků, jejichž odborné zkušenosti v oblasti obchodu a průmyslu a schopnosti týkající se zadávání veřejných zakázek jsou na úrovni Společenství široce uznávány.
Členy výboru jmenuje Komise po konzultaci s dotčenými odvětvími průmyslu a obchodu.
Článek 5
Funkční období členů výboru je dvouleté. Mohou být jmenováni opakovaně.
Po uplynutí dvouletého období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazení nebo jmenováni na další funkční období.
Před uplynutím dvouletého období končí funkční období člena odstoupením nebo smrtí.
Komise si vyhrazuje právo kdykoliv ukončit funkční období člena.
Na zbývající část tohoto funkčního období se člen nahrazuje postupem podle článku 4.
Za výkon funkce nepřísluší odměna.
Článek 6
Seznam členů se pro informaci zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
Výboru předsedá zástupce Komise.
Článek 8
Výbor může přizvat kteroukoli osobu, která má zvláštní kvalifikaci v záležitosti, která je na pořadu jednání, aby se účastnila práce výboru jako odborník.
Odborník se účastní jednání pouze v otázkách, ke kterým byl přizván.
Článek 9
Výbor může vytvářet pracovní skupiny.
Článek 10
1. Schůze výboru svolává Komise a konají se v jejím sídle.
2. Schůzí výboru a pracovních skupin se účastní zástupci příslušných útvarů Komise.
3. Sekretariát výboru a pracovních skupin zajišťují útvary Komise.
Článek 11
V souladu s článkem 214 Smlouvy nesmějí členové výboru, případně odborníci přizvaní postupem podle článku 8, sdělovat informace, které získají při práci ve výboru nebo v pracovních skupinách, pokud je Komise upozorní, že požadované stanovisko nebo projednávaná otázka jsou důvěrné povahy.
V těchto případech se jednání účastní pouze členové výboru a zástupci útvarů Komise.
Článek 12
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 26. května 1987. Za Komisi Cockfield místopředseda
Rozhodnutí Komise
ze dne 2. června 1987,
kterým se povoluje nesmazatelný tisk povinných údajů na balení osiva některých druhů pícnin
(87/309/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1] naposledy pozměněnou směrnicí Komise 87/120/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst.
1 písm. a) poslední větu uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že osivo pícnin nelze v zásadě uvádět na trh, pokud jeho balení nejsou označena úřední návěskou v souladu se směrnicí 66/401/EHS;
vzhledem k tomu, že pro osivo obilovin povolila Komise rozhodnutím 80/755/EHS [3]nesmazatelný tisk povinných údajů na balení podle vzoru stanoveného pro návěsku za určitých podmínek, které zaručují, že odpovědnost zůstává na uznávajícím orgánu;
vzhledem k tomu, že tento systém prokázal svou užitečnost;
vzhledem k tomu, že je nyní vhodné poskytnout za stejných podmínek podobné povolení pro krmný hrách a krmný bob;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy se za podmínek stanovených v odstavci 2 zmocňují, aby povolily tisk povinných údajů na balení osiva krmného hrachu a krmného bobu kategorií "základní osivo" a "certifikované osivo" pod úředním dohledem.
2. Zmocnění podle odstavce 1 je vázáno na splnění těchto podmínek:
a) povinné údaje jsou na balení vytištěny nebo vyznačeny razítkem nesmazatelnou barvou;
b) úprava a barva tisku nebo razítka je v souladu se vzorem pro návěsku používaným v daném členském státě;
c) z povinných údajů jsou při odběru vzorků podle čl. 7 odst. 2 směrnice 66/401/EHS vytištěny nebo vyznačeny razítkem alespoň ty, které jsou požadovány podle přílohy IV oddílu A písm. a) bodů 3, 3a a 6 uvedené směrnice; tisk nebo razítkování je prováděn úředně nebo pod úředním dohledem;
d) kromě povinných údajů má každé balení úředně přidělené pořadové číslo, které na ně nesmazatelně vytiskne nebo vyznačí razítkem tiskárna; tiskárna sdělí uznávajícímu orgánu množství potištěných balení a jejich pořadová čísla;
e) uznávající orgán vede záznamy o množství takto označeného osiva, o počtu a velikosti balení každé partie a o pořadových číslech uvedených v písmeni d);
f) záznamy výrobce podléhají dohledu uznávajícího orgánu.
Článek 2
Členské státy sdělí Komisi, jakým způsobem využijí zmocnění podle článku 1.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 7. dubna 1987 o uzavření Mezinárodní úmluvy o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží a protokolu o její změně (87/369/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci přijala v průběhu svého plenárního zasedání v červnu 1983 Mezinárodní úmluvu o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží;
vzhledem k tomu, že tato úmluva má za cíl usnadnění mezinárodního obchodu a také sběru, srovnání a rozboru statistických dat, která se k němu vztahují;
vzhledem k tomu, že tato úmluva má, jakožto mezinárodní základ pro celní sazebníky a statistické nomenklatury, nahradit Úmluvu o názvosloví pro klasifikaci zboží v celních sazebnících, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950, která v současné době slouží jako základ pro společný celní sazebník a Nimexe;
vzhledem k tomu, že tato úmluva byla podepsána, s výhradou schválení, jménem Společenství dne 10. června 1985; že protokol o změně této úmluvy schválila Rada pro celní spolupráci dne 24. června 1986; že je třeba, aby schvalovací listiny ke zmíněnému protokolu byly uloženy zároveň se schvalovacími listinami k mezinárodní úmluvě o harmonizovaném systému;
vzhledem k tomu, že Společenství zamýšlí uplatňovat harmonizovaný systém ode dne 1. ledna 1988;
vzhledem k tomu, že pro Společenství má zásadní význam, aby bylo stranou této úmluvy spolu s nejvýznamnějšími zeměmi v oblasti mezinárodního obchodu;
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Mezinárodní úmluva o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, podepsaná v Bruselu dne 14. června 1983, a protokol o její změně, podepsaný
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. června 1987
o uzavření Úmluvy mezi Evropským společenstvím, Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o společném tranzitním režimu
(87/415/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že uzavření úmluvy s Rakouskem, Finskem, Islandem, Norskem, Švédskem a Švýcarskem o zavedení společného tranzitního režimu v obchodu mezi Společenstvím a těmito zeměmi, jakož i mezi těmito zeměmi samotnými musí umožňovat snadnější přepravu zboží v rámci těchto obchodů; že je tudíž vhodné takovou úmluvu schválit;
vzhledem k tomu, že úmluva spadá do rámce následných opatření společného prohlášení přijatého ministry členských států Společenství, Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) a Komise
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. července 1987
o seznamu zařízení ve Spojených státech mexických schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(87/424/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/64/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nesplňují všeobecné a zvláštní podmínky stanovené směrnicí 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že na základě dvou kontrol provedených v roce 1983 a 1984 nebylo žádné zařízení vyhodnoceno jako vyhovující a že rozhodnutí Komise 83/470/EHS [3] zakazuje členským státům dovážet v rámci Společenství čerstvé maso ze zařízení v Mexiku, avšak členským státům, jejichž vnitrostátní právní předpisy to povolují, umožňuje ještě po dobu sedmi měsíců nepřerušit stávající obchodní toky se zařízeními navrženými mexickými orgány;
vzhledem k tomu, že další kontrola provedená podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS ze dne 11. září 1986 o provádění kontrol na místě při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [4] ukázala, že úroveň hygieny v jednom zařízení se zvýšila, a tudíž ji lze považovat za vyhovující;
vzhledem k tomu, že za těchto podmínek lze toto zařízení začlenit do seznamu zařízení, kterým je povolen vývoz do Společenství, a že je tudíž třeba zrušit rozhodnutí 83/470/EHS;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených v příloze nadále podléhá podmínkám stanoveným jinde a všeobecným podmínkám Smlouvy; že zejména dovoz některých kategorií masa, jako je maso obsahující rezidua některých látek, ze třetích zemí a jeho odesílání do ostatních členských států upravují harmonizované předpisy Společenství, které nejsou ještě v plné míře provedeny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. července 1987
o kontrolních a ochranných opatřeních, ke kterým mohou být členské státy zmocněny v souladu s článkem 115 Smlouvy o EHS
(87/433/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 115 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 30 a následujících článků Smlouvy, která se týkají odstranění množstevních omezení a všech opatření s rovnocenným účinkem, se bez rozdílu vztahují na výrobky pocházející ze Společenství a na výrobky, které byly propuštěny do volného oběhu v některém členském státě bez ohledu na jejich původ;
vzhledem k tomu, že tato ustanovení v rámci obchodu ve Společenství odporují požadavku – dokonce čistě formálnímu – který se týká předložení dovozních licencí nebo použití jiného obdobného postupu;
vzhledem k tomu, že navíc čl. 9 odst. 2 Smlouvy vylučuje každý administrativní postup určený k vytvoření rozdílných pravidel pro pohyb zboží podle toho, zda pochází ze Společenství nebo zda má původ ve třetí zemi a bylo propuštěno do volného oběhu v jednom členském státě;
vzhledem k tomu, že neomezené používání těchto zásad však předpokládá zavedení účinné společné obchodní politiky;
vzhledem k tomu, že toto zavádění společné obchodní politiky ještě není ukončeno; že opatření používaná členskými státy v případě některých výrobků ze třetích zemí nebyla dosud nahrazena jednotnými společnými pravidly;
vzhledem k tomu, že skutečnost, že společná obchodní politika nebyla dosud plně zavedena znamená, že stále ještě existují rozdíly v obchodních politikách členských států, které mohou způsobit odklony obchodu, k jejichž zabránění je určen článek 115 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem je Komise oprávněna zmocnit členské státy k přijetí vnitřních kontrolních nebo ochranných opatření Společenství, kterými se odchýlí od zásady volného pohybu zboží pocházejícího ze třetích zemí a propuštěného v jednom z členských států do volného oběhu; že článek 115 však předpokládá, že tato opatření mohou být povolena jen tam, kde je to nezbytné, a Komise musí vybrat přednostně taková opatření, která by fungování společného trhu rušila nejméně; že to s ohledem na současný stav utváření společného trhu znamená, že opatření podle článku 115 Smlouvy mohou být povolena jen tam, kde odklony obchodu vedou k hospodářským potížím nebo zpochybňují účinnost obchodněpolitických opatření přijatých členskými státy v souladu s mezinárodními závazky Společenství;
vzhledem k tomu, že Jednotný evropský akt předpokládá, že k 1. lednu 1993 bude vytvořen evropský prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že to vyžaduje, aby na jedné straně byly postupně odstraněny nebo omezeny dosud existující rozdíly mezi obchodními politikami používanými členskými státy a na druhé straně, aby Komise plně zohlednila tyto cíle při posuzování, zda je povolení opatření podle článku 115 Smlouvy nezbytné;
vzhledem k tomu, že Komise svým rozhodnutím 80/47/EHS ze dne 20. prosince 1979 o kontrolních a ochranných opatřeních, k jejichž přijetí mohou být členské státy zmocněny v případě dovozů určitých výrobků pocházejících ze třetích zemí a propuštěných do volného oběhu v jiném členském státě [1], stanovila určitá kritéria a postupy, které mají být dodržovány při provádění článku 115 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k získaným zkušenostem a akčnímu programu Společenství by mělo být pozměněno rozhodnutí 80/47/EHS, a zejména by měla být rozšířena oblast jeho působnosti na všechny případy, v nichž existují rozdíly v obchodněpolitických opatřeních přijatých v souladu se Smlouvou, včetně případů, v nichž jsou ještě přípustné rozdíly v tarifních opatřeních, a dále by měla být konkretizována některá kritéria a postupy, která stanoví; že za účelem zohlednění těchto změn by mělo být uvedené rozhodnutí vydáno v novém znění;
vzhledem k tomu, že v případech povolení kontrolních opatření musí být dovozní licence udělovány automaticky, bezplatně, ve stanovené lhůtě a pro jakákoli požadovaná množství; že vyžadují-li se kontrolní opatření proto, že by dovozy do členského státu mohly vést k hospodářským potížím, je třeba reálnou existenci takového nebezpečí posuzovat s přihlédnutím k odklonům obchodu vysledovaným v minulosti a z úrovně možností dovozu, které Společenství poskytlo dotyčné třetí zemi;
vzhledem k tomu, že požaduje-li členský stát povolení k používání ochranných opatření, musí být lhůta pro udělení dovozních licencí prodloužena, pokud rozsah projednávané žádosti na udělení dovozních licencí dosahuje určité úrovně;
vzhledem k tomu, že informace a důvody předložené členskými státy na podporu žádostí o povolení zavést dotyčná opatření musí být takové, aby Komisi umožnil posoudit při plné znalosti věci, zda je takové povolení nutné;
vzhledem k tomu, že by se mělo počítat s tím, že Komise může, bude-li to nezbytné, provést šetření, aby prověřila opodstatněnost informací, které má k dispozici;
vzhledem k tomu, že na základě skutečnosti, že opatření přijatá podle článku 115 Smlouvy, představující nejen odchylku od článků 9 a 30 Smlouvy, ale rovněž překážku v zavádění společné obchodní politiky stanovené v článku 113 Smlouvy, musí být přesně vykládána a používána; že zohledněním uvedeného a rovněž cílů stanovených Jednotným evropským aktem by měla být taková opatření používána pouze po omezenou dobu a tam, kde to vyžaduje závažnost situace;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění neomezování vnitřního obchodu Společenství by mělo být stanoveno, že se členské státy při shromažďování formalit souvisejících s dovozem výrobku z jiného členského státu musí zpravidla omezit na to, aby od dovozců vyžadovaly pouze určité informace a údaje; že pokud jde o kontroly původu, smějí členské státy zpravidla vyžadovat pouze jednoduché prohlášení o původu výrobku v míře, v jaké lze tuto znalost u dovozce rozumně očekávat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Toto rozhodnutí se vztahuje na dovozy výrobků pocházejících ze třetí země do členského státu a propuštěných ve Společenství do volného oběhu, pro které v členských státech neexistují žádné jednotné dovozní podmínky.
Článek 2
Vnitřní kontrola ve Společenství
1. Existuje-li nebezpečí, že dovozy výrobků uvedených v článku 1 by mohly vést k hospodářským potížím, mohou dovozy těchto výrobků po povolení Komise uděleném na stanovenou dobu podléhat vydání dovozní licence.
2. Komise zpravidla neuděluje povolení podle odstavce 1, pokud
a) v kalendářním roce, který předcházel roku podání žádosti, nebyly uskutečněny žádné významné dovozy příslušných výrobků z jiných členských států;
b) možnosti dovozu, které byly Společenstvím poskytnuty třetí zemi, která je původcem dotyčného výrobku, nepřesahují 1 % celkových možností dovozu, které Společenství poskytlo všem třetím zemím, které podléhají obdobnému dovoznímu režimu.
3. Aniž je dotčen článek 3, udělí dotyčný členský stát dovozní licenci na jakékoli požadované množství, bezplatně a ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dní po doručení žádosti dovozce bez ohledu na místo podnikání ve Společenství.
4. Za účelem získání povolení uvedeného v odstavci 1 předloží členský stát Komisi žádost, která obsahuje následující údaje:
a) označení výrobku a podrobnosti o jeho obchodním určení, číslo položky ve společném celním sazebníku, kód NIMEXE a zemi původu;
b) režim, jímž se řídí přímé dovozy vůči zemi původu a jiným třetím zemím, popřípadě včetně režimu celních sazeb, množství a/nebo rozsahu možností dovozu a rovněž hospodářských důvodů, které jsou základem tohoto režimu;
c) množství nebo rozsah dovozů dotyčného výrobku:
- pocházejícího z dotyčné třetí země, které jsou rozděleny na přímé dovozy a výrobky ve volném oběhu,
- pocházejícího ze všech třetích zemí,
- pocházejícího ze Společenství;
d) hospodářské potíže, které by údajně mohly být nebezpečím, prokázané faktory jako je spotřeba výrobků, podíl národní produkce, podíl dotyčné třetí země a všech třetích zemí na trhu.
Informace požadované podle písmen c) a d) zahrnují dva předcházející roky a běžný rok.
Pokud tyto informace nemohou být předloženy s požadovanou přesností nebo včas, obsahuje žádost členského státu informace, které jsou k dispozici.
5. Členský stát, který obdržel povolení uvedené v odstavci 1, může od žadatele dovozní licence požadovat pouze tyto informace a údaje:
a) podrobnosti o identifikaci dovozce a odesílatele ve vyvážejícím členském státě;
b) zemi původu a vyvážející členský stát;
c) označení výrobku s uvedením:
- jeho obchodního názvu,
- čísla položky ve společném celním sazebníku a kódu NIMEXE;
d) hodnoty a množství výrobku v běžných obchodních jednotkách;
e) předpokládaného termínu nebo termínů dodání;
f) doklad prokazující, že výrobek je propuštěn do volného oběhu: pokud výrobky nejsou ke dni podání žádosti dosud ve volném oběhu nebo pokud k tomuto dni nelze předložit podpůrný důkaz, pak se licence sice udělí, avšak její platnost se omezí na jeden měsíc po obdržení licence.
Článek 3
Ochranná opatření
1. Vedou-li dovozy výrobku uvedeného v článku 1 do členského státu k hospodářským potížím, pak může tento členský stát po získání povolení od Komise přijmout ochranná opatření, přičemž Komise stanoví podmínky a podrobnosti těchto opatření.
2. Komise udělí povolení pouze na omezenou dobu a tam, kde to vyžaduje závažnost situace.
3. Za účelem získání povolení uvede členský stát ve své žádosti pro Komisi kromě údajů uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. a) a b) tyto podrobnosti a údaje:
a) vyvážející členský stát;
b) datum podání žádosti o udělení dovozní licence;
c) objem nebo množství skutečně provedených nebo povolených dovozů dotyčného výrobku:
- pocházejícího z dotyčné třetí země, rozčleněného na přímé dovozy a dovozy výrobků ve volném oběhu,
- pocházejícího z jiné třetí země, pro kterou žádající členský stát ponechává podobný dovozní režim nebo režim se stejným účinkem,
- pocházejícího ze všech třetích zemích,
- pocházejícího ze Společenství;
d) tam, kde je to možné, rozsah nebo množství zpětných vývozů výrobku pocházejícího z dotyčné třetí země do jiných členských států a do třetích zemí;
e) údajné hospodářské obtíže prokázané vývojem určitých faktorů, jako jsou např. produkce, využití kapacity, spotřeba, odbyt, podíly dotyčné třetí země, všech třetích zemí a národní produkce na trhu, ceny (tzn. propady cen nebo omezení zvyšování cen, které by bylo normálně provedeno), zisky a ztráty, zaměstnanost;
f) na přání Komise přijatá nebo navrhovaná opatření ke zlepšení situace v dotyčném sektoru.
Údaje požadované pod písm. c), d) a e) se vztahují na dva předchozí roky a běžný rok.
V takovém případě může tam, kde by neexistence ochranných opatření v dotyčném sektoru mohla vyvolat nebezpečí vážné škody, zmocnit členský stát, aby do doby než budou předloženy výsledky šetření používal ochranná opatření prozatímně.
4.
Podání žádosti členským státem nesmí bránit v tom, aby byly vydány dovozní licence za podmínek a ve lhůtách stanovených v článku 2, o které bylo zažádáno před vydáním rozhodnutí Komise.
5. Pokud však členský stát zjistí, že objem nebo celkové množství zahrnuté v projednávaných žádostech o dotyčné výrobky pocházející z předmětné třetí země překračuje buď 5 % přímých možností dovozu z této třetí země, nebo 1 % celkových extra-EHS dovozů provedených během posledního dvanáctiměsíčního období, o němž jsou k dispozici statistické informace:
- prodlouží se lhůta pro udělení dovozní licence na nejvýše 10 pracovních dnů po dni podání žádosti dovozcem,
- může členský stát žádost o dovozní licence zamítnout, pokud je k tomu zmocněn rozhodnutím Komise.
Členský stát podá žádost o ochranná opatření dálnopisem nebo faxem. Současně zašle stejným způsobem kopii příslušným orgánům určeným ostatními členskými státy pro tento účel.
Informuje žadatele o dovozní licenci o podání žádosti o ochranná opatření.
7. Komise rozhodne o žádosti členského státu během pěti pracovních dnů po jejím obdržení.
Článek 4
Prokázání původu
1. Jako součást shromažďování formalit souvisejících s dovozem výrobků, které podléhají vnitřním kontrolním a ochranným opatřením Společenství, mohou příslušné orgány dovážejícího členského státu požádat dovozce, aby uvedl původ výrobku v celním prohlášení nebo v žádosti o udělení dovozní licence.
2. Doplňující důkazy mohou být vyžadovány pouze při celním odbavení a v případech, v nichž vážné a odůvodněné pochybnosti činí takový důkaz nezbytný ke stanovení skutečného původu dotyčných výrobků.
Žádost o takové doplňující důkazy však sám o sobě nesmí bránit dovozu zboží.
Závěrečná ustanovení
Článek 5
Postupy stanovené tímto rozhodnutím se použijí tam, kde je účinnost obchodněpolitických opatření použitých členskými státy v souladu s mezinárodními závazky Společenství zpochybněna odklony obchodu, s výjimkou prvků uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. d) a čl. 3 odst. 3 písm. e).
Článek 6
1. Toto rozhodnutí se použije s účinkem ode dne 1. října 1987.
2. Rozhodnutí Komise 80/47/EHS se k tomuto dni zrušuje.
Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 13. července 1987
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o některých sýrech
(87/505/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o některých sýrech sjednaná podle článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) a schválená Radou rozhodnutím 69/352/EHS [1] stanoví mj. hmotnostní limity dotyčných celých sýrů; že při dvoustranných konzultacích bylo rozhodnuto, že je na základě zkušeností vhodné změnit hmotnostní limity pro sýr Sbrinz, protože se ukázaly jako příliš omezující;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit dohodu ve formě výměny dopisů, kterou se mění výše uvedená dohoda,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o některých sýrech se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. září 1987
o uzavření dodatečného protokolu o Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou
(87/510/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že by měl být schválen dodatečný protokol o Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou [3], podepsané
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. září 1987
o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou
(87/511/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že by měl být schválen dodatkový protokol k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou [3] podepsané
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. září 1987
o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím
(87/512/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že by měl být schválen dodatkový protokol k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím [3] podepsané
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. září 1987
o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou
(87/513/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že by měl být schválen dodatkový protokol k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou [2], podepsané
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. září 1987
o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou
(87/514/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že by měl být schválen Dodatkový protokol k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou [3], podepsané
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. července 1987,
kterým se mění rozhodnutí 87/305/EHS ze dne 26. května 1987 o zřízení Poradního výboru pro zpřístupnění zadávání veřejných zakázek
(87/560/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že Komise rozhodnutím 87/305/EHS [1] zřídila Poradní výbor pro zpřístupnění zadávání veřejných zakázek s úkolem napomáhat jí při hodnocení hospodářských, technických, právních a sociálních hledisek zadávání veřejných zakázek;
vzhledem k tomu, že počet členů výboru byl zpočátku stanoven na nejvýše 24 členů, jak stanoví článek 3 uvedeného rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že původně stanovený počet členů se ukázal být nedostatečným pro to, aby umožnil výboru účinně plnit jeho úlohu, zejména pokud jde o hodnocení sociálního hlediska zadávání veřejných zakázek, a proto je třeba jej rozšířit,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Článek 3 rozhodnutí 87/305/EHS se nahrazuje tímto:
"Výbor má nejvýše 25 členů."
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 17. července 1987.
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. listopadu 1987,
kterým se povoluje odchylka Spolkové republice Německo a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(87/562/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/587/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být postupem podle článku 16 na žádost povoleny odchylky od přílohy I odstavce 45 písm. c) kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musejí stanovit hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám stanoveným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že orgány Spolkové republiky Německo předložily dopisem ze dne 5. června 1987 Komisi žádost o odchylku od odst.
45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné podmínkám odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Spolkovou republikou Německo jsou rovnocenné podmínkám stanoveným odst. 45 písm. c) přílohou I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Spolková republika Německo povolit bourání čerstvého hovězího a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. listopadu 1987, kterým se přijímá jménem Společenství příloha E.5 Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (87/593/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Společenství rozhodnutím 75/199/EHS [2] uzavřelo Mezinárodní úmluvu o zjednodušení a sladění celních režimů;
vzhledem k tomu, že přijetí příloh Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů účinně přispívá k usnadnění a rozvoji mezinárodního obchodu;
vzhledem k tomu, že příloha E.5 o dočasném použití se zpětným vývozem v nezměněném stavu může být Společenstvím přijata;
vzhledem k tomu, že takové přijetí by však mělo být spojeno s určitými výhradami, aby byly vzaty v úvahu specifické požadavky celní unie a současného stavu dosaženého v procesu harmonizace celních předpisů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Jménem Společenství se přijímá příloha E.5 Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů týkající se dočasného použití se zpětným vývozem v nezměněném stavu, s obecnou výhradou a s výhradou k normám 14 a 23 a k doporučené praxi 33, 37 a 38.
Znění uvedené přílohy spolu s výhradami se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci přijetí přílohy uvedené v článku 1 Společenstvím s výhradami uvedenými v článku 1.
ze dne 30. listopadu 1987, kterým se jménem Společenství přijímá příloha F.3 Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (87/594/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43, 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Společenství rozhodnutím 75/199/EHS [2] uzavřelo Mezinárodní úmluvu o zjednodušení a sladění celních režimů;
vzhledem k tomu, že přijetí příloh této úmluvy účinně přispívá k usnadnění a rozvoji mezinárodního obchodu;
vzhledem k tomu, že příloha F.3 o celních úlevách pro cestující může být Společenstvím přijata;
vzhledem k tomu, že takové přijetí by však mělo být spojeno s určitými výhradami, aby byly vzaty v úvahu specifické požadavky celní unie a současného stavu dosaženého v procesu sladění celních předpisů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha F.3 Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů o celních úlevách pro cestující se přijímá jménem Společenství, s obecnou výhradou a s výhradou k normám 21, 38 a 44 a k doporučené praxi 45.
Znění této přílohy spolu s výhradami se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci přijetí přílohy uvedené v článku 1 Společenstvím s výhradami uvedenými v článku 1.
ze dne 30. listopadu 1987, kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 22. května 1984 o používání kódů k popisu informačních údajů a jeho čtyři přílohy (87/595/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 22. května 1984 má usnadnit výměnu údajů mezi celními správami a mezi celními správami a účastníky mezinárodního obchodu používáním mezinárodně schválených a obecně přijatelných kódů k popisu informačních údajů při takových výměnách; že toto doporučení se ve světle posledního vývoje v oblasti komunikačních technologií týká tématu, který je předmětem zvláštního zájmu celních orgánů a má význam pro fungování společné obchodní politiky, protože účinně přispívá k usnadnění mezinárodního obchodu;
vzhledem k tomu, že při současném stavu práva Společenství mohou být čtyři přílohy uvedeného doporučení přijaty současně s vlastním doporučením,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 22. května 1984 o používání kódů k popisu informačních údajů a jeho čtyři níže uvedené přílohy se přijímají jménem Společenství:
—příloha II: _BAR_ Označování kontejnerů, _BAR_
—příloha V: _BAR_ Popis zboží a celní nebo statistické zařazení zboží, _BAR_
—příloha VI: _BAR_ Celní režimy, _BAR_
—příloha VII: _BAR_ Měrné jednotky. _BAR_
Znění doporučení spolu s výše uvedenými přílohami se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo doporučení a přílohy uvedené v článku 1.
Rozhodnutí Rady
ze dne 14. prosince 1987
o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace
(87/600/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 31 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise předložený po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl.
2 písm. b) Smlouvy vyžaduje, aby Společenství vypracovalo jednotné bezpečnostní standardy na ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků;
vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 přijala Rada směrnice, které stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3], naposledy pozměněné směrnicí 80/836/Euratom [4] a směrnicí 84/467/Euratom [5];
vzhledem k tomu, že čl. 45 odst. 5 směrnice 80/836/Euratom již vyžaduje, aby každá havárie zahrnující ozáření obyvatelstva byla v případě, že to okolnosti vyžadují, oznámena jako naléhavá záležitost sousedním členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že články 35 a 36 Smlouvy již stanoví, aby členské státy zřizovaly zařízení nezbytná k provádění soustavného sledování úrovně radioaktivity ve vzduchu, ve vodě a v půdě a sdělovaly tyto informace Komisi, aby byla soustavně informována o úrovních radioaktivity, kterým je obyvatelstvo vystaveno;
vzhledem k tomu, že článek 13 směrnice 80/836/Euratom vyžaduje, aby členské státy pravidelně předkládaly Komisi výsledky přehledů a odhadů uvedených v tomto článku;
vzhledem k tomu, že havárie v jaderné elektrárně v Černobylu v Sovětském svazu ukázala, že pro případ radiační mimořádné situace a za účelem plnění svých úkolů musí Komise urychleně získávat veškeré významné informace v dohodnutém formátu;
vzhledem k tomu, že mezi členskými státy byly uzavřeny některé dvoustranné dohody a že všechny členské státy podepsaly Úmluvu MAAE o včasném oznamování jaderných havárií;
vzhledem k tomu, že tato opatření Společenství zajistí včasnou informovanost všech členských států v případě radiační mimořádné situace, aby se mohly v celém Společenství používat jednotné standardy na ochranu obyvatelstva tak, jak je to stanoveno ve směrnicích vypracovaných podle hlavy druhé kapitoly III Smlouvy;
vzhledem k tomu, že vypracování opatření Společenství pro včasnou výměnu informací se nedotkne práv a povinností členských států vyplývajících z dvoustranných a mnohostranných smluv nebo úmluv;
vzhledem k tomu, že na podporu mezinárodní spolupráce je Společenství smluvní stranou Úmluvy MAAE o včasném oznamování jaderných havárií,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tato opatření se vztahují na oznamování a poskytování informací, kdykoli se členský stát rozhodne přijmout obecná opatření na ochranu obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace, která následuje po
a) havárii na území členských států v zařízeních nebo při činnostech uvedených v odstavci 2, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, nebo
b) zjištění mimořádných úrovní radioaktivity na území členského státu i mimo ně, které mohou způsobit zdravotní újmu obyvatelstvu tohoto členského státu, nebo
c) haváriích jiných než uvedených v písmenu a) v zařízeních nebo při činnostech uvedených v odstavci 2, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu nebo
d) jiných haváriích, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu.
2. Zařízení a činnosti uvedené v odst. 1 písm. a) a písm. c) jsou tyto:
a) jakýkoli jaderný reaktor bez ohledu na umístění;
b) jakékoli jiné zařízení jaderného palivového cyklu;
c) zařízení pro nakládání s radioaktivními odpady;
d) přeprava a skladování jaderného paliva nebo radioaktivního odpadu;
e) výroba, použití, skladování, zneškodňování a přeprava radioizotopů pro zemědělské, průmyslové, lékařské nebo související vědeckovýzkumné účely a
f) použití radioizotopů pro výrobu energie ve vesmírných objektech.
Článek 2
1. Rozhodne-li se členský stát přijmout opatření podle článku 1,
a) neprodleně o nich vyrozumí Komisi a členské státy, které jsou nebo mohou být těmito opatřeními dotčeny, a sdělí důvody jejich přijetí;
b) urychleně poskytne Komisi a členským státům, v nichž se projevily nebo by se mohly projevit důsledky, dostupné informace významné pro minimalizaci předpokládaných následků radiační mimořádné situace v těchto státech.
2. Jakmile je to možné, vyrozumí členský stát Komisi a členské státy, v nichž se projevily nebo by se mohly projevit důsledky, o svém záměru neprodleně přijmout opatření podle článku 1.
Článek 3
1. Informace, které mají být poskytnuty v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. b), musí, aniž jsou ohroženy záležitosti národní bezpečnosti a podle okolností případu a možností, obsahovat tyto údaje:
a) druh a dobu události, přesné vymezení místa události a název dotyčného zařízení nebo činnosti, na němž k události došlo;
b) předpokládaný nebo zjištěný důvod a předvídatelný vývoj havárie, významný z hlediska uvolňování radioaktivního materiálu;
c) obecné charakteristiky úniku radioaktivních látek, včetně druhu, pravděpodobné fyzikální a chemické formy a množství a složení uniklých radioaktivních látek a skutečné výše úniku;
d) informace o současných a předpokládaných meteorologických a hydrologických podmínkách nezbytných pro předpověď rozptylu úniku radioaktivních látek;
e) výsledky monitorování životního prostředí;
f) výsledky měření potravin, krmiv a pitné vody;
g) přijatá nebo plánovaná ochranná opatření;
h) přijatá nebo plánovaná opatření k informování obyvatelstva;
i) předpokládané chování po ukončení úniku radioaktivních látek.
2. Informace budou pravidelně doplňovány o další významné údaje, včetně vývoje mimořádné situace a jejím předpokládaném nebo skutečném skončení.
3. Členské státy uvedené v článku 1 v souladu s článkem 36 Smlouvy nadále pravidelně informují Komisi o úrovních radioaktivity, jak je stanoveno v odst. 1 písm. e) a f).
Článek 4
Každý členský stát po obdržení informací stanovených v článcích 2 a 3:
a) urychleně informuje Komisi o opatřeních, která přijal, a doporučeních, která vydal jako důsledek obdržení takových informací;
b) pravidelně informuje Komisi o úrovních radioaktivity naměřených jeho monitorovacími zařízeními v potravinách, krmivech, pitné vodě a životním prostředí.
Článek 5
1. Po obdržení informací uvedených v článcích 2, 3 a 4 předá Komise tyto informace neprodleně, s výhradou článku 6, příslušným orgánům všech ostatních členských států.
Obdobně Komise předá všem členským státům každou informaci, kterou obdrží, o významném zvýšení úrovně radioaktivity nebo o jaderných haváriích ve státech, které nejsou členy Společenství, a zejména těch, které sousedí se státy Společenství.
2. Podrobné postupy pro předávání informací uvedených v článcích 1 až 4 budou schváleny Komisí a příslušnými orgány členských států a pravidelně přezkoumávány.
3. Každý členský stát oznámí Komisi příslušné vnitrostátní orgány a styčná místa určená k předávání nebo přijímání informací uvedených v článcích 2 až 5.
Komise poté sdělí tyto informace a podrobnosti o určeném útvaru Komise příslušným orgánům ostatních členských států
4. Styčná místa a určený útvar Komise budou dostupné 24 hodin denně.
Článek 6
1. Informace získané podle článků 2, 3 a 4 mohou být použity bez omezení, s výjimkou případů, kdy jsou poskytnuté informace označeny vyrozumívajícím členským státem za důvěrné.
2. Informace získané Komisí týkající se zřízení Společného výzkumného centra nebudou sdělovány ani zveřejňovány bez souhlasu hostitelského členského státu.
Článek 7
Tímto rozhodnutím nejsou dotčena vzájemná práva a povinnosti členských států vyplývající z dvoustranných nebo vícestranných dohod nebo smluv, které byly nebo budou uzavřeny v oblasti působnosti tohoto rozhodnutí a v souladu s jeho cílem a účelem.
Článek 8
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s tímto rozhodnutím do tří měsíců od jeho zveřejnění.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 18. prosince 1986
o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se používání zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich používání při zkouškách chemických látek
(87/18/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek[3], naposledy pozměněná směrnicí 84/449/EHS[4], vyžaduje provádění zkoušek chemických látek, aby bylo možné stanovit jejich potenciální riziko pro člověka a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že směrnice 75/318/EHS[5] ve znění směrnice 87/19/EHS[6] a směrnice 81/852/EHS[7] ve znění směrnice 87/20/EHS[8] stanoví, že neklinické zkoušky léčivých přípravků se mají provádět v souladu se zásadami správné laboratorní praxe platné ve Společenství pro chemické látky;
vzhledem k tomu, že pokud jsou aktivní látky v pesticidech podrobeny zkouškám, mají být tyto zkoušky prováděny v souladu s protokoly uvedenými ve směrnici 67/548/EHS, a tudíž v souladu se zásadami správné laboratorní praxe pro chemické látky;
vzhledem k tomu, že metody používané pro tyto zkoušky jsou uvedeny v příloze V směrnice 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že při provádění zkoušek stanovených směrnicí 67/548/EHS je nezbytné vyhovět zásadám správné laboratorní praxe, aby se zajistilo, že výsledky jsou srovnatelné a mají vysokou jakost;
vzhledem k tomu, že záměrem Komise je předložit Radě během krátké doby návrh směrnice zaměřené na ověřování shody se zásadami správné laboratorní praxe;
vzhledem k tomu, že s finančními zdroji vynakládanými na zkoušky se nesmí plýtvat opakováním zkoušek v důsledku rozdílů v laboratorní praxi mezi jednotlivými členskými státy;
vzhledem k tomu, že Rada Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) přijala rozhodnutí ze dne 12. května 1981 o vzájemném uznávaní údajů při hodnocení chemických výrobků; že vydala doporučení ze dne 26. června 1983 o vzájemném uznávání shody se správnou laboratorní praxí;
vzhledem k tomu, že ochrana zvířat vyžaduje, aby byl omezen počet pokusů prováděných na zvířatech; že vzájemné uznávání výsledků zkoušek získaných při použití norem a uznávaných metod je základní podmínkou pro omezení počtu pokusů v této oblasti;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat postup umožňující rychlé přijímání zásad správné laboratorní praxe,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby laboratoře, které provádějí zkoušky chemických výrobků v souladu se směrnicí 67/548/EHS dodržovaly zásady správné laboratorní praxe uvedené v příloze 2 rozhodnutí Rady OECD ze dne 12. května 1981 o vzájemném uznávání údajů při hodnocení chemických výrobků.
2. Odstavec 1 se vztahuje také na jiné předpisy Společenství, které ukládají používání zásad správné laboratorní praxe při zkoušení chemických výrobků za účelem vyhodnocení jejich bezpečnosti pro člověka a/nebo pro životní prostředí.
Článek 2
Při předkládání výsledků musí laboratoře uvedené v článku 1 potvrdit, že zkoušky byly provedeny ve shodě se zásadami správné laboratorní praxe uvedenými v uvedeném článku.
Článek 3
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro ověřování shody se zásadami správné laboratorní praxe.
Tato opatření zahrnují zejména inspekce a kontroly studií v souladu s doporučeními OECD pro tuto oblast.
2. Členské státy oznámí Komisi název nebo názvy orgánu nebo orgánů odpovědných za ověřování shody se zásadami správné laboratorní praxe podle odstavce 1.
Komise o tom neprodleně uvědomí ostatní členské státy.
Článek 4
Úpravy zásad správné laboratorní praxe uvedených v článku 1 lze provádět postupem podle článku 21 směrnice 67/548/EHS.
Článek 5
1. Pokud předpisy Společenství vyžadují pro zkoušky chemických výrobků použití zásad správné laboratorní praxe po vstupu této směrnice v platnost, nesmí členské státy zakázat, omezit nebo bránit uvedení chemických výrobků na trh z důvodu týkajících se zásad správné laboratorní praxe, pokud jsou zásady používané dotyčnými laboratořemi v souladu se zásadami uvedenými v článku 1.
2. Pokud však členský stát na základě podrobných důkazů prokáže, že chemická látka, přestože byla hodnocena podle požadavků této směrnice, představuje na základě použití zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich použití při zkouškách chemických látek nebezpečí pro člověka a pro životní prostředí, může členský stát tuto látku na svém území dočasně zakázat nebo podrobit její uvádění na trh zvláštním podmínkám.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy a uvede důvody svého rozhodnutí.
Komise do šesti týdnů zahájí konzultace s dotčenými členskými státy, poté vydá stanovisko a neprodleně přijme vhodná opatření.
Pokud má Komise za to, že jsou nezbytné technické úpravy této směrnice, přijme tyto úpravy buď Komise nebo Rada postupem uvedeným v článku 4.
V tomto případě členský stát, který přijal ochranná opatření, je může ponechat v platnosti dokud uvedené úpravy nevstoupí v platnost.
Článek 6
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. prosince 1986
o právní ochraně topografií polovodičových výrobků
(87/54/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že význam polovodičových výrobků pro řadu průmyslových odvětví se neustále zvyšuje, a tudíž má polovodičová technika základní význam pro průmyslový rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že funkce polovodičových výrobků závisí ve velké míře na topografii těchto výrobků a že vývoj těchto topografií vyžaduje investování značných zdrojů lidských, technických a finančních, avšak topografii takových výrobků lze okopírovat za náklady, které jsou zlomkem nákladů nezbytných pro jejich nezávislý vývoj;
vzhledem k tomu, že topografie polovodičových výrobků nejsou v současné době jasně stávajícími právními předpisy chráněny ve všech členských státech, a pokud taková ochrana existuje, má různé vlastnosti;
vzhledem k tomu, že určité stávající rozdíly v právní ochraně polovodičových výrobků, které jsou stanoveny právními předpisy členských států, mají, pokud jde o polovodičové výrobky, přímý a záporný vliv na fungování společného trhu, přičemž tyto rozdíly by se mohly zvětšit, pokud členské státy v této oblasti zavedou nové právní předpisy;
vzhledem k tomu, že stávající rozdíly v právní ochraně, které mají takový vliv, musí být odstraněny, a že je nezbytné předejít vzniku nových předpisů se záporným vlivem na společný trh;
vzhledem k tomu, že jde-li o rozšíření ochrany na osoby mimo Společenství, musí mít členské státy možnost jednat samy, pokud Společenství neučiní v krátké době příslušná rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že právní rámec Společenství ochrany topografií polovodičových výrobků může být zpočátku omezen na určité základní zásady pomocí předpisů, které stanoví, kdo a co musí být chráněno, výlučná práva, podle kterých chráněné osoby mohou schválit či zakázat určité činnosti, výjimky z těchto práv a trvání ochrany;
vzhledem k tomu, že pokud jde o jiné záležitosti, lze podle vnitrostátních právních předpisů dočasně rozhodovat, zejména pokud se vyžaduje zápis a uložení jako podmínka pro ochranu a s výhradou vyloučení licencí z jediného důvodu, že uplynula určitá doba, zda a za jakých podmínek lze nucené licence udělit na chráněné topografie;
vzhledem k tomu, že ochranou topografií polovodičových výrobků podle této směrnice by nemělo být dotčeno použití některých jiných forem ochrany;
vzhledem k tomu, že později lze uvažovat o dalších opatřeních týkajících se právní ochrany topografií polovodičových výrobků ve Společenství, pokud se to ukáže nezbytné, zatímco použití společných základních zásad všemi členskými státy podle této směrnice je naléhavou nutností,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1
Definice Článek 1
1. Pro účely této směrnice se a) "polovodičovým výrobkem" rozumí konečný výrobek nebo polotovar
i) sestávající z části materiálu, která zahrnuje vrstvu polovodičového materiálu, a
ii) mající jednu nebo více vrstev složenou z materiálů vodivých, izolačních či polovodivých, přičemž vrstvy jsou uspořádány do předem stanoveného trojrozměrného vzoru, a
iii) jsou určeny k provádění elektronických funkcí buď výhradně, nebo spolu s dalšími funkcemi;
b) "topografií polovodičového výrobku" rozumí série jakkoli zaznamenaných nebo zakódovaných vzájemně souvisejících vyobrazení
i) představujících trojrozměrný vzor z vrstev, ze kterých je polovodičový výrobek složen a
ii) v kterých každý obraz představuje vzor nebo část vzoru povrchu polovodičového výrobku v libovolném stadiu jeho výroby;
c) "obchodním využitím" rozumí prodej, pronájem, koupě najaté věci nebo jiné metody obchodní distribuce, nebo nabídka pro tyto účely. Avšak pro účely čl. 3 odst. 4, čl. 4 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, 3 a 4 se do "obchodního využití" nezahrnuje využití za podmínek důvěrnosti v takovém rozsahu, že nedojde k distribuci třetí straně, s výjimkou případů, kdy k využití topografie dochází za podmínek důvěrnosti, které vyžadují opatření podle čl. 223 odst. 1 písm. b) Smlouvy.
2. Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou změnit odst. 1 písm. a) body i) a ii), aby tato ustanovení přizpůsobila technickému pokroku.
KAPITOLA 2
Ochrana topografií polovodičových výrobků
Článek 2
1. Členské státy chrání topografie polovodičových výrobků přijetím právních předpisů, kterými se udělují výlučná práva podle ustanovení této směrnice.
2. Topografie polovodičových výrobků je chráněna v míře, v jaké jde o duševní úsilí tvůrce a pokud není běžná v polovodičovém průmyslu.
Pokud topografie polovodičového výrobku sestává z prvků, které jsou běžné v polovodičovém průmyslu, pak může být chráněna pouze kombinace těchto prvků jako celek, který splňuje výše uvedené podmínky.
Článek 3
1. S výhradou odstavců 2 až 5 se právo ochrany vztahuje na osoby, které jsou tvůrci topografií polovodičových výrobků.
2. Členské státy mohou stanovit, že
a) pokud topografie vznikla v rámci pracovněprávního vztahu tvůrce, vztahuje se právo ochrany na tvůrcova zaměstnavatele, pokud podmínky zaměstnání nestanoví jinak;
b) pokud topografie vznikla na základě jiné smlouvy než pracovní, pak se právo ochrany vztahuje na zadávající smluvní stranu, pokud smlouva nestanoví jinak.
3. a) Pokud jde o osoby uvedené v odstavci 1, právo ochrany se vztahuje na fyzické osoby, které jsou státními příslušníky členského státu a které mají obvyklé bydliště na území některého členského státu.
b) Pokud členské státy přijmou ustanovení podle odstavce 2, právo ochrany se vztahuje na
i) fyzické osoby, které jsou státními příslušníky členského státu nebo které mají obvyklé bydliště na území některého členského státu;
ii) společnosti nebo jiné právnické osoby, které mají skutečnou průmyslovou nebo obchodní pobočku na území členského státu.
4. Pokud neexistuje právní ochrana podle jiných ustanovení tohoto článku, právo ochrany se vztahuje také na osoby uvedené v odst. 3 písm. b) bodech i) a ii), které
a) první obchodně využijí v rámci členského státu topografii, která dosud nebyla obchodně využívána nikde na světě, a
b) byly oprávněnými osobami výhradně pověřeny k obchodnímu využívání topografie v rámci Společenství.
5. Právo na ochranu se rovněž vztahuje na právní nástupce osob uvedených v odstavcích 1 až 4.
6. S výhradou odstavce 7 mohou členské státy jednat o dohodách či ujednáních nebo je uzavírat s třetími státy a jednat o mnohostranných smlouvách a uzavírat je, pokud jde o právní ochranu topografií polovodičových výrobků, respektují-li právo Společenství, a zejména ustanovení této směrnice.
7. Členské státy mohou vstoupit do jednání s třetími státy s cílem rozšíření práva ochrany na osoby, které nemají prospěch z práva na ochranu podle této směrnice.
Členské státy, které vstoupí do takových jednání, o tom uvědomí Komisi.
Pokud si členský stát přeje rozšířit ochranu na osoby, které jinak nemají prospěch z práva na ochranu podle této směrnice, nebo uzavřít dohodu či ujednání o rozšíření ochrany s třetím státem, oznámí to Komisi.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Členský stát odloží toto rozšíření ochrany nebo závěry z dohody či ujednání po dobu jednoho měsíce ode dne oznámení Komisi.
Pokud však během této doby Komise oznámí dotčenému členskému státu tento záměr předložit Radě návrh s cílem rozšířit u všech členských států ochranu na osoby nebo příslušné třetí země, musí členský stát odložit rozšíření ochrany nebo závěry z dohod či ujednání po dobu dvou měsíců ode dne oznámení členským státům o rozšíření ochrany.
Pokud před koncem tohoto dvouměsíčního období Komise předloží takový návrh Radě, odloží členský stát rozšíření ochrany nebo závěrů z dohod či ujednání po dobu dalších čtyř měsíců od doby předložení návrhu.
Pokud nedojde k oznámení Komise nebo návrhu nebo rozhodnutí Rady ve výše uvedené lhůtě, může členský stát rozšířit ochranu nebo uzavřít dohodu či ujednání.
Návrh Komise na rozšíření ochrany přijme Rada kvalifikovanou většinou, bez ohledu na to, zda byl návrh podán po oznámení členského státu nebo dříve.
Rozhodnutí Rady na základě návrhu Komise nebrání členskému státu rozšířit ochranu na osoby, vedle těch, které mají požívat ochrany ve všech členských státech, které byly zahrnuty do předpokládaného rozšíření, dohody nebo ujednání, ledaže Rada kvalifikovanou většinou rozhodne jinak.
8. Návrhy Komise a rozhodnutí Rady podle odstavce 7 se pro informaci zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
1. Členské státy mohou stanovit, že výlučná práva podle článku 2 nevzniknou nebo nesmí být nadále používána pro topografii polovodičového výrobku, ledaže během dvou let jeho prvního obchodního využívání byla podána řádná přihláška u orgánu veřejné moci.
Členské státy mohou navíc k takovému zápisu vyžadovat, aby materiál popisující nebo znázorňující topografii nebo její libovolnou kombinaci byl uložen u příslušného orgánu veřejné moci spolu s prohlášením o dni prvního obchodního využití topografie, pokud předchází dni podání přihlášky k zápisu.
2. Členské státy zajistí, aby materiál uložený podle odstavce 1 nebyl dostupný veřejnosti, pokud jde o obchodní tajemství.
Tímto ustanovením není dotčeno zpřístupnění uvedených materiálů na příkaz soudu nebo jiného příslušného orgánu osobám, které jsou stranami soudního řízení, o platnosti nebo porušení výlučných práv podle článku 2.
3. Členské státy mohou požadovat, aby převod práv na ochranu topografií byl předmětem zápisu.
4. Členské státy mohou zápis a uložení podle odstavců 1 a 3 zpoplatnit, přičemž výše poplatku nesmí překročit správní náklady.
5. Podmínky předepisující splnění dalších formalit pro získání nebo zachování ochrany se nepřipouští.
6. Členské státy, které vyžadují zápis, stanoví ochranné prostředky pro osoby, které mají právo na ochranu podle ustanovení této směrnice a mohou prokázat, že jiná osoba žádala o zápis topografie bez jejího souhlasu.
Článek 5
1. Výlučná práva uvedená v článku 2 zahrnují práva povolit nebo zakázat
a) reprodukce topografie, pokud je chráněna podle čl. 2 odst. 2;
b) obchodní využívání nebo dovoz topografie nebo polovodičového výrobku vyrobeného s použitím této topografie pro tento účel.
2. Bez ohledu na odstavec 1 může členský stát povolit soukromou reprodukci topografie pro neobchodní účely.
3. Výlučná práva uvedená v odst. 1 písm. a) se nevztahují na reprodukci pro účely analýzy, hodnocení nebo výuky, koncepcí, postupů, systémů nebo technik obsažených v topografii, nebo topografie samotné.
4. Výlučná práva uvedená v odst. 1 písm. a) se nevztahují na žádný z takových úkonů vůči topografii, která splňuje požadavky čl. 2 odst. 2 a byla vytvořena na základě analýzy a hodnocení jiné topografie, prováděných podle odstavce 3.
5. Výlučné právo povolit nebo zakázat úkony podle odst. 1 písm. b) se nevztahuje na takové úkony prováděné po uvedení topografie polovodičového výrobku na trh v členském státě osobou k tomu oprávněnou nebo s jejím souhlasem. 6. Osobě, která při získání polovodičového výrobku neví nebo má rozumné důvody věřit, že výrobek je chráněn výlučnými právy v členském státě podle této směrnice, nesmí být bráněno v obchodním využívání tohoto výrobku.
Avšak při úkonech prováděných poté, co se osoba dozvěděla o ochraně, nebo má rozumné důvody věřit, že polovodičový výrobek je takto chráněn, musí členský stát zajistit, aby držitel práv obdržel přiměřenou odměnu podle příslušných vnitrostátních právních předpisů.
7. Odstavec 6 se vztahuje na právního nástupce osoby uvedené v první větě uvedeného odstavce.
Článek 6
Členské státy nestanoví, že výlučná práva uvedená v článku 2 podléhají licencím, které jsou uděleny bez dalšího pouze z důvodu, že uplynula jistá doba na základě zákona.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že výlučná práva uvedená v článku 2 vzniknou
a) pokud je zápis podmínkou pro vznik výlučných práv podle článku 4, k dřívějšímu z těchto dní:
i) dni, kdy topografie byla poprvé obchodně využita kdekoliv na světě;
ii) dni, kdy byla podána přihláška k zápisu v řádné formě, nebo
b) pokud byla topografie poprvé obchodně využita kdekoliv na světě nebo
c) pokud byla topografie poprvé zaznamenána nebo zakódována.
Pokud výlučná práva vznikla podle odst. 1 písm. a) nebo b), členské státy stanoví pro osoby, které mají právo na ochranu podle této směrnice a které mohou prokázat, že jiná osoba topografii podvodně reprodukovala, obchodně využila nebo ji za tímto účelem dovezla, ochranné prostředky na dobu před vznikem těchto práv.
Tímto odstavcem nejsou dotčeny ochranné prostředky, jejichž účelem je vynutit výlučná práva podle článku 2.
3. Výlučná práva zanikají po deseti letech od konce kalendářního roku, kdy byla topografie poprvé obchodně využita kdekoliv na světě nebo, pokud je podmínkou pro vznik nebo pokračování uplatňování výlučných práv zápis, po deseti letech ode dne uvedeného níže, podle toho, který z nich je první v pořadí:
a) konec kalendářního roku, ve kterém byla topografie poprvé obchodně využita kdekoliv na světě;
b) konec kalendářního roku, ve kterém byla podána přihláška k zápisu v řádné formě.
4. Pokud nebyla topografie obchodně využívána nikde na světě po dobu patnácti let od jejího prvního záznamu nebo zakódování, veškerá výlučná práva podle odstavce 1 zaniknou a žádná nová výlučná práva nevzniknou, ledaže byla podána přihláška k zápisu v řádné formě během této lhůty v těch členských státech, kde je zápis podmínkou pro vznik nebo pokračování uplatňování výlučných práv.
Článek 8
Ochrana udělená na topografie polovodičových výrobků podle článku 2 se uděluje na vlastní topografii, nerozšiřuje se na žádnou koncepci, postup, systém, techniku nebo informaci obsaženou v topografii.
Článek 9
Pokud právní předpisy členského státu stanoví, že polovodičové výrobky vyrobené s použitím chráněné topografie mohou nést označení, pak dané označení musí být velké T v některé z variant: T, 'T', [T], +++++ TIFF +++++ , T*, +++++ TIFF +++++ .
KAPITOLA 3
Další používání jiných právních předpisů
Článek 10
1. Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy upravující práva k patentům a užitným vzorům.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny:
a) práva udělená členskými státy při plnění jejich závazků vyplývajících z mezinárodních dohod, včetně předpisů, které rozšiřují taková práva na státní příslušníky nebo rezidenty příslušného členského státu;
b) právní předpisy členských států upravující autorské právo, které omezují reprodukci výkresů nebo dalších uměleckých ztvárnění topografií kopírováním ve dvou rozměrech.
3. Ochrana topografií polovodičových výrobků zaznamenaných nebo zakódovaných před nabytím účinnosti vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici podle vnitrostátních právních předpisů, avšak nejpozději ke dni uvedenému v čl. 11 odst. 1, není touto směrnicí dotčena. KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
Článek 11
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 7. listopadu 1987.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 8. prosince 1986
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se postupů pro kontrolu charakteristik a limitních hodnot jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku a jejich odolnosti vůči výbuchu
(87/94/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 80/876/EHS ze dne 15. července 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku [1], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [2], a zejména na čl.
9 odst.
2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 80/876/EHS stanoví pro dotyčná hnojiva jejich charakteristiky a limitní hodnoty a zkoušku jejich odolnosti vůči výbuchu; že článek 8 uvedené směrnice stanoví, že metody kontroly, analýzy a zkoušení budou stanoveny postupem podle článku 11 směrnice 76/116/EHS;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/116/EHS stanoví provádění úřední kontroly hnojiv EHS pro ověření, zda splňují požadavky stanovené předpisy Společenství ohledně jakosti a složení hnojiv;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku a na požadavky, které z ní vyplývají pro zajištění veřejné bezpečnosti, zdraví a ochrany pracovníků, se jeví nezbytným stanovit pro tato hnojiva dodatečná pravidla Společenství;
vzhledem k tomu, že odběr vzorků a analýzy jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného pro úřední kontroly hnojiv Společenství jsou prováděny podle metod popsaných ve směrnici Komise 77/535/EHS [3] ve znění směrnice 79/138/EHS [4];
vzhledem k tomu, že stejným postupem je podle přílohy II směrnice 80/876/EHS stanoven počet tepelných cyklů, kterými vzorek projde před provedením zkoušky odolnosti vůči výbuchu, a podle přílohy I téže směrnice je stanovena limitní hodnota pro těžké kovy;
vzhledem k tomu, že metoda popsaných uzavřených tepelných cyklů je považována za dostatečnou pro simulování podmínek, které je třeba brát v úvahu v oblasti působnosti směrnice 80/876/EHS; že však tato metoda nutně nesimuluje všechny možné okolnosti, které mohou nastat při lodní dopravě volně loženého hnojiva;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby při úředních kontrolách jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku, stanovených ve směrnici 80/876/EHS, byly metody kontroly, analýz a zkoušení používány v souladu s metodami popsanými v přílohách II a III této směrnice.
2. V příloze I se stanoví
- přípustný obsah těžkých kovů,
- požadovaný počet tepelných cyklů, kterými musí projít vzorky určené ke zkoušce výbušnosti.
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. prosince 1986,
kterou se mění směrnice 75/439/EHS o nakládání s odpadními oleji
(87/101/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 75/439/EHS [4] stanoví, aby členské státy přijaly nezbytná opatření pro zajištění bezpečného sběru odpadních olejů a nakládání s nimi a v co největší míře zajistily jejich recyklaci (regenerací nebo spalováním jiným než za účelem rozkladu);
vzhledem k tomu, že regenerace je vzhledem k dosažitelným úsporám energie obecně nejracionálnější způsob opětovného použití odpadních olejů; že by se proto měly odpadní oleje přednostně zpracovávat regenerací, pokud to dovolují technická, hospodářská a organizační omezení;
vzhledem k tomu, že za současného stavu právních předpisů Společenství mohou členské státy za určitých podmínek zakázat spalování odpadních olejů na svém území; že tato směrnice nemá v úmyslu tento stav právních předpisů měnit;
vzhledem k tomu, že spalováním odpadních olejů vznikají odpadní plyny obsahující látky škodlivé pro životní prostředí, pokud jsou vypouštěny do ovzduší v koncentracích nad určitou mezí; že by se proto měla přijmout opatření stanovující pravidla pro spalování odpadních olejů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zlepšit účinnost sběru odpadních olejů a zpřísnit dohled v této oblasti;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nebezpečný charakter zejména PCB/PCT je nezbytné posílit právní předpisy Společenství týkající se spalování nebo regenerace odpadních olejů kontaminovaných těmito látkami;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít možnost přijímat přísnější opatření za účelem ochrany životního prostředí při současném respektování podmínek Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 75/439/EHS se mění takto:
1. Články 1 až 6 se nahrazují tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice se:
- "odpadními oleji" rozumějí:
mazací nebo průmyslové oleje na minerálním základě, které přestaly být vhodné pro původně určené používání, a zejména upotřebené oleje pro spalovací motory a pro převodovky, a také minerální mazací oleje, oleje pro turbíny a hydraulické oleje;
- "nakládáním" rozumí:
zpracování nebo rozklad odpadních olejů, jakož i jejich skladování a ukládání na povrchu země nebo v zemi;
- "zpracováním" rozumějí:
způsoby, které umožňují opětovné použití odpadních olejů, tj. regenerace a spalování;
- "regenerací" rozumí:
každý proces, kterým lze vyrobit základní oleje čištěním odpadních olejů, především odstraněním znečišťujících látek, oxidačních produktů a přísad, které jsou v těchto olejích obsaženy;
- "spalováním" rozumí:
použití odpadních olejů jako paliva s adekvátním využitím vyprodukovaného tepla;
- "sběrem" rozumějí:
všechny způsoby, kterými lze odpadní oleje přemístit od jejich držitelů do podniků, které s těmito oleji nakládají.
Článek 2
Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 78/319/EHS [5], přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily sběr odpadních olejů a nakládání s nimi, aniž by byla lidem a životnímu prostředí způsobena škoda, které lze předejít.
Článek 3
1. Pokud to technická, hospodářská a organizační omezení umožňují, přijmou členské státy opatření nezbytná pro přednostní zpracovávání odpadních olejů regenerací.
2. Pokud se odpadní oleje neregenerují z důvodu omezení uvedených v odstavci 1, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že se spalování odpadních olejů provádí za podmínek přijatelných pro životní prostředí v souladu s ustanoveními této směrnice, pokud je toto spalování technicky, hospodářsky a organizačně proveditelné.
3. Pokud se odpadní oleje ani neregenerují ani nespalují, a to z důvodu omezení uvedených v odstavcích 1 a 2, přijmou členské státy opatření nezbytná k tomu, aby zajistily bezpečný rozklad nebo řízené skladování či ukládání odpadních olejů.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily zákaz:
a) jakéhokoli vypouštění odpadních olejů do vnitrozemských povrchových vod, podzemních vod, teritoriálních námořních vod a kanalizačních systémů;
b) jakékoli ukládání nebo vypouštění odpadních olejů škodlivých pro půdu a jakékoli neřízené vypouštění zbytků ze zpracování odpadních olejů;
c) jakékoli zpracování odpadních olejů, které znečišťuje ovzduší nad mez stanovenou stávajícími ustanoveními.
Článek 5
1. V případech nezbytných pro dosažení cílů této směrnice a aniž je dotčen článek 2, povedou členské státy veřejné informační a propagační kampaně s cílem zajistit vhodné skladování odpadních olejů a jejich sběr v co největší míře.
2. Pokud není jinak možné splnit cíle uvedené v článcích 2, 3 a 4, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že jeden nebo více podniků bude provádět sběr nebo nakládání s odpadními oleji nabízených jejich držiteli, a to případně v oblasti, která je jim určena příslušnými orgány.
3. Aby se splnily cíle stanovené v článcích 2 a 4, mohou členské státy rozhodnout o zpracování odpadních olejů kterýmkoli ze způsobů zpracování stanovených v článku 3.
Za tímto účelem mohou provádět příslušné kontroly.
4. Aby se zajistilo splnění opatření podle článku 4, musí každý podnik sbírající odpadní oleje podléhat registraci a odpovídajícímu dohledu příslušných vnitrostátních orgánů, který případně zahrne systém povolení.
Článek 6
1. Aby se splnila opatření podle článku 4, musí každý podnik, který nakládá s odpadními oleji, získat povolení.
V případě potřeby se povolení uděluje po prohlídce zařízení.
2. Aniž jsou dotčeny požadavky ve vnitrostátních předpisech a předpisech Společenství stanovené za účelem jiným, než je účel této směrnice, je možné udělit povolení podnikům, které regenerují odpadní oleje nebo používají odpadní oleje jako palivo pouze tehdy, pokud se příslušný orgán přesvědčil, že byla přijata všechna vhodná opatření pro ochranu životního prostředí a zdraví, včetně použití nejlepší dostupné technologie, pokud náklady nejsou nadměrné.
Článek 7
V případech, že členské státy regenerují odpadní oleje, přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že: a) provoz regeneračního zařízení nezpůsobí životnímu prostředí žádné poškození, kterému bylo možno předejít.
Pro tento účel členské státy zajistí snížení rizik souvisejících s množstvím zbytků po regeneraci a s toxickou a nebezpečnou povahou těchto zbytků na minimum a dále zajistí, aby se s těmito zbytky nakládalo podle článku 9 směrnice 78/319/EHS;
b) základní oleje získané z regenerace nebudou toxickým a nebezpečným odpadem podle čl. 1 písm. b) směrnice 78/319/EHS a nebudou obsahovat polychlorované bifenyly a polychlorované terfenyly (PCB/PCT) v koncentracích přesahujících meze stanovené v článku 10.
Členské státy o opatřeních uvědomí Komisi.
Na základě této informace předloží Komise Radě zprávu s případnými návrhy, a to do 5 let ode dne oznámení této směrnice.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 84/360/EHS [6] a čl. 3 odst. 1 této směrnice, členské státy používající odpadní oleje jako palivo přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že provoz zařízení nezpůsobí významné znečištění ovzduší, a to zejména emisemi látek uvedených v příloze. Za tímto účelem:
(a) členské státy se přesvědčí, že v případě spalování olejů v zařízeních s tepelným příkonem minimálně 3 MW (SV) založeným na spodní výhřevnosti se dodržují mezní hodnoty emisí stanovené ve zmíněné příloze.
Členské státy mohou kdykoli stanovit mezní hodnoty přísnější než mezní hodnoty uvedené v příloze.
Mohou také určit mezní hodnoty pro látky jiné než uvedené v příloze;
(b) členské státy mohou podle svého uvážení přijmout opatření, aby zajistily přiměřenou kontrolu spalování odpadních olejů v zařízeních s tepelným příkonem nižším než 3 MW (SV) založeným na spodní výhřevnosti.
O opatřeních uvědomí Komisi.
Na základě této informace Komise do 5 let od oznámení této směrnice předloží Radě zprávu spolu s případnými návrhy.
2. Členské státy dále zajistí, aby:
(a) se zbytky ze spalování odpadních olejů bylo nakládáno v souladu s článkem 9 směrnice 78/319/EHS;
(b) odpadní oleje používané jako palivo nebyly toxickým a nebezpečným odpadem podle definice čl. 1 písm. b) směrnice 78/319/EHS a neobsahovaly PCB/PCT v koncentracích vyšších než 50 ppm.
3. Dodržení mezních hodnot stanovených v příloze je možné také zajistit pomocí vhodného systému kontroly koncentrací znečišťujících látek v odpadních olejích nebo ve směsích odpadních olejů a jiných paliv určených pro spalování, při zvážení technických charakteristik zařízení.
V případě zařízení, u nichž se emise látek uvedených v příloze mohou ještě zvýšit z topných produktů, zajistí členské státy prostřednictvím zavedeného kontrolního systému, že podíl těchto látek pocházejících ze spalování odpadních olejů nepřestoupí mezní hodnoty uvedené v příloze."
2.
Dosavadní článek 7 se označuje jako článek 8.
3. Zrušují se články 8 a 9.
4. Vkládá se nový článek 10, který zní:
"Článek 10
1. Během skladování a sběru nesmějí držitelé a provozovatelé sběru míchat odpadní oleje s PCB a PCT ve smyslu směrnice 76/403/EHS [7] ani s toxickým a nebezpečným odpadem ve smyslu směrnice 78/319/EHS.
2. Kromě případu stanoveného v odstavci 3 se uplatní ustanovení směrnice 76/403/EHS pro odpadní oleje obsahující více než 50 ppm PCB/PCT.
Členské státy dále přijmou nezbytná zvláštní technická opatření, která zajistí, že s jakýmikoli odpadními oleji obsahujícími PCB/PCT bude nakládáno, aniž by byla lidem a životnímu prostředí způsobena škoda, které lze předejít.
3. Regeneraci odpadních olejů obsahujících PCB a PCT je možné povolit, pokud regenerační pochody umožňují PCB a PCT rozložit nebo snížit jejich obsah pod maximální hranici, která v žádném případě nesmí přesáhnout 50 ppm.
4. Referenční metodu měření prováděnou za účelem stanovení obsahu PCB/PCT v odpadních olejích stanoví Komise po konzultaci s výborem pro přizpůsobování technickému pokroku zřízenému podle článku 18 směrnice 78/319/EHS.
5. S odpadními oleji kontaminovanými látkami, na které se vztahuje definice toxických a nebezpečných látek podle čl.
1 písm. b) směrnice 78/319/EHS, se musí nakládat v souladu s ustanoveními uvedené směrnice."
5. Článek 10 se označuje jako článek 11.
6. Článek 11 se označuje jako článek 12 a nahrazuje se tímto:
"Článek 12
Každý podnik, který sbírá a má v držení odpadní oleje nebo s nimi nakládá, musí příslušným orgánům na jejich žádost sdělit jakékoli informace týkající se sběru nebo nakládání s odpadními oleji nebo s jejich zbytky."
7. Článek 12 se označuje jako článek 13 a nahrazuje se tímto:
"Článek 13
1. Podniky uvedené v článku 6 musí být členskými státy pravidelně kontrolovány, zejména z hlediska plnění podmínek jejich povolení.
2. Příslušné orgány zkoumají směry stavu technického vývoje nebo životního prostředí s ohledem na případné přezkoumání povolení udělených podnikům v souladu s touto směrnicí."
8. Články 13 a 14 se označují jako články 14 a 15.
9. Vkládá se nový článek 16, který zní:
"Článek 16
Při respektování ustanovení Smlouvy mohou členské státy přijmout opatření na ochranu životního prostředí, která jsou přísnější než opatření stanovená touto směrnicí.
Podle stejných ustanovení mohou tato opatření zahrnovat mimo jiné zákaz spalování odpadních olejů."
10. Články 15 a 16 se označují jako články 17 a 18.
11. Vkládá se příloha k této směrnici.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí s účinkem od 1. ledna 1990 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Opatření přijatá členskými státy podle této směrnice mohou být postupně uplatňována na podniky uvedené v článku 6 směrnice 75/349/EHS, které existují v době oznámení této směrnice, do sedmi let od uvedeného oznámení [8].
Článek 4
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. prosince 1986
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru
(87/102/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na návrh Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že existují velké rozdíly mezi právními předpisy členských států v oblasti spotřebitelského úvěru;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly v právních předpisech mohou vést k narušení hospodářské soutěže mezi poskytovateli úvěru uvnitř společného trhu;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly omezují možnosti spotřebitele získat úvěr v jiných členských státech; že ovlivňují rozsah a charakter požadovaného úvěru, a také nákup zboží a služeb;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly následně ovlivňují volný pohyb zboží a služeb, jež mohou spotřebitelé získat na základě úvěru, a tím mají přímý dopad na fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že při rostoucím celkovém rozsahu úvěru poskytovaném ve Společenství spotřebitelům by zřízení společného trhu v oblasti spotřebitelského úvěru prospělo stejnou měrou spotřebitelům, poskytovatelům úvěru, výrobcům, velkoobchodníkům i maloobchodníkům se zbožím i poskytovatelům služeb;
vzhledem k tomu, že programy Evropského hospodářského společenství pro politiku ochrany a informovanosti spotřebitele [4] mimo jiné stanoví, že spotřebitel má být chráněn proti nevýhodným úvěrovým podmínkám a že by se mělo přednostně přikročit k harmonizaci obecných podmínek spotřebitelského úvěru;
vzhledem k tomu, že rozdíly v právních předpisech a v praxi vedou k nerovné ochraně spotřebitele v oblasti spotřebitelského úvěru mezi jednotlivými členskými státy;
vzhledem k tomu, že v posledních letech došlo k mnoha změnám v různých typech úvěru dostupných spotřebitelům a jimi užívaných; že vznikly nové formy úvěru a že se dále vyvíjejí;
vzhledem k tomu, že by spotřebitel měl mít dostatečné informace o podmínkách a nákladech úvěru, jakož i o svých závazcích; že tyto informace by mimo jiné měly obsahovat roční sazbu v procentech za daný úvěr, nebo pokud neexistuje, za celkovou částku, kterou spotřebitel musí za úvěr zaplatit; že do rozhodnutí o způsobu nebo způsobech výpočtu této roční sazby v procentech by členské státy měly nadále uplatňovat dosavadní způsoby nebo praxi výpočtu této sazby, nebo pokud tomu tak nebude, měly by vydat ustanovení pro obeznámení spotřebitele s celkovými náklady úvěru;
vzhledem k tomu, že podmínky úvěru mohou být pro spotřebitele nevýhodné; že lze docílit lepší ochrany spotřebitele přijetím jistých požadavků vztahujících se na všechny formy úvěru;
vzhledem k tomu, že pro charakter jistých smluv o úvěru nebo druhů transakcí by měly být tyto smlouvy nebo transakce částečně nebo zcela vyloučeny z působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly mít po konzultaci s Komisí možnost vyloučit z této směrnice jisté formy úvěru nekomerčního charakteru poskytované za zvláštních podmínek;
vzhledem k tomu, že praxe uplatňovaná v některých členských státech u notářsky nebo soudně stvrzených dokumentů je taková, že u těchto dokumentů činí uplatňování některých ustanovení této směrnice zbytečným; že by z tohoto důvodu měly mít členské státy možnost vyjmout takové dokumenty z působnosti uvedených ustanovení;
vzhledem k tomu, že úvěrové smlouvy na velké finanční částky se odlišují od obvyklých smluv o spotřebitelském úvěru; že uplatňování ustanovení této směrnice na smlouvy o velmi malých částkách by mohlo klást zbytečnou administrativní zátěž jak na spotřebitele, tak na poskytovatele úvěru; že by z tohoto důvodu měly být z této směrnice vyloučeny smlouvy přesahující stanovené finanční limity i nedosahující stanovených finančních limitů;
vzhledem k tomu, že poskytování informací o nákladech úvěru v reklamě a v provozních místnostech poskytovatele nebo zprostředkovatele úvěru usnadňuje spotřebiteli srovnávat různé nabídky;
vzhledem k tomu, že ochrana spotřebitele se dále zlepšuje, mají-li smlouvy o úvěru písemnou formu a obsahují-li určité minimální údaje o smluvních podmínkách;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly stanovit podmínky, za nichž je možný zpětný přechod držby zboží, zvláště pokud k tomu spotřebitel neudělil souhlas; že by se vyúčtování mezi smluvními stranami mělo po zpětném přechodu držby uskutečnit tak, aby zpětný přechod držby nevedl k bezdůvodnému obohacení;
vzhledem k tomu, že by spotřebiteli mělo být umožněno splnit závazky před uplynutím stanovené lhůty; že by pak spotřebitel měl mít nárok na spravedlivou slevu z celkových nákladů úvěru;
vzhledem k tomu, že postoupení práv věřitele vyplývajících ze smlouvy o úvěru by nemělo zhoršit právní postavení spotřebitele;
vzhledem k tomu, že ty členské státy, které umožňují spotřebitelům používat směnky, dlužní úpisy nebo šeky v souvislosti se smlouvami o úvěru, by měly zajistit vhodnou ochranu spotřebitele při takovém použití uvedených nástrojů;
vzhledem k tomu, že pokud jde o zboží nebo služby, které spotřebitel získal na úvěr, měl by mít, alespoň za okolností níže uvedených, vůči poskytovateli úvěru navíc další práva ke svým běžným smluvním právům vůči tomuto poskytovateli a vůči dodavateli zboží nebo služeb; že výše zmíněné okolnosti jsou dány tehdy, když poskytovatel úvěru a dodavatel zboží nebo služeb mají dřívější smlouvu, na jejímž základě je úvěr nabízen výhradně uvedeným poskytovatelem úvěru zákazníkům tohoto dodavatele, aby od něho mohli získat zboží nebo služby;
vzhledem k tomu, že pojmem ECU se rozumí zúčtovací jednotka podle definice v nařízení Rady (EHS) č.
3180/78 [5] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 2626/84 [6]; že by členské státy měly mít do určité míry volnost zaokrouhlovat částky v národní měně vzniklé přepočtem částek, jež jsou v této směrnici vyjádřeny v ECU; že by částky uvedené v této směrnici měly být pravidelně zkoumány s ohledem na hospodářský a měnový vývoj ve Společenství a případně revidovány;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly přijmout vhodná opatření pro povolování činnosti osob nabízejících úvěr nebo zprostředkování smluv o úvěru, nebo pro kontrolu a sledování činnosti osob nabízejících úvěr nebo zprostředkujících poskytnutí úvěru, nebo opatření umožňující spotřebitelům podávat stížnosti ohledně smluv o úvěru nebo úvěrových podmínek;
vzhledem k tomu, že smlouvy o úvěru by se neměly k újmě spotřebitele odchylovat od prováděcích předpisů k této směrnici nebo od předpisů odpovídajících jejím ustanovením; že by tyto předpisy neměly být obcházeny v důsledku formulace uvedených smluv;
vzhledem k tomu, že pokud tato směrnice stanoví jistý stupeň sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru, a také jistý stupeň ochrany spotřebitele, nemělo by být členským státům bráněno v tom, aby si zachovaly nebo přijaly přísnější opatření na ochranu spotřebitele s řádným přihlédnutím ke svým závazkům ze Smlouvy;
vzhledem k tomu, že má Komise předložit Radě nejpozději do 1. ledna 1995 zprávu o provádění této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na smlouvy o úvěru.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "spotřebitelem" fyzická osoba, která při transakcích, na něž se vztahuje tato směrnice, jedná za účelem, který nelze považovat za její obchodní nebo profesní činnost;
b) "věřitelem" fyzická nebo právnická osoba, která poskytuje při své obchodní nebo profesní činnosti úvěr, nebo skupina takových osob;
c) "smlouvou o úvěru" smlouva, na jejímž základě věřitel poskytuje nebo slibuje poskytnout spotřebiteli úvěr ve formě odložené platby, půjčky nebo jiné podobné finanční služby;
smlouvy o souvislém poskytování služby nebo veřejných služeb, kdy má spotřebitel právo za ně platit po dobu jejich poskytování ve formě splátek, se nepovažují za smlouvy o úvěru pro účely této směrnice;
d) "celkovými náklady úvěru pro spotřebitele" veškeré náklady úvěru včetně úroků a jiných poplatků přímo spojených se smlouvou o úvěru, určené podle předpisů nebo zvyklostí, jež existují v členských státech nebo jež mají členské státy vytvořit;
e) "roční sazbou v procentech" celkové náklady úvěru pro spotřebitele, vyjádřené ve formě ročního procenta částky poskytnutého úvěru a vypočítané způsoby používanými v jednotlivých členských státech.
Článek 2
1. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) smlouvy o úvěru nebo přísliby úvěru:
- určené především k získání nebo zachování vlastnických práv k pozemkům nebo k existující či projektované budově,
- určené k obnově nebo rekonstrukci budovy;
b) nájemní smlouvy s výjimkou těch, které stanoví, že vlastnické právo v konečném důsledku připadne nájemci;
c) úvěr poskytnutý nebo daný k dispozici bez placení úroků nebo jakýchkoliv jiných poplatků;
d) smlouvy o úvěru, které nestanoví placení úroku za podmínky, že se spotřebitel zaváže splatit úvěr jednorázově;
e) úvěr ve formě přečerpání běžného účtu poskytnutý úvěrovou institucí nebo finanční institucí, kromě přečerpání účtů úvěrových karet.
Na tyto formy úvěru se však vztahují ustanovení článku 6;
f) smlouvy o úvěru na částky nižší než 200 ECU a vyšší než 20000 ECU;
g) smlouvy o úvěru, podle nichž je spotřebitel povinen splatit poskytnutý úvěr:
- buď ve lhůtě nejdéle tří měsíců,
- nebo nejvýše čtyřmi splátkami ve lhůtě nejdéle dvanácti měsíců.
2. Členský stát může po poradě s Komisí vyloučit z působnosti této směrnice určité formy úvěru, které splňují tyto podmínky:
- jsou poskytovány za sazby nižší, než jsou běžné sazby na trhu, a
- nejsou nabízeny obecně celé veřejnosti.
3. Ustanovení článků 4 a 6 až 12 se nevztahují na smlouvy o úvěru nebo na přísliby úvěru zajištěné hypotékou na nemovitost, pokud takové smlouvy již nejsou vyloučeny z působnosti této směrnice ustanovením odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Členské státy mohou vyloučit z ustanovení článků 6 až 12 smlouvy o úvěru mající formu notářsky nebo soudně stvrzeného dokumentu.
Článek 3
Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy [7] a pravidla a zásady týkající se nekalé reklamy, musí každá reklama nebo každá nabídka, která je vystavená v provozních prostorách, v nichž nějaká osoba nabízí úvěr nebo zprostředkování smlouvy o úvěru, a v které je uvedena úroková míra nebo jakékoliv číselné údaje týkající se nákladů úvěru, také obsahovat údaj o roční sazbě v procentech, a to ve formě názorného příkladu, pokud není možno použít jiných způsobů.
Článek 4
1. Smlouvy o úvěru se uzavírají písemnou formou.
Spotřebitel obdrží jeden opis písemné smlouvy.
2. Písemná smlouva musí obsahovat:
a) údaj o roční sazbě v procentech;
b) podmínky, za kterých je možno změnit roční sazbu v procentech.
V případech, kdy není možno uvést roční sazbu v procentech, musí být spotřebiteli poskytnuty přiměřené informace v písemné smlouvě.
Tyto informace musí přinejmenším zahrnovat informace stanovené v čl. 6 odst.
3. Písemná smlouva musí dále obsahovat ostatní podstatné náležitosti smlouvy.
Příloha k této směrnici obsahuje vzorový seznam podmínek, které mohou členské státy vyžadovat k zařazení do písemné smlouvy jako podstatné.
Článek 5
Odchylně od ustanovení článku 3 a čl. 4 odst. 2 a do přijetí rozhodnutí o zavedení společného způsobu nebo způsobů Společenství pro výpočet roční sazby v procentech musejí ty členské státy, které v době oznámení této směrnice nevyžadují uvedení roční sazby v procentech nebo které nemají zavedený způsob pro její výpočet, alespoň vyžadovat uvádění celkových nákladů úvěru pro spotřebitele.
Článek 6
1. Bez ohledu na vynětí stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. e) musí být v případech smlouvy mezi úvěrovou nebo finanční institucí a spotřebitelem o poskytnutí úvěru ve formě přečerpání běžného účtu (kromě účtů kreditních karet) spotřebitel informován při uzavření nebo před uzavřením příslušné smlouvy o:
- případné horní hranici úvěru,
- roční úrokové sazbě a účtovaných poplatcích ode dne uzavření smlouvy, a také o podmínkách, za nichž je možno tuto sazbu a poplatky změnit,
- postupu pro ukončení smlouvy.
Tyto informace musí být potvrzeny písemně.
2. Po dobu trvání smlouvy musí být spotřebitel také informován o každé změně roční úrokové sazby nebo poplatků, jakmile k ní dojde.
Tyto informace je možno podat na výpisu z účtu nebo v jakékoliv jiné formě přijatelné pro členské státy.
3. V členských státech, kde jsou přípustná přečerpání účtu s tichým souhlasem, zajistí dotyčné členské státy, aby byl spotřebitel informován o roční úrokové sazbě a o účtovaných poplatcích, a také o všech změnách těchto poplatků v případech, kdy přečerpání účtu trvá déle než tři měsíce.
Článek 7
V případě úvěru poskytnutého na nabytí zboží stanoví členské státy podmínky, za nichž je možný zpětný přechod držby zboží, zvláště když k tomu spotřebitel neudělil souhlas.
Zajistí také, aby v případech zpětného přechodu držby zboží na věřitele bylo vyúčtování mezi oběma stranami provedeno tak, aby zpětný přechod držby nevedl k bezdůvodnému obohacení.
Článek 8
Spotřebitel může splnit svůj závazek plynoucí ze smlouvy o úvěru před lhůtou v ní určenou.
V tomto případě má spotřebitel v souladu s předpisy stanovenými členskými státy právo na spravedlivé snížení celkových nákladů úvěru.
Článek 9
V případech, kdy jsou práva věřitele plynoucí ze smlouvy o úvěru postoupena třetí osobě, může spotřebitel uplatnit vůči této třetí osobě veškeré námitky a právní prostředky, které měl k dispozici vůči původnímu věřiteli, včetně vzájemného započtení pohledávek, pokud je povoleno v dotyčném členském státě.
Článek 10
Členské státy, které v souvislosti se smlouvami o úvěru dovolují spotřebiteli, aby:
a) platil směnkami včetně dlužních úpisů;
b) poskytoval jistotu pomocí směnek včetně dlužních úpisů a šeků,
zajistí, aby byl spotřebitel při použití těchto nástrojů pro tyto účely vhodným způsobem chráněn.
Článek 11
1. Členské státy zajistí, aby existence smlouvy o úvěru žádným způsobem neovlivnila práva spotřebitele vůči dodavateli zboží nebo služby zakoupené pomocí takové smlouvy v případech, kdy zboží nebo služby nejsou dodány nebo jinak neodpovídají smlouvě o jejich dodávce.
2. V případech, kdy:
a) za účelem nákupu zboží nebo obdržení služeb spotřebitel uzavře smlouvu o úvěru s jinou osobou než jejich dodavatelem a
b) poskytovatel úvěru a dodavatel zboží nebo služeb uzavřeli dřívější smlouvu, na jejímž základě tento poskytovatel úvěru poskytuje úvěr výhradně zákazníkům uvedeného dodavatele za účelem odběru zboží nebo služeb od uvedeného dodavatele, a
c) spotřebitel uvedený pod písmenem a) získá úvěr na základě takovéto dřívější smlouvy a
d) zboží nebo služby spadající pod smlouvu o úvěru nejsou dodány nebo jsou dodány jen zčásti, nebo neodpovídají smlouvě o jejich dodávce a
e) spotřebitel uplatnil svá práva vůči dodavateli, ale nedosáhl uspokojení svých oprávněných nároků,
má spotřebitel právo uplatňovat práva vůči poskytovateli úvěru.
Členské státy stanoví rozsah a podmínky pro uplatnění těchto práv.
3. Ustanovení odstavce 2 se nevztahuje na případy, kdy jednotlivá transakce nepřesahuje hodnotu odpovídající 200 ECU.
Článek 12
1. Členské státy:
a) zajistí, aby osoby nabízející úvěr nebo nabízející zprostředkování smluv o úvěru musely získat úřední povolení buď výhradně k této činnosti, nebo jako dodavatelé zboží a služeb, nebo
b) zajistí, aby osoby poskytující úvěr nebo zprostředkující poskytnutí úvěru podléhaly kontrole nebo sledování činnosti určenou institucí nebo úředním orgánem, nebo
c) podpoří zřízení orgánů příslušných k přijímání stížností ohledně smluv o úvěru nebo úvěrových podmínek a k poskytování souvisejících informací nebo rad o těchto smlouvách a podmínkách spotřebitelům.
2. Členské státy mohou stanovit, že povolení uvedené v odst. 1 písm. a) není nutné v případech, kdy osoby nabízející uzavření nebo zprostředkování smluv o úvěru splňují definici uvedenou v článku 1 první směrnice Rady ze dne 12. prosince 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu [8] a mají povolení v souladu s ustanoveními uvedené směrnice.
V případech, kdy osoby poskytující úvěr nebo zprostředkující poskytování úvěru dostaly povolení jak výhradní k provozování této činnosti podle ustanovení odst. 1 písm. a), tak i podle ustanovení uvedené směrnice, ale toto druhé povolení bylo následně zrušeno, příslušný orgán, který vystavil výhradní povolení k poskytování úvěru podle odst. 1 písm. a), musí být o této skutečnosti uvědomen a rozhodne, zda příslušné osoby mohou nadále poskytovat úvěr nebo zprostředkovávat poskytování úvěru, nebo zda výhradní povolení, vydané na základě odst. 1 písm. a), má být odňato.
Článek 13
1. Pro účely této směrnice pojem ECU vymezuje nařízení (EHS) č. 3180/78 ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84. Ekvivalent v národní měně se zpočátku vypočítá na základě kurzu platného v den přijetí této směrnice.
Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národní měně vyplývající z přepočtu částek v ECU, pokud tato úprava nepřekročí 10 ECU.
2. Každých pět let a poprvé v roce 1995 Rada na návrh Komise přezkoumá a případně upraví částky uvedené v této směrnici s přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji ve Společenství.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby se smlouvy o úvěru neodchylovaly ke škodě spotřebitele od vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici nebo odpovídajících této směrnici.
2. Členské státy také zajistí, aby ustanovení, která přijmou k provedení této směrnice, nebyla obcházena v důsledku formulace smluv o úvěru, zvláště pak formou rozdělení částky úvěru do několika smluv.
Článek 15
Tato směrnice nebrání členským státům, aby zachovaly nebo přijaly přísnější ustanovení na ochranu spotřebitele v souladu s jejich závazky vyplývajícími ze Smlouvy.
Článek 16
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990 a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Komise předloží nejpozději do 1. ledna 1995 Radě zprávu o uplatňování této směrnice.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. ledna 1987,
kterou se mění některé směrnice Rady o uvádění osiva a sadby na trh
(87/120/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [3], naposledy změněnou směrnicí 86/155/EHS [4], a zejména na čl. 2 odst. 1a a článek 21a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [5], naposledy změněnou směrnicí Komise 86/320/EHS [6], a zejména na čl. 2 odst. 1a a článek 21a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění s osiva olejnin a přadných rostlin na trh [7], naposledy pozměněnou směrnicí 86/155/EHS, a zejména na čl. 2 odst. 1a a článek 20a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [8], naposledy pozměněnou směrnicí 86/155/EHS, a zejména na čl. 2 odst.
1a a článek 40a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů je nutno změnit směrnice 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 69/208/EHS a 70/458/EHS s ohledem na rozvoj vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že některé botanické názvy použité ve směrnicích 66/401/EHS, 66/402/EHS, 69/208/EHS a 70/458/EHS jsou nesprávné nebo jejich hodnověrnost je nejistá;
vzhledem k tomu, že by se tyto názvy měly sjednotit s názvy běžně užívanými na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že stávající mezinárodní metody připouštějí u partií osiva toleranci 5 % pro maximální hmotnost;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby se ve směrnicích Společenství používaly odpovídající tolerance;
vzhledem k tomu, že se požadavky na předchozí porost a izolaci porostu při produkci osiva řepy stanovené Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj ukázaly jako vhodné k přijetí ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je v důsledku vývoje běžně dosahované kvality osiva vhodné zpřísnit pravidla pro podíl osiva hořké lupiny u osiva sladké lupiny;
vzhledem k tomu, že je nutno upravit přítomnost plevelných rostlin a podíl rostlin s červenými zrny u porostů určených pro produkci osiva rýže;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit přísnější požadavky na podíl červených zrn v osivu rýže;
vzhledem k tomu, že stávající mezinárodní pravidla byla nedávno změněna, pokud jde o maximální hmotnost partií osiva určitých druhů obilovin; že Komise tuto změnu schválila;
vzhledem k tomu, že se proto musí odpovídajícím způsobem upravit maximální hmotnost partií osiva uvedená v pravidlech Společenství pro tyto druhy;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/400/EHS se mění takto:
1. V příloze I oddíle A se před bod 1 vkládá nový bod, který zní:
"01.
Předchozí porosty na množitelské ploše byly slučitelné s produkcí osiva Beta vulgaris odrůdy daného porostu a pole je dostatečně prosto rostlin, jež vzešly z předchozích porostů."
2. V příloze I oddíle A se bod 5 nahrazuje tímto:
od zdrojů pylu rodu Beta _BAR_ 1000 m _BAR_ 2.pro produkci certifikovaného osiva: _BAR_ _BAR_
a)řepy cukrové: _BAR_ _BAR_ –od všech níže neuvedených zdrojů pylu rodu Beta _BAR_ 1000 m _BAR_
–je-li předpokládaný opylovač nebo jeden z předpokládaných opylovačů diploidní, od tetraploidních zdrojů pylu cukrové řepy _BAR_ 600 m _BAR_
–je-li předpokládaný opylovač výhradně tetraploidní, od diploidních zdrojů pylu cukrové řepy _BAR_ 600 m _BAR_
–od zdrojů pylu cukrové řepy, u nichž je ploidita neznámá _BAR_ 600 m _BAR_ –je-li předpokládaný opylovač nebo jeden z předpokládaných opylovačů diploidní, od diploidních zdrojů pylu cukrové řepy _BAR_ 300 m _BAR_
–je-li předpokládaný opylovači výhradně tetraploidní, od tetraploidních zdrojů pylu cukrové řepy _BAR_ 300 m _BAR_ –mezi dvěma množitelskými poli pro produkci osiva cukrové řepy bez samčí sterility _BAR_ 300 m _BAR_
b)krmné řepy: _BAR_ _BAR_
–od jiných níže neuvedených zdrojů pylu rodu Beta _BAR_ 1000 m _BAR_
3. V příloze II se doplňuje nová věta, která zní:
"Maximální hmotnost partie nelze překročit o více než 5 %."
Článek 2
Směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se slova uvedená v levém sloupci nahrazují slovy uvedenými v pravém sloupci: Agrostits tenuis Sibth. _BAR_ Agrostis capillaris L. _BAR_
Medicago x varia Martyn _BAR_ Medicago x varia T. Martyn _BAR_
Brassica napus L. var. napobrassica (L.)
Peterm. _BAR_ Brassica napus L. var. napobrassica (L.)
Rchb. _BAR_
Brassica oleracea L. convar. acephala (DC) _BAR_ Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.)
Alef. var. medullosa Thell. + var. viridis L. _BAR_
Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg. _BAR_ Raphanus sativus L. var. oleiformis Pers. _BAR_
2. V čl. 3 odst. 1 se slova uvedená v levém sloupci nahrazují slovy uvedenými v pravém sloupci:
Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Peterm. _BAR_ Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Rchb. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. acephala (DC) _BAR_ Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. medullosa Thell. + var. viridis L. _BAR_ Festuca arundinacea Schreb. _BAR_ Festuca arundinacea Schreber _BAR_ Festuca pratensis Huds. _BAR_ Festuca pratensis Hudson _BAR_ Lolium x hybridum Hausskn. _BAR_ Lolium x boucheanum Kunth _BAR_ Medicago x varia Martyn _BAR_ Medicago x varia T. Martyn _BAR_ Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg. _BAR_ Raphanus sativus L. var. oleiformis Pers. _BAR_
3. V příloze II části I bodě 2 oddíle A sloupci 1 tabulky se
- slova "Agrostis tenuis" nahrazují slovy "Agrostis capillaris",
- slova "Lolium x hybridum" nahrazují slovy "Lolium x boucheanum",
- slova "ssp. oleifera" nahrazují slovy "var. oleiformis".
4. V příloze II části I bodě 2 oddíle B písmeni p) se za slovem "nepřekračuje" vkládá údaj "2,5 %" a zbytek písmene se zrušuje.
5. V příloze II části II bodě 2 oddíle A sloupci 1 tabulky se
- slova "Agrostis tenuis" nahrazují slovy "Agrostis capillaris",
- slova "Lolium x hybridum" nahrazují slovy "Lolium x boucheanum", - slova "ssp. oleifera" nahrazují slovy "var. oleiformis".
6. V příloze II části III bodě 6 se zrušuje písmeno c).
7. V příloze III sloupci 1 tabulky se
- slova "Agrostis tenuis" nahrazují slovy "Agrostis capillaris",
- slova "Lolium x hybridum" nahrazují slovy "Lolium x boucheanum",
- slova "ssp. oleifera" nahrazují slovy "var. oleiformis".
8. V příloze III se doplňuje nová věta, která zní:
"Maximální hmotnost partie nelze překročit o více než 5 %."
Článek 3
Směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se slova "kromě Zea mays convar. microsperma (Koern) a Zea mays convar. saccharata Koern" nahrazují slovem "(partim)".
2. V příloze I bodě 3 třetím pododstavci se za slova "Množitelské porosty" vkládají slova "Oryza sativa,".
3. V příloze I bodě 3 se doplňuje nový oddíl, který zní:
"D. Oryza sativa:
Podíl rostlin stávajícího druhu, které lze rozpoznat jako zjevně plané rostliny nebo rostliny s červenými zrny, nepřekračuje
- 0 při produkci základního osiva,
- 1 na 50 m2 při produkci certifikovaného osiva."
4. V příloze II bodě 2 oddíle A sloupci 5 tabulky se čísla "2", "5" a "10" nahrazují čísly "1", "3" a "5".
5. V příloze III sloupci 2 tabulky se číslo "20" v obou případech nahrazuje číslem "25".
6. V příloze III se doplňuje nová věta, která zní:
"Maximální hmotnost partie nelze překročit o více než 5 %.".
Článek 4
Směrnice 69/208/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se slova uvedená v levém sloupci nahrazují slovy uvedenými v pravém sloupci:
Brassica juncea (L.)
Czern. et Coss. in Czern. _BAR_ Brassica juncea (L.)
Czern. et Cosson _BAR_ Brassica napus L. ssp. oleifera (Metzg.)
Sinsk. _BAR_ Brassica napus L. (partim) _BAR_ Brassica nigra (L.)
W. Koch _BAR_ Brassica nigra (L.)
Koch _BAR_ Brassica rapa L. (partim) _BAR_ Brassica rapa L. var. silvestris (Lam.)
Briggs _BAR_
2. V čl. 3 odst. 1 se slova uvedená v levém sloupci nahrazují slovy uvedenými v pravém sloupci:
Brassica napus L. ssp. oleifera (Metzg.)
Sinsk. _BAR_ Brassica napus L. (partim) _BAR_ Brassica rapa L. (partim) _BAR_ Brassica rapa L. var. silvestris (Lam.)
Briggs _BAR_
3. V příloze I bodě 2 sloupci 1 tabulky se v obou případech zrušují slova "spp. oleifera".
4. V příloze II části I bodě 1 sloupci 1 tabulky se v obou případech zrušují slova "spp. oleifera".
5. V příloze II části I bodě 3 oddíle A sloupci 1 tabulky se zrušují slova "spp. oleifera".
6. V příloze III sloupci 1 tabulky se zrušují slova "spp. oleifera".
7. V příloze III se doplňuje nová věta, která zní:
"Maximální hmotnost partie nelze překročit o více než 5 %."
Článek 5
Směrnice 70/458/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A se slova uvedená v levém sloupci nahrazují slovy uvedenými v pravém sloupci: Beta vulgaris L. var. cycla (L.) Ulrich _BAR_ Beta vulgaris L. var. vulgaris _BAR_
Brassica oleracea L. var. acephala DC subvar. laciniata L. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. sabellica L. _BAR_
Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.)
Alef var. botrytis _BAR_ Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.)
Alef. var. botrytis L. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.)
Alef. var. italica Plenck _BAR_ Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. cymosa Duch. _BAR_
Brassica oleracea L. var. bullata subvar. gemmifera DC. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. oleracea var. gemmifera DC. _BAR_ Brassica oleracea L. var. bullata DC. et var. subauda L. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. capitata (L.)
Alef. var. sabauda L. _BAR_ Brassica oleracea L. var. capitata L. f. alba DC. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. capitata (L.)
Alef. var. alba DC. _BAR_ Brassica oleracea L. var. capitata L. f. rubra (L.)
Thell. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. capitata (L.)
Alef. var. rubra DC. _BAR_ Brassica oleracea L. var. gongylodes L. _BAR_ Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.)
Alef. var. gongylodes _BAR_ Brassica rapa L. var. rapa (L.)
Thell. _BAR_ Brassica rapa L. var. rapa _BAR_ Cichorium intybus L. var. foliosum Bisch. _BAR_ Cichorium intybus L. (partim) _BAR_
Foeniculum vulgare P. Mill. _BAR_ Foeniculum vulgare Miller _BAR_
Lycopersicon lycopersicum (L.)
Karst. ex Farwell _BAR_ Lycopersicon lycopersicum (L.) Karsten ex Farw. _BAR_
Petroselinum crispum (Mill.) Nym. ex A.W. Hill _BAR_ Petroselinum crispum (Miller) Nyman ex A.W. Hill _BAR_ 2. V příloze II bodě 3 písm. a) sloupci 1 tabulky se slova "var. botrytis" nahrazují slovem "(květák)" a slova "(ostatní druhy)" se nahrazují slovy "(ostatní poddruhy)".
3. V příloze III bodě 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Maximální hmotnost partie nelze překročit o více než 5 %."
Článek 6
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
DEVÁTÁ SMĚRNICE KOMISE
ze dne 2. února 1987,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V a VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(87/137/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků1, naposledy pozměněnou směrnicí 86/199/EHS2, a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky, barviva nebo konzervační přísady, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny pro další stanovené období;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví by mělo být zakázáno použití minoxidilu, jeho solí a derivátů v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že až do přijetí předpisů Společenství týkajících se zdanění by nemělo být stanoveno konečné datum, po němž již methanol nebude moci být používán jako denaturační přísada pro ethanol a isopropylalkohol;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se doplňují nové položky, které znějí:
"370.
N-[(Trichlormethyl)sulfanyl]cyklohex-4-en-1,2-dikarboximid (kaptan)
371.
3,3',5,5',6,6'­Hexachlor­2,2'­dihydroxydifenylmethan (hexachlorofen)
372.
6­Piperidinopyrimidin­2,4­diamin­3­oxid (minoxidil), jeho soli a deriváty".
2. V příloze III se část 1 mění takto: "a b c d e f
11 Dichlorofen* 0,5 % Obsahuje dichlorofen. 52 Methanol Denaturační přísada pro ethanol a isopropylalkohol 5 % v přepočtu na % ethanolu a isopropylalkoholu"
3. Do přílohy III části 2 se vkládají čísla podle colour indexu 77 288 a 77 289 s těmito údaji:
- barva: zelená,
- oblast aplikace: 1,
- jiná omezení a požadavky: bez chromanových iontů.
4. V příloze IV části 1 se
- zrušuje látka č. 1, methanol,
- u látky č. 4, 2,2'­disulfandiylbis(pyridin­1­oxid), adiční produkt s trihydrátem síranu hořečnatého, zrušují slova ve sloupci e a datum ve sloupci g se nahrazuje datem 31. 12. 1987,
- u látky č. 5, 1­fenoxypropan­2­ol, datum ve sloupci g nahrazuje datem 31. 12. 1987.
5. V příloze IV části 2 se zrušují čísla podle colour indexu 77 288 a 77 289.
6. V příloze V se zrušuje látka č. 2, hexachlorofen.
7. V příloze VI části 1 se
- zrušuje látka č. 6, hexachlorofen,
- doplňuje nová položka, která zní:
"a b c d e 40 2­Benzyl­4­chlorfenol (chlorofen) 0,2 &;quot%
8. V příloze VI části 2 se
- zrušují látky č. 9, 12 a 13,
- u látky č. 14, 1­fenoxypropan­2­ol, datum ve sloupci f nahrazuje datem 31. 12. 1987,
- u látky č. 15, benzethonium­chlorid (INN)+, datum ve sloupci f nahrazuje datem 31. 12. 1988,
- u látky č. 16, benzalkonium­chlorid (INN), bromid a sůl cukerné kyseliny+, datum ve sloupci f nahrazuje datem 31. 12. 1987.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v čl. 1 bodech 4 a 8, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1989 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 31. prosince 1990 nebudou výrobky uvedené v odstavci 1 prodávány ani přenechávány konečnému spotřebiteli.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1987. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 10. února 1987,
kterou se mění první směrnice 80/1335/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
(87/143/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 87/137/EHS [2], a zejména na čl.
8 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve světle vědeckých a technických údajů se ukázalo nezbytným upravit metody analýzy pro stanovení zinku; že by tedy směrnice Komise 80/1335/EHS [3] měla být změněna;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Kapitola VI přílohy ke směrnici 80/1335/EHS se mění takto:
1. V bodu 5 se doplňuje nová položka, která zní:
"5.13.
Filtrační papír Whatman č. 4 nebo ekvivalentní".
2. V bodu 6.1 se doplňují nové položky, které znějí:
"6.1.1.
Směs se podle potřeby zfiltruje pomocí vývěvy a filtrát se zachytí.
6.1.2.
Extrakce se opakuje s dalšími 50 ml destilované vody.
Zfiltruje se a filtráty se sloučí."
3. V bodu 6.2 se odkaz na bod 6.1 nahrazuje odkazem na bod 6.1.2.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. února 1987,
kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířat
(87/153/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 86/525/EHS [2], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice 70/524/EHS stanoví, že zkoušení doplňkových látek musí být uskutečněno na podkladě dokumentace úředně předané členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že tato dokumentace musí umožnit ověření toho, že doplňkové látky odpovídají pro navrhované použití hlavním zásadám stanoveným směrnicí pro jejich zařazení do příloh;
vzhledem k tomu, že se ukázalo jako nezbytné stanovit společné hlavní zásady pro vypracovávání těchto dokumentací, které se týkají jednak vědeckých údajů umožňujících definovat a charakterizovat příslušné produkty, a jednak nezbytných zkoušek pro vyhodnocování zejména účinnosti těchto produktů a jejich neškodnosti pro člověka, zvířata a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že hlavní zásady představují především obecné vodítko; že v závislosti na původu doplňkové látky nebo podmínek jejího použití se může rozsah zkoušek pro vyhodnocení jejích vlastností nebo účinků lišit;
vzhledem k tomu, že při vývoji doplňkových látek, které mají být používány v krmivech, je nutné dodržovat zásady správné laboratorní praxe, aby výsledky laboratorních zkoušek nebyly zpochybňovány; že kromě jiného by měly být co nejvíce omezeny postupy, při nichž se používají laboratorní zvířata k pokusným nebo jiným vědeckým účelům;
vzhledem k tomu, že hlavní zásady byly stanoveny na základě současných vědeckých a technických poznatků a že v případě nutnosti mohou být přizpůsobeny vývoji v této oblasti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že dokumentace, která musí být přiložena ke každé žádosti o zařazení doplňkové látky nebo nového užití doplňkové látky do příloh směrnice 70/524/EHS, se vypracovává podle hlavních zásad uvedených v příloze této směrnice.
Článek 2
Touto směrnicí nejsou dotčeny předpisy týkající se:
a) správné laboratorní praxe pro účely vzájemného uznávání údajů pro vyhodnocování chemických výrobků a
b) ochrany zvířat používaných k vědeckým nebo jiným vědeckým účelům.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1987.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 2. března 1987,
kterou se v důsledku přistoupení Španělska mění směrnice 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
(87/164/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména čl. 2 odst. 3 této smlouvy, a na akt o přistoupení připojený k této smlouvě, a zejména článek 396 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst.
2 směrnice 80/987/EHS [1] stanoví, že členské státy mohou výjimečně vyloučit z oblasti působnosti zmíněné směrnice pohledávky určitých kategorií zaměstnanců z důvodu zvláštní povahy pracovní smlouvy nebo pracovního poměru zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že na základě tohoto ustanovení Španělské království požádalo o vyloučení z oblasti působnosti této směrnice pro služebnictvo zaměstnávané fyzickou osobou z důvodu zvláštní povahy pracovního poměru těchto pracovníků;
vzhledem k tomu, že je tedy potřebné provést změnu přílohy směrnice 80/987/EHS v souladu s obecnými zásadami stanovenými v příloze II kapitole V bodu 4 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
S platností od 1. ledna 1986 se oddíl I přílohy směrnice 80/987/EHS mění takto: a) za bod
"A. ŘECKO" se vkládá nový bod, který zní:
"B. ŠPANĚLSKO
Služebnictvo zaměstnané fyzickou osobou.";
b) dosavadní body B, C a D se označují jako body C, D a E.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 9. března 1987,
kterou se mění příloha směrnice 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(87/181/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/355/EHS [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že obsah její přílohy bude pravidelně pozměňován na základě pokroku vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že použití nitrofenu jako přípravku na ochranu rostlin, zejména jako herbicidu, může mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat;
vzhledem k tomu, že bylo rovněž zjištěno, že použití 1,2-dibromethanu a 1,2-dichlorethanu jako přípravků na ochranu rostlin, zejména pro fumigaci rostlin a půdy, může mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat i nepřijatelný nepříznivý vliv na životní prostředí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 79/117/EHS se slova "C. Ethylenoxid" nahrazují tímto:
"C. Jiné sloučeniny
1. Ethylenoxid"
a doplňují se nové položky, které znějí:
"2. Nitrofen
3. 1,2-Dibromethan
4. 1,2-Dichlorethan."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do
- 1. ledna 1988, pokud jde o nitrofen a 1,2-dibromethan,
- 1. června 1989, pokud jde o 1,2-dichlorethan.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena všem členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. března 1987
o předcházení a snižování znečištění životního prostředí azbestem
(87/217/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v akčních programech Evropských společenství [4] pro životní prostředí se zdůrazňuje důležitost předcházení a snižování znečištění životního prostředí; že azbest je v této souvislosti uveden mezi znečišťujícími látkami první kategorie, které je nutno zkoumat na základě jejich toxicity a možných závažných vlivů na lidské zdraví a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že směrnicí Rady 83/478/EHS [5] se do směrnice 76/769/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 85/467/EHS [7] vložila ustanovení omezující uvádění krokydolitu (modrý azbest) a výrobků obsahujících krokydolitová vlákna na trh a jejich používání a zvláštní ustanovení o označování výrobků obsahujících azbest;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 83/477/EHS [8] obsahuje ustanovení o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí azbestu při práci;
vzhledem k tomu, že směrnice 84/360/EHS [9] obsahuje ustanovení o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových závodů;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout opatření nezbytná k tomu, aby emise azbestu do ovzduší, vypouštění azbestu do vodního prostředí a tuhý azbestový odpad byly, pokud je to možné, snižovány u zdroje a aby se jim předcházelo;
vzhledem k tomu, že je vhodné poskytnout dostatečné období pro uplatnění těchto opatření v existujících závodech;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít možnost zavádět přísnější opatření k ochraně zdraví a životního prostředí při respektování ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že rozdíly v platných nebo pozměněných předpisech členských států týkajících se omezování znečištění z průmyslových závodů mohou vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tak přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je tedy nutné sblížit právní předpisy v této oblasti podle článku 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že snížení znečištění azbestem přispěje k podpoře jednoho z cílů Společenství, který se týká ochrany a zlepšení životního prostředí; že však pro tento účel nejsou ve smlouvě výslovně stanoveny zvláštní pravomoci, musí být uplatňován článek 235,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Cílem této směrnice je stanovit opatření a doplnit již platná ustanovení s cílem předcházet a snížit znečištění azbestem v zájmu ochrany zdraví člověka a životního prostředí.
2. Tato směrnice se použije aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 83/477/EHS.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
1. azbestem rozumějí tyto vláknité křemičitany:
- krokydolit (modrý azbest),
- aktinolit,
- anthofyllit,
- chrysolit (bílý azbest),
- amosit (hnědý azbest),
- tremolit;
2. surovým azbestem se rozumí:
produkt získaný počátečním drcením azbestové rudy;
3. použitím azbestu rozumějí:
činnosti, s kterými je spojeno nakládání s více než 100 kilogramy surového azbestu ročně a které se týkají:
a) produkce surové azbestové rudy s výjimkou procesů přímo souvisejících s těžbou rudy a/nebo
b) výroby a průmyslového zpracování těchto výrobků při použití surového azbestu: azbestový cement nebo výrobky z azbestového cementu, třecí výrobky z azbestu, azbestové filtry, azbestové textilie, azbestový papír a lepenka, azbestové spojovací, obalové a zpevňující materiály, azbestové podlahové krytiny, azbestová plnidla;
4. zpracováním výrobků obsahujících azbest rozumějí:
činnosti jiné než je použití azbestu, při kterých se azbest uvolňuje do životního prostředí;
5. odpady rozumějí:
všechny látky nebo předměty definované v článku 1 směrnice 75/442/EHS [10].
Článek 3
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby emise azbestu do ovzduší, vypouštění azbestu do vodního prostředí a tuhý azbestový odpad byly, pokud je to možné, snižovány u zdroje a aby se jim předcházelo.
Tato opatření by měla při používání azbestu zahrnovat používání nejlepší dosažitelné technologie nezvyšující náklady, popřípadě včetně recyklace nebo úprav.
2. Požadavek uvedený v odstavci 1, podle něhož se ke snížení a zabránění emisí asbestu do ovzduší mají použít nejlepší dostupné technologie nezvyšující náklady, se použije u existujících závodů, přičemž se zohlední prvky stanovené v článku 13 směrnice 84/360/EHS.
Článek 4
1. Členské státy přijmou, aniž je dotčen článek 3, opatření nezbytná k tomu, aby koncentrace azbestu emitovaná výduchy do ovzduší během používání azbestu nepřekročila mezní hodnotu 0,1 mg/m3 (miligramy azbestu na m3 vypouštěného vzduchu).
2. Členské státy mohou závody, které emitují méně než 5000 m3 celkových plynných emisí za hodinu, zbavit povinnosti stanovené v odstavci 1, když jsou emise azbestu do ovzduší za běžných pracovních podmínek vždy menší než 0,5 gramu za hodinu.
Bude-li tato výjimka použita, přijmou příslušné orgány členských států vhodná opatření, aby prahy uvedené v prvním pododstavci nebudou překročeny.
Článek 5
Členské státy přijmou opatření nezbytná opatření, aby
a) všechny odpadní vody vznikající při výrobě azbestového cementu byly recyklovány.
Není-li recyklace ekonomicky proveditelná, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby při odstraňování kapalných odpadů obsahujících azbest nedocházelo ke znečišťování vodního prostředí a jiných složek životního prostředí, včetně ovzduší.
Pro tento účel:
- se použije mezní hodnota 30 gramů celkových nerozpustných látek na m3 vypouštěné odpadní vody,
- příslušné orgány členských států stanoví pro každý dotčený závod objem vypouštěných odpadních vod do vody nebo celkový objem vypouštěných nerozpustných látek na tunu výrobku, přičemž se zohlední zvláštní situace závodu.
Tyto limity se použijí v místě, kde odpadní vody opouštějí průmyslový závod;
b) všechny odpadní vody vznikající při výrobě azbestového papíru nebo lepenky byly recyklovány.
Je však možné povolit vypouštění odpadních vod neobsahujících více než 30 gramů nerozpustných látek na m3 vody během běžného čištění nebo údržby zařízení.
Článek 6
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění pravidelných měření emisí do ovzduší a vypouštěných odpadních vod ze zařízení, pro něž se použijí mezní hodnoty uvedené v článcích 4 a 5.
2. Pro kontrolu dodržování mezních hodnot uvedených v článcích 4 a 5 musí být metody pro odběr vzorků a analytické postupy a metody provedeny v souladu s postupy a metodami popsanými v příloze nebo s jinými postupy a metodami, které poskytují rovnocenné výsledky.
3. Členské státy oznámí Komisi postupy a metody, které používají, spolu s informacemi potřebnými pro posouzení vhodnosti těchto postupů a metod.
Na základě těchto informací Komise vykoná kontrolu rovnocennosti různých postupů a metod a předloží zprávu Radě do pěti let od oznámení této směrnice.
Článek 7
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby
- činnosti zahrnující zpracování výrobků obsahujících azbest nezpůsobily významné znečištění životního prostředí azbestovými vlákny nebo prachem,
- demolice budov, konstrukcí a zařízení obsahujících azbest a odstraňování azbestu nebo materiálů obsahujících azbest z budov, konstrukcí a zařízení, při nichž se uvolňují azbestová vlákna nebo prach, nezpůsobily významné znečištění životního prostředí azbestem; za tím účelem zkontrolují, zda plán práce uvedený v článku 12 směrnice 83/477/EHS stanoví zavedení všech nezbytných preventivních opatření vedoucích k tomuto cíli.
Článek 8
Aniž je dotčena směrnice 78/319/EHS [11] naposledy pozměněná v roce 1985 aktem o přistoupení, členské státy přijmou nezbytná opatření, aby
- během přepravy a ukládání odpadu obsahujícího azbestová vlákna nebo prach se žádná taková vlákna nebo prach neuvolňovaly do ovzduší a aby neunikaly žádné kapaliny, které mohou obsahovat azbestová vlákna,
- byl odpad obsahující azbestová vlákna nebo prach při ukládání na skládky na místech schválených pro tento účel zpracován, zabalen nebo zakryt s ohledem na místní podmínky tak, aby se předešlo úniku azbestových částic do životního prostředí.
Článek 9
Členský stát může v souladu s podmínkami stanovenými Smlouvou s ohledem na ochranu zdraví a životního prostředí zavést opatření, která jsou přísnější než opatření této směrnice.
Článek 10
Pro přizpůsobení přílohy technickému pokroku je stanoven postup uvedený v článcích 11 a 12 a použije se při každé změně metod pro odběr vzorků a metod analýzy uvedených v příloze.
Toto přizpůsobování nesmí vést k přímé ani nepřímé úpravě mezních hodnot uvedených v článcích 4 a 5.
Článek 11
Zřizuje se výbor pro přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku (dále jen "výbor") složený z představitelů členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nepřijme žádná opatření po uplynutí lhůty tří měsíců od data, kdy jí byl návrh oznámen, přijme Komise navrhovaná opatření a okamžitě je použije.
Článek 13
1. Komise provádí pravidelné srovnávací hodnocení, jak členské státy uplatňují tuto směrnici.
Členské státy poskytují Komisi veškeré informace potřebné k tomuto účelu.
Respektuje se důvěrná povaha všech poskytnutých informací.
2. V případě potřeby předloží Komise na základě vývoje znalostí v lékařství a technologického pokroku další návrhy s cílem předcházet a snižovat znečištění azbestem v zájmu ochrany lidského zdraví a životního prostředí.
Článek 14
1. Členské státy uvedou s výhradou odstavce 2 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy přijmou a zveřejní opatření nezbytná pro dosažení souladu s články 4 a 5 co nejdříve a v každém případě nejpozději do 30. června 1991 pro závody vybudované nebo povolené před datem uvedeným v odstavci 1.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 15. dubna 1987
o uvádění obsahu alkoholu v procentech objemových na etiketách alkoholických nápojů určených k prodeji konečnému spotřebiteli
(87/250/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/197/EHS [2], a zejména na čl.
10a druhý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 3 ve směrnici 79/112/EHS stanovil povinnost označovat na etiketách nápojů o obsahu alkoholu vyšším než 1,2 % objemových skutečný obsah alkoholu v procentech objemových;
vzhledem k tomu, že pro takový způsob označování na etiketách musí být stanovena pravidla;
vzhledem k tomu, že pro výrobky čísel 22.04 a 22.05 společného celního sazebníku jsou tato pravidla stanovena ve zvláštních předpisech Společenství, jež se na tyto výrobky vztahují;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se vztahuje na všechny ostatní nápoje o obsahu alkoholu více než 1,2 % objemových;
vzhledem k tomu, že příloha směrnice Rady 76/766/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se lihoměrných tabulek [3] uvádí pravidla Společenství pro definici, metodu stanovení a vyjadřování obsahu alkoholu v procentech objemových;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice proto může omezit na ta ustanovení, která by měla daná pravidla doplnit;
vzhledem k tomu, že při stanovení přípustných odchylek by měl být vzat patřičný ohled na povahu různých nápojů, na stupeň zjištěných odchylek a na technické obtíže spojené se zajištěním shody uvedené hodnoty s hodnotou skutečnou;
vzhledem k tomu, že pro stanovení obsahu alkoholu v procentech objemových by měly být v přiměřené době přijaty jedna nebo více metod Společenství použitelných pro rozbor alkoholických nápojů, aby mohly být směrnice 79/112/EHS a tato směrnice řádně uplatňovány;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká uvádění skutečného obsahu alkoholu v procentech objemových na etiketách nápojů o obsahu alkoholu vyšším než 1,2 % objemových, s výjimkou nápojů čísel 22.04 a 22.05 společného celního sazebníku.
Článek 2
1. Obsah alkoholu se stanoví při teplotě 20 oC.
2. Obsah alkoholu se vyjadřuje číslem s nejvýše jedním desetinným místem.
Po něm následuje symbol "% obj." a může mu předcházet slovo "alkohol" nebo zkratka "alk.".
Článek 3
1. Při uvádění obsahu alkoholu v procentech objemových jsou přípustné následující kladné a záporné odchylky vyjádřené v absolutních hodnotách:
a) nápoje neuvedené zde níže:
0,3 % objemových;
b) pivo o obsahu alkoholu nejvýše 5,5 % objemového; nápoje položky 22.07 B II společného celního sazebníku a vyrobené z hroznů:
0,5 % objemových;
c) pivo o obsahu alkoholu vyšší než 5,5 % objemového; nápoje položky 22.07 B I společného celního sazebníku a vyrobené z hroznů; jablečné víno (cidre) a hruškové víno (perry/poiré) a ostatní podobné zkvašené nápoje vyrobené z jiného ovoce než z hroznů, též perlivé nebo šumivé; nápoje ze zkvašeného medu:
1 % objemové;
d) nápoje obsahující macerované ovoce nebo části rostlin:
1,5 % objemových.
2. Přípustné odchylky uvedené v odstavci 1 se použijí, aniž jsou dotčeny odchylky vyplývající z metod rozboru používaných ke stanovení obsahu alkoholu.
Článek 4
1. Členské státy změní v potřebném rozsahu své právní předpisy, aby bylo dosaženo souladu s touto směrnicí, a neprodleně o tom uvědomí Komisi; takto změněné právní předpisy se uplatňují tak, aby
- byl nejpozději do 1. května 1988 povolen obchod s produkty vyhovujícími této směrnici,
- byl od 1. května 1989 zakázán obchod s produkty nevyhovujícími této směrnici.
2. Obchod s nápoji nevyhovujícími této směrnici, které byly označeny etiketou před dnem uvedeným v odst. 1 druhé odrážce, se však povoluje až do vyčerpání zásob.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. června 1987
o přijetí čistokrevného plemenného skotu do plemenitby
(87/328/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že cílem směrnice 77/504/EHS je postupná liberalizace obchodu s čistokrevným plemenným skotem uvnitř Společenství; že je za tímto účelem nutné provést doplňkovou harmonizaci, především pokud jde o přijetí těchto zvířat a jejich spermatu do plemenitby;
vzhledem k tomu, že v tomto ohledu je vhodné zabránit tomu, aby vnitrostátní předpisy o přijetí čistokrevného plemenného skotu a jeho spermatu do plemenitby nezakazovaly, neomezovaly nebo nebyly na překážku v obchodu uvnitř Společenství; že se jedná o přirozenou plemenitbu nebo o umělé oplodnění;
vzhledem k tomu, že čistokrevný plemenný skot samičího pohlaví by při plemenitbě neměl čelit žádnému zákazu, omezení nebo překážce;
vzhledem k tomu, že umělé oplodnění představuje důležitou techniku pro šíření nejlepších plemeníků a přispívá tudíž k celkovému zlepšení chovu skotu; že je však vhodné zabránit jakémukoli zhoršení genofondu, zejména pokud jde o plemenná zvířata samčího pohlaví, u kterých musí být zaručena jejich genetická hodnota a vyloučeny dědičně podmíněné poruchy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné rozlišovat mezi přijetím k umělému oplodnění čistokrevných býků a jejich spermatu, kteří byli podrobeni všem úředně stanoveným testům určeným pro jejich plemeno v členském státě, a mezi přijetím býků a spermatu, kteří byli přijati pouze za účelem testování;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit postup pro řešení potíží, zejména v případě potíží při vyhodnocování výsledků testování;
vzhledem k tomu, že předpis stanovující, že sperma musí pocházet z úředně schválených center pro umělé oplodnění, poskytuje záruky pro dosažení stanoveného cíle;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby plemenní býci a jejich sperma byly identifikovány pomocí určení krevní skupiny těchto býků nebo pomocí jiné vhodné metody;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit určité subjekty, které budou spolupracovat na sjednocování metod testování a na vyhodnocování výsledků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní podmínky ve Španělsku a v Portugalsku je nezbytné stanovit dodatečnou lhůtu pro provedení této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy dbají na to, aby, aniž jsou dotčeny veterinární předpisy, nedocházelo k zákazům, omezování nebo vzniku překážek při přijímání čistokrevných plemenných zvířat samičího pohlaví do plemenitby a při přijímání čistokrevných plemenných býků do přirozené plemenitby.
Článek 2
1. Členský stát nesmí zakázat, omezovat nebo vytvářet překážky:
- přijetí čistokrevných plemenných býků za účelem úředního testování nebo použití jejich spermatu v množství nezbytném pro provedení těchto úředně stanovených testů prostřednictvím schválených organizací nebo sdružení,
- přijetí čistokrevných plemenných býků k umělému oplodnění na svém území nebo použití jejich spermatu, pokud byli tito býci přijati k umělému oplodnění v členském státě na základě testů provedených v souladu s rozhodnutím 86/130/EHS [3].
2. V případě, že by použití odstavce 1 vedlo ke sporům, zejména pokud jde o vyhodnocení výsledků testů, mají hospodářské subjekty právo vyžádat si odborný posudek.
Na základě tohoto odborného posudku mohou být na žádost členského státu přijata opatření postupem podle článku 8 směrnice 77/504/EHS.
3. Obecná prováděcí pravidla k odstavci 2 se stanoví postupem podle článku 8 směrnice 77/504/EHS.
Článek 3
Členské státy dbají na to, aby použití čistokrevných plemenných býků a jejich spermatu podle článku 2 bylo podmíněno identifikací těchto býků pomocí určení krevní skupiny nebo pomocí jiné vhodné metody, která se stanoví postupem podle článku 8 směrnice 77/504/EHS.
Článek 4
Členské státy dbají na to, aby odběr, zpracování a uchovávání spermatu podle článku 2, které je určeno k obchodu uvnitř Společenství, byly provedeny v úředně schválené inseminační stanici.
Článek 5
Rada jmenuje kvalifikovanou většinou na návrh Komise jedno nebo více referenčních center, jejichž úkolem je spolupráce na sjednocování metod testování a vyhodnocování výsledků.
Článek 6
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Španělské království a Portugalská republika však mají dodatečnou lhůtu tří let k dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 22. června 1987,
kterou se mění první směrnice 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu ve vztahu k pojištění úvěru a pojištění záruky (kauce)
(87/343/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu4, ve znění směrnice 76/580/EHS5, k usnadnění přístupu k této činnosti a její výkon, odstranila některé rozdíly ve vnitrostátních právních předpisech;
vzhledem k tomu, že čl. 2 bodě 2 písm. d) směrnice 73/239/EHS však stanoví, že "až do další koordinace, která se musí uskutečnit do čtyř let od oznámení této směrnice", se uvedená směrnice nevztahuje na "operace pojištění exportních úvěrů na účet státu nebo s jeho podporou"; že ochranu pojištěných osob, kterou obvykle zaručuje směrnice, poskytuje samotný stát, když se operace pojištění exportních úvěrů provádějí na účet státu nebo se zárukou státu, a proto by měly být tyto operace i nadále až do další koordinace vyňaty z oblasti působnosti uvedené směrnice;
7 odst. 2 písm. c) směrnice 73/239/EHS však stanoví, že "až do další koordinace, která se má uskutečnit do čtyř let od oznámení této směrnice, může Spolková republika Německo zahrnovat na svém území zákaz současného provozování zdravotního pojištění, pojištění úvěru, pojištění záruky (kauce) nebo pojištění právní ochrany, a to jak jednoho z uvedených pojištění s druhým, tak i ostatními pojistnými odvětvími"; že z toho vyplývá, že existují překážky při zřizování agentur a poboček; že je třeba tento stav napravit;
vzhledem k tomu, že uvedenou směrnicí jsou zájmy pojištěných osob, pokud jde o pojištění záruky (kauce), dostatečně chráněny; že by se měl zrušit zákaz současného provozování pojištění záruky (kauce) s jinými pojistnými odvětvími ve Spolkové republice Německo;
vzhledem k tomu, že pojišťovny, u nichž pojištění úvěru představuje větší než malou část jejich veškeré činnosti, potřebují vyrovnávací rezervu, která není součástí míry solventnosti; že by se tato rezerva měla vypočítávat podle metod stanovených touto směrnicí, jež se považují za rovnocenné;
vzhledem k tomu, že se zřetelem na cyklickou povahu pojistných událostí při pojištění úvěru by se u tohoto pojištění mělo pro účely výpočtu průměrné výše škod ve smyslu čl. 16 odst. 2 směrnice 73/239/EHS postupovat stejně jako při pojištění proti rizikům vichřice (bouře), krupobití a mrazu;
vzhledem k tomu, že riziko pojištění úvěru je takové, že pojišťovny zabývající se touto činností by měly vytvořit vyšší garanční fond, než jaký v současnosti stanoví uvedená směrnice;
vzhledem k tomu, že pojišťovnám, od nichž se vyžaduje splnění této povinnosti, by se měla poskytnout dostatečná lhůta;
vzhledem k tomu, že není třeba ukládat tuto povinnost pojišťovnám, jejichž činnost v tomto pojistném odvětví nepřesahuje určitý objem;
vzhledem k tomu, že se zřetelem na ustanovení této směrnice o pojištění úvěru již není zachování zákazu souběžného provozování pojištění úvěru s jinými pojistnými odvětvími ve Spolkové republice Německo opodstatněné a že by proto tento zákaz měl být odstraněn,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 73/239/EHS se mění takto:
V čl. 2 bodě 2 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) až do další koordinace operace pojištění exportních úvěrů na účet státu nebo se zárukou státu, nebo když je stát pojistitelem."
V čl. 7 odst. 2 druhém pododstavci písm. c) se zrušují slova "pojištění úvěru a pojištění záruky (kauce)".
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 15a
1. Každý členský stát vyžaduje, aby pojišťovny usazené na jeho území, které pojišťují rizika zahrnutá do odvětví 14 v bodu A přílohy (dále jen "pojištění úvěru"), vytvořily vyrovnávací rezervu pro vyrovnání jakékoli technické ztráty nebo nadprůměrného škodného průběhu vzniklého v tomto odvětví v daném účetním období.
2. Vyrovnávací rezerva musí být vypočtena podle pravidel stanovených každým členským státem podle jedné ze čtyř metod uvedených v bodě D přílohy, které se považují za rovnocenné.
3. Až do výše částky vypočtené podle metod uvedených v bodě D přílohy se vyrovnávací rezerva nebere v úvahu při výpočtu míry solventnosti.
4. Členské státy mohou osvobodit provozovny od povinnosti vytvářet vyrovnávací rezervu pro činnost v odvětví pojištění úvěru, pokud předepsané pojistné nebo předepsané příspěvky z tohoto pojištění činí méně než 4 % jejich celkového předepsaného pojistného nebo předepsaných příspěvků a méně než 2 500 000 ECU."
V čl. 16 odst. 2 se druhá věta nahrazuje tímto:
"Avšak v případě pojišťoven, které převážně pojišťují jen riziko úvěru, vichřice (bouře), krupobití nebo mrazu, a to pouze jedno nebo více z těchto rizik, se při výpočtu průměrného objemu škod vychází z posledních sedmi účetních období."
5. V čl. 17 odst. 2 písm. a) se první odrážka nahrazuje těmito odrážkami:
"- 1 400 000 ECU v případě, že se jedná o všechna nebo některá z rizik patřících do odvětví uvedeného v bodu A přílohy pod číslem 14.
Toto ustanovení se vztahuje na každou pojišťovnu, u níž roční částka předepsaného pojistného nebo předepsaných příspěvků pro toto odvětví v každém z posledních tří účetních období překročí 2 500 000 ECU nebo 4 % z celkové výše předepsaného pojistného nebo předepsaných příspěvků;
- 400 000 ECU v případě, že se jedná o všechna nebo některá z rizik patřících do jednoho z odvětví uvedených v bodu A přílohy pod čísly 10, 11, 12, 13 a 15, a pokud se na ně nevztahuje první odrážka, do odvětví uvedeného pod číslem 14."
6. V čl. 17 odst. 2 se doplňuje nové písmeno d), které zní:
"d) pokud je pojišťovně provozující pojištění úvěru uloženo, aby zvýšila fond uvedený v písm. a) první odrážce na 1 400 000 ECU, dotyčný členský stát jí povolí:
- tříletou lhůtu na zvýšení fondu na 1 000 000 ECU,
- pětiletou lhůtu na zvýšení fondu na 1 200 000 ECU,
- sedmiletou lhůtu na zvýšení fondu na 1 400 000 ECU.
Tyto lhůty běží ode dne, od kterého jsou splněny podmínky uvedené v písm. a) první odrážce."
7. V článku 19 se vkládá nový odstavec 1a, který zní:
"1a. Pokud jde o pojištění úvěru, musí pojišťovna poskytovat orgánu dozoru přístup k výkazům obsahujícím jak technické výsledky, tak i pojistně technické rezervy vztahující se k této činnosti."
8. V příloze se doplňuje bod D obsažený v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí nejpozději od 1. července 1990.
Článek 3
Po oznámení této směrnice6 sdělí členské státy Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. června 1987
o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojištění právní ochrany
(87/344/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/293/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4], ve znění směrnice 87/343/EHS [5], k usnadnění přístupu k této činnosti a jejího výkonu, odstranila některé rozdíly ve vnitrostátních právních předpisech;
vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 2 písm. c) směrnice 73/239/EHS však stanoví, že "až do další koordinace, která se má uskutečnit ve lhůtě čtyř let od oznámení této směrnice, může Spolková republika Německo zachovat na svém území zákaz současného provozování zdravotního pojištění, pojištění úvěru a pojištění záruky (kauce) nebo pojištění právní ochrany, a to jak jednoho z uvedených pojištění s druhým, tak i s ostatními pojistnými odvětvími";
vzhledem k tomu, že tato směrnice provádí koordinaci předpisů v oblasti pojištění právní ochrany stanovené v čl. 7 odst. 2 písm. c) směrnice 73/239/EHS;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu pojištěných by měl být pokud možno vyloučen střet zájmů mezi osobou pojištěnou na úhradu výloh právní ochrany a jejím pojistitelem vyplývající ze skutečnosti, že pojistitel jí poskytuje pojistnou ochranu také v jiném pojistném odvětví uvedeném v příloze ke směrnici 73/239/EHS nebo poskytuje pojistnou ochranu jiné osobě, a pokud k takovému střetu dojde, vyřešit jej;
vzhledem k tomu, že pojištění právní ochrany při sporech a rizicích vznikajících při provozu námořních pravidel nebo v souvislosti s ním by s ohledem na zvláštní povahu tohoto pojištění mělo být vyňato z oblasti působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že činnost pojistitele, který poskytuje služby nebo bere na sebe náklady řízení pojištěného v souvislosti s pojištěním občanskoprávní odpovědnosti, by měla být rovněž vyňata z oblasti působnosti této směrnice, jestliže je tato činnost současně prováděna ve vlastním zájmu pojistitele v rámci takového pojištění;
vzhledem k tomu, že by členským státům měla být dána možnost vyjmout z oblasti působnosti této směrnice pojištění právní ochrany provozované pojistitelem asistence, jestliže je tato činnost provozována v jiném členském státě než ve členském státě obvyklého bydliště pojištěného a jestliže tvoří součást smlouvy týkající se výhradně asistence poskytované osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo své trvalé bydliště;
vzhledem k tomu, že systém povinné specializace uplatňovaný v současnosti jedním členským státem, totiž Spolkovou republikou Německo, vylučuje většinu střetů; že se však k dosažení tohoto výsledku nejeví být nutným rozšířit tento systém na celé Společenství, neboť by to vyžadovalo rozdělení kompozitních pojišťoven;
vzhledem k tomu, že žádoucího výsledku může být dosaženo rovněž tím, že se pojišťovnám uloží, aby pro pojištění právní ochrany měly zvláštní smlouvu nebo zvláštní část sdružené smlouvy, a že se jim uloží, aby pojištění právní ochrany spravovaly odděleně nebo aby vyřizování pojistných událostí týkajících se pojištění právní ochrany svěřily jiné pojišťovně s vlastní právní subjektivitou nebo aby uznaly právo osoby pojištěné na krytí výloh právní ochrany vybrat si svého advokáta od okamžiku, kdy nabude právo vyžadovat na svém pojistiteli pojistné plnění;
vzhledem k tomu, že zájmy pojištěných osob musí být chráněny rovnocennými zárukami, ať je přijato kterékoli řešení;
vzhledem k tomu, že zájmy osob pojištěných na krytí výloh právní ochrany předpokládají, že pojištěný musí mít možnost výběru advokáta nebo jiné osoby náležitě kvalifikované podle vnitrostátního práva k zastupování při jakémkoli soudním nebo správním řízení a kdykoli dojde ke střetu zájmů;
vzhledem k tomu, že by členským státům měla být dána možnost zprostit pojišťovny povinnosti umožnit pojištěnému tento svobodný výběr advokáta, jestliže je pojištění právní ochrany omezeno na případy vznikající při provozu silničních vozidel na jejich území a jestliže jsou splněny další omezující podmínky;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby případný konflikt mezi pojistitelem a pojištěným byl vyřešen co nejspravedlivěji a nejrychleji; že je vhodné, aby smlouva pro pojištění právní ochrany obsahovala ustanovení o rozhodčím řízení nebo o postupu poskytujícím srovnatelné záruky;
vzhledem k tomu, že druhý pododstavec bodu C přílohy směrnice 73/239/EHS stanoví, že rizika zahrnutá do odvětví 14 a 15 v bodě A nelze považovat za doplňková rizika k jiným odvětvím; že by se mělo zamezit tomu, aby pojišťovna mohla pojišťovat právní ochranu jako doplňkové riziko k jinému riziku, aniž by pro pojišťování rizika právní ochrany měla povolení; že by však členským státům měla být dána možnost považovat odvětví 17 ve zvláštních případech za riziko doplňkové k odvětví 18; že by tudíž bod C uvedené přílohy měl být v tomto smyslu pozměněn,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je koordinovat právní a správní předpisy týkající se pojištění právní ochrany pod číslem 17 bodu A přílohy směrnice Rady 73/239/EHS, aby se usnadnil účinný výkon práva podnikání a pokud možno se vyloučil jakýkoli střet zájmů vznikající zejména ze skutečnosti, že pojistitel pojišťuje jinou osobu nebo pojišťuje osobu jak pro případ právní ochrany, tak i v jiném pojistném odvětví uvedeném v této příloze, a jestliže by k takovému střetu došlo, umožnit jeho vyřešení.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na pojištění právní ochrany.
Toto pojištění spočívá v závazku nést oproti zaplacení pojistného výlohy spojené s právním řízením a poskytovat další služby přímo spojené s tímto pojištěním, zejména s ohledem na
- zabezpečení náhrady za ztrátu, škodu nebo úraz utrpěný pojištěným, a to mimosoudním urovnáním nebo občanským nebo trestním řízením,
- obhajování nebo zastupování pojištěného v občanském, trestním, správním nebo jiném řízení nebo v souvislosti s jakýmikoli na něj vznesenými nároky.
2. Tato směrnice se však nevztahuje
- na pojištění právní ochrany, jestliže se týká sporů nebo rizik vzniklých z provozu námořních plavidel nebo v souvislosti s ním,
- na činnost provozovanou pojistitelem poskytujícím pojistnou ochranu občanskoprávní odpovědnosti za účelem zastávání zájmů pojištěného nebo zastupování pojištěného při jakémkoli soudním nebo správním řízení, je-li tato činnost vykonávána současně ve vlastním zájmu pojistitele v rámci této pojistné ochrany,
- jestliže se tak členský stát rozhodne, na pojištění právní ochrany provozované pojistitelem asistence v jiném členském státě, než ve kterém pojištěný obvykle bydlí, a když toto pojištění tvoří součást smlouvy týkající se výhradně asistenčních služeb poskytovaných osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo své trvalé bydliště.
V tomto případě musí být ve smlouvě jasně stanoveno, že se dotyčná pojistná ochrana omezuje pouze na okolnosti uvedené v předchozí větě a je doplňková k asistenčním službám.
Článek 3
1. Pojištění právní ochrany musí být předmětem samostatné smlouvy oddělené od smlouvy vypracované pro jiná pojistná odvětví, nebo předmětem zvláštní části sdružené smlouvy, ve které musí být specifikována povaha pojištění právní ochrany a uvedena, pokud to členský stát vyžaduje, odpovídající výše pojistného.
2. Každý členský stát učiní nezbytná opatření, aby zajistil, že pojišťovny usazené na jeho území podle volby učiněné členským státem nebo, pokud s tím členský stát souhlasí, podle vlastní volby přijmou alespoň jedno z těchto alternativních řešení:
a) pojišťovna zajistí, aby žádný z jejích zaměstnanců zabývajících se vyřizováním nároků na úhradu výloh právní ochrany nebo právním poradenstvím pro toto odvětví nevykonával současně podobnou činnost
- ani pro jiné odvětví provozované pojišťovnou, pokud se jedná o kompozitní pojišťovnu,
- ani, bez ohledu na to, zda se jedná o kompozitní nebo specializovaný podnik, v jiném podniku s finančními, obchodními nebo administrativními vazbami na pojišťovnu a provozujícím jedno nebo více jiných odvětví pojištění uvedených ve směrnici 73/239/EHS;
b) pojišťovna pověří vyřizováním nároků na úhradu výloh právní ochrany jinou pojišťovnu s vlastní právní subjektivitou.
Tato pojišťovna musí být uvedena ve zvláštní smlouvě nebo ve zvláštní části sdružené smlouvy uvedené v odstavci 1.
Jestliže tato pojišťovna se samostatnou právní subjektivitou má vazby na jiný podnik, který provozuje jedno nebo více odvětví pojištění podle bodu A přílohy směrnice 73/239/EHS, nesmějí zaměstnanci pojišťovny zabývající se zpracováním nároků z pojistných událostí nebo právním poradenstvím spojeným s tímto zpracováním současně vykonávat stejnounebo podobnou činnost v tomto jiném podniku.
Členský stát může navíc stanovit stejné podmínky i pro členy vedení pojišťovny;
c) pojišťovna smluvně zajistí pojištěnému právo vybrat si od okamžiku, kdy mu vzniká vůči pojistiteli právo vyžadovat od pojistitele činnost, k ochraně svých zájmů advokáta podle vlastní volby nebo, pokud to vnitrostátní právo připouští, jinou náležitě kvalifikovanou osobu.
3. Ať je přijato jakékoli řešení, považují se zájmy osob majících pojištění právní ochrany podle této směrnice za zabezpečené rovnocenným způsobem.
Článek 4
1. Každá smlouva na pojištění právní ochrany musí výslovně uznávat, že
a) je-li třeba obrátit se na advokáta nebo na jinou osobu, která má podle vnitrostátního práva vhodnou kvalifikaci k obhajování a zastupování pojištěného nebo k hájení jeho zájmů při jakémkoli soudním nebo správním řízení, musí mít pojištěný možnost si takového advokáta nebo jinou osobu svobodně vybrat;
b) pojištěný musí mít možnost svobodně si vybrat advokáta, nebo jestliže tomu dá přednost, v rozsahu umožněném vnitrostátním právem jakoukoli jinou náležitě kvalifikovanou osobu k hájení svých zájmů, kdykoli dojde ke střetu zájmů.
2. Advokátem se rozumí jakákoli osoba oprávněná vykonávat svou profesní činnost pod jedním z názvů uvedených ve směrnici Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů [6].
Článek 5
1. Kterýkoli členský stát může pojištění právní ochrany vyjmout z uplatňování čl. 4 odst. 1, jsou-li současně splněny všechny následující podmínky:
a) pojištění je omezeno na případy vzniklé z používání silničních vozidel na území dotyčného členského státu;
b) pojištění je spojeno se smlouvou o poskytnutí asistence v případě nehody nebo poruchy silničního vozidla;
c) pojistitel právní ochrany ani pojistitel asistence neprovozují žádné odvětví pojištění odpovědnosti;
d) jsou přijata opatření, aby právní poradenství a zastupování každé ze sporných stran v případě sporu bylo vykonáváno zcela nezávislými advokáty, pokud mají tyto strany pojištění právní ochrany u stejného pojistitele.
2. Výjimkou poskytnutou pojišťovně členským státem podle odstavce 1 není dotčeno uplatňování čl. 3 odst. 2.
Článek 6
Členské státy přijmou všechna náležitá opatření, aniž je tím dotčeno případné právo obrátit se na soud, které může stanovit vnitrostátní právo, k zajištění rozhodčího řízení nebo jiného řízení se srovnatelnými zárukami objektivnosti, aby v případě rozdílnosti názoru pojistitele právní ochrany a pojištěného mohlo být přijato rozhodnutí o způsobu urovnání sporu.
V pojistné smlouvě musí být uvedeno, že pojištěný má právo využít tohoto řízení.
Článek 7
Dojde-li ke střetu zájmů nebo k neshodě v otázce vyřešení sporu, musí pojistitel právní ochrany nebo případně kancelář pověřená vyřizováním nároků informovat pojištěného o
- právu uvedeném v článku 4,
- možnosti využít řízení podle článku 6.
Článek 8
Členské státy zruší všechny předpisy, jež na jejich území zakazují pojistiteli současně provozovat pojištění právní ochrany a jiných pojistných odvětví.
Článek 9
V bodě C přílohy směrnice 73/239/EHS se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Rizika zahrnutá do odvětví 14, 15 a 17 v bodě A nelze považovat za doplňková rizika k jiným odvětvím.
Riziko zahrnuté do odvětví 17 (pojištění právní ochrany) však lze považovat za doplňkové riziko k odvětví 18, jsou-li splněny podmínky uvedené v prvním odstavci a vztahuje-li se hlavní riziko výhradně k asistenčním službám poskytnutým osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo trvalé bydliště.
Pojištění právní ochrany lze rovněž považovat za doplňkové riziko za podmínek uvedených v prvním odstavci, týká-li se sporů nebo rizik vznikajících z užívání námořních pravidel nebo v souvislosti s jejich užíváním."
Článek 10
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1990.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí nejpozději od 1. července 1990.
Článek 11
Po oznámení této směrnice [7] sdělí členské státy Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987,
kterou se mění určité směrnice o sbližování právních předpisů členských států vztahujících se na průmyslové výrobky, pokud se týká rozlišovacích čísel a písmen označujících členské státy
(87/354/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení Španělska a Portugalska přijal pro určité směrnice, které se týkají sbližování právních předpisů členských států vztahujících se na průmyslové výrobky, rozlišovací písmena "GR" pro Řeckou republiku;
vzhledem k tomu, že pro zachování spojitosti s označením pro Řecko v jeho národním jazyce by měla být tomuto členskému státu přidělena rozlišovací písmena "EL"; že proto musí být dotyčné směrnice změněny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice uvedené v příloze se mění v souladu se zde uvedenými ustanoveními.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1987.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987,
kterou se mění směrnice 71/316/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly 87/355/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že příloha II směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [4], naposledy pozměněná směrnicí 87/354/EHS [5], musí být doplněna o nákresy rozlišovacích písmen E pro Španělsko, EL pro Řecko a P pro Portugalsko;
vzhledem k tomu, že je nezbytné změnit zmíněnou přílohu tak, aby došlo k nahrazení rozlišovacích písmen IR pro Irsko za IRL,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Nákresy uvedené v bodu 3.2.1 přílohy II směrnice 71/316/EHS se doplňují o rozlišovací písmena E, EL a P a rozlišovací písmena IR se nahrazují písmeny IRL.
2. Tvar těchto rozlišovacích písmen je znázorněn níže: +++++ TIFF +++++
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost správní a právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1987.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987,
kterou se mění směrnice 80/232/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se řad jmenovitých množství a jmenovitých objemů přípustných pro některé výrobky v hotovém balení
(87/356/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 80/232/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 86/96/EHS [5] se ukázalo jako nutné doplnit řady jmenovitých množství pro některé výrobky v hotovém balení za účelem odstranění překážek pro obchodování s těmito výrobky;
vzhledem k tomu, že je vhodné všude tam, kde to je možné, provést úplnou harmonizaci řad výrobků v hotovém balení za účelem zavedení transparentního trhu pro tyto výrobky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 80/232/EHS se mění takto:
1. Dosavadní znění článku 1 se označuje jako odstavec 1 a doplňuje se nový odstavec, který zní:
"2. Odchylně od odstavce 1 se tato směrnice vztahuje rovněž na pletací příze uvedené v bodě 11 přílohy I obchodně upravené v odlišné formě balení."
2. V článku 5 se doplňuje nová věta, která zní:
"Hotová balení, která obsahují výrobky uvedené v bodě 11 přílohy I, smějí být po 31. prosinci 1989 uváděna na trh pouze ve jmenovitých množstvích, která jsou stanovena v uvedeném bodě."
3. V příloze I se doplňuje nový bod, který zní:
"11. PLETACÍ PŘÍZE (množství v g), které jsou tvořeny přírodními vlákny (živočišnými, rostlinnými a minerálními), chemickými vlákny a směsmi těchto vláken.
10 – 25 – 50 – 100 – 150 – 200 – 250 – 300 – 350 – 400 – 450 – 500 – 1000
Tato hodnota představuje bezvodou hmotnost příze, ke které se připočte smluvní přirážka na vlhkost podle směrnice 71/307/EHS."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů
(87/357/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v řadě členských států jsou v platnosti právní předpisy týkající se některých výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují bezpečnost nebo zdraví spotřebitelů; že se však tyto předpisy liší obsahem, dosahem a oblastí působnosti; že se tyto předpisy v některých členských státech týkají zejména všech výrobků, které se podobají potravinám, ač nejsou potravinami, zatímco v jiných členských státech se vztahují pouze na výrobky, které lze zaměnit s potravinami, zejména s cukrářským zbožím;
vzhledem k tomu, že tato situace vytváří závažná narušení volného pohybu zboží a nerovné podmínky hospodářské soutěže uvnitř Společenství, aniž by byla zajištěna účinná ochrana spotřebitelů, zejména dětí;
vzhledem k tomu, že tyto překážky vytvoření a fungování společného trhu musí být odstraněny a spotřebitelům musí být zajištěna náležitá ochrana v souladu s usneseními Rady ze dne 14. dubna 1975 a 19. května 1981 o prvním [3] a druhém [4] programu Evropského hospodářského společenství o politice ochrany a informování spotřebitele a s usnesením Rady ze dne 23. června 1986 o novém podnětu pro politiku ochrany spotřebitele [5];
vzhledem k tomu, že zdraví a bezpečnost spotřebitelů by měla požívat rovnocenný stupeň ochrany v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné zakázat uvádění na trh, dovoz a výrobu i vývoz výrobků, které mohou být zaměněny za potraviny a tím ohrozit zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že by měly být upraveny kontroly, které by prováděly příslušné orgány členských států;
vzhledem k tomu, že v souladu se zásadami o ochraně spotřebitelů obsaženými v usneseních Rady musí být nebezpečné výrobky staženy z trhu;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena možnost výměny názorů a přezkoumání opatření přijatých členskými státy, která se týkají zákazu těchto výrobků nebo jejich stažení z trhu, aby se v celém Společenství zajistilo jednotné uplatňování zásad obsažených v této směrnici; že toto přezkoumávání a výměna názorů mohou být vedeny v rámci poradního výboru zřízeného rozhodnutím 84/133/EHS [6];
vzhledem k tomu, že by při možné potřebě rozšířit oblast působnosti na nebezpečné napodobeniny jiné než napodobeniny potravin a při potřebě zhodnotit a přezkoumat postupy stanovené v této směrnici měla Rada po dvou letech po provedení této směrnice na základě zprávy Komise o získaných zkušenostech rozhodnout o případné změně ustanovení této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na výrobky uvedené v odstavci 2, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů.
2. Výrobky uvedené v odstavci 1 jsou výrobky, které nejsou potravinami, mají však tvar, vůni, barvu, vzhled, obal, označení, objem nebo rozměry, které mohou způsobit, že spotřebitelé, zejména děti, je zamění s potravinami a v důsledku toho je mohou vložit do úst, cucat nebo spolknout, což by mohlo být nebezpečné a způsobit například dušení, otravu nebo perforaci či zablokování zažívacího ústrojí.
Článek 2
Členské státy učiní veškerá opatření nezbytná pro zákaz uvádění na trh, dovozu a výroby i vývozu výrobků uvedených v této směrnici.
Článek 3
Členské státy zejména zajistí, aby byly prováděny kontroly výrobků na trhu k ověření, že na trh není uváděn žádný výrobek, na který se vztahuje tato směrnice, a přijmou veškerá nezbytná opatření, aby jejich příslušné orgány stáhly z trhu jakýkoli výrobek, na který se vztahuje tato směrnice, nebo zařídily jeho stažení.
Článek 4
1. Pokud členský stát přijme zvláštní opatření podle článků 2 a 3, uvědomí o tom Komisi.
Uvede popis výrobku a důvody svého rozhodnutí.
Pokud jsou již požadovány informace o výrobku podle rozhodnutí 84/133/EHS, nepožaduje se další oznámení podle této směrnice.
Komise předá informace co nejdříve ostatním členským státům.
2. Komise nebo členský stát mohou požádat výbor zřízený rozhodnutím 84/133/EHS, aby se podílel na výměně názorů na otázky týkající se uplatňování této směrnice.
Článek 5
Dva roky po dni uvedeném v článku 6 rozhodne Rada na základě zprávy Komise o získaných zkušenostech, provázené vhodnými návrhy, o případné změně této směrnice, zejména s ohledem na rozšíření její působnosti na nebezpečné napodobeniny jiné než napodobeniny potravin, a o případném přezkoumání postupů stanovených v článku 4.
Článek 6
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 26. června 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987,
kterou se mění směrnice 70/156/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(87/358/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 70/156/EHS [3], naposledy pozměněná aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanovila postup EHS schvalování typu založený na shodě s technickými požadavky obsaženými ve zvláštních směrnicích vztahujících se na systémy, konstrukční části a samostatné technické celky vozidel podle těchto směrnic;
vzhledem k tomu, že pro vyloučení možnosti chybného výkladu na základě znění některých článků této směrnice je nezbytné provést menší opravy;
vzhledem k tomu, že za účelem dosažení úplné použitelnosti uvedeného postupu schvalování typu je nutné, aby zahrnoval jak konstrukční části, tak i samostatné technické celky a aby každý pojem byl přesně definován;
vzhledem k tomu, že za účelem správného uplatňování zmíněného postupu schvalování typu by měla kontrola shodnosti výroby zahrnovat ověření opatření, která učinil výrobce pro zajištění toho, aby vozidla, samostatné technické celky nebo konstrukční části z výroby odpovídaly schválenému typu;
vzhledem k tomu, že pro účely snížení rozsahu dokumentace, která je nyní mezi členskými státy v oběhu, by měl certifikát schválení typu podle použitelné zvláštní směrnice nebo částečně vyplněný certifikát podle přílohy směrnice 70/156/EHS uspokojit běžné požadavky na informovanost členských států, které mají možnost vyžádat si úplnější soubor technických informací;
vzhledem k tomu, že je nutno vyjasnit správní postupy, které řídí vztahy mezi členskými státy, když jeden členský stát prokazuje státu schvalujícímu typ, že určitý počet vozidel neodpovídá schválenému typu, a že je tudíž důvod se domnívat, že shodnost výroby nebyla zajištěna odpovídajícím způsobem;
vzhledem k tomu, že by v případech, kdy zvláštní směrnice stanoví, aby samostatný technický celek byl opatřen číslem schválení typu, nemělo být povinné, aby byl každý celek doprovázen prohlášením shody; že výrobce samostatného technického celku by měl být v každém případě vyzván k poskytnutí informací týkajících se případných omezení jeho používání a podmínek pro montáž celku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/156/EHS se mění takto:
1. Články 1 a 2 se nahrazují tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice se
- "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a nejvyšší konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel a zemědělských traktorů a strojů,
- "samostatným technickým celkem" rozumí zařízení, které musí splňovat požadavky zvláštní směrnice, je určené být dílem vozidla a lze je jednotlivě schválit jako typ, avšak pouze ve vztahu k jednomu nebo k více určitým typům vozidel,
- "konstrukční částí" rozumí zařízení, které musí splňovat požadavky zvláštní směrnice, je určené být dílem vozidla a lze je schválit jako typ nezávisle na vozidle.
Článek 2
Pro účely této směrnice se
a) "vnitrostátním schválením typu" rozumí správní postup, který se nazývá:
- / v belgických právních předpisech,
- "standardtypegodkendelse" v dánských právních předpisech,
- "allgemeine Betriebserlaubnis" v německých právních předpisech,
- "έγκριση τύπου" v řeckých právních předpisech,
- "homologación de tipo" ve španělských právních předpisech,
- "réception par type" ve francouzských právních předpisech,
- "type approval" v irských právních předpisech,
- "omologazione" nebo "approvazione del tipo" v italských právních předpisech,
- "agrément" v lucemburských právních předpisech,
- "typegoedkeuring" v nizozemských právních předpisech,
- "aprovação de marca e modelo" v portugalských právních předpisech,
- "type approval" v právních předpisech Spojeného království.
b) "EHS schválením typu" rozumí správní postup, jímž členský stát osvědčuje, že typ vozidla, samostatný technický celek nebo konstrukční část splňují technické požadavky zvláštních směrnic vyhovuje kontrolám stanoveným v certifikátu EHS schválení typu, jehož vzor je uveden v příloze II, doplněném v případě potřeby přílohou k certifikátu schválení typu obsaženou v odpovídajících zvláštních směrnicích."
2. Články 4 a 5 se nahrazují tímto:
"Článek 4
1. Členský stát udělí schválení typu pro každý typ vozidla, který splňuje tyto podmínky:
a) je v souladu s údaji uvedenými v informačním dokumentu;
b) vyhovovuje kontrolám stanoveným ve vzoru certifikátu schválení typu podle čl. 2 písm. b).
2. Členský stát, který uděluje schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že byla přijata vhodná opatření k zajištění shody vyráběných vozidel se schváleným typem.
3. Členský stát, který udělil schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány jiných členských států nezbytná opatření k ověření, že opatření zmíněná v odstavci 2 jsou nadále vhodná a že vyráběná vozidla odpovídají schválenému typu.
Pokud není ve zvláštních směrnicích stanoveno jinak, omezí se ověření, že vyráběná vozidla odpovídají schválenému typu, na namátkové kontroly.
4. Každý členský stát vyplní všechny odstavce certifikátu schválení typu pro každý typ vozidla, který se schvaluje.
Článek 5
1. Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu pro každý typ vozidla, pro který schválení typu udělil nebo odmítl udělit.
2. Členské státy však mohou vyžadovat od členského státu, který udělil schválení typu, nebo od výrobce nebo od jeho pověřeného zástupce další informace obsažené v technických dokumentech uvedených v certifikátu schválení typu.
3. Pro každé vozidlo, které bylo vyrobeno jako shodné se schváleným typem, vystaví výrobce nebo jeho pověřený zástupce ve státě, v němž je vozidlo registrováno, prohlášení o shodě podle vzoru v příloze III.
4. Členské státy však mohou pro účely zdanění vozidla nebo pro vystavení registračních dokladů pro toto vozidlo požadovat, aby v prohlášení o shodě byly obsaženy jiné údaje, než jsou uvedeny v příloze III, za podmínky, že tyto údaje jsou výslovně uvedeny v informačním dokumentu nebo že se dají z těchto údajů odvodit přímým výpočtem."
3. V čl.
6 odst. 2 se zrušují slova: ".. a souborně nebo pravidelně zasílají příslušným orgánům ostatních členských států kopie změn provedených v dříve rozeslaných informačních dokumentech."
4. V článku 7 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti vozidlům, která nejsou shodná se schváleným typem.
Vozidlo není shodné se schváleným typem, jestliže jsou zjištěny odchylky od údajů v certifikátu schválení typu nebo informačním dokumentu a jestliže tyto odchylky nejsou schváleny podle čl. 6 odst. 2 nebo odst. 3 členským státem, který udělil schválení typu. Vozidlo se nepovažuje za odlišné od schváleného typu, pokud zvláštní směrnice povolují odchylky a pokud jsou tyto povolené odchylky dodrženy."
5. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, zjistí, že se více vozidel vybavených prohlášením o shodě neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných vozidel se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí EHS schválení typu, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
2. Pokud některý členský stát zjistí, že se více vozidel vybavených prohlášením o shodě neshoduje s typem, který byl schválen, může požádat členský stát, který udělil EHS schválení typu, aby ověřil, zda vyráběná vozidla odpovídají schválenému typu.
Členský stát, který udělil EHS schválení typu, provede požadované ověření shodnosti výroby do šesti měsíců ode dne žádosti, popřípadě ve spolupráci s členským státem, který žádal o provedení kontroly.
Pokud se neshodnost potvrdí, přijmou příslušné orgány členského státu, který udělil schválení typu, opatření uvedená v odstavci 1.
3. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedením důvodů.
4. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které jej uvědomil jiný členský stát, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Komise je o tom informována.
V případě potřeby uskuteční vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu."
6. Článek 9a se nahrazuje tímto:
"Článek 9a
1. Pokud to zvláštní směrnice výslovně stanoví, lze EHS schválení typu udělit rovněž pro typy systémů nebo konstrukčních částí vozidel, které tvoří samostatný technický celek nebo konstrukční část podle článků 3 až 9 a 14.
2. Pokud samostatný technický celek nebo konstruční část, které se mají schválit, plní funkci nebo poskytuje specifickou vlastnost pouze ve spojení s jinými částmi vozidla, a proto lze vyhovění jednomu nebo více požadavkům ověřit, pouze pokud samostatný technický celek nebo konstrukční část, které se mají schvalovat, fungují pouze ve spojení s jinými částmi vozidla, ať skutečnými, nebo simulovanými, rozsah EHS schválení typu samostatného technického celku nebo konstrukční části se podle toho omezí.
Certifikát EHS schválení typu samostatného technického celku nebo kostrukční části pak uvádí omezení užití a případné podmínky pro montáž.
Dodržení těchto omezení a podmínek se ověří při EHS schválení typu vozidla.
3. Držitel EHS schválení typu samostatného technického celku nebo konstrukční části uděleného podle tohoto článku však je povinen nejen vyplnit prohlášení uvedené v čl. 5 odst. 3, ale též ke každému celku nebo části vyrobeným ve shodě se schváleným typem připojit výrobní nebo obchodní značku, označení typu a jestliže tak stanoví zvláštní směrnice, i číslo schválení typu. V posledním případě není třeba vystavovat prohlášení uvedené v článku 5 odst. 3.
4. Držitel certifikátu EHS schválení typu, který podle odstavce 2 zahrnuje omezení jeho užívání, poskytne s každým vyrobeným celkem nebo konstrukční částí podrobné informace o těchto omezeních a uvede všechny případné podmínky pro montáž."
7. V čl. 10 odst. 1 se třetí odrážka nahrazuje tímto:
"— na žádost výrobce nebo jeho pověřeného zástupce a po předložení informací požadovaných zvláštní směrnicí vyplní členský stát certifikát schválení typu podle dotyčné zvláštní směrnice.
Kopii tohoto certifikátu vydá žadateli.
Pro vozidla téhož typu přijímají ostatní členské státy tuto kopii jako doklad, že stanovené zkoušky byly provedeny."
Článek 2
Dokumenty uvedené v příloze této směrnice se považují za rovnocenné certifikátu schválení typu podle čl. 10 odst. 1 třetí odrážky směrnice 70/156/EHS.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987
o frekvenčních pásmech vyhrazených pro koordinované zavedení veřejných celoevropských buňkových digitálních pozemních mobilních komunikačních systémů ve Společenství
(87/372/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že podle doporučení 84/549/EHS [3] by měly být zavedeny služby na základě společného harmonizovaného přístupu v odvětví telekomunikací;
vzhledem k tomu, že zdroje nabízené moderními telekomunikačními sítěmi by měly být plně využívány pro hospodářský rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že mobilní radiokomunikační služby jsou jediným prostředkem pro navazování kontaktu s uživateli, kteří cestují, a nejúčinnějším prostředkem pro spojení těchto uživatelů s veřejnými telekomunikačními sítěmi;
vzhledem k tomu, že mobilní komunikace závisí na přidělení a dostupnosti frekvenčních pásem, které umožňují předávat a přijímat informace mezi pevnými a pohyblivými stanicemi;
vzhledem k tomu, že frekvence a pozemní mobilní komunikační systémy používané v současnosti ve Společenství se značně liší a neumožňují všem uživatelům, kteří cestují ve vozidlech, na lodích, ve vlacích, nebo pěšky na celém území Společenství, včetně vnitrozemských a pobřežních vod, využívat služeb a trhů v evropském měřítku;
vzhledem k tomu, že přechod ke druhé generaci buňkových digitálních mobilních komunikačních systémů poskytne jedinečnou příležitost ke zřízení skutečně celoevropských mobilních komunikačních systémů;
vzhledem k tomu, že Evropská konference správ pošt a telekomunikací (CEPT) tomuto systému doporučila přidělení frekvencí 890 - 915 a 935 - 960 MHz v souladu s Radiokomunikačním řádem, kterým Mezinárodní telekomunikační unie (ITU) rovněž přiděluje tyto frekvence mobilním radiokomunikačním službám;
vzhledem k tomu, že část těchto frekvenčních pásem je používána nebo bude používána některými členskými státy pro prozatímní systémy a další radiokomunikační služby;
vzhledem k tomu, že zlepšující se dostupnost úplného rozsahu výše uvedených frekvenčních pásem je nepostradatelná pro zřízení skutečně celoevropských mobilních komunikačních systémů;
vzhledem k tomu, že provedení doporučení Rady 87/371/EHS ze dne 25. června 1987 o koordinovaném zavedení veřejných celoevropských buňkových digitálních pozemních mobilních komunikačních systémů ve Společenství [4] s cílem zahájit nejpozději v roce 1991 provoz celoevropského systému, umožní rychlé určení pásma pro radiový přenos;
vzhledem k tomu, že na základě současného vývoje technologie a trhu se zdá reálné stanovit, že frekvenční pásma 850–915 MHz a 935–960 MHz budou obsazena výhradně celoevropským systémem nejpozději do deseti let od 1. ledna 1991;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stádiu vzájemného uznávání schválení typu telekomunikačních koncových zařízení [5] umožní rychlé zavedení společných specifikací shody pro celoevropský buňkový digitální mobilní komunikační systém;
vzhledem k tomu, že zpráva o veřejných mobilních komunikačních systémech zpracovaná Skupinou pro analýzy a prognózy (GAP) pro Skupinu vyšších úředníků pro odvětví telekomunikací (SOG-T) zaměřila pozornost na nutné zajištění dostupnosti vhodných frekvencí jako předběžné základní podmínky pro zřízení celoevropského buňkového digitálního mobilního komunikačního systému;
vzhledem k tomu, že správy telekomunikací, Evropská konference správ pošt a telekomunikací (CEPT) a výrobci telekomunikačních zařízení v členských státech zaujali k této zprávě kladné stanovisko,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby frekvenční pásma 905 - 914 a 950 - 959 MHz nebo odpovídající části pásem zmíněných v odstavci 2 byly od 1. ledna 1991 určeny výhradně [6] pro službu veřejného celoevropského buňkového digitálního mobilního komunikačního systému.
2. Členské státy zajistí přípravu nezbytných plánů, aby služba veřejného celoevropského buňkového digitálního mobilního komunikačního systému mohla v souladu s obchodními požadavky a v co nejkratší době obsadit celá pásma 890 - 915 a 935 - 960 MHz.
Článek 2
Komise předloží Radě nejpozději do konce roku 1996 zprávu o provádění této směrnice.
Článek 3
Pro účely této směrnice se službou veřejného celoevropského buňkového digitálního mobilního komunikačního systému rozumí veřejná buňková radiokomunikační služba, která je v každém členském státě zajišťována podle společné specifikace, jež zejména stanoví, že všechny zvukové signály jsou před radiovým přenosem kódovány do dvojkových symbolů, a jež umožňuje uživatelům služby v jednom členském státu získat rovněž přístup ke službě jiného členského státu.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost ustanovení nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do osmnácti měsíců od jejího oznámení [7].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1987
o předních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů
(87/402/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1984 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [4], naposledy pozměněná aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanoví, že nezbytná ustanovení pro provádění postupu EHS schvalování typu pro jednotlivé konstrukční části nebo vlastnosti traktoru budou stanoveny zvláštními směrnicemi; že ustanovení týkající se ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru byla stanovena směrnicemi 77/536/EHS [5] a 79/622/EHS [6], naposledy pozměněnými aktem o přistoupení Španělska a Portugalska; že tyto dvě směrnice se vztahují na postupy dynamických a statických zkoušek, přičemž výrobci zatím mohou mezi nimi volit, a týkají se standardních traktorů, tj. traktorů, které mají světlou výšku nejvýše 1000 mm, pevný nebo nastavitelný rozchod nejméně 1150 mm a hmotnost od 1,5 do 4,5 t v případě traktorů podle směrnice o dynamických zkouškách a nejméně 800 kg v případě traktorů podle směrnice o statických zkouškách;
vzhledem k tomu, že traktory, na něž se vztahuje tato směrnice, mají světlou výšku nejvýše 600 mm, pevný nebo nejmenší nastavitelný rozchod kol u nápravy s pneumatikami větších rozměrů menší než 1150 mm a hmotnost od 600 do 3000 kg; že pro ochranné konstrukce chránící při převrácení těchto traktorů, které se používají ke zvláštním pracím, mohou být stanoveny zvláštní požadavky nebo jiné požadavky než podle směrnic 77/536/EHS a 79/622/EHS;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí tyto úzkorozchodné traktory splňovat podle vnitrostátních právních předpisů, se mimo jiné týkají ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru; že tyto požadavky se v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice 74/150/EHS;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se vztahuje na ochranné konstrukce chránící při převrácení dvousloupkového typu namontované před sedadlem řidiče, které se v důsledku menších rozměrů traktoru vyznačují menším chráněným prostorem, a je proto žádoucí, aby za jakýchkoli okolností nebyl ztížen přístup do prostoru pro řidiče a byla zajištěna účinnost těchto konstrukcí (sklopných nebo nesklopných) bez újmy na jejich snadném používání; že na zadní ochranné konstrukce chránící při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů se vztahuje směrnice 86/298/EHS [7];
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukční části pro ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na provedení a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části vydaného pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru; že připojení značky EHS schválení typu konstrukční části ke všem konstrukcím, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického zkoušení těchto konstrukcí v ostatních členských státech; že společné požadavky týkající se dalších konstrukčních prvků a vlastností ochranné konstrukce chránící při převrácení budou stanoveny později;
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky jsou určeny především k zajištění bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce v celém Společenství; že je z tohoto důvodu nutné předepsat pro traktory, na které se vztahuje tato směrnice, povinné vybavení ochrannou konstrukcí chránící při převrácení;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na traktory ve smyslu článku 1 směrnice 74/150/EHS, které mají tyto vlastnosti:
- světlá výška pod nejnižšími body přední a zadní nápravy, včetně diferenciálu, nejvýše 600 mm,
- pevný nebo nejmenší nastavitelný rozchod kol u nápravy s pneumatikami větších rozměrů menší než 1150 mm. Za předpokladu, že náprava s namontovanými širšími pneumatikami je nastavena na rozchod kol nejvýše 1150 mm, musí být možné nastavit rozchod kol u druhé nápravy tak, aby vnější okraje užších pneumatik nepřečnívaly za vnější okraj pneumatik kol prvé z náprav.
Mají-li obě nápravy ráfky a pneumatiky stejných rozměrů, musí být pevný nebo nastavitelný rozchod kol u obou náprav menší než 1150 mm,
- hmotnost od 600 do 3000 kg, odpovídající vlastní hmotnosti traktoru podle bodu 2.4 přílohy I směrnice 74/150/EHS, včetně ochranné konstrukce chránící při převrácení, kterou je traktor opatřen v souladu s touto směrnicí, a pneumatik největšího rozměru doporučeného výrobcem.
Článek 2
1. Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který splňuje požadavky na provedení a zkoušení stanovené v přílohách I až IV.
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 3
Pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který schválily podle článku 2, přidělí členské státy výrobci traktoru nebo ochranné konstrukce chránící při převrácení nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VII.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně ochranných konstrukcí chránících při převrácení, jejichž typ byl schválen podle článku 2, s jinými zařízeními.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktorům z důvodů týkajících se provedení, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat, aby byly na trh uváděny ochranné konstrukce chránící při převrácení, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části, pokud systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.
O těchto přijatých opatřeních dotyčný stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 5
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VIII pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 6
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, která jsou opatřena stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 7
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení pro typ traktoru z důvodů týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, pokud jsou tato zařízení opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze IX.
Článek 9
1. Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, pokud jsou tato zařízení opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze IX.
Členské státy však mohou v souladu se Smlouvou omezit používání traktorů podle této směrnice v určitých oblastech, vyžaduje-li to bezpečnost vzhledem ke zvláštní povaze některých terénů nebo plodin.
O každém takovém opatření členské státy před jejich použitím uvědomí Komisi s uvedením důvodů jejich přijetí.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států stanovit při dodržení Smlouvy požadavky, které považují za nezbytné pro zajištění ochrany pracovníků při užívání dotyčných traktorů, pokud to neznamená úpravu ochranných konstrukcí provedenou způsobem, který není v této směrnici uveden.
Článek 10
1. Při EHS schvalování typu traktoru musí být každý traktor ve smyslu článku 1 opatřen ochrannou konstrukcí chránící při převrácení.
2. Ochranná konstrukce podle odstavce 1, pokud není zadní ochrannou konstrukcí, musí splňovat požadavky stanovené v přílohách I až V této směrnice nebo ve směrnici 77/536/EHS nebo 79/622/EHS.
Článek 11
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 12
Do 18 měsíců od oznámení této směrnice přijme Rada na návrh Komise na základě ustanovení Smlouvy směrnici, která doplní tuto směrnici o ustanovení, jimiž budou v rámci postupu dynamických zkoušek zavedeny přídavné zkoušky rázem.
Článek 13
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 24 měsíců od jejího oznámení [8].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění základních ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. června 1987 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se jednoduchých tlakových nádob
(87/404/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že členské státy jsou na svém území odpovědné za zajištění bezpečnosti osob, domácích zvířat a majetku, co se týká nebezpečí netěsnosti nebo roztržení jednoduchých tlakových nádob;
vzhledem k tomu, že v každém členském státě je v závazných předpisech definována zejména úroveň bezpečnosti jednoduchých tlakových nádob uvedením konstrukčních a funkčních charakteristik, podmínek instalace a použití kontrolních postupů před uvedením na trh a po něm; že tyto závazné předpisy nemusí nutně vést k různým úrovním bezpečnosti v jednotlivých členských státech, ale že jejich rozdílnost může bránit obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy, které zajišťují tuto bezpečnost, musí být harmonizovány, aby zaručovaly volný pohyb jednoduchých tlakových nádob bez snížení stávající a oprávněné úrovně ochrany v členských státech;
vzhledem k tomu, že odchylně od jednoho základního pravidla Společenství, jmenovitě pravidla volného pohybu zboží, jsou podle současných právních předpisů Společenství překážky pohybu uvnitř Společenství vyplývající z rozdílů vnitrostátních právních předpisů pro uvádění výrobků na trh přijatelné, pokud lze tyto předpisy uznat jako nezbytné k zajištění základních požadavků; že harmonizace právních předpisů musí být v tomto případě omezena na předpisy, které jsou nezbytné pro splnění základních požadavků na bezpečnost jednoduchých tlakových nádob; že tyto požadavky, protože jsou základní, musí nahradit odpovídající vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice obsahuje pouze závazné a základní požadavky; že pro usnadnění prokazování shody se základními požadavky je nezbytné mít harmonizované normy na evropské úrovni, zvláště pokud jde o výrobu, fungování a instalaci jednoduchých tlakových nádob tak, aby výrobky vyhovující těmto harmonizovaným normám bylo možno považovat za výrobky vyhovující základním požadavkům; že tyto normy, harmonizované na evropské úrovni, jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za subjekty oprávněné k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatou jedním nebo oběma uvedenými subjekty na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [4] a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že inspekce dodržování odpovídajících technických předpisů je nutná pro zajištění účinné ochrany uživatelů a třetích stran; že se existující postupy inspekce v jednotlivých členských státech liší; že k zamezení vícenásobných inspekcí, které brání volnému pohybu nádob, je nezbytné přijmout v rámci členských států opatření ke vzájemnému uznávání inspekcí; že pro usnadnění vzájemného uznávání inspekcí je nutno v rámci Společenství vypracovat harmonizované postupy, společně s harmonizovanými kritérii pro jmenování subjektů odpovědných za provádění zkoušek, dozoru a ověřování;
vzhledem k tomu, že značka ES na jednoduchých tlakových nádobách vytváří předpoklad shody s ustanoveními této směrnice, a tudíž není nutné při dovozu a uvádění do provozu opakovat již provedené zkoušky; že by jednoduché tlakové nádoby mohly přesto představovat nebezpečí; že z tohoto důvodu je nutné vytvořit postup pro omezení tohoto nebezpečí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti, uvádění na trh a volný pohyb
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na jednoduché tlakové nádoby vyráběné sériově.
2. Pro účely této směrnice se "jednoduchou tlakovou nádobou" rozumí každá svařovaná nádoba vystavená vnitřnímu přetlaku většímu než 0,5 bar, určená k jímání vzduchu nebo dusíku, která není vystavována působení plamene.
Přičemž
- části a příslušenství mající vliv na pevnost tlakové nádoby jsou vyrobeny buď z nelegované ušlechtilé oceli, z nelegovaného hliníku nebo z nevytvrzovatelných slitin hliníku;
- nádoba se skládá:
- buď z válcové části kruhového průřezu uzavřené vně klenutými nebo plochými dny souosými s válcovou částí,
- nebo ze dvou souosých klenutých den;
- nejvyšší pracovní tlak nádoby není větší než 30 bar a součin tohoto tlaku a objemu nádoby (PS·V) není větší než 10000 bar/l;
- nejnižší pracovní teplota není nižší než –50 °C a nejvyšší pracovní teplota není vyšší než 300 °C u nádob z oceli a 100 °C u nádob z hliníku nebo ze slitin hliníku.
3. Tato směrnice se nevztahuje:
- na nádoby zvláště navrhované pro jaderné účely, jejichž porucha může způsobit únik radioaktivity,
- na nádoby zvláště určené k instalaci na plavidlech a letadlech nebo k jejich pohonu,
- na hasicí přístroje.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby nádoby podle článku 1 (dále jen "nádoby") mohly být uváděny na trh a do provozu pouze tehdy, neohrozí-li bezpečnost osob, domácích zvířat nebo majetku, jsou-li náležitě instalovány a udržovány a jsou-li používány k určeným účelům.
2. Ustanovení této směrnice se nedotýkají práva členských států – při dodržení Smlouvy – stanovit požadavky, které považují za nezbytné pro ochranu pracovníků při používání nádob, pokud to neznamená změnu nádob způsobem, který není v této směrnici specifikován.
Článek 3
1. Nádoby, u nichž je součin PS·V větší než 50 bar/l, musí splňovat základní požadavky na bezpečnost uvedené v příloze I.
2. Nádoby, u nichž je součin PS·V 50 bar/l nebo menší, musí být vyrobeny podle obecně uznávaných technických pravidel výroby používaných v jednom z členských států a musí být označeny podle bodu 1 přílohy II, s výjimkou značky ES podle článku 16.
Článek 4
Členské státy nesmějí bránit na svém území uvádění na trh a do provozu nádob, které splňují ustanovení této směrnice.
Článek 5
1. Členské státy předpokládají, že nádoby opatřené značkou ES, která označuje shodu s odpovídajícími vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, odkazy na tyto normy byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství, splňují základní požadavky na bezpečnost podle článku 3.
Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem.
2. Členské státy předpokládají, že nádoby, u nichž výrobce nepoužil nebo použil pouze částečně normy podle odstavce 1, nebo pro něž takové normy neexistují, splňují základní požadavky uvedené v článku 3, jestliže po získání certifikátu ES přezkoušení typu byla jejich shoda se schváleným vzorem osvědčena připojením značky ES.
Článek 6
Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle čl. 5 odst. 1 nesplňují zcela základní požadavky uvedené v článku 3, Komise nebo dotyčný členský stát předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS (dále jen "výbor"). Výbor bezodkladně zaujme stanovisko. Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy, zda je či není nutné stáhnout tyto normy ze zveřejnění podle čl. 5 odst. 1.
Článek 7
1. Pokud členský stát shledá, že by nádoby opatřené značkou ES a užívané v souladu s jejich určeným účelem mohly ohrozit bezpečnost osob, domácích zvířat nebo majetku, přijme veškerá příslušná opatření pro stažení těchto výrobků z trhu nebo pro zákaz či omezení jejich uvádění na trh.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
a) nesplněním základních požadavků podle článku 3, jestliže nádoba neodpovídá normám podle čl. 5 odst. 1,
b) nesprávným použitím norem podle čl. 5 odst. 1,
c) nedostatky v normách podle čl. 5 odst. 1.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace se zúčastněnými stranami.
Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že opatření podle odstavce 1 jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který opatření přijal, a ostatní členské státy.
Pokud rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách, předloží Komise po konzultacích s dotyčnými zúčastněnými stranami záležitost do dvou měsíců výboru, jestliže členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, a zahájí postup podle článku 6.
3. Pokud je nádoba, která nevyhovuje daným požadavkům, opatřena značkou ES, přijme příslušný členský stát příslušná opatření vůči tomu, kdo značku připojil, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly průběžně informovány o průběhu tohoto postupu a jeho výsledku.
KAPITOLA II
Postupy certifikace
Článek 8
1. Před výrobou nádob, u kterých je součin PS·V větší než 50 bar/l a které se
a) vyrábějí v souladu s normami podle čl. 5 odst. 1, výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství podle své volby:
- buď informuje inspekční subjekt schválený podle článku 9, který po přezkoumání konstrukční a výrobní dokumentace uvedené v bodu 3 přílohy II vydá certifikát o přiměřenosti této dokumentace potvrzující, že tato dokumentace je vyhovující, nebo
- předloží vzor nádoby k ES přezkoušení typu podle článku 10;
b) nevyrábějí nebo vyrábějí jen částečně v souladu s normami podle čl. 5 odst. 1, výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství podrobí vzor nádoby ES přezkoušení typu podle článku 10.
2. Nádoby vyrobené v souladu s normami podle čl. 5 odst. 1 nebo podle schváleného vzoru musí být před uvedením na trh podrobeny:
a) ES ověřování podle článku 11, pokud součin PS·V je větší než 3000 bar/l;
b) podle volby výrobce, pokud součin PS·V nepřesahuje 3000 bar/l, ale je větší než 50 bar/l:
- buď ES prohlášení o shodě podle článku 12,
- nebo ES ověřování podle článku 11.
3. Záznamy a korespondence vztahující se k postupům certifikace podle odstavce 1 a 2 musí být vypracovány v úředním jazyce členského státu, v němž je schválený subjekt usazen nebo v jazyce přijatém tímto subjektem.
Článek 9
1. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům schválené subjekty odpovědné za provádění postupů certifikace podle čl. 8 odst. 1 a 2. Komise pro informaci zveřejní seznam těchto subjektů a přidělená identifikační čísla v Úředním věstníku Evropských společenství a zajistí pravidelnou aktualizaci seznamu.
2. Příloha III stanoví minimální kritéria, které musí členské státy splnit při schvalování těchto subjektů.
3. Členský stát, který subjekt schválil, musí schválení odejmout, jestliže zjistí, že subjekt již nesplňuje kritéria uvedená v příloze III.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
ES přezkoušení typu
Článek 10
1. ES přezkoušení typu je postup, kterým schválený inspekční subjekt zjišťuje a osvědčuje, že vzor nádoby splňuje ustanovení této směrnice, která se na něj vztahují.
2. Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství podá u jediného schváleného inspekčního subjektu žádost o ES přezkoušení typu pro vzor nádoby nebo pro vzor představující skupinu nádob.
Zplnomocněný zástupce musí být usazen ve Společenství.
Žádost musí obsahovat:
- jméno a adresu výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce a místo výroby nádob,
- konstrukční a výrobní dokumentaci podle bodu 3 přílohy II.
Spolu se žádostí se předkládá nádoba představující předpokládanou výrobu.
3. Schválený subjekt provede ES přezkoušení typu níže popsaným způsobem.
Přezkoumá nejen konstrukční a výrobní dokumentaci za účelem ověření shody, ale také předloženou nádobu.
Při kontrole nádoby schválený subjekt:
a) ověří, zda nádoba byla vyrobena ve shodě s konstrukční a výrobní dokumentací a zda může být bezpečně používána za předpokládaných pracovních podmínek,
b) provede příslušné kontroly a zkoušky s cílem ověřit, zda nádoba splňuje základní požadavky, které se na ni vztahují.
4. Jestliže vzor splňuje ustanovení, která se na něj vztahují, schválený subjekt vydá certifikát ES přezkoušení typu, který předá žadateli.
Certifikát obsahuje závěry přezkoušení, podmínky platnosti a budou k němu připojeny popisy a výkresy nezbytné k identifikaci schváleného vzoru.
Komise, ostatní schválené subjekty a další členské státy mohou obdržet kopii certifikátu a na základě odůvodněné žádosti i kopii konstrukční a výrobní dokumentace a protokolů o provedených kontrolách a zkouškách.
5. Schválený subjekt, který odmítne vydat certifikát ES přezkoušení typu, uvědomí ostatní schválené subjekty.
Schválený subjekt, který odejme certifikát ES přezkoušení typu, uvědomí také členský stát, který jej schválil.
Tento členský uvědomí ostatní členské státy a Komisi, přičemž uvede důvody tohoto rozhodnutí.
ES ověřování
Článek 11
Účelem ES ověřování je zjištění a osvědčení toho, že sériově vyráběné nádoby jsou v souladu s normami podle čl. 5 odst.
1 nebo odpovídají schválenému vzoru. Ověřování provádí schválený inspekční subjekt v souladu s dále uvedenými ustanoveními.
Tento subjekt vydá certifikát ES ověření a připojí značku shody podle článku 16.
2. Ověřování se provádí na výrobních dávkách nádob předložených výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem usazeným ve Společenství.
Dávky musí být provázeny certifikátem ES přezkoušení typu podle článku 10 nebo nejsou-li nádoby vyrobeny v souladu se schváleným vzorem, konstrukční a výrobní dokumentací podle bodu 3 přílohy II.
Ve druhém případě schválený subjekt před ES ověřením přezkoumá konstrukční a výrobní dokumentaci, aby osvědčil jejich shodu.
3. Při kontrole dávky inspekční subjekt zjišťuje, zda nádoby byly vyrobeny a zkoušeny v souladu s konstrukční a výrobní dokumentací, a u každé nádoby v dávce provede za účelem přezkoumání její neporušenosti hydraulickou nebo rovnocennou pneumatickou zkoušku tlakem Ph rovným 1,5násobku výpočtového tlaku.
Bezpečnostní postupy při provádění pneumatických zkoušek podléhají schválení členským státem, v němž se zkouška provádí.
Kromě toho schválený subjekt za účelem přezkoušení jakosti svaru provede zkoušky na vzorcích odebraných podle volby výrobce buď ze zkušebních kusů reprezentujících výrobu, nebo z některé nádoby.
Zkoušky budou provedeny na podélných svarech.
Používají-li se však odlišné svařovací metody pro podélné a obvodové svary, zkoušky se budou opakovat na obvodových svarech.
4. U nádob podle bodu 2.1.2 přílohy I nahradí tyto zkoušky zkušebních vzorků hydraulická zkouška náhodně odebraných pěti nádob z každé výrobní dávky s cílem ověřit, zda vyhovují požadavkům bodu 2.1.2 přílohy I.
ES prohlášení o shodě
Článek 12
1. Výrobce, který plní povinnosti podle článku 13, opatří nádoby v souladu s článkem 16 značkou ES, čímž potvrzuje, že nádoby jsou ve shodě s normami podle čl. 5 odst. 1 nebo se schváleným vzorem. V případech, kdy součin PS a V je větší než 200 bar/l, se výrobce v rámci tohoto postupu ES prohlášení o shodě podrobuje ES dozoru.
2. Účelem ES dozoru je zajistit, tak jak je to požadováno v čl. 14 odst. 2, aby výrobce řádně plnil povinnosti vyplývající z čl. 13 odst. 2. Dozor provádí schválený subjekt, který vydal certifikát ES přezkoušení typu podle článku 10, jestliže nádoby byly vyrobeny v souladu se schváleným vzorem, nebo v opačném případě schválený subjekt, jemuž byla předána konstrukční a výrobní dokumentace v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a) první odrážkou.
Článek 13
1. Jestliže výrobce použije postup uvedený v článku 12, před zahájením výroby zašle schválenému subjektu, který vydal certifikát ES přezkoušení typu nebo certifikát o přiměřenosti, dokument obsahující popis výrobních postupů a všechna předem stanovená systémová opatření pro zajištění shody nádob s normami podle čl. 5 odst. 1 nebo se schváleným vzorem.
Tato dokumentace musí obsahovat:
a) popis výrobních a kontrolních prostředků příslušných pro výrobu nádob;
b) podklady pro kontrolu popisující příslušné kontroly a zkoušky, které budou provedeny během výroby spolu se způsobem a četností jejich provedení;
c) závazek provádět kontroly a zkoušky v souladu s výše uvedenými podklady pro kontrolu a provést hydraulickou zkoušku nebo se souhlasem členského státu pneumatickou zkoušku při zkušebním tlaku rovném 1,5násobku výpočtového tlaku na každé vyrobené nádobě.
Tyto kontroly a zkoušky musí být prováděny na odpovědnost kvalifikovaných pracovníků, kteří jsou dostatečně nezávislí na pracovnících ve výrobě, a musí být o nich vypracována zpráva;
d) adresy výrobních a skladovacích míst a datum zahájení výroby.
2. Kromě toho, pokud součin PS a V přesáhne 200 bar/l, výrobce umožní subjektu odpovědnému za ES dozor za účelem inspekce vstup do prostor určených pro výrobu a skladování, umožní mu vybrat si vzorky nádob a poskytne mu všechny potřebné informace, zejména:
- konstrukční a výrobní dokumentaci,
- podklady pro kontrolu,
- certifikát ES přezkoušení typu, popřípadě certifikát o přiměřenosti,
- protokol o provedených kontrolách a zkouškách.
Článek 14
1. Schválený subjekt, který vydal certifikát ES přezkoušení typu nebo certifikát o přiměřenosti, před zahájením výroby zkontroluje dokumenty uvedené v čl. 13 odst. 1 a konstrukční a výrobní dokumentaci podle bodu 3 přílohy II, aby osvědčil jejich shodu, jestliže nádoby nejsou vyrobeny v souladu se schváleným konstrukčním vzorem.
2. Kromě toho, pokud součin PS a V přesáhne 200 bar/l, tento subjekt během výroby:
- ujistí se, že výrobce skutečně kontroluje sériově vyráběné nádoby v souladu s čl. 13 odst. 1 písm. c),
- odebírá za účelem inspekce náhodným výběrem vzorky v místě výroby nebo v místě skladování nádob.
Schválený subjekt zašle kopii zprávy o inspekci členskému státu, který jej schválil, a na požádání ostatním schváleným subjektům, členským státům a Komisi.
KAPITOLA III
Značka ES
Článek 15
Pokud se prokáže, že značkou ES byly neoprávněně opatřeny nádoby:
- které neodpovídají schválenému vzoru,
- které odpovídají schválenému vzoru, který nesplňuje základní požadavky podle článku 3,
- které jsou uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a které neodpovídají příslušným normám podle čl. 5 odst. 1,
- u nichž výrobce nesplnil své povinnosti podle článku 13,
subjekt odpovědný za ES dozor uvědomí příslušný členský stát a případně odejme certifikát ES přezkoušení typu.
Článek 16
1. Značka ES a nápisy podle bodu 1 přílohy II musí být připojeny na nádobu nebo na výrobní štítek, který nemůže být od nádoby oddělen, a musí být viditelné, čitelné a nesmazatelné. Značka ES se skládá ze symbolu
+++++ TIFF +++++ a posledních dvou číslic roku, ve kterém byla značka připojena, a z identifikačního čísla podle čl. 9 odst. 1 schváleného inspekčního subjektu odpovědného za ES ověřování nebo ES dozor.
2. Připojování jiných značek nebo nápisů, které by mohly způsobit záměnu se značkou ES, je zakázáno.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 17
Každé rozhodnutí přijaté na základě této směrnice, které omezuje uvádění nádoby na trh a/nebo do provozu, musí být přesně odůvodněno.
Toto rozhodnutí se neprodleně oznámí straně, které se týká, spolu s informací o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů daného členského státu spolu s uvedením časových lhůt pro jejich použití.
Článek 18
1. Členské státy do 1. ledna 1990 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. června 1990.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 9. září 1987,
kterou se potřetí mění příloha směrnice Rady 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(87/477/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/181/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pokrok ve vědeckých a technických poznatcích nezbytně vyžaduje určité změny přílohy směrnice 79/117/EHS;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zrušit řadu dočasných odchylek od zákazů stanovených v uvedené směrnici, protože jsou nyní dostupné méně nebezpečné prostředky;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy informovaly Komisi, že nemají v úmyslu nebo již nadále nehodlají těchto odchylek využít;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 79/117/EHS se mění takto:
1. V části A "Sloučeniny rtuti":
a) v bodu 4 "Alkylsloučeniny rtuti" se znění ve sloupci 2 nahrazuje tímto: "Ošetření osiva cukrové řepy";
b) v bodu 5 "Alkoxyalkyl- a arylsloučeniny rtuti" se znění ve sloupci 2 nahrazuje tímto: "Ošetření osiva obilnin a osiva řepy".
2. V části B "Persistentní chlorované organické sloučeniny" se v bodu 1 "Aldrin" písm. b) sloupci 2 se zrušují slova "
Směrnice Rady
ze dne 22. září 1987,
kterou se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se moru prasat
(87/489/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 87/231/EHS ze dne 7. dubna 1987, kterým se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se moru prasat [1], a zejména článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že podle článku 2 rozhodnutí 87/230/EHS [5] se Rada usnáší zejména o nezbytných opatřeních, která musí členskými státy provádět pro eradikaci klasického moru prasat ve Společenství; že tato opatření jsou takové povahy, že mají dopad na celý režim Společenství přijatý doposud ohledně veterinárních otázek v obchodu se zvířaty a masem; že aby se zaručila účinnost těchto opatření, je tudíž třeba pozměnit ustanovení patřící do tohoto režimu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [6] stanovila podmínky, kterým musejí odpovídat živá prasata určená pro obchod uvnitř Společenství, pokud jde o klasický mor prasat;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7] určuje záruky, kterým je třeba vyhovět u čerstvého vepřového masa určeného pro obchod uvnitř Společenství, pokud jde o klasický mor prasat;
vzhledem k tomu, že v důsledku vnitrostátních programů eradikace klasického moru prasat prováděných v rámci opatření Společenství některé členské státy chorobu zcela eradikovaly a mohou se domáhat označení za úředně prosté klasického moru prasat; že by tudíž měly dostat možnost udržování statusu, který získaly, a zabránit opětovnému zavlečení choroby na své území posílením záruk, kterých požívají, pokud jde o obchod s dotyčnými produkty, z hlediska negativních dopadů této choroby na produktivitu jejich stád prasat a na výdělek osob pracujících v tomto odvětví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění tímto takto:
1. V článku 2 se v písmenu p) druhé odrážce a v písmenu q) na konci se doplňují slova "po alespoň 12 předcházejících měsíců".
2. V čl. 4b odst. 1 písm. c) se ve čtvrtém řádku slovo "jednomyslně" nahrazuje slovy "kvalifikovanou většinou".
3. V článku 4b se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Použitelnost tohoto článku končí dnem 31. prosince 1991.
Komise předloží nejpozději do 1. července 1991 Radě zprávu o vývoji situace, zejména pokud jde o obchod, spolu s vhodnými návrhy ohledně moru prasat.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou o těchto návrzích nejpozději do 31. prosince 1991."
4. V článku 7 se v odstavci 1:
- v bodu F datum "31. prosince 1988" nahrazuje datem "31. prosince 1991",
- v bodu G se odkaz na čl. 3 odst. 3 písm. e) nahrazuje odkazem na čl. 3 odst. 3 písm. d).
Článek 2
Článek 13a směrnice 72/461/EHS se mění takto:
- v odst. 1 druhém pododstavci na konci se slova "v jatkách, ve kterých nebyla porážena očkovaná prasata" nahrazují slovy "v jatkách, ve kterých nebyla porážena prasata očkovaná v předcházejících 12 měsících proti moru prasat",
- v odstavci 2 se slovo "jednomyslně" nahrazuje slovy "kvalifikovanou většinou",
- v odst. 3 se v prvním a třetím pododstavci se datum "31. prosince 1988" nahrazuje datem "31. prosince 1991".
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1988 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. září 1987,
kterou se mění směrnice 80/215/EHS o veterinárních otázkách obchodu s masnými výrobky ve Společenství
(87/491/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 směrnice 80/215/EHS [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [5] definoval způsoby ošetření způsobilé k ničení zárodků chorob hospodářských zvířat v masných výrobcích s cílem umožnit za určitých podmínek obchodu s těmito výrobky uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že získané zkušenosti a pokrok zaznamenaný ve vědeckých poznatcích a technologiích zpracování masa umožňují použít nové způsoby ošetření, které poskytují požadované záruky;
vzhledem k tomu, že Vědecký veterinární výbor vydal souhlasné stanovisko k tomuto novému způsobu ošetření pro přípravu výrobků z vepřového masa v členských státech, kde se vyskytuje africký mor prasat;
vzhledem k tomu, že zahrnutí tohoto způsobu ošetření mezi ostatní již předepsané způsoby usnadní volný oběh zboží ve Společenství, čímž se zvýší hodnota výroby a přitom se vyloučí rizika šíření chorob;
vzhledem k tomu, že v současné době panuje nejistota pokud jde o to, zda ustanovení Smlouvy mohou sloužit jako základ pro přijetí dotyčných opatření, zejména dokud Soudní dvůr nerozhodne ve věci č. 68/86; že tedy jediným právním základem musí být zatím výjimečně sama Smlouva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 3 směrnice 80/215/EHS se mění takto:
a) v první odrážce se slova "článku 1 směrnice 64/433/EHS" nahrazují slovy "článku 2 směrnice 64/433/EHS";
b) v druhé odrážce se zrušují slova "písm. a)".
Článek 2
Článek 4 směrnice 80/215/EHS se mění takto:
1. Odstavec 1 se mění takto:
a) V úvodní části se slova "článku 1 směrnice 64/433/EHS" nahrazují slovy "článku 2 směrnice 64/433/EHS".
b) Písmeno a) se nahrazuje tímto:
"a) tepelné ošetření provedené:
i) buď v hermeticky uzavřené nádobě, s hodnotou Fc 3,00 nebo vyšší;
ii) nebo za těchto podmínek – za předpokladu, že jde o výrobky připravené výhradně z vepřového masa nebo z masa prasat pocházejících z farem nebo, pokud jde o členské státy uvedené v čl. 7a odst. 1, z pásem, která nepodléhají zákazům z hygienických důvodů, zavedeným po zjištění afrického moru prasat:
- maso musí být zcela vykostěno a hlavní lymfatické žlázy odstraněny,
- kus masa určený k ošetření nesmí vážit více než pět kilogramů,
- před zahřátím musí být každý kus výše uvedeného masa vložen do hermeticky uzavřené nádoby a takto musí být uváděn na trh,
- maso v nádobě musí být tepelně ošetřeno za přísného dodržení těchto podmínek:
- výrobek musí být konzervován při teplotě alespoň 60o C nejméně po dobu čtyř hodin, přičemž teplota po dobu minimálně třiceti minut musí dosahovat hodnoty alespoň 70o C,
- teplota reprezentativního počtu vzorků z každé zásilky výrobků musí být trvale kontrolována.
Tato kontrola se musí provádět prostřednictvím automatických přístrojů, které zaznamenávají teplotu jak v jádru velkých kusů, tak i uvnitř topného přístroje,
- po celou dobu trvání výše uvedených postupů musí být dodržovány podmínky stanovené v třetím pododstavci článku 5a směrnice 72/461/EHS, pozměněné směrnicí 80/213/EHS [7] Úř. věst. L 47, 21.2.1980, s. 1.,
- po ošetření je třeba umístit na každou nádobu uvedenou ve třetí a čtvrté odrážce označení zdravotní nezávadnosti v souladu s body 31, 32 a 33 kapitoly VII přílohy A směrnice 77/99/EHS,
- členské státy, které používají ošetření stanovené v rámci tohoto bodu, sdělí Komisi a ostatním členským státům seznam zařízení, která mají vybavení nezbytné k zajištění toho, aby byla dodržena výše předepsaných teplot.
7a odst. 2 je možné použít dotyčné ošetření na maso z pásem podléhajících zákazu v důsledku zjištění afrického moru prasat teprve poté, co bylo přijato rozhodnutí v souladu s čl.
7b odst.
2."
c) V písmenu b):
- bod i) se nahrazuje tímto: - "i) tepelné ošetření odlišného typu než ošetření uvedené v písmenu a), při němž teplota v jádru dosahuje hodnoty minimálně 70o C",
- v bodu ii) se doplňuje tento pododstavec:
"Je-li však dotyčnou chorobou slintavka a kulhavka, může se toto ošetření použít na nevykostěnou šunku, která splňuje ostatní podmínky stanovené v prvním pododstavci."
d) Vkládá se nový pododstavec, který zní:
"Výrobky uvedené v tomto článku mohou být připraveny pouze za úřední veterinární kontroly a musí být chráněny proti jakékoliv kontaminaci nebo opětovné kontaminaci."
2. V odstavci 2:
- v písmenu a) se vkládá tento bod:
- "iii) pokud se z důvodu zjištění nebo přetrvávání afrického moru prasat některý členský stát rozhodne, že použije ošetření popsané v odst. 1 písm. a) bodu ii), musí zajistit, aby čerstvé vepřové maso bylo označeno razítkem stanoveným v článku 5a směrnice 72/461/EHS.",
- písmeno b) se nahrazuje tímto:
- "b) osvědčení o zdravotní nezávadnosti popsané v příloze A kapitoly VIII směrnice 77/99/EHS, aniž je dotčena poznámka 3 uvedeného osvědčení, obsahuje v rámečku "Povaha výrobků". tato slova: "ošetřeno v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 80/215/EHS"., nebo slova "ošetřeno v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 80/215/EHS".".
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Komise
ze dne 6. října 1987,
kterou se stanoví metody Společenství pro odběr vzorků určených k chemické analýze trvanlivých mléčných výrobků
(87/524/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl. 1 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/118/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě [2], naposledy pozměněná aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanoví pravidla určující složení, vyhrazené názvy, podmínky výroby a označování uvedených výrobků;
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 1 směrnice 85/591/EHS stanoví, že musí být odebírány vzorky takových výrobků ke stanovení jejich složení, podmínek výroby, balení a označování metodami Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí přijmout počáteční řadu metod odběru vzorků určených k chemické analýze, jejichž studium bylo dokončeno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby odběr vzorků uvedených v příloze byl prováděn metodami popsanými v uvedené příloze.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 6. dubna 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 9. listopadu 1987
o přístupu k povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách ve vnitrostátní a mezinárodní dopravě a o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a ostatních dokladů formální způsobilosti pro toto povolání
(87/540/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3]
vzhledem k tomu, že organizace dopravního trhu je jednou z nezbytných podmínek pro zavedení společné dopravní politiky stanovené ve Smlouvě;
vzhledem k tomu, že přijetí opatření ke koordinaci podmínek přístupu k povolání dopravce může podpořit dosažení volného pohybu služeb a účinného výkonu práva usazování;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout předpisy k zavedení společných pravidel pro přístup k povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách ve vnitrostátní a mezinárodní dopravě za účelem zlepšení úrovně kvalifikace dopravců; že toto zlepšení může pomoci postavit trh na zdravé základy, vyloučit strukturální přebytek kapacit a zlepšit kvalitu poskytovaných služeb v zájmu uživatelů, dopravců i hospodářství jako celku;
vzhledem k tomu, že prováděním směrnice Rady 74/561/EHS ze dne 12. listopadu 1974 o přístupu k povolání provozovatele silniční nákladní dopravy v oblasti vnitrostátní a mezinárodní dopravy [4] a směrnice Rady 77/796/EHS ze dne 12. prosince 1977 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a obdobných dokladů o vzdělání provozovatelů silniční nákladní a osobní dopravy, a obsahující opatření na podporu účinného výkonu svobody podnikání těchto dopravců [5] byly dosaženy uspokojivé výsledky;
vzhledem k tomu, že pravidla pro přístup k povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách by proto měla zahrnovat přinejmenším odbornou způsobilost dopravce; že členské státy mohou také zachovat nebo stanovit pravidla pro dobrou pověst a finanční způsobilost dopravce;
vzhledem k tomu, že nicméně není zapotřebí zahrnout do společných pravidel stanovených touto směrnicí některé dopravní činnosti s menším hospodářským vlivem a že doprava pro vlastní potřebu je ze své podstaty z těchto pravidel vyloučena; že se také zdá vhodné učinit opatření k možnému vyloučení dopravců působících výlučně na vnitrozemských vodních cestách jednoho členského státu, nespojených se sítí vnitrozemských vodních cest jiného členského státu, z působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že k podpoře účinného výkonu práva usazování je třeba vzájemně uznávat diplomy, osvědčení a jiné doklady formální kvalifikace pro činnosti, na které se vztahuje tato směrnice;
vzhledem k tomu, že osvědčení o odborné způsobilosti vydané podle ustanovení této směrnice, pokud jde o přístup k povolání dopravce, musí hostitelský členský stát uznávat jako dostatečný důkaz;
vzhledem k tomu, že členské státy, které uplatňují vůči svým státním příslušníkům určité požadavky na dobrou pověst a finanční způsobilost, musí uznat vystavení příslušných dokumentů vydaných příslušným orgánem členského státu původu nebo předchozího usazení dopravce jako dostatečný důkaz, pokud jde o státní příslušníky ostatních členských států;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se musí rovněž uplatňovat na zaměstnané osoby, na které se vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [6], pokud členské státy podmiňují přístup k povolání podle této směrnice nebo jeho vykonávání takovými osobami zvládnutím odborných znalostí a dovedností,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Přístup k povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách ve vnitrostátní a mezinárodní dopravě se řídí předpisy přijatými členskými státy v souladu se společnými pravidly stanovenými v této směrnici.
2. Pro účely této směrnice se
- "povoláním provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách" rozumí činnost jakékoli fyzické osoby nebo jakéhokoli podniku provozujícího nákladní dopravu po vnitrozemských vodních cestách za úplatu, i když tato činnost není prováděna pravidelně,
- "podniky" rozumí společnosti nebo firmy ve smyslu článku 58 Smlouvy a skupiny nebo družstva lodních dopravců, i pokud nejsou právnickou osobou, jejichž účelem je získat zakázku od zadavatelů k rozdělení mezi své členy.
Článek 2
Tato směrnice se nevztahuje na fyzické osoby nebo podniky vykonávající povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách za použití lodí s nosností nepřekračující při maximálním ponoru 200 tun.
Členské státy mohou tento limit snížit pro všechny nebo pro některé dopravní operace nebo pro určité kategorie dopravy.
Tato směrnice se rovněž nevztahuje na fyzické osoby nebo podniky provozující trajekty.
KAPITOLA II
PŘÍSTUP K POVOLÁNÍ
Článek 3
1. Fyzické osoby nebo podniky, které si přejí vykonávat povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách, musí splňovat podmínku odborné způsobilosti i tehdy, když jsou členy skupiny nebo družstva lodních dopravců ve smyslu čl. 1 odst. 2 nebo vykonávají své povolání výlučně po určitou dobu na objednávku jiného podniku provozujícího dopravu po vnitrozemských vodních cestách.
Pokud je žadatel fyzickou osobou, která nesplňuje tuto podmínku, mohou mu přesto příslušné orgány povolit výkon povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách za předpokladu, že pro ně určí jinou osobu, která skutečně nepřetržitě provozuje dopravní operace.
Pokud je žadatelem podnik ve smyslu čl. 1 odst. 2, musí splňovat podmínku odborné způsobilosti jedna z fyzických osob, která ve skutečně nepřetržitě provozuje dopravní operace.
2. Podmínka odborné způsobilosti je splněna získáním znalostí z oborů uvedených v příloze, ověřených orgánem nebo subjektem určeným pro tento účel jednotlivými členskými státy.
Požadované znalosti se získávají absolvováním kursů, nebo zkušenostmi z praxe v podniku provozujícím dopravu po vnitrozemských vodních cestách, nebo kombinací obojího.
Členské státy mohou vyjmout držitele některých diplomů z povinnosti prokazovat znalost oborů uvedených v příloze osvědčených daným diplomem.
Po ověření zvládnutí příslušných znalostí vydá orgán nebo subjekt uvedený v prvním pododstavci osvědčení.
3. Členský stát může po konzultaci s Komisí vyjmout z působnosti této směrnice provozovatele nákladní dopravy působící výlučně na vnitrozemských vodních cestách na jeho území, nespojených se sítí vnitrozemských vodních cest jiného členského státu.
Zkušenosti z praxe získané v dopravním podniku, pro nějž byla udělena tato výjimka, neopravňují k udělení osvědčení podle odstavce 2.
Článek 4
1. Členské státy stanoví podmínky, za nichž může dopravní podnik odchylně od čl. 3 odst. 1 být v případě úmrtí nebo skutečné či právní nezpůsobilosti fyzické osoby provozující povolání dopravce nebo fyzické osoby splňující podmínky článku 3, dočasně provozován, a to nejvýše po dobu jednoho roku, přičemž tuto lhůtu lze ve výjimečných řádně odůvodněných případech prodloužit maximálně o šest měsíců.
2. Nicméně příslušné orgány členských států mohou výjimečně v určitých zvláštních případech k provozování podniku trvale oprávnit osobu, která nesplňuje podmínky odborné způsobilosti uvedené v článku 3, ale která má alespoň tříletou praxi v každodenním řízení daného podniku.
Článek 5
Fyzické osoby, které prokáží, že před 1. červencem 1990 legálně provozovaly v členském státě povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách ve vnitrostátní nebo mezinárodní dopravě, jsou pro účely získání osvědčení podle čl. 3 odst. 2 vyjmuty z povinnosti prokazovat splnění podmínek stanovených uvedeným článku.
Článek 6
1. Rozhodnutí přijatá příslušnými orgány členských států zamítající na základě opatření přijatých na základě této směrnice žádost o přístup k povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách musí být řádně odůvodněno.
2. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány odňaly oprávnění k výkonu povolání provozovatele nákladní dopravy po vnitrozemských vodních cestách, pokud shledají, že podmínky stanovené v článku 3 nejsou nadále splněny, při poskytnutí dostatečné lhůty pro zaměstnání nebo nalezení náhrady.
3. Členské státy zajistí, aby fyzické osoby a podniky uvedené v této směrnici měly možnost vhodnými prostředky hájit své zájmy, pokud jde o rozhodnutí podle odstavců 1 a 2.
KAPITOLA III
Vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů formální kvalifikace
Článek 7
Členské státy uznávají osvědčení podle druhého pododstavce čl. 3 odst. 2 vydaná jiným členským státem jako dostatečný důkaz odborné způsobilosti.
Článek 8
1. Pokud členský stát požaduje od vlastních státních příslušníků splnění podmínek bezúhonnosti nebo neprodělání úpadku, přijme tento stát, aniž jsou dotčeny odstavce 2 a 3, jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států výpis ze soudního rejstříku nebo, není-li k dispozici, rovnocenný doklad prokazující splnění těchto podmínek vydaný příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení dopravce.
2. Pokud členský stát požaduje od vlastních státních příslušníků splnění určitých podmínek bezúhonnosti, které nemohou být prokázány dokladem podle odstavce 1, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států potvrzení o splnění těchto podmínek vydané příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení.
Toto potvrzení se musí týkat konkrétních skutečností pokládaných hostitelským státem za významné.
3. Nevydává-li stát původu nebo předchozího usazení doklad požadovaný v souladu s odstavci 1 a 2, může být nahrazen místopřísežným prohlášením nebo čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo notářem ve státě původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
Prohlášení o neprodělání úpadku lze učinit rovněž před příslušným profesním nebo stavovským sdružením daného státu.
4. Doklady vydané v souladu s odstavci 1 a 2 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Tato podmínka platí také pro prohlášení učiněná v souladu s odstavcem 3.
Článek 9
1. Pokud členský stát požaduje od vlastních státních příslušníků splnění podmínek finanční způsobilosti a jako důkaz je vyžadováno potvrzení, považuje tento stát odpovídající potvrzení vydaná bankami státu původu nebo předchozího usazení nebo jinými subjekty určenými dotyčným státem za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
2. Pokud členský stát požaduje od vlastních státních příslušníků splnění určitých podmínek finanční způsobilosti, které nemohou být prokázány dokladem podle odstavce 1, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států potvrzení o splnění těchto podmínek vydané příslušným správním orgánem státu původu nebo předchozího usazení.
Toto potvrzení se musí týkat konkrétních skutečností pokládaných hostitelským státem za významné.
Článek 10
Články 7, 8 a 9 se vztahují rovněž na státní příslušníky členských států, na kterých je podle nařízení (EHS) č. 1612/68 požadováno, aby jako zaměstnanci vykonávali činnosti podle článku 1 této směrnice.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Zajistí uskutečnění počátečního ověření způsobilosti podle článku 3 do 1. července 1990.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 24. listopadu 1987,
kterou se mění směrnice 77/535/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod odběru vzorků a analýzy hnojiv
(87/566/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 77/535/EHS [2] stanoví provádění úřední kontroly hnojiv EHS pro ověření, zda splňují požadavky stanovené předpisy Společenství s ohledem na jakost a složení hnojiv; že by v uvedené směrnici měla být pozměněna příloha I "Metody odběru vzorků pro kontrolu hnojiv" tak, aby mohla být kontrolována také kapalná hnojiva poté, kdy dojde k rozšíření působnosti směrnice 76/116/EHS o hnojivech na kapalná hnojiva; že se rovněž ukázalo, že je nezbytné změnit kontrolu dusičnanu amonného [3] [4];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Odstavce tvořící součást přílohy této směrnice se vkládají za odstavce se stejným číslem v příloze I směrnice 77/535/EHS nebo tyto odstavce nahrazují.
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. října 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady (EHS) č. 168/87
ze dne 19. ledna 1987,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2261/84, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1454/86 [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 13 nařízení (EHS) č.
2261/84 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3788/85 [4] stanoví, že je možné udělit předběžné uznání lisovnám, které podaly žádost o uznání v hospodářských letech 1984/85 a 1985/86; že zkušenosti ukazují, že dané členské státy nejsou schopny provádět požadované kontroly v předepsaných lhůtách; že je tedy třeba tyto lhůty prodloužit;
vzhledem k tomu, že dříve než budou moci členské státy lisovně udělit konečné uznání, musí provést určité kontroly; že k tomu, aby lisovně bylo umožněno zahájení činnosti, je třeba přijmout opatření pro udělení předběžného uznání na omezenou dobu, jakmile je žádost podána,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V ustanovení čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2261/84 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Předběžné uznání lze udělit každé lisovně, která zahájí svou činnost v rámci režimu podpory produkce, na který se vztahuje toto nařízení.
Uznání se udělí, jakmile je podána žádost o uznání splňující podmínky uvedené v odstavci 1.
Platnost předběžného uznání nesmí přesáhnout konec hospodářského roku, během něhož bylo uděleno.
Platnost předběžných uznání udělených během hospodářských let 1984/85, 1985/86 a 1986/87 však skončí na konci hospodářského roku 1986/87."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 19. ledna 1987 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Guinejské republiky, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Guinejské lidové revoluční republiky o rybolovu při pobřeží Guineje, podepsaná v Konakry dne 7. února 1983
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 155 odst. 2 písm. b) a na čl. 167 odst. 3 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že Společenství a Guinejská republika vedly v souladu s čl. 15 druhým pododstavcem dohody o rybolovu při pobřeží Guineje jednání o změnách nebo doplnění, které by měly být v dohodě provedeny na konci prvního tříletého období jejího používání;
vzhledem k tomu, že tato jednání vedla dne 12. července 1986 k parafování dohody, kterou se mění dohoda o rybolovu;
155 odst. 2 písm. b) aktu o přistoupení přísluší Radě, aby při přijímání rozhodnutí, zejména při uzavírání dohod o rybolovu se třetími zeměmi, určila pro daný případ vhodné postupy, při nichž budou zohledněny všechny nebo některé zájmy Kanárských ostrovů; že by v tomto případě měly být takové postupy určeny;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství uzavřít tuto dohodu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Guinejské republiky, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Guinejské lidové revoluční republiky o rybolovu při pobřeží Guineje, podepsaná v Konakry dne 7. února 1983, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
S cílem zohlednit zájmy Kanárských ostrovů se dohoda uvedená v článku 1 v míře nezbytné pro její provádění a ustanovení společné politiky rybolovu, která se vztahují k zachování a řízení rybolovných zdrojů, také vztahují na plavidla plující pod španělskou vlajkou, která jsou trvale zapsána v rejstřících příslušných orgánů na místní úrovni ( ) na Kanárských ostrovech, za podmínek definovaných v příloze I poznámce 6 nařízení Rady (EHS) č. 570/86 ze dne 24. února 1986 o definici pojmu "původních produktů" a metodách správní spolupráce v obchodu mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [3].
Článek 3
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 393/87
ze dne 2. února 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1963/79, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1454/86 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3788/85 [4], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
2 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č.
1963/79 [5] stanoví, že Žádost o kontrolu se může vztahovat pouze na výrobní proces, který bude ukončen ve lhůtě 3 měsíců po obdržení žádosti; že zkušenosti ukazují, že tato lhůta je z technického hlediska nedostačující pro určité postupy výroby konzervovaných potravin, ve kterých se používá olivový olej nejen pouze jako konzervační látka, ale také jako aktivní složka při přípravě konečného výrobku; že v zájmu umožnění použití produkční náhrady také na takové konzervované potraviny je třeba členským státům umožnit, aby mohly stanovit lhůtu až osmi měsíců pro takové výrobky, pro jejichž zpracování je lhůta tří měsíců nedostačující;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1963/79 se vkládá jako druhý pododstavec tento text:
"Členské státy však mohou stanovit delší lhůtu nepřevyšující osm měsíců, pokud je nezbytné pro účely výrobního procesu výroby konzervovaných potravin, aby olej zůstal v kontaktu s rybami nebo zeleninou po delší časové období, než je uvedeno v prvním pododstavci."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 493/87
ze dne 18. února 1987,
kterým se stanoví podrobná pravidla pro nápravu škody způsobené pozastavením některých rybolovných činností
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4027/86 [2], a zejména na čl. 10 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby si členské státy byly vědomy případů, kdy je rybolov v rámci TAC, kvóty, přídělu nebo v části Společenství zakázán a kdy členský stát svoji kvótu, příděl nebo podíl stanovený pro dotčenou populaci nebo skupinu populací nevyčerpal;
vzhledem k tomu, že údaje o úlovcích a znalosti o výměnách kvót jsou nezbytné, aby bylo možné určit škodu, kterou členský stát utrpěl;
vzhledem k tomu, že případy, kdy škoda utrpěná členským státem nebyla napravena, musejí být předloženy Řídícímu výboru pro rybolovné zdroje;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá pro nápravu utrpěné škody by měla uvádět rozsah škody a objem nadměrného rybolovu a následné odpočty nebo navýšení kvót, přídělů nebo podílů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Informuje-li Komise členské státy v souladu s čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2057/82 o záměru pozastavit rybolov v důsledku vyčerpání celkového přípustného odlovu (TAC), kvóty, přídělu nebo podílu, který je pro Společenství dostupný, musí je rovněž informovat o nejnovějších údajích o úlovcích, které má k dispozici, a o tom, zda se použije nebo může použít čl. 10 odst. 4 uvedeného nařízení.
2. Jakmile to bude možné, a v každém případě do 15 dnů od vstupu nařízení Komise o pozastavení rybolovu v platnost, oznámí dotčené členské státy Komisi údaje o počtu vykládek uvedené v článku 9, které se týkají dotčené populace nebo skupiny populací, a údaje získané podle článků 7 a 8 nařízení (EHS) č.
2057/82. Tato čísla a tyto údaje, které se pro účely tohoto nařízení považují za definitivní, oznámí Komise co nejdříve všem členským státům.
3. Pokud byla škoda, kterou členský stát utrpěl, zcela nebo zčásti napravena prostřednictvím výměny kvót v souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 170/83 [3], uvede se v předběžném oznámení o výměně kvót, které se předloží Komisi v souladu s uvedeným článkem, také rozsah napravené škody v tunách.
Článek 2
1. V případech, kdy škoda utrpěná členským státem nebyla zcela napravena prostřednictvím výměny kvót nebo jiným opatřením, předá Komise co nejdříve, a v každém případě do 15 dnů po obdržení údajů uvedených v čl. 1 odst. 2, záležitost Řídícímu výboru pro rybolovné zdroje a předloží návrh opatření pro nápravu způsobené škody.
2. Návrh opatření uvádí:
a) které členské státy utrpěly škodu ("poškozené členské státy") a rozsah škody po odečtení případných výměn kvót;
b) které členské státy přečerpaly svoji kvótu ("přečerpávající členské státy") a objem nadměrného rybolovu po odečtení případných výměn kvót;
c) odpočty z kvót členských států, které nadměrně lovily;
d) navýšení kvót poškozených členských států;
e) datum nebo data, kdy navýšení nebo odpočty nabývají účinku.
3. Je-li členských států, které nadměrně lovily, více, zohlední Komise při stanovení odpočtů, které se mají provést, příslušná množství, o která byly kvóty přečerpány.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 569/87
ze dne 26. února 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 231/87 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3157/86 [4] stanoví složení a označení zahuštěného másla, aby bylo zajištěno jeho odlišení od ostatního másla; že s ohledem na získané zkušenosti je vhodné stanovit, pokud jde o údaje, které mají být uvedeny na balení zahuštěného másla, novou podobu francouzského označení, které by bylo pro spotřebitele srozumitelnější;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 4 páté odrážce nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 se doplňuje nový údaj, který zní: "nebo "Beurre Cuisinier",".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 649/87
ze dne 3. března 1987,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zavedení registru vinic Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 337/79 ze dne 5. února 1979 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 536/87 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2392/86 ze dne 24. července 1986 o zavedení registru vinic Společenství [3], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by při vytváření registru vinic mělo být zajištěno jednotné provádění na úrovni Společenství, a proto je nezbytné stanovit definice některých základních pojmů; že je k tomuto účelu vhodné použít v co největším rozsahu definice používané v rámci právních předpisů Společenství i jednotlivých členských států o víně a vinohradnictví;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst.
1 písm. a) se do registru zaznamenává každý zemědělský podnik, který obhospodařuje plochy vinic; že se s ohledem na cíle, jichž má být dosaženo prostřednictvím registru, nezdá nezbytným zahrnovat do registru zemědělské podniky, které mají velmi omezenou produkci; že by proto mělo být stanoveno, které zemědělské podniky by měly být do registru zahrnuty, přičemž by se mělo přihlížet k jejich rozloze a k přirozeným a ekonomickým mezím jejich produkce stanoveným členskými státy;
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení (EHS) č. 2392/86 rozlišuje mezi povinnými údaji požadovanými v rámci právních předpisů Společenství a fakultativními údaji, jejichž doplňkové zahrnutí záleží na členských státech; že se doporučuje sestavit seznam povinných, popř. fakultativních údajů, které musejí, popř. mohou, být zaznamenány do registru zemědělských podniků nebo registrů produkce;
vzhledem k tomu, že by pro určité oblasti, na nichž se nevede katastr pozemků, který by mohl být podkladem pro registr vinic, měla být přijata zvláštní ustanovení, která zajistí vytvoření registru v předepsané lhůtě;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 154/75 [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3788/85 [5] stanoví zřízení registru pěstitelů oliv v členských státech vyrábějících olivový olej; že v některých členských státech se zdá, že je možné přihlédnout k určitým výsledkům prací prováděným v rámci tohoto registru; že je žádoucí upřesnit, že členské státy mohou těchto výsledků využít, aby snížily náklady a doby potřebné na zavedení registru vinic;
vzhledem k tomu, že by za tímto účelem měly být stanoveny sankce za nedodržení závazků, v případě potřeby doplněné sankcemi ze strany členských států;
vzhledem k tomu, že musejí být stanoveny lhůty pro určitá sdělení členských států Komisi;
vzhledem k tomu, že podle Aktu o přistoupení Španělska a Portugalska nejsou během první etapy v Portugalsku použitelné předpisy o zavedení registru vinic; že se doporučuje stanovit zvláštní lhůty pro rychlé zavedení registru vinic bezprostředně po začátku druhé etapy;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro víno nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí ustanovení k nařízení (EHS) č. 2392/86 o zavedení registru vinic Společenství.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "zemědělským podnikem" technicko-hospodářská jednotka, která podléhá jednotnému podnikovému vedení,
- s plochou vinic nejméně 10 arů
nebo
- s plochou vinic do 10 arů, pokud podléhá ohlašovací povinnosti na základě vinařských ustanovení Společenství nebo jednotlivých států,
nebo
- s plochou vinic do 10 arů a nepodléhající ohlašovací povinnosti podle druhé odrážky, pokud množství produkce z této plochy přesahuje přirozené nebo ekonomické meze stanovené příslušným členským státem;
b) "provozovatelem" každá fyzická nebo právnická osoba nebo jejich sdružení, na jejichž náklady a jejichž jménem je zemědělský podnik veden;
c) "zemědělskou půdou" souhrn orné půdy, luk a pastvin, trvalých pěstitelských porostů a zahrad;
d) "plochou osázenou révou vinnou" souhrn plodných i dosud neplodných vinic čisté kultury či směsi kultur k produkci hroznů, hroznového moštu, vína a/nebo vegetativního révového množitelského materiálu, na něž se vztahují pravidelná pěstební opatření za účelem získávání prodejného výrobku;
e) "neobdělávanou plochou osázenou révou vinnou" souhrn ploch dosud osázených révou, na něž se již nevztahují pravidelná pěstební opatření za účelem získávání prodejného výrobku;
f) "parcelou" souvislá část území ohraničená podle pozemkového katastru.
Pokud není pozemkový katastr k dispozici, rozumí se parcelou souvislá část území patřící stejnému zemědělskému podniku, která může být vzhledem ke svým majetkovým vztahům, pěstovaným plodinám a druhu produkce zřetelně ohraničena jako samostatná jednotka;
g) "vegetativním množitelským materiálem révy, révovou školkou, podnožovou vinicí, matečnou vinicí" vegetativní množitelský materiál révy, révová školka, podnožová vinice, matečná vinice, jak jsou definovány ve směrnici Rady ze dne 9. dubna 1968 o uvádění na trh révového vegetativního množitelského materiálu [6];
h) "moštovými odrůdami a stolními odrůdami k sušení" moštové odrůdy a stolní odrůdy k sušení, které odpovídají definici v nařízení (EHS) č. 347/79 Rady ze dne 5. února 1979 o obecných pravidlech pro zatřídění odrůd révy [7].
Článek 3
1. Seznam povinných a nepovinných údajů podle čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2392/86, které se uvádějí v registru zemědělských podniků a registru produkce, je uveden v příloze I.
Členské státy upravují v rámci přípravy pracovního programu podle čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2392/86 členění údajů uvedených v rámci každého registru.
2. V případě ploch osázených směsí kultur se do registru zemědělských podniků kromě celkové plochy příslušné parcely uvádí i plocha čisté kultury.
Přepočet na čistou kulturu se provádí pomocí vhodných koeficientů stanovených příslušným členským státem.
3. Údaje o charakteristických znacích parcel se pro každou parcelu uvádějí odděleně.
Pokud to umožňuje stejnorodost přírodních podmínek, způsob vedení révy a druh získávaného produktu, mohou členské státy v registru zemědělských podniků shrnout údaje pro více sousedících parcel nebo části sousedících parcel, jestliže ještě lze jednotlivé parcely jednoznačně identifikovat.
4. Při vytváření registrů vinic a při jejich pravidelné aktualizaci zjišťují členské státy souhrn ploch osázených révou, které nejsou obdělávány zemědělské podniky ve smyslu čl. 2 písm. a).
Článek 4
V oblastech, kde k datu vytvoření registru vinic neexistuje pozemkový katastr, zajistí členské státy nejpozději při pravidelné aktualizaci podle čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2392/86, aby registry byly postupně přizpůsobeny tomuto katastru při jeho vytváření.
Článek 5
Za účelem snížení nákladů na vytvoření registru vinic a urychlení jeho zhotovení mohou členské státy využít technologie a použitelné technické prostředky vyvinuté v rámci vytváření registrů pěstitelů oliv podle nařízení (EHS) č. 154/75.
Článek 6
Názvy správních jednotek, pro které je stanoveno kratší období ke zhotovení registru vinic podle čl. 4 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2392/86, jsou spolu s odpovídající lhůtou uvedeny v příloze II.
Článek 7
1. Osoby, které nesplní své povinnosti uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2392/89, nesmí až do nápravy stavu využívat opatření stanovených v článcích 7, 10, 11, 12a, 14, 14a a 15 nařízení (EHS) č. 337/79.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k uložení sankcí za nesplnění povinností podle čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2392/86 v závislosti na závažnosti jednotlivých případů.
Článek 8
Členské státy sdělí Komisi:
- nejpozději při předávání pracovního programu podle čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2392/86 meze uvedené v čl. 2 písm. a) a koeficient k přepočtu podle čl. 3 odst. 2,
- co možná nejrychleji, nejpozději do tří měsíců po obdržení odpovídajících dat plochy vinic uvedené v čl. 3 odst. 4,
- nejpozději při předávání programů uvedených v čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2392/86 seznam subjektů uvedených v čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
- nejpozději 31. srpna každého roku zprávu podle čl. 8 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 2392/86,
- mimo naléhavých případů během dvou měsíců po obdržení žádosti dodatečné podklady k vyhodnocení podle čl. 8 třetího pododstavce nařízení (EHS) č. 2392/86,
- nejpozději 30. listopadu každého roku zprávu o případech nesplnění povinností podle čl. 7 odst. 1 a o opatřeních učiněných v takových případech.
Článek 9
Nařízení Rady (EHS) č.
678/87 ze dne 26. ledna 1987
o uplatňování systému osvědčení o původu zboží podle Mezinárodní dohody o kávě z roku 1983 pro dobu, kdy jsou kvóty pozastaveny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
288/82 ze dne 5. února 1982 o společných pravidlech dovozu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 899/83 [2], a zejména na čl.
16 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Společenství na základě rozhodnutí 83/539/EHS [3] prozatímně provádí Mezinárodní dohodu o kávě z roku 1983 od jejího prozatímního vstupu v platnost dne 1. října 1983;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
3761/83 [4] byl zaveden systém osvědčení o původu zboží podle Mezinárodní dohody o kávě z roku 1983 pro dobu, kdy jsou kvóty v platnosti;
vzhledem k tomu, že výkonný výbor Mezinárodní organizace pro kávu stanovil pravidla pro uplatňování systému osvědčení o původu zboží podle uvedené dohody pro dobu, kdy jsou kvóty pozastaveny;
vzhledem k tomu, že pravidla stanovená nařízením (EHS) č.
2686/76 [5] o systému osvědčení o původu zboží podle Mezinárodní dohody o kávě z roku 1976 byla nahrazena výše uvedenými pravidly; že je proto třeba zrušit nařízení (EHS) č.
2686/76;
vzhledem k tomu, že musí být přijata vhodná opatření k uplatňování nového systému osvědčení ve Společenství a stanoveno, že tento systém má být uplatňován bez diskriminace mezi dovozci ve Společenství;
vzhledem k tomu, že k zajištění účinné správy systému a vyjasnění otázky období skutečného uplatňování tohoto nařízení a k dosažení souladu s pravidlem 11 přílohy tohoto nařízení a s pravidlem 17 nařízení (EHS) č.
3761/83 je třeba stanovit, že Komise, v souladu s rozhodnutím příslušných orgánů Mezinárodní organizace pro kávu a v době, kdy jsou kvóty pozastaveny nebo znovu zavedeny, určila den, kterým se dotyčná opatření začnou používat nebo přestanou používat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
K provádění Mezinárodní dohody o kávě z roku 1983 se použije nařízení o uplatňování systému osvědčení o původu zboží pro dobu, kdy jsou kvóty pozastaveny, přijaté výkonným výborem Mezinárodní organizace pro kávu a tvořící přílohu tohoto nařízení.
Článek 2
Při dovozu kávy a extraktů, esencí nebo koncentrátů kávy položek 09.01 A a 21.02 A společného celního sazebníku do Společenství, pocházejících nebo dovážených jak ze zemí, které jsou členy dohody, tak ze zemí, které nejsou členy dohody, není třeba předkládat osvědčení podle uvedené dohody.
Článek 3
Při vývozu kávy a extraktů, esencí nebo koncentrátů kávy položek 09.01 A a 21.02 A společného celního sazebníku ze Společenství není třeba předkládat osvědčení podle uvedené dohody.
Článek 4
Komise stanoví den, kterým se opatření tohoto nařízení začnou používat nebo přestanou používat.
Článek 5
Zrušuje se nařízení (EHS) č.
2686/76.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 23. února 1987,
kterým se mění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1860/76, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1365/75 ze dne 26. května 1975 o založení Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [1], a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
1860/76 ze dne 29. června 1976, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [2], naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č.
510/82 [3],
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že měnit pracovní řád přísluší Radě na návrh Komise;
vzhledem k tomu, že pracovní řád zaměstnanců nadace (dále jen "pracovní řád") by se měl více přiblížit pracovním řádům dočasných zaměstnanců Evropských společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 pracovního řádu se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Smlouvy na dobu určitou nesmějí být uzavírány na dobu delší než pět let; smlouvy na dobu určitou mohou být prodlouženy na dobu určitou pouze jednou.
Dalším smluvním prodloužením vzniká pracovní poměr na dobu neurčitou."
Článek 2
Tabulka v čl. 4 odst. 3 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Kategorie _BAR_ Platová třída _BAR_ Typ funkce _BAR_
A _BAR_ A 4 _BAR_ Hlavní správce _BAR_
A 5 _BAR_
A 6 _BAR_ Správce _BAR_
A 7 _BAR_
A 8 _BAR_ Pomocný správce _BAR_
B _BAR_ B 1 _BAR_ Hlavní asistent _BAR_
B 2 _BAR_ Asistent, technický a administrativní asistent _BAR_
B 3 _BAR_
B 4 _BAR_ Zástupce technického a administrativního asistenta _BAR_
B 5 _BAR_
C _BAR_ C 1 _BAR_ Vedoucí tajemník _BAR_
Vedoucí administrativní pracovník _BAR_
C 2 _BAR_ Sekretář/stenograf Administrativní pracovník _BAR_
C 3 _BAR_
C 4 _BAR_ Písař na psacím stroji Zástupce administrativního pracovníka _BAR_
C 5 _BAR_
D _BAR_ D 1 _BAR_ Vedoucí oddělení _BAR_
D 2 _BAR_ Kvalifikovaný zaměstnanec _BAR_
D 3 _BAR_
D 4 _BAR_ Nekvalifikovaný zaměstnanec" _BAR_
Článek 3
V článku 5 pracovního řádu se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Zaměstnanec jmenovaný na pracovní místo ve vyšší platové třídě, než do které byl přijat, má ve své nové platové třídě počet odsloužených let odpovídající platovému stupni, který se rovná platovému stupni dosaženému v dosavadní platové třídě zvýšenému o částku dvouletého postupu v nové platové třídě, nebo nejblíže vyšší platovému stupni.
Pro účely tohoto ustanovení je každá platová třída rozdělena na platové stupně podle odsloužených měsíců a platu, rostoucí od prvního do posledního platového stupně o 1/24 dvouletého postupu v této platové třídě.
V žádném případě zaměstnanec neobdrží ve své nové platové třídě nižší základní plat, než který měl ve své dřívější platové třídě.
Zaměstnanec jmenovaný do vyšší platové třídy, než do které byl přijat, je zařazen alespoň do prvního stupně této třídy."
Článek 4
V pracovním řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 5a
O schopnostech, výkonu a chování ve službě každého zaměstnance se vypracovává alespoň každé dva roky zpráva za podmínek, které stanoví ředitel po konzultaci výboru zaměstnanců nadace v dohodě s Komisí Evropských společenství."
Článek 5
Článek 11 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 11
Zaměstnanec kandidující na volenou veřejnou funkci si podá žádost o volno z osobních důvodů na dobu nepřesahující tři měsíce.
Ředitel zváží případ každého zaměstnance zvoleného do takovéto funkce.
S ohledem na důležitost funkce, do které byl zaměstnanec zvolen a na povinnosti z toho plynoucí ředitel rozhodne, zda tento zaměstnanec zůstane ve službě nebo zda musí požádat o volno z osobních důvodů.
V takovém případě je poskytnuto volno na dobu, na kterou byl zvolen.
Pokud má zaměstnanec pracovní poměr na dobu určitou, nepřesáhne doba volna z osobních důvodů zbývající dobu platnosti pracovního poměru."
Článek 6
V článku 24 pracovního řádu se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud z lékařského vyšetření stanoveného v prvním pododstavci vyplývá negativní lékařský posudek, může uchazeč do dvaceti dnů poté, co jej nadace o posudku informuje, požádat, aby byl jeho případ předložen lékařskému výboru složenému ze tří lékařů vybraných ředitelem z důvěryhodných lékařů Společenství.
Lékařský výbor vyslechne lékaře, který vydal původní negativní posudek.
Uchazeč může předložit lékařskému výboru posudek jím zvoleného lékaře.
Potvrdí-li lékařský výbor výsledek lékařského vyšetření stanoveného v prvním pododstavci, zaplatí uchazeč polovinu poplatků a vedlejších nákladů."
Článek 7
Článek 25 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 25
Se zaměstnancem může být sjednána zkušební doba, a to nejdéle na šest měsíců.
Nemůže-li zaměstnanec během zkušební doby svou službu pro nemoc nebo úraz zastávat nejméně po dobu jednoho měsíce, může ředitel zkušební dobu o odpovídající dobu prodloužit.
Ne méně než jeden měsíc před uplynutím zkušební doby je vypracována zpráva o schopnosti zaměstnance plnit úkoly náležející k jeho pracovnímu místu a o jeho výkonnosti a chování ve službě.
Dotyčný zaměstnanec je o zprávě informován a může se k ní písemně vyjádřit.
Pracovní poměr zaměstnance, který neprokáže dostatečné pracovní schopnosti, skončí.
Ukáže-li se během zkušební doby, že pracovní schopnosti zaměstnance jsou zjevně nevyhovující, může být zpráva vypracována kdykoli.
Zaměstnanec je o zprávě informován a může se k ní písemně vyjádřit.
Ředitel může na základě této zprávy rozhodnout o propuštění zaměstnance před uplynutím zkušební doby; výpovědní doba je jeden měsíc; doba služby však nesmí přesáhnout trvání běžné zkušební doby.
V tom případě obdrží zaměstnanec odškodné ve výši jedné třetiny svého základního platu za každý odpracovaný měsíc zkušební doby."
Článek 8
V pracovním řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 29a
Ředitel může výjimečně a na základě řádně odůvodněné žádosti povolit, aby zaměstnanec pracoval na poloviční pracovní úvazek, domnívá-li se, že je to v zájmu nadace.
Podrobnosti pro povolení polovičního pracovního úvazku jsou stanoveny v příloze VII.
Zaměstnanec, kterému je poloviční pracovní úvazek povolen, musí každý měsíc odpracovat polovinu běžné pracovní doby způsobem stanoveným ředitelem."
Článek 9
V čl. 30 odst. 1 pracovního řádu se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto:
"Placené volno z důvodů nemoci však nesmí přesáhnout tři měsíce nebo dobu odpracovanou zaměstnancem, pokud je delší.
Toto volno nesmí přesáhnout dobu trvání pracovního poměru."
Článek 10
Článek 33 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 33
Za výjimečných okolností a z naléhavých osobních důvodů může být zaměstnanci na jeho žádost poskytnuto neplacené volno.
Ředitel stanoví délku tohoto volna, které nepřesáhne jednu čtvrtinu doby, kterou dotyčný zaměstnanec doposud odpracoval, nebo
- tři měsíce u zaměstnanců, u nichž je počet odsloužených let menší než čtyři,
- šest měsíců ve zbývajících případech.
Pojištění pro případ nemoci a úrazu stanovené v článcích 38 a 38a pracovního řádu je po dobu neplaceného volna zaměstnance přerušeno.
Prokáže-li zaměstnanec, že nemůže být pojištěn proti rizikům uvedeným v článcích 38 a 38a v rámci jiného veřejného systému, může nejpozději do měsíce po měsíci zahájení volna požádat, aby byl nadále pojištěn v souladu s uvedenými články, pokud ponese polovinu nákladů na příspěvky vyžadované pro pojištění rizik uvedených v článcích 38 a 38a během trvání svého volna; příspěvky se vypočtou na základě posledního základního platu zaměstnance.
Kromě toho zaměstnanec, který prokáže, že nemůže být pojištěn v rámci jiného důchodového systému, může požádat, aby získával nadále nároky na důchod během trvání neplaceného volna, pokud ponese náklady na příspěvky ve výši trojnásobku sazby stanovené článkem 41h; příspěvky se vypočtou odkazem na základní plat, který odpovídá platové třídě a stupni zaměstnance.
K době neplaceného volna nebo volna z osobních důvodů se nepřihlíží pro účely použití čl. 35 druhého pododstavce."
Článek 11
Článek 34 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 34
Zaměstnanec povolaný k výkonu vojenské služby nebo náhradní civilní služby nebo k účasti na cvičení nebo který je znovu povolán k výkonu vojenské služby jako voják v záloze je převeden na volno z důvodů vojenské služby; v případě zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou nesmí toto volno přesáhnout dobu trvání pracovního poměru.
Zaměstnanec povolaný k výkonu vojenské služby nebo náhradní civilní služby přestává pobírat odměnu za práci, ale nadále se na něj vztahují ustanovení pracovního řádu o postupu do dalšího platového stupně.
Také si zachovává nárok na starobní důchod, pokud po splnění vojenské povinnosti nebo náhradní civilní služby zaplatí zpětně příspěvek do důchodového systému.
Zaměstnanci povolanému na vojenské cvičení nebo k vojenské službě jako voják v záloze je po dobu cvičení nebo služby vyplácena odměna za práci, která se snižuje o částku rovnající se služnému."
Článek 12
Článek 38 pracovního řádu se mění takto:
a) V odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. Zaměstnanec, jeho manžel (manželka), pokud nemá nárok na dávky stejného druhu ve stejné výši na základě jiných právních nebo správních předpisů, jeho děti a ostatní vyživované osoby ve smyslu článku 7 přílohy IV jsou během služby zaměstnance, během jeho volna z důvodů nemoci, volna z osobních důvodů podle článku 11 a doby neplaceného volna podle článku 33 pojištěni za podmínek stanovených v uvedených článcích a v pravidlech uvedených v článku 1 přílohy V proti nemoci až do výše 80 % vzniklých výdajů.
Tato sazba se zvyšuje na 85 % pro následující úkony: konzultace a návštěvy, chirurgické zákroky, pobyt v nemocnici, léčiva, rentgenová vyšetření, rozbory, laboratorní vyšetření a protetické pomůcky na lékařský předpis s výjimkou zubních protéz.
V případě tuberkulózy, dětské obrny, rakoviny, duševních chorob a jiných nemocí uznaných Komisí Evropských společenství za srovnatelně závažné a v případě preventivních prohlídek a porodu se sazba 80 % zvyšuje na 100 %.
Sazba 100 % se nepoužije na nemoci z povolání nebo úrazy, které vedly k použití článku 38a."
b) Odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Prokáže-li zaměstnanec, že nemůže být pojištěn v rámci jiného veřejného systému nemocenského pojištění, může nejpozději do jednoho měsíce po skončení pracovního poměru požádat, aby byl nadále pojištěn proti rizikům nemoci stanoveným v odst. 1 prvním pododstavci nejdéle šest měsíců po skončení pracovního poměru. Příspěvek uvedený v pravidlech zmiňovaných v čl. 1 odst. 2 přílohy V se vypočte z posledního základního platu zaměstnance a zaměstnanec hradí jeho polovinu.
Ředitel může po konzultaci lékaře určeného nadací rozhodnout, že jednoměsíční lhůta pro podání žádosti a šestiměsíční lhůta uvedená v prvním pododstavci není použitelná, pokud dotyčná osoba trpí těžkou nebo delší nemocí, která vznikla během trvání jeho pracovního poměru a o které uvědomí středisko před uplynutím doby šesti měsíců uvedené v předchozím pododstavci, za předpokladu, že se dotyčná osoba podrobí lékařskému vyšetření zařízenému nadací."
c) V odstavci 4 se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— rozvedený manžel (manželka) zaměstnance, již nevyživované dítě zaměstnance a osoba, která již není považovaná za nevyživované dítě ve smyslu čl. 7 odst.
4 přílohy IV, mohou být nadále pojištěni nejvýše po dobu jednoho roku proti nemoci, jak je stanoveno v odstavci 1, v postavení osoby, na kterou se vztahuje uvedené pojištění zaměstnanců, pokud mohou prokázat, že nemohou být pojištěni v rámci jiného systému nemocenského pojištění; z tohoto pojištění nevyplývá žádné placení příspěvku. Tato jednoletá doba pojištění začíná dnem konečného rozhodnutí o rozvodu nebo ztrátou postavení vyživovaného dítěte nebo osoby za ně považované."
d) V odstavci 6 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"6. Oprávněná osoba oznámí částku všech náhrad, které jí byly vyplaceny nebo které může požadovat v rámci jiného systému nemocenského pojištění stanoveného právními nebo správními předpisy pro ni nebo spolupojištěnou osobu."
Článek 13
Článek 40 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 40
V případě úmrtí zaměstnance, manžela (manželky) zaměstnance nebo vyživovaného dítěte nebo jiné vyživované osoby ve smyslu článku 7 přílohy IV žijící v jeho domácnosti hradí nadace náklady na převoz zemřelého z místa zaměstnání do místa původu zaměstnance.
V případě úmrtí zaměstnance během služební cesty hradí nadace náklady za převoz zemřelého z místa úmrtí do místa původu."
Článek 14
V článku 40a pracovního řádu se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. a) Pokud úmrtí, úraz nebo nemoc osoby, na kterou se vztahuje tento pracovní řád, zavinila třetí osoba, přecházejí na Společenství v mezích povinností vyplývajících pro ně z těchto pravidel ze škodné události práva oběti nebo jejích právních nástupců vůči třetí osobě.
b) Práva, která přecházejí na Společenství, zahrnují zejména:
- odměnu za práci, která v souladu s článkem 30 náleží zaměstnanci během jeho dočasné pracovní neschopnosti,
- platby uskutečněné v souladu s článkem 36 v případě úmrtí zaměstnance nebo bývalého zaměstnance, který má nárok na důchod,
- dávky vyplacené podle článků 38 a 38a a přílohy V, týkající se pojištění pro případ nemoci a úrazu,
- náhrady nákladů na převoz zemřelého podle článku 40,
- doplňky k rodinným přídavkům vyplácené v souladu s čl. 7 odst. 3 a 5 a čl. 9 odst. 2 přílohy IV z důvodu těžké nemoci, tělesného nebo duševního postižení vyživovaného dítěte,
- invalidní důchody vyplácené v případě úrazu nebo nemoci vedoucí k trvalé invaliditě zabraňující zaměstnanci plnit jeho pracovní povinnosti,
- pozůstalostní důchody vyplácené v případě úmrtí zaměstnance nebo bývalého zaměstnance nebo manžela (manželky) zaměstnance nebo bývalého zaměstnance, který má nárok na důchod, pokud manžel (manželka) není zaměstnanec,
- sirotčí důchod vyplácený bez ohledu na věk dítěte zaměstnance nebo bývalého zaměstnance, kterému těžká nemoc nebo tělesné nebo duševní postižení zabraňuje starat se o vlastní potřeby po smrti osoby, kterou bylo vyživováno.
c) Na Společenství však nepřecházejí žádná práva v souvislosti s náhradou škod čistě osobní povahy, jako například nemateriálních škod, bolestného, náhrady za ztížení společenského uplatnění, překračující částku náhrady přiznané podle článku 38a.
d) Písmena a) až c) netvoří překážku pro přímou žalobu ze strany Společenství."
Článek 15
V článku 41b se třetí pododstavec pracovního řádu nahrazuje tímto:
"Pokud je invalidita zapříčiněna jinak, rovná se výše invalidního důchodu vypočteného na základě posledního základního platu zaměstnance 2 % za každý rok ode dne jeho nástupu do služby do dne, kdy dosáhl věku 65 let; tato sazba se zvyšuje o 2 % za každý započitatelný rok služby, který se vezme v úvahu na základě čl.
10 odst.
2 a 3 přílohy VI, a o 25 % částky důchodu, který by získal ve věku 60 let za předpokladu, že celková částka nepřekročí 70 % posledního základního platu."
Článek 16
V článku 41c pracovního řádu se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Měsíční částka vdovského důchodu náležejícího vdově po zaměstnanci, který zemřel v činné službě nebo během volna z důvodů vojenské služby, činí 35 % posledního základního platu, který zaměstnanec obdržel, a nesmí být nižší než životní minimum vymezené v článku 5 přílohy VI nebo než 60 % starobního důchodu, na který by měl zaměstnanec nárok v době úmrtí bez ohledu na dobu služby a na věk.
Tato částka nesmí být nižší než 42 % posledního základního platu zaměstnance, pokud je smrt důsledkem jedné z okolností uvedených v čl. 41b druhém pododstavci.
Ustanovení tohoto článku se použijí obdobně i na vdovce po zaměstnankyni."
Článek 17
V článku 41d pracovního řádu
1. se vkládá nový odstavec, který zní:
"3a.
Zemře-li bývalý zaměstnanec, který skončil službu před dosažením věku 60 let a požádal, aby mu bylo odloženo vyplácení starobního důchodu do prvního dne kalendářního měsíce následujícího po tom, kdy dosáhl věku 60 let, mají vyživované děti ve smyslu článku 7 přílohy IV nárok na sirotčí důchody za stejných podmínek, jako jsou podmínky stanovené v odstavcích 1, 2 a 3.";
2. se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Každé dítě vyživované ve smyslu článku 7 přílohy IV zaměstnancem, jehož manžel (manželka), který (která) nebyl (nebyla) úředníkem Evropských společenství, nebo dočasným zaměstnancem ve smyslu čl.
2 písm. a), c) nebo d) pracovního řádu pro ostatní zaměstnance Společenství, na kterého (kterou) se nevztahuje tento pracovní řád nebo pracovní řád Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání, zemře, má nárok na sirotčí důchod ve výši dvojnásobku částky příspěvku na vyživované dítě."
Článek 18
Článek 41f pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 41f
1. Bez ohledu na ostatní ustanovení, zejména ta, která se týkají minimálních částek náležejících osobám, které mají nárok na pozůstalostní důchod, nesmí celková částka pozůstalostního důchodu zvýšená o rodinné přídavky a po odečtení daně a ostatních povinných srážek náležející vdově a ostatním oprávněným osobám překročit
a) v případě úmrtí zaměstnance během jeho činné služby, volna z naléhavých osobních důvodů nebo volna z důvodů vojenské služby částku základního platu, na který by měl nárok ve stejné platové třídě a stupni, kdyby zůstal naživu, včetně rodinných přídavků, které by obdržel po odečtení daní a ostatních povinných srážek;
b) pro období po dni, ve kterém by zaměstnanec uvedený v písmenu a) dosáhl věku 60 let, částku starobního důchodu, na který by měl od toho dne nárok, kdyby zůstal naživu, na základě jeho platové třídy a stupně, kterého dosáhl v době úmrtí, zvýšenou o rodinné přídavky, které by obdržel po odečtení daní a ostatních povinných srážek;
c) v případě úmrtí bývalého zaměstnance, který má nárok na starobní nebo invalidní důchod, částku důchodu, na který by měl nárok, kdyby zůstal naživu, s přídavky a srážkami podle písmena b);
d) v případě úmrtí bývalého zaměstnance, který skončil službu před dosažením věku 60 let a požádal, aby mu vyplácení starobního důchodu bylo odloženo na první den kalendářního měsíce, který následuje po tom, ve kterém dosáhl věku 60 let, částku starobního důchodu, na který by měl nárok, kdyby zůstal naživu, s příspěvky a srážkami podle písmena b).
2. Pro účely použití odstavce 1 se nepřihlíží k opravným koeficientům, kterým podléhají různé částky.
3. Maximální částky vymezené v odst. 1 písm. a) až d) se rozdělují mezi osoby, které mají nárok na pozůstalostní důchody, v poměru k jejich nárokům bez ohledu na odstavec 1.
Článek 41g se použije na částky vyplývající z tohoto rozdělení."
Článek 19
V článku 41g pracovního řádu se druhý a třetí pododstavec nahrazují tímto:
"Podléhají opravným koeficientům stanoveným pro zem uvnitř nebo vně Evropského společenství, kde oprávněná osoba prokáže, že má bydliště.
Má-li oprávněná osoba bydliště v zemi, pro kterou nebyl stanoven žádný opravný koeficient, použije se koeficient 100."
Článek 20
Článek 45 pracovního řádu se mění takto:
1. V odst. 1 písm. b) se
a) poslední věta nahrazuje tímto:
"Výpovědní doba nesmí být delší než tři měsíce a kratší než jeden měsíc.";
b) doplňuje nová věta, která zní:
"Byla-li smlouva se zaměstnancem prodloužena, nesmí být výpovědní doba kratší než jeden měsíc za každý splněný rok služby, a to nejméně jeden měsíc a nejvýše šest měsíců."
2. V odstavci 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) - z úřední povinnosti poslední den měsíce, ve kterém zaměstnanec dosáhl věku 65 let,
- na žádost zaměstnance poslední den měsíce, pro který byla žádost předložena, dosáhl-li zaměstnanec alespoň věku 60 let nebo je-li ve věku mezi 50. a 60. rokem a splňuje předpoklady pro okamžité vyplácení důchodu v souladu s článkem 8 přílohy VI."
Článek 21
Článek 46 pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 46
Pracovní poměr na dobu určitou i neurčitou může nadace ukončit bez výpovědi
a) v průběhu nebo po uplynutí zkušební doby v souladu s článkem 25;
b) přestane-li zaměstnanec splňovat požadavky čl. 23 odst. 2 písm.a) a d); přestane-li zaměstnanec splňovat požadavky stanovené v čl. 23 odst. 2 písm. d), může být pracovní poměr ukončen pouze v souladu s článkem 41b;
c) není-li zaměstnanec po skončení volna z důvodu nemoci schopen pokračovat v plnění svých povinností, jak je stanoveno v článku 30.
V tom případě obdrží zaměstnanec náhradu ve výši svého dvoudenního základního platu včetně rodinných přídavků za každý ukončený měsíc služby."
Článek 22
V pracovním řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 46a
1. Bývalý zaměstnanec, který je po skončení pracovního poměru v nadaci nezaměstnaný a
- kterému není nadací nebo Společenstvím vyplácen starobní nebo invalidní důchod,
- jehož služba neskončila odstoupením nebo výpovědí z disciplinárních důvodů,
- který splnil minimální dobu šesti měsíců služby,
- a který má bydliště v některém z členských států Společenství,
obdrží za podmínek stanovených níže měsíční příspěvek v nezaměstnanosti.
Má-li nárok na dávky v nezaměstnanosti v rámci vnitrostátního systému, je povinen to oznámit nadaci, která o tom neprodleně uvědomí Komisi.
V takových případech se částka těchto dávek odečte od příspěvku vypláceného podle odstavce 3.
2. Pro nárok na příspěvek v nezaměstnanosti bývalý zaměstnanec musí
a) být na vlastní žádost zapsán jako uchazeč o zaměstnání u orgánů zaměstnanosti členského státu, ve kterém má bydliště;
b) splnit povinnosti stanovené právními předpisy členských států pro osoby, které na základě těchto právních předpisů mají nárok na dávky v nezaměstnanosti;
c) každý měsíc předložit nadaci, která jej neprodleně předloží Komisi, potvrzení vydané příslušným vnitrostátním orgánem zaměstnanosti, z něhož vyplývá, zda splnil své povinnosti a podmínky uvedené v písmenech a) a b).
V případě nemoci, úrazu, mateřství nebo invalidity nebo v podobné situaci, nebo v případě výjimky povolené vnitrostátním orgánem příslušným pro plnění těchto povinností může být příspěvek v nezaměstnanosti přiznán nebo zachován Společenstvím, i když nebyly splněny vnitrostátní povinnosti uvedené v písmenu b).
Komise po obdržení stanoviska výboru odborníků stanoví prováděcí pravidla k tomuto odstavci.
3. Příspěvek v nezaměstnanosti se stanoví podle základního platu dosaženého zaměstnancem v době skončení pracovního poměru.
Příspěvek v nezaměstnanosti činí:
- 60 % základního platu pro počáteční období dvanácti měsíců,
- 45 % základního platu od 13. do 18. měsíce,
- 30 % základního platu od 19. do 24. měsíce.
Příspěvek v nezaměstnanosti nesmí být nižší než 30000 BEF a vyšší než 60000 BEF.
Nejvyšší a nejnižší hodnoty uvedené v druhém pododstavci mohou být každoročně přezkoumávány Radou na návrh Komise.
4. Příspěvek v nezaměstnanosti se vyplácí bývalým zaměstnancům ode dne skončení pracovního poměru po dobu nejvýše 24 měsíců.
Pokud během uvedeného období bývalý zaměstnanec již nesplňuje podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2, vyplácení příspěvku v nezaměstnanosti se zastaví.
Vyplácení příspěvku se obnoví, jestliže bývalý zaměstnanec před uplynutím uvedeného období znovu splňuje podmínky a nezískal nárok na vnitrostátní dávky v nezaměstnanosti.
5. Bývalý zaměstnanec, který obdrží příspěvek v nezaměstnanosti, má nárok na rodinné přídavky stanovené v čl. 6, 7 a 8 přílohy IV. Příspěvek na domácnost se vypočte na základě příspěvku v nezaměstnanosti podle podmínek stanovených v článku 6 přílohy IV.
Bývalý zaměstnanec je povinen oznámit všechny příspěvky stejného druhu vyplácené z jiných zdrojů jemu nebo jeho manželovi (manželce); takové příspěvky se odečtou od těch vyplácených na základě tohoto článku.
Bývalý zaměstnanec, kterému je vyplácen příspěvek v nezaměstnanosti, má podle článku 38 nárok na pojištění pro případ nemoci, aniž by musel platil příspěvky.
6. Na příspěvek v nezaměstnanosti a rodinné přídavky jsou použitelné opravné koeficienty pro členský stát Společenství, prokáže-li bývalý zaměstnanec, že v něm má bydliště.
Na příspěvek v nezaměstnanosti je použitelný opravný koeficient vyplývající z posledního ročního přezkoumání.
Tyto částky vyplácí Komise v měně země bydliště.
Jsou přeměněny na základě směnného kurzu stanoveného v čl. 63 druhém pododstavci služebního řádu úředníků Evropských společenství.
7. Zaměstnanci přispívají jednou třetinou na financování systému pojištění v nezaměstnanosti.
Příspěvek se stanoví ve výši 0,4 % základního platu zaměstnance bez ohledu na opravný koeficient stanovený článkem 64 služebního řádu úředníků Evropských společenství.
Příspěvek je měsíčně odečítán z platu zaměstnance a odváděn spolu se dvěma třetinami, které nese nadace, do zvláštního fondu nezaměstnanosti.
Jedná se o společný fond nadace a orgánů Společenství.
Nadace a orgány Společenství odvádějí své příspěvky Komisi každý měsíc nejpozději osm dní po výplatě odměn za práci.
Všechny výdaje vyplývající z použití tohoto článku jsou vykazovány a vypláceny Komisí v souladu s ustanoveními finančního nařízení použitelného na celkový rozpočet Evropských společenství.
8. Příspěvek v nezaměstnanosti vyplácený bývalému zaměstnanci, který je nezaměstnaný, podléhá nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č.
260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství.
9. Vnitrostátní orgány příslušné v oblasti zaměstnanosti a nezaměstnanosti, které působí v rámci vnitrostátních právních předpisů a Komise spolu úzce spolupracují za účelem zajištění řádného použití tohoto článku.
10. Podrobnosti použití tohoto článku jsou předmětem pravidel stanovených vzájemnou dohodou orgánů Společenství po obdržení stanoviska Výboru pro služební řád, aniž je dotčen odst. 2 třetí pododstavec.
11. Jeden rok po zavedení tohoto systému pojištění v nezaměstnanosti a potom každé dva roky předloží Komise Radě zprávu o finanční situaci systému.
Komise může Radě nezávisle na této zprávě přeložit návrhy na úpravu příspěvků stanovených v odstavci 7, vyžaduje-li to uplatňování systému.
Rada rozhodne o těchto návrzích v souladu s podmínkami stanovenými v odst. 3 třetím pododstavci."
Článek 23
V článku 54 pracovního řádu se k článkům, které se obdobně použijí na ředitele a náměstka ředitele, doplňují tyto články: "38, 38a, 39, 40, 40a až 41h."
Článek 24
1. Nadpis hlavy VII pracovního řádu se nahrazuje tímto: "Závěrečná ustanovení".
2. V pracovním řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 56a
Dávky a náhrady jakékoli povahy stanovené v tomto pracovním řádu nesmějí být vypláceny navíc k jiným dávkám nebo náhradám stejné povahy vypláceným z obecného rozpočtu Evropských společenství.
Zaměstnanec neprodleně upozorní ředitele na jakýkoli případ překrývání plateb, které se jej dotýkají."
Článek 25
Článek 4 přílohy IV pracovního řádu se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Základní měsíční platy se pro každou platovou třídu a stupeň stanoví podle následující tabulky:
Platová třída _BAR_ Stupeň _BAR_
1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_
A 4 _BAR_ 195848 _BAR_ 206827 _BAR_ 217806 _BAR_ 228785 _BAR_ 239764 _BAR_ 250743 _BAR_ 261722 _BAR_ 272701 _BAR_
A 5 _BAR_ 161470 _BAR_ 171036 _BAR_ 180602 _BAR_ 190168 _BAR_ 199743 _BAR_ 209300 _BAR_ 218866 _BAR_ 228432 _BAR_
A 6 _BAR_ 139537 _BAR_ 147151 _BAR_ 154765 _BAR_ 162379 _BAR_ 169993 _BAR_ 177607 _BAR_ 185221 _BAR_ 192835 _BAR_
A 7 _BAR_ 120115 _BAR_ 126092 _BAR_ 132069 _BAR_ 138046 _BAR_ 144023 _BAR_ 150000 _BAR_ 155977 _BAR_ 161954 _BAR_
A 8 _BAR_ 106232 _BAR_ 110514 _BAR_ 114796 _BAR_ 119078 _BAR_ 123360 _BAR_ 127642 _BAR_ 131924 _BAR_ 136206 _BAR_
B 1 _BAR_ 139537 _BAR_ 147151 _BAR_ 154765 _BAR_ 162379 _BAR_ 169993 _BAR_ 177607 _BAR_ 185221 _BAR_ 192835 _BAR_
B 2 _BAR_ 120903 _BAR_ 126570 _BAR_ 132237 _BAR_ 137904 _BAR_ 143571 _BAR_ 149238 _BAR_ 154905 _BAR_ 160572 _BAR_
B 3 _BAR_ 101408 _BAR_ 106122 _BAR_ 110836 _BAR_ 115550 _BAR_ 120264 _BAR_ 124978 _BAR_ 129692 _BAR_ 134406 _BAR_
B 4 _BAR_ 87711 _BAR_ 91798 _BAR_ 95885 _BAR_ 99972 _BAR_ 104059 _BAR_ 108146 _BAR_ 112233 _BAR_ 116320 _BAR_
B 5 _BAR_ 78399 _BAR_ 81709 _BAR_ 85019 _BAR_ 88329 _BAR_ 91639 _BAR_ 94949 _BAR_ 98259 _BAR_ 101569 _BAR_
C 1 _BAR_ 89462 _BAR_ 93069 _BAR_ 96676 _BAR_ 100283 _BAR_ 103890 _BAR_ 107497 _BAR_ 111104 _BAR_ 114711 _BAR_
C 2 _BAR_ 77810 _BAR_ 81117 _BAR_ 84424 _BAR_ 87731 _BAR_ 91038 _BAR_ 94345 _BAR_ 97652 _BAR_ 100959 _BAR_
C 3 _BAR_ 72586 _BAR_ 75418 _BAR_ 78250 _BAR_ 81082 _BAR_ 83914 _BAR_ 86746 _BAR_ 89578 _BAR_ 92410 _BAR_
C 4 _BAR_ 65579 _BAR_ 68238 _BAR_ 70897 _BAR_ 73556 _BAR_ 76215 _BAR_ 78874 _BAR_ 81533 _BAR_ 84192 _BAR_
C 5 _BAR_ 60479 _BAR_ 62956 _BAR_ 65433 _BAR_ 67910 _BAR_ 70387 _BAR_ 72684 _BAR_ 75341 _BAR_ 77818 _BAR_
D 1 _BAR_ 68345 _BAR_ 71333 _BAR_ 74321 _BAR_ 77309 _BAR_ 80297 _BAR_ 83285 _BAR_ 86273 _BAR_ 89261 _BAR_
D 2 _BAR_ 62319 _BAR_ 64972 _BAR_ 67625 _BAR_ 70278 _BAR_ 72931 _BAR_ 75584 _BAR_ 78237 _BAR_ 80890 _BAR_
D 3 _BAR_ 58003 _BAR_ 60484 _BAR_ 62965 _BAR_ 65446 _BAR_ 67927 _BAR_ 70408 _BAR_ 72889 _BAR_ 75370 _BAR_
D 4 _BAR_ 54688 _BAR_ 56930 _BAR_ 59172 _BAR_ 61414 _BAR_ 63656 _BAR_ 65818 _BAR_ 68140 _BAR_ 70382" _BAR_
Článek 26
V příloze IV pracovního řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 4a
Článek 66a služebního řádu Evropských společenství o zavedení zvláštní dočasné daně z čistých platů, důchodů, odstupného a příspěvků při skončení pracovního poměru se použije obdobně na zaměstnance nadace, ředitele a náměstka ředitele."
Článek 27
V příloze IV pracovního řádu se článek 6 mění takto:
1. Odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Příspěvek na domácnost se stanoví ve výši 5 % základního platu, avšak ne méně než minimum stanovené v čl.
1 odst. 1 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství."
2. Doplňuje se nový odstavec, který zní:
"5. Má-li zaměstnanec nárok na příspěvek na domácnost pouze na základě odst. 2 písm. b) a péče o vyživované děti ve smyslu čl. 7 odst. 2 a 3 byla právním předpisem nebo rozhodnutím soudu nebo příslušného správního orgánu svěřena jiné osobě než zaměstnanci, je příspěvek na domácnost vyplácen této osobě na účet a jménem zaměstnance. Tato podmínka je považována za splněnou u zletilých vyživovaných dětí, mají-li obvyklé bydliště u druhého rodiče.
Pečuje-li o děti zaměstnance více osob, dělí se příspěvek na domácnost podle počtu dětí v jejich péči.
Má-li osoba, která má podle výše uvedených ustanovení nárok na příspěvek na domácnost vyplácený na jméno zaměstnance, nárok také na tento příspěvek z důvodu svého vlastního postavení zaměstnance nadace nebo Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělání nebo úředníka nebo jiného zaměstnance Evropských společenství, obdrží pouze ten příspěvek, který je vyšší."
Článek 28
V článku 7 přílohy IV pracovního řádu
1. se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Zaměstnanec, který má jedno nebo více vyživovaných dětí, obdrží v souladu s odstavci 2 a 3 příspěvek ve výši stanovené v čl. 2 odst. 1 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství.";
2. se doplňuje nový odstavec, který zní:
"7. Je-li péče o vyživované dítě ve smyslu odstavců 2 a 3 svěřena právním předpisem nebo rozhodnutím soudu nebo příslušného správního orgánu jiné osobě, vyplácí se příspěvek na vyživované dítě na účet a jménem zaměstnance uvedené osobě."
Článek 29
V článku 8 přílohy IV pracovního řádu
1. se v odstavci 1 slova "do výše 1772 BEF měsíčně za každé vyživované dítě" nahrazují slovy "do výše stanovené v článku 3 prvním pododstavci přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství za každé vyživované dítě";
2. se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Je-li péče o dítě, pro které je vyplácen příspěvek na vzdělávání, právním předpisem nebo rozhodnutím soudu nebo příslušného správního orgánu svěřena jiné osobě, vyplácí se příspěvek na vzdělávání na účet a jménem zaměstnance uvedené osobě.
V takových případech se vzdálenost nejméně 50 km uvedená v třetím pododstavci vypočte od místa bydliště osoby, která o dítě pečuje."
Článek 30
V příloze IV pracovního řádu
1. se článek 9a nahrazuje tímto:
"Článek 9a
Pokud se na základě článků 6, 7 a 8 vyplácejí rodinné přídavky jiné osobě než zaměstnanci, jsou vypláceny v měně země, kde má uvedená osoba bydliště, popřípadě na základě směnných kurzů uvedených v čl. 63 druhém pododstavci služebního řádu úředníků Evropských společenství.
Rodinné přídavky podléhají opravným koeficientům stanoveným pro uvedenou zemi, nebo pokud nebyl žádný opravný koeficient stanoven, opravnému koeficientu 100.
Na výše uvedeného příjemce rodinných přídavků se vztahuje článek 9.";
2. se dosavadní článek 9a označuje jako článek 9b.
Článek 31
V příloze IV pracovního řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 9c
Zaměstnancům kategorie C na pracovních místech písaře na psacím stroji, stenografa, obsluhy dálnopisu, písaře, administrativního tajemníka nebo vedoucího tajemníka může být vyplacen jednorázový příspěvek.
Výše tohoto příspěvku odpovídá výši příspěvku stanoveného v článku 4a přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství."
Článek 32
V čl. 13 první odrážce přílohy IV pracovního řádu se částka "5000 BEF" nahrazuje částkou "37000 BEF" a v druhé odrážce se částka "3000 BEF" nahrazuje částkou "22000 BEF".
Článek 33
V článku 15 přílohy IV pracovního řádu se odstavec 4 mění takto:
1. V druhé větě se za slovo "nárok" vkládají slova "pro sebe, a má-li nárok na rodinné přídavky, pro svého manžela (manželku) a ostatní vyživované osoby ve smyslu článku 7".
2. Doplňuje se nový pododstavec, který zní:
"Nemají-li manžel (manželka) a ostatní vyživované osoby ve smyslu v čl. 7 odst. 2 bydliště v místě zaměstnání zaměstnance, mají jednou za kalendářní rok, po předložení podpůrných dokladů, nárok na náhradu cestovních výdajů z místa původu do místa zaměstnání nebo na náhradu cestovních výdajů ve stejné výši do jiného místa."
Článek 34
V článku 17 přílohy IV pracovního řádu:
1. se tabulka v odstavci 1 nahrazuje tímto:
_BAR_ Při nároku na příspěvek na domácnost _BAR_ Bez nároku na příspěvek na domácnost _BAR_
1. až 15. den _BAR_ od 16. dne _BAR_ 1. až 15. den _BAR_ od 16. dne _BAR_
Belgických franků na kalendářní den _BAR_ Belgických franků na kalendářní den _BAR_ Belgických franků na kalendářní den _BAR_ Belgických franků na kalendářní den _BAR_
Kategorie A4 až A8 a kategorie B _BAR_ 1817 _BAR_ 824 _BAR_ 1232 _BAR_ 644 _BAR_
Ostatní kategorie _BAR_ 1648 _BAR_ 768 _BAR_ 1601 _BAR_ 531 _BAR_
Denní příspěvky jsou upravovány v souladu s denními příspěvky vyplácenými úředníkům Společenství určenými Radou.;
2. se v odstavci 2 doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) Pokud zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou kratší než jeden rok nebo v pracovním poměru na dobu neurčitou, u kterého ředitel uvažuje o zaměstnání na stejnou dobu, prokáže, že nemůže zůstat bydlet v místě svého dřívějšího bydliště, je mu po celou dobu trvání pracovního poměru, nejdéle po dobu jednoho roku, poskytován denní příspěvek."
Článek 35
V článku 20 přílohy IV pracovního řádu:
a) se tabulka v odst.
1 písm. a) nahrazuje tímto:
_BAR_ "I Kategorie A a B _BAR_ II Kategorie C a D _BAR_
Belgie _BAR_ 2335 _BAR_ 2160 _BAR_
Dánsko _BAR_ 2865 _BAR_ 2650 _BAR_
Německo _BAR_ 3205 _BAR_ 2965 _BAR_
Řecko _BAR_ 1650 _BAR_ 1525 _BAR_
Francie _BAR_ 2990 _BAR_ 2765 _BAR_
Irsko _BAR_ 3060 _BAR_ 2830 _BAR_
Itálie _BAR_ 2570 _BAR_ 2380 _BAR_
Lucembursko _BAR_ 2500 _BAR_ 2315 _BAR_
Nizozemsko _BAR_ 3060 _BAR_ 2830 _BAR_
Spojené království _BAR_ 4120 _BAR_ 3810 _BAR_
Denní příspěvky pro zaměstnance na pracovní cestě jsou upravovány v souladu s příspěvky vyplácenými úředníkům Společenství určenými Radou.";
b) se v odstavci 2 slova "v tomto pořadí o 330 BEF a 315 BEF" nahrazují slovy "o 25 %";
c) se v odstavci 7 druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Denní příspěvek se snižuje o 16 % příspěvku stanoveného ve sloupcích I a II za každé poskytnuté jídlo; příspěvky stanovené ve sloupcích I a II se snižují o 34 % za každý den poskytnutého ubytování.
Pokud zaměstnanci během pracovní cesty zajišťuje nebo hradí celodenní stravování a ubytování některý orgán Společenství nebo subjekt Společenství nebo vnitro státní či mezinárodní orgán nebo organizace, obdrží zaměstnanec místo výše stanoveného denního příspěvku příspěvek ve výši 17 % částek stanovených ve sloupcích I a II.";
d) se odstavec 8 zrušuje.
Článek 36
V článku 4 přílohy VI pracovního řádu se první dva pododstavce nahrazují tímto:
"Zaměstnanec, který je po ukončení pracovního poměru v nadaci, Evropském středisku pro rozvoj odborného vzdělávání nebo v některém orgánu Společenství znovu zaměstnán v nadaci nebo orgánu Společenství, získá nový nárok na důchod.
Může požadovat, aby pro účely vyměření nároku na starobní důchod bylo vzato v úvahu celé období služby v nadaci, v Evropském středisku pro rozvoj odborného vzdělávání nebo v některém orgánu Evropských společenství, pokud vrátí všechny částky, které mu byly vyplaceny jako odstupné nebo které obdržel jako starobní důchod, včetně složených úroků s roční úrokovou sazbou 3,5 %."
Článek 37
V článku 10 přílohy VI pracovního řádu se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Odstavec 2 se také vztahuje na zaměstnance, který znovu nastoupí po skončení volna z osobních důvodů podle článku 11 nebo po skončení neplaceného volna podle článku 33 pracovního řádu."
Článek 38
V příloze VI pracovního řádu se článek 13 nahrazuje tímto:
"Článek 13
Zaměstnanec, u něhož Výbor pro otázky invalidity uzná, že splňuje předpoklady článku 41b, odchází do důchodu k poslednímu dni měsíce, ve kterém ředitel rozhodne, že zaměstnanec je v trvalé pracovní neschopnosti.
Nárok na invalidní důchod vzniká prvním dnem kalendářního měsíce následujícího po měsíci uznání trvalé pracovní neschopnosti zaměstnance."
Článek 39
V článku 14 přílohy VI pracovního řádu se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Není-li dotyčná osoba znovu zaměstnána ve službě v nadaci, obdrží
- buď odstupné stanovené v článku 11 vypočtené na základě skutečně splněné doby služby,
- nebo pokud dosáhla alespoň věku 50 let, starobní důchod za podmínek stanovených v článku 41a pracovního řádu a v této příloze."
Článek 40
V článku 15 přílohy VI pracovního řádu se slova "pokud je zaměstnanec" nahrazují slovy "pokud je bývalý zaměstnanec".
Článek 41
V čl. 16 prvním pododstavci přílohy VI pracovního řádu se doplňují slova:
"a nižší než 60 % starobního důchodu, na který by měl zaměstnanec v době svého úmrtí nárok bez ohledu na trvání služby nebo na věk."
Článek 42
V příloze VI pracovního řádu se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 17a
Pokud bývalý zaměstnanec pobíral invalidní důchod, má jeho vdova, pokud za něj byla provdána v době, kdy nárok vznikl, a s výhradou článku 21, nárok na vdovský důchod ve výši 60 % invalidního důchodu, který její manžel pobíral v době úmrtí.
Minimální vdovský důchod činí 35 % posledního základního platu zaměstnance; částka vdovského důchodu nesmí být v žádném případě vyšší než částka invalidního důchodu, který pobíral manžel v době úmrtí."
Článek 43
V článku 19 přílohy VI pracovního řádu se slova "článků 17 a 18" nahrazují slovy "článků 17, 17a a 18".
Článek 44
V příloze VI pracovního řádu se zrušuje článek 22.
Článek 45
V příloze VI se článek 23 pracovního řádu nahrazuje tímto:
"Článek 23
Pokud je místo pobytu zaměstnance, nebo bývalého zaměstnance, který má nárok na starobní nebo invalidní důchod, nebo bývalého zaměstnance, který ukončí službu před dosažením věku 60 let a požádá o odložení výplaty starobního důchodu do prvního dne kalendářního měsíce po měsíci, ve kterém dosáhl věku 60 let, neznámé déle než jeden rok, může jeho manžel (manželka) nebo jím vyživované osoby předběžně obdržet pozůstalostní důchody, na které by měli nárok podle tohoto pracovního řádu.
První pododstavec se vztahuje na osoby uznané za vyživované osobou, která pobírá pozůstalostní důchod nebo na něj má nárok a jejíž pobyt je neznámý déle než 1 rok.
Předběžné důchody podle prvního a druhého pododstavce se promění na konečné, pokud je zaměstnanec nebo poživatel důchodu prohlášen za mrtvého nebo pravomocným rozsudkem prohlášen za nezvěstného."
Článek 46
V příloze VI pracovního řádu se článek 27 nahrazuje tímto:
"Článek 27
Rozvedená manželka zaměstnance nebo bývalého zaměstnance má v případě jeho úmrtí nárok na vdovský důchod vymezený v této kapitole, pokud může prokázat, že v době úmrtí bývalého manžela má nárok na výživné a toto výživné bylo stanoveno soudně nebo dohodou s bývalým manželem.
Vdovský důchod však nesmí přesáhnout částku výživného vypláceného v době úmrtí bývalého manžela, částka je upravena v souladu s článkem 41g pracovního řádu.
Nárok rozvedené manželky zaniká, pokud před smrtí bývalého manžela uzavře nové manželství.
Článek 26 se použije, uzavře-li nové manželství po smrti bývalého manžela."
Článek 47
V článku 28 přílohy VI pracovního řádu se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud zemřelý zaměstnanec zanechá více než jednu rozvedenou manželku, která má nárok na vdovský důchod, rozděluje se důchod podle doby trvání každého manželství.
Použije se čl. 27 druhý a třetí pododstavec."
Článek 48
V článku 38 přílohy VI pracovního řádu se zrušuje poslední odstavec.
Článek 49
"
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 713/87
ze dne 12. března 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2448/77, pokud jde o podmínky odbytu pomerančů stažených z trhu do zpracovatelského průmyslu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1351/86[2], a zejména na čl. 21 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v článku v 21 nařízení (EHS) č. 1035/72 je stanovena možnost odbytu určitých kategorií krvavých pomerančů stažených z trhu do zpracovatelského průmyslu;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2448/77[3] stanoví podmínky pro odbyt pomerančů odrůd Sanguinello a Sanguigno do zpracovatelského průmyslu; že je třeba rozšířit tyto podmínky na odrůdy Moro a Tarocco používané v tomto průmyslu; s ohledem na situaci na trhu s pomerančovou šťávou a za účelem předcházení riziku narušení dodavatelského řetězce pro uvedené průmyslové odvětví Společenství je vhodné toto opatření použít pouze na daná množství pomerančů a na omezenou dobu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 2448/77 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Pomeranče stažené z trhu
odrůd Sanguinello a Sanguigno,
odrůd Moro a Tarocco pro hospodářské roky 1986/87 a 1987/88, s výhradou maximálního množství 30 000 tun za rok,
se prodají do zpracovatelského průmyslu agenturou jmenovanou dotyčným členským státem buď prostřednictvím stálého nabídkového řízení, nebo ve veřejné dražbě."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 801/87
ze dne 16. března 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1883/78 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3769/85 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [4],
vzhledem k tomu, že je v letech 1987 a 1988 výjimečně třeba přijmout opatření k urychlenému odbytu másla, které se nachází ve veřejných skladech, a stanovit zvláštní pravidla pro jeho financování s cílem rozprostřít rozpočtové náklady, které z toho vyplývají, na více rozpočtových let;
vzhledem k tomu, že je z toho důvodu třeba přenést do rozpočtového roku 1989 financování výdajů souvisejících se prodejními ztrátami za rozpočtové roky 1987 a 1988 záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF); že financování těchto výdajů započne v roce 1989 a bude omezeno na 25 %, přičemž zbývajících 75 % musí být financováno po částech o výši 25 % v průběhu následujících tří rozpočtových let;
vzhledem k tomu, že bezprostřední přijetí těchto opatření je podmínkou jejich účinnosti;
vzhledem k tomu, že je proto třeba změnit nařízení (EHS) č. 1883/78 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1334/86 [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1883/78 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Pro zvláštní odbyt másla pocházejícího z veřejných skladů, o němž bylo rozhodnuto v rámci společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky v letech 1987 a 1988 a na něž odkazuje toto ustanovení, začíná financování prodejní ztráty v roce 1989 a je omezeno na 25 % výše ztráty zjištěné během dotyčného rozpočtového roku.
Zbývajících 75 % bude financováno po částech o výši 25 % v průběhu následujících tří rozpočtových let.
Toto financování bude provedeno vždy v průběhu prvního čtvrtletí každého daného roku, nevyskytnou-li se nevyhnutelné překážky.
Prodejní ztráta je rovna rozdílu mezi hodnotou převáděných množství uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3247/81 [1] Úř. věst. L 327, 14.11.1981, s. 1. a hodnotou vyskladněných množství při provádění opatření, která jsou zmíněna v předchozím pododstavci.
Dosud neuhrazené částky vyplývající z takto vypočtených ztrát jsou úročeny mírou stanovenou za použití článku 5."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 899/87
ze dne 30. března 1987
o stanovení norem jakosti pro třešně a višně a pro jahody
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1351/862, a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č. 583 stanoví v přílohách I/8 a I/9 normy jakosti pro třešně a višně a pro jahody; že tyto normy byly pozměněny nařízeními (EHS) č.
51/654 a (EHS) č. 844/765;
vzhledem k tomu, že se produkce těchto produktů i obchod s nimi vyvíjejí, zvláště požadavky maloobchodu a velkoobchodu; že je tedy třeba společné normy jakosti pro třešně a višně a pro jahody pozměnit v souladu s těmito novými požadavky;
vzhledem k tomu, že tyto změny zahrnují změnu doplňkové třídy jakosti stanovenou nařízením Rady (EHS) č.
1194/696; že pro vymezení této jakosti by měly být vzaty v úvahu hospodářský význam uvedených produktů pro pěstitele a nutnost uspokojení požadavků spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že normy se vztahují na všechna stádia uvádění na trh; že doprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu nebo různá manipulace, které jsou produkty podrobeny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje těchto produktů nebo jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze; že tato poškození je třeba vzít v úvahu při uplatňování norem ve stadiích obchodu následujících po odeslání; že u produktů třídy jakosti Výběr, které musí být obzvláště pečlivě tříděny a baleny, musí být vzato v úvahu pouze snížení čerstvosti a vadnutí;
vzhledem k tomu, že z důvodů přehlednosti a právní jistoty a pro snadné používání by měly být pozměněné normy obsaženy v jediném textu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Normy jakosti pro třešně a višně z položky 08.07 C společného celního sazebníku a normy jakosti pro jahody z položky 08.08 A společného celního sazebníku jsou uvedeny v přílohách I a II.
Tyto normy se vztahují na všechna stádia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (EHS) č. 1035/72.
Ve stadiích následujících po odeslání mohou však produkty oproti ustanovením norem vykazovat:
- mírnou ztrátu čerstvosti a mírné vadnutí,
- u produktů zařazených do jiné třídy jakosti než do třídy jakosti Výběr lehká poškození vyplývající z jejich vývoje a jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Článek 2
Nařízení č. 58 se mění takto:
- v článku 1 se zrušují výrazy "třešně a višně" a "jahody",
- přílohy I/8 a I/9, ve kterých jsou uvedeny normy jakosti pro třešně a višně a pro jahody, se zrušují.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 1194/69 se mění takto:
- v článku 1 se zrušují výrazy "třešně a višně" a "jahody",
- přílohy IV a V týkající se třešní a višní a jahod se zrušují.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 954/87
ze dne 1. dubna 1987
o odběru vzorků z úlovků za účelem stanovení procentního podílu cílových druhů a chráněných druhů při rybolovu pomocí sítí s malými oky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3094/86 ze dne 7. října 1986 o některých technických opatřeních pro zachování rybolovných zdrojů [2], ve znění nařízení (EHS) č. 4026/86 [3], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení (EHS) č.
3094/86 stanoví možnost použít jeden nebo více reprezentativních vzorků jako základ pro stanovení procentního podílu cílových druhů a chráněných druhů;
vzhledem k tomu, že je vhodné definovat pojem "reprezentativní vzorek";
vzhledem k tomu, že pro účely tohoto nařízení je nezbytné definovat pojmy "druhy lovené sítěmi s malými oky" a "sítě s malými oky";
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit metodu odběru vzorků, která umožní stanovit procentní podíl cílových druhů a chráněných druhů při rybolovu pomocí sítí s malými oky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit inspekční postup, který se pro tento účel použije;
vzhledem k tomu, že na základě nových pravidel stanovených tímto nařízením je nezbytné zrušit nařízení Komise (EHS) č. 3421/84 ze dne 5. prosince 1984 o odběru vzorků z úlovků za účelem stanovení procentního podílu vedlejších úlovků při rybolovu pomocí sítí s malými oky [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní vzorek
Za účelem stanovení procentního podílu cílových druhů a chráněných druhů podle článku 2 nařízení (EHS) č. 3094/86 při rybolovu pomocí sítí s malými oky se vzorky ryb, které byly odebrány v souladu s ustanoveními tohoto nařízení, považují za reprezentativní vzorky všech ryb buď na palubě, nebo na palubě po vytřídění, nebo v nákladovém prostoru nebo při vykládce ve smyslu čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení.
Článek 2
Definice skupin druhů a sítí
Pro účely tohoto nařízení se
- "druhy lovené sítěmi s malými oky" rozumějí povolené cílové druhy uvedené v příloze I nařízení (EHS) č. 3094/86, pro jejichž odlov je minimální referenční velikost ok sítě menší nebo rovna 40 milimetrům,
- "sítěmi s malými oky" rozumějí všechny sítě, jejichž velikost ok je menší nebo rovna 60 milimetrům.
Článek 3
Odhad hmotností ryb na palubě
Pokud má plavidlo na palubě druhy lovené sítěmi s malými oky, zástupce příslušných orgánů členského státu, dále jen "inspektor", stanoví hmotnost každé skupiny druhů na palubě, která je nezbytná pro výpočet procentního podílu cílových druhů a chráněných druhů, jež byly uloveny pomocí sítí s malými oky a jež byly vytříděny.
Při stanovení hmotností inspektor zohlední informace z jakéhokoliv záznamu o rybolovných činnostech (palubní deník) vedeného v souladu s článkem 3 nařízení Rady (EHS) č. 2057/82 [5] anařízením Komise (EHS) č.
Článek 4
Výběr vzorků ryb
1. Odběr vzorků a inspekční postup provede inspektor.
2. Velitel nebo jeho zástupce mají právo být přítomni při odběru vzorků.
3. Vzorky se odeberou ze všech částí odlovu, které obsahují druhy lovené sítěmi s malými oky.
4. Postupuje se takovým způsobem, aby byl odebrán alespoň jeden vzorek z každého skladovacího prostoru nebo z každé části skladovacího prostoru, ke kterému nebo ke které lze získat přístup, jakož i z ryb na palubě před nebo po vytřídění v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 3094/86.
5. Pokud je to možné, inspektor odebere vzorky v poměru ke svému odhadu hmotnosti ryb v každém skladovacím prostoru nebo části skladovacího prostoru nebo odhadu hmotnosti ryb na palubě.
6. Pokud je to možné, vzorky se odeberou z různých úrovní skladovacího prostoru nebo části skladovacího prostoru.
7. Když se odběr vzorků provádí během vykládky, vzorky se odebírají v intervalech během vykládky.
8. Vzorky se vytřídí podle druhů nebo podle skupin druhů.
Po vytřídění se stanoví hmotnost každého druhu nebo skupiny druhů.
Článek 5
Inspekční postup
1. První odběr vzorků se provede na moři, je-li to technicky možné.
2. Velitel může vyžadovat, aby byl nový odběr vzorků proveden v přístavu, a to buď před vykládkou nebo během vykládky.
Inspektor může vyžadovat, aby byl nový odběr vzorků proveden v přístavu před vykládkou, a pokud velitel rozhodne o vyložení úlovku, tak znovu během vykládky.
3. Pokud velitel nebo inspektor vyžadují, aby byl odběr vzorků proveden během vykládky úlovků, tak by přístav vybraný inspektorem měl mít zařízení pro vykládku a zpracování úlovků, s výhradou omezení vyplývajících z daných podmínek, které tomu podle úsudku inspektora zabraňují.
4. Plavidlo je buď doprovázeno do přístavu, nebo může být zapečetěn jeho nákladový prostor a velitel mlže být požádán, aby dopravil své plavidlo do přístavu určeného inspektorem.
Ve druhém případě inspektor oznámí příslušným kontrolním orgánům v tomto přístavu název, registrační číslo a rádiovou volací značku plavidla, je-li k dispozici, a jeho odhadovaný čas připlutí.
Velitel plavidla se těmto kontrolním orgánům ohlásí neprodleně po připlutí.
Pečetě může odstranit pouze inspektor.
5. Celý inspekční postup provedou inspektoři jednoho členského státu, ledaže by tento členský stát souhlasil s tím, že kontrolní postupy provedou příslušné úřady jiného členského státu.
6. Pokud jsou kontrolní postupy podle odstavce 5 přeneseny z jednoho členského státu na druhý, nákladový prostor se zapečetí a použijí se ustanovení podle odstavce 4 týkající se plavidel, jejichž nákladové prostory byly zapečetěny.
Článek 6
Relativní platnost inspekce
1. Výsledky výpočtu procentního podílu získané na základě odběru vzorků v přístavu mají přednost před výsledky získanými na základě odběru vzorků na moři.
2. Výsledky výpočtu procentního podílu získané na základě odběru vzorků během vykládky mají přednost před výsledky získanými na základě odběru vzorků na moři nebo v přístavu bez vykládky.
Článek 7
Minimální velikosti vzorků
1. Při odběru vzorků na moři nesmí být celková hmotnost vzorků odebraných podle článku 4 nižší než 100 kilogramů.
2. Při odběru vzorků v přístavu nesmí být celková hmotnost vzorků odebraných podle článku 4 nižší než 100 kilogramů nebo 1/2000 hmotnosti vykládky nebo celkového množství úlovků na palubě, s ohledem na vyšší hodnotu.
Článek 8
Nařízení (EHS) č. 3421/84 se zrušuje.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 955/87
ze dne 1. dubna 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3440/84 o připevňování zařízení k vlečným sítím, dánským nevodům a podobným sítím
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3094/86 ze dne 7. října 1986 o některých technických opatřeních pro zachování rybolovných zdrojů [2], ve znění nařízení (EHS) č. 4026/86 [3], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst.
3 nařízení Komise (EHS) č. 3440/84 [4] je povoleno připevňovat zpevňující kapsu k vlečným sítím, dánským nevodům sítím a podobným sítím, pokud velikost ok těchto sítí není v žádném případě menší než 80 milimetrů;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že se při používání zpevňujících kapes o této velikosti ok spolu se sítěmi o velikosti ok menší než 40 milimetrů vytvářejí v síti záhyby, které způsobují technické problémy při vybírání úlovků z kapsy zátahové sítě a vedou k opotřebování a roztrhání kapsy zátahové sítě a znehodnocení úlovků;
vzhledem k tomu, že používání zpevňující kapsy s oky o menší velikosti by těmto problémům zabránilo, aniž by bylo nepříznivě ovlivněno zachování rybolovných zdrojů;
vzhledem k tomu, že by se proto měly změnit definice kategorií sítí uvedené v článcích 5 a 6 nařízení (EHS) č. 3440/84;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3440/84 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 5 odst. 5 se nahrazuje tímto:
"5. Je zakázáno používat přídavný vrchní a postranní díl současně se zpevňujícími kapsami, vyjma u vlečných sítí o velikosti ok nejvýše 60 milimetrů."
2. Článek 6 se mění takto:
- odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Je zakázáno používat více zpevňujících kapes, vyjma u vlečných sítí o velikosti ok nejvýše 60 milimetrů, u nichž lze používat dvě zpevňující kapsy.",
- odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Povolená velikost ok bude alespoň dvakrát větší než velikost ok kapsy zatahovací sítě.
Je-li použita druhá zpevňující kapsa, minimální velikost ok bude 120 milimetrů.",
- odstavec 6 se nahrazuje tímto:
"6. Zpevňující kapsy připevněné k vlečným sítím o velikosti ok větší než 60 milimetrů nesmějí zadní zvedací popruh přesahovat o více než dva metry.",
- odstavec 7 se nahrazuje tímto:
"7. Odchylně od odstavce 1 je možné zpevňující kapsy, jejichž rozměry jsou menší než rozměry kapsy zatahovací sítě, připevnit k sítím o velikosti ok nejvýše 60 milimetrů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1096/87
ze dne 21. dubna 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 773/87 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
569/87 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny; že se jedná o jedno z dodatečných opatření, která byla přijata v letech 1987 a 1988 za účelem zvýšení odbytu másla z veřejného skladování; že zvláštní pravidla pro financování těchto opatření byla s účinkem od 1. prosince 1986 zavedena čl. 4 odst.
1 nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [5] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
801/87 [6]; že je proto nutné upozornit na uvedená zvláštní pravidla pro financování v nařízení (EHS) č. 3143/85;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 13 nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Výdaje plynoucí z tohoto nařízení jsou financovány v souladu s čl. 4 odst.
1 druhým, třetím a čtvrtým pododstavcem nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [1] Úř. věst.
L 216, 5.8.1978, s. 1.."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1181/87
ze dne 29. dubna 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2220/85, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1579/86 [2], a zejména na čl. 7 odst. 5, čl. 8 odst. 4, čl. 12 odst. 2, čl. 15 odst. 3 a 5 a čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení dalších nařízení o společné organizaci trhu, pokud jde o zemědělské produkty, jakož i další ustanovení nařízení o společné organizaci trhu, které při svém použití v praxi stanoví jistotu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 525/77 ze dne 14. března 1977, kterým se zavádí režim podpory výroby pro ananasové konzervy [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1699/85 [4], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1079/77 ze dne 17. května 1977 o dávkách spoluodpovědnosti a o opatřeních pro rozšíření trhů s mlékem a mléčnými výrobky [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1338/86 [6], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2169/81 ze dne 27. července 1981, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu podpor pro bavlnu [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3128/86 [8], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1431/82 ze dne 18. května 1982, kterým se stanoví zvláštní opatření pro hrách, polní boby a lupinu [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3127/86 [10], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1677/85 ze dne 11. června 1985 o měnových vyrovnávacích částkách v zemědělství [11], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 90/87 [12], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 [13] stanoví, že část jistoty odpovídající významu nesplněného požadavku propadá; že význam nesplnění podřízeného požadavku je srovnatelný, pokud jde o jeho dosah, pozdnímu předložení důkazu, že byly splněny všechny zásadní požadavky; že by proto důsledky měly být v obou případech stejné; že je proto vhodné v tomto smyslu pozměnit nařízení (EHS) č.
2220/85;
vzhledem k tomu, že, aby se zabránilo jakýmkoli pochybnostem, je vhodné v každé situaci upřesnit, zda došlo k případu vyšší moci;
vzhledem k tomu, že s ohledem na získané zkušenosti je vhodné provést určité změny, které by objasnily znění nařízení (EHS) č. 2220/85, a opravit oblast působnosti určitých ustanovení; že je proto současně třeba opravit chybu v nizozemském znění;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2220/85 se mění takto:
1. Článek 19 se mění takto:
a) V odstavci 1 holandského znění se slovo "waarborg" nahrazuje slovem "zekerheid".
b) Odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Jakmile uplyne lhůta k prokázání nároku na konečné poskytnutí zálohy, aniž byl uvedený důkaz předložen, použije příslušný orgán neprodleně postup podle článku 29.
V případě vyšší moci může být tato lhůta prodloužena.
Pokud tak však stanoví právní předpisy Společenství, může být tento důkaz předložen i po uplynutí lhůty proti částečné úhradě jistoty."
2. V článku 20 se doplňuje odstavec 6, který zní:
"6. Pro účely této hlavy se "příslušnou částí zajištěné částky" rozumí zajištěná částka odpovídající množství, pro které nebyl splněn požadavek."
3. V článku 22 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Jistota propadne v plné výši pro množství, pro které nebyl splněn zásadní požadavek, pokud nezabránil splnění požadavku zásah vyšší moci.
2. Zásadní požadavek se považuje za nesplněný, pokud příslušný důkaz nebyl předložen ve lhůtě stanovené k předložení tohoto důkazu, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci.
K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 29."
4. V článku 22 se k odstavci 4 doplňuje toto:
"… pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci."
5. V článku 24 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Nesplnění jednoho nebo více podřízených požadavků znamená propadnutí 15 % příslušné části zajištěné částky, pokud tomuto splnění nezabránil zásah vyšší moci."
6. Článek 25 se nahrazuje tímto:
"Článek 25
Pokud je prokázáno, že byly plně splněny všechny zásadní požadavky, ale současně nebyly splněny ani vedlejší ani podřízené požadavky, použijí se články 23 a 24 a celková propadlá částka se rovná částce propadlé podle článku 23 zvýšené o 15 % příslušné části zajištěné částky."
7. Za článek 26 se vkládá toto záhlaví:
"HLAVA VI
Obecná ustanovení"
8. Toto záhlaví uvedené za článkem 28 se zrušuje:
"HLAVA VI
Obecná ustanovení"
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 1307/87
ze dne 11. května 1987,
kterým se mění nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství stanovený v nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1], naposledy pozměněném nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 793/87 [2], a zejména na čl. 56a druhý pododstavec uvedeného služebního řádu,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci Výboru pro služební řád,
vzhledem k tomu, že Úřední věstník Evropských společenství musí být odesílán nepřetržitě, aby bylo zajištěno jeho šíření ve stanovených lhůtách; že jeden týden z pěti pracují zaměstnanci pověření jeho vydáváním v noci, včetně sobot, nedělí a státních svátků;
vzhledem k tomu, že nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS, Euratom, ESUO) č. 3856/86 [4], by proto mělo být rozšířeno tak, aby se vztahovalo i na tyto zaměstnance,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 se odstavec 1 mění takto:
1. Část prvního pododstavce za slovy "dálnopisné službě" a před odrážkou se nahrazuje tímto: "nebo při odesílání Úředního věstníku Evropských společenství, který pracuje ve směnném provozu ve smyslu článku 56a služebního řádu, má nárok na příspěvek ve výši:"
2. Za první odrážku se vkládá nová odrážka, která zní:
- "12641 BEF, pokud jeho oddělení pracuje ve dvousměnném provozu s jednou směnou v noci, včetně sobot, nedělí a státních svátků;".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1351/87
ze dne 15. května 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1868/77, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2782/75 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3494/86 [2], a zejména na články 2, 3 a 17 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1868/77 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3759/85 [4] obsahuje ustanovení nezbytná pro uplatňování některých pravidel pro produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že by tato ustanovení měla být upravena v souladu se změnami nařízení (EHS) č.
2782/75, ke kterým došlo v nedávné době a které se týkají značení násadových vajec určených k produkci kuřat; že by tato pravidla měla při stanovení nejhospodárnějších způsobů značení vajec zohledňovat rozdílnou situaci existující v jednotlivých členských státech a současně zajistit, aby kontroly byly přiměřené a účinné a nedocházelo k narušení hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro drůbeží maso a vejce nevydal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1868/77 se mění takto:
1. článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Individuální označování násadových vajec určených k produkci kuřat se provádí v příslušných produkčních zařízeních, která na vejce otisknou své rozlišující číslo.
Písmena a čísla jsou tištěna nesmazatelným černým inkoustem, nejméně 2 mm vysoká a 1 mm široká.
2. Členské státy mohou odchylně povolit označování násadových vajec jinak než způsobem uvedeným v odstavci 1, a to za předpokladu, že označení je provedeno v černé barvě, je nesmazatelné, jasně viditelné a pokrývá plochu nejméně 10 mm2.
Toto označování se provádí před umístěním do inkubátoru, buď v produkčním zařízení nebo v líhni.
Na balení nebo jakýchkoliv jiných schránkách, v nichž jsou tato vejce přepravována, musí být uvedeno rozlišující číslo produkčního zařízení.
Členské státy využívající této možnosti na to upozorní ostatní členské státy a Komisi a rovněž jim sdělí opatření přijatá za tímto účelem.
3. V rámci členských států mohou být přepravována nebo uváděna na trh pouze násadová vejce označená podle odstavce 1 nebo podle odstavce 2."
2. V článku 3 se zrušují slova "a pásky".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1381/87
ze dne 20. května 1987,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro označování a dokumentaci rybářských plavidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
4027/86[2], a zejména na článek 13 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 4 písm. e) a písm. f) nařízení (EHS) č. 2057/82 stanoví přijetí prováděcích pravidel pro označování, identifikaci a osvědčování rybářských plavidel;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit společná pravidla pro označování a identifikaci rybářských plavidel členských států a jejich zařízení, aby bylo možné je ihned rozpoznat;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby hlavní charakteristické znaky určitých rybářských plavidel byly zapsány v úředních dokladech, které jsou předkládány při kontrole;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uložit na rybářských plavidlech úřední doklady, které uvádějí kapacitu skladovacích prostor pro ryby a mrazicích nebo chladírenských nádrží s mořskou vodou, aby bylo možné přesně určit velikost úlovku na plavidle;
vzhledem k tomu, že podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2057/82 mohou členské státy přijmout vnitrostátní kontrolní opatření překračující minimální požadavky Společenství, za předpokladu, že jsou v souladu s právními předpisy Společenství, jakož i se společnou rybářskou politikou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rybářská plavidla plující pod vlajkou členského státu nebo zapsaná v rejstříku členského státu musejí být označena tímto způsobem:
1. Písmeno nebo písmena přístavu nebo okresu, ve kterém je plavidlo zapsáno, a evidenční číslo nebo čísla jsou vyznačena na obou stranách přídě, pokud možno co nejvýše nad vodou tak, aby byla jasně viditelná z moře a ze vzduchu, v barvě kontrastující s pozadím, na kterém jsou vyznačena.
V případě plavidel o délce vyšší než 10 metrů a nižší než 17 metrů, musí být výška písmen a čísel alespoň 25 centimetrů a tloušťka linky alespoň 4 centimetry.
V případě plavidel o délce vyšší než 17 metrů musí být výška písmen a čísel alespoň 45 centimetrů a tloušťka linky alespoň 6 centimetrů.
Stát vlajky může požadovat, aby mezinárodní rádiová volací značka (IRCS) nebo písmena a evidenční čísla byla vyznačena na střeše kormidelny tak, aby byla jasně viditelná ze vzduchu v barvě kontrastující s pozadím, na kterém jsou vyznačena.
2. Od 1. ledna 1990 jsou kontrastními barvami bílá a černá.
3. Písmena a čísla vyznačená na plavidle nesmějí být smazána, pozměněna, musejí být stále čitelná, nesmějí být zacloněna nebo zakrytá.
Článek 2
1. Malé čluny přepravované na rybářských plavidlech plujících pod vlajkou členského státu nebo zapsaných v členském státě musejí být označeny písmenem/písmeny a číslem/čísly plavidla, k němuž náležejí.
2. Signální bóje a podobné předměty plující na hladině a sloužící k určení polohy lovných zařízení musejí být stále jasně označeny písmenem/písmeny a číslem/čísly plavidla, k němuž náležejí.
Článek 3
1. Na každém rybářském plavidle o délce vyšší než 10 metrů musejí být uloženy doklady vydané příslušným orgánem členského státu, v němž je plavidlo zapsáno, které uvádějí alespoň tyto údaje:
- jméno, existuje-li,
- písmeno/písmena přístavu nebo okresu, kde je zapsáno, a čísla, pod kterými je zapsáno,
- mezinárodní rádiová volací značka, existuje-li,
- jména a adresy vlastníka/vlastníků a případně pronajímatele/pronajímatelů,
- délka, výkon motoru, datum uvedení do provozu u plavidel, která byla uvedena do provozu dnem 1. ledna 1987 nebo po tomto dni.
2. Na plavidlech o délce vyšší než 17 metrů musejí být uloženy aktualizované výkresy nebo popisy jejich prostor pro ryby, včetně uvedení jejich skladovací kapacity v krychlových metrech.
Na všech plavidlech s mrazicími nebo chladírenskými nádržemi s mořskou vodou musí být uložen doklad uvádějící kalibraci nádrže v krychlových metrech v dělení po 10 centimetrech.
Doklady uvedené ve dvou předchozích pododstavcích musejí být ověřeny příslušným orgánem.
3. Každá úprava charakteristických znaků uvedených v dokladech podle odstavců 1 a 2 musí být ověřena příslušným orgánem a musí být jasně vysvětlen způsob, jakým byla provedena každá úprava výkonu motoru.
4. Ustanovení tohoto článku týkající se vydávání dokladů příslušným orgánem platí od 1. ledna 1990, s výjimkou ustanovení týkajících se délky a výkonu motoru.
Ustanovení týkající se délky a výkonu motoru platí od 1. ledna 1990 v případě rybářských plavidel, která byla uvedena do provozu nebo upravena dne 1. října 1987 nebo po tomto dni, a od 18. července 1994 v případě ostatních rybářských plavidel.
Do 1. ledna 1990 nebo případně do 18. července 1994 a nejsou-li tyto doklady k dispozici, vystaví a podepíše příslušné ověření vlastník plavidla.
5. Doklady podle tohoto článku jsou předkládány za účelem kontroly na žádost inspekčního úřadu členského státu.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1382/87
ze dne 20. května 1987,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro inspekce rybářských plavidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2057/82 ze dne 29. června 1982 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti plavidel členských států [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
4027/86 [2], a zejména na článek 13 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 4 nařízení (EHS) č. 2057/82 stanoví přijetí prováděcích pravidel pro inspekce rybářských plavidel;
vzhledem k tomu, že je nezbytné definovat plavidla a jejich činnosti, na které se vztahují inspekce;
vzhledem k tomu, že inspekční plavidlech by měla být příslušně označena;
vzhledem k tomu, že by měly být vymezeny povinnosti plavidla, které je podrobeno inspekci;
vzhledem k tomu, že by měly být vymezeny povinnosti pobřežních států, pokud jde o některá protiprávní jednání;
vzhledem k tomu, že návrhy učiněné Komisí usnadní koordinaci kontrolních činností;
vzhledem k tomu, že podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2057/82 mohou členské státy přijmou vnitrostátní kontrolní opatření překračující požadavky Společenství, za předpokladu, že jsou v souladu s právními předpisy Společenství, jakož i se společnou rybářskou politikou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Inspekce prováděná příslušnými orgány členského státu na moři a v přístavu se týká těchto plavidel:
- plavidel vybavených pro rybářské činnosti, ať již je nebo není vybavení k plavidlu trvale připevněno,
- plavidel přijímajících ryby nebo produkty rybolovu za účelem zpracování, přepravy nebo skladování.
2. Pro účely tohoto nařízení se výrazem "ryby" rozumějí všechny druhy ryb, korýši a měkkýši.
Článek 2
Každé plavidlo provádějící inspekci musí mít viditelným způsobem vyvěšenou trojúhelníkovou vlajku nebo znak uvedené v příloze I.
Článek 3
1. Velitel plavidla, které je podrobeno inspekci, může být zástupcem příslušného orgánu členského státu požádán, aby zastavil, manévroval nebo prováděl jiné akce v zájmu usnadnit nalodění.
2. Je-li k bezpečnému a pohodlnému výstupu na palubu plavidla nutné překonat výšku přesahující 1,5 metru, musí být toto plavidla vybaveno žebříkem podle přílohy II.
3. Velitel plavidla, které je podrobeno inspekci, na požádání umožní přístup ke komunikačnímu vybavení plavidla a poskytne pracovníka k vysílání nebo přijímání zpráv pro účely inspekce.
Článek 4
Jestliže je v členském státě zjištěno údajné protiprávní jednání týkající se plavidla jiného členského státu, potom prvně jmenovaný členský stát informuje příslušné orgány státu vlajky o této skutečnosti a o všech následně učiněných správních nebo právních krocích.
Článek 5
Komise může dát členským státům návrhy na koordinaci jejich kontrolních činností v souladu s čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2057/82.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1580/87
ze dne 2. června 1987
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Gambijské republiky o rybolovu při pobřeží Gambie a o přijetí prováděcích pravidel k této dohodě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 155 odst. 2 písm. b);
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2]
, vzhledem k tomu, že Společenství a Gambie uzavřely a parafovaly dohodu o rybolovu při pobřeží Gambie, která stanoví nová rybolovná práva pro rybáře Společenství ve vodách, nad kterými má Gambie svrchovanost nebo jurisdikci;
155 odst. 2 písm. b) aktu o přistoupení má Rada při přijímání rozhodnutí stanovit postupy vhodné pro to, aby byly zcela nebo částečně zohledněny zájmy Kanárských ostrovů, případ od případu, a to zejména s ohledem na uzavírání dohod o rybolovu se třetími zeměmi; že v tomto konkrétním případě je třeba stanovit uvedené postupy;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Gambijské republiky o rybolovu při pobřeží Gambie se tímto schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
S cílem zohlednit zájmy Kanárských ostrovů se dohoda, a v míře nezbytné pro její provádění také ustanovení společné rybářské politiky pro zachování a řízení rybolovných zdrojů, vztahují také na plavidla plujících pod vlajkou Španělska, která jsou trvale zapsána v rejstřících příslušných orgánů na místní úrovni (registros de base) na Kanárských ostrovech podle podmínek uvedených v poznámce 6 přílohy I nařízení Rady (EHS) č.
570/86 ze dne 24. února 1986 o definici pojmu "původních produktů" a o metodách správní spolupráce v obchodu mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [3].
Článek 3
Předseda Rady provede oznámení podle článku 17 dohody.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č.
1591/87
ze dne 5. června 1987,
kterým se stanoví normy jakosti pro zelí a kapustu, růžičkovou kapustu, celer řapíkatý, špenát a pro švestky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1351/862, a zejména na čl.
2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
41/66/EHS3 stanoví normy jakosti pro zelí a kapustu, růžičkovou kapustu a pro celer řapíkatý a že nařízení Komise (EHS) č.
75/744 doplnilo toto nařízení stanovením III. jakosti pro růžičkovou kapustu;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č.
585 naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
899/876 stanoví v příloze I/1 normu jakosti pro špenát;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
237 naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1129/868 stanoví v příloze II/8 normu jakosti pro švestky;
vzhledem k tomu, že se produkce těchto produktů i obchod s nimi vyvíjejí, zvláště pokud se týká požadavků maloobchodu a velkoobchodu; že je tedy třeba společné normy jakosti pozměnit v souladu s těmito novými požadavky;
vzhledem k tomu, že normy se vztahují na všechna stádia uvádění na trh; že doprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu nebo různá manipulace, které jsou produkty podrobeny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje těchto produktů nebo jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze; že tato poškození je třeba vzít v úvahu při uplatňování norem ve stadiích uvádění na trh následujících po odeslání; že u produktů třídy jakosti Výběr, které musí být obzvláště pečlivě tříděny a baleny, musí být vzato v úvahu pouze snížení čerstvosti a vadnutí;
vzhledem k tomu, že z důvodů přehlednosti a právní jistoty a pro snadné používání by měly být pozměněné normy obsaženy v jediném textu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Normy jakosti pro:
- zelí a kapustu z položek 07.01 B II a ex 07.01 B III,
- růžičkovou kapustu z položky ex 07.01 B III,
- celer řapíkatý z položky ex 07.01 T,
- špenát z položky 07.01 C,
- švestky z položky 08.07 D
společného celního sazebníku jsou uvedeny v přílohách I, II, III, IV a V tohoto nařízení.
Tyto normy se vztahují na všechna stádia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (EHS) č.
1035/72.
Ve stadiích následujících po odeslání mohou však produkty oproti ustanovením normy vykazovat:
- mírnou ztrátu čerstvosti a mírné vadnutí,
- u produktů zařazených do jiné třídy jakosti než do třídy jakosti Výběr lehká poškození vyplývající z jejich vývoje a jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Článek 2
Nařízení č.
41/66/EHS a nařízení (EHS) č.
75/74 se zrušují.
Článek 3
Nařízení č.
58 se mění takto:
- v článku 1 se zrušují výrazy "07.01 C" a "špenát",
- příloha I/1 se zrušuje.
Článek 4
Nařízení č.
23 se mění takto:
- v čl. 2 odst. 3 se zrušuje výraz "a pro švestky",
- příloha II/8 se zrušuje.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1638/87
ze dne 9. června 1987,
kterým se stanoví minimální velikost ok pelagických vlečných sítí používaných při lovu tresky modravé v části oblasti vymezené Úmluvou o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku, která leží mimo mořské vody spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran uvedené úmluvy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 2 nařízení (EHS) č.
170/83 by Rada měla na základě dostupných vědeckých stanovisek vypracovat opatření pro zachování, která jsou nezbytná k dosažení cílů stanovených v článku 1 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že Úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku (dále jen "úmluva") byla schválena rozhodnutím 81/608/EHS [2]; že uvedená úmluva vstoupila v platnost dnem 17. března 1982;
vzhledem k tomu, že Komise na základě přijaté úmluvy vydala 20. listopadu 1986 doporučení týkající se minimální velikost ok pelagických vlečných sítí používaných při lovu tresky modravé v části oblasti vymezené úmluvou, která leží mimo mořské vody spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran, přičemž se toto doporučení stalo dne 7. února 1987 pro Společenství závazné;
vzhledem k tomu, že by Společenství mělo přijmout nezbytná opatření, aby zajistilo, že plavidla Společenství budou uvedené doporučení dodržovat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Plavidlům, která plují pod vlajkou členského státu nebo jsou v členském státě registrována, se zakazuje používat pelagické vlečné sítě o velikosti ok menší než 35 milimetrů při lovu tresky modravé v části oblasti vymezené úmluvou, která leží mimo mořské vody spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran.
Oblast vymezená úmluvou je definována v příloze nařízení (EHS) č. 1899/85 [3].
2. Plavidlo se považuje za plavidlo, které loví tresku modravou, uchovává-li na palubě množství tresky modravé, jež přesahuje 50 % hmotnostních celkového množství tresky modravé a ostatních druhů ryb na palubě.
Pelagická vlečná síť je definována jako vlečná síť zkonstruovaná k lovení druhů ryb, které se zdržují v hejnech v nevelké vzdálenosti od hladiny.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1654/87
ze dne 12. června 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2213/83, pokud jde o normy jakosti pro cibuli
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1351/86 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3398/84 [3] zavedlo na omezené období odchylku od normy jakosti pro cibuli stanovené v příloze I nařízení Komise (EHS) č. 2213/83 [4];
vzhledem k tomu, že délka platnosti odchylky byla prodloužena nařízením Komise (EHS) č. 2193/86 [5];
vzhledem k tomu, že tak byly získány dostatečné zkušenosti s takto definovanými předpisy, normy jakosti pro cibuli by se nyní měly trvale pozměnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze I nařízení (EHS) č. 2213/83 se část II "Ustanovení o jakosti" mění takto:
1. V písmenu A "Minimální požadavky" se první odrážka nahrazuje tímto:
"— neporušená,"
2. V písmenu B "Třídy jakosti" a) v bodě i)
"Třída I" se poslední odstavec nahrazuje tímto:
"Povolují se však:
- nevýznamné skvrny, které nemají vliv na poslední suchou slupku chránící dužinu, nezahrnují-li více než jednu pětinu povrchu cibule,
- malé prasklinky na vnější slupce a nepřítomnost části vnější slupky, je-li dužina chráněna."; b) v bodě ii)
"II. jakost" se v posledním odstavci druhá věta nahrazuje tímto:
"Povolují se však:
- skvrny, které nemají vliv na poslední suchou slupku chránící dužinu, nezahrnují-li více než polovinu povrchu cibule,
- prasklinky na vnější slupce a nepřítomnost části vnější slupky z více než jedné třetiny povrchu cibule, zůstává-li dužina neporušena."; c) v bodě iii)
"III. jakost" se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— poskvrnění, které nemá vliv na poslední suchou slupku chránící dužinu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1708/87
ze dne 15. června 1987
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Seychelskou republikou o rybolovu při pobřeží Seychel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 167 odst. 3 tohoto aktu;
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Seychelskou republikou a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Seychel podepsaná v Bruselu dne 23. května 1985 [2] byla Seychelskou republikou vypovězena na konci jejího prvního tříletého období provádění;
vzhledem k tomu, že podle článku 12 uvedené dohody vedly Společenství a Seychelská republika jednání s cílem určit nezbytné změny dohody;
vzhledem k tomu, že jako výsledek těchto jednání byla dne 3. prosince 1986 parafována nová dohoda; že je v zájmu Společenství, aby byla tato dohoda schválena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Seychelskou republikou o rybolovu při pobřeží Seychel se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství [3].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1807/87
ze dne 29. června 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 773/87 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1096/87 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že s ohledem na získané zkušenosti je za účelem většího odbytu vhodné rozlišit prodejní ceny másla v závislosti na obsahu tuku v zahuštěném másle;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. Odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Máslo uvedené v článku 1 se při vyskladnění prodává za cenu, která se rovná nákupní ceně zaplacené příslušnou intervenční agenturou v den uzavření prodejní smlouvy, sníženou o:
- 265 ECU za 100 kg v případě zpracování na zahuštěné máslo o obsahu tuku nejméně 98 %,
- 263 ECU za 100 kg v případě zpracování na zahuštěné máslo o obsahu tuku nejméně 96 %."
2. Odstavec 4 druhý pododstavec se nahrazuje tímto:
"V prodejní smlouvě se zejména uvede obsah tuku zahuštěného másla, zařízení, kde bude máslo zpracováno na zahuštěné máslo a zabaleno v souladu s články 4 a 5, a případně zařízení, kde bude zabaleno zahuštěné máslo pro uvedení na trh v souladu s čl. 4 odst. 3."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1809/87
ze dne 29. června 1987,
kterým se mění některá nařízení z odvětví hovězího a telecího masa, pokud jde o režim jistot pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 467/87 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1181/87 [4], a zejména na článek 30 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2220/85 stanovilo společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty; že je proto vhodné změnit příslušná ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2182/77 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1431/87 [6], nařízení Komise (EHS) č. 732/78 [7], nařízení Komise (EHS) č. 2173/79 [8], nařízení Komise (EHS) č. 2374/79 [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1429/87 [10], nařízení Komise (EHS) č. 985/81 [11], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2624/85 [12], nařízení Komise (EHS) č. 2539/84 [13], nařízení Komise (EHS) č. 2670/85 [14], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 179/87 [15] a nařízení Komise (EHS) č. 3905/86 [16], ve znění nařízení (EHS) č. 976/87 [17] z odvětví hovězího masa o prodeji produktů z intervenčních zásob; že s ohledem na výši některých jistot je nutné odchýlit se od procentních sazeb uvedených v článcích 23, 24 a 25 nařízení (EHS) č. 2220/85;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2182/77 se mění takto:
1. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Před převzetím složí kupující podle článku 3 jistotu, která zaručí, že dojde ke zpracování produktů, u příslušného subjektu členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování.
Výše jistoty se liší v závislost na produktech nabízených k prodeji a jejich konečném použití.
2. Pokud se použije čl. 13 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1687/76, může dojít k převzetí masa až poté, co intervenční agentura, která má produkty v držení, obdrží osvědčení uvedené v předcházejícím odstavci."
2. V článku 5 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
"3. Pokud jde o jistotu uvedenou v čl. 4 odst. 1, představuje výroba produktů uvedených v čl. 3 odst. 1 zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5..
Pokud nařízení o zahájení prodeje stanoví, že zpracování musí provést žadatel, představuje to rovněž zásadní požadavek.
Dodatečná lhůta uvedená v čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 se použije pouze v případě, že doklad uvedený v odstavci 2 není předložen ve lhůtě stanovené v odstavci 2.
Pro účely tohoto nařízení se, pokud jde o jistotu uvedenou v čl. 4 odst. 1,
a) procentní sazba 15 % stanovená v článcích 23, 24 a 25 uvedeného nařízení nahrazuje paušální částkou 25 ECU/t;
b) procentní sazby 10 %, 5 % a 2 % stanovené v čl. 23 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení nahrazují paušální částkou 2,5 ECU/t."
3. V článku 8 se nahrazují tyto pojmy:
- v německém znění se pojem "Kaution" nahrazuje pojmem "Sicherheit";
- v řeckém znění se pojem "ασφάλεια" nahrazuje pojmem "εγγύηση";
- ve francouzském znění se pojem "caution" nahrazuje pojmem "garantie";
- v holandském znění se pojem "waarborg" nahrazuje pojmem "zekerheid";
- ve španělském znění se pojem "fianza" nahrazuje pojmem "garantía";
- v portugalském znění se pojem "caução" nahrazuje pojmem "garantia".
4. Článek 8a se zrušuje.
Článek 2
Článek 5 nařízení (EHS) č. 732/78 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Odchylně od nařízení Komise (EHS) č. 2173/79 [1] Úř. věst. L 251, 5.10.1979, s. 12. se jistota požaduje pouze v případě, kdy produkty nakupuje zplnomocněný zástupce.
3 nařízení (EHS) č. 2173/79 představuje dodávka ozbrojeným silám členských států nebo jednotkám na stejné úrovni zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 [2] Úř. věst.
L 205, 3.8.1985, s. 5.."
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2173/79 se mění takto:
1. V článku 2,
- v čl. 8 odst. 2 druhém pododstavci,
- v čl. 16 odst. 2,
- se nahrazují tyto pojmy:
- v německém znění se pojem "Kaution" nahrazuje pojmem "Sicherheit";
- v řeckém znění se pojem "ασφάλεια" nahrazuje pojmem "εγγύηση";
- ve francouzském znění se pojem "caution" nahrazuje pojmem "garantie";
- v holandském znění se pojem "waarborg" nahrazuje pojmem "zekerheid";
- ve španělském znění se pojem "fianza" nahrazuje pojmem "garantía";
- v portugalském znění se pojem "caução" nahrazuje pojmem "garantia".
2. Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
1. Jistota uvedená v čl. 2 odst. 2 a v čl. 8 odst. 2 činí 50 ECU za tunu.
Tato jistota zaručí splnění závazků stanovených tímto nařízením a podmínek stanovených ve smlouvě o prodeji, s výjimkou těch závazků a podmínek, na které se vztahuje zvláštní jistota.
2. Jistota je neprodleně uvolněna, pokud je žádost o nákup nebo nabídka zamítnuta.
3. Zásadními požadavky ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5. jsou:
a) požadavek nezrušit nabídku nebo žádost o nákup,
b) zaplatit množství produktů stanovené ve smlouvě ve lhůtě stanovené pro převzetí produktu,
c) převzít zaplacené množství.
Požadavek platby se považuje za splněný, pokud je uhrazeno více než 95 % množství produktů stanoveného ve smlouvě.
4. Čl. 27 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2220/85 se použijí pouze v případě uvedeném v čl. 16 odst. 2 písm. a)."
3. V článku 16:
- se v odstavci 1 zrušují slova "a 3",
- se zrušuje odstavec 3.
4. V článku 19 se druhá věta nahrazuje tímto: "Případné nezbytné úpravy se provedou do 15 pracovních dní po dni vystavení konečné faktury."
Článek 4
V nařízení (EHS) č. 2374/79 se vkládá nový článek:
"Článek 5a
Dodatečně k zásadním požadavkům stanoveným v čl. 15 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2173/79 je použití ve prospěch osob, které jsou členy sociálních zařízení uvedených v čl. 1 odst. 1, zásadním požadavkem ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5.."
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 985/81 se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Odchylně od čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2173/79 se výše jistoty stanoví pro každý prodej. 2. Před převzetím produktů složí kupující jistotu, která zaručí vývoz produktů.
3. Pokud jde o jistotu uvedenou v odstavci 2, představuje vývoz dotyčných produktů zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5..
Pokud nařízení o zahájení prodeje stanoví ještě povinnost vývozu do některé třetí země určení, představuje to rovněž zásadní požadavek ve smyslu uvedeného článku 20.
4. Doklad o splnění uvedených povinností je doklad stanovený v čl. 13 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1687/76. Tento doklad je nutné předložit ve lhůtě stanovené v článku 31 nařízení (EHS) č. 2730/79.
5. Pro účely tohoto nařízení se, pokud jde o jistotu uvedenou v odstavci 2,
a) procentní sazba 15 % stanovená v článcích 23, 24 a 25 nařízení (EHS) č. 2220/85 nahrazuje paušální částkou 25 ECU/t;
b) procentní sazby 10 %, 5 % a 2 % stanovené v čl. 23 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2220/85 nahrazují paušální částkou 2,5 ECU/t."
2. V článku 5 se zrušuje písmeno a). V písmenu b) uvedeného článku se nahrazují tyto pojmy:
- v německém znění se pojem "Kaution" nahrazuje pojmem "Sicherheit";
- v řeckém znění se pojem "ασφάλεια" nahrazuje pojmem "εγγύηση";
- ve francouzském znění se pojem "caution" nahrazuje pojmem "garantie";
- v holandském znění se pojem "waarborg" nahrazuje pojmem "zekerheid";
- ve španělském znění se pojem "fianza" nahrazuje pojmem "garantía";
- v portugalském znění se pojem "caução" nahrazuje pojmem "garantia".
Článek 6
Článek 5 nařízení (EHS) č. 2539/84 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Odchylně od čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2173/79 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5. se výše jistoty stanoví pro každý prodej.
2. V případě prodeje s povinností vývozu dotyčného masa se použijí tato ustanovení:
a) před převzetím produktů složí kupující jistotu, která zaručí vývoz produktů;
b) pokud jde o jistotu uvedenou v písmenu a), představuje vývoz dotyčných produktů zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [2] Úř. věst. L 190, 14.7.1976, s. 1..
Pokud nařízení o zahájení prodeje stanoví ještě povinnost vývozu do některé třetí země určení, představuje to rovněž zásadní požadavek ve smyslu uvedeného článku 20;
c) doklad o splnění uvedených povinností je doklad stanovený v čl. 13 odst. 4 nařízení Komise (EHS) č. 1687/76. Tento doklad je nutné předložit ve lhůtě stanovené v článku 31 nařízení (EHS) č. 2730/79 [3] Úř. věst. L 317, 12.12.1979, s. 1.;
d) pro účely tohoto nařízení se, pokud jde o jistotu uvedenou v písmenu a),
1. procentní sazba 15 % stanovená v článcích 23, 24 a 25 nařízení (EHS) č. 2220/85 nahrazuje paušální částkou 25 ECU/t;
2. procentní sazby 10 %, 5 % a 2 % stanovené v čl. 23 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2220/85 nahrazují paušální částkou 2,5 ECU/t.
3. V případě prodeje s povinností zpracování příslušného masa se použijí tato ustanovení:
a) před převzetím produktů složí kupující jistotu, která zaručí, že dojde ke zpracování produktů, u příslušného subjektu členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování.
Výše jistoty se liší v závislost na produktech nabízených k prodeji a jejich konečném použití;
b) pokud se použije čl. 13 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1687/76, může dojít k převzetí masa až poté, co intervenční agentura, která má produkty v držení, obdrží potvrzení uvedené v uvedeném odstavci;
c) pokud jde o jistotu uvedenou v písmenu a), představuje výroba produktů stanovených ve smlouvě zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85.
Pokud nařízení o zahájení prodeje stanoví, že zpracování musí provést žadatel, představuje to rovněž zásadní požadavek;
d) dodatečná lhůta uvedená čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 se použije pouze v případě, že doklad o zpracování byl předložen v původní lhůtě pro jeho předložení; e) pro účely tohoto nařízení:
1. se procentní sazba 15 % stanovená v článcích 23, 24 a 25 nařízení (EHS) č. 2220/85 nahrazuje paušální částkou 25 ECU/t;
2. procentní sazby 10 %, 5 % a 2 % stanovené v čl. 23 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2220/85 nahrazují paušální částkou 2,5 ECU/t."
Článek 7
Nařízení (EHS) č. 2670/85 se mění takto:
1. Čl. 7 odst. 1 a odst. 2 se nahrazují tímto:
"1. Jistota podle čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 985/81 se stanoví ve výši 250 ECU za tunu. Jistota podle čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení se stanoví na:
- 1200 ECU za tunu nevykostěného masa,
- 3750 ECU za tunu vykostěného masa.
2. Zásadní požadavek platby podle čl. 15 odst. 3 písm. b) nařízení (EHS) č. 2173/79 se nahrazuje zásadním požadavkem složit jistotu uvedenou v článku 9."
2. V čl. 9 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5. je platba ceny ve lhůtě uvedené v odstavci 2."
3. V čl. 7 odst. 3 a v čl. 9 odst. 1 se nahrazují tyto pojmy:
- v německém znění se pojem "Kaution" nahrazuje pojmem "Sicherheit";
- v řeckém znění se pojem "ασφάλεια" nahrazuje pojmem "εγγύηση";
- ve francouzském znění se pojem "caution" nahrazuje pojmem "garantie";
- v holandském znění se pojem "waarborg" nahrazuje pojmem "zekerheid";
- ve španělském znění se pojem "fianza" nahrazuje pojmem "garantía";
- v portugalském znění se pojem "caução" nahrazuje pojmem "garantia".
Článek 8
Nařízení (EHS) č. 3905/86 se mění takto:
1. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Odchylně od čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2173/79 činí jistota 150 ECU za tunu.
Zásadní požadavek platby podle čl. 15 odst. 3 písm. b) nařízení (EHS) č. 2173/79 se nahrazuje zásadním požadavkem složit jistotu uvedenou v článku 6.
2. Před převzetím produktů složí kupující jistotu, která zaručí vývoz produktů do Peru.
Tato jistota činí 260 ECU za 100 kg.
3. Pokud jde o jistotu uvedenou v odstavci 2 použije se odpovídajícím způsobem čl. 3 odst. 3, 4 a 5 nařízení Komise (EHS) č. 985/81 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5.."
2. Čl. 6 odst. 3 se nahrazují tímto:
"3. Pokud jde o jistotu uvedenou v odstavci 1, představuje zaplacení ceny ve lhůtě stanovené v odstavci 2 zásadní požadavek ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 [1] Úř. věst.
L 205, 3.8.1985, s. 5.."
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1987.
Použije se na jistoty složené po tomto datu:
- pro prodeje zahájené v rámci nařízení (EHS) č. 2670/85 a (EHS) č. 3905/86,
- pro ostatní prodeje zahájené v rámci jiných nařízení po tomto datu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1898/87 ze dne 2. července 1987 o ochraně označení používaných při uvádění mléka a mléčných výrobků na trh RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
vzhledem k tomu, že konkurenční produkty mají konkurenční výhodu ve výrobních nákladech proto, že řada z nich je vyráběna ze surovin dovážených s nulovou celní sazbou, zatímco mléčné výrobky mají vyšší výrobní náklady vyplývající z potřeby zajištění příjmů zemědělských výrobců;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Komise pozorně sledovala vývoj na trhu s mléčnými výrobky a s konkurenčními náhradními produkty a následně o tom informovala Radu;
vzhledem k tomu, že až do předložení zprávy Komise musí členské státy, které již přijaly vnitrostátní opatření pro omezení produkce a uvádění na trh těchto produktů na svém území, dodržovat přijatá vnitrostátní opatření v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy až do konce pátého dvanáctiměsíčního období používání doplňkové dávky v odvětví mléka,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na potraviny určené pro lidskou spotřebu, které se uvádí na trh ve Společenství. 2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) "uváděním na trh" skladování nebo vystavování za účelem prodeje, nabízení k prodeji, prodej, dodávání nebo jakýkoli jiný způsob uvádění na trh; b) "označením" pojmenování používané ve všech stádiích uvádění na trh.
Článek 2
Pojem "mléko" se však může použít: a) pro mléko, které bylo zpracováno, aniž bylo pozměněno, nebo pro mléko, jehož obsah tuku byl standardizován podle nařízení Rady (EHS) č. 1411/71 ze dne 29. června 1971, kterým se stanoví doplňující pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o produkty čísla 04.01 společného celního sazebníku [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 566/76 [7]; b) v souvislosti se slovem nebo slovy pro označení druhu, jakostní třídy, původu a/nebo zamýšleného způsobu použití takového mléka nebo pro popis fyzikálního zpracování nebo úpravy složení, kterým se podrobilo, za předpokladu, že taková úprava se omezuje na přidání a/nebo odebrání přirozených složek mléka. 2. Pro účely tohoto nařízení se "mléčnými výrobky" rozumí takové produkty, které jsou získané výlučně z mléka, přičemž se však mohou přidávat další látky nezbytné pro jejich výrobu, pokud tyto látky nejsou použity za účelem úplného nebo částečného nahrazení jakékoli mléčné složky. Výhradně pro mléčné výrobky se vyhrazují: - označení, která jsou uvedená v příloze k tomuto nařízení, - označení nebo pojmenování skutečně používaná pro mléčné výrobky ve smyslu článku 5 směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [8], naposledy pozměněné směrnicí 85/7/EHS [9]. 3. Pojem "mléko" a označení používaná pro mléčné výrobky se taktéž mohou používat v souvislosti se slovem nebo slovy na označení složených produktů, u nichž žádná část nenahrazuje a ani nemá nahrazovat žádnou složku mléka a jejichž základní součástí ve smyslu množství nebo charakteristiky produktu je mléko nebo mléčný výrobek. 4. Pokud nejde o kravské mléko, musí se uvést původ mléka a mléčných výrobků definovaných postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68.
Článek 3
Toto ustanovení se však nepoužije na označování produktů, jejichž přesná povaha vyplývá jasně z tradičního používání a/nebo pokud se označení jasně používají pro popis charakteristické vlastnosti produktu. 2. Pokud jde o jiné produkty, než jsou produkty uvedené v článku 2, nesmí se použít žádná etiketa, obchodní dokument, publikační materiál nebo forma reklamy (podle definice čl. 2 odst. 1 směrnice 84/450/EHS [10]), nebo jakákoli forma obchodní úpravy, vyvolávající dojem, že se u daného produktu jedná o mléčný výrobek. Pokud však jde o produkt obsahující mléko nebo mléčné výrobky, může se použít označení "mléko" nebo označení uvedená v čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci pouze pro popis základních surovin a uvedení složek v souladu se směrnicí 79/112/EHS.
Článek 4
b) v případě potřeby vypracuje a doplní seznam produktů uvedený v čl. 3 odst.
1 druhém pododstavci na základě seznamu, který jí zaslaly členské státy; c) v případě potřeby vypracuje dodatky k seznamu označení uvedených v příloze k tomuto nařízení.
3. Každý rok nejpozději do 1. října a poprvé nejpozději do 1. října 1988 zašlou členské státy Komisi zprávu o vývoji na trhu s mléčnými výrobky a s konkurenčními produkty v souvislosti s prováděním tohoto nařízení, aby Komise mohla zaslat zprávu Radě do 1. března následujícího roku.
Článek 5
Členské státy mohou až do konce pátého období používání článku 5c nařízení (EHS) č. 804/68 a v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy používat své vnitrostátní právní a správní předpisy, které omezují na jejich území produkci a uvádění na trh produktů, které nesplňují podmínky uvedené v článku 2 tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2048/87
ze dne 10. července 1987,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštním opatřením pro dovoz olivového oleje pocházejícího z Tuniska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 1878/87 ze dne 29. června 1987, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro dovoz olivového oleje pocházejícího z Tuniska [1], a zejména na články 1 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1878/87 stanovuje používání snížené dovozní dávky na určité množství olivového oleje pocházejícího z Tuniska; že podle článku 1 uvedeného nařízení musí být dovozní dávka použitelná na toto množství stanovena ve výši, která bere v úvahu převládající situaci na trhu; že dovozní dávka musí být stanovena ve výši uvedené níže; že podle článku 4 uvedeného nařízení je nutné přijmout opatření, aby se zabránilo odklonu pohybu zboží, a zejména aby se zajistilo, že dávka použitelná v případě třetích zemí se vyměří, pokud je daný olej propuštěn do volného oběhu ve Španělsku nebo Portugalsku;
vzhledem k tomu, že množství oleje dovážené z Tuniska nesmí překročit množství stanovené v článku 1 nařízení (EHS) č.
1878/87; že by tudíž neměla být umožněna přípustná odchylka uvedená v článku 8 nařízení Komise (EHS) č. 3183/80 ze dne 3. prosince 1980, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro oleje a tuky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zvláštní dovozní dávka podle článku 1 nařízení (EHS) č. 1878/87 činí 16 ECU/100 kg.
Článek 2
1. Členské státy Společenství ve složení ze dne 31. prosince 1985, v nichž je olivový olej pocházející z Tuniska propuštěn do volného oběhu podle nařízení (EHS) č. 1878/87, zavedou kontrolní systém vyžadující, aby v případech, kdy je z těchto členských států vyvážen do Španělska nebo Portugalska olivový olej položky 15.07 A I a) a b) společného celního sazebníku ve spotřebitelském balení o čistém objemu větším než pět litrů nebo nestočený do obalů, hospodářské subjekty těmto členským státům uspokojivě prokázaly, že daný olej nebyl dovezen z Tuniska. Tento požadavek se uplatní až do dne 30. června 1988, aniž je dotčeno provádění odstavce 2.
2. Pokud je olivový olej po propuštění do volného oběhu podle odstavce 1 zaslán do jiného členského státu, musí doklad potvrzující, že jde o zboží Společenství, obsahovat některou z těchto poznámek:
- Aceite de oliva importado de Túnez – Reglamento (CEE) no 1878/87;
- Olivenolie indført fra Tunesien – Forordning (EØF) nr.
1878/87;
- Olivenöl, eingeführt aus Tunesien – Verordnung (EWG) Nr. 1878/87;
- Ελαιόλαδο εισαχέν από την Tυνησία – Kανονισμός (EOK) αρι. 1878/87;
- Olive oil imported from Tunisia – Regulation (EEC) No 1878/87;
- Huile ďolive importée de Tunisie – Règlement (CEE) no 1878/87;
- Olio ďoliva importato dalla Tunisia – Regolamento n. 1878/87;
- Olijfolie ingevoerd uit Tunesië – Verordening (EEG) nr.
1878/87;
- Azeite importado da Tunísia – Regulamento (CEE) no. 1878/87.
3. Odchylně od čl. 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3183/80 nesmí množství propuštěné do volného oběhu překročit množství uvedené v políčkách 10 a 11 dovozní licence. Podobně se v políčku 22 uvedené licence doplní číslice "0".
4. Pokud je olivový olej, u něhož doklad uvedený v odstavci 2 potvrzuje, že jde o zboží Společenství, propuštěn ve Španělsku nebo Portugalsku do volného oběhu, vybírá se v těchto zemích částka rovnající se rozdílu mezi minimální dávkou platnou v den přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu a mezi částkou 16 ECU/100 kg.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2095/87
ze dne 13. července 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1883/78 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3769/85 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v příloze nařízení Rady (EHS) č.
1883/78 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 801/87 [4] jsou vypočtena opatření odpovídající pojmu intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl.
1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70; že Rada tuto přílohu pravidelně aktualizovala;
vzhledem k tomu, že s ohledem na značný počet změn opatření zaměřených na stabilizaci trhů přijímaných Radou nebo Komisí, na nezbytnost častějších aktualizací seznamu vypočítávajícího všechna tato opatření a na jeho deklaratorní povahu je třeba stanovit, že v budoucnu bude tento seznam sestavován a aktualizován zjednodušeným postupem, aby uvedená opatření zůstala v souladu s předpisy v rámci společné organizace zemědělských trhů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 1883/78 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Seznam opatření odpovídajících pojmu intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 sestavuje Komise postupem podle článku 13 uvedeného nařízení a zveřejňuje jej v řadě L Úředního věstníku Evropských společenství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2143/87
ze dne 13. července 1987
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Mosambické lidové republiky o vztazích v oblasti rybolovu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2]
,
vzhledem k tomu, že Společenství a Mosambická lidová republika vyjednaly a parafovaly dohodu o vztazích v oblasti rybolovu, která zaručuje rybářům ze Společenství rybolovná práva ve vodách, nad kterými má Mosambik svrchovanost nebo jurisdikci;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Mosambické lidové republiky o vztazích v oblasti rybolovu se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství [3].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2185/87
ze dne 23. července 1987
o vrácení vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě některého zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a o vybírání přístupových vyrovnávacích částek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1900/87 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizací trhů v odvětví cukru [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 229/87 [4], a zejména na čl. 19 odst. 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 467/86 ze dne 25. února 1986, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu přístupových vyrovnávacích částek pro obiloviny vzhledem k přistoupení Španělska [5], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 469/86 ze dne 25. února 1986, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu přístupových vyrovnávacích částek pro cukr [6], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že některé produkty podléhají výběru přístupové vyrovnávací částky, pokud jsou předmětem obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že došlo k odklonům obchodu u některých produktů a že je třeba přijmout opatření, aby se těmto odklonům zabránilo;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zboží uvedené v příloze a propuštěné do volného oběhu v členském státě je považováno za zboží, na něž se vztahuje vývozní náhrada nebo vývozní náhrady stanovené pro zemědělské produkty vyvážené ze Společenství ve formě tohoto zboží.
2. Při propuštění uvedeného zboží do volného oběhu dovozce vrací poskytnutou náhradu nebo náhrady.
3. Nemůže-li být výše náhrady nebo náhrad skutečně poskytnutých stanovena ke spokojenosti příslušných orgánů, je považována za rovnou náhradě platné ve Společenství v den zpětného dovozu.
Náhrada se vypočítá na základě množství základního produktu uvedených v příloze.
4. Ustanovení odstavců 1, 2 a 3 se nepoužijí, pokud dovozce prokáže, že:
- nebyla poskytnuta žádná náhrada nebo
- že zboží pochází ze třetích zemí.
Článek 2
V případě, že by zboží uvedené v článku 1 odůvodňovalo k výběru přístupové vyrovnávací částky, pokud by bylo předmětem obchodu uvnitř Společenství mezi členským státem původu a členským státem propuštění do volného oběhu, vybírá členský stát propuštění do volného oběhu navíc přístupovou vyrovnávací částku při propuštění do volného oběhu; dnem, který má být vzat v úvahu pro uplatnění sazby, je den propuštění do volného oběhu.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2723/87
ze dne 10. září 1987,
kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě těstovinových výrobků čísla 19.03 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1900/87 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2746/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro obiloviny a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], a zejména na čl.
8 odst. 2 druhý pododstavec a odstavec 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2730/79 [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1180/87 [5], stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty;
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst. 7 nařízení Rady (EHS) č. 3035/80 [6] ze dne 11. listopadu 1980, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2223/86 [7], stanoví, že náhrady pro zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku lze rozlišit podle místa určení;
vzhledem k tomu, že v rámci společné obchodní politiky jsou s účinkem od 1. října 1987 u vývozu zmíněného zboží do Spojených států amerických prováděna opatření pro takovéto rozlišení;
vzhledem k tomu, že článek 21 nařízení (EHS) č. 2730/79 stanoví, že část náhrady vyplacená v okamžiku, kdy výrobek opustí zeměpisné území Společenství, se vypočítává na základě nejnižší sazby náhrady; že toto opatření může bránit vývozu těstovinových výrobků čísla 19.03 společného celního sazebníku do jiných míst určení než do Spojených států amerických; že je tudíž nutné učinit z tohoto pravidla výjimku;
vzhledem k tomu, že pojem nejnižší sazby náhrady se nachází i v nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [8];
vzhledem k tomu, že je tedy důležité stanovit prováděcí pravidla k režimu náhrad, aby nebyly neodůvodněně ztěžovány správní kontrolní formality; že by proto měly být stanoveny odchylky od některých prováděcích pravidel stanovených nařízením (EHS) č. 2730/79;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí přijatého v rámci společné obchodní politiky by měla být přijata opatření, aby těstovinové výrobky čísla 19.03 společného celního sazebníku vyvážené do Spojených států amerických byly provázeny buď osvědčením, že jsou vyváženy po ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku, nebo osvědčením, že se na ně vztahuje příslušná sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu do Spojených států amerických na základní obilovinové výrobky použité při jejich výrobě; že zmíněné těstovinové výrobky mohly být vyrobeny ze základních obilovinových výrobků, z nichž se některé nacházely v režimu aktivního zušlechťovacího styku, a některé se nacházely v jedné ze situací uvedených v čl. 9 odst.
2 Smlouvy; že by proto mělo být stanoveno, že jakékoli jednotlivé množství těstovinových výrobků vyvážených do Spojených států amerických smí být provázeno pouze jedním z uvedených osvědčení;
vzhledem k tomu, že má-li systém správně fungovat, musí příslušné orgány členských států zasílat Komisi nezbytné statistické údaje;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Při vývozu zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku do jiných míst určení než do Spojených států amerických se ke zvláštní náhradě stanovené pro vývoz obilovin ve formě zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku do Spojených států amerických nepřihlíží:
- při stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu článku 21 nařízení (EHS) č. 2730/79,
- pro účely čl. 4 odst. 7 a čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 565/80.
2. Jsou-li obilovinové výrobky, které se nacházejí v některé ze situací uvedených v čl. 9 odst. 2 Smlouvy, použity pro výrobu zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku, jež obsahuje i určité množství obilovin, které se nacházelo v režimu aktivního zušlechťovacího styku, nevzniká při vývozu tohoto zboží do Spojených států amerických nárok na vývozní náhradu pro uvedený výrobek.
Článek 2
1. Příslušné orgány členských států, ve kterých celní orgány přijaly celní prohlášení, vydávají pro vývoz zboží čísla 19.03 společného celního sazebníku do Spojených států amerických na žádost dotčených osob "Certificate for the export with refund of pasta to the USA" (dále jen "osvědčení P 2").
2. "Osvědčení P 2" se skládá z prvopisu a tří opisů, vydává se na tiskopise podle vzoru v příloze 1 a splňuje technické podmínky uvedené v příloze II.
Článek 3
1. "Osvědčení P 2" a jeho opisy vydává vydávající orgán určený příslušným členským státem.
Každé vydané osvědčení je označeno sériovým číslem, které mu přidělí vydávající orgán.
Opisy mají stejná sériová čísla jako prvopis.
2. Vydávající orgán si ponechá opis č. 3 a prvopis a zbývající dva opisy, opatřené v poli 9 razítkem orgánu podle vzoru v příloze I, předá vývozci, který je předloží celnímu orgánu ve Společenství v okamžiku přijetí prohlášení na vývoz do Spojených států amerických.
Článek 4
1. Pro účely tohoto nařízení musí dokument zmíněný v čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2730/79 obsahovat kromě informací předepsaných uvedeným ustanovením i sériové číslo a datum vydání "osvědčení P 2".
2. Celní orgán uvedený v čl. 3 odst. 2 prověří, zda je dokument správně vyplněn, a orazítkuje prvopis i opisy "osvědčení P 2" v poli 10 podle vzoru v příloze I.
3. V případě uvedeném v čl. 1 odst. 2 nesmí být "osvědčení P 2" orazítkováno celním orgánem uvedeným v čl. 3 odst. 2.
4. Celní orgán vydá "osvědčení P 2" a opis č. 1 tohoto osvědčení dotčené osobě. Opis č. 2 osvědčení si celní orgán ponechá.
Článek 5
Při vývozu do Spojených států amerických vyplatí platební agentura náhradu, jestliže jsou splněny obecné podmínky stanovené předpisy Společenství a jestliže je dále předložen správně vyplněný dokument uvedený v čl. 4 odst. 1 a prvopis "osvědčení P 2" orazítkovaný celním orgánem uvedeným v čl. 3 odst. 2.
Článek 6
Příslušné orgány členských států sdělí Komisi nejpozději do konce každého měsíce statistické údaje týkající se množství těstovinových výrobků, a to podle položek celního sazebníku, na která v předchozím měsíci orazítkovaly celní orgány, které přijaly vývozní prohlášení, a to na tuto adresu:
Komise Evropských společenství
GŘ III/B/2
200 rue de la Loi
B-1049 Bruxelles
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3169/87
ze dne 23. října 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 32/82, nařízení (EHS) č. 1964/82 a nařízení (EHS) č. 74/84, pokud jde o splnění celních formalit spojených s vývozem některých druhů hovězího masa, pro které se poskytují zvláštní náhrady
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 467/87 [2], a zejména na čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 32/82 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2688/85 [4] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1964/82 [5] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy vykostěného hovězího masa;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 74/84 [6] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy nevykostěného hovězího masa;
vzhledem k tomu, že výše uvedená nařízení stanovila prostředky, zejména označení produktů nesmazatelnou značkou nebo plombou, aby příslušné orgány mohly snadněji kontrolovat dodržování podmínek pro poskytování zvláštních náhrad; že uplatňování opatření stanovených v současné době ve výše uvedených nařízeních, jejichž účelem je vyloučit záměnu příslušných produktů, zajistí dodržování požadovaných podmínek pro poskytnutí náhrad pouze v případě, že se vývozní formality a popřípadě bourání a vykosťování provádějí v tom členském státě, ve kterém byla zvířata poražena; že je proto nutné vhodně změnit uvedená nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 32/82 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"2. Tento důkaz je podán formou osvědčení, jehož vzor je uveden v příloze, které na žádost příslušné strany vydává intervenční agentura nebo jiný subjekt určený k tomuto účelu členským státem, ve kterém byla zvířata poražena.
Toto osvědčení se musí předložit celním orgánům v době splnění celních formalit spojených s vývozem.
Uvedené formality se splní v členském státě, ve kterém byla zvířata poražena."
2. V článku 4 nařízení (EHS) č. 1964/82 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Vykosťování a splnění celních formalit spojených s vývozem se uskuteční v členském státě, ve kterém byla zvířata poražena."
3. V článku 4 nařízení (EHS) č. 74/84 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Vykosťování a splnění celních formalit spojených s vývozem se uskuteční v členském státě, ve kterém byla zvířata poražena."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3170/87
ze dne 23. října 1987,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštním opatřením pro dovoz olivového oleje pocházejícího z Tuniska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3159/87 ze dne 19. října 1987 zavádějící zvláštní opatření pro dovoz olivového oleje pocházejícího z Tuniska [1], a zejména na články 1 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3159/87 stanovuje používání snížené dovozní dávky na určité množství olivového oleje pocházejícího z Tuniska; že podle článku 1 uvedeného nařízení musí být dovozní dávka použitelná na toto množství stanovena ve výši, která bere v úvahu převládající situaci na trhu; že dovozní dávka musí být stanovena ve výši uvedené níže;
vzhledem k tomu, že podle článku 4 nařízení Rady č. 136/66/EHS [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1915/87 [3] musí být dnem 1. listopadu stanovena prahová cena pro hospodářský rok 1987/88; že je tudíž třeba přijmout ustanovení, na jehož základě musí být zvláštní dávka upravena tak, aby brala v úvahu možné budoucí změny prahové ceny; že podle článku 4 uvedeného nařízení je nutné přijmout opatření, aby se zabránilo odklonu pohybu zboží, a zejména aby se zajistilo, že dávka použitelná v případě třetích zemí se vyměří, pokud je daný olej propuštěn do volného oběhu ve Španělsku nebo Portugalsku;
vzhledem k tomu, že množství oleje dovážené z Tuniska nesmí překročit množství stanovené v článku 1 nařízení (EHS) č.
3159/87; že by tudíž neměla být umožněna přípustná odchylka uvedená v článku 8 nařízení Komise (EHS) č. 3183/80 ze dne 3. prosince 1980, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní dávka podle článku 1 nařízení (EHS) č. 3159/87 činí 16 ECU/100 kg.
U oleje propuštěného do volného oběhu po 1. listopadu 1987 se však dávka upraví s ohledem na případné změny prahové ceny.
Článek 2
1. Členské státy Společenství ve složení ze dne 31. prosince 1985, v nichž je olivový olej pocházející z Tuniska propuštěn do volného oběhu podle nařízení (EHS) č. 3159/87, zavedou kontrolní systém vyžadující, aby v případech, kdy je z těchto členských států vyvážen do Španělska nebo Portugalska olivový olej podpoložky 15.07 A I a) a b) společného celního sazebníku ve spotřebitelském balení o čistém objemu větším než pět litrů nebo nestočený do obalů, hospodářské subjekty těmto členským státům uspokojivě prokázaly, že daný olej nepochází z Tuniska. Tento požadavek se uplatní až do dne 31. srpna 1988, aniž je dotčeno provádění odstavce 2.
2. Pokud je olivový olej po propuštění do volného oběhu podle odstavce 1 zaslán do jiného členského státu, musí doklad potvrzující, že jde o zboží Společenství, obsahovat některou z těchto poznámek:
- Aceite de oliva importado de Túnez – Reglamento (CEE) no 3159/87,
- Olivenolie indført fra Tunesien – Forordning (EØF) nr.
3159/87,
- Olivenöl, eingeführt aus Tunesien – Verordnung (EWG) Nr. 3159/87,
- Ελαιόλαδο εισαχέν από την Tυνησία – Kανονισμός (EOK) αρι. 3159/87,
- Olive oil imported from Tunisia – Regulation (EEC) No 3159/87,
- Huile ďolive importée de Tunisie – Règlement (CEE) no 3159/87,
- Olio ďoliva importato dalla Tunisia – Regolamento n. 3159/87,
- Olijfolie ingevoerd uit Tunesië – Verordening (EEG) nr.
3159/87.
- Azeite importado da Tunísia – Regulamento (CEE) no. 3159/87.
3. Odchylně od čl. 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3183/80 nesmí množství propuštěné do volného oběhu překročit množství uvedené v políčkách 10 a 11 dovozní licence. Podobně se v políčku 22 uvedené licence doplní číslice "0".
4. Pokud je olivový olej, u něhož doklad uvedený v odstavci 2 potvrzuje, že jde o zboží Společenství, propuštěn ve Španělsku nebo Portugalsku do volného oběhu, vybírá se v těchto zemích částka rovnající se rozdílu mezi minimální dávkou platnou v den přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu a mezi částkou 16 ECU/100 kg.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3252/87
ze dne 19. října 1987
o koordinaci a podpoře výzkumu v odvětví rybolovu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1]
,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 101/76 [2] stanoví, že v rámci koordinace strukturálních politik členských států v rybářském odvětví se postupem podle čl. 43 odst. 2 smlouvy přijmou nezbytná opatření s cílem koordinovat výzkumné politiky a politiky vědecko-technické pomoci v tomto odvětví;
vzhledem k tomu, že se na základě nejnovějšího vývoje odvětví rybolovu, zejména od rozšíření hranic rybolovných pásem na 200 mil a zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů, zvýšila potřeba účinně koordinovat biologický, technologický a ekonomický výzkum Společenství v odvětví rybolovu, aby se usnadnilo přizpůsobování rybářských loďstev Společenství novým lovným podmínkám;
vzhledem k tomu, že zavádění opatření pro účinnou koordinaci výzkumu v odvětví rybolovu ve Společenství vyžaduje, aby byla doplněna ustanovení nařízení (EHS) č. 101/76 týkající se výzkumu v odvětví rybolovu, zejména stanovením systematické výměny vědeckých, hospodářských a finančních údajů o výzkumných činnostech Společenství v odvětví rybolovu a koordinací těchto činností v oblastech, které by mohly ovlivnit přizpůsobování tohoto odvětví ve Společenství;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady č. 87/516/Euratom, EHS ze dne 28. září 1987 o rámcovém programu pro činnosti Společenství v oblasti výzkumu a technologického vývoje (1987–1991) [3] stanoví zejména provádění výzkumných programů ke zvýšení produktivity a ke zlepšení jakosti, jakož i zpracování produktů rybolovu;
vzhledem k tomu, že koordinace a podpora výzkumu předpokládá, že Společenství podpoří a doplní snahy členských států, aby se lépe dostálo požadavkům výzkumu a potřebám společné rybářské politiky;
vzhledem k tomu, že je za tímto účelem vhodné stanovit provádění programů výzkumu a koordinace výzkumu Společenství v oblastech, které mají zvláštní význam pro uskutečňování cílů společné rybářské politiky;
vzhledem k tomu, že Stálý výbor pro rybářství (SVR) a Vědeckotechnický výbor pro rybářství (VTVR) jsou nejvhodnějšími nástroji pro účinnou podporu a konzultaci Komise při provádění úkolů, které jsou jí svěřeny, pokud jde o koordinaci a podporu výzkumu v odvětví rybolovu;
vzhledem k tomu, že práce těchto výborů a Výboru pro vědecký a technický výzkum (CREST) musí být koordinována;
vzhledem k tomu, že výsledky výzkumu prováděného za účasti Společenství musí být přístupné zúčastněným stranám ve Společenství, aby se umožnilo jejich využití;
vzhledem k tomu, že je pro uvedené programy vhodné stanovit finanční účast Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. S cílem přispět k uskutečnění cílů společné rybářské politiky, je výzkum v oblasti rybolovu prováděný v členských státech koordinován a podporován na úrovni Společenství s souladu s ustanoveními tohoto nařízení.
2. Toto nařízení se použije s ohledem na obecné směry vědecké a technologické politiky přijaté Společenstvím.
HLAVA I
Informace a konzultace
Článek 2
Mezi členskými státy a Komisí se zavádí postup pro informování a konzultaci v souladu s články 3 a 4.
Článek 3
1. Členské státy každoročně informují Komisi o druhu a rozsahu výzkumné činnosti v odvětví rybolovu, která byla podniknuta nebo naplánována na jejich žádost nebo s jejich finanční pomocí.
Stejným způsobem se snaží Komisi informovat o výzkumné činnosti v odvětví rybolovu, kterou uskutečnily nebo naplánovaly jiné subjekty.
2. Komise povede průběžný soupis výzkumných činností uvedených v odstavci 1.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména podmínky, za nichž lze získané údaje zpřístupnit zúčastněným stranám, stanoví Komise postupem podle článku 47 nařízení (EHS) č. 4028/86 [4].
Článek 4
1. Komise neustále posuzuje vývoj a směry výzkumu prováděného v odvětví rybolovu v rámci Společenství.
Za tímto účelem konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro rybářství.
2. Komise zajistí potřebnou koordinaci prací výboru uvedeného v odstavci 1, Vědeckotechnického výboru pro rybářství a Výboru pro vědecký a technický výzkum.
HLAVA II
Programy Společenství pro výzkum a koordinaci výzkumu
Článek 5
Rada přijímá na návrh Komise v souladu s postupem uvedeným v článku 43 Smlouvy:
a) programy výzkumu Společenství v oblastech, které mají zvláštní význam pro společnou rybářskou politiku;
b) programy Společenství ke koordinaci výzkumu umožňující racionální plánování použitých prostředků, účinné využití výsledků a zaměření odpovídající cílům společné rybářské politiky.
Článek 6
1. Komise zajistí provádění programů výzkumu Společenství tím, že uzavře smlouvy o výzkumu na základě účasti na nákladech s výzkumnými středisky a institucemi.
2. Komise zajistí provádění programů Společenství týkajících se koordinace výzkumu prostřednictvím organizování seminářů, konferencí, studijních pobytů, výměny badatelů a pracovních zasedání vědeckých pracovníků, jakož i případně shromažďováním, analyzováním a zveřejňováním výsledků výzkumných prací.
3. Pro účely použití odstavců 1 a 2 může Komise přizvat renomované odborníky.
4. Rozhodnutí týkající se provádění programů výzkumu Společenství podle odstavce 1 a programů Společenství ke koordinaci výzkumu podle odstavce 2 přijímá Komise postupem podle článku 47 nařízení Rady (EHS) č. 4028/86.
HLAVA III
Obecná ustanovení
Článek 7
Společenství se finančně podílí na provádění programů výzkumu Společenství a programů ke koordinaci výzkumu.
Odhadované finanční prostředky pro tento účel stanoví Rada postupem podle článku 5.
Prostředky nezbytné pro každý finanční rok se každoročně stanoví v obecném rozpočtu Evropských společenství.
Článek 8
Výsledky programů výzkumu Společenství a programů ke koordinaci výzkumu se šíří v souladu s nařízením (EHS) č. 2380/74 [5].
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3367/87
ze dne 9. listopadu 1987
o použití kombinované nomenklatury pro statistiku obchodu mezi členskými státy a o změně nařízení (EHS) č. 1736/75 o statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3] zavedlo nomenklaturu zboží známou jako "kombinovaná nomenklatura" (KN), která mimo jiné splňuje požadavky statistiky zahraničního obchodu Společenství; že Společenství a členské státy používají kombinovanou nomenklaturu pro výše uvedenou statistiku;
vzhledem k tomu, že zejména z důvodu srovnatelnosti je žádoucí, aby statistika zahraničního obchodu Společenství a statistika obchodu mezi členskými státy byla sestavena za použití stejné nomenklatury; že je proto nezbytné, aby Společenství a členské státy používaly kombinovanou nomenklaturu také pro statistiku obchodu mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že se používání kombinované nomenklatury jak pro statistiku zahraničního obchodu Společenství, tak pro statistiku obchodu mezi členskými státy stává nařízení Rady (EHS) č. 1445/72 ze dne 24. dubna 1972 o nomenklatuře zboží pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a statistiku obchodu mezi členskými státy (Nimexe) [4] bezpředmětným; že uvedené nařízení by mělo být proto zrušeno;
vzhledem k tomu, že zrušení nařízení (EHS) č. 1445/72 musí doprovázet přizpůsobení některých ustanovení v nařízení Rady (EHS) č. 1736/75 ze dne 24. června 1975 o statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 3396/84 [6];
vzhledem k tomu, že je vhodné umožnit členským státům, aby si vytvořily národní statistické třídění;
vzhledem k tomu, že je vhodné současně učinit opatření k uložení povinností členských států týkajících se členění statistických údajů o dovozech ze třetích zemí, které předávají Komisi, podle integrovaného sazebníku Evropských společenství (Taric) zavedeného nařízením (EHS) č. 2658/87,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Společenství a členské státy používají kombinovanou nomenklaturu (KN) zavedenou nařízením (EHS) č. 2658/87 pro statistiku obchodu mezi členskými státy.
2. Členské státy mohou v rámci podpoložek KN ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2658/87 zavést nižší třídění podle požadavků vnitrostátní statistiky. V souladu s nařízením Komise (EHS) č. 2793/86 ze dne 22. července 1986, kterým se stanoví kódy používané ve formulářích zavedených nařízeními (EHS) č. 678/85, (EHS) č. 1900/85 a (EHS) č. 222/77 [7] jsou povinny doprovázet toto nižší třídění identifikačními číselnými kódy použitím deváté číslice vyhrazené k tomuto účelu.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 1736/75 se mění takto:
1. Článek 1 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Na nosiči statistických informací se zboží popisuje podle popisu stanoveného v ustanoveních týkajících se obchodu se zbožím, aniž je dotčen odstavec 2, takovým způsobem, aby mohlo být snadno a přesně zatříděno do příslušné položky kombinované nomenklatury zavedené nařízením Rady (EHS) č. 2658/87 [8].
2. Zboží musí být popisováno v souladu s odstavcem 1 i tehdy, když jiné předpisy Společenství požadují, aby bylo současně popsáno podle jiných nomenklatur.
3. Každý typ zboží musí být označen osmimístným číselným kódem stanoveným v kombinované nomenklatuře.".
2. V čl. 7 odst. 1 se slova "U každého kódu Nimexe se" nahrazují slovy "Aniž je dotčen čl. 5 odst. 1 a odst. 2 nařízení (EHS) č. 2658/87, se u každého kódu KN".
3. V čl. 11 písm. a) druhém pododstavci se slova "kapitoly 99 Nimexe" nahrazují slovy "kapitoly 97 kombinované nomenklatury".
4. Článek 34 se nahrazuje tímto:
"Článek 34
Údaje uvedené v čl. 22 odst. 1 se upraví:
a) v případě vývozu do třetích zemí a v případě obchodu mezi členskými státy podle podpoložek KN v platném znění podle článku 12 nařízení (EHS) 2658/87;
b) v případě dovozu ze třetích zemí podle podpoložek Taric stanovených v článku 2 uvedeného nařízení za použití kódů uvedených v čl. 3 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení.
Tato ustanovení se však použijí, aniž je dotčen čl. 5 odst. 4 a článek 13 nařízení (EHS) č. 2658/87."
5. Článek 36 se nahrazuje tímto:
"Článek 36
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství klasifikaci zemí pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a pro statistiku obchodu mezi členskými státy ve znění platném k 1. lednu každého roku, která je výsledkem rozhodnutí přijatých podle článku 41."
6. V článku 38 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Členské státy předají Komisi neprodleně a nejpozději do šesti týdnů od konce referenčního měsíce shromážděné měsíční výsledky své statistiky zahraničního obchodu. Tyto výsledky obsahují údaje uvedené v čl. 22 odst. 1 shromážděné podle článku 34.
Avšak výsledky sestavené za použití kódů podle čl. 3 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2658/87 mohou být předány v samostatném souboru a být připraveny vnitrostátním orgánem jiným než tím, který je odpovědný za sestavení výsledků za použití kódů podle čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení.
2. Postupem uvedeným v článku 41 se podle potřeby upraví:
- podmínky předávání, včetně sledovaného období, periodicity, lhůty pro předání, jakož i případné podmínky pro přípravu na předání údajů v samostatném souboru podle odst. 1 druhého pododstavce,
- předávání zvláštních výsledků."
7. V čl. 39 odst. 3 písm. a) se slova "analytické tabulky založené na Nimexe" nahrazují slovy "analytické tabulky založené na kombinované nomenklatuře".
8. Články 40 a 41 se nahrazují tímto:
"Článek 40
1. Zřizuje se výbor pro metodiku statistiky zahraničního obchodu Společenství a statistiky obchodu mezi členskými státy nazvaný Výbor pro statistiku zahraničního obchodu (dále jen "výbor"), složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
3. Výbor může zkoumat všechny otázky týkající se provádění tohoto nařízení, které vznese předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
Článek 41
1. Níže uvedených postupem se přijmou ustanovení nezbytná pro:
a) provádění tohoto nařízení,
b) roční aktualizaci klasifikace zemí pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a pro statistiku obchodu mezi členskými státy.
2. Předseda předloží výboru návrh všech opatření, která mají být přijata.
Výbor vyjádří stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
V případě hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států ve výboru přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud se však tato opatření liší od stanoviska vyjádřeného výborem, sdělí je Komise bezodkladně Radě.
V takových případech Komise odloží použitelnost opatření, o kterých rozhodla, o tři měsíce ode dne tohoto sdělení.
4. Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v odstavci 3 přijmout jiné rozhodnutí."
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 1445/72 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3427/87
ze dne 16. listopadu 1987,
kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se intervence v odvětví rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1907/87 [2], a zejména na čl. 5 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl.
5 odst. 1 nařízení (EHS) č.
1418/76 se intervenční nákup uskuteční pouze tehdy, je-li tržní cena v určitém období nižší než cena intervenční; že toto ustanovení má zamezit tomu, aby se při sebemenším pohybu cen využilo intervence, a mělo by zahájit intervenční nákupy pouze tehdy, je-li tržní cena v určitém období nižší než cena intervenční; že pro tento účel vyhovuje nejlépe období dvou týdnů;
vzhledem k tomu, že podle nového intervenčního režimu zavedeného nařízením (EHS) č.
1907/87 se mohou intervenční nákupy uskutečnit pouze na základě porovnání tržní ceny s cenou intervenční; že intervenční cena se stanoví pro standardní jakost na velkoobchodní úrovni pro zboží dodané do skladu a nevyložené; že v zájmu srovnatelnosti by tržní cena měla být stanovena na téže úrovni;
vzhledem k tomu, že pro dobré řízení intervenčního režimu by ceny měly být zaznamenávány pouze na trhu, na kterém dodávka nejvíce převyšuje poptávku; že ze stejného důvodu by se měla zjišťovat pouze tržní cena reprezentativní odrůdy té části produkce, která převyšuje poptávku; že by však mělo být umožněno zohlednit situaci na trhu ve Španělsku v případě, že vznikne přebytek;
vzhledem k tomu, že pro rozhodnutí o ukončení intervenčních nákupů by mělo být stanoveno období pro sledování situace na trhu, které je delší než období požadované pro zahájení nákupu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. O zahájení intervenčního nákupu v období uvedeném v čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1418/76 se rozhodne, pokud je tržní cena zjištěná během dvou po sobě následujících týdnů v obou zohledněných týdnech nižší než intervenční cena použitelná pro příslušný týden.
2. Intervenční nákupy se ukončí, pokud se během tří po sobě následujících týdnů tržní cena zjištěná podle odstavce 1 rovná intervenční ceně použitelné pro toto období nebo je vyšší.
Nabídky podané před rozhodnutím o ukončení intervenčních nákupů však zůstávají platné.
Článek 2
1. "Tržní cenou" ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1418/76 se rozumí cena zjištěná podle článku 3 na úrovni velkoobchodu pro zboží dodané do skladu a nevyložené a při platbě v hotovosti.
Tato cena se vztahuje na rýži standardní jakosti.
2. Členské státy, v nichž se trhy uvedené v článku 3 nacházejí, sdělí Komisi nejpozději ve středu každého týdne cenu zjištěnou na těchto trzích od středy předcházejícího týdne a všechny údaje, na kterých jsou tyto ceny založeny.
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se
- ceny zaznamenají na trhu Vercelli,
- zohlední odrůda Lido.
Pokud je však na španělském trhu výrazný přebytek rýže, lze zohlednit ceny odrůdy Bahia na trhu ve Valencii.
V takovém případě je pro účely tohoto nařízení tržní cena průměrem získaným z následujících vážení:
- cena zjištěná ve Vercelli pro odrůdu Lido: 95 %,
- cena zjištěná ve Valencii pro odrůdu Bahia: 5 %.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3434/87
ze dne 17. listopadu 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2973/79 a (EHS) č. 2377/80, pokud jde o některé režimy dovozu a vývozu hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 467/87 [2], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [3], a zejména na čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2973/79 ze dne 21. prosince 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování pomoci při vývozu produktů z odvětví hovězího a telecího masa, které mohou při dovozu do třetí země podléhat zvláštnímu zacházení [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3582/81 [5], a nařízení Komise (EHS) č. 2377/80 ze dne 4. září 1980, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví hovězího a telecího masa [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
520/87 [7], stanoví prováděcí pravidla pro vývozní kvótu do Spojených států a dovozní kvótu ze Spojených států a Kanady pro některé hovězí a telecí maso; že na základě zkušeností je vhodné změnit tato opatření zavedením čtvrtletního režimu, ve kterém je nevyužité množství jednoho čtvrtletí převedeno do čtvrtletí následujícího; že pokud jde o režim dovozu, zkušenost ukázala, že je nezbytné zvýšit částku jistoty a stanovit hospodářské subjekty, které mohou žádat o udělení dovozních licencí za účelem využití uvedeného režimu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 1 odst. 1 druhý pododstavec nařízení (EHS) č. 2973/79 se nahrazuje tímto:
"Množství, které je čtvrtletně k dispozici, představuje 1250 tun navýšených v posledních třech čtvrtletích o množství zbývající z předcházejícího čtvrtletí podle čl. 15 odst.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2377/80 se mění takto:
1. v článku 6 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Částka jistoty u dovozní licence se stanovením dávky předem a u dovozní licence podle článku 12 činí 10 ECU za 100 kg čisté hmotnosti.";
2. v čl. 12 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) žádost nebo žádosti o licenci podaná(é) jedním žadatelem se týkají celkové množství, které odpovídá minimálně 5 tunám produkční hmotnosti masa a maximálně množství, které je k dispozici v rámci příslušného režimu a na čtvrtletí, ve kterém byly žádost nebo žádosti podány.";
3. v článku 12 se v odstavci 1 doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) žadatelem musí být fyzická nebo právnická osoba, která se v době podání žádosti podílí nejméně 12 měsíců na obchodu s hovězím a telecím masem mezi členskými státy nebo se třetími zeměmi a která je zapsána v úředním rejstříku členského státu.";
4. v článku 12 se doplňuje nový odstavec, který zní:
Množství, které je čtvrtletně k dispozici v rámci režimu uvedenému v odstavci 1, je čtvrtina celkového množství navýšená v posledních třech čtvrtletích o množství zbývající z předcházejícího čtvrtletí podle čl. 15 odst.
5. v čl. 15 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) žádosti podle článku 13 se mohou podávat pouze během prvních 10 dní každého měsíce.";
6. v článku 15 se v odstavci 1 doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) žádosti podle článku 12 se mohou podávat pouze během prvních 10 dní každého měsíce.";
7. v čl. 15 odst. 2 se v písmenu b) slova "podle článků 9 až 11" nahrazují slovy "podle článků 9 až 12";
8. v čl. 15 odst. 4 se v písmenu e) doplňuje nová věta, která zní:
"Toto sdělení obsahuje jak seznam žadatelů tak údaj o zemi původu.";
9. v čl. 15 odst. 5 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) pokud jde o licence podle článku 13, dvacátý první den každého měsíce;";
10. v článku 15 se v odstavci 1 doplňují nová slova, která znějí:
"d) pokud jde o licence podle článku 12, dvacátý první den každého čtvrtletí.";
11. v čl. 15 odst. 6 se v písmenu c) doplňuje nová věta, který zní:
"Pokud je celkové množství, které je předmětem žádosti o licenci, menší než množství k dispozici, Komise stanoví zbývající množství, které se přidá k množství k dispozici následujícího čtvrtletí."
12. v čl. 15 odst. 6 písm. d) se poslední věta nahrazuje tímto:
"Pokud je celkové množství, které je předmětem žádosti o licenci, menší než množství k dispozici, Komise stanoví zbývající množství, které se přidá množství k dispozici následujícího čtvrtletí."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 19. října 1987 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o změně Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství a o uplatňování rozhodnutí Smíšeného výboru EHS–Švýcarsko "Tranzit Společenství" č. 1/87, kterým se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství a dodatky k této dohodě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dohodu ve formě výměny dopisů o změně Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství [1], podepsanou dne 23. listopadu 1972; že navrhovaná změna je předmětem doporučení Smíšeného výboru EHS–Švýcarsko "Tranzit Společenství" č.
1/87; že toto doporučení upravuje přijímání změn dohody vyvolaných zavedením jednotného správního dokladu;
vzhledem k tomu, že článek 16 uvedené dohody svěřuje dohodou zřízenému Smíšenému výboru pravomoc přijímat rozhodnutím některé změny této dohody a příslušných dodatků;
vzhledem k tomu, že se Smíšený výbor rozhodl pozměnit dohodu ze dne 23. listopadu 1972 a dodatky k uvedené dohodě mimo jiné proto, aby zohlednil technické úpravy pravidel tranzitu Společenství vyvolané zavedením jednotného správního dokladu ustanoveného v souvislosti se zjednodušením formalit při obchodování v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že uvedené změny jsou obsahem rozhodnutí Smíšeného výboru č. 1/87; že je nutno přijmout opatření, která jsou pro provádění uvedeného rozhodnutí nezbytná,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o změně Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody je uvedeno v příloze A.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Rozhodnutí Smíšeného výboru EHS–Švýcarsko "Společný tranzit" č. 1/87, kterým se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství a dodatky k této dohodě, je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí je uvedeno v příloze B.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3522/87
ze dne 24. listopadu 1987
o zaznamenávání druhu dopravy ve statistice obchodu mezi členskými státy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2954/85 ze dne 22. října 1985, kterým se stanoví některá opatření pro standardizaci a zjednodušení statistiky obchodu mezi členskými státy [1], a zejména na články 8 a 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č.
679/85 [2] byl zaveden v obchodu se zbožím uvnitř Společenství vzor formuláře celního prohlášení; že tento vzor umožňuje zaznamenávání údajů o druhu dopravy v souladu s ustanoveními přijatými pro tento účel Radou v nařízení (EHS) č.
2954/85; že uvedená nařízení vstupují v platnost dnem 1. ledna 1988; že se proto doporučuje přijmout toto datum pro rozšíření používání statistického výkazu obchodu mezi členskými státy i pro zaznamenávání druhu dopravy;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku zahraničního obchodu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 1988 přidají Společenství a členské státy k údajům, které shromažďují podle čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2954/85, údaj o "druhu dopravy" uvedený v čl. 5 písm. g) uvedeného nařízení.
Článek 2
Pokud není uplatněn postup podle článku 41 nařízení Rady (EHS) č. 1736/75 [3], stanoví se podrobnosti o tom, jak mají členské státy předávat Komisi statistické výsledky členěné podle druhu dopravy, včetně sledovaného období, periodicity a lhůty pro sdělení výsledků, jakož i případné podmínky pro přípravu na poskytování údajů, postupem přijatým pro provádění čl. 38 odst. 2 uvedeného nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3534/87
ze dne 24. listopadu 1987
o zařazení zboží do položky 16.04 E společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2055/84 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení zmrazených kousků tuňáka bez kůže (tuna loins), které byly zejména za účelem snadnějšího odstranění kůže předvařeny v páře a ve vodě, v důsledku čehož došlo ke koagulaci proteinů;
vzhledem k tomu, že do čísla 03.01 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2184/87 [4] se zařazují chlazené nebo zmrazené čerstvé ryby (živé nebo mrtvé); že do čísla 16.04 se zařazují přípravky a konzervy z ryb;
vzhledem k tomu, že dotyčná ryba ztratila díky zpracování vlastnosti zboží čísla 03.01, a spadá tudíž do čísla16.04; že v rámci tohoto čísla by měla být zvolena položka 16.04 E;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zmrazené kousky tuňáka bez kůže (tuna loins), které byly zejména za účelem snadnějšího odstranění kůže předvařeny v páře a ve vodě, v důsledku čehož došlo ke koagulaci proteinů, se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
16.04 Přípravky a konzervy z ryb, včetně kaviáru a jeho náhražek:
E. Tuňáci.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost osmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3544/87
ze dne 23. listopadu 1987
o uzavření Dohody, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Demokratické republiky Svatý Tomáš a Princův ostrov o rybolovu při pobřeží Svatého Tomáše a Princova ostrova, podepsaná v Bruselu dne 1. února 1984
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 155 odst. 2 písm. b) uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2]
,
vzhledem k tomu, že Společenství a vláda Demokratické republiky Svatý Tomáš a Princův ostrov vedly jednání podle článku 8 Dohody o rybolovu při pobřeží Svatého Tomáše a Princova ostrova, která byla schválena nařízením (EHS) č. 477/84 [3], aby určily změny nebo dodatky, které je třeba provést v dohodě na konci prvního tříletého období provádění;
vzhledem k tomu, že po těchto jednáních byla dne 27. května 1987 parafována dohoda měnící uvedenou dohodu o rybolovu;
155 odst. 2 písm. b) aktu o přistoupení se Rada žádá, aby stanovila vhodné postupy, kterými, až bude případ od případu přijímat rozhodnutí, vezme patřičně v úvahu zcela nebo zčásti zájmy Kanárských ostrovů se zřetelem na uzavření smluv o rybolovu se třetími zeměmi; že je potřebné uvedené postupy stanovit v tomto konkrétním případě;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Demokratické republiky Svatý Tomáš a Princův ostrov o rybolovu při pobřeží Svatého Tomáše a Princova ostrova, podepsaná v Bruselu dne 1. února 1984, se jménem Společenství schvaluje.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Aby byly vzaty v úvahu zájmy Kanárských ostrovů, dohoda uvedená v článku 1 v rozsahu nezbytném pro její provádění a rovněž ustanovení společné rybářské politiky o ochraně a správě rybolovných zdrojů se vztahují také na plavidla plující pod vlajkou Španělska, která jsou trvale registrována v rejstřících příslušných orgánů na místní úrovni (registros de base) na Kanárských ostrovech tak, jak je takový záznam vymezen v poznámce 6 přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 570/86 ze dne 24. února 1986 o definici pojmu "původní produkty" a o způsobech správní spolupráce v obchodu mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [4].
Článek 3
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zplnomocněné podepsat dohodu ve formě výměny dopisů, aby zavázaly Společenství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3556/87
ze dne 26. listopadu 1987,
kterým se stanoví doplňující prováděcí pravidla k režimu osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro některé výrobky v odvětví obilovin vyvážené ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1900/87 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3035/80 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2223/86 [4] se režim stanovení sazby vývozní náhrady předem použije zejména pro výrobky v odvětví obilovin používané při výrobě zboží, na které se vztahuje uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1760/83 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
349/86 [6] stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu osvědčení o stanovení sazby náhrady předem; že čl. 3 písm. a) uvedeného nařízení umožňuje, aby byly v kolonce 12 osvědčení o stanovení sazby náhrady předem uvedeny popisy více výrobků;
vzhledem k tomu, že v rámci společné obchodní politiky bylo stanoveno, že vývozy těstovin čísla 19.03 Společného celního sazebníku ze Společenství do Spojených států amerických by měly být zčásti tvořeny z výrobků, na něž se vztahuje režim aktivního zušlechťovacího styku, a zčásti z výrobků, pro něž se poskytuje vývozní náhrada; že je za tímto účelem nezbytné, aby bylo v osvědčeních o stanovení sazby náhrady předem uvedeno pouze zboží, které se má vyvézt ve formě těstovin;
vzhledem k tomu, že Komise musí mít co nejrychleji k dispozici veškeré údaje nezbytné pro posouzení pravděpodobného vývoje vývozů uvedených těstovin do Spojených států amerických; že by tyto údaje měly umožnit přijetí některých rozhodnutí, která by zabránila nevhodnému zvýšení množství základních výrobků v odvětví obilovin, pro něž jsou za účelem vývozu ve formě těstovin do Spojených států amerických vydávána osvědčení o stanovení sazby náhrady předem; že by proto měla být pro přijetí žádostí o osvědčení stanovena čekací lhůta;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Použije-li se pro základní výrobek v odvětví obilovin, vyvážený ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku, režim stanovení sazby vývozní náhrady předem:
a) uvede se v kolonce 12 žádosti o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem a v osvědčení samotném pouze skutečnost, že výrobek je čísla 19.03 společného celního sazebníku;
b) uvede se v kolonce 13 žádosti o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem a v osvědčení samotném poznámka "Spojené státy americké" nebo poznámka "jiné než Spojené státy americké".
Osvědčení zavazuje k vývozu do uvedeného místa určení.
Článek 2
Osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro základní výrobky v odvětví obilovin, které mají být vyvezeny do Spojených států amerických ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku, se doručí pátý pracovní den po dni, kdy byla předložena žádost, pokud mezitím nebyla přijata žádná zvláštní opatření.
Článek 3
1. Každý pracovní den sdělí příslušné orgány členských států Komisi statistické údaje o:
- množstvích základních výrobků v odvětví obilovin, pro něž bylo předcházející pracovní den zažádáno o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem za účelem vývozu do Spojených států amerických ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku,
- množstvích těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku, pro něž byla sazba vývozní náhrady, poskytnutá předcházející pracovní den pro obiloviny použité při jejich výrobě, stanovena předem, jakož i datum, kdy bylo prohlášení o vývozu těstovin do Spojených států amerických přijato příslušnými celními orgány.
2. Statistické údaje uvedené v předcházejícím odstavci se rozdělí podle položek společného celního sazebníku a sdělí se Komisi na tuto adresu:
Komise Evropských společenství,Generální ředitelství III, ředitelství B/2,rue de la Loi, 200,B
Brusel.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3618/87
ze dne 30. listopadu 1987
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou, kterou se mění dohoda o některých vínech pocházejících z Tuniska, pro která je povoleno označení původu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na dohodu o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou, podepsanou dne 25. dubna 1976, a zejména na čl. 20 odst. 2 a 3 této dohody,
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
2457/78 [1] schválila Rada jménem Společenství Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o některých vínech pocházejících z Tuniska, pro která je povoleno označení původu; že tato dohoda uvádí seznam vín, která jsou osvobozena od dovozního cla při dovozu do Společenství v mezích roční celní kvóty 50000 hektolitrů;
vzhledem k tomu, že vínům s označením "Coteaux d’Utique" bylo přiznáno oprávnění k registraci označení původu (appellation d’origine controlée) podle nařízení Komise (EHS) č. 997/81 [2] ve znění nařízení (EHS) č. 1224/83 [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou, kterou se mění dohoda o některých vínech pocházejících z Tuniska, pro která je povoleno označení původu, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3620/87 ze dne 30. listopadu 1987 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Lidovou republikou Angola o rybolovu při pobřeží Angoly
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 30. dubna 1987 Společenství a Angola dojednaly a parafovaly Dohodu o rybolovu při pobřeží Angoly, která zaručuje rybářům ze Společenství rybolovná práva ve vodách, nad kterými má Angola svrchovanost nebo jurisdikci;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Lidové republiky Angola o rybolovu při pobřeží Angoly se jménem Společenství schvaluje.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3692/87
ze dne 9. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2288/83, kterým se vydává seznam biologických a chemických látek uvedený v čl. 60 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č. 3691/87 [2], a zejména na čl. 143 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že zařazení chemických a biologických látek v seznamu přiloženém k nařízení Komise (EHS) č. 2288/83 [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č.
2340/86 [5], je založené na použití nomenklatury Rady pro celní spolupráci; že Rada pro celní spolupráci přijala dne 14. června 1983 Mezinárodní úmluvu o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží; že bylo stanoveno, že pro potřeby mezinárodního obchodu nahradí harmonizovaný systém od 1. ledna 1988 stávající nomenklaturu;
že je tomu třeba přizpůsobit zařazení dotyčného zboží, pokud má být založeno na použití harmonizovaného systému,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2288/83 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 10. prosince 1987, kterým se stanoví obecná pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob organizacím pověřeným jejich rozdělením nejchudším osobám ve Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v důsledku mimořádně tuhé zimy na přelomu let 1986/1987 přijalo Společenství v roce 1987 na několik měsíců opatření o dodávkách některých potravin dobročinným organizacím, aby je rozdělily nejchudším osobám ve Společenství;
vzhledem k tomu, že zprávy předložené členskými státy a různými dobročinnými organizacemi, kterých se tato opatření týkala, dokládají, že uvedená opatření měla pro příjemce velkou hodnotu, avšak že působila zároveň některým z uvedených organizací finanční a distribuční problémy;
vzhledem k tomu, že intervenční zásoby různých zemědělských produktů Společenství představují pro Společenství potenciální prostředek, jak významně přispět ke zlepšení situace jeho nejchudších občanů; že je v zájmu Společenství a v souladu s cíli společné zemědělské politiky trvale využívat tento potenciál a zavedením vhodných opatření dosáhnout snížení těchto zásob na normální úroveň; že zkušenosti získané při zavádění výše uvedených opatření by měly usnadnit organizování podobných akcí i později; že je vhodné spojit do jednoho textu právní podklady pro taková opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přijímají se opatření, aby produkty z intervenčních zásob byly dány k dispozici organizacím určeným k distribuci potravin nejchudším osobám ve Společenství.
Tyto osoby dostanou potraviny zdarma nebo za cenu, která v žádném případě nepřekročí úroveň odůvodněných nákladů, které pověřeným organizacím vznikly při provádění této činnosti.
Rozdělení se provádí podle ročního plánu sestaveného Komisí na základě informací poskytnutých členskými státy.
Článek 2
1. Organizace uvedené v článku l určí příslušné členské státy.
2. Členské státy, které chtějí tuto činnost provádět, o tom každoročně včas informují Komisi.
Článek 3
Produkty uvedené v článku l se pověřeným organizacím předávají zdarma.
Jejich účetní hodnota se rovná intervenční ceně, popřípadě upravené koeficienty zohledňující rozdíly v jakosti.
Článek 4
S výhradou prováděcích pravidel uvedených v článku 6 výdaje vyplývající z opatření prováděných podle tohoto nařízení se považují za výdaje na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. l odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č.
729/70 [2]. Proto jsou produkty dodávané podle článku 1 tohoto nařízení financovány z výdajových položek v příslušném rozpočtovém okruhu v rámci Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, záruční sekce, v rozpočtu Evropských společenství.
Zároveň mohou být přijata opatření pro to, aby toto financování přispělo k pokrytí nákladů na přepravu produktů z intervenčních center a správních nákladů vzniklých pověřeným organizacím a způsobených řízením této činnosti, s výjimkou nákladů, které by popřípadě hradil příjemce podle článku 1.
Článek 5
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o průběhu uvedené činnosti jakmile bude mít k dispozici informace o prvních dvou letech jejího provádění.
Článek 6
Provádění pravidla k tomuto nařízení se přijímají postupem uvedeným v článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 [3] a v odpovídajících ustanoveních ostatních nařízení týkajících se společné organizace trhu se zemědělskými produkty.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3846/87
ze dne 17. prosince 1987,
kterým se zavádí nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1900/87 [2], a zejména na článek 16 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [3] od 1. ledna 1988 zavádí kombinovanou nomenklaturu zboží založenou na harmonizovaném systému a plnící požadavky jak společného celního sazebníku, tak statistiky zahraničního obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že popisy zboží a sazební čísla, jež obsahují přílohy nařízení Komise stanovící vývozní náhrady na zemědělské produkty, by proto měly být formulovány na základě kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotné vnější úpravy seznamů zemědělských produktů, na něž jsou poskytovány náhrady, a k zajištění jejich následného uplatňování by měla být vytvořena nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady;
vzhledem k tomu, že je v některých případech nutné vytvořit další dělení kombinované nomenklatury, aby se přihlédlo k uplatňování režimu vývozních náhrad; že k tomu, aby bylo možné tyto podpoložky identifikovat a aby se usnadnilo zacházení s údaji vztahujícími se k produktům, které do nich patří, měly by být stanoveny číselné kódy vycházející z kódů kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že je-li subvence stanovena pouze na některé produkty spadající do určité podpoložky kombinované nomenklatury, je z důvodu nutnosti udržení spojité nomenklatury pro náhrady a pro možnost počítačového zpracování třeba uvést také tu část podpoložky kombinované nomenklatury, pro niž nebyla stanovena žádná náhrada;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zavádí se nomenklatura zemědělských produktů pro vývozními náhrady (dále jen "nomenklatura pro náhrady"), založená na kombinované nomenklatuře.
Nomenklatura pro náhrady je obsažena v příloze tohoto nařízení.
Obsahuje další dělení kombinované nomenklatury nezbytné pro popis zboží, na něž se poskytují vývozní náhrady, a čísla kódů uvedená v článku 2.
Článek 2
1. Každé podpoložce nomenklatury pro náhrady je přidělen číselný kód sestávající z těchto jedenácti číslic:
a) prvních osm číslic tvoří číselný kód příslušné podpoložky kombinované nomenklatury,
b) devátá, desátá a jedenáctá číslice identifikují podpoložku nomenklatury pro náhrady.
Jestliže podpoložka kombinované nomenklatury není v nomenklatuře pro náhrady dále dělena, jsou poslední tří číslice "000".
2. U tabáku se ke kódu produktu při zveřejnění částek náhrad připojí dvanáctá číslice označující rok sklizně.
Článek 3
Nomenklaturu pro náhrady využívají Komise a členské státy při uplatňování opatření Společenství, která se týkají vývozních náhrad na zemědělské produkty, a na dokumentech určených k tomuto účelu musí být uváděny její číselné kódy.
Členské státy mohou nomenklaturu pro náhrady kombinovat s ostatními nomenklaturami.
Komise zveřejní
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3858/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1351/72 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3800/852, a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1351/723, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1323/864, stanoví podmínky pro uznání seskupení producentů chmele a jejich sdružení; že článek 5 uvedeného nařízení stanoví, že sdružení seskupení producentů může požádat o uznání, pokud mimo jiné zaregistrované plochy obdělávané jeho členy nejsou menší než 500 hektarů; že se tento limit zdá být příliš vysoký v těch členských státech, kde je celková plocha chmelnic menší než 1 000 hektarů; že je proto nutné příslušné ustanovení upravit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1351/72 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud je v některém členském státě celková plocha chmelnic menší než 1 000 hektarů, rovná se minimální požadovaná pěstební plocha 250 hektarů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3859/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2723/87, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku1, a zejména na druhý pododstavec čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami2, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3808/873, a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2746/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i kritéria pro stanovení částky těchto náhrad4, a zejména na druhý pododstavec čl.
8 odst. 2 a odstavec 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2730/795 naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1180/876, stanoví obecná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2723/877 stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 2658/87 byla od 1. ledna 1988 zavedena nová kombinovaná nomenklatura, která splňuje požadavky kombinované nomenklatury i statistik zahraničního obchodu Společenství a nahrazuje nomenklaturu úmluvy ze dne 15. prosince 1950; že je proto nutné uvést čísla použitá pro příslušné pojmy kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Název nařízení (EHS) č. 2723/87 se nahrazuje tímto:
"Nařízení Komise (EHS) č.
2723/87 ze dne 10. září 1987, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě těstovin podpoložky 1902 11 00 a položky 1902 19 kombinované nomenklatury.";
2. článek 1 nařízení (EHS) č. 2723/87 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Při vývozu zboží podpoložky 1902 11 00 a položky 1902 19 kombinované nomenklatury do jiných míst určení než do Spojených států amerických se ke zvláštní náhradě stanovené pro vývoz obilovin ve formě zboží podpoložky 1902 11 00 a položky 1902 19 kombinované nomenklatury do Spojených států amerických nepřihlíží:
- při stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu článku 21 nařízení (EHS) č. 2730/79,
- pro účely čl. 4 odst. 7 a čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 565/80.
2. Jsou-li výrobky z obilovin, které se nacházejí v některé ze situací uvedených v čl. 9 odst. 2 Smlouvy, použity pro výrobu zboží podpoložky 1902 11 00 a položky 1902 19 kombinované nomenklatury, jež obsahuje i určité množství obilovin, které se nacházelo v režimu aktivního zušlechťovacího styku, nevzniká při vývozu tohoto zboží do Spojených států amerických nárok na vývozní náhradu pro uvedený výrobek."
3. Ustanovení čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2723/87 se nahrazuje tímto:
"1. Příslušné orgány členských států, ve kterých celní orgány přijaly celní prohlášení, vydávají pro vývoz zboží podpoložky 1902 11 00 a položky 1902 19 kombinované nomenklatury do Spojených států amerických na žádost dotčených osob "Certificate for the export with refund of pasta to the USA" (dále jen "osvědčení P 2").".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3906/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhu s vepřovým masem a (EHS) č. 2766/75, kterým se zavádí seznam produktů, u nichž se stanoví zdymadlové ceny, a kterým se stanoví pravidla pro stanovení zdymadlové ceny u jatečně upravených těl prasat
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Společenství je smluvní stranou Mezinárodní úmluvy o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, dále jen "harmonizovaný systém", která nahrazuje Úmluvu ze dne 15. prosince 1950 o názvosloví pro třídění zboží v celních tarifech;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [3] s účinkem ode dne 1. ledna 1988 stanoví kombinovanou nomenklaturu zboží založenou na harmonizovaném systému, která bude splňovat požadavky jak společného celního sazebníku, tak i statistiky vnějšího obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je následně nezbytné vyjádřit popisy zboží a čísla celních položek, která jsou uvedena v nařízení (EHS) č. 2759/75 [4] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1475/86 [5], a to podle termínů kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému;
vzhledem k tomu, že některé poživatelné mouky a moučky z masa nebo droby jsou zařazeny do podpoložek položky č. 02.06 v současné době platného společného celního sazebníku, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č.
2759/75; že v kombinované nomenklatuře založené na harmonizovaném systému byla pro zjednodušení zavedena jedna podpoložka zahrnující veškeré poživatelné mouky a moučky z masa nebo drobů; že je žádoucí, aby byly uvedené mouky a moučky spadaly do působnosti nařízení Rady (EHS) č.
805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3905/87 [7]; že by tudíž již neměly spadat do působnosti nařízení (EHS) č.
2759/75;
vzhledem k tomu, že vepřový tuk od kostí a z odpadů není uveden v příloze II Smlouvy, neuplatňují se na něj ustanovení Smlouvy, která se týkají zemědělství, na rozdíl od vepřového sádla a jiného tuku z jiných částí zvířete; že v harmonizovaném systému je tuk od kostí a z odpadů zařazen do stejné položky nomenklatury jako vepřové sádlo a ostatní tuk z prasete; že kvůli technickému vývoji ve zpracování živočišných tuků je nemožné rozlišovat mezi tukem od kostí a z odpadů a vepřovým sádlem a ostatním tukem získaným z prasat; že opatření přijatá pro vepřové sádlo a jiný tuk z prasete, pokud jde o obchod se třetími zeměmi a pravidla pro uvádění na trh přijatá pro vepřové sádlo a jiný tuk z prasete, by se tudíž měla rozšířit na tuky od kostí a z odpadů z prasat;
vzhledem k tomu, že homogenizované polotovary z masa, drobů nebo krve, polotovary z krve zvířat a nadívané těstoviny obsahující více než 20 % hmotnostních uzenek, salámů a podobných uzenářských výrobků, masa a drobů včetně tuků mohou být zařazeny podle své základní podstaty do různých podpoložek položky č.
16.02 společného celního sazebníku, který je v současné době v platnosti; že v kombinované nomenklatuře byly zavedeny samostatné podpoložky, aby zahrnovaly homogenizované polotovary, polotovary z krve zvířat a nadívané těstoviny obsahující více než 20 % hmotnostních uzenek, salámů a podobných uzenářských výrobků, masa a drobů včetně tuků všeho druhu nebo původu; že je žádoucí, aby uvedené polotovary spadající pod výše uvedené podpoložky kombinované nomenklatury spadaly do působnosti nařízení (EHS) č. 2759/75;
vzhledem k tomu, že formulace popisu zboží a čísel sazebníku z hlediska kombinované nomenklatury mimo jiné vyžaduje přizpůsobení nařízení (EHS) č.
2766/75 [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1905/83 [9], jakož i nařízení Rady (EHS) č.
2767/75 ze dne 29. října 1975 o obecných pravidlech pro režim "pilotních výrobků a odvozených výrobků", který umožňuje stanovení doplňkových částek v odvětví vepřového masa [10], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1906/83 [11]; že nařízení (EHS) č.
2767/75 již neodráží hospodářskou skutečnost, pokud jde o stanovení doplňkových částek; že je v důsledku toho vhodné stanovit zdymadlové ceny pro všechny produkty spadající do působnosti nařízení (EHS) č. 2759/75 a zrušit nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že se musí upravit mnohá nařízení v odvětví vepřového masa, aby se vzalo v úvahu používání nové nomenklatury; že podle článku 15 nařízení (EHS) č.
2658/87 mohou být provedené změny pouze technické povahy; že by se tudíž mělo zavést opatření, podle kterého by veškeré ostatní úpravy nařízení Rady a Komise o společné organizaci trhu s vepřovým masem měly být provedeny postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č.
2759/75 za předpokladu, že se tyto úpravy jsou nutné výhradně kvůli zavedení harmonizovaného systému,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2759/75 se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Společná organizace trhu s vepřovým masem zahrnuje cenový a obchodní režim a týká se těchto produktů:
Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
_BAR_ Živá prasata domácí, jiná než plemenná čistokrevná zvířata _BAR_
_BAR_ Maso prasete domácího, čerstvé, chlazené nebo zmrazené _BAR_
1501001115010019 _BAR_ Vepřové sádlo a jiné vepřové tuky, škvařené, též lisované nebo extrahované _BAR_
_BAR_ Uzenky, salámy a podobné výrobky z masa, drobů nebo krve; potravinové polotovary na podkladě těchto výrobků _BAR_
16022090 _BAR_ Polotovary nebo konzervované polotovary z jater zvířat, jiných než husa nebo kachna _BAR_
až _BAR_ Ostatní polotovary a konzervované polotovary obsahující maso nebo droby z prasete domácího _BAR_
16029051 _BAR_ Ostatní polotovary nebo konzervované polotovary obsahující maso nebo droby z prasete domácího _BAR_
3. Článek 10 se mění takto:
a) v odstavci 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) druhé částky rovnající se 7 % průměrné nabídkové ceny určené na základě dovozu uskutečněného za 12 měsíců předcházejících 1. květnu každého roku.
Avšak u produktů spadajících do čísla ex1602 a ex1902 je to 10 %.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na dvanáct měsíců začínajících dnem 1. srpna.";
b) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Odchylně od odstavců 1 a 2 jsou u produktů spadajících do podpoložek 02063021, 02063031, 02064191, 02064991, 15010011, 16010010 a 16022090, u kterých byla celní sazba konsolidována v rámci Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), dávky omezeny na částku vyplývající z této konsolidace."
4. Článek 12 se mění takto:
a) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. U produktů uvedených v čl. 1 odst. 1, jiných než jatečně upravených těl prasat, se zdymadlové ceny odvozují od zdymadlové ceny za jatečně upravená těla prasat na základě poměru stanoveného pro tyto produkty podle čl. 10 odst. 4.";
b) v odstavci 4 se druhá odrážka zrušuje.
5. Článek 13 se mění takto:
a) v odstavci 1 se druhý pododstavec zrušuje;
b) odstavec 4 se zrušuje.
Článek 2
V nařízení (EHS) č. 2766/75 se zrušuje článek 1 a příloha.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2767/75 se zrušuje.
Článek 4
Komise postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č. 2759/75 činí nezbytné úpravy nařízení Rady a Komise týkající se společné organizace trhů s vepřovým masem, které vyplývají z článku 1 tohoto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3940/87
ze dne 21. prosince 1987,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 103/76, (EHS) č. 104/76, (EHS) č. 105/76, (EHS) č. 2203/82 a (EHS) č. 3117/85 a Komise (EHS) č. 3321/82, (EHS) č. 3510/82, (EHS) č. 3598/83, (EHS) č. 3611/84, (EHS) č. 254/86 a (EHS) č. 314/86
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s ohledem na zavedení kombinované nomenklatury zboží založené na harmonizovaném systému, celní nomenklatura uvedená v nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 [2] byla ode dne 1. ledna 1988 pozměněna nařízením Rady (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné změnit některá nařízení provádějící nařízení (EHS) č. 3796/81,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení uvedená v nadpisu se mění v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a je přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (Euratom) č. 3954/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 31 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise vypracovaný po obdržení stanoviska odborné skupiny jmenované Výborem pro vědu a techniku [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
2 písm b) Smlouvy vyžaduje, aby Rada vypracovala jednotné bezpečnostní standardy pro ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků a dbala na jejich dodržování, jak je uvedeno dále v hlavě druhé kapitole III Smlouvy;
vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 přijala Rada směrnice [4], které stanoví základní bezpečnostní standardy, přičemž text těchto směrnic byl nahrazen směrnicí 80/836/Euratom [5], ve znění směrnice 84/467/Euratom [6], a že článek 45 uvedené směrnice vyžaduje, aby členské státy stanovily zásahové úrovně pro případy havárií;
vzhledem k tomu, že se po havárii jaderné elektrárny v Černobylu dne 26. dubna 1986 uvolnilo do ovzduší značné množství radioaktivních materiálů, které kontaminovaly potraviny a krmiva v několika evropských zemích na úroveň významnou z hlediska zdraví;
vzhledem k tomu, že Společenství přijalo opatření [7] k zajištění toho, aby některé zemědělské produkty byly uváděny na trh Společenství pouze na základě společných opatření, jejichž cílem je ochrana zdraví obyvatelstva při zachování jednoty trhu a zabránění výchylkám v obchodu;
vzhledem k tomu, že vyvstává potřeba vytvořit systém, který umožní Společenství zavést následně po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace, v jejímž důsledku může dojít nebo došlo k významné radioaktivní kontaminaci potravin a krmiv, nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace za účelem ochrany obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že Komise bude informována o jaderné havárii nebo o neobvykle vysoké úrovni radioaktivity v souladu s rozhodnutím Rady ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace [8] nebo na základě Úmluvy o včasném oznamování jaderné nehody ze dne 26. září 1986;
vzhledem k tomu, že vyžadují-li to okolnosti, přijme Komise neprodleně nařízení pro použití předem stanovených nejvyšších přípustných úrovní;
vzhledem k tomu, že na základě současných údajů, které jsou k dispozici v oblasti radiační ochrany, byly stanoveny odvozené referenční úrovně, které mohou být využity jako základ pro stanovení nejvyšších přípustných úrovní radioaktivní kontaminace bezprostředně použitelných po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace, v jejímž důsledku může dojít nebo došlo k významné radioaktivní kontaminaci potravin a krmiv;
vzhledem k tomu, že tyto nejvyšší přípustné úrovně náležitě zohledňují nejnovější vědecké poznatky, které jsou v současné době dostupné v mezinárodním měřítku, přičemž zároveň odrážejí potřebu uklidnit obyvatelstvo a odstranit rozdíly v mezinárodní dozorčí činnosti;
vzhledem k tomu, že je však nezbytné náležitě zohlednit zvláštní podmínky použití a vypracovat postup umožňující rychlé přizpůsobení těchto předem stanovených úrovní nejvyšším přípustným úrovním odpovídajícím okolnostem jakékoli konkrétní jaderné havárie nebo jiného případu radiační mimořádné situace, v jejímž důsledku může dojít nebo došlo k významné radioaktivní kontaminaci potravin a krmiv;
vzhledem k tomu, že přijetím nařízení pro použití nejvyšších přípustných úrovní by měla být zachována jednota společného trhu a mělo by se zabránit výchylkám obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že má být usnadněno přizpůsobení nejvyšších přípustných úrovní, musí existovat postupy umožňující konzultace odborníků, včetně odborné skupiny uvedené v článku 31 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že dodržování nejvyšších přípustných úrovní musí podléhat přiměřeným kontrolám,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví postupy pro určení nejvyšších přípustných úrovní radioaktivní kontaminace potravin a krmiv, které mohou být uvedeny na trh po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace, v jejímž důsledku může dojít nebo došlo k jejich významné radioaktivní kontaminaci.
2. Pro účely tohoto nařízení se výrazem "potraviny" rozumějí produkty, které jsou určeny k lidské spotřebě buď okamžité, nebo po zpracování, a výrazem "krmiva" produkty, které jsou určeny pouze pro výživu zvířat.
Článek 2
1. V případě, že Komise obdrží — zejména v souvislosti s opatřeními Společenství o včasné výměně informací v případě radiační mimořádné situace nebo na základě Úmluvy MAAE ze dne 26. září 1986 o včasném oznamování jaderné havárie — úřední informaci o haváriích nebo o jakémkoli jiném případu radiační mimořádné situace, z níž vyplývá, že bylo nebo pravděpodobně bude dosaženo nejvyšších přípustných úrovní uvedených v příloze, neprodleně přijme, vyžadují-li to okolnosti, nařízení pro použití těchto nejvyšších přípustných úrovní.
2. Doba platnosti jakéhokoli nařízení ve smyslu odstavce 1 bude co nejkratší a nesmí překročit tři měsíce s výhradou čl. 3 odst. 4.
Článek 3
1. Po konzultaci odborníků, včetně odborné skupiny uvedené v článku 31 Smlouvy, předloží Komise Radě návrh nařízení, které upravuje nebo potvrzuje nařízení uvedené v čl. 2 odst. 1 ve lhůtě jednoho měsíce po jeho přijetí.
2. Při předložení návrhu nařízení uvedeného v odstavci 1 vezme Komise v úvahu základní standardy stanovené v souladu s články 30 a 31 Smlouvy, včetně zásady, že všechna ozáření musí být tak nízká, jak lze rozumně dosáhnout, a hlediska ochrany zdraví obyvatelstva a hospodářské a sociální faktory.
3. Rada přijme kvalifikovanou většinou rozhodnutí o návrhu nařízení uvedeného v odstavcích 1 a 2 ve lhůtě stanovené ve čl. 2 odst. 2.
4. Pokud Rada nerozhodne v této lhůtě, budou se úrovně uvedené v příloze nadále používat do doby, než Rada přijme rozhodnutí nebo než Komise vezme svůj návrh zpět z důvodu, že podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1 již neplatí.
Článek 4
Doba platnosti každého nařízení ve smyslu článku 3 je omezená.
Tato doba může být na žádost členského státu nebo z podnětu Komise přezkoumána postupem podle článku 3.
Článek 5
1. Aby bylo zajištěno, že nejvyšší přípustné úrovně uvedené v příloze zohlední veškeré dostupné nové vědecké informace, bude Komise v přiměřených odstupech zjišťovat stanovisko odborníků, včetně odborné skupiny podle článku 31 Smlouvy.
2. Na žádost členského státu nebo Komise mohou být nejvyšší přípustné úrovně uvedené v příloze přezkoumány nebo doplněny na návrh předložený Komisí Radě postupem podle článku 31 Smlouvy.
Článek 6
1. Potraviny nebo krmiva, u nichž nejsou dodrženy nejvyšší přípustné úrovně stanovené v nařízení přijatém v souladu s články 2 nebo 3, nesmějí být uvedeny na trh.
Pro účely tohoto nařízení jsou potraviny a krmiva dovezené ze třetích zemí považovány za uvedené na trh, jestliže se na celním území Společenství nacházejí v jiném celním režimu než v tranzitním režimu.
2. Každý členský stát poskytne Komisi veškeré informace týkající se uplatňování tohoto nařízení, zejména týkající se případů nedodržení nejvyšších přípustných úrovní.
Komise sdělí tyto informace ostatním členským státům.
Článek 7
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení a seznam méně významných potravin společně s nejvyššími úrovněmi, které se u těchto potravin použijí, budou přijaty postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68 [9], které se použije obdobně.
Za tímto účelem bude zřízen výbor ad hoc.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3975/87 ze dne 14. prosince 1987, kterým se stanoví postup pro použití pravidel hospodářské soutěže pro podniky v odvětví letecké dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pravidla hospodářské soutěže tvoří část obecných ustanovení Smlouvy a vztahují se také na leteckou dopravu; že pravidla pro použití těchto ustanovení jsou buď stanovena v kapitole o hospodářské soutěži, nebo musí být určena postupy stanovenými v uvedené kapitole;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady č. 141 [4] se nařízení Rady č.
17 [5] nevztahuje na dopravu; že nařízení Rady (EHS) č.
1017/68 [6] se vztahuje pouze na vnitrozemskou dopravu; že nařízení Rady (EHS) č.
4056/86 [7] se vztahuje pouze na námořní dopravu; že v důsledku toho nemá Komise v současné době prostředky pro přímé šetření případů v letecké dopravě, ve kterých je podezření z porušení článků 85 a 86 Smlouvy; že navíc Komisi chybí vlastní pravomoci, aby přijímala rozhodnutí nebo ukládala sankce nezbytné pro ukončení protiprávního jednání, které zjistí;
vzhledem k tomu, že letecká doprava má specifické rysy; že navíc mezinárodní leteckou dopravu upravovuje síť dvoustranných dohod mezi státy, jež stanoví podmínky, za kterých smějí dopravci určení smluvními stranami provozovat trasy mezi jejich územími;
vzhledem k tomu, že praxe ovlivňující hospodářskou soutěž v letecké dopravě mezi členskými státy může mít podstatný vliv na obchod mezi členskými státy; že je proto vhodné stanovit pravidla, za kterých může Komise v úzké a trvalé spolupráci s příslušnými orgány členských států přijmout pro mezinárodní leteckou dopravu mezi letišti Společenství potřebná opatření k použití článků 85 a 86 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že takové předpisy by měly stanovit vhodné postupy, rozhodovací pravomoci a sankce pro zajištění dodržování zákazů stanovených v čl. 85 odst.
1 a článku 86 Smlouvy; že by se z tohoto hlediska měl brát zřetel na procesní ustanovení nařízení (EHS) č. 1017/68 vztahujícího se na vnitrozemskou dopravu, které zohledňuje jisté odlišné rysy dopravních činností jako celku;
vzhledem k tomu, že dotyčné podniky musí mít právo být slyšeny Komisí, přičemž třetí osoby, jejichž zájmy mohou být rozhodnutím dotčeny, musí mít možnost předem předložit své připomínky a musí být zajištěno široké zveřejnění přijatých rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že všechna rozhodnutí přijatá Komisí podle tohoto nařízení jsou přezkoumatelná Soudním dvorem za podmínek stanovených ve Smlouvě, že je navíc podle článku 172 Smlouvy žádoucí přenést na Soudní dvůr plnou soudní pravomoc ve vztahu k rozhodnutím, kterými Komise ukládá zaplacení pokut nebo penále;
vzhledem k tomu, že je vhodné vyjmout určité dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě ze zákazu podle čl. 85 odst. 1 Smlouvy, pokud je jejich jediným cílem a účinkem technické zlepšení nebo spolupráce;
vzhledem k tomu, že při daných zvláštních rysech letecké dopravy je nezbytné, aby v prvé řadě samotné podniky dbaly na soulad dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě s pravidly hospodářské soutěže, a jejich oznamování Komisi proto nemusí být povinné;
vzhledem k tomu, že podniky mohou v určitých případech požádat Komisi o potvrzení, že jejich dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě jsou v souladu s platnými předpisy, a že by pro tyto případy měl být stanoven zjednodušený postup;
vzhledem k tomu, že tímto nařízením není dotčeno použití článku 90 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy na služby v letecké dopravě.
2. Vztahuje se pouze na mezinárodní leteckou dopravu mezi letišti Společenství.
Článek 2
Výjimky pro určité technické dohody
1. Zákaz stanovený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě uvedené v příloze, jejichž cílem a účinkem je výlučně dosažení technického zlepšení nebo technická spolupráce. Tento seznam není vyčerpávající.
2. V případě potřeby předloží Komise Radě návrh na změnu seznamu uvedeného v příloze.
Článek 3
Řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
1. Komise zahájí řízení k ukončení porušování čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu.
Stížnost mohou podat
a) členské státy;
b) fyzické nebo právnické osoby, které prokáží oprávněný zájem.
2. Na žádost dotčených podniků nebo sdružení podniků může Komise potvrdit, že na základě informací, které má k dispozici, nejsou podle čl. 85 odst. 1 ani článku 86 Smlouvy důvody pro její zásah, pokud jde o dohodu, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě.
Článek 4
Výsledky řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
1. Zjistí-li Komise, že byl porušen čl. 85 odst. 1 nebo 86 Smlouvy, může rozhodnutím dotyčným podnikům nebo sdružení podniků uložit, aby toto protiprávní jednání ukončily.
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto nařízení, může Komise před přijetím rozhodnutí podle předchozího pododstavce podat daným podnikům a sdružením podniků doporučení k ukončení protiprávního jednání.
2. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle čl. 85 odst. 1 ani článku 86 Smlouvy, přijme rozhodnutí zamítající stížnost jako neopodstatněnou.
3. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle čl. 85 odst. 1 a čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí podle odstavce 3 uvedeného článku. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni přijetí rozhodnutí.
Článek 5
Použití čl. 85 odst. 3 SmlouvyŘízení o námitce
1. Podniky a sdružení podniků, které si přejí uplatnit čl. 85 odst. 3 Smlouvy na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, kterých se účastní a na které se vztahuje odstavec 1 uvedeného článku, podají žádost Komisi.
2. Shledá-li Komise žádost přípustnou, má-li k dispozici všechny důkazy a proti dotyčné dohodě, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě nebylo zahájeno žádné řízení podle článku 3, zveřejní co nejdříve v Úředním věstníku Evropských společenství shrnutí žádosti a vyzve všechny dotčené třetí osoby a členské státy, aby jí do 30 dnů sdělily své připomínky.
Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
3. Pokud Komise do 90 dnů ode dne zveřejnění žádosti v Úředním věstníku Evropských společenství neoznámí žadatelům, že existují vážné pochybnosti o použitelnosti čl. 85 odst. 3 Smlouvy, považuje se dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jak jsou popsány v žádosti, za vyňaté ze zákazu za dobu, která již uplynula, a nejvýše na šest let ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Pokud Komise zjistí po uplynutí lhůty 90 dnů, ale před uplynutím šestiletého období, že nejsou splněny podmínky pro použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí prohlašující, že platí zákaz podle čl. 85 odst. 1. Toto rozhodnutí může mít zpětnou působnost, pokud dotyčné strany dodaly nesprávné informace nebo pokud zneužily výjimku z čl. 85 odst. 1 nebo porušily článek 86.
4. Komise může žadatelům zaslat sdělení podle odst. 3 prvního pododstavce; musí tak učinit, požádá-li o to podle čl. 8 odst. 2 některý členský stát do 45 dnů od předání žádosti členským státům. Tato žádost musí být odůvodněna hledisky vztahujícími se k pravidlům hospodářské soutěže uvedeným ve Smlouvě.
Shledá-li Komise, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 85 odst. 1 a 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni podání žádosti.
Článek 6
Platnost a zrušení rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3
1. Každé rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy přijaté podle článků 4 nebo 5 tohoto nařízení stanoví dobu platnosti; zpravidla činí nejméně šest let. K rozhodnutí mohou být připojeny podmínky a povinnosti.
2. Rozhodnutí může být obnoveno, jsou-li podmínky pro použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy nadále splněny.
3. Komise může zrušit nebo změnit své rozhodnutí nebo zakázat stranám určitá jednání, pokud
a) dojde ke změně některé zásadní skutečnosti, která byla základem pro přijaté rozhodnutí, nebo
b) strany poruší jakoukoli povinnost vyplývající z rozhodnutí, nebo
c) se rozhodnutí zakládá na nesprávných informacích nebo bylo získáno podvodem, nebo
d) strany zneužijí výjimku z čl. 85 odst. 1 Smlouvy, která jim byla rozhodnutím udělena.
V případech uvedených v písmenech b), c) nebo d) může být rozhodnutí zrušeno se zpětnou působností.
Článek 7
Pravomoci
S výhradou přezkoumání jejích rozhodnutí Soudním dvorem je k rozhodování podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy příslušná výlučně Komise.
Orgány členských států mají nadále pravomoc rozhodnout, zda se na věc vztahuje čl. 85 odst. 1 nebo článek 86 Smlouvy, dokud Komise nezahájí řízení k přijetí rozhodnutí o dotyčné věci nebo nezašle oznámení podle čl. 5 odst. 3 prvního pododstavce tohoto nařízení.
Článek 8
Součinnost s orgány členských států
1. Komise vede řízení podle tohoto nařízení v úzké a stálé součinnosti s příslušnými orgány členských států, které jsou oprávněny se k těmto řízením vyjadřovat.
2. Komise neprodleně předá příslušným orgánům členských států kopie stížností a žádostí a nejdůležitějších dokumentů, které obdrží nebo odesílá v průběhu těchto postupů.
3. Komise před přijetím každého rozhodnutí na základě řízení podle článku 3 nebo každého rozhodnutí podle čl. 5 odst. 3 druhého pododstavce nebo čl. 5 odst. 4 druhého pododstavce nebo podle článku 6 je konzultován Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení v letecké dopravě. Tento poradní výbor je rovněž konzultován před přijetím prováděcích pravidel podle článku 19.
4. Poradní výbor je složen z úředníků příslušných v oblasti restriktivních praktik a dominantního postavení v letecké dopravě.
Každý členský stát jmenuje dva úředníky, kteří jej zastupují a kteří mohou být nahrazeni jiným úředníkem, nemohou-li se jednání účastnit.
5. Konzultace se uskutečňují na společné schůzi svolané Komisí; schůze se koná nejdříve 14 dnů po odeslání oznámení o jejím svolání.
Toto oznámení obsahuje shrnutí každé projednávané věci spolu s uvedením nejdůležitějších dokumentů a předběžným návrhem rozhodnutí.
6. Poradní výbor může zaujmout stanovisko, i když někteří jeho členové nebo jejich náhradníci nejsou přítomni.
Zpráva o výsledcích konzultací se připojuje k návrhu rozhodnutí.
Nezveřejňuje se.
Článek 9
Žádosti o informace
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, získávat od vlád a příslušných orgánů členských států a od podniků a sdružení podniků veškeré nezbytné informace.
2. Při zasílání žádosti o informace podniku nebo sdružení podniků zašle Komise současně kopii žádosti příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
3. Ve své žádosti Komise uvede právní základ a účel žádosti a sankce za poskytnutí nesprávných informací podle čl. 12 odst. 1 písm. b).
4. K poskytnutí požadovaných informací jsou povinni majitelé podniků nebo jejich zástupci, a v případě právnických osob, společností nebo sdružení bez právní subjektivity osoba oprávněná je zastupovat podle právních předpisů nebo jejich stanov.
5. Neskytne-li podnik nebo sdružení podniků požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo poskytne-li neúplné informace, vyžádá si je Komise rozhodnutím. Rozhodnutí upřesní požadované informace, stanoví přiměřenou lhůtu k jejich poskytnutí a uvede sankce podle čl. 12 odst. 1 písm. b) a čl. 13 odst. 1 písm. c) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
6. Současně zašle Komise kopii rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
Článek 10
Šetření prováděná orgány členských států
1. Na žádost Komise provedou příslušné orgány členských států šetření, která Komise považuje na základě čl. 11 odst. 1 za nezbytná nebo která nařídí rozhodnutím podle čl. 11 odst. 3. Pracovníci příslušných orgánů členských států pověření šetřením se při výkonu těchto pravomocí prokazují písemným pověřením vydaným příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést. Pověření uvádí předmět a účel šetření.
2. Pracovníkům tohoto orgánu mohou být při plnění jejich úkolů na žádost Komise nebo příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nápomocni pracovníci Komise.
Článek 11
Vyšetřovací pravomoci Komise
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, provádět v podnicích a sdruženích podniků veškerá nezbytná šetření. K tomuto účelu jsou pracovníci pověření Komisí zmocněni
a) přezkoumávat účetní knihy a jiné obchodní záznamy;
b) pořizovat kopie nebo výpisy z účetních knih a obchodních záznamů;
c) na místě žádat o ústní vysvětlení;
d) vstupovat do všech objektů, na pozemky a do dopravních prostředků podniků nebo sdružení podniků.
2. Při výkonu těchto pravomocí se pověření pracovníci Komise prokazují písemným pověřením uvádějícím předmět a účel šetření a sankce stanovené v čl. 12 odst. 1 písm. c) pro případ, že by požadované účetní knihy a obchodní záznamy nebyly předloženy úplné. Komise v přiměřené době před šetřením uvědomí příslušný orgán členského státu, na jehož území se má šetření provést, o účelu šetření a o totožnosti pověřených pracovníků.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny se šetření nařízenému rozhodnutí Komise podrobit. Rozhodnutí vymezí předmět a účel šetření, stanoví datum jeho zahájení a uvede sankce podle čl. 12 odst. 1 písm. c) a čl. 13 odst. 1 písm. d) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
4. Komise přijímá rozhodnutí podle odstavce 3 po konzultaci s příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést.
5. Pracovníkům Komise mohou být při plnění jejich úkolů na žádost příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nebo Komise nápomocni pracovníci uvedeného orgánu.
6. Nepodrobí-li se podnik šetření nařízenému na základě tohoto článku, poskytne příslušný členský stát pověřeným pracovníkům Komise nezbytnou podporu k provedení jejich šetření.
Členské státy přijmou po konzultaci s Komisí opatření k tomu nezbytná nejpozději do 31. července 1989.
Článek 12
Pokuty
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 100 do 5000 ECU, pokud úmyslně nebo z nedbalosti
a) uvedou v žádosti podle čl. 3 odst. 2 nebo článku 5 nesprávné nebo zavádějící informace, nebo
b) uvedou nesprávné informace v odpovědi na žádost podle čl. 9 odst. 3 nebo 5 nebo je neposkytnou ve lhůtě stanovené rozhodnutím podle čl. 9 odst. 5, nebo
c) během šetření podle článku 10 nebo 11 předloží požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy v neúplné podobě nebo se odmítají podrobit šetření nařízenému rozhodnutím podle čl. 11 odst. 3.
2. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty od 1000 do 1000000 ECU nebo vyšší až do 10 % obratu za předchozí hospodářský rok každého podniku podílejícího se na protiprávním jednání, který úmyslně nebo z nedbalosti
a) poruší čl. 85 odst. 1 nebo článek 86 Smlouvy nebo
b) poruší jakoukoli povinnost podle čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení.
Při stanovení výše pokuty se přihlíží k závažnosti a době trvání protiprávního jednání.
3. Použije se článek 8.
4. Rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
5. Pokuty podle odst. 2 písm. a) se neuloží za jednání učiněná po oznámení Komisi a před jejím rozhodnutím o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, pokud spadají do rámce činnosti popsané v oznámení.
Toto ustanovení se však nevztahuje na případy, kdy Komise informuje dotyčné podniky nebo sdružení podniků, že se po předběžném šetření domnívá, že se použije čl. 85 odst. 1 Smlouvy a že použití čl. 85 odst. 3 není opodstatněné.
Článek 13
Penále
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků penále ve výši od 50 ECU do 1000 ECU za každý den ode dne uvedeného v rozhodnutí, aby je přiměla
a) ukončit porušování čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy, jak bylo nařízeno podle článku 4 tohoto nařízení;
b) ukončit jakékoli jednání zakázané podle čl. 6 odst. 3;
c) poskytnout úplné a správné informace vyžadované rozhodnutím podle čl. 9 odst. 5;
d) podrobit se šetření nařízenému rozhodnutím přijatým podle čl. 11 odst. 3.
2. Pokud podnik nebo sdružení podniků splní povinnost, za jejíž porušení bylo uloženo penále, může Komise stanovit konečnou částku penále nižší, než která by vyplynula z původního rozhodnutí.
3. Použije se článek 8.
Článek 14
Přezkoumání Soudním dvorem
Soudní dvůr má plnou soudní pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy rozhodovat o žalobách proti rozhodnutím, kterými Komise uložila pokutu nebo penále, a může je zrušit, snížit, nebo zvýšit.
Článek 15
Zúčtovací jednotka
Pro účely článků 12 až 14 se použije ECU jako zúčtovací jednotka používaná pro sestavování rozpočtu Společenství podle článků 207 a 209 Smlouvy.
Článek 16
Slyšení stran a třetích osob
1. Před zamítnutím potvrzení uvedeného v čl. 3 odst. 2 nebo přijetím rozhodnutí podle článku 4, čl. 5 odst. 3 druhého pododstavce, čl. 5 odst. 4, čl. 6 odst. 3 a článků 12 a 13 poskytne Komise dotyčným podnikům nebo sdružením podniků příležitost vyjádřit se k výhradám Komise.
2. Jestliže to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nezbytné, mohou vyslechnout rovněž jiné fyzické nebo právnické osoby.
Žádostem těchto osob o slyšení musí být vyhověno, pokud prokáží oprávněný zájem.
3. Zamýšlí-li Komise přijmout rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy, zveřejní shrnutí daných dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě v Úředním věstníku Evropských společenství a vyzve všechny dotčené třetí osoby, aby předložily své připomínky ve lhůtě, kterou stanoví, ne však kratší než jeden měsíc. Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 17
Služební tajemství
1. Informace získané na základě článků 9 až 11 smějí být použity pouze pro účely související s danou žádostí nebo šetřením.
2. Aniž jsou dotčeny články 16 a 18, jsou Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a ostatní zaměstnanci povinni nešířit informace, které byly získány při použití tohoto nařízení a na které se vztahuje služební tajemství.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání zveřejnění obecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace vztahující se k jednotlivým podnikům nebo sdružením podniků.
Článek 18
Zveřejnění rozhodnutí
1. Komise zveřejní rozhodnutí přijatá podle čl. 3 odst. 2, článku 4, čl. 5 odst. 3 druhého pododstavce, čl. 5 odst. 4 a čl. 6 odst. 3.
2. Zveřejní se jména stran a hlavní obsah rozhodnutí; bere se ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 19
Prováděcí pravidla
Komise je zmocněna přijmout prováděcí pravidla týkající se formy, obsahu a jiných podrobností stížností podle článku 3, žádostí podle čl. 3 odst. 2 a článku 5 a slyšení podle čl. 16. odst. 1 a 2.
Článek 20
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 14. prosince 1987 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví letecké dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3975/87 [4] stanoví postupy pro použití pravidel hospodářské soutěže na podniky v odvětví letecké dopravy; že nařízení Rady č.
17 [5] stanoví postup pro použití těchto pravidel na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě jiné, než které se přímo týkají poskytování služeb letecké dopravy;
vzhledem k tomu, že lze čl. 85 odst. 1 Smlouvy prohlásit za neúčinný pro určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které splňují podmínky uvedené v čl. 85 odst. 3;
vzhledem k tomu, že společná ustanovení k provedení čl. 85 odst. 3 by měla být přijata prostřednictvím nařízení postupem podle článku 87; že podle čl. 87 odst. 2 písm. b) musí takové nařízení určit prováděcí pravidla k čl. 85 odst. 3 s přihlédnutím k nutnosti zajistit účinný dozor při co největším zjednodušení správní kontroly; že podle čl. 87 odst. 2 písm. d) se takové nařízení vyžaduje pro vymezení odpovídajících úloh Komise a Soudního dvora;
vzhledem k tomu, že odvětví letecké dopravy bylo dosud upraveno sítí mezinárodních dohod, dvoustranných dohod mezi státy a dvoustranných a mnohostranných dohod mezi leteckými dopravci; že změny potřebné v tomto mezinárodním systému by měly zajistit větší hospodářskou soutěž a měly by být postupně zaváděny tak, aby byl odvětví letecké dopravy poskytnut čas na přizpůsobení;
vzhledem k tomu, že by proto Komise měla mít možnost stanovit formou nařízení, že se čl. 85 odst. 1 nevztahuje na určité kategorie dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, za jakých konkrétních podmínek a okolností smí Komise vykonávat takovou pravomoc v úzké a stálé spolupráci s příslušnými orgány členských států;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby byly uděleny zejména blokové výjimky pro určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě; že tyto výjimky by měly být uděleny na omezenou dobu, ve které se mohou letečtí dopravci přizpůsobit konkurenčnějšímu prostředí; že by Komise měla být schopna v úzké spolupráci s členskými státy přesně vymezit rozsah těchto výjimek a podmínky s nimi spojené;
vzhledem k tomu, že výjimka nesmí být udělena, pokud nejsou splněny podmínky uvedené v čl. 85 odst.
3; že by proto Komise měla mít oprávnění přijmout vhodná opatření, pokud se ukáže, že dohoda má účinky neslučitelné s čl. 85 odst.
3; že by tedy Komise měla nejdříve podat doporučení stranám a až poté přijmout rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že tímto nařízením není dotčen článek 90 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že se hlavy států a předsedové vlád na setkání v červnu 1986 dohodli, že vnitřní trh v letecké dopravě by měl být dotvořen do roku 1992 na základě činností Společenství vedoucích k posílení jeho hospodářské a sociální soudržnosti; že toto nařízení spolu se směrnicí Rady 87/601/EHS ze dne 14. prosince 1987 o tarifech pravidelné letecké dopravy mezi členskými státy [6] a rozhodnutím Rady 87/602/EHS ze dne 14. prosince 1987 o přístupu leteckých dopravců k pravidelným trasám letecké dopravy mezi členskými státy a o rozdělení kapacity pro přepravu cestujících v pravidelné letecké dopravě mezi členskými státy mezi letecké dopravce [7] jsou prvními kroky v tomto směru, a proto Rada, aby splnila cíl stanovený hlavami států a předsedy vlád, přijme další liberalizační opatření na konci tříletého zaváděcího období,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na mezinárodní leteckou dopravu mezi letišti Společenství.
Článek 2
1. Aniž je dotčeno použití nařízení (EHS) č. 3975/87 a v souladu s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, může Komise formou nařízení prohlásit, že se čl. 85 odst. 1 nevztahuje na určité kategorie dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě.
2. Komise může přijmout taková nařízení, zejména pokud jde o dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je
- společné plánování a koordinace kapacit při pravidelné letecké dopravě, pokud pomáhá zajistit rozdělení služeb v méně frekventovaných časech dne nebo v méně frekventovaných obdobích nebo na méně vytížených trasách, pokud kterýkoliv partner může bez sankcí odstoupit od těchto dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě a nepožaduje se více než tříměsíční výpověď účasti na takovém společném plánování a koordinaci na budoucí období,
- sdílení příjmů z pravidelné letecké dopravy, pokud převod nepřesáhne 1 % společného výnosu získaného na určité trase převádějícím partnerem, náklady převádějícího partnera nejsou sdíleny ani přijímány a převod se uskuteční náhradou za ztráty vzniklé u přijímajícího partnera na pravidelných letech v méně frekventovaných časech dne nebo v méně frekventovaných obdobích,
- konzultace pro společnou přípravu návrhů tarifů, jízdného a podmínek pro pravidelnou přepravu cestujících a zavazadel za podmínky, že konzultace o těchto záležitostech jsou dobrovolné, že letečtí dopravci nejsou vázáni jejich výsledky a že Komise a členské státy, jejichž leteckých dopravců se to týká, se mohou zúčastnit kterékoliv takové konzultace jako pozorovatelé,
- přidělování volných letištních časů a stanovení letových řádů za podmínky, že dotyční letečtí dopravci jsou oprávněni se zúčastnit na těchto opatřeních, že vnitrostátní a mnohostranné postupy pro tato opatření jsou průhledná a že berou v úvahu jakákoliv omezení a pravidla rozdělování stanovená vnitrostátními a mezinárodními orgány a veškerá práva, která letečtí dopravci případně v minulosti nabyli,
- společný nákup, rozvoj a provoz automatizovaných rezervačních systémů týkajících se letových řádů, rezervací a vystavování letenek leteckými dopravci za podmínky, že letečtí dopravci členských států mají přístup k těmto systémům za rovných podmínek, že zúčastnění letečtí dopravci mají své služby seřazeny na nediskriminačním základě a dále, že kterýkoliv účastník může ze systému odstoupit podáním přiměřené výpovědi,
- technického a obchodního pozemního odbavování na letištích, jako je odtahování, tankování, čištění a bezpečnost,
- odbavení cestujících, pošty a zavazadel na letištích,
- stravovacích služeb na palubě.
3. Aniž je dotčen odstavec 2, vymezí nařízení Komise kategorie dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, na která se vztahují, a zejména
a) omezení nebo podmínky, které se smějí nebo nemusí vyskytovat v dohodách, rozhodnutích a jednáních ve vzájemné shodě;
b) podmínky, které musí být obsaženy v dohodách, rozhodnutích a jednáních ve vzájemné shodě, nebo jakékoliv jiné podmínky, které musí být splněny.
Článek 3
Použitelnost každého nařízení přijatého Komisí podle článku 2 končí dnem 31. ledna 1991.
Článek 4
Nařízení přijatá podle článku 2 obsahují ustanovení o zpětné působnosti na stávající dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě ode dne vstupu těchto nařízení v platnost.
Článek 5
Před přijetím nařízení zveřejní Komise jeho návrh a vyzve dotyčné osoby a organizace, aby se k němu vyjádřily v přiměřené lhůtě, kterou stanoví, ne však kratší než jeden měsíc.
Článek 6
Komise před zveřejněním návrhu nařízení a před jeho přijetím konzultuje Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení v letecké dopravě zřízený podle čl. 8 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3975/87.
Článek 7
- podat dotyčným osobám doporučení a - v případě nesplnění a v závislosti na závažnosti daného porušení přijmout rozhodnutí, které jim buď zakazuje určité jednání, nebo je na nich vyžaduje, nebo při odejmutí prospěchu z blokové výjimky jim udělit individuální výjimku podle čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3975/87, nebo zrušit blokovou výjimku.
2. Pokud Komise buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu nebo fyzické či právnické osoby uplatňující oprávněný zájem zjistí, že se na konkrétní případ vztahuje dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje bloková výjimka udělená nařízením přijatým podle čl. 2 odst. 2, avšak mají účinky, které jsou neslučitelné s čl. 85 odst. 3 nebo jsou zakázány článkem 86, může blokovou výjimku u těchto dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zrušit a přijmout podle článku 13 nařízení (EHS) č. 3975/87 veškerá vhodná opatření k ukončení tohoto porušování.
3. Před přijetím rozhodnutí podle odstavce 2 může Komise dotyčným osobám podat doporučení, aby ukončily protiprávní jednání.
Článek 8
Rada rozhodne do 30. června 1990 na základě návrhu Komise předloženého do 1. listopadu 1989 o přezkoumání tohoto nařízení.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3985/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 zavedlo nomenklaturu zboží, dále jen "kombinovanou nomenklaturu", která současně splňuje požadavky jak společného celního sazebníku, tak i statistiky vnějšího obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení o společné organizaci zemědělských trhů stanoví, že celní nomenklatura vyplývající z používání těchto nařízení se přejímá do kombinované nomenklatury; že v případě potřeby uvedená nařízení mění celní sazby; že je proto vhodné zahrnout do tohoto nařízení veškeré změny obsažené v nařízeních přijatých v rámci společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že dne 24. listopadu 1987 Rada rozhodla o smluvních celních sazbách, které je třeba uplatnit v případě určitých výrobků kapitoly 85 kombinované nomenklatury; že je vhodné zahrnout tyto celní sazby do kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného výkladu a použití kombinované nomenklatury je vhodné upřesnit význam některých výrazů požívaných ve třídě XI uvedené nomenklatury zavedením tří doplňkových poznámek;
vzhledem k tomu, že za účelem zlepšení terminologie používané v kombinované nomenklatuře je třeba učinit v textu určité změny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Kombinovaná nomenklatura tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3986/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění některá nařízení týkající se provádění společné organizace trhů s drůbežím masem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3907/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2777/75 o společné organizaci trhů s drůbežím masem [3], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 15 odst.
1 druhým pododstavcem nařízení (EHS) č. 2658/87 jsou technické úpravy aktů Společenství odkazujících na kombinovanou nomenklaturu prováděny Komisí; že zásadní změny jsou prováděny postupem podle článku 17 nařízení Rady (EHS) č.
2777/75 [4] na základě článku 2 nařízení (EHS) č. 3907/87;
vzhledem k tomu, že v celé řadě nařízení v odvětví drůbežího masa musí být provedeny technické úpravy a v určitých podstatných bodech je nutné brát zřetel na používání nové kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, který má nahradit Úmluvu ze dne 15. prosince 1950 o názvosloví pro třídění zboží v celních tarifech;
vzhledem k množství a obsahu textů, které mají být takto upraveny, by měla být všechna příslušná nařízení seskupena do jediného pozměňujícího nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č.
565/68 ze dne 24. dubna 1968 o nestanovení dodatečných částek pro poraženou drůbež, kachny a husy dovážené z Polska [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2039/73 [6], se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2777/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy následujících produktů čísla ex0207 kombinované nomenklatury pocházejících a dovážených z Polska:
a) drůbež druhu kur domácí, nedělená:
- "83 % kuřata" – oškubaná a vykuchaná, s hlavou a běháky,
- "70 % kuřata" – oškubaná a vykuchaná, bez hlavy a běháků, avšak s krkem, srdcem, játry a voletem,
- "65 % kuřata" – oškubaná a vykuchaná, bez hlavy a běháků a bez krku, srdce, jater a volete, nebo v jiné obchodní úpravě;
b) kachny, nedělené:
- "85 % kachny" – oškubané, vykrvené, nevykuchané, s hlavou a běháky,
- "70 % kachny" – oškubané a vykuchané, bez hlavy a běháků, avšak s krkem, srdcem, játry a voletem,
- "63 % kachny" – oškubané a vykuchané, bez hlavy a běháků a bez krku, srdce, jater a volete, nebo v jiné obchodní úpravě;
c) husy, nedělené:
- "82 % husy" – oškubané, vykrvené, nevykuchané, s hlavou a běháky,
- "75 % husy" – oškubané a vykuchané, bez hlavy a běháků, též se srdcem a voletem, nebo v jiné obchodní úpravě."
Článek 2
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2261/69 ze dne 13. listopadu 1969 o nestanovení dodatečných částek pro poražené kachny a husy dovezené z Rumunska [7], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2039/73, se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2777/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy následujících produktů čísla ex0207 kombinované nomenklatury pocházejících a dovážených z Rumunska:
a) kachny, nedělené:
- "85 % kachny" – oškubané, vykrvené, nevykuchané, s hlavou a běháky,
- "70 % kachny" – oškubané a vykuchané, bez hlavy a běháků, avšak s krkem, srdcem, játry a voletem,
- "63 % kachny" – oškubané a vykuchané, bez hlav a běháků a bez krku, srdce, jater a volete, nebo v jiné obchodní úpravě;
b) husy, nedělené:
- "82 % husy" – oškubané, vykrvené, nevykuchané, s hlavou a běháky,
- "75 % husy" – oškubané a vykuchané, bez hlavy a běháků, též se srdcem a voletem, nebo v jiné obchodní úpravě."
Článek 3
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2474/70 ze dne 7. prosince 1970 o nestanovení dodatečné částky pro poražené krůty dovážené z Polska [8] 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2777/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy poražených krůt podpoložky 02071031, 02071039 a 020722 kombinované nomenklatury, pocházejících a dovážených z Polska."
Článek 4
Přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2778/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví pravidla pro výpočet dávky a zdymadlové ceny pro drůbeží maso [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3233/86 [10], se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 5
Příloha nařízení Rady (EHS) č. 3011/79 ze dne 20. prosince 1979, kterým se stanoví koeficienty pro výpočet dávek u produktů z drůbežího masa a kterým se zrušuje nařízení č. 199/67/EHS [11] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1507/82 [12] se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3987/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění některá nařízení zabezpečující sjednocené provádění společné organizace trhu v odvětvích vajec a drůbežího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3907/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2777/75 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 5 odst.
1 druhý pododstavec nařízení (EHS) č. 2658/87 jsou technické úpravy aktů Společenství odkazujících na kombinovanou nomenklaturu prováděny Komisí; že zásadní změny týkající se odvětví drůbežího masa jsou prováděny postupem podle článku 27 nařízení Rady (EHS) č.
2777/75 [4] v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 3907/87;
vzhledem k tomu, že základní nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [5] bylo změněno nařízením Komise (EHS) č. 4000/87 [6] upravujícím podle kombinované nomenklatury popis zboží a čísla sazebníku, která se v uvedeném nařízení objevují;
vzhledem k tomu, že v celé řadě společných prováděcích nařízení vztahujících se na odvětví drůbežího masa a vajec musí být provedeny technické úpravy a v určitých podstatných bodech týkajících se odvětví drůbežího masa je nutné přikročit k používání nové kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, která má nahradit Úmluvu ze dne 15. prosince 1950 o názvosloví pro třídění zboží v celních tarifech;
vzhledem k množství a obsahu textů, které mají být takto upraveny, by měla být všechna příslušná nařízení seskupena do jediného pozměňujícího nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2164/72 ze dne 3. října 1972 o nestanovení dodatečných částek pro dovozy vajec ve skořápce a poražených kuřat a hus z Bulharska [7] se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2771/75 a nařízení (EHS) č. 2777/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy následujících produktů pocházejících a dovážených z Bulharska: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ 0207 _BAR_ Maso a jedlé droby z drůbeže čísla 0105, čerstvé, chlazené nebo zmrazené: _BAR_ 020710 _BAR_ – Nedělená drůbez, čerstvá nebo chlazená: _BAR_
_BAR_ – – Z drůbeže druhu kur domácí: _BAR_
Článek 2
Příloha nařízení Komise (EHS) č. 572/73 ze dne 26. února 1973, která obsahuje seznam produktů z odvětví vajec a drůbežího masa, které mohou být zařazeny do režimu stanovení vývozních náhrad předem [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1916/86 [9], se tímto nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
Článek 3
V článku 1 nařízení Rady (EHS) č.
2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovnédrůbeže a jejich uvádění na trh [10], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3494/86 [11], se odstavec 1 a první část odstavce 2 nahrazují tímto:
"1. "Násadovými vejci" drůbeží vejce podpoložek 04070011 a 04070019 kombinované nomenklatury, určená k produkci drůbežích mláďat, která jsou tříděna podle druhu, kategorie a typu, a určena podle tohoto nařízení.
2. "Drůbežími mláďaty" živá drůbež o hmotnosti nejvýše 185 gramů, zařazená do položek 010511 a 010519 kombinované nomenklatury a do jedné z následujících kategorií."
Článek 4
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 109/80 ze dne 18. ledna 1980 o uplatnění nejnižší sazby náhrady při vývozu některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa [12], ve znění nařízení (EHS) č. 1475/80 [13], se v úvodní části nahrazuje tímto:
"Nestanovení náhrady u produktů položek 010511 a 010519 a čísel 0207 (s výjimkou kódů KN 020731, 02073990 a 020750), 0407 a 0408 kombinované nomenklatury, které jsou vyváženy do Spojených států, se nebere v úvahu."
Článek 5
Příloha nařízení Komise (EHS) č. 3652/81 ze dne 18. prosince 1981, kterou se stanoví prováděcí pravidla k režimu stanovení vývozních náhrad předem v odvětví drůbežího masa a vajec [14], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1917/86 [15], se tímto nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3988/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se mění některé právní předpisy o používání společné organizace trhu v odvětví hovězího a telecího masa v důsledku zavedení kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3905/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se mění nařízení (EHS) č. 805/68 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [3], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 15 odst.
1 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2658/87 provede Komise technické úpravy právních předpisů Společenství používajících kombinovanou nomenklaturu; že by se podstatné změny měly provádět postupem podle článku 27 nařízení Rady (EHS) č.
805/68 [4] na základě článku 2 nařízení (EHS) č. 3905/87;
vzhledem k tomu, že četné právní předpisy pro odvětví hovězího a telecího masa vyžadují technické a věcné úpravy, aby se zohlednilo používání nové kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, který by měl nahradit Úmluvu ze dne 15. prosince 1950 o nomenklatuře pro třídění zboží v celních sazebnících;
vzhledem k tomu, že z důvodu počtu a obsahu právních předpisů vyžadujících takovou úpravu je vhodné zahrnout všechny nezbytné změny do jednoho pozměňujícího nařízení;
vzhledem k tomu, že by se určité položky výpočtu, které se v uvedených opatřeních stále objevují v zúčtovacích jednotkách, měly vyjadřovat v ECU pomocí koeficientu 1,208953 uvedeného v článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 [5] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1636/87 [6];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení při použití článku 2 nařízení (EHS) č. 3905/87 jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Komise (EHS) č. 586/77 ze dne 18. března 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro uplatňování dávek v odvětví hovězího a telecího masa a kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 950/68 o společném celním sazebníku [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3114/83 [8], se mění takto:
1.
Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Pokud jde o zmrazené maso položky 020210 a podpoložky 02022010 kombinované nomenklatury uvedené v písmenu b) přílohy nařízení (EHS) č.
805/68:
a) koeficient uvedený v čl. 11 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení se rovná 1,69;
b) paušální částka uvedená v čl.
11 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení se rovná 6,65 ECU na 100 kg."
2. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro účely uplatňování dávek se rozumí:
a) "jatečně upravenými těly skotu" ve smyslu položek 020110 a 020210 kombinované nomenklatury celé tělo poraženého zvířete po jeho vykrvení, vykolení a stažení z kůže, s hlavou nebo bez ní, s nohami nebo bez nich a s ostatními droby nebo bez nich.
Je-li jatečně upravené tělo dodáváno bez hlav, musí být hlava od něj oddělena v místě hlavového (atlanto-okcipitálního) kloubu.
Je-li dodáváno bez noh, musí být nohy odděleny na úrovni karpo-metakarpálního nebo tarso-metatarsálního kloubu; jatečně upravená těla skotu zahrnují přední část se všemi kostmi jakož i žebra, krk, podplečí a plec s více než deseti páry žeber;
b) "půlkami jatečně upravených těl" ve smyslu položek 020110 a 020210 kombinované nomenklatury produkt získaný symetrickým rozdělením jatečně upraveného těla středem obratlů krčních, hřbetních, bederních (lumbálních) a křížových (sakrálních) a středem hrudní kosti a srůstem ischio-stydkých kostí; půlky jatečně upravených těl zahrnují přední část se všemi kostmi, jakož i žebra, krk, podplečí a plec s více než deseti páry žeber;
c) "kompenzovanými čtvrtěmi" ve smyslu podpoložek 02012011, 02012019 a 02022010 kombinované nomenklatury jsou části, jež jsou složeny:
- buď z předních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i žebra, krk a podplečí a plec a dělené u desátého žebra a zadních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i kýtu a zadní roštěnec se svíčkovou a dělené u třetího žebra,
- nebo z předních čtvrtí zahrnujících všechny kosti jakož i žebra, krk a podplečí a plec a dělené u pátého žebra s připojeným celým bokem a hrudím, a zadních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i kýtu a nízký roštěnec se svíčkovou a dělené u osmého žebra.
Přední a zadní čtvrti tvořící "kompenzované čtvrti" musejí být vyváženy současně a ve stejném počtu, celková hmotnosti předních čtvrtí se musí rovnat celkové hmotnosti zadních čtvrtí; rozdíl mezi hmotnostmi těchto dvou částí zásilky je tolerován za podmínky, že tento rozdíl není větší než 5 % celkové hmotnosti těžší části (předních čtvrtí nebo zadních čtvrtí);
d) "neoddělenými předními čtvrtěmi" ve smyslu podpoložek 02012031, 02012039 a 02022030 kombinované nomenklatury přední část jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti, jakož i krk a plec s nejméně čtyřmi a nejvíce deseti žebry (první čtyři žebra musí být vcelku, ostatní mohou být dělená) s bokem nebo bez něj;
e) "oddělenými předními čtvrtěmi" ve smyslu podpoložek 02012031, 02012039 a ex02022030 kombinované nomenklatury přední část půlky jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti i krk, šíji, podplečí a plec s nejméně čtyřmi a nejvíce deseti žebry (první čtyři žebra musí být v celku, ostatní mohou být dělená) s bokem nebo bez něj;
f) "neoddělenými zadními čtvrtěmi" ve smyslu podpoložek 02012051, 02012059 a 02022050 kombinované nomenklatury zadní část jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti, jakož i kýtu a svíčkovou s nejméně třemi páry celých nebo dělených žeber s kolenem nebo bez něj a s bokem nebo bez něj;
g) "oddělenými zadními čtvrtěmi" ve smyslu podpoložek 02012051, 02012059 a 02022050 kombinované nomenklatury zadní část půlky jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti, jakož i kýtu a nízký roštěnec se svíčkovou, s nejméně třemi celými nebo dělenými žebry, s kolenem nebo bez něj a s bokem nebo bez něj;
h) "předními čtvrtěmi s částí boku nebo bez něj" ve smyslu podpoložky 02023050 kombinované nomenklatury hřbetní část přední čtvrti zahrnující horní část plece, získané z přední čtvrti s nejméně čtyřmi a nejvýše deseti žebry podélným přímým řezem přes místo, kde se první žebro spojuje s prvním hrudním obratlem k obrysu desátého žebra na bránici;
i) "hovězím hrudím" ve smyslu podpoložky 02023050 kombinované nomenklatury spodní část přední čtvrti zahrnující střed hrudí a špičku hrudí;
j) "jiné přípravky a konzervy z masa, drobů nebo krve obsahující tepelně neopracované hovězí maso nebo droby" ve smyslu podpoložek 16025010 a 16029061 kombinované nomenklatury výrobky, které nebyly tepelně upraveny nebo které byly podrobeny tepelné upraveně, která však není dostatečná k tomu, aby zaručila koagulaci proteinů masa v celém produktu, a které proto při krájení nejsilnější částí vykazuje na povrchu řezu stopy narůžovělé tekutiny."
3. Článek 14 se zrušuje.
4.
Přílohy I a II se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Čl. 1 odst. 1 písm. b) nařízení Komise (EHS) č. 2182/77 ze dne 30. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1687/76 [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1809/87 [10], se mění takto:
"b) jiné produkty definované v čl. 2 odst. 6 uvedeného nařízení nebo produkty podpoložky 02102090 kombinované nomenklatury."
Článek 3
Bod 1 přílohy II nařízení Komise (EHS) č. 2226/78 ze dne 25. září 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla k intervenčním opatřením v odvětví hovězího a telecího masa a kterým se zrušují nařízení (EHS) č. 1896/73 a (EHS) č. 2630/75 [11], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3350/87 [12], se mění takto:
"1. Maso dospělého skotu, čerstvé nebo chlazené (čísla 0201 kombinované nomenklatury) nabízené jako jatečně upravená těla, půlky jatečně upravených těl, přední a zadní čtvrti zvířat poražených nejvýše před šesti dny."
Článek 4
V článku 2 nařízení Komise (EHS) č. 1136/79 ze dne 8. června 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu dovozu některých druhů zmrazeného hovězího masa určeného ke zpracování a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 572/78 [13], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1121/87 [14], se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Pro účely čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 805/68 se "konzervami" rozumějí výrobky podpoložky 16025090 kombinované nomenklatury, které obsahují nejméně 20 % hovězího masa kromě drobů a tuku, a jejichž maso a rosol představují nejméně 85 % celkové čisté hmotnosti.
Výrobky, které byly zpracovány v maloobchodních nebo stravovacích zařízeních a jsou prodávány konečnému spotřebiteli, se však nepovažují za "konzervy"."
Článek 5
Nařízení Komise (EHS) č. 1544/79 ze dne 24. července 1979 o poskytování vývozních náhrad pro čistokrevný plemenný skot [15] se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Pro účely poskytování vývozních náhrad se skotem rozumí čistokrevná plemenná zvířata podpoložky 01021000 kombinované nomenklatury, pokud splňují definici podle článku 1 směrnice Rady 77/504/EHS."
2. V článku 2 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. V době splnění celních formalit spojených s dovozem zvířat podpoložky 01021000 kombinované nomenklatury je nutné předložit potvrzení o původu nebo rovnocenný doklad uvádějící jméno a adresu chovatele.
Pokud je chovatel usazen ve Společenství, musí navíc prokázat, že mu nebyla poskytnuta žádná náhrada nebo že byla poskytnutá částka uhrazena.
Pokud tento důkaz nemůže být předložen, jsou zvířata chápána jako by jim byla poskytnuta vývozní náhrada rovnající se nejvyšší dovozní dávce platné ke dni zpětného dovozu do Společenství pro skot podpoložek 01029031, 01029033 a 01029035 kombinované nomenklatury."
Článek 6
V článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 988/80 ze dne 23. dubna 1980 o uplatnění nejnižší sazby vývozní náhrady pro některé výrobky z hovězího a telecího masa [16] se první část věty nahrazuje tímto:
"Skutečnost, že pro produkty čísla 0201 a podpoložky 02061095 kombinované nomenklatury vyvážené do Spojených států není stanovena náhrada, se nezohledňuje."
Článek 7
Nařízení Komise (EHS) č. 2377/80 ze dne 4. září 1980, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví hovězího a telecího masa [17], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3893/87 [18], se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Pro každý dovoz do Společenství a každý vývoz ze Společenství se vyžaduje licence pro všechny produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 805/68 a pro všechny výrobky podpoložek 16025090 a 16029069 kombinované nomenklatury.
2. Pro každý vývoz ze Společenství se vyžaduje licence pro produkty podpoložky 01021000 kombinované nomenklatury."
2. V článku 4 se písmeno a) nahrazuje tímto:
a) dovozní licence se stanovením náhrady předem jsou platné počínaje dnem jejich vystavení ve smyslu čl. 21 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3183/80:
i) 30 dní pro produkty položky 020100 a podpoložky 02061095 kombinované nomenklatury pocházející nebo dovážené z Argentiny nebo Uruguaye;
ii) 60 dní pro produkty čísla 0202 a podpoložky 02062991 kombinované nomenklatury pocházející nebo dovážené z Argentiny, Austrálie, Nového Zélandu nebo Uruguaye;
iii) 45 dní pro produkty čísla 0202 a podpoložky 02062991 kombinované nomenklatury pocházející nebo dovážené z Rumunska.
3. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Vývozní licence se vyžadují pro produkty
- jedné z položek kombinované nomenklatury,
- jedné ze skupin položek kombinované nomenklatury
uvedené ve stejné odrážce přílohy III.
Údaje uvedené v žádosti se rovněž zapíší do vývozní licence.
2. Aniž jsou dotčena ostatní zvláštní ustanovení, vývozní licence se vyžadují pro produkty:
- jedné z položek kombinované nomenklatury,
- jedné ze skupin položek kombinované nomenklatury
uvedené ve stejné odrážce přílohy IV.
Údaje uvedené v žádosti se rovněž zapíší do vývozní licence.
3. Pokud je možnost stanovení náhrady předem pro některé nebo všechny země určení omezena pouze na produkty jedné z položek nebo skupin položek, uvede se v žádosti o udělení licence a v licenci se stanovením náhrady předem popis produktů, které mají právo na stanovení náhrady předem, a to v kolonce 12, a položka nebo skupina položek kombinované nomenklatury používané pro náhradu, a to v kolonce 8.
Licence je platná pouze pro takto označené produkty."
4. V článku 8a se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Pro produkty čísla 0201 a 0202 a podpoložek 02061095 a 02062991 kombinované nomenklatury by měla žádost o vývozní licenci a licence sama uvádět v kolonce 13 jméno země určení produktu.
2. Pro produkty čísel 0201 a 0202 a podpoložek 02061095 a 02062991 kombinované nomenklatury by měla být vývozní licence se stanovením náhrady předempodle čl. 3 písm. a) vydána pátý pracovní den po dni podání žádosti, pokud během uvedené doby nejsou přijata zvláštní opatření."
5. V čl. 16 odst. 1 se část věty "položky 0201 A II společného celního sazebníku" nahrazuje "čísel 0201, 0202 a podpoložek 02061095 a 02062991 kombinované nomenklatury".
6. V příloze I prvním oddílu se body 1, 2 a 3 nahrazují přílohou III tohoto nařízení.
7. V příloze I se oddíl II nahrazuje přílohou IV tohoto nařízení.
8. Doplňuje se příloha III převzatá do přílohy V tohoto nařízení.
9. Doplňuje se příloha IV převzatá do přílohy VI tohoto nařízení.
Článek 8
Nařízení Komise (EHS) č. 139/81 ze dne 16. ledna 1981, kterým se stanoví podmínky pro zařazení některých druhů zmrazeného hovězího a telecího masa do položky 0201 A II b) 4 bb) 22 společného celního sazebníku [19], ve znění nařízení (EHS) č. 1652/87 [20], se mění takto:
1. V názvu nařízení se položka "0201 A II b) 4 bb) 22 společného celního sazebníku" nahrazuje podpoložkou "02023050 kombinované nomenklatury".
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Zařazení zmrazeného masa ze třetích zemí do podpoložky 02023050 kombinované nomenklatury (přední čtvrti s částí boku nebo bez něj) podléhá předložení osvědčení o pravosti, které splňuje požadavky tohoto nařízení."
Článek 9
V článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 74/84 ze dne 12. ledna 1984, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy nevykostěného hovězího masa [21], ve znění nařízení (EHS) č. 3169/87 [22], se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Čerstvé nebo chlazené nevykostěné kusy podpoložky 02012090 kombinované nomenklatury z jatečně upravených těl, jatečně upravených půlek, kompenzovaných čtvrtí, předních čtvrtí a zadních čtvrtí dospělého skotu samčího pohlaví mohou mít právo na poskytnutí zvláštní vývozní náhrady, pokud jsou splněny podmínky tohoto nařízení."
Článek 10
Nařízení Komise (EHS) č. 2388/84 ze dne 14. srpna 1984 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa [23], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3425/86 [24] se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Konzervy podpoložky 16025090 kombinované nomenklatury, které splňují podmínky stanovené tímto nařízením a jsou vyváženy do třetích zemí, mají právo na poskytnutí zvláštní náhrady, pokud jsou vyrobeny v rámci režimu podle článku 4 nařízení (EHS) č. 565/80."
2. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Pokud jsou konzervy podpoložky 16025090 kombinované nomenklatury, které splňují podmínky článku 2, dovezeny zpět na celní území Společenství a jsou propuštěny do volného oběhu podle nařízení Rady (EHS) č. 754/76, schválí příslušný orgán propuštění do volného oběhu pouze tehdy, pokud je bez ohledu na zaplacení dovozního cla dokázáno, že byla uhrazena částka poskytnuté vývozní náhrady.
Pokud příslušná částka nemůže být určena ke spokojenosti uvedených orgánů, měla by se rovnat nejvyšší náhradě uplatňované ke dni přijetí přihlášení příslušného zboží do volného oběhu."
Článek 11
Příloha I nařízení Komise (EHS) č. 588/86 ze dne 28. února 1986, kterým se stanoví zvláštní dávky pro obchod s hovězím a telecím masem, pokud jde o Portugalsko [25] se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
Článek 12
Nařízení Komise (EHS) č. 1695/86 ze dne 30. května 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro porážkové prémie pro dospělý jateční skot ve Spojeném království [26] se mění takto:
1. V čl. 10 odst. 2 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) nejpozději 15 dní po uplynutí desetidenního období sdělit Komisi množství výrobků podpoložek 16025090 a 16029069 kombinované nomenklatury, která byla vyvezena do třetích zemí nebo odeslána do ostatních členských států a která jsou roztříděna podle země určení."
2. Příloha se nahrazuje přílohou VIII tohoto nařízení.
Článek 13
V článku 1 rozhodnutí Rady 82/530/EHS ze dne 19. července 1982, kterým Spojené království nabývá oprávnění povolit orgánům ostrova Man uplatnit režim zvláštních dovozních licencí pro skopové maso a hovězí a telecí maso [27], ve znění rozhodnutí 84/363/EHS [28], se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. S cílem omezit dovozy může Spojené království oprávnit orgány ostrova Man, aby uplatnily režim zvláštních dovozních licencí pro produkty ze skopového masa a hovězího a telecího masa položky 010210 a podpoložek 01029010, 01029031, 01029033, 01029035, 01029037, položek 0104, 0201, 0202, 0204, podpoložek 02061095 a 02062991 kombinované nomenklatury."
Článek 14
V čl. 2 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2670/85 ze dne 23. září 1985 o prodeji některého nevykostěného hovězího masa v držbě některých intervenčních agentur a určeného k vývozu za předem stanovené paušální ceny [29], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2405/87 [30], se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Maso se musí vyvážet do jedné ze zemí určení, pro které je stanovena náhrada pro produkty podpoložky 02023090 kombinované nomenklatury."
Článek 15
V čl. 2 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 1055/87 ze dne 14. dubna 1987 o prodeji některého nevykostěného hovězího a telecího masa v držení některých intervenčních agentur a určeného k vývozu za předem stanovené paušální ceny a o změně nařízení (EHS) č. 1687/76 [31], ve znění nařízení (EHS) č. 1416/87 [32], se první věta nahrazuje tímto:
"1. Maso se musí vyvážet do jedné ze zemí určení, pro které je stanovena náhrada pro produkty podpoložky 02023090 kombinované nomenklatury."
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3991/87
ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 234/68 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 zřizuje od 1. ledna 1988 kombinovanou nomenklaturu zboží založenou na harmonizovaném systému, který splňuje požadavky společného celního sazebníku i nomenklatury zboží pro statistiku vnějšího obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je v důsledku toho nezbytné vyjádřit podle podmínek kombinované nomenklatury popis zboží a čísla záhlaví celního sazebníku, která se objevují v nařízení Rady (EHS) č. 234/68 [3] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
3768/85 [4]; že tyto úpravy nevyžadují žádné zásadní změny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 234/68 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Zřizuje se společná organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty pro produkty spadající pod kapitolu 6 kombinované nomenklatury, kromě rostlin a kořenů čekanky podpoložky 06012010; zahrnuje společné normy jakosti a obchodní systém."
2. Ustanovení čl. 7 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Každý rok, počínaje rokem 1968, může v souladu s postupem stanoveným v článku 14, pro každý z produktů položky 060110, být včas před začátkem obchodního období stanovena jedna nebo více minimálních cen pro vývoz do třetích zemí.
Vývoz těchto produktů je povolen pouze za cenu, která se rovná nebo která převyšuje stanovenou minimální cenu pro příslušný produkt."
3. Ustanovení čl. 10 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Odchylně od ustanovení odstavce 1 druhé a třetí odrážky se zachovává povolení množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem a použití článku 44 Smlouvy:
- pro nezakořeněné řízky a rouby vinné révy (podpoložka 06021010) a vinnou révu roubovanou nebo zakořeněnou (podpoložka 06022010), do data stanoveného ve všech členských státech pro použití ustanovení o obchodování s materiály pro vegetativní rozmnožování vinné révy, která mají být přijata Radou;
Pokud jde o hrnkové rostliny a mladé ovocné stromy a keře (podpoložky 06022091, 06022099, 06023010, 06029970, 06029991 a 06029999), přijme Rada, v rámci článků 3, 12 nebo 18 tohoto nařízení, případná nezbytná opatření."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3994/87
ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 zavádí ode dne 1. ledna 1988 kombinovanou nomenklaturu založenou na harmonizovaném systému, která současně splňuje požadavky jak společného celního sazebníku, tak i statistiky vnějšího obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nutno přizpůsobit kombinované nomenklatuře označení zboží a čísla položek celního sazebníku v nařízení Rady č.
136/66/EHS [3] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
1915/87 [4]; že tyto úpravy nevyžadují žádné zásadní změny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto:
1. v článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Toto nařízení se vztahuje na tyto produkty:
23069019" _BAR_ 2. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a d), kromě produktů podpoložek 07099039 a 07112090, jakož i na produkty podpoložky 23069011 se použijí celní sazby uvedené v kombinované nomenklatuře.
1 odst. 2 písm. c) a e), kromě produktů podpoložky 23069011, jakož i na produkty podpoložek 07099039 a 07112090 se uplatní režim dávek při dovozech ze třetích zemí."
3. V článku 14 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Při dovozu nezpracovaného oleje podpoložek 150910 a 15100010 ze třetích zemí a pokud je prahová cena vyšší než cena CIF, se vybírá dávka odpovídající rozdílu mezi těmito dvěma cenami."
4. V článku 15 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Při dovozu olivového oleje podpoložek 15099000 a 15100090 dovážených ze třetích zemí se vybírá dávka, která se skládá z proměnlivé složky odpovídající dávce vztahující se na množství olivového oleje potřebného k produkci dovezeného oleje, které se může stanovit paušálně, a z pevné složky sloužící k ochraně zpracovatelského průmyslu.
2. Neodpovídají-li u jedné nebo více zemí, ze kterých byl produkt dovezen nabídkové ceny na světovém trhu olivového oleje podpoložek 15099000 a 15100090 ceně CIF podle článku 14, je tato cena při výpočtu proměnlivé složky dávky nahrazena cenou, která se stanoví na základě výše uvedených nabídkových cen."
5. V článku 17 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Při dovozu oliv podpoložek 07099039 a 07112090 dovážených ze třetích zemí se vybírá dávka, která se odvozuje z dávky vztahující se na olivový olej podle článku 14 a která je založena na obsahu oleje v dováženém produktu.
Vybíraná dávka však nesmí být menší než částka, která se rovná 8 % hodnoty dováženého produktu, přičemž se tato částka stanoví paušálně.
2. Při dovozu produktů podpoložek 23069019, 15220031 a 15220039 dovážených ze třetích zemí se vybírá dávka, která se vypočítá z dávky vztahující se na olivový olej a která je založena na obsahu oleje dováženého produktu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3997/87
ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3985/872, a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 zavádí od 1. ledna 1988 kombinovanou nomenklaturu zboží založenou na harmonizovaném systému, která splňuje požadavky jak společného celního sazebníku, tak klasifikace zboží pro účely statistiky zahraničního obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přizpůsobit kombinované nomenklatuře popis zboží a kódy celního sazebníku uvedené v nařízení Rady (EHS) č. 2358/713 naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
3768/854; že tyto úpravy nevyžadují žádnou věcnou změnu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2358/71 se mění takto:
1.
Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Zřizuje se společná organizace trhu s osivy, která se vztahuje na následující produkty: Kód KN Popis zboží
0713 39 10 Fazole ostatní k setí
2.
Příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č.
3998/87
ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku1, ve znění nařízení (EHS) č. 3985/872, a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s účinkem od 1. ledna 1988 byla nařízením (EHS) č. 2658/87 na základě nomenklatury harmonizovaného systému zřízena kombinovaná nomenklatura zboží, která bude splňovat požadavky společného celního sazebníku a současně statistiky vnějšího obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je v důsledku toho nutné přizpůsobit popis zboží a čísla položek celního sazebníku nařízení Rady (CEE) č. 1696/713, naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
3800/854, kombinované nomenklatuře; že tyto úpravy nevyžadují žádné zásadní změny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 1696/71 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Zřizuje se společná organizace trhu s chmelem, která se vztahuje na tyto produkty:
Kód KN Popis zboží
2. Pravidla uvedení na trh a pravidla obchodu se třetími zeměmi se také uplatňují na tyto výrobky: Kód KN Popis zboží
1 302 13 00 Rostlinné šťávy a chmelové extrakty
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
4001/87
ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2783/75 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s účinností od 1. ledna 1988 byla nařízením (EHS) č. 2658/87 na základě nomenklatury harmonizovaného systému zřízena kombinovaná nomenklatura zboží, která bude splňovat požadavky společného celního sazebníku a současně statistiky vnějšího obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto třeba upravit popis zboží a čísla celní nomenklatury v nařízení Rady (EHS) č.
2783/75 [3] podle terminologie kombinované nomenklatury; že tyto úpravy nevyžadují změnu podstaty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 2783/75 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
V obchodu mezi Společenstvím a třetími zeměmi se uplatňují dávky z dovozu těchto produktů: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
ex350210 _BAR_ – Vaječný albumin: _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 4005/87
ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 845/72 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s účinkem od 1. ledna 1988 byla nařízením (EHS) č. 2658/87 na základě nomenklatury harmonizovaného systému zřízena kombinovaná nomenklatura zboží, která splňuje požadavky společného celního sazebníku a současně statistiky zahraničního obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nutné upravit označení zboží a čísla celní nomenklatury v nařízení Rady (EHS) č.
845/72 [3] podle terminologie kombinované nomenklatury; že tyto úpravy nevyžadují žádné podstatné změny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 845/72 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin, jejichž cílem je usnadňovat přizpůsobování nabídky požadavkům trhu, může Společenství přijmout opatření ke zlepšení jakosti bource morušového podpoložky 01060099 kombinované nomenklatury a vajíček bource morušového podpoložky 05119990."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 4006/87 ze dne 23. prosince 1987,
kterým se mění protokol č. 4 o bavlně
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 zavádí od 1. ledna 1988 kombinovanou nomenklaturu zboží založenou na harmonizovaném systému, která splňuje požadavky jak společného celního sazebníku, tak třídění zboží pro účely statistiky zahraničního obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přizpůsobit kombinované nomenklatuře popis zboží a kódy celního sazebníku uvedené
ze dne 22. prosince 1987 o analytických metodách a jiných technických ustanoveních nezbytných k provádění nařízení (EHS) č. 3035/80, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše takových náhrad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného zacházení při vývozu zboží podléhajícího nařízení Rady (EHS) č.
3035/80 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 4055/87 [4] ze Společenství je třeba vymezit analytické metody a jiná ustanovení technické povahy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví analytické metody nezbytné k provádění nařízení (EHS) č. 3033/80 [5] ve znění nařízení (EHS) č.
3743/87 [6], nebo, neexistuje-li analytická metoda, analytický postup nebo metodický princip, které mají být použity.
Článek 2
V souladu s poznámkami k příloze D nařízení (EHS) č. 3035/80 jsou "výsledky analýzy" uvedené ve sloupci 3 pro účely provádění uvedené přílohy získávány pomocí metod, postupů a vzorců uvedených v tomto článku:
1. Cukry K určení jednotlivých druhů cukru se použije vysokoúčinná kapalinová chromatografie (HPLC).
A. Obsah sacharosy uvedený ve sloupci 3 přílohy D je roven:
a) S + (2F) x 0,95,
pokud je obsah glukosy větší nebo roven obsahu fruktosy, nebo
b) S + (G + F) x 0,95,
pokud je obsah glukosy menší než obsah fruktosy,
kde:
S je obsah sacharosy určený metodou HPLC,
F je obsah fruktosy určený metodou HPLC,
G je obsah glukosy určený metodou HPLC.
V případě hlášené přítomnosti hydrolyzátu laktosy a/nebo zjištěné přítomnosti laktosy a galaktosy se od obsahu glukosy (G) před provedením dalších výpočtů odečte obsah glukosy, který je roven obsahu galaktosy (určenému metodou HPLC).
B. Obsah glukosy uvedený ve sloupci 3 přílohy D je roven:
a) G – F,
pokud je obsah glukosy větší než obsah fruktosy, a
b) 0 (nula),
pokud je obsah glukosy menší nebo roven obsahu fruktosy.
V případě hlášené přítomnosti hydrolyzátu laktosy a/nebo zjištěné přítomnosti laktosy a galaktosy se od obsahu glukosy (G) před provedením dalších výpočtů odečte obsah glukosy, který je roven obsahu galaktosy (určenému metodou HPLC). 2. Škroby (nebo dextriny)
(dextriny se vyjadřují jako škroby) A. V případě všech položek a podpoložek kombinované nomenklatury kromě podpoložek 35051010, 35051090, 35052010 až 35052090 a 38091010 až 38091090 se obsah škrobů (nebo dextrinů) uvedený ve sloupci 3 přílohy D vypočítá pomocí vzorce:
(Z – G) x 0,9;
kde:
Z je obsah glukosy určený metodou stanovenou v příloze I nařízení Komise (EHS) č. 4154/87 [7];
G je obsah glukozy určený metodou HPLC.
B. V případě podpoložek kombinované nomenklatury 35051010, 35051090, 35052010 až 35052090 a 38091010 až 38091090 se obsah škrobů (nebo dextrinů) určí metodou stanovenou v příloze II nařízení (EHS) č. 4154/87.
Mléčné tuky Pro účely určení obsahu mléčného tuku uvedeného ve sloupci 3 přílohy D se použije metoda založená na extrakci petroletherem po hydrolýze kyselinou chlorovodíkovou a následnou plynovou chromatografií methylesterů mastných kyselin.
Je-li zjištěna přítomnost mléčných tuků, vypočte se jejich procentní podíl vynásobením procentní koncentrace methylesteru kyseliny máselné koeficientem 23 a hodnota takto získaná se vynásobí celkovým procentním podílem tuků na hmotnosti zboží a vydělí se 100.
Článek 3
Pro účely provádění přílohy C nařízení (EHS) č. 3035/80 se procentní podíl manitolu a D-glucitolu (sorbitolu) určuje metodou HPLC.
Článek 4
1. Vyhotoví se zpráva o analýze.
2. Zpráva o analýze obsahuje tyto údaje:
- veškeré údaje nezbytné k určení vzorku,
- použitou metodu a přesný odkaz na právní předpis, který ji stanovuje, nebo případně podrobný odkaz na metodu s uvedením analytického postupu nebo metodického principu, které mají být použity, jak je uvedeno v tomto nařízení,
- jakékoliv faktory, které mohly ovlivnit výsledky analýzy,
- výsledky analýzy s ohledem na způsob jejich vyjádření v použité metodě a na způsob vyžadovaný potřebami celních nebo správních orgánů, které analýzu požadovaly.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 22. prosince 1987, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3556/87, kterým se stanoví doplňující prováděcí pravidla k režimu osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro některé výrobky v odvětví obilovin vyvážené ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na druhý pododstavec čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3989/87 [4], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3035/80 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 4055/87 [6], se režim stanovení sazby vývozní náhrady předem použije zejména pro výrobky v odvětví obilovin používané při výrobě zboží, na které se vztahuje uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3556/87 [7] stanoví doplňující prováděcí pravidla k režimu osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro některé výrobky v odvětví obilovin vyvážené ve formě těstovin čísla 19.03 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 2658/87 byla od 1. ledna 1988 zavedena nová kombinovaná nomenklatura, která splňuje požadavky kombinované nomenklatury i statistik zahraničního obchodu Společenství a nahrazuje nomenklaturu úmluvy ze dne 15. prosince 1950; že je proto nutné uvést čísla použitá pro příslušné pojmy kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3556/87 se mění takto: 1. Název se nahrazuje tímto:
2. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Použije-li se pro základní výrobek v odvětví obilovin, vyvážený ve formě těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury, režim stanovení sazby vývozní náhrady předem:
a) uvede se v kolonce 12 žádosti o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem a v osvědčení samotném pouze skutečnost, že výrobek je podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury;
b) uvede se v kolonce 13 žádosti o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem a v osvědčení samotném poznámka "Spojené státy americké" nebo poznámka "jiné než Spojené státy americké". Osvědčení zavazuje k vývozu do uvedeného místa určení." 3. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro základní výrobky v odvětví obilovin, které mají být vyvezeny do Spojených států amerických ve formě těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury, se doručí pátý pracovní den po dni, kdy byla předložena žádost, pokud mezitím nebyla přijata žádná zvláštní opatření." 4. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3 1. Každý pracovní den sdělí příslušné orgány členských států Komisi statistické údaje o:
- množstvích základních výrobků v odvětví obilovin, pro něž bylo předcházející pracovní den zažádáno o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem za účelem vývozu do Spojených států amerických ve formě těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury,
- množstvích těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury, pro něž byla sazba vývozní náhrady, poskytnutá předcházející pracovní den pro obiloviny použité při jejich výrobě, stanovena předem, jakož i datum, kdy bylo prohlášení o vývozu těstovin do Spojených států amerických přijato příslušnými celními orgány.
2. Statistické údaje uvedené v předcházejícím odstavci se rozdělí podle položek kombinované nomenklatury a sdělí se Komisi na tuto adresu:
Komise Evropských společenství,Generální ředitelství III, ředitelství B/2-1049 rue de la Loi, 200 B-1049 Brusel".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 4069/87
ze dne 22. prosince 1987,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1981/82, kterým se vydává seznam regionů Společenství, ve kterých se podpora produkce chmele poskytuje pouze uznaným seskupením producentů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3800/85 [2], a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 12 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1696/71 stanoví možnost poskytnout v některých regionech Společenství podporu produkce seskupením producentů, která jsou schopna zabezpečit svým členům přiměřený příjem a racionálně spravovat nabídku; že seznam těchto regionů je uveden v příloze nařízení (EHS) č.
1981/82 [3];
vzhledem k tomu, že na základě prošetření údajů poskytnutých Belgií je možné stanovit, že nový region splňuje podmínky stanovené v článku 12 nařízení (EHS) č.
1696/71; že je proto nutné změnit nařízení (EHS) č. 1981/82 od sklizně 1987,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V seznamu uvedeném v příloze nařízení (EHS) č. 1981/82 se doplňuje region "Belgie".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 4088/87 ze dne 21. prosince 1987, kterým se stanoví podmínky pro uplatňování preferenčních celních sazeb na dovoz některých květin pocházejících z Kypru, Izraele a Jordánska RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na návrh Komise, vzhledem k tomu, že dodatkové protokoly k dohodám o přidružení nebo dohodám o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Kyprem, Izraelem a Jordánskem na straně druhé stanoví, že se na dovoz růží a karafiátů do Společenství uplatňuje preferenční celní sazba v rámci limitu celních kvót otevřených pro dovozy všech čerstvých řezaných květin položky 060310 kombinované nomenklatury a pocházejících z uvedených států; že tato celní zvýhodnění se vztahují pouze na dovozy, které splňují určité cenové podmínky;
vzhledem k tomu, že toto nařízení by mělo stanovit cenové podmínky, které musí splnit dovozy růží a karafiátů, aby získaly oprávnění k uplatnění preferenční celní sazby, a také by mělo stanovit podmínky pro pozastavení režimu preferenční celní sazby, pokud uvedené podmínky již nejsou plněny, a podmínky pro následné opětovné zavedení tohoto režimu;
vzhledem k tomu, že cenové podmínky, které mají být splněny pro dovážené produkty, jsou určeny v souladu s cenami producentů ve Společenství; že s ohledem na značně kolísavé a krátkodobé výkyvy cen uvedených produktů ve Společenství je vhodné tyto ceny stanovit vždy pro období dvou týdnů na základě průměrné reprezentativní tržní ceny během předcházejících tří let, čímž by byly nadměrné výkyvy potlačeny, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví podmínky pro uplatňování preferenční celní sazby na velkokvěté růže, malokvěté růže, jednokvěté karafiáty (Standard) a vícekvěté karafiáty (Spray) v rámci limitu celních kvót otevíraných každoročně pro dovozy do Společenství všech čerstvých řezaných květin položky 060310 kombinované nomenklatury, pocházejících z Kypru, Izraele nebo Jordánska.
Článek 2
a) pokud po dobu dvou po sobě následujících dnů obchodování na trhu jsou ceny dováženého produktu nižší než 85 % ceny producentů ve Společenství pro nejméně 30 % množství, pro která jsou ceny k dispozici na reprezentativních dovozních trzích, nebo b) pokud po dobu pěti až sedmi po sobě následujících dnů obchodování na trhu jsou ceny dováženého produktu střídavě vyšší a nižší než 85 % ceny producentů ve Společenství pro nejméně 30 % množství, pro která jsou k dispozici ceny na reprezentativních dovozních trzích, a pokud během tohoto období byly ceny dováženého produktu po tři dny nižší než tato úroveň. 3. Preferenční celní sazba se pro určitý produkt a určitou zemi původu znovu zavede, pokud ceny dováženého produktu (bez odečtení plné celní sazby) jsou nejméně pro 70 % množství, pro která jsou ceny k dispozici na reprezentativních dovozních trzích Společenství, rovné nebo vyšší než 85 % ceny producentů ve Společenství po dobu od okamžiku skutečného pozastavení preferenční celní sazby - dvou po sobě následujících dnů obchodování na trhu po pozastavení preferenční celní sazby podle odst. 2 písm. a), - tří po sobě následujících dnů obchodování na trhu po pozastavení preferenční celní sazby podle odst. 2 písm. b). Nejsou-li k dispozici záznamy cen, preferenční celní sazba se znovu zavede, pokud nejsou k dispozici žádné ceny po dobu šesti po sobě následujících pracovních dnů od data, kdy bylo použito příslušné opatření. 4. V případě dovozu produktů pocházejících ze zemí uvedených v článku 1 do Španělska a Portugalska: - je použitelná preferenční celní sazba určena zvláštními podmínkami provádění dohod mezi Společenstvím a zeměmi uvedenými v článku 1 po přistoupení Španělska a Portugalska, - se během období, kdy je preferenční celní sazba pozastavena, použitelná celní sazba určí podle článků 75 a 243 Aktu o přistoupení Španělska a Portugalska.
Článek 3
1. Ceny producentů ve Společenství se stanoví pro každý ze čtyř produktů uvedených v článku 1 a jsou použitelné pro období dvou týdnů.
Ceny se stanoví dvakrát do roka, před 15. květnem a před 15. říjnem. 2.
Pro každý ze čtyř produktů musí cena producentů Společenství odpovídat průměrné ceně producentů zaznamenané na reprezentativních trzích producentů za odpovídající období v průběhu tří let předcházejících dni stanovení ceny podle odstavce 1. Průměrná cena pro každý reprezentativní trh se určí s vyloučením cen, které mohou být v souladu se stanovenými postupy považovány za nadměrně vysoké nebo přehnaně nízké ve vztahu k běžným výkyvům zjištěným na uvedeném trhu.
Článek 4
Na základě údajů, které členské státy pravidelně předkládají Komisi nebo které Komise sama získá, Komise pravidelně sleduje na jedné straně vývoj cen dovážených produktů z každé země původu na dovozních trzích a na druhé straně trendy cen producentů na trzích Společenství.
Článek 5
1. V souladu s postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 234/68 [1] Komise stanoví prováděcí pravidla pro použití tohoto nařízení, zahrnující zejména: - definici produktů uvedených v článku 1, - seznam reprezentativních trhů producentů a reprezentativních dovozních trhů Společenství, - údaje, které mají členské státy pravidelně poskytovat Komisi pro účely používání tohoto nařízení. 2. V souladu s postupem stanoveným v odstavci 1 Komise: a) určí ceny producentů ve Společenství, v souladu s článkem 3; b) podle potřeby preferenční celní sazbu pozastavuje, znovu zavádí společný celní sazebník, nebo preferenční celní sazbu obnovuje. Ovšem mezi pravidelnými zasedáními řídícího výboru tato opatření přijímá Komise.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 4143/87
ze dne 14. prosince 1987
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Mauritánské islámské republiky o rybolovu při pobřeží Mauritánie a o přijetí pravidel pro její provádění
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl.
155 odst. 2 písm. b) uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství a Mauritánie vyjednaly dohodu o rybolovu při pobřeží Mauritánie, která byla parafována dne 14. května 1987 a kterou se stanoví rybolovná práva pro rybáře z rozšířeného Společenství ve vodách, nad nimiž má Mauritánie svrchovanost nebo jurisdikci;
vzhledem k tomu, že podle čl. 155 odst. 2 písm. b) aktu o přistoupení je Rada povinna stanovit postupy přiměřené k zohlednění všech zájmů Kanárských ostrovů nebo jejich části při přijímání rozhodnutí, která činí případ od případu, zejména za účelem uzavření dohod o rybolovu s třetími zeměmi; že je potřebné stanovit zmíněné postupy v tomto konkrétním případě;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství schválit tuto dohodu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Mauritánské islámské republiky o rybolovu při pobřeží Mauritánie se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
S ohledem na zájmy Kanárských ostrovů se tato dohoda a – v rozsahu nezbytném pro její provádění – ustanovení společné rybářské politiky o zachování a řízení rybolovných zdrojů použijí rovněž na plavidla plující pod vlajkou Španělska, která jsou trvale registrována v rejstřících příslušných orgánů na místní úrovni (registros de base) na Kanárských ostrovech tak, jak je takový záznam definován v poznámce 6 přílohy I nařízení Rady EHS č. 570/86 ze dne 24. února 1986 o definici pojmu "původní produkty" a o způsobech správní spolupráce v obchodu mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [3].
Článek 3
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví metody analýzy a jiná technická ustanovení nezbytná k provádění nařízení (EHS) č. 3033/80, kterým se stanoví obchodní režim pro určité zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1] ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení, vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1061/69 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1822/86 [4] definovalo metody analýzy, které je třeba použít při uplatňování nařízení (EHS) č. 1059/69 [5]; že nařízení (EHS) č. 1061/69 bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Rady (EHS) č. 3033/80 [6] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 3743/87 [7]; vzhledem k tomu, že postupy použití nařízení (EHS) č. 3033/80 v případě dovozů byly stanoveny nařízením Rady (EHS) č. 3034/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví množství základních produktů považovaných za použité při výrobě zboží zahrnuté v nařízení (EHS) č.3033/80 [8], kterým se mění nařízení (EHS) č. 950/68 o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4091/87 [9]; vzhledem k tomu, že pro zohlednění vědeckého a technologického vývoje metod analýzy a zajištění jednotného zacházení se zbožím, na které se vztahuje nařízení (EHS) č.3033/80 při jeho dovozu do Společenství, je vhodné zrušit a nahradit nařízení (EHS) č. 1061/69; vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví metody analýzy nezbytné k provádění nařízení (EHS) č. 3033/80 (pokud jde o dovozy) a (EHS) č.
3034/80 nebo – pokud metody analýzy nejsou k dispozici – druh analytických postupů, které je třeba provést, nebo použitelný princip metody.
Článek 2
V souladu s definicemi uvedenými v příloze III nařízení (EHS) č. 3034/80, které se týkají: - obsahu škrobu/glukózy a - obsahu sacharózy/invertního cukru/isoglukózy a pro účely provádění příloh II a III uvedeného nařízení se použijí níže uvedené vzorce, postupy a metody: 1. Obsah škrobu a glukózy: (vyjádřený jako obsah 100 % bezvodého škrobu ve zboží uváděném na trh) a) (Z - F) x 0,9, není-li obsah glukózy nižší než obsah fruktózy nebo b) (Z - G) x 0,9, je-li obsah glukózy nižší než obsah fruktózy, kde: Z je obsah glukózy stanovený metodou uvedenou v příloze I tohoto nařízení; F je obsah fruktózy stanovený metodou HPLC (vysokoúčinná kapalinová chromatografie); G je obsah glukózy stanovený metodou HPLC. Pokud je v případě 1a) nahlášena přítomnost hydrolyzátu laktózy a/nebo jsou zjištěna určitá množství laktózy a galaktózy, odečte se před jakýmkoli dalším výpočtem množství glukózy, které odpovídá množství galaktózy (HPCL) od množství glukózy (Z). 2. Obsah sacharózy, invertního cukru a isoglukózy: (vyjádřený jako obsah sacharózy ve zboží uváděném na trh) a) S + (2F) x 0,95, není-li obsah glukózy nižší než obsah fruktózy nebo b) S + (G + F) x 0,95, je-li obsah glukózy nižší než obsah fruktózy, kde: S je obsah sacharózy stanovený metodou HPLC; F je obsah fruktózy stanovený metodou HPLC; G je obsah glukózy stanovený metodou HPLC. Pokud je nahlášena přítomnost hydrolyzátu laktózy a/nebo jsou zjištěna určitá množství laktózy a galaktózy, odečte se před jakýmkoli dalším výpočtem množství glukózy, které odpovídá množství galaktózy (HPCL) od množství glukózy (G). 3. Obsah mléčného tuku: a) Nestanoví-li bod b) jinak, stanoví se hmotnostní obsah mléčného tuku extrakcí petroletherem po hydrolýze kyselinou chlorovodíkovou. b) Pokud je ve složení zboží uveden také obsah jiných tuků než mléčného tuku, použije se tento postup: - hmotnostní procento celkového obsahu tuků se stanoví postupem uvedeným ve výše uvedeném bodu a), - hmotnostní procento kyseliny máselné v celkovém obsahu tuků se zjistí metodou IUPAC č. 23.10 (viz Pure and Applied Chemistry, 1986, 58, č. 10, s. 1419–1428), - hmotnostní procento mléčného tuku ve zboží se vypočte vynásobením procenta obsahu kyseliny máselné v celkovém obsahu tuků koeficientem 27, přičemž tento součin se vynásobí hmotnostním procentem celkového obsahu tuků ve zboží a vydělí číslem 100. 4. Obsah mléčné bílkoviny: a) Nestanoví-li níže uvedený bod b) jinak, vypočte se hmotnostní obsah mléčné bílkoviny ve zboží vynásobením obsahu dusíku (stanovený Kjeldahlovou metodou) koeficientem 6,38. b) Pokud jsou ve složení zboží uvedeny složky obsahující jiné než mléčné bílkoviny, použije se tento postup: i) celkový obsah dusíku se stanoví Kjeldahlovou metodou; ii) obsah mléčné bílkoviny se vypočte způsobem uvedeným v bodu a) tak, že se od celkového obsahu dusíku odečte obsah dusíku odpovídající jiným než mléčným bílkovinám.
Článek 3
Pro účely provádění přílohy I nařízení (EHS) č. 3034/80 se použijí tyto metody a/nebo postupy: 1. Pro účely klasifikace zboží spadajícího do podpoložek 04031051 až 04031059, 04031091 až 04031099, 04039071 až 04039079 a 04039091 až 04039099 kombinované nomenklatury se obsah mléčného tuku stanoví metodou uvedenou v čl. 2 odst. 3. 2. Pro účely klasifikace zboží spadajícího do podpoložek 17041011 až 17041099 a 19052010 až 19052090 kombinované nomenklatury se obsah sacharózy včetně obsahu invertního cukru vyjádřeného jako sacharóza stanoví metodou HPLC (invertní cukr vyjádřený jako sacharóza znamená součet stejných množství glukózy a fruktózy vynásobený koeficientem 0,95). 3. Pro účely klasifikace zboží spadajícího do podpoložek 18061010 až 18061090 kombinované nomenklatury se obsah sacharózy, invertního cukru a isoglukózy stanoví podle vzorce, metody a postupů uvedených v čl. 2 odst. 2. 4. Pro účely klasifikace zboží spadajícího do podpoložek 35052010 až 35052090 kombinované nomenklatury se obsah škrobu, dextrinu nebo jiného modifikovaného škrobu, stanoví metodou uvedenou v příloze II tohoto nařízení. 5. Pro účely klasifikace zboží spadajícího do podpoložek 38091010 až 38091090 kombinované nomenklatury se škrobové látky stanoví metodou uvedenou v příloze II tohoto nařízení. 6. Pro účely klasifikace zboží spadajícího buď do podpoložky 19019011 nebo podpoložky 19019019 kombinované nomenklatury se rozlišení provede na základě suchého extraktu stanoveného sušením při teplotě 103 ± 2 °C do konstantní hmotnosti. 7. Pro účely klasifikace zboží spadajícího do podpoložek 19021910 a 19021990 kombinované nomenklatury se pro zkoušku na přítomnost mouky z pšenice obecné a semoliny v těstovinách použije metoda uvedená v příloze III tohoto nařízení. 8. Obsah mannitolu a d-glucitolu (sorbitolu) ve zboží spadajícím do podpoložek 29054411 až 29054499 a 38236011 až 38236099 kombinované nomenklatury se stanoví metodou založenou na HPLC.
Článek 4
2. Zkušební zpráva musí obsahovat zejména tyto údaje: - veškeré údaje nezbytné pro identifikaci vzorku, - použitou metodu a přesný odkaz na právní předpis, ve kterém je stanovena, nebo v případě potřeby podrobný odkaz na metodu popisující druh analytických operací, které je třeba provést, nebo použitelný princip metody uvedený v tomto nařízení, - všechny činitele, které mohly ovlivnit výsledky, - výsledky analýzy s náležitým ohledem na způsob, jakým jsou vyjádřeny v použité metodě, a na prostředky vyjádření podle potřeb celních nebo správních útvarů, které si analýzu vyžádaly.
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 1061/69 se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 4155/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění některá nařízení o používání společné organizace trhu s vejci KOMISE EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1] ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na čl. 15 odst.1 druhý pododstavec uvedeného nařízení, vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 15 odst. 1 druhým pododstavcem nařízení (EHS) č. 2658/87 jsou technické úpravy aktů Společenství odkazujících na celní nebo statistickou nomenklaturu prováděny Komisí; vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [3] bylo změněno nařízením Komise (EHS) č. 4000/87 [4] upravujícím podle kombinované nomenklatury popis zboží a čísla sazebníku, která se v uvedeném nařízení objevují; vzhledem k tomu, že v celé řadě dalších předpisů v odvětví vajec musí být provedeny technické úpravy tak, aby zohlednily používání nové kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, který má nahradit Úmluvu ze dne 15. prosince 1950 o názvosloví pro třídění zboží v celních tarifech; vzhledem k množství a obsahu textů, které mají být takto upraveny, by měla být všechna příslušná nařízení seskupena do jediného pozměňujícího nařízení; vzhledem k tomu, že v rámci této úpravy nařízení Komise č. 164/67/EHS [5] musí být některé faktory výpočtu zdymadlových cen, ve zmíněném nařízení dosud uváděné v zúčtovacích jednotkách, vyjádřeny v ECU s použitím koeficientu 1,208953 uvedeném v článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1636/87 [7], PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení Komise č. 54/65/EHS [8] ze dne 7. dubna 1965 o nestanovení dodatečné částky pro polská vejce se nahrazuje tímto: "Článek 1 V souladu s čl. 8 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2771/75 se dávky z dovozu drůbežích vajec ve skořápce (položka 040700 kombinované nomenklatury) pocházejících a dovážených z Polska nezvyšují o dodatečnou částku."
Článek 2
Článek 1 nařízení Komise č. 183/66/EHS ze dne 18. listopadu 1966 o nestanovení dodatečné částky pro jihoafrická vejce [9] se nahrazuje tímto: "Článek 1 V souladu s čl. 8 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2771/75 se dávky stanovené podle článku 3 uvedeného nařízení nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy drůbežích vajec ve skořápce (položka 0407 00 kombinované nomenklatury) pocházejících a dovážených z Jižní Afriky."
Článek 3
Příloha nařízení Komise č. 164/67/EHS ze dne 26. června 1967, kterou se stanovují faktory pro výpočet dávek a zdymadlových cen pro odvozené produkty v odvětví vajec, naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 1775/74 [10], se nahrazuje přílohou 1 tohoto nařízení.
Článek 4
Článek 1 nařízení Komise č. 765/67/EHS ze dne 26. října 1967 o nestanovení dodatečné částky pro australská vejce [11] se nahrazuje tímto: "Článek 1 Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2771/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy čerstvých, konzervovaných nebo vařených drůbežích vajec ve skořápce, jiných než násadových vajec, podpoložky 04070030 kombinované nomenklatury, pocházejících a dovážených z Austrálie."
Článek 5
Nařízení Komise (EHS) č. 990/69 ze dne 28. května 1969 o nestanovení dodatečné částky pro rakouská vejce [12] se mění takto: 1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1 Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2771/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy produktů následujících čísel kombinované nomenklatury pocházejících a dovážených z Rakouska: Číslo celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ ex0408 _BAR_ Ptačí vejce, bez skořápky, a žloutky, čerstvé, sušené, vařené ve vodě nebo v páře, lisované, zmrazené nebo jinak konzervované, též obsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla: _BAR_ _BAR_ Žloutky: _BAR_ 040811 _BAR_ – – Sušené: _BAR_ 04081110 _BAR_ – – – vhodné k lidské spotřebě _BAR_ 040819 _BAR_ – – ostatní: _BAR_ _BAR_ – – – vhodné k lidské spotřebě _BAR_ 04081911 _BAR_ – – – – tekuté _BAR_ 04081919 _BAR_ – – – – zmrazené _BAR_ _BAR_ – ostatní: _BAR_ 040891 _BAR_ – – sušené: _BAR_ 04089110 _BAR_ – – – vhodné k lidské spotřebě _BAR_ 040899 _BAR_ – – ostatní: _BAR_ 04089910 _BAR_ – – – vhodné k lidské spotřebě" _BAR_
2. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2 Dovozní dávky stanovené v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 2783/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro produkty následujících čísel kombinované nomenklatury pocházejících a dovážených z Rakouska: Číslo celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ ex3502 _BAR_ Albuminy, albumináty a jiné deriváty albuminu: _BAR_ ex350210 _BAR_ – Vaječný albumin: _BAR_ _BAR_ – – Ostatní (nevhodný nebo učiněný nevhodným k lidské spotřebě): _BAR_ 35021091 _BAR_ – – – Sušený (např. ve fóliích, vločkách, v šupinkách, v prášku) _BAR_ 35021099 _BAR_ – – – Ostatní _BAR_ ex350290 _BAR_ – Ostatní: _BAR_ _BAR_ – – Albuminy, jiné než vaječný albumin _BAR_ _BAR_ – – – Ostatní (nevhodné nebo učiněné nevhodnými k lidské spotřebě): _BAR_ _BAR_ – – – – Mléčný albumin (laktalbumin) _BAR_ 35029051 _BAR_ – – – – – Sušené (např. ve fóliích, vločkách, v šupinkách, v prášku) _BAR_ 35029059 _BAR_ – – – – – Ostatní" _BAR_
Článek 6
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 59/70 ze dne 14. ledna 1970 o nestanovení dodatečné částky pro vejce ve skořápce dovezená z Rumunska [13] se nahrazuje tímto: "Článek 1 Dávky stanovené v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2771/75 se nezvyšují o dodatečnou částku pro dovozy čerstvých, konzervovaných nebo vařených drůbežích vajec ve skořápce, jiných než násadových vajec, podpoložky 0407 00 30 kombinované nomenklatury, pocházejících a dovážených z Rumunska."
Článek 7
Přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2773/75 ze dne 29. října 1975, které stanoví pravidla pro výpočet dávky a zdymadlové ceny pro vejce [14], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3232/86 [15], se nahrazují přílohami II a III tohoto nařízení.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 29. prosince 1987, kterým se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění nařízení (EHS) č. 121/65, č. 564/68, č. 998/68, č. 2260/69 a č. 1570/71 o nestanovení dodatečných částek pro dovoz některých výrobků z vepřového masa KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3985/87 [2], a zejména na čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného nařízení, s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3906/87 [4], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedeného nařízení; vzhledem k tomu, že s účinností od 1. ledna 1988 nařízení (EHS) č. 2658/87 stanoví na základě harmonizovaného systému kombinovanou nomenklaturu zboží, která bude splňovat požadavky jak společného celního sazebníku, tak i statistiky zahraničního obchodu Společenství; vzhledem k tomu, že některá nařízení o nestanovení dodatečných částek pro dovoz některých výrobků z vepřového masa musí být upravena tak, aby se zohlednilo použití nové kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému; vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení Komise č. 121/65/EHS ze dne 16. září 1965, kterým se dovozy prasat z Rakouska osvobozují od účtování dodatečných částek [5], se nahrazuje tímto: "Článek 1
Dávky účtované podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 [*] Úř. věst. L 282, 1.11.1975, s. 1. se nezvyšují o dodatečnou částku při dovozu dále uvedených produktů s původem v Rakousku a přicházejících z této země: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ 0103 _BAR_ Živá prasata: _BAR_ _BAR_ – ostatní: _BAR_ ex010392 _BAR_ – – o hmotnosti vyšší než 50 kg: _BAR_ _BAR_ – – – domácí druhy: _BAR_ 01039219 _BAR_ – – – – ostatní _BAR_ 0203 _BAR_ Vepřové maso, čerstvé, chlazené nebo zmrazené: _BAR_ _BAR_ – čerstvé nebo chlazené: _BAR_ ex020311 _BAR_ – – jatečně upravená těla nebo půlky: _BAR_ 02031110 _BAR_ – – – z domácích prasat _BAR_ _BAR_ – zmrazené: _BAR_ ex020321 _BAR_ – – jatečně upravená těla nebo půlky: _BAR_ 02032110 _BAR_ – – – z domácích prasat" _BAR_
Článek 2
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 564/68 ze dne 24. dubna 1968 o nestanovení dodatečných částek pro živá prasata a jatečně upravená těla prasat dovážená z Polska [7] se nahrazuje tímto: "Článek 1
Dávky účtované podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 [*] Úř. věst. L 282, 1.11.1975, s. 1. se nezvyšují o dodatečnou částku při dovozu dále uvedených produktů s původem v Polsku a přicházejících z této země: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ 0103 _BAR_ Živá prasata: _BAR_ _BAR_ – ostatní: _BAR_ ex010392 _BAR_ – – o hmotnosti vyšší než 50 kg: _BAR_ _BAR_ – – – domácí druhy: _BAR_ 01039219 _BAR_ – – – – ostatní _BAR_ 0203 _BAR_ Vepřové maso, čerstvé, chlazené nebo zmrazené: _BAR_ _BAR_ – čerstvé nebo chlazené: _BAR_ ex020311 _BAR_ – – jatečně upravená těla nebo půlky: _BAR_ 02031110 _BAR_ – – – z domácích prasat _BAR_ _BAR_ – zmrazené: _BAR_ ex020321 _BAR_ – – jatečně upravená těla nebo půlky: _BAR_ 02032110 _BAR_ – – – z domácích prasat" _BAR_
Článek 3
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 998/68 ze dne 18. července 1968 o nestanovení dodatečných částek pro jatečně upravená těla prasat a některé kusy vepřového masa dovážené z Maďarska [9], ve znění nařízení (EHS) č. 328/83 [10] se nahrazuje tímto: "Článek 1 Dávky účtované podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 [*] Úř. věst. L 282, 1.11.1975, s. 1. se nezvyšují o dodatečnou částku při dovozu dále uvedených produktů s původem v Maďarsku a přicházejících z této země: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ 0203 _BAR_ Vepřové maso, čerstvé, chlazené nebo zmrazené: _BAR_ _BAR_ – čerstvé nebo chlazené: _BAR_ ex020311 _BAR_ – – jatečně upravená těla nebo půlky: _BAR_
02031110 _BAR_ – – – z domácích prasat _BAR_
02032110 _BAR_ – – – z domácích prasat _BAR_
Článek 4
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2260/69 ze dne 13. listopadu 1969 o nestanovení dodatečných částek pro jatečně upravená těla prasat a některé kusy vepřového masa dovážené z Rumunska [12], ve znění nařízení (EHS) č. 328/83 se nahrazuje tímto: "Článek 1 Dávky účtované podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 [*] Úř. věst. L 282, 1.11.1975, s. 1. se nezvyšují o dodatečnou částku při dovozu dále uvedených produktů s původem v Rumunsku a přicházejících z této země:
Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
0103 _BAR_ Živá prasata: _BAR_
_BAR_ – ostatní: _BAR_
Článek 5
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 1570/71 ze dne 22. července 1971 o nestanovení dodatečných částek pro jatečně upravená těla prasat a některé kusy vepřového masa dovážené z Bulharska [14], ve znění nařízení (EHS) č. 328/83 se nahrazuje tímto: "Článek 1 Dávky účtované podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 [*] Úř. věst. L 282, 1.11.1975, s. 1. se nezvyšují o dodatečnou částku při dovozu dále uvedených produktů s původem v Bulharsku a přicházejících z této země:
Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
0103 _BAR_ Živá prasata: _BAR_
_BAR_ – ostatní: _BAR_
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 29. prosince 1987, kterým se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění nařízení Rady (EHS) č. 391/68 a č. 2764/75 KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že s účinkem od 1. ledna 1988 nařízení (EHS) č. 2658/87 stanoví na základě harmonizovaného systému kombinovanou nomenklaturu zboží, která bude splňovat požadavky jak společného celního sazebníku, tak i statistiky zahraničního obchodu Společenství; vzhledem k tomu, že je nutno přizpůsobit nařízení Komise (EHS) č. 391/68 ze dne 1. dubna 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k intervenčním nákupům v odvětví vepřového masa [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 912/71 [6] a nařízení Rady (EHS) č. 2764/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví pravidla pro výpočet dílčí částky dávky za jatečně upravená těla prasat [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1475/86 [8], aby se zohlednilo použití nové kombinované nomenklatury založené na harmonizovaném systému; vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 391/68 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
"Článek 3a "Jatečně upravenými těly prasat" se rozumí jatečně upravená těla nebo půlky domácích prasat, po vykrvení a vyvržení, jejichž štětiny a paznehty byly odstraněny.
Vepřové půlky se získávají rozdělením jatečně upraveného těla středem obratlů krčních, hřbetních, bederních (lumbálních) a křížových (sakrálních) a středem hrudní kosti a srůstu ischio-stydkých kostí. Jatečně upravená těla nebo vepřové půlky mohou být též s hlavou, nožičkami, plsním sádlem, ledvinkami, ocáskem nebo bránicí.
Vepřové půlky mohou být bez míchy, mozečku a jazyka. Jatečně upravené tělo nebo půlky z prasnic mohou být též s mléčnými žlázami.
Tato celá těla nebo půlky těl mohou být uloženy s nebo bez hlavy, nožek, tuku ledvin, ledvin, ocasu nebo bránice.
Půlky těl mohou být uloženy s nebo bez míchy, mozku nebo jazyka. U celých těl a půlek těl sviní mohou také být odstraněny mléčné žlázy."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. února 1988
o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem
(88/89/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dodatkový protokol k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem [2] podepsaný
ze dne 21. ledna 1988, kterým se stanoví vzor potvrzení o původu pro sperma a oplodněná vajíčka čistokrevného plemenného skotu a údaje, které v potvrzení mají být uvedeny
(88/124/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu 77/504/EHS [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85 [2], a zejména na článek 5 a čl.
6 odst.
1 pátou odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě článku 5 směrnice 77/504/EHS má Komise postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit vzor potvrzení, jež může provázet sperma a oplodněná vajíčka čistokrevného plemenného skotu při obchodování uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě čl. 6 odst. 1 páté odrážky uvedené směrnice má Komise postupem podle článku 8 uvedené směrnice stanovit údaje, které mají být obsaženy v potvrzení o původu, jež může provázet sperma a oplodněná vajíčka čistokrevného plemenného skotu při obchodování uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že potvrzení není třeba vystavit, jsou-li údaje uvedené v tomto rozhodnutí již uvedeny v průvodní dokumentaci spermatu a oplodněných vajíček čistokrevného plemenného při obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že Komise již stanovila svým rozhodnutím 86/404/EHS [3] vzor potvrzení o původu pro čistokrevný plemenný skot a údaje, které v potvrzení mají být uvedeny; že údaje o čistokrevném plemenném skotu mají být obsaženy v údajích o spermatu a oplodněných vajíčkách;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Potvrzení o původu pro sperma čistokrevného plemenného skotu musí obsahovat tyto údaje:
- aktualizované údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí 86/404/EHS týkající se býka dárce, jakož i jeho krevní skupiny,
- informace umožňující identifikaci spermie, datum odběru a jméno a adresu střediska pro odběr a příjemce.
Článek 2
1. Potvrzení o původu pro oplodněná vajíčka čistokrevného plemenného skotu musí obsahovat tyto údaje:
- aktualizované údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí 86/404/EHS týkající se krávy dárkyně a býka dárce, jakož i jejich krevní skupiny,
- informace umožňující identifikaci oplozeného vajíčka, datum inseminace, datum odběru a jméno a adresu odběrového střediska a příjemce.
2. Pokud je v pouzdře více než jedno oplozené vajíčko, musí to být jasně uvedeno.
Dále musí mít všechna oplodněná vajíčka stejný původ.
Článek 3
Údaje podle článku 1 mohou být uvedeny:
1. v potvrzení o původu podle vzoru v přílozeI kapitole 1 a v dokladu podle vzoru v příloze I kapitole 2;
2. v průvodní dokumentaci spermatu.
V takovém případě musí příslušné orgány vyvážejícího členského státu potvrdit, že údaje podle článku 1 jsou v dokumentaci obsaženy, touto poznámkou:"Níže podepsaný potvrzuje, že přiložené doklady obsahují údaje podle článku 1 rozhodnutí Komise 88/124/EHS."
Článek 4
Údaje podle článku 2 mohou být uvedeny:
1. v potvrzení o původu podle vzoru v příloze II kapitole 1 a v dokladu podle vzoru v příloze II kapitole 2;
2. v průvodní dokumentaci oplozených vajíček.
V takovém případě musí příslušné orgány vyvážejícího členského státu potvrdit, že údaje podle článku 2 jsou v dokumentaci obsaženy, touto poznámkou:"Níže podepsaný potvrzuje, že přiložené doklady obsahují údaje podle článku 2 rozhodnutí Komise 88/124/EHS."
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 7. března 1988,
kterým se povoluje odchylka Dánsku a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(88/235/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/587/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být v souladu s postupem stanoveným článkem 16 na žádost povoleny odchylky od odstavce 45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musí stanovovat hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že orgány Dánska předložily dopisem ze dne 29. října 1987 Komisi žádost o odchylku od odstavce 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné podmínkám odstavce 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Dánskem jsou rovnocenné podmínkám stanoveným v odstavci 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Bez ohledu na odstavec 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Dánsko povolit bourání čerstvého hovězího a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 16. května 1988 o uzavření Evropské úmluvy o ochraně jatečných zvířat
(88/306/EHS) RADA EVROPKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada přijala směrnici 74/577/EHS o omračování zvířat před porážkou [4], směrnici 64/433/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněnou směrnicí 86/587/EHS [6], a zejména přílohou I, kap. I, bodem 13 písm. a) k této směrnici, a směrnici 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [7], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85 [8], a zejména přílohou I, kap. IV, bodem 20 k tomuto nařízení;
vzhledem k tomu, že Rada Evropy vypracovala Evropskou úmluvu o ochraně jatečných zvířat (nadále jen "Úmluva") s cílem chránit zvířata určená k porážce; že čl. 20 Úmluvy obsahuje ustanovení, že Úmluva může být podepsána členskými zeměmi Rady Evropy a Evropským hospodářským společenstvím;
vzhledem k tomu, že ustanovení Úmluvy odpovídají směrnicím 74/577/EHS, 64/433/EHS a 71/118/EHS, přičemž působnost Úmluvy je ovšem širší;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní zákony o ochraně jatečných zvířat mají dopad na podmínky hospodářské soutěže, a tím i na fungování společného trhu zemědělských produktů;
vzhledem k tomu, že Úmluva se týká záležitostí, které jsou součástí společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že účast Společenství na této Úmluvě se tudíž jeví jako vhodná k dosažení cílů Společenství, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Jménem Evropského hospodářského společenství se schvaluje Evropská úmluva o ochraně jatečných zvířat.
Text Úmluvy je připojen k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede uložení schvalovací listiny postupem podle čl. 20 Úmluvy [9].
ze dne 7. června 1988,
kterým se jménem Společenství přijímá příloha B.2 k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů (88/355/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43, a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ROZHODLA TAKTO: Článek 1
Příloha B.2 k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů o osvobození zboží navrženého pro domácí spotřebu od dovozních cel a poplatků se přijímá jménem Společenství s obecnou výhradou a výhradami k normám 3, 21, 28 a 34 jakož i k doporučeným praxím 10, 16, 18, 19, 20, 23, 27, 29, 32, 33 a 35.
Znění přílohy B.2 opatřené výhradami se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu, která je oprávněna oznámit Generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci přijetí jménem Společenství přílohy uvedené v článku 1 s výhradami tam uvedenými.
ze dne 7. června 1988,
kterým se jménem Společenství přijímá příloha E.4 k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů (88/356/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43, 113, a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ROZHODLA TAKTO: Článek 1
Příloha E.4 k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů o navracení dovozních cel při zpětném vývozu se přijímá jménem Společenství s všeobecnou výhradou a s výhradou k normě 5.
Znění přílohy E.4 spolu s výhradami je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou informovat generálního tajemníka Rady pro celní spolupráci o přijetí přílohy uvedené v článku 1 s výhradami zmíněnými v článku 1.
Rozhodnutí Komise
ze dne 13. června 1988,
kterým se povoluje odchylka Spojenému království a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(88/363/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3805/87 [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být postupem podle článku 16 na žádost povoleny odchylky od odst. 45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musejí stanovit hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že orgány Spojeného království předložily dopisem ze dne 2. listopadu 1987 Komisi žádost o odchylku od odst.
45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné podmínkám odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Spojeným královstvím jsou rovnocenné podmínkám stanoveným odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Spojené království povolit bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 24. června 1988 o systému vlastních zdrojů Společenství (88/376/EHS, Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 199 a 201 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 171 odst. 1 a 173 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 85/257/EHS, Euratom ze dne 7. května 1985 o systému vlastních zdrojů Společenství [4] ve znění Jednotného evropského aktu zvýšilo sazbu uplatňovanou na jednotný základ daně z přidané hodnoty (dále jen "DPH"), jak byla stanovena rozhodnutím Rady ze dne 21. dubna 1970 o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství [5] (dále jen "rozhodnutí ze dne 21. dubna 1970"), z původního 1 % pro všechny členské státy na 1,4 %;
vzhledem k tomu, že zdroje dosažitelné v rámci limitu 1,4 % už nepostačují k pokrytí odhadovaných výdajů Společenství;
vzhledem k tomu, že Jednotný evropský akt otevírá Společenství nové možnosti; že podle článek 8a Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství má být vnitřní trh dotvořen do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že Společenství musí vlastnit stálé a zaručené příjmy, jež mu umožní stabilizovat současnou situaci a uskutečňovat společné politiky; že tyto příjmy musí být založeny na výdajích považovaných pro tento účel za nezbytné, jak byly stanoveny ve finančních odhadech v interinstitucionální dohodě mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí, která nabude účinnosti 1. července 1988;
vzhledem k tomu, že Evropská rada na svém zasedání v Bruselu ve dnech 11., 12. a 13. února 1988 dosáhla určitých závěrů;
vzhledem k tomu, že v souladu s těmito závěry bude Společenství do roku 1992 přidělena maximální výše vlastních zdrojů odpovídající 1,2 % celkového ročního hrubého národního produktu členských států v tržních cenách (dále jen "HNP");
vzhledem k tomu, že dodržení tohoto horního omezení vyžaduje, aby celková výše vlastních zdrojů, které má Společenství k dispozici pro léta 1988 až 1992, nepřesáhla v žádném roce určitý procentní podíl celkového HNP Společenství za příslušný rok; že tento procentní podíl odpovídá základním zásadám stanoveným pro růst výdajů Společenství, jak jsou obsaženy v závěrech Evropské rady o rozpočtové kázni a správě rozpočtu, jakož i bezpečnostnímu rozpětí o velikosti 0,03 % HNP Společenství, jehož cílem je zvládnutí nepředvídaných výdajů;
vzhledem k tomu, že pro zmocnění k závazkům se stanoví celkové horní omezení 1,30 % HNP členských států; že musí být zajištěn řádný postup zmocňování k závazkům a k platbám;
vzhledem k tomu, že tato horní omezení by měla zůstat v platnosti, dokud nebude toto rozhodnutí pozměněno;
vzhledem k tomu, že k dosažení těsnějšího vyrovnání zdrojů poskytovaných každým členským státem s jeho schopností přispívat by složení vlastních zdrojů Společenství mělo být doplněno a rozšířeno; že je pro tento účel nezbytné:
- určit na 1,4 % maximální sazbu, která bude použita na jednotný základ každého členského státu pro daň z přidané hodnoty, případně omezený na 55 % jeho HNP,
- zavést dodatečný typ vlastního zdroje k vyrovnání rozpočtových příjmů a výdajů, který je založen na součtu HNP členských států; pro tento účel přijme Rada směrnici o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách;
vzhledem k tomu, že cla na výrobky spadající do působnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli by měla být zahrnuta do vlastních zdrojů Společenství;
vzhledem k tomu, že závěry zasedání Evropské rady ve dnech dne 25. a 26. června 1984 o opravě rozpočtových nevyvážeností i nadále platí po dobu trvání platnosti tohoto rozhodnutí; že však současný vyrovnávací mechanismus musí být upraven, aby přihlédl k omezení základu DPH a zavedení dodatečného zdroje, a musí zajistit financování této opravy podle klíče HNP; že by tato úprava měla zajistit, aby podíl Spojeného království na vlastních zdrojích vycházejících z DPH byl zaměněn za jeho podíl na platbách v rámci třetího a čtvrtého zdroje (vycházejících z DPH a HNP), a aby dopad omezení základu DPH a zavedení čtvrtého zdroje na Spojené království, který není v daném roce vyrovnán touto změnou, byl odstraněn úpravou vyrovnání ve tomto roce; že příspěvky Španělska a Portugalska by měly být sníženy v souladu s články 187 a 374 aktu o přistoupení z roku 1985;
vzhledem k tomu, že rozpočtové nevyváženosti by měla být opraveny tak, aby jimi nebyly zasaženy vlastní zdroje, které jsou k dispozici pro politiky Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě závěrů zasedání Evropské rady ve dnech 11., 12. a 13. února 1988 byla v rozpočtu Společenství vytvořena měnová rezerva (dále jen "měnová rezerva EZOZF") určená k vyrovnání dopadu významných a nepředvídaných výkyvů parity ECU/dolar na výdaje v rámci Záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF); že by se na tuto rezervu měla vztahovat zvláštní ustanovení;
vzhledem k tomu, že musí být přijata ustanovení odrážející změnu ze systému zavedeného rozhodnutím 85/257/EHS, Euratom na systém vyplývající z tohoto rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že zasedání Evropské rady ve dnech 11., 12. a 13. února určilo, že toto rozhodnutí by mělo nabýt účinku k 1. lednu 1988,
PŘIJALA TATO USTANOVENÍ, JEJICHŽ PŘIJETÍ DOPORUČUJE ČLENSKÝM STÁTŮM:
Článek 1
Společenstvím jsou v souladu s následujícími články přiděleny vlastní zdroje k financování jejich rozpočtu.
Rozpočet Společenství je financován zcela z vlastních zdrojů Společenství; jiné příjmy tím nejsou dotčeny.
Článek 2
1. Následující příjmy tvoří vlastní zdroje plynoucí do rozpočtu Společenství:
a) dávky, prémie, doplňkové nebo vyrovnávací částky, dodatečné částky nebo položky a jiné poplatky, které vyměřily nebo vyměří orgány Společenství v obchodu s třetími zeměmi v rámci společné zemědělské politiky, jakož i dávky a jiné poplatky stanovené v rámci společné organizace trhu cukrem,
b) cla podle Společného celního sazebníku a jiná cla, která vyměřily nebo vyměří orgány Společenství v obchodu s třetími zeměmi, jakož i cla na výrobky spadající do působnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli,
c) příjmy plynoucí z uplatnění jednotné sazby platné pro všechny členské státy na vyměřovací základ DPH každého členského státu, stanovený jednotným způsobem podle pravidel Společenství; vyměřovací základ pro použití tohoto rozhodnutí nesmí nicméně pro žádný členský stát překročit 55 % jeho HNP,
d) příjmy plynoucí z uplatnění sazby, která bude určena v rámci jednání o rozpočtu s ohledem na součet všech ostatních příjmů, na celkový HNP všech členských států, stanovený podle pravidel Společenství, která budou obsažena ve směrnici přijaté na základě čl. 8 odst. 2 tohoto rozhodnutí.
2. Vlastními zdroji plynoucími do rozpočtu Společenství jsou rovněž příjmy z jiných dávek zavedených v rámci společné politiky v souladu se Smlouvou o založení Evropského hospodářského společenství nebo Smlouvou o založení Evropského společenství pro atomovou energii, je-li přitom dodržen postup podle článku 201 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství nebo článku 173 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
3. Členské státy si ponechají, v rámci nákladů na vybírání, 10 % z částek zaplacených podle odst. 1 písm. a) a b).
4. Jednotná sazba zmíněná v odst. 1 písm. c) odpovídá částce vyplývající z:
a) uplatnění sazby 1,4 % na vyměřovací základ DPH pro členské státy,
b) odečtení hrubého referenčního vyrovnání zmíněného v čl. 4 odst.
2. Touto hrubou výší je výše vyrovnání upravená vzhledem k tomu, že se Spojené království nepodílí na financování vlastního vyrovnání a že podíl Spolkové republiky Německo je snížen o jednu třetinu.
Vypočítá se tak, jako by referenční vyrovnání bylo financováno členskými státy v míře odpovídající jejich vyměřovacím základům vlastních zdrojů vyplývajících z DPH podle čl. 2 odst.
1 písm. c). Pro rok 1988 se hrubé referenční vyrovnání snižuje o 780 milionů ECU.
5. Sazba stanovená podle odst. 1 písm. d) se vztahuje na HNP každého členského státu.
6. Jestliže na začátku rozpočtového roku nebyl rozpočet přijat, zůstanou předchozí jednotná sazba vlastních zdrojů vycházejících z DPH a sazba použitelná na původně stanovený HNP členských států v platnosti, dokud nevstoupí v platnost nové sazby, aniž jsou dotčeny jakékoliv předpisy přijaté podle čl. 8 odst. 2 v souvislosti se zahrnutím měnové rezervy EZOZF do rozpočtu.
Odchylně od odst. 1 písm. c) platí: Jestliže k 1. lednu příslušného rozpočtového roku nebudou pravidla pro stanovení jednotného vyměřovacího základu DPH používána ve všech členských státech, stanoví se finanční příspěvek, který má členský stát, jenž dosud nepoužívá tento jednotný základ, poskytnout do rozpočtu Společenství namísto DPH, podle poměru jeho hrubého národního produktu v tržních cenách k celkovému hrubému národnímu produktu členských států v tržních cenách v prvních třech letech pětiletého období předcházejícího příslušnému roku.
Tato odchylka pozbude účinnosti, jakmile budou pravidla pro stanovení jednotného vyměřovacího základu DPH používána ve všech členských státech.
8. Pro účely použití tohoto rozhodnutí se HNP rozumí roční hrubý národní produkt v tržních cenách.
Článek 3
1. Celková výše vlastních zdrojů přidělených Společenstvím nesmí pro účely zmocnění k platbám přesáhnout 1,20 % celkového HNP Společenství.
Celková výše vlastních zdrojů přidělených Společenstvím nesmí pro žádný rok v období 1988 až 1992 přesáhnout tyto procentní podíly na celkovém HNP Společenství pro příslušný rok:
- 1988: 1,15,
- 1989: 1,17,
- 1990: 1,18,
- 1991: 1,19,
- 1992: 1,20.
2. Zmocnění k závazkům obsažená v obecném rozpočtu Společenství v průběhu období 1988 až 1992 musí vykazovat pravidelný vývoj, jehož výsledkem bude celková výše nepřesahující 1,30 % celkového HNP Společenství v roce 1992.
Bude udržován přesný poměr mezi zmocněními k závazkům a zmocněními k platbám, aby byla zajištěna jejich slučitelnost a aby byly možné i v dalších letech dodržet horní limit stanovený v odstavci 1.
3. Celková horní omezení uvedená v odstavcích 1 a 2 zůstanou v platnosti až do změny tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Spojenému království je přiznána oprava rozpočtových nevyvážeností.
Tato oprava sestává ze základní částky a úpravy.
Použitím úpravy bude základní částka upravena na referenční vyrovnání.
1. Základní částka se stanoví:
a) výpočtem rozdílu v daném rozpočtovém roce mezi:
- procentním podílem Spojeného království v celkovém součtu plateb zmíněných v čl. 2 odst. 1 písm. c) a d) uskutečněných během rozpočtového roku včetně úprav jednotné sazby pro předchozí rozpočtové roky a
- procentním podílem Spojeného království na celkových rozdělených výdajích,
b) uplatněním takto získaného rozdílu na celkové rozdělené výdaje,
c) vynásobením výsledku koeficientem 0,66.
2. Referenčním vyrovnáním je výše opravy vyplývající z použití níže uvedených písmen a), b) a c) upravená o účinky vyplývající pro Spojené království z omezení vyměřovacího základu DPH a z plateb zmíněných v čl. 2 odst. 1 písm. d).
Bude stanoveno tímto způsobem:
a) výpočtem rozdílu, v předchozím rozpočtovém roce, mezi:
- procentním podílem Spojeného království na celkovém součtu plateb vlastních zdrojů vycházejících z DPH, které by byly během daného rozpočtového roku provedeny, včetně úprav pro předchozí rozpočtové roky, s ohledem na částky financované ze zdrojů zmíněných v čl. 2 odst. 1 písm. c) a d), jestliže byla uplatněna jednotná sazba DPH na neomezený vyměřovací základ, a
- procentní podíl Spojeného království na celkových rozdělených výdajích,
b) uplatněním takto získaného rozdílu na celkové rozdělené výdaje,
c) vynásobením výsledku koeficientem 0,66,
d) odečtením plateb Spojeného království podle odst. 1 písm. a) první odrážka, od plateb podle bodu 2 písm. a) první odrážka,
e) odečtením částky vypočítané v písmenu d) od částky vypočítané v písmenu c).
3. Základní částka bude upravena tak, aby odpovídala referenčnímu vyrovnání.
Článek 5
1. Náklady opravy nesou ostatní členské státy podle následující úpravy.
Rozdělení nákladů se vypočítá nejprve podle podílu každého členského státu na platbách podle čl. 2 odst. 1 písm. d), přičemž Spojené království bude vyňato; pak bude upraveny tak, aby byl podíl Spolkové republiky Německo omezen na dvě třetiny podílu vyplývajícího z tohoto výpočtu.
2. Spojenému království je přiznána oprava snížením jeho plateb vyplývajících z čl. 2 odst. 1 písm. c). Náklady nesené ostatními členskými státy budou přičteny k jejich platbám, které pro každý členský stát vyplývají z čl. 2 odst. 1 písm. c) (až do 1,4 % vyměřovacího základu DPH) a čl. 2 odst. 1 písm. d).
3. Komise provede výpočty požadované pro použití článku 4 a tohoto článku.
4. Nebyl-li na počátku rozpočtového roku nebyl přijat rozpočet, zůstává v platnosti oprava přiznaná Spojenému království a náklady nesené ostatními členskými státy, jak byly obsaženy v posledním konečně přijatém rozpočtu.
Článek 6
Příjmy uvedené v článku 2 budou použity bez rozlišení na financování všech výdajů obsažených v rozpočtu Společenství.
Příjmy potřebné k částečnému nebo celkovému pokrytí měnové rezervy EZOZF obsažené v rozpočtu Společenství nebudou nicméně po členských státech požadovány, dokud nebude rezerva použita.
Pravidla pro nakládání s touto rezervou budou případně přijata podle čl. 8 odst.
Předchozím pododstavcem není dotčeno zacházení s příspěvky některých členských států k doplňkovým programům uvedeným v článku 1301 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Článek 7
Veškeré přebytky příjmů Společenství přesahující celkové skutečné výdaje za rozpočtový rok budou přeneseny do následujícího finančního roku.
Přebytek vyplývající z převodu z kapitol Záruční sekce EZOZF do měnové rezervy se nicméně považuje za vlastní zdroj.
Článek 8
1. Vlastní zdroje Společenství uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) vybírají členskými státy podle vnitrostátních právních a správních předpisů, které budou případně upraveny, aby odpovídaly pravidlům Společenství. Komise v pravidelných odstupech zkoumá vnitrostátní předpisy, které jí sdělí členské státy, předloží členským státům úpravy, které považuje za nutné k zajištění toho, aby dosáhly souladu s pravidly Společenství, a oznámí je rozpočtovému orgánu. Členské státy poskytují Komisi zdroje podle čl. 2 odst. 1 písm. a) až d).
2. Aniž jsou dotčeny audit a zkoumání správnosti a řádnosti účetnictví podle článku 206a Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, přičemž tyto audity a přezkumy se zabývají zejména spolehlivostí a účinností vnitrostátních systémů a postupů pro stanovení vyměřovacího základu pro vlastní zdroje vycházející z DPH a HNP, a aniž jsou dotčena kontrolní opatření přijatá podle čl. 209 písm. c) uvedené smlouvy, přijme Rada jednomyslně na návrh Komise a po konzultaci Evropského parlamentu předpisy nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí, jakož i předpisy o kontrole vybírání příjmů uvedených v článcích 2 a 5 a předpisy o tom, jak a kdy mají být poskytovány Komisi.
Článek 9
Mechanismus odstupňovaného vracení vlastních zdrojů vycházejících z DPH a HNP zavedených pro Španělské království a Portugalskou republiku až do roku 1991 články 187 a 374 aktu o přistoupení z roku 1985 bude uplatňován na vlastní zdroje vycházející z DPH a HNP uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. c) a d) tohoto rozhodnutí. Bude uplatňován rovněž na platby těchto dvou členských států v souladu s čl. 5 odst. 2 tohoto rozhodnutí. Ve druhém případě se použije míra vracení, která se vztahuje na rok, k němuž je přiznána oprava.
Článek 10
Komise předloží do konce roku 1991 zprávu o fungování systému včetně přezkoumání opravy rozpočtových nevyvážeností přiznané Spojenému království tímto rozhodnutím.
Článek 11
1. Členským státům oznámí toto rozhodnutí generální tajemník Rady Evropských společenství; bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy neprodleně oznámí generálnímu tajemníkovi Rady Evropských společenství dokončení postupu nezbytného k přijetí tohoto rozhodnutí v souladu se svými ústavními požadavky.
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dne měsíce následujícího přijetí posledního oznámení podle druhého pododstavce.
Použije se ode dne 1. ledna 1988.
2. a) Aniž jsou dotčena písmena b) a c), zrušuje se rozhodnutí 85/257/EHS, Euratom ke dni 1. ledna 1988.
Odkazy na rozhodnutí ze dne 21. dubna 1970 nebo na rozhodnutí 85/257/EHS, Euratom se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
b) Článek 3 rozhodnutí 85/257/EHS, Euratom se i nadále použije pro výpočet a úpravu příjmů vycházejících z použití sazeb na neomezený jednotný vyměřovací základ DPH v roce 1987 a předchozích letech. Pro rok 1988 se odpočet ve prospěch Spojeného království ve vztahu k předchozím rozpočtovým rokům vypočte podle čl. 3 písm. b) bodů i) ii) a iii) uvedeného rozhodnutí. Rozdělení nákladů na financování se vypočte podle čl. 5 odst. 1 tohoto rozhodnutí. Částky odpovídající odpočtu a rozdělení nákladů na financování budou řešeny podle čl. 5 odst. 2 tohoto rozhodnutí. Bude-li třeba použít čl. 2 odst. 7, nahradí se platby daně z přidané hodnoty finančními příspěvky vypočtené pro příslušný členský stát podle tohoto odstavce; tento systém se vztahuje rovněž na platby úprav oprav pro předchozí léta.
c) Ustanovení čl. 4 odst. 2 rozhodnutí 85/257/EHS se i nadále použijí na příspěvky k financování dokončení doplňkového programu pro provoz reaktoru HFR (s vysokým tokem neutronů) v letech 1984 až 1987.
Rozhodnutí Rady
ze dne 24. června 1988
o doplnění přílohy IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním, pokud jde o tetrachlormethan
(88/381/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 77/586/EHS [3] schválilo Společenství Úmluvu o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním (dále jen "chemická úmluva") a dodatkovou dohodu k dohodě podepsané v Bernu dne 29. dubna 1963 o Mezinárodní komisi pro ochranu Rýna před znečišťováním (dále jen "mezinárodní komise");
vzhledem k tomu, že podle článku 5 chemické úmluvy mezinárodní komise navrhuje prostřednictvím změn přílohy IV úmluvy mezní hodnoty pro vypouštění určitých látek do povrchových vod povodí Rýna; vzhledem k tomu, že podle článku 14 chemické úmluvy se pro vstup v platnost těchto změn požaduje jednomyslné přijetí smluvními stranami;
vzhledem k tomu, že mezinárodní komise stanovila mezní hodnoty pro tetrachlormethan ve formě návrhu, který doplňuje přílohu IV chemické úmluvy;
vzhledem k tomu, že směrnice 86/280/EHS [4] stanovuje mezní hodnoty pro vypouštění tetrachlormethanu do vodního prostředí Společenství; že tyto mezní hodnoty jsou shodné s hodnotami stanovenými v návrhu mezinárodní komise;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby Společenství, jako smluvní strana chemické úmluvy, přijalo výše zmíněný návrh,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Návrh Mezinárodní komise pro ochranu Rýna před znečišťováním, který doplňuje přílohu IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním, pokud jde o tetrachlormethan, se přijímá jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění návrhu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady oznámí vládě švýcarské konfederace přijetí návrhu podle článku 1 v souladu s postupy stanovenými chemickou úmluvou.
Rozhodnutí Rady
ze dne 24. června 1988
o doplnění přílohy IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním, pokud jde o rtuť pocházející z jiných průmyslových oborů, než je elektrolýza alkalických chloridů
(88/382/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130 S této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 77/586/EHS [3] schválilo Společenství Úmluvu o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním (dále jen "chemická úmluva") a dodatkovou dohodu k dohodě podepsané v Bernu dne 29. dubna 1963 o Mezinárodní komisi pro ochranu Rýna před znečišťováním (dále jen "mezinárodní komise");
vzhledem k tomu, že podle článku 5 chemické úmluvy mezinárodní komise navrhuje prostřednictvím změn přílohy IV úmluvy mezní hodnoty pro vypouštění určitých látek do povrchových vod povodí Rýna; vzhledem k tomu, že podle článku 14 chemické úmluvy se pro vstup v platnost těchto změn požaduje jednomyslné přijetí smluvními stranami;
vzhledem k tomu, že mezinárodní komise vypracovala mezní hodnoty pro rtuť pocházející z jiných průmyslových oborů než je elektrolýza alkalických chloridů formou návrhu, který doplňuje přílohu IV chemické úmluvy;
vzhledem k tomu, že směrnice 84/156/EHS [4] stanoví mezní hodnoty pro vypouštění rtuti z jiných průmyslových oborů, než je elektrolýza alkalických chloridů do vodního prostředí Společenství; že tyto mezní hodnoty jsou shodné s hodnotami stanovenými v návrhu mezinárodní komise;
vzhledem k tomu, že článek 4 uvedené směrnice členským státům ukládá, aby vypracovaly zvláštní programy pro snížení vypouštění rtuti četnými zdroji, které nejsou průmyslovými závody; že taková ustanovení nejsou v návrhu mezinárodní komise;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby Společenství, jako smluvní strana chemické úmluvy, přijalo výše zmíněný návrh,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Návrh Mezinárodní komise pro ochranu Rýna před znečišťováním, který doplňuje přílohu IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním, pokud jde o rtuť pocházející z jiných průmyslových oborů, než je elektrolýza alkalických chloridů, se přijímá jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění návrhu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení ostatních předpisů Společenství, zejména článek 4 směrnice 84/156/EHS.
Článek 3
Předseda Rady oznámí vládě švýcarské konfederace přijetí návrhu podle článku 1 v souladu s postupy stanovenými chemickou úmluvou.
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. února 1988
o zdokonalení informací v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci
(88/383/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že je nutné, aby Komise měla k dispozici nezbytné informace před tím, než členské státy přijmou právní a správní předpisy o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci; že v určitých případech musí být také všechny členské státy informovány o právních a správních předpisech navrhovaných některým z nich;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 83/189/EHS [1] stanovila informační postup v oblasti technických norem a předpisů, včetně těch, které se týkají bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci;
vzhledem k tomu, že se zdá nezbytné doplnit tento postup zdokonalením informací o dalších právních a správních předpisech stanovených tímto rozhodnutím;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zřídit odbornou skupinu, jejíž členy budou jmenovat členské státy a která bude pověřena napomáhat Komisi při posuzování navrhovaných právních a správních předpisů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o všech právních a správních předpisech týkajících se bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci a o všech navrhovaných právních a správních předpisech z této oblasti, s výjimkou navrhovaných technických předpisů vymezených v čl. 1 odst. 6 směrnice 83/189/EHS. Členské státy také sdělí všechny ostatní předpisy v této oblasti, na které se odkazuje.
Článek 2
1. Komise předloží členským státům všechny navrhované právní a správní předpisy, které obdrží podle článku 1 a které považuje za důležité s ohledem na účel tohoto rozhodnutí.
2. Komise a ostatní členské státy mohou předložit své připomínky členským státům, jejichž navrhované předpisy obdrží podle odstavce 1; tyto členské státy k nim přihlédnou, pokud je to možné.
Členské státy předkládají své připomínky prostřednictvím Komise.
Článek 3
Komisi je nápomocna skupina odborníků, jíž předsedá zástupce Komise.
Skupina se skládá z dvaceti čtyř členů, přičemž za každý členský stát jmenuje dva odborníky Komise na návrh členských států.
Stejným způsobem je za každého člena jmenován náhradník.
Článek 4
Komise pravidelně informuje o všech činnostech vyplývajících z provádění tohoto rozhodnutí, s výjimkou údajů považovaných členskými státy za důvěrné, Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci, a popřípadě stálý výbor zřízený na základě článku 5 směrnice 83/189/EHS.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. června 1988
o zavedení postupu pro předběžné oznamování a pro projednávání migrační politiky vůči třetím zemím
(88/384/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118 této Smlouvy,
vzhledem k tomu, že podíl cizího obyvatelstva ve Společenství a změny jeho složení jsou zejména z důvodu trvalé povahy pobytu ve Společenství, slučování rodin a vysoké porodnosti důležitým demografickým faktorem;
vzhledem k tomu, že profesní a sociální začlenění cizího obyvatelstva vyvolává obtíže, zejména pokud jde o výchovu, vzdělávání a zaměstnávání cizinců druhé generace;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit, aby migrační politiky členských států vůči třetím zemím přihlížely ke společným politikám a akcím na úrovni Společenství, zejména v rámci politiky Společenství týkající se trhu práce, a neohrozily jejich výsledky; že je tedy nezbytné usnadnit vzájemné informování a výměnu názorů v těchto oblastech s cílem přijmout společné postoje a že je tedy důležité zavést postup pro projednávání politik, jenž zajišťuje účast všech členských států;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 9. února 1976 o akčním programu pro migrující pracovníky a jejich rodinné příslušníky [1], a v usnesení ze dne 27. června 1980 o obecných zásadách pro politiku Společenství týkající se pracovního trhu [2] zdůraznila, že je nezbytné zahájit projednávání migrační politiky vůči třetím zemím a že je třeba v rámci volného pohybu pracovníků ve Společenství podpořit integraci trhu práce Společenství, zejména vhodným jednáním o této politice v souladu se závěry, které v této věci Rada přijala dne 22. listopadu 1979; že Rada v usnesení ze dne 16. července 1985 o obecných zásadách pro migrační politiku Společenství [3] znovu potvrdila účelnost tohoto projednávání;
vzhledem k tomu, že závěrečné komuniké konference hlav států a předsedů vlád ze dne 9. a 10. prosince 1974 v Paříži v bodě 10 doporučuje postupnou harmonizaci právních předpisů týkajících se cizinců; že Evropská rada na zasedání ve dnech 25. a 26. června 1984 přijala závěry v oblasti sociální politiky; že v jednom z prohlášení připojených k závěrečnému aktu Jednotného evropského aktu [4] vyjádřila mezivládní konference vůli členských států spolupracovat, "aniž jsou dotčeny pravomoci Společenství, zejména v oblasti vstupu, pohybu a pobytu státních příslušníků třetích zemí;"
vzhledem k tomu, že Evropský parlament v usnesení ze dne 9. června 1983 [5] o pasové unii a zrušení kontrol osob na vnitřních hranicích Společenství vyzývá Radu a Komisi, aby vypracovaly návrhy na harmonizaci vízové politiky a právních předpisů týkajících se cizinců;
vzhledem k tomu, že na základě pravomocí, které jí Smlouva svěřuje, je úkolem Komise podporovat spolupráci mezi členskými státy v sociální oblasti, zejména v jednotlivých uvedených oblastech, a organizovat k tomuto účelu odpovídající porady;
vzhledem k tomu, že Komise k tomuto účelu přijala rozhodnutí 85/381/EHS o zavedení postupu pro předběžné oznamování a projednávání migrační politiky vůči třetím zemím [6];
vzhledem k tomu, že Soudní dvůr v rozsudku ze dne 9. července 1987 ve spojených věcech 281/85, 283/85, 284/85, 285/85 a 287/85 (Spolková republika Německo, Francouzská republika, Nizozemské království, Dánské království a Spojené království proti Komisi) rozhodl, že spolupráce mezi členskými státy v sociální oblasti ve smyslu čl. 118 prvního pododstavce Smlouvy zahrnuje migrační politiku vůči třetím zemím a že Komise je v rámci přípravy porad ve smyslu čl. 118 druhého podstavce oprávněna vydávat závazné předpisy;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí přebírá obsah rozhodnutí 85/381/EHS a pozměňuje jej v souladu s rozsudkem ze dne 9. července 1987,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Členské státy včas, a nejpozději v okamžiku zveřejnění uvědomí Komisi a ostatní členské státy o:
- návrzích opatření, která zamýšlejí přijmout vůči zaměstnancům, jež jsou státními příslušníky třetích zemí, a vůči jejich rodinným příslušníkům, týkajících se vstupu, pobytu a zaměstnání včetně nedovoleného vstupu, pobytu a zaměstnání, a o návrzích opatření pro dosažení zásady rovného zacházení v oblasti životních a pracovních podmínek, odměny za práci a hospodářských práv, pro podporu profesního a sociálního začlenění a pro dobrovolný návrat těchto osob do země původu,
- návrzích dohod týkajících se uvedených oblastí a o návrzích dohod o spolupráci, které zamýšlejí sjednat nebo prodloužit se třetími zeměmi, pokud tyto dohody obsahují ustanovení o uvedených oblastech,
- návrzích dohod o podmínkách pobytu a zaměstnávání vlastních státních příslušníků, kteří pracují ve třetích zemích, a jejich rodinných příslušníků, které zamýšlejí s těmito zeměmi sjednat nebo prodloužit.
2. Pro oblasti uvedené v odstavci 1 sdělují členské státy Komisi a ostatním členským státům znění platných právních a správních předpisů a znění dohod uzavřených se třetími zeměmi.
Článek 2
1. Požádá-li o to členský stát ve lhůtě dvou týdnů po obdržení informací uvedených v článku 1 nebo z podnětu Komise, jsou tyto informace ve lhůtě šesti týdnů po jejich obdržení projednány mezi členskými státy a Komisí.
Dovolává-li se členský stát naléhavosti, projednají se tyto informace neprodleně.
2. Na žádost členského státu nebo z podnětu Komise mohou být návrhy, ustanovení a dohody uvedené v článku 1 projednány kdykoli, pokud se nejedná o otázky, které již byly projednávány a u kterých se neobjevily nové skutečnosti.
Článek 3
Účelem projednávání podle čl. 2 odst. 1 je zejména:
a) usnadnit vzájemné informování a zjišťování problémů společného zájmu a usnadnit tak přijetí společné politiky členských států, zejména pokud jde o mezinárodní akty týkající se migrace;
b) posoudit účelnost opatření, která by mohla být přijata Společenstvím nebo členskými státy v oblastech zmíněných v článku 1, zejména s cílem dosáhnout pokroku v harmonizaci vnitrostátních právních předpisů týkajících se cizinců, podpořit zahrnutí co nejvíce společných ustanovení do dvoustranných dohod a zlepšit ochranu státních příslušníků členských států, kteří pracují a mají bydliště ve třetích zemích.
Článek 4
1. Projednávání pořádá Komise.
Komise při jednáních zajišťuje předsednictví a funkci sekretariátu.
2. Postup pro projednávání zavedený tímto rozhodnutím se nedotýká příslušnosti stávajících výborů, zejména poradního a technického výboru, jak ji stanoví nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 [7].
3. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění řádného fungování postupu pro projednávání, a zejména k ochraně utajovaných informací, které jim jsou při této příležitosti poskytovány.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. června 1988
o vypracování seznamu výchozích materiálů a látek používaných při přípravě látek určených k aromatizaci, ze strany Komise
(88/389/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 22. června 1988 směrnici 88/388/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu [1];
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že získávání údajů o výchozích materiálech a látkách používaných při přípravě látek určených k aromatizaci bylo potřebné jednak pro posouzení všech otázek týkajících se látek určených k aromatizaci a výchozích materiálů pro jejich výrobu, jednak pro přijetí opatření z nich vyplývajících na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že získávání dotyčných údajů by mohlo být usnadněno vypracováním seznamu dotyčných výchozích materiálů a látek Komisí,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Komise vypracuje do 24 měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí po konzultaci s členskými státy seznam
- zdrojů aromatu sestávajících z potravin a z bylin a koření obvykle považovaných za potraviny,
- zdrojů aromatu sestávajících ze surovin rostlinného a živočišného původu obvykle nepovažovaných za potraviny,
- aromatických látek získávaných vhodnými fyzikálními postupy nebo enzymovými nebo mikrobiálními postupy ze surovin rostlinného nebo živočišného původu,
- chemicky syntetizovaných nebo chemicky izolovaných aromatických látek, které jsou chemicky identické s aromatickými látkami přirozeně přítomnými v potravinách nebo bylinách a koření, které jsou obvykle považovány za potraviny,
- chemicky syntetizovaných nebo chemicky izolovaných aromatických látek, které jsou chemicky identické s aromatickými látkami přirozeně přítomnými v surovinách rostlinného nebo živočišného původu, které nejsou obvykle považovány za potraviny,
- chemicky syntetizovaných nebo chemicky izolovaných aromatických látek, které nejsou uvedeny ve čtvrté a páté odrážce,
- výchozích materiálů používaných pro výrobu kouřových aromatických přípravků nebo reakčních aromatických přípravků a reakčních podmínek, za kterých jsou připravovány.
2. Komise seznam uvedený v odstavci 1 pravidelně aktualizuje.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. července 1988,
kterým se koordinují prováděcí pravidla k článku 6 směrnice Rady 85/511/EHS stanovená členskými státy
(88/397/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle čl.
6 odst. 1 směrnice 85/511/EHS mohou se v případě, kdy se hospodářství živočišné produkce skládá ze dvou nebo více produkčních jednotek, příslušné orgány členského státu odchýlit od požadavku směrnice na porážku a likvidaci všech zvířat v hospodářství tak, aby nezasažené produkční jednotky nepodléhaly takovým požadavkům, pokud úřední veterinární lékař potvrdí, že nezasažené jednotky jsou naprosto oddělené, pokud jde o ustájení, chov i krmení;
vzhledem k tomu, že stejná možnost existuje i pro hospodářství produkující mléko, pokud se i dojení provádí v každé jednotce zcela odděleně;
vzhledem k tomu, že v případě udělení odchylky se musí členský stát ujistit, že riziko šíření viru slintavky a kulhavky mezi jednotlivými jednotkami hospodářství není větší než riziko šíření tohoto viru mezi různými hospodářstvími;
vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst. 2 směrnice 85/511/EHS členské státy, které hodlají umožnit uvedenou odchylku, oznámily Komisi odpovídající prováděcí pravidla;
6 odst. 3 směrnice 85/511/EHS by měla být pravidla členských států změněna tak, aby zajistila v této oblasti koordinaci po celém Společenství; že by tato koordinace měla stanovit minimální soubor pravidel k používání ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Když členské státy využívají čl. 6 odst. 1 směrnice 85/511/EHS, zajistí, aby prováděcí pravidla, stanovená podle odstavce 2 uvedeného článku, zahrnovala přinejmenším toto:
- odchylka podle čl. 6 odst. 1 směrnice 85/511/EHS se může udělit pouze po individuálním vyhodnocení předmětného hospodářství, které provede úřední veterinární lékař během oficiálního šetření na potvrzení nebo vyvrácení výskytu slintavky a kulhavky,
- při tomto vyhodnocení se berou v úvahu všechny podmínky a situace, které se vztahují k možnému šíření slintavky a kulhavky.
Článek 2
1. Při udělení odchylky podle článku 1 se členské státy ujistí, že riziko šíření viru slintavky a kulhavky mezi jednotlivými jednotkami hospodářství není větší než riziko šíření tohoto viru mezi různými hospodářstvími.
2. Produkční jednotky intenzivního typu, v nichž se nacházejí zdravá zvířata, vyhovují těmto požadavkům:
- jsou konstrukčně oddělené od jednotek, ve kterých se nacházejí infikovaná zvířata, a nemají s nimi žádné spojení, ani vzájemnou výměnu dýchaného vzduchu,
- mají oddělené sklady na vybavení, krmiva a odtok a v případě potřeby na mléko,
- u vchodu a východu mají vlastní individuální dezinfekční zařízení,
- mají svůj vlastní personál,
- kromě toho nedochází k žádné výměně zemědělské techniky nebo jiného vybavení mezi infikovanými a zdravými jednotkami a nedošlo ani k žádné výměně zvířat, živočišných produktů, krmiva, nářadí, předmětů nebo jiných látek, například vlny nebo odpadu nebo odpadních látek, které by mohly přenést virus slintavky a kulhavky z infikovaných do zdravých jednotek.
Článek 3
Podmínky stanovené v článku 2 musí být splněny ke spokojenosti úředního veterinárního lékaře již přede dnem, kdy bylo v hospodářství přítomno jedno nebo více infikovaných zvířat ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice 85/511/EHS s přihlédnutím k pravděpodobné inkubační době choroby.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. července 1988
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o spolupráci ve výzkumu a vývoji v oblasti dřeva včetně korku jako obnovitelné suroviny
(88/404/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím 86/235/EHS [2] přijala výzkumný program týkající se materiálů (surovin a vyspělých materiálů) (1986 až 1989), který zahrnuje podprogram týkající se dřeva včetně korku jako obnovitelné suroviny; že článek 6 uvedeného rozhodnutí opravňuje Komisi ke sjednávání dohod se třetími zeměmi, zejména s těmi, které se účastní evropské spolupráce v oblasti vědeckého a technického výzkumu (COST), s cílem zapojit je plně nebo částečně do tohoto programu;
vzhledem k tomu, že Komise rozhodnutím 87/177/EHS [3] schválila jménem Evropského hospodářského společenství rámcovou dohodu o vědecké a technické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a, mezi jinými, Švýcarskou konfederací;
vzhledem k tomu, že uvedenou dohodu je třeba schválit;
vzhledem k tomu, že Smlouva k tomu nestanoví jiné nezbytné pravomoci než pravomoci uvedené v článku 235,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o spolupráci ve výzkumu a vývoji v oblasti dřeva včetně korku jako obnovitelné suroviny se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 9 dohody [4].
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. července 1988
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o spolupráci ve výzkumu a vývoji v oblasti vyspělých materiálů (Euram)
(88/405/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím 86/235/EHS [2] přijala výzkumný program týkající se materiálů (surovin a vyspělých materiálů) (1986 až 1989), který zahrnuje podprogram o vyspělých materiálech (EURAM); že článek 6 uvedeného rozhodnutí opravňuje Komisi ke sjednávání dohod se třetími zeměmi, zejména s těmi, které se účastní evropské spolupráce v oblasti vědeckého a technického výzkumu (COST), s cílem zapojit je plně nebo částečně do tohoto programu;
vzhledem k tomu, že Komise rozhodnutím 87/177/EHS [3] schválila jménem Evropského hospodářského společenství rámcovou dohodu o vědecké a technické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a, mezi jinými, Švýcarskou konfederací;
vzhledem k tomu, že uvedenou dohodu je třeba schválit;
vzhledem k tomu, že Smlouva k tomu nestanoví jiné nezbytné pravomoci než pravomoci uvedené v článku 235,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o spolupráci ve výzkumu a vývoji v oblasti vyspělých materiálů (EURAM) se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 9 dohody [4].
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. září 1988,
kterým se mění rozhodnutí 87/309/EHS, kterým se povoluje nesmazatelný tisk povinných údajů na balení osiva některých druhů pícnin
(88/493/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/380/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst.
1 písm. a) poslední větu uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že osivo pícnin nelze v zásadě uvádět na trh, pokud jeho balení nejsou označena úřední návěskou v souladu se směrnicí 66/401/EHS;
vzhledem k tomu, že však lze povolit nesmazatelný tisk povinných údajů na balení podle vzoru stanoveného pro návěsku;
vzhledem k tomu, že Komise již takové povolení udělila rozhodnutím 87/309/EHS [3];
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 80/755/EHS ze dne 17. července 1980, kterým se povoluje nesmazatelný tisk povinných údajů na balení osiva obilovin [4], ve znění rozhodnutí 81/109/EHS [5], vydalo obdobné povolení pro osivo obilovin; že podle uvedeného rozhodnutí jsou povinné údaje, které musí být vytištěny nebo vyznačeny razítkem při odběru vzorků, méně obsáhlé než pro osivo pícnin;
vzhledem k tomu, že se při používání rozhodnutí 87/309/EHS ukázalo, že rozhodnutí by mělo být změněno tak, aby ustanovení o povinných údajích, které musí být vytištěny nebo vyznačeny razítkem na balení při odběru vzorků, byla stejná jako ta, která byla stanovena rozhodnutím 80/755/EHS pro osivo obilovin;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 2 písm. c) rozhodnutí 87/309/EHS se slova "podle přílohy IV oddílu A písm. a) bodů 3, 3a a 6" nahrazují slovy "podle přílohy IV oddílu A části I písm. a) bodů 3 a 3a".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 14. října 1988
o uzavření Vídeňské úmluvy o ochraně ozonové vrstvy a Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu
(88/540/EHS)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Společenství podepsalo dne 22. března 1985 Vídeňskou úmluvu o ochraně ozonové vrstvy spolu s několika členskými státy;
vzhledem k tomu, že je zjištěno, že pokračující emise některých chlorfluoruhlovodíků a halonů na stávající úrovni mohou pravděpodobně závažně poškodit ozonovou vrstvu; že bylo dosaženo mezinárodního konsensu o nutnosti významně snížit výrobu i spotřebu těchto látek; že rozhodnutí 80/372/EHS [3] a 82/795/EHS [4] stanoví regulační opatření, která mají omezený účinek a vztahují se pouze na dvě látky (CFC 11 a CFC 12);
vzhledem k tomu, že Vídeňskou úmluvu doplňuje Montrealský protokol o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, který byl projednán a přijat dne 16. září 1987; že tento protokol byl podepsán Společenstvím a několika jeho členskými státy;
vzhledem k tomu, že pro ochranu, podporu a zlepšování životního prostředí je nezbytné uvést v platnost Vídeňskou úmluvu a Montrealský protokol, který je založen na zásadě preventivních opatření proti dalšímu poškozování ozonové vrstvy a na vědeckých a technických údajích, jež byly k dispozici v době jeho přijetí;
vzhledem k tomu, že by tedy Společenství mělo uvedenou úmluvu a protokol schválit;
vzhledem k tomu, že je zejména nutné, aby se Společenství stalo smluvní stranou protokolu, protože některá jeho ustanovení mohou být uplatněna pouze tehdy, pokud se Společenství a všechny jeho členské státy stanou smluvními stranami;
vzhledem k tomu, že za účelem patřičného provádění všech závazků plynoucích z úmluvy a protokolu je nutné, aby se smluvními stranami staly také všechny členské státy;
vzhledem k tomu, že dále některá ustanovení protokolu, zejména čl. 2 odst. 8, budou ve Společenství uplatňována, pouze pokud budou všechny členské státy smluvními stranami protokolu;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy by měly co nejrychleji uzavřít postupy pro přistoupení k úmluvě a protokolu a pro jejich ratifikaci s cílem pokud možno současného uložení listin o schválení, přijetí nebo ratifikaci nebo přistoupení Společenstvím a členskými státy,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vídeňská úmluva o ochraně ozonové vrstvy a Montrealský protokol o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, se schvalují jménem Společenství.
Znění úmluvy a protokolu jsou uvedena v příloze I tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží jménem Společenství schvalovací listiny Vídeňské úmluvy a Montrealského protokolu u generálního tajemníka Organizace spojených národů v souladu s článkem 13 Vídeňské úmluvy, ve spojení s články 14 a 16 Montrealského protokolu.
Předseda současně uloží prohlášení o způsobilosti, uvedené v příloze II tohoto rozhodnutí podle čl. 13 odst. 3 Vídeňské úmluvy, ve spojení s článkem 14 Montrealského protokolu.
Článek 3
1. Členské státy, které tak dosud neučinily, přijmou nezbytné kroky s cílem pokud možno současného uložení listin o schválení, přijetí, ratifikaci nebo přistoupení k Vídeňské úmluvě Společenstvím a členskými státy nejpozději do 31. prosince 1991.
Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o svém rozhodnutí přistoupit k úmluvě nebo ji ratifikovat, nebo o předpokládaném datu dokončení těchto postupů.
Komise ve spolupráci s členskými státy stanoví datum současného uložení listin, což musí v každém případě být dříve než 1. ledna 1989.
2. Členské státy učiní nezbytné kroky s cílem pokud možno současného uložení listin o ratifikaci, přijetí nebo schválení Montrealského protokolu Společenstvím a členskými státy dříve než 1. ledna 1989.
Členské státy uvědomí Komisi do 1. listopadu 1989 o svém rozhodnutí o ratifikaci nebo o předpokládaném datu dokončení ratifikačních postupů.
Komise ve spolupráci s členskými státy stanoví datum současného uložení listin, což musí v každém případě být dříve než 1. ledna 1989.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům
ze dne 28. října 1988,
kterým se stanoví seznam produktů uvedených v čl. 3 odst.
1 druhém pododstavci nařízení Rady (EHS) č. 1898/87
(88/566/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1898/87 ze dne 2. července 1987 o ochraně označení používaných při uvádění mléka a mléčných výrobků na trh [1], ve znění nařízení (EHS) č. 222/88 [2], a zejména na čl.
4 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1898/87 stanoví zásadu, že označení "mléko" a "mléčné výrobky" mohou být používána pouze pro produkty uvedené v článku 2 uvedeného nařízení; že výjimečně se tato zásada nepoužije pro označení produktů, jejichž povaha vyplývá z tradičního používání a/nebo pokud se označení jasně používá pro popis charakteristické vlastnosti produktu;
vzhledem k tomu, že členské státy musí oznámit Komisi předběžný seznam produktů, které považují za takové, že na jejich území odpovídají kritériím pro uvedenou výjimku; že v souladu s čl. 4 odst.
2 písm. b) uvedeného nařízení má být vypracován seznam těchto produktů na základě předběžných seznamů, které zaslaly členské státy; že seznam Společenství by měl zahrnovat označení příslušných produktů podle jejich tradičního používání v různých jazycích Společenství, aby bylo možné používat tato označení ve všech členských státech, pokud jsou v souladu se směrnicí Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [3], naposledy pozměněné směrnicí 86/197/EHS [4];
vzhledem k tomu, že tento seznam není vyčerpávající a může být doplněn v souladu s čl. 4 odst.
2 písm. b) nařízení (EHS) č. 1898/87;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1 Produkty, které na území Společenství odpovídají produktům uvedeným v čl. 3 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 1898/87, jsou uvedeny v seznamu přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství (88/591/ESUO, EHS, Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 32d této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 168a této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 140a této smlouvy,
s ohledem na Protokol o statutu Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli, podepsaný v Paříži dne 18. dubna 1951,
s ohledem na Protokol o statutu Soudního dvora Evropského hospodářského společenství, podepsaný v Bruselu dne 17. dubna 1957,
s ohledem na Protokol o statutu Soudního dvora Evropského společenství pro atomovou energii, podepsaný v Bruselu dne 17. dubna 1957,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, podepsaný v Bruselu dne 8. dubna 1965,
s ohledem na žádost Soudního dvora,
s ohledem na stanovisko Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že článek 32d Smlouvy o ESUO, článek 168a Smlouvy o EHS a článek 140a Smlouvy o ESAE zmocňují Radu, aby při Soudním dvoru zřídila soud prvního stupně, jež by vykonával důležité soudní funkce a jehož členové by poskytovali veškeré záruky nezávislosti a splňovali veškeré požadavky nezbytné k výkonu této funkce;
vzhledem k tomu, že zmíněná ustanovení zmocňují Radu, aby svěřila Soudu prvního stupně pravomoc rozhodovat v prvním stupni některé skupiny žalob fyzických nebo právnických osob, proti jehož rozhodnutím je možno za podmínek stanovených statutem podat k Soudnímu dvoru opravný prostředek omezující se výhradně na právní otázky; že podle zmíněných ustanovení má Rada určit složení tohoto soudu a přijmout nezbytné úpravy a doplňující ustanovení ke statutu Soudního dvora;
vzhledem k tomu, že v případě žalob vyžadujících bližší zkoumání složitých skutečností zlepší zřízení druhého stupně soudního řízení soudní ochranu zájmů jednotlivců;
vzhledem k tomu, že pro zachování kvality a výkonnosti soudního přezkumu v právním řádu Společenství je nutné umožnit Soudnímu dvoru soustředit svou činnost na základní úkol, kterým je zajištění jednotného výkladu práva Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nutné využít zmocnění daného článkem 32d Smlouvy o ESUO, článkem 168a Smlouvy o EHS a článkem 140a Smlouvy o ESAE a přenést na Soud prvního stupně pravomoc rozhodovat v prvním stupni o některých skupinách žalob, které často vyžadují zkoumání složitých skutečností, totiž o žalobách podaných zaměstnanci orgánů Společenství, a pokud se jedná o Smlouvu o ESUO, o žalobách podaných podniky a sdruženími týkajících se poplatků, výroby, cen, restriktivních dohod, rozhodnutí nebo praktik a spojování, a pokud se jedná o Smlouvu o EHS, o žalobách podaných fyzickými nebo právnickými osobami týkajících se hospodářské soutěže, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Soudním dvoru Evropských společenství se zřizuje Soud prvního stupně (dále jen "Soud"). Jeho sídlo je při Soudním dvoru.
Článek 2 1. Soud se skládá ze 12 členů. 2. Členové volí ze svého středu předsedu Soudu na období tří let. Předseda může být zvolen opakovaně.
3. Členové Soudu mohou být povoláni, aby plnili úkoly generálního advokáta.
Úlohou generálního advokáta je předkládat veřejně, zcela nestranně a nezávisle odůvodněné návrhy rozhodnutí v některých věcech předložených Soudu, aby mu tak napomáhal při plnění jeho poslání.
Kritéria pro výběr těchto věcí a postup povolávání generálních advokátů stanoví jednací řád Soudu.
Člen povolaný k výkonu funkce generálního advokáta v určité věci nesmí v téže věci rozhodovat.
4. Soud zasedá v senátech o třech nebo pěti soudcích.
Skladbu senátů a přidělování případů jednotlivým senátům určí jednací řád.
V případech vymezených jednacím řádem může Soud zasedat v plénu.
5. Článek 21 Protokolu o výsadách a imunitách Evropského společenství a článek 6 Smlouvy o zřízení jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství se vztahují na členy Soudu a na jeho tajemníka.
Článek 3 1. Soud vykonává v prvním stupni soudní pravomoc svěřenou Soudnímu dvoru Smlouvami o založení Společenství a akty přijatými k jejich provedení
a) ve sporech mezi Společenstvími a jejich zaměstnanci, jak je uvedeno v článku 179 Smlouvy o EHS a v článku 152 Smlouvy o ESAE,
b) v žalobách podaných proti Komisi podle čl. 33 druhého pododstavce a článku 35 Smlouvy o ESUO podniky nebo sdruženími podniků uvedenými v článku 48 této smlouvy proti individuálním aktům týkajícím se uplatňování článku 50 a 57 až 66 této smlouvy,
c) v žalobách podaných proti orgánu Společenství fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl. 173 druhého pododstavce a čl. 175 třetího pododstavce Smlouvy o EHS týkajících se uplatňování pravidel hospodářské soutěže vztahujících se na podniky.
2. Pokud stejná fyzická nebo právnická osoba podá žalobu, pro kterou je příslušný Soud na základě odstavce 1 tohoto článku, a žalobu podle čl. 40 prvního a druhého pododstavce Smlouvy o ESUO, článku 178 Smlouvy o EHS nebo článku 151 Smlouvy o ESAE o náhradu škody způsobené orgánem Společenství určitým aktem nebo nečinností, které jsou předmětem první žaloby, je Soud rovněž příslušný rozhodnout o žalobě o náhradu uvedené škody.
3. Po dvou letech činnosti Soudu přezkoumá Rada na základě získaných zkušeností, zejména vývoje judikatury, návrh Soudního dvora, aby Soudu byla přiznána příslušnost rozhodovat o žalobách podaných proti Komisi na základě čl. 33 druhého pododstavce a článku 35 Smlouvy o ESUO podniky nebo sdruženími podniků uvedenými v článku 48 uvedené smlouvy, které se týkají aktů spojených s uplatňováním článku 74 této smlouvy, a o žalobách podaných proti orgánům Společenství fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl. 173 druhého pododstavce a čl. 175 třetího pododstavce Smlouvy o EHS, které se týkají opatření na ochranu trhu ve smyslu článku 113 této smlouvy v případech dumpingu a subvencí.
Článek 4 S výhradou následujících ustanovení se články 34, 36, 39, 44 a 92 Smlouvy o ESUO, články 172, 174, 176, 184 až 187 a 192 Smlouvy o EHS a články 147, 149, 156 až 159 a 164 Smlouvy o ESAE vztahují na Soud.
Článek 5 Následující ustanovení se vkládají za článek 43 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli: "HLAVA IV: SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
Právní postavení členů Soudu a jeho organizace Článek 44 Články 2, 3, 4, 6 až 9, čl. 13 odst. 1, článek 17, čl. 18 odst. 2 a článek 19 tohoto statutu se použijí na Soud a jeho členy. Slib uvedený v článku 2 se skládá před Soudním dvorem a rozhodnutí uvedená v článcích 3, 4 a 7 přijme Soudní dvůr po konzultaci se Soudem.
Tajemník a zaměstnanci Soudu Článek 45
Soud jmenuje svého tajemníka a upraví jeho postavení. Články 9 a 14 tohoto statutu se přiměřeně použijí pro tajemníka Soudu.
Předseda Soudního dvora a předseda Soudu určí vzájemnou dohodou, za jakých podmínek budou úředníci a jiní zaměstnanci Soudního dvora poskytovat služby Soudu, aby zajistili jeho chod.
Někteří úředníci a jiní zaměstnanci jsou podřízeni tajemníkovi Soudu pod dohledem předsedy Soudu.
Řízení před Soudem Článek 46 Řízení před Soudem se řídí hlavou III tohoto statutu, s výjimkou článků 41 a 42.
Řízení před Soudem bude podle potřeby upřesněno a doplněno jednacím řádem přijatým v souladu s čl. 32d odst. 4 Smlouvy.
Odchylně od čl. 21 čtvrtého pododstavce tohoto statutu může generální advokát předkládat odůvodněné návrhy rozhodnutí písemně.
Článek 47 Je-li žaloba nebo jiná procesní písemnost určená Soudu omylem podána tajemníkovi Soudního dvora, předá ji neprodleně tajemníkovi Soudu; obdobně je-li žaloba nebo jiná procesní písemnost určená Soudnímu dvoru omylem podána tajemníkovi Soudu, předá ji neprodleně tajemníkovi Soudního dvora.
Pokud Soud zjistí, že není příslušný k řízení ve věci, ve které je příslušný Soudní dvůr, postoupí věc Soudnímu dvoru; obdobně pokud Soudní dvůr zjistí, že je k řízení příslušný Soud, postoupí věc Soudu, který již poté nemůže prohlásit svou nepříslušnost.
Jsou-li Soudnímu dvoru i Soudu předloženy věci, které mají stejný předmět nebo se týkají stejné otázky výkladu nebo otázky platnosti stejného právního aktu, může Soud po vyslechnutí stran přerušit řízení, dokud Soudní dvůr nevynese rozsudek.
Jedná-li se o žádosti o prohlášení stejného aktu za neplatný, může Soud rovněž prohlásit svou nepříslušnost, aby umožnil Soudnímu dvoru rozhodnout o této žádosti.
V případech uvedených v tomto pododstavci může Soudní dvůr rovněž rozhodnout o přerušení řízení; v tom případě řízení před Soudem pokračuje.
Článek 48 Tajemník Soudu oznámí konečná rozhodnutí Soudu, rozhodnutí, která řeší věc pouze částečně, nebo rozhodnutí o procesní otázce týkající se nepříslušnosti Soudu nebo nepřípustnosti žaloby všem stranám, jakož i všem členským státům a orgánům Společenství, přestože nebyli účastníky řízení před Soudem.
Opravný prostředek k Soudnímu dvoru Článek 49 Proti konečným rozhodnutím Soudu, proti rozhodnutím, která řeší věc pouze částečně, nebo proti rozhodnutím o procesní otázce týkající se nepříslušnosti Soudu nebo nepřípustnosti žaloby lze ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
Opravný prostředek může podat kterákoli strana, jejímž návrhům nebylo zcela nebo zčásti vyhověno.
Jiní účastníci než členské státy nebo orgány Společenství mohou podat opravný prostředek pouze, pokud se jich rozhodnutí Soudu přímo týká.
S výjimkou sporů mezi Společenstvím a jeho zaměstnanci mohou tento opravný prostředek podat rovněž členské státy a orgány Společenství, které nebyly účastníky řízení před Soudem.
Tyto členské státy a orgány mají stejné postavení jako členské státy nebo orgány, které byly účastníky řízení v prvním stupni.
Článek 50 Opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutí Soudu, kterým byla zamítnuta žádost o přistoupení k řízení, může osoba, jejíž žádost byla zamítnuta, podat ve lhůtě dvou týdnů od oznámení rozhodnutí o zamítnutí.
Strany soudního řízení mohou podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutím Soudu přijatým podle čl. 39 druhého a třetího pododstavce nebo podle čl. 92 třetího pododstavce Smlouvy ve lhůtě dvou měsíců od jejich oznámení.
O opravných prostředcích uvedených v prvním a druhém pododstavci tohoto článku se rozhoduje postupem podle článku 33 tohoto statutu.
Článek 51 Opravné prostředky k Soudnímu dvoru jsou omezeny na právní otázky.
Jsou přípustné pro nepříslušnost Soudu, pro nedostatky řízení před Soudem, které poškozují zájmy dotčené strany, či pro porušení právních předpisů Společenství Soudem.
Opravný prostředek jen proti určení výše náhrady nákladů řízení nebo proti rozhodnutí, která ze stran je má platit, není přípustný.
Článek 52 Je-li podán opravný prostředek proti rozhodnutí Soudu, má řízení před Soudním dvorem písemnou a ústní část.
Za podmínek stanovených v jednacím řádu může Soudní dvůr poté, co byly vyslechnuty zúčastněné strany a generální advokát, rozhodnout bez ústního jednání.
Odkladný účinek Článek 53 Aniž je dotčen čl. 39 druhý a třetí pododstavec Smlouvy, nemá opravný prostředek odkladný účinek.
Odchylně od článku 44 Smlouvy nabývá rozhodnutí Soudu, které ruší obecné rozhodnutí, právní moci až dnem, kdy uplyne lhůta stanovená v čl. 49 prvním pododstavci tohoto statutu, nebo pokud je v této lhůtě podán opravný prostředek, dnem jeho zamítnutí, aniž je dotčeno právo strany požádat Soudní dvůr na základě čl. 39 druhého a třetího pododstavce Smlouvy o pozastavení účinků rozhodnutí, které bylo prohlášeno za neplatné, nebo o nařízení jiného předběžného opatření.
Rozhodnutí Soudního dvora o opravném prostředku Článek 54
Je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Soudu. Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Soudu k rozhodnutí.
Je-li věc vrácena Soudu, je tento soud vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Soudního dvora.
Je-li opravný prostředek podaný členským státem nebo orgánem Společenství, který nebyl účastníkem řízení před Soudem, opodstatněný, může Soudní dvůr určit, považuje-li to za nezbytné, které účinky zrušeného rozhodnutí Soudu jsou pro strany sporu zachovány." Článek 6
Dosavadní články 44 a 45 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli se označují jako články 55 a 56.
Článek 7 Následující ustanovení se vkládají za článek 43 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského hospodářského společenství: "HLAVA IV:
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ Článek 44
Články 2 až 8 a články 13 až 16 tohoto statutu se použijí na Soud a jeho členy. Slib uvedený v článku 2 se skládá před Soudním dvorem a rozhodnutí uvedená v článcích 3, 4 a 6 přijme Soudní dvůr po konzultaci se Soudem.
Článek 45 Soud jmenuje svého tajemníka a upraví jeho postavení.
Články 9, 10 a 13 tohoto statutu se přiměřeně použijí pro tajemníka Soudu.
Předseda Soudního dvora a předseda Soudu určí vzájemnou dohodou, za jakých podmínek budou úředníci a jiní zaměstnanci Soudního dvora poskytovat služby Soudu, aby zajistili jeho chod.
Někteří úředníci a jiní zaměstnanci jsou podřízeni tajemníkovi Soudu pod dohledem předsedy Soudu.
Článek 46 Řízení před Soudem se řídí hlavou III tohoto statutu, s výjimkou článku 20.
Řízení před Soudem bude podle potřeby upřesněno a doplněno jednacím řádem přijatým v souladu s čl. 168a odst. 4 Smlouvy.
Odchylně od čl. 18 čtvrtého pododstavce tohoto statutu může generální advokát předkládat odůvodněné návrhy rozhodnutí písemně.
Článek 47 Je-li žaloba nebo jiná procesní písemnost určená Soudu omylem podána tajemníkovi Soudního dvora, předá ji neprodleně tajemníkovi Soudu; obdobně je-li žaloba nebo jiná procesní písemnost určená Soudnímu dvoru omylem podána tajemníkovi Soudu, předá ji neprodleně tajemníkovi Soudního dvora.
Pokud Soud zjistí, že není příslušný k řízení ve věcí, ve které je příslušný Soudní dvůr, postoupí věc Soudnímu dvoru; obdobně, pokud Soudní dvůr zjistí, že je k řízení příslušný Soud, postoupí věc Soudu, který již poté nemůže prohlásit svou nepříslušnost.
Jsou-li Soudnímu dvoru i Soudu předloženy věci, které mají stejný předmět nebo se týkají stejné otázky výkladu nebo otázky platnosti stejného právního aktu, může Soud po vyslechnutí stran přerušit řízení, dokud Soudní dvůr nevynese rozsudek.
Jedná-li se o žádosti o prohlášení stejného aktu za neplatný, může Soud rovněž prohlásit svou nepříslušnost, aby umožnil Soudnímu dvoru rozhodnout o této žádosti.
V případech uvedených v tomto pododstavci může Soudní dvůr rovněž rozhodnout o přerušení řízení; v tom případě řízení před Soudem pokračuje.
Článek 48 Tajemník Soudu oznámí konečná rozhodnutí Soudu, rozhodnutí, která řeší věc pouze částečně, nebo rozhodnutí o procesní otázce týkající se nepříslušnosti Soudu nebo nepřípustnosti žaloby všem stranám, jakož i všem členským státům a orgánům Společenství, přestože nebyli účastníky řízení před Soudem.
Článek 49 Proti konečným rozhodnutím Soudu, proti rozhodnutím, která řeší věc pouze částečně, nebo proti rozhodnutím o procesní otázce týkající se nepříslušnosti Soudu nebo nepřípustnosti žaloby lze ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
Opravný prostředek může podat kterákoli strana, jejímž návrhům nebylo zcela nebo zčásti vyhověno.
Jiní účastníci než členské státy nebo orgány Společenství mohou podat opravný prostředek, pouze pokud se jich rozhodnutí Soudu přímo týká.
S výjimkou sporů mezi Společenstvím a jeho zaměstnanci mohou tento opravný prostředek podat rovněž členské státy a orgány Společenství, které nebyly účastníky řízení před Soudem.
Tyto členské státy a orgány mají stejné postavení jako členské státy nebo orgány, které byly účastníky řízení v prvním stupni.
Článek 50 Opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutí Soudu, kterým byla zamítnuta žádost o přistoupení k řízení, může osoba, jejíž žádost byla zamítnuta, podat ve lhůtě dvou týdnů od oznámení rozhodnutí o zamítnutí.
Strany soudního řízení mohou podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutím Soudu přijatým podle článků 185 nebo 186 nebo podle čl. 192 čtvrtého pododstavce Smlouvy ve lhůtě dvou měsíců od jejich oznámení.
O opravných prostředcích uvedených v prvním a druhém pododstavci tohoto článku se rozhoduje postupem podle článku 36 tohoto statutu.
Článek 51 Opravné prostředky k Soudnímu dvoru jsou omezeny na právní otázky.
Jsou přípustné pro nepříslušnost Soudu, pro nedostatky řízení před Soudem, které poškozují zájmy dotčené strany, či pro porušení právních předpisů Společenství Soudem.
Opravný prostředek jen proti určení výše náhrady nákladů řízení nebo proti rozhodnutí, která ze stran je má platit, není přípustný.
Článek 52 Je-li podán opravný prostředek proti rozhodnutí Soudu, má řízení před Soudním dvorem písemnou a ústní část.
Za podmínek stanovených v jednacím řádu může Soudní dvůr poté, co byly vyslechnuty zúčastněné strany a generální advokát, rozhodnout bez ústního jednání.
Článek 53 Aniž je dotčen článek 185 a 186 Smlouvy, nemá oprávní prostředek odkladný účinek.
Odchylně od článku 187 Smlouvy nabývá rozhodnutí Soudu, které ruší nařízení, právní moci až dnem, kdy uplyne lhůta stanovená v čl. 49 prvním pododstavci tohoto statutu, nebo pokud je v této lhůtě podán opravný prostředek, dnem jeho zamítnutí, aniž je dotčeno právo strany požádat Soudní dvůr na základě článků 185 a 186 Smlouvy o pozastavení účinků nařízení, které bylo prohlášeno za neplatné, nebo o nařízení jiného předběžného opatření.
Článek 54 Je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Soudu.
Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Soudu k rozhodnutí.
Je-li věc vrácena Soudu, je tento soud vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Soudního dvora.
Článek 8
Dosavadní články 44, 45 a 46 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského hospodářského společenství se označují jako články 55, 56 a 57.
Článek 9 Následující ustanovení se vkládají za článek 44 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského společenství pro atomovou energii: "HLAVA IV:
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ Článek 45 Články 2 až 8, čl. 13 až 16 tohoto statutu se použijí na Soud a jeho členy. Slib uvedený v článku 2 se skládá před Soudním dvorem a rozhodnutí uvedená v článcích 3, 4 a 6 přijme Soudní dvůr po konzultaci se Soudem.
Článek 46 Soud jmenuje svého tajemníka a upraví jeho postavení.
Články 9, 10 a 13 tohoto statutu se přiměřeně použijí pro tajemníka Soudu.
Předseda Soudního dvora a předseda Soudu určí vzájemnou dohodou, za jakých podmínek budou úředníci a jiní zaměstnanci Soudního dvora poskytovat služby Soudu, aby zajistili jeho chod.
Někteří úředníci a jiní zaměstnanci jsou podřízeni tajemníkovi Soudu pod dohledem předsedy Soudu.
Článek 47 Řízení před Soudem se řídí hlavou III tohoto statutu, s výjimkou článků 20 a 21.
Řízení před Soudem bude podle potřeby upřesněno a doplněno jednacím řádem přijatým v souladu s čl. 140a odst. 4 Smlouvy.
Odchylně od čl. 18 čtvrtého pododstavce tohoto statutu může generální advokát předkládat odůvodněné návrhy rozhodnutí písemně.
Článek 48 Je-li žaloba nebo jiná procesní písemnost určená Soudu omylem podána tajemníkovi Soudního dvora, předá ji neprodleně tajemníkovi Soudu; obdobně je-li žaloba nebo jiná procesní písemnost určená Soudnímu dvoru omylem podána tajemníkovi Soudu, předá jí neprodleně tajemníkovi Soudního dvora.
Pokud Soud zjistí, že není příslušný k řízení ve věci, ve které je příslušný Soudní dvůr, postoupí věc Soudnímu dvoru; obdobně, pokud Soudní dvůr zjistí, že je k řízení příslušný Soud, postoupí věc Soudu, který již poté nemůže prohlásit svou nepříslušnost.
Jsou-li Soudnímu dvoru i Soudu předloženy věci, které má stejný předmět nebo se týkají stejné otázky výkladu nebo otázky platnosti stejného právního aktu, může Soud po vyslechnutí stran přerušit řízení, dokud Soudní dvůr nevynese rozsudek.
Jedná-li se o žádosti o prohlášení stejného aktu za neplatný, může Soud rovněž prohlásit svou nepříslušnost, aby umožnil Soudnímu dvoru rozhodnout o této žádosti.
V případech uvedených v tomto pododstavci může Soudní dvůr rovněž rozhodnout o přerušení řízení; v tom případě řízení před Soudem pokračuje.
Článek 49 Tajemník Soudu oznámí konečná rozhodnutí Soudu, rozhodnutí, která řeší věc pouze částečně, nebo rozhodnutí o procesní otázce týkající se nepříslušnosti Soudu nebo nepřípustnosti žaloby všem stranám, jakož i členským státům a orgánům Společenství, přestože nebyli účastníky řízení před Soudem.
Článek 50 Proti konečným rozhodnutím Soudu, proti rozhodnutím, která řeší věc pouze částečně, nebo proti rozhodnutím o procesní otázce týkající se nepříslušnosti Soudu nebo nepřípustnosti žaloby lze ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
Opravný prostředek může podat kterákoli strana, jejímž návrhům nebylo zcela nebo zčásti vyhověno.
Jiní účastníci než členské státy nebo orgány Společenství mohou podat opravný prostředek, pouze pokud se jich rozhodnutí Soudu přímo týká.
S výjimkou sporů mezi Společenstvím a jeho zaměstnanci, mohou tento opravný prostředek podat rovněž členské státy a orgány Společenství, které nebyly účastníky řízení před Soudem.
Tyto členské státy a orgány mají stejné postavení jako členské státy nebo orgány, které byly účastníky řízení v prvním stupni.
Článek 51 Opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutí Soudu, kterým byla zamítnuta žádost o přistoupení k řízení, může osoba, jejíž žádost byla zamítnuta, podat ve lhůtě dvou týdnů od oznámení rozhodnutí o zamítnutí.
Strany soudního řízení mohou podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutím Soudu přijatým podle článků 157 nebo 158 nebo podle čl. 164 třetího pododstavce Smlouvy ve lhůtě dvou měsíců od jejich oznámení.
O opravných prostředcích uvedených v prvním a druhém pododstavci tohoto článku se rozhoduje postupem podle článku 37 tohoto statutu.
Článek 52 Opravné prostředky k Soudnímu dvoru jsou omezeny na právní otázky.
Jsou přípustné pro nepříslušnost Soudu, pro nedostatky řízení před Soudem, které poškozují zájmy dotčené strany, či pro porušení právních předpisů Společenství Soudem.
Opravný prostředek jen proti určení výše náhrady nákladů řízení nebo proti rozhodnutí, která ze stran je má platit, není přípustný.
Článek 53 Je-li podán opravný prostředek proti rozhodnutí Soudu, má řízení před Soudním dvorem písemnou a ústní část.
Za podmínek stanovených v jednacím řádu může Soudní dvůr poté, co byly vyslechnuty zúčastněné strany a generální advokát, rozhodnout bez ústního jednání.
Článek 54 Aniž jsou dotčeny články 157 a 158 Smlouvy, nemá opravný prostředek odkladný účinek.
Odchylně od článku 159 Smlouvy nabývá rozhodnutí Soudu, které ruší nařízení, právní moci až dnem, kdy uplyne lhůta stanovená v čl. 50 prvním pododstavci tohoto statutu, nebo pokud je v této lhůtě podán opravný prostředek, dnem jeho zamítnutí, aniž je dotčeno právo strany požádat Soudní dvůr na základě článků 157 a 158 Smlouvy o pozastavení účinků nařízení, které bylo prohlášeno za neplatné, nebo o nařízení jiného předběžného opatření.
Článek 55 Je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Soudu.
Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Soudu k rozhodnutí.
Je-li věc vrácena Soudu, je tento Soud vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Soudního dvora.
Článek 10
Dosavadní články 45, 46 a 47 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského společenství pro atomovou energii se označují jako články 56, 57 a 58.
Článek 11 První předseda Soudu bude jmenován na tři roky stejným způsobem jako jeho členové. Vlády členských států však mohou vzájemnou dohodou rozhodnout, že se použije postup uvedený v čl. 2 odst. 2.
Soud přijme svůj jednací řád neprodleně po svém ustavení.
Do vstupu jednacího řádu Soudu v platnost se použije obdobně jednací řád Soudního dvora.
Článek 12 Ihned poté, co všichni členové Soudu složí slib, vybere předseda Rady losem členy Soudu, jejichž funkční období skončí po třech letech v souladu s čl. 32d odst. 3 Smlouvy o ESUO, čl. 160a odst. 3 Smlouvy o EHS a čl. 140a odst. 3 Smlouvy o ESAE.
Článek 13 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. listopadu 1988
o uzavření Čtvrtého dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael
(88/596/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Čtvrtý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael [3], podepsaný
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. listopadu 1988
o uzavření protokolu o finanční spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael
(88/597/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že by měl být schválen protokol o finanční spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Protokol o finanční spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael se jménem Společenství schvaluje.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady předloží oznámení uvedené v čl. 13 odst. 1 protokolu [2].
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. listopadu 1988
o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Syrskou arabskou republikou
(88/598/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je třeba schválit Dodatkový protokol k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Syrskou arabskou republikou [2], podepsaný
ze dne 21. prosince 1988
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou o dovozu rajských protlaků pocházejících z Alžírska do Společenství (88/646/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou [1] byla podepsána dne 26. dubna 1976 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu že by měla být schválena dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou o dovozu rajského protlaku pocházejícího z Alžírska do Společenství, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou o dovozu rajských protlaků pocházejících z Alžírska do Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství. Článek 3 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1988
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou lidovou republikou o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Alžírska do Společenství (88/647/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 uvedené smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou lidovou republikou [1] byla podepsána dne 26. dubna 1976 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že by měla být schválena dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou lidovou republikou o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Alžírska do Společenství, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou lidovou republikou o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Alžírska do Společenství se jménem Společenství schvaluje.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství. Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvního dne po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1988
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů vztahujících se k článku 9 protokolu 1 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael týkající se dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Izraele do Společenství (88/648/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dne 11. května 1975 byla podepsána dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Izraelem [1];
vzhledem k tomu, že by měla být schválena dohoda ve formě výměny dopisů vztahujících se k článku 9 protokolu 1 ke zmíněné dohodě a týkající se dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Izraele do Společenství, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Dohoda ve formě výměny dopisů vztahujících se k článku 9 protokolu 1 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Státem Izrael a týkající se dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Izraele do Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství. Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1988
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Maroka do Společenství (88/649/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 uvedené smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím [1] byla podepsána dne 25. dubna 1976 a vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že by měla být schválena dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Maroka do Společenství, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Maroka do Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství. Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvního dne po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1988
o předběžném uplatňování Mezinárodní dohody o přírodním kaučuku z roku 1987 (88/662/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Mezinárodní dohoda o přírodním kaučuku z roku 1979 pozbyla platnosti;
vzhledem k tomu, že podle rozhodnutí 88/107/EHS [1] podepsalo Společenství a jeho členské státy dne 18. prosince 1987 Mezinárodní dohodu o přírodním kaučuku z roku 1987 (dále jen "dohoda z roku 1987");
vzhledem k tomu, že je vhodné zajistit, aby byla dohoda z roku 1987 vstoupila předběžně v platnost nejpozději dnem 1. ledna 1989; že k tomuto účelu musí Společenství a jeho členské státy, v souladu se svými vnitřními postupy nezbytnými pro tento účel a po jejich dokončení, oznámit generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů svůj úmysl předběžně uplatňovat dohodu z roku 1987,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Jakmile Společenství a jeho členské státy dokončí vnitřní postupy nezbytné pro tento účel, oznámí generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů svůj úmysl prozatímně uplatňovat Mezinárodní dohodu o přírodním kaučuku z roku 1987 v souladu s čl. 59 odst. 1 a čl. 60 odst. 2 uvedené dohody.
Článek 2 Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou k uložení oznámení o prozatímním uplatňování dohody z roku 1987 jménem Společenství.
ze dne 3. prosince 1987, kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel
(88/76/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100A této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření k postupnému vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plynyz motorových vozidel a tomu odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic; že třetí akční program stanoví další úsilí, které je nutné vynaložit k podstatnému snížení stávající úrovně emisí znečisťujících látek z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS [4] stanoví mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z motorů těchto vozidel; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí 74/290/EHS [5] a dále doplněny směrnicí 77/102/EHS [6] o mezní hodnoty pro přípustné emise oxidů dusíku; že mezní hodnoty těchto tří znečišťujících látek byly následně postupně sníženy směrnicemi 78/665/EHS [7] a 83/351/EHS [8];
vzhledem k tomu, že práce, které Komise vykonala v rámci své politiky komplexního přístupu k vývoji předpisů pro průmysl motorových vozidel, ukázaly, že evropský průmysl již má k dispozici nebo stále zdokonaluje technická řešení motorů, která umožní další snížení mezních hodnot; že v uvažovaném období takové snížení neohrozí cíle politiky Společenství v jiných oblastech, především v oblasti racionálního využívání energie;
vzhledem k tomu, že je nutné podporovat jak inovace, tak průmyslovou soutěž na vnitřním trhu i na zahraničních trzích; že je nutné, aby Společenství přijalo opatření týkající emisí z vozidel; že tato opatření musí zároveň zajišťovat vysokou úroveň ochrany životního prostředí a umožňovat dosáhnout hodnot, které odpovídají evropským podmínkám, aby se jejich konečný účinek na životní prostředí vyrovnal účinku norem pro emise z vozidel platných ve Spojených státech amerických; že k uskutečnění tohoto cíle je třeba učinit opatření pro diferencované řešení pro jednotlivé kategorie zdvihového objemu motoru vozidel, aby bylo možno v co největší míře splnit požadavky Společenství při přiměřených nákladech a s použitím rozdílných technických prostředků; že mezní hodnoty stanovené pro vozidla s motorem se zdvihovým objemem menším než 1,4 litru odpovídají stávajícím technickým a ekonomickým podmínkám evropských výrobců v této oblasti trhu, že mezní hodnoty pro roky 1992/93 by měly být stanoveny v roce 1987;
vzhledem k tomu, že mezní hodnoty v této směrnici jsou založeny na zkušební metodě stanovené ve směrnici 70/220/EHS, avšak tento postup se musí následně přizpůsobovat, aby byl reprezentativní nejen pro podmínky provozu v centrech měst s hustým provozem, ale také pro oblasti mimo tato centra; že rozhodnutí o takovém přizpůsobení by se mělo učinit nejpozději v roce 1987;
vzhledem k tomu, že článek 5 směrnice 70/220/EHS stanoví možnost přizpůsobit přílohy technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že benzinové motory všech vozidel, která spadají do oblasti působnosti této směrnice, by měly být konstruovány k provozu s bezolovnatým benzinem, aby bylo možno zastavit používání příměsí na bázi olova v palivech, a tím dosáhnout rozhodujícího podílu na snížení znečištění životního prostředí tímto prvkem;
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby ustanovení pro vznětové motory vozidel, která jsou v oblasti působnosti této směrnice, zůstala s ohledem na zvláštní povahu všech znečišťujících látek emitovaných těmito motory slučitelná s dalším vývojem ustanovení podle směrnice 72/306/EHS [9] pro jiné znečišťující látky emitované těmito motory;
vzhledem k tomu, že v době mezi přijetím evropských norem a přijetím upraveného evropského cyklu je žádoucí, aby pro vozidla, která obdrží schválení typu podle rovnocenných norem na vývozních trzích Společenství, bylo také uděleno EHS schválení typu;
vzhledem k tomu, že členské státy, které si to přejí, mohou, při dodržení pravidel Smlouvy, používat v předstihu nové hodnoty stanovené v této směrnici, za podmínky, že jestliže tak učiní, nesmějí zakázat prodej a provoz vozidel, ať vyrobených v tuzemsku, nebo dovezených, která splňují požadavky Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II, III, VI a VII směrnice 70/220/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Vkládá se nová příloha IIIA.
Článek 2
1. Od 1. července 1988 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší plyny z motoru nebo z důvodů požadavků na palivo motoru - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS [10], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [11], nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
nebo - zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud úroveň plynných znečišťujících látek emitovaných z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla a požadavky na palivo motoru splňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1988 členské státy nesmějí pro typy vozidel se zdvihovým objemem motoru překračujícím 2000 cm3,
od 1. října 1990 pro typy vozidel se zdvihovým objemem motoru menším než 1400 cm3,
od 1. října 1991 pro typy vozidel se zdvihovým objemem motoru od 1400 cm3 do 2000 cm3 včetně a od 1. října 1994 pro typy vozidel s týmž zdvihovým objemem motoru vybavené vznětovými motory s přímým vstřikem,
- již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1989 pro typy vozidel se zdvihovým objemem motoru překračujícím 2000 cm3,
od 1. října 1991 pro typy vozidel se zdvihovým objemem motoru menším než 1400 cm3,
od 1. října 1993 pro typy vozidel se zdvihovým objemem motoru od 1400 cm3 do 2000 cm3 včetně a od 1. října 1996 pro typy vozidel s týmž zdvihovým objemem motoru vybavené vznětovými motory s přímým vstřikem
mohou členské státy zakázat první uvedení vozidla do provozu, jehož emise plynných znečišťujících látek a požadavky na palivo motoru nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu, EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla se zážehovým motorem, pokud jeho požadavky na palivo motoru nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice, - od 1. října 1988 pro typy vozidel s motorem se zdvihovým objemem překračujícím 2000 cm3, s výjimkou typů definovaných v bodu 8.1,
- od 1. října 1989 pro ostatní typy.
2. Od 1. října 1990 členské státy mohou zakázat první uvedení do provozu vozidla se zážehovým motorem, pokud požadavky na palivo motoru nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice, s výjimkou případu, kdy výrobce předloží osvědčení, které bude přijato technickým orgánem, jenž udělil původní schválení typu z hlediska emisí, a v němž se prohlašuje, že přizpůsobení vozidla novým požadavkům z hlediska paliva vyžaduje větší technické změny, zvláště změnu ve vlastnostech materiálů sedel sacích nebo výfukových ventilů, nebo zmenšení kompresního poměru, nebo zvýšení schopnosti motoru ke kompenzaci ztráty výkonu; v tomto případě může tento zákaz platit od lhůt uvedených v čl. 2 odst. 3.
Článek 4
Nejpozději do 31. prosince 1987 na návrh Komise Rada - rozhodne o dalším snížení mezních hodnot pro vozidla se zdvihovým objemem menším než 1400 cm3, aby se tyto hodnoty použily nejpozději v roce 1992 pro udělování nových vnitrostátních schválení typu a v roce 1993 pro uvádění vozidel do provozu,
- změní zkoušku podle přílohy III směrnice 70/220/EHS, aby byla přizpůsobena současným podmínkám, zvláště vložením mimoměstského zkušebního cyklu,
- rozhodne o postupech pro vstup v platnost změněné zkoušky obsažené v příloze III a o podmínkách pro zrušení dosavadních příloh III a IIIA směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice, včetně přechodného období.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1974 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. prosince 1987 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel
(88/77/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření pro postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že první program činnosti Evropských společenství týkající se ochrany životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny vypouštěnými motorovými vozidly a k souvisejícím změnám dříve přijatých směrnic; že třetí program činnosti vede k dalšímu úsilí, jehož cílem je značně snížit současné úrovně emisí znečisťujících látek z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle určitých vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na emise plynných znečisťujících látek ze vznětových motorů určených pro vozidla;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [5];
vzhledem k tomu, že je vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č. 49 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vznětových motorů z hlediska emisí plynných znečisťujících látek), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že se Komise zavázala předložit Radě nejpozději do konce roku 1988 návrhy na další snížení mezních hodnot pro všechny tři znečisťující látky, které jsou předmětem této směrnice a stanovení mezních hodnot emisí částic,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "vozidlem" každé vozidlo poháněné vznětovým motorem určené k provozu na pozemních kominikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou vozidel kategorie M1 podle definice v příloze I v bodě 0.4 směrnice 70/156/EHS, jejichž celková hmotnost nepřevyšuje 3,5 tuny, dále kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce,
- "typem vznětového motoru" vznětový motor, kterému může být ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS uděleno schválení typu samostatného technického celku.
Článek 2
1. Od 1. července 1988 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se emisí plynných znečisťujících látek z motoru
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla poháněného vznětovým motorem, ani
- zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla tohoto typu, nebo
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo udělit vnitrostátní schválení pro typ vznětového motoru, nebo
- zakázat prodej nebo užívání nových vznětových motorů,
pokud jsou splněny požadavky stanovené přílohách této směrnice.
2. Od 1. července 1988 mohou členské státy z důvodů týkajících se emisí plynných znečisťujících látek z motoru
- odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla poháněného vznětovým motorem nebo
- odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vznětového motoru,
pokud nejsou splněny požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
3. Do 30. září 1990 se odstavec 2 neuplatňuje na typy vozidel poháněných vznětovým motorem ani na typy vznětových motorů, jestliže je vznětový motor popsán v příloze k certifikátu schválení typu udělenému před tímto dnem v souladu se směrnicí 72/306/EHS.
4. Od 1. října 1990 mohou členské státy z důvodů týkajících se emisí plynných znečisťujících látek z motoru
- zakázat registraci, prodej a uvedení do provozu nových vozidel poháněných vznětovým motorem nebo
- zakázat prodej a užívání nových vznětových motorů,
pokud nejsou splněny požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
Článek 3
1. Členský stát, který udělí schválení typu vznětového motoru, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.3 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu motoru nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
2. Členský stát, který udělí schválení typu vozidla z hlediska jeho vznětového motoru, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě tohoto typu vozidla z hlediska jeho motoru.
Příslušné orgány tohoto členského státu po této úpravě rozhodnou, zda je třeba přijmout opatření podle směrnice 70/156/EHS, zejména podle článku 4 nebo článku 6 uvedené směrnice.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 6
Nejpozději do konce roku 1988 prověří Rada na základě návrhu Komise, zda mají být v této směrnici uváděné mezní hodnoty tří znečisťujících látek dále sníženy a zda mají být stanoveny mezní hodnoty pro emise částic.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. prosince 1987,
kterou se mění směrnice 87/94/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se postupů pro kontrolu charakteristik a limitních hodnot jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku a jejich odolnosti vůči výbuchu
(88/126/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 80/876/EHS ze dne 15. července 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku [1], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [2], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k rozsahu a technické složitosti směrnice Komise 87/94/EHS [3] (jednotlivé metody analýzy a zkoušení jsou převzaty z různých technologických oborů) a počtu jazyků, ve kterých má být dosaženo shody znění, se po přijetí této směrnice Komisí ukázalo, že je nezbytné provést jazykovou korekturu a několik technických oprav [4];
vzhledem k tomu, že provedení této jazykové korektury a technických oprav vyžaduje, aby byla prodloužena lhůta pro dosažení souladu s touto směrnicí v členských státech, a zdá se tudíž nezbytné tuto lhůtu prodloužit;
vzhledem k tomu, že změny stanovené v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 87/94/EHS se mění takto: v čl. 2 odst. 1 se datum "31. prosince 1987" nahrazuje datem "30. listopadu 1988".
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. listopadu 1988 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. března 1988,
kterou se mění směrnice 76/116/EHS s ohledem na kapalná hnojiva (88/183/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy, s ohledem na návrh Komise [1],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
1. Článek 2 se nahrazují tímto: "Článek 2
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby bylo označení "hnojivo EHS" používáno pouze pro hnojiva, která náležejí k jednomu z typů hnojiv uvedených v příloze I a která splňují podmínky stanovené touto směrnicí a jejími přílohami I až III."
2.
V článku 4 se doplňuje nový odstavec, který zní:
Kapalná hnojiva smějí být uváděna na trh pouze tehdy, pokud jsou opatřena náležitými pokyny. Tyto pokyny se musí týkat zejména skladovací teploty a prevence nehod během skladování."
3.
V příloze I se doplňuje část "C. Kapalná hnojiva" ve znění přílohy této směrnice.
4.
V příloze II bodě 1 písm. c) se za druhý pododstavec vkládají nové pododstavce, které znějí:
"U kapalných hnojiv lze uvést dodatečné údaje o obsahu živin vyjádřené přibližně ekvivalentním způsobem v jednotkách hmotnosti na jednotku objemu (v kilogramech na hektolitr nebo gramech na litr).
Množství kapalného hnojiva se udává hmotností.
Udání objemu kapalného hnojiva není povinné."
5. V příloze III se v bodě A. I doplňují následující výrobky a přípustné odchylky:
"Kapalné dusíkaté hnojivo _BAR_ 0,6 % _BAR_ Roztok dusičnanu amonného s močovinou _BAR_ 0,6 %." _BAR_
Článek 2 1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku od jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi [5].
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 3
ze dne 24. března 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/320/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(88/194/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 85/647/EHS [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve světle pokroku, kterého se dosáhlo v technice brzdění obecně a ve výrobě protiblokovacích zařízení zvlášť, lze nyní určit jako povinné vybavení určitých těžkých motorových vozidel a přípojných vozidel taková zařízení, jež splňují odpovídající ustanovení této směrnice, a tím zvýšit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 1. Přílohy I a X směrnice 71/320/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2 1.
Od 1. října 1988 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových zařízení
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS [3] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla, pokud brzdová zařízení tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
2. Od 1. října 1988 členské státy - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
3.
Od 1. října 1991 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. března 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 80/1269/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výkonu motorů motorových vozidel
(88/195/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 80/1269/EHS ze dne 16. prosince 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výkonu motorů motorových vozidel [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky je nyní možné upravit postupy zkoušení stanovené ve směrnici 80/1269/EHS, a zejména je uvést do souladu s nejnovějšími výsledky vývoje v rámci Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů a Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO);
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se motorových vozidel technickému pokroku, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Přílohy I a II směrnice 80/1269/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2 1.
Od 1. dubna 1988 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se výkonu motoru:
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS [2] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu, pokud byl výkon motoru tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla stanoven podle směrnice 80/1269/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1988 členské státy: - nesmějí již vydat doklad uvedený v odst. 1 čl. 10 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož výkon motoru nebyl stanoven podle směrnice 80/1269/EHS ve znění této směrnice, a - mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož výkon nebyl stanoven podle směrnice 80/1269/EHS ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1992 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož výkon motoru nebyl stanoven podle směrnice 80/1269/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3 Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. dubna 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. března 1988,
kterou se mění směrnice 85/611/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) ve vztahu k investičním metodám některých SKIPCP
(88/220/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek čl. 57 odst. 2 třetí větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 22 odst.
1 a 2 směrnice 85/611/EHS [4] omezuje investování prostředků SKIPCP do převoditelných cenných papírů od stejného emitenta na 5 %, což je limit, který může být v případě potřeby zvýšen na 10 %;
vzhledem k tomu, že tento limit představuje zvláštní problémy pro SKIPCP působící v Dánsku, pokud chtějí investovat větší část svých prostředků na domácím trhu dluhopisů, protože na tomto trhu dominují hypoteční zástavní listy a počet institucí emitujících takové dluhopisy je velmi malý;
vzhledem k tomu, že tyto hypoteční zástavní listy podléhají v Dánsku zvláštním pravidlům a dohledu, navrženým k ochraně držitelů, a jsou podle dánských právních předpisů považovány za rovnocenné dluhopisům vydaným nebo zaručeným státem;
vzhledem k tomu, že čl. 22 odst. 3 směrnice 85/611/EHS představuje odchylku od odstavců 1 a 2 tohoto článku v případě dluhopisů vydaných nebo zaručených členským státem a opravňuje SKIPCP k investování až do výše 35 % svých prostředků v takových dluhopisech;
vzhledem k tomu, že podobná odchylka, ale v omezenějším rozsahu, je opodstatněná ve vztahu k dluhopisům soukromého sektoru, které však i při absenci státní záruky nabízejí investorovi speciální záruky na základě zvláštních pravidel, která se na ně vztahují; že je proto nutné rozšířit takovou odchylku na všechny dluhopisy, které společně splňují stanovená kritéria a přitom ponechat na členských státech sestavení seznamu dluhopisů, pro které zamýšlí ve vhodných případech povolení odchylky, a že je nutno stanovit postup informování ostatních členských států v souladu s článkem 20 směrnice 85/611/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
K článku 22 směrnice 85/611/EHS se připojují tyto odstavce:
"4. Členské státy mohou zvýšit limit stanovený v odstavci 1 na maximálně 25 % v případě určitých dluhopisů emitovaných úvěrovou institucí, která má své registrované sídlo v členském státě a podléhá zákonu o speciálním veřejném dohledu, navrženém k ochraně držitelů dluhopisů.
Částky odvozené od emise těchto dluhopisů musí být investovány v souladu se zákonem především do aktiv, která jsou schopna během celého období platnosti dluhopisů pokrýt nároky související s dluhopisy a která by v případě neúspěchu emitenta byla použita přednostně pro zpětné proplacení investované částky a platbu poměrného výnosu.
Investuje-li SKIPCP více než 5 % svých prostředků do dluhopisů uvedených v prvním pododstavci a vydaných jedním emitentem, nesmí celková hodnota těchto investic přesáhnout 80 % hodnoty aktiv SKIPCP.
Jak je stanoveno v čl. 20 odst. 1, členské státy zašlou Komisi seznam výše uvedených kategorií dluhopisů společně s kategoriemi emitentů oprávněných vydat v souladu s právními předpisy a úpravami dohledu uvedenými v prvním pododstavci dluhopisy splňující výše stanovená kritéria. K těmto seznamům bude přiloženo sdělení specifikující status nabízených záruk. Platí postup stanovený v čl. 20 odst. 2.
5. Pro účely uplatnění limitu 40 %, uvedeného v odstavci 2, nebudou převoditelné cenné papíry uvedené v odstavcích 3 a 4 brány v úvahu.
Limity stanovené v odstavcích 1 až 4 nesmí být kombinovány a investice do převoditelných cenných papírů emitovaných stejným orgánem, prováděné v souladu s odstavci 1 až 4, nesmí tedy za žádných okolností přesáhnout 35 % aktiv SKIPCP."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději ve stejných lhůtách, jaké jsou stanoveny ve směrnici 85/611/EHS.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Desátá směrnice Komise
ze dne 2. března 1988,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV a VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(88/233/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/137/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky, barviva nebo konzervační přísady, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat použití látek 3,4′,5tribromsalicylanilid, Phytolacca spp. a přípravků z nich, kyseliny retinové a některých látek pro barvení vlasů;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu veřejného zdraví je nezbytné přijmout předpisy týkající se návodů k použití a povinných varování uváděných na etiketě kosmetických prostředků, které obsahují kyselinu thioglykolovou, její soli a estery;
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací je nezbytné rozšířit oblast aplikace látek chinolin8ol a bis(chinolin8ol)sulfát;
vzhledem k tomu, že ve světle výsledků nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých podmínek povoleno použití kyseliny etidronové a jejích solí pro péči o vlasy a v určitých mýdlech;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zakázat jiná použití konzervační přísady chlorfenesin;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se
- u položek č. 350 a 351 zrušují slova "s výjimkou nečistot tribromsalicylanilidu podle kritérií stanovených v příloze IV části 1",
- u položky č. 367 zrušují slova "s výjimkou nečistoty hexachlorofenu za podmínek stanovených v příloze VI části 1 bodu 6",
- doplňují nové položky, které zní:
- "3,4,5Tribromsalicylanilid (tribromsalan)
- Phytolacca species a jejich přípravky
- Tretinoin* (kyselina retinová a její soli)
- 4Methoxybenzen1,3diamin (2,4diaminoanisol – CI 76050)
- 2Methoxybenzen1,4diamin (2,5diaminoanisol)
- Barvivo CI 12140
- Barvivo CI 26105
- Barvivo CI 42555
Barvivo CI 42555-1
Barvivo CI 42555-2".
2. V příloze III části 1 se - položky č. 2 a 51 nahrazují tímto: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
2a _BAR_ Kyselina thioglykolová a její soli _BAR_ a)Prostředky pro kadeření nebo rovnání vlasů: _BAR_ _BAR_ a) b) c): Návody k použití sestavené v národním nebo úředním jazyce musí povinně obsahovat následující věty: Zamezte styku s očima.Při zasažení očí okamžitě důkladně vypláchněte vodou a vyhledejte lékařskou pomoc.Používejte vhodné rukavice (pouze pro písm. a) a c)). _BAR_ a): Obsahuje thioglykolát.Dodržujte návod k použití.Uchovávejte mimo dosah dětí.Jen pro profesionální použití. b) a c): Obsahuje thioglykolát.Dodržujte návod k použití.Uchovávejte mimo dosah dětí. _BAR_ —obecné použití _BAR_ —8 % v aplikační formě prostředkupH 7 až 9,5 _BAR_ —profesionální použití _BAR_ —11 % v aplikační formě prostředkupH 7 až 9,5 _BAR_ b)Depilační prostředky _BAR_ —5 % v aplikační formě prostředkupH 7 až 12,7 _BAR_ c)Jiné prostředky pro péči o vlasy, které se po aplikaci odstraňují _BAR_ —2 % v aplikační formě prostředkupH až 9,5 Výše uvedené procentuální hodnoty jsou uvedeny v přepočtu na kyselinu thioglykolovou. _BAR_ 2b _BAR_ Estery kyseliny thioglykolové _BAR_ Prostředky pro kadeření nebo rovnání vlasů: _BAR_ _BAR_ Návody k použití sestavené v národním nebo úředním jazyce musí povinně obsahovat následující věty: Může vyvolat senzibilizaci při styku s kůží.Zamezte styku s očima.Při zasažení očí okamžitě důkladně vypláchněte vodou a vyhledejte lékařskou pomoc.Používejte vhodné rukavice. _BAR_ Obsahuje thioglykolát.Dodržujte návod k použití.Uchovávejte mimo dosah dětí.Jen pro profesionální použití. _BAR_ _BAR_ _BAR_ —obecné použití _BAR_ —8 % v aplikační formě prostředkupH 6 až 9,5 _BAR_ _BAR_ _BAR_ —profesionální použití _BAR_ —11 % v aplikační formě prostředkupH 6 až 9,5 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Výše uvedené procentuální hodnoty jsou uvedeny v přepočtu na kyselinu thioglykolovou. _BAR_ 51 _BAR_ Chinolin8ol a bis(chinolin8ol)sulfát _BAR_ Stabilizátor peroxidu vodíku ve vlasových prostředcích, které se oplachují _BAR_ 0,3 % v přepočtu na bázi _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Stabilizátor peroxidu vodíku ve vlasových prostředcích, které se neoplachují _BAR_ 0,03 % v přepočtu na bázi" _BAR_ _BAR_ _BAR_
- doplňují položky č. 53 a 54, které zní: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
_BAR_ _BAR_ 53 _BAR_ Kyselina etidronová a její soli (kyselina 1hydroxyethan1,1diyldifosfonová a její soli) _BAR_ a)Péče o vlasy _BAR_ 1,5 % _BAR_ vyjádřeno jako kyselina etidronová _BAR_ Obsahuje kyselinu etidronovou. _BAR_ _BAR_ b)Mýdlo _BAR_ 0,2 % _BAR_ _BAR_ _BAR_ 54 _BAR_ 1Fenoxypropan2ol _BAR_ —Jen prostředky, které se oplachují _BAR_ 2 % _BAR_ _BAR_ Jako konzervační přísada, viz příloha VI část 1 č. 43 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ —Zakázáno v prostředcích pro ústní hygienu" _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
3. V příloze III části 2 se
a) doplňuje barvivo kyselá červeň 195 s těmito údaji:
- barva: červená,
- oblast aplikace: 3;
b) zrušuje č. 13065.
4. Příloha IV část 1 se mění takto:
a) u následujících čísel se datum "31. 12. 1987" ve sloupci g nahrazuje datem "31. 12. 1989":
- č. 2, 1,1,1Trichlorethan,
- č. 4, 2,2'Disulfandiylbis(pyridin1oxid), adiční produkt s trihydrátem síranu hořečnatého;
b) zrušují se č. 3 a 5 – 3,4',5tribromsalicylanilid a 1fenoxypropan2ol.
5. V příloze IV části 2 se
a) zrušují č. 12700, 44025, 73312 a kyselá červeň 195;
b) u č. 13065, 21110, 42535, 44045, 61554 a 73900 datum "31. 12. 1987" ve sloupci "Povolení platné do" nahrazuje datem "31. 12. 1988";
c) u č. 13065 se zrušují slova ve sloupci "Jiná omezení a požadavky".
6. V příloze VI části 1 se a) doplňují nová čísla, která znějí: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_
41 _BAR_ 2Chloracetamid _BAR_ 0,3 % _BAR_ _BAR_ Obsahuje chloracetamid. _BAR_ 42 _BAR_ Chlorhexidin (INN) a jeho diglukonát, diacetát a dihydrochlorid+ _BAR_ 0,3 % vyjádřeno jako chlorhexidin _BAR_ _BAR_ _BAR_ 43 _BAR_ 1Fenoxypropan2ol _BAR_ 1,0 _BAR_ Jen pro prostředky, které se oplachují" _BAR_ _BAR_
b) u látky č. 19 zrušují slova ve sloupci d.
7. V příloze VI části 2 se
a) zrušují tato čísla:
7. 5Brom5nitro1,3dioxan,
8. Kyselina undec10enová: estery, amid, mono a bis(2hydroxyethyl)amidy a jejich sulfosukcináty+,
10. 2ChlorN(hydroxymethyl)acetamid,
11. Pyrithionaluminiumkamsilát (INNM),
14. 1Fenoxypropan2ol, 18. Hexetidin (INN)+,
22. 2Chloracetamid,
23. 1Dodecylguanidiniumacetát (dodine – ISO)+,
24. Chlorhexidin (INN) a jeho diglukonát, diacetát a dihydrochlorid+;
b) u položky č. 2, chlorfenesin, zrušuje symbol + ve sloupci b, hodnota koncentrace 0,5 % ve sloupci c se nahrazuje hodnotou 0,3 % a datum "31. 12. 1987" ve sloupci f se nahrazuje datem "31. 12. 1989";
c) u následující položky datum "31. 12. 1987" ve sloupci f nahrazuje datem "31. 12. 1988":
16. Benzalkoniumchlorid (INN), bromid a sůl cukerné kyseliny+;
d) u položky č. 17, 1[1,3bis(Hydroxymethyl) 2,5dioxoimidazolidin1yl]1,3bis(hydroxymethyl)močovina, datum "31. 12. 1987" ve sloupci f nahrazuje datem "31. 12. 1989";
e) název ve sloupci b u položky č. 21, Benzylformal, nahrazuje názvem Benzylhemiformal a datum "31. 12. 1987" ve sloupci f se nahrazuje datem "31. 12. 1989".
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v čl. 1 bodech 4, 5 a 7, členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1989 v případě látek uvedených v čl. 1 bodu 1 a od 1. ledna 1990 v případě látek uvedených v čl. 1 bodech 2, 3, 6 a 7 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že konečnému spotřebiteli nebudou prodávány ani přenechávány od 31. prosince 1989 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodu 1, a od 31. prosince 1991 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodech 2, 3, 6 a 7.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. května 1988,
kterou se mění směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí
(88/289/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 87/64/EHS [5] stanoví hygienické a veterinární požadavky pro dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [6] byla naposledy pozměněna směrnicí 88/288/EHS [7] v souvislosti s obchodováním s droby a v souvislosti s možností provádět i jiná vyšetření v rámci veterinárních prohlídek prováděných před porážkou a po porážce, aby bylo možno zohlednit konkrétní místní situaci; že tytéž zdravotní záruky stanovené směrnicí 64/433/EHS by se měly vztahovat i na dovozy ze třetích zemí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se druhá věta nahrazuje tímto:
"V souladu s podrobnými prováděcími pravidly, jež má Komise přijmout za použití postupu stanoveného v článku 30, může Komise seznam či seznamy upravit nebo doplnit podle výsledku kontrol uvedených v článku 5, o kterém předtím uvědomila členské státy.
V případě potíží je nutno záležitost předložit Komisi za použití postupu stanoveného v článku 29.
Do 1. ledna 1990 Rada přezkoumá tato ustanovení na základě zprávy Komise."
2. V čl. 17 odst. 2 se v písmenech b) a d) doplňuje nová věta, která zní:
"Za použití postupu stanoveného v článku 29 je možno rozhodnout o dalších požadavcích upravených podle specifické situace ve jmenovitě uvedených zemích s ohledem na určité choroby, jež mohou ohrozit lidské zdraví."
3. V čl. 18 odst. 1 písm. b) se první část věty nahrazuje tímto:
"b) menších kusů masa než čtvrti nebo vykostěného masa či drobů, případně porcovaných jater ze skotu z bouráren… (zbytek zůstává nezměněn)… ."
4. V článku 18 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. O povolení dovozu porcovaných jater z jiných zvířat než ze skotu může Rada na návrh Komise rozhodnout kvalifikovanou většinou."
5. V článku 20 se písmeno b) se nahrazuje tímto:
"b) čerstvého masa:
i) ze zvířat, kterým byly podávány hormonální látky zakázané podle směrnic 81/602/EHS a 88/146/EHS [8];
ii) obsahujícího rezidua hormonálních látek povolených na základě výjimek stanovených v článku 4 směrnice 81/602/EHS a v článcích 2 a 7 směrnice 85/649/EHS, rezidua antibiotik, pesticidů nebo jiných látek… (zbytek zůstává nezměněn)…"
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. května 1988,
kterou se mění směrnice 74/150/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů
(88/297/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100A této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že příloha II směrnice 74/150/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 82/890/EHS [5], obsahuje seznam konstrukčních částí nebo vlastností s označením ZS, které značí, že směrnice Společenství již byly nebo musí být přijaty; že přijetí pravidel Společenství pro některé tyto konstrukční části nebo vlastnosti se stalo nadbytečným, protože jsou nyní ve výrobě traktorů užívány méně často nebo byly nahrazeny jinými zařízeními, která se od té doby stala povinnými;
vzhledem k tomu, že z pravidel Společenství, jimiž se řídí udělování EHS schválení typu traktorů, je možno pravidla vztahující se na zmiňované konstrukční části nebo vlastnosti nahradit zjištěním, že odpovídají popisu a informacím výrobce,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 74/150/EHS se u bodů 7.3.4, 7.5 a 7.6.3 zkratka ZS nahrazuje zkratkou S.
Článek 2
1 Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 16. května 1988
o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními
(88/301/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 90 odst. 3 této smlouvy,
(1) vzhledem k tomu, že ve všech členských státech jsou telekomunikace zcela nebo částečně ve státním monopolu, který stát přenáší udělením zvláštních nebo výlučných práv jednomu nebo více subjektům odpovědným za vytvoření a provozování sítě a nabídku souvisejících služeb; že tato práva často zahrnují nejen nabídku služeb pro užívání sítě, ale též dodání uživatelských koncových zařízení pro připojení k síti; že v posledních desetiletích došlo k výraznému technickému rozvoji sítí, zejména v oblasti koncových zařízení;
(2) vzhledem k tomu, že některé členské státy přezkoumaly v souvislosti s technickým a hospodářským rozvojem svá udělení zvláštních a výlučných práv v telekomunikačním odvětví; že rychlý vznik stále nových typů koncových zařízení a možnost jejich vícenásobného použití vyžaduje, aby byl uživatelům umožněn výběr mezi typy koncových zařízení tak, aby mohli plně využívat technického pokroku v této oblasti;
(3) vzhledem k tomu, že v článku 30 Smlouvy jsou zakázána množstevní omezení dovozu, jakož i veškerá opatření s rovnocenným účinkem mezi členskými státy; že udělení zvláštních nebo výlučných práv na dovoz a uvádění zboží na trh může vést a často vede k omezením dovozu z ostatních členských států;
(4) vzhledem k tomu, že čl. 37 odst. 1 Smlouvy stanoví, že členské státy postupně upraví státní monopoly obchodní povahy tak, aby na konci přechodného období byla vyloučena jakákoli diskriminace mezi příslušníky členských států, pokud jde o podmínky nákupu nebo odbytu zboží;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto článku se vztahují na každý subjekt, jehož prostřednictvím některý členský stát právně nebo fakticky, přímo nebo nepřímo kontroluje, řídí nebo významně ovlivňuje dovoz nebo vývoz mezi členskými státy; že se tato ustanovení vztahují i na státní monopoly jiných subjektů; že v čl. 37 odst.
2 se uvádí, že se členské státy zdrží zavádění jakéhokoli nového opatření, které by bylo v rozporu se zásadami stanovenými v odstavci 1;
(5) vzhledem k tomu, že se zvláštní nebo výlučná práva státních telekomunikačních monopolů vztahující se na koncová zařízení vykonávají tak, že zařízení z jiných členských států jsou znevýhodněna, zejména tím, že brání uživatelům ve volném výběru zařízení, které bez ohledu na jeho původ nejlépe splňuje jejich cenové a jakostní požadavky; že výkon těchto práv není tedy slučitelný s článkem 37 Smlouvy ve všech členských státech, s výjimkou Španělska a Portugalska, kde se státní monopoly postupně upraví do konce přechodného období stanoveného aktem o přistoupení;
(6) vzhledem k tomu, že služby týkající se připojení a údržby jsou klíčovým faktorem při nákupu nebo pronájmu koncového zařízení; že by zachování výlučných práv v této oblasti bylo rovnocenné zachování výlučných práv pro uvádění na trh; že výlučná práva na poskytování těchto služeb musí být rovněž zrušena, aby bylo účinné zrušení výlučných práv na dovoz a uvádění zboží na trh;
(7) vzhledem k tomu, že článek 59 Smlouvy stanoví, že "v průběhu přechodného období budou postupně zrušena omezení volného pohybu služeb uvnitř Společenství pro příslušníky členských států, kteří podnikají v některém jiném státu Společenství než příjemce služeb"; že údržba koncových zařízení je službou ve smyslu článku 60 Smlouvy; že přechodné období skončilo; že tato služba, která je z obchodního hlediska neoddělitelně spojena s uváděním koncových zařízení na trh, musí být poskytována volně, zejména je-li vykonávána odbornými pracovníky;
(8) vzhledem k tomu, že čl. 90 odst. 1 Smlouvy stanoví, že "pokud jde o veřejné podniky a podniky, kterým členské státy přiznávají zvláštní nebo výlučná práva, neponechají tyto státy v platnosti opatření odporující pravidlům této smlouvy, zejména pravidlům stanoveným v článcích 7 a 85 až 94";
(9) vzhledem k tomu, že trh s koncovými zařízeními podléhá dosud systému, který narušuje hospodářskou soutěž na společném trhu; že tato situace nadále narušuje pravidla hospodářské soutěže podle Smlouvy; že je tím nepříznivě ovlivněn rozvoj obchodu v takovém rozsahu, který je v rozporu se zájmy Společenství; že posílení hospodářské soutěže na trhu s koncovými zařízeními vyžaduje zavedení průhledných technických specifikací a postupů pro schválení typu, které splňují podstatné požadavky uvedené ve směrnici Rady 86/361/EHS [1] a umožňují volný pohyb zboží na trhu s koncovými zařízeními; že tato průhlednost vyžaduje zveřejnění technických specifikací a schvalovacích postupů; že pro zajištění průhledného, objektivního a nediskriminujícího používání uvedených specifikací a postupů musí být vypracování a používání takových pravidel svěřeno subjektům, které jsou nezávislé na konkurentech na tomto trhu; že je nutné, aby specifikace a postupy pro schválení typu byly zveřejněny současně a řádně; že tím může být rovněž zabráněno porušení Smlouvy; že současného a řádného zveřejnění lze dosáhnout pouze pomocí právních nástrojů, které jsou závazné pro všechny členské státy; že nejvhodnějším nástrojem pro tento účel je směrnice;
(10) vzhledem k tomu, že Smlouva ukládá Komisi jednoznačné povinnosti a uděluje jí jasně vymezené pravomoci při dohledu nad vztahy mezi členskými státy a jejich veřejnými podniky, jakož i podniky, kterým stát udělil zvláštní a výlučná práva, a to zejména v oblasti odstranění množstevních omezení a opatření s rovnocenným účinkem, v oblasti diskriminace mezi příslušníky jiných členských států a v oblasti hospodářské soutěže; že jediným nástrojem, kterým Komise může účinně plnit tyto povinnosti a vykonávat tuto pravomoc, je směrnice na základě čl. 90 odst.
(11) vzhledem k tomu, že provozovateli telekomunikací jsou podniky ve smyslu čl. 90 odst.
1, neboť organizovaně vykonávají hospodářskou činnost, zejména výrobu zboží nebo poskytování služeb; že jde o veřejné podniky nebo podniky, jimž byla státem udělena zvláštní nebo výlučná práva pro dovoz telekomunikačních koncových zařízení, jejich uvádění na trh, připojování, uvádění do provozu nebo údržbu; že udělení a zachování zvláštních a výlučných práv na koncová zařízení je opatřením ve smyslu uvedeného článku; že podmínky pro uplatnění výjimek z čl.
90 odst. 2 nejsou naplněny; že i když provozování telekomunikační sítě pro potřeby veřejnosti je službou obecného hospodářského zájmu, kterou byly tyto podniky pověřeny státem, odstranění zvláštních a výlučných práv na dovoz a uvádění na trh by fakticky ani právně nenarušila jejich činnost; že navíc členské státy mohou splnění podstatných požadavků zajistit odpovídajícím postupem pro schválení typu;
(12) vzhledem k tomu, že podle článku 86 Smlouvy je se společným trhem neslučitelné zneužívání dominantního postavení na společném trhu nebo jeho podstatné části;
(13) vzhledem k tomu, že je v členských státech monopol na vnitrostátní telekomunikační síť přenesen na jeden nebo více telekomunikačních subjektů; že vnitrostátní sítě jsou trhy; že telekomunikační subjekty mají jednotlivě nebo společně dominantní postavení na podstatné části trhu ve smyslu článku 86;
vzhledem k tomu, že zvláštní nebo výlučná práva udělená státem takovým subjektům a vztahujícím se na dovoz a uvádění na trh mají za následek, že telekomunikační subjekty:
- vyžadují od uživatelů pronajímání koncových zařízení, přestože by bylo přinejmenším z dlouhodobého hlediska výhodnější koncová zařízení zakoupit, čímž se ve skutečnosti váže uzavření smlouvy o užívání sítě na podmínku využití služeb, které s předmětem smlouvy nesouvisejí,
- omezují možnosti odbytu a brání technickému pokroku, jelikož jejich nabídka koncových zařízení je nutně omezená, a nemohou tak uspokojit požadavky podstatné části uživatelů nejlepším možným způsobem;
vzhledem k tomu, že je takový postup výslovně zakázán čl.
86 písm. d) a b) Smlouvy; že to může výrazně ovlivnit obchod mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že ve všech případech vedou taková zvláštní nebo výlučná práva na trhu s koncovými zařízeními k situaci, která není slučitelná s cíli čl. 3 písm. f) Smlouvy, podle něhož má být vytvořen systém zajišťující, aby nebyla narušována hospodářská soutěž; že se členské státy v souladu s článkem 5 zdrží jakéhokoli opatření, jež by mohlo ohrozit dosažení cílů Smlouvy, včetně cílů uvedených v čl.
vzhledem k tomu, že je nezbytné považovat výlučná práva k dovozu a uvádění koncových zařízení na trh za neslučitelná s článkem 86, spolu s článkem 3, a jejich udělování a zachování členskými státy je podle čl. 90 odst. 1 opatřením odporujícím pravidlům Smlouvy;
(14) vzhledem k tomu, že pro umožnění výběru koncových zařízení uživatelem je nezbytné znát a zprůhlednit parametry koncových bodů sítě, ke kterým mají být koncová zařízení připojena; že členské státy musí tudíž zajistit, aby tyto parametry byly zveřejněny a aby uživatelé měli přístup k těmto koncovým bodům;
(15) vzhledem k tomu, že výrobci koncových zařízení musí vědět, jaké technické specifikace musí jejich výrobky splňovat, aby je mohli prodávat na trhu; že členské státy musí tedy formalizovat a zveřejňovat specifikace a pravidla pro schvalování typu, jejichž návrh musí podle směrnice 83/189/EHS [2] oznámit Komisi; že tyto specifikace a pravidla se mohou vztahovat na výrobky dovážené z jiných členských států pouze v rozsahu nezbytném pro dosažení souladu s podstatnými požadavky Společenství stanovenými v čl.
2 bodu 17 směrnice 86/361/EHS; že v každém případě musí členské státy dodržovat články 30 a 36 Smlouvy, podle kterých musí dovážející členské státy povolit na svém území zařízení vyráběná a obchodovaná v souladu s právními předpisy jiného členského státu a mohou je podrobit pouze výše uvedenému schválení typu a případně s ohledem na uvedené podstatné požadavky toto schválení neudělit;
(16) vzhledem k tomu, že zveřejnění těchto specifikací a postupů nelze s ohledem na jejich složitost provést okamžitě; že však účinná hospodářská soutěž není možná bez jejich zveřejnění, protože případní konkurenti podniků se zvláštními nebo výlučnými právy by přesně neznali specifikace ani postupy schvalování pro svá koncová zařízení splňovat, a následně své náklady a dobu; že je proto nezbytné stanovit lhůtu pro zveřejnění těchto specifikací a postupů pro schvalování typu; že období dva a půl roku umožní telekomunikačním subjektům se zvláštními nebo výlučnými právy, aby se přizpůsobily novým poměrům na trhu, a umožní hospodářským subjektům, zejména malým a středním podnikům, aby se přizpůsobily novému konkurenčnímu prostředí;
(17) vzhledem k tomu, že kvůli zřejmému střetu zájmů nelze kontrolou specifikací a pravidel pro schvalování typu pověřit konkurenty na trhu koncových zařízení; že členské státy musí tedy zajistit, aby vypracováním pravidel a specifikací pro schvalování typu byl pověřen orgán nezávislý na provozovateli sítě nebo na jiném konkurentu na trhu koncových zařízení;
(18) vzhledem k tomu, že držitelé zvláštních nebo výlučných práv na koncová zařízení již mohli uzavřít se zákazníky dlouhodobé smlouvy; že takové smlouvy by v přiměřené době znemožnily zavedení pravidel volné hospodářské soutěže; že uživatelé proto musí mít právo změnit takové dlouhodobé smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se:
- "koncovým zařízením" rozumí zařízení přímo nebo nepřímo připojené ke koncovému bodu veřejné telekomunikační sítě, které může vysílat, zpracovávat nebo přijímat informace. Připojení je nepřímé, jestliže je mezi koncový bod sítě a koncové zařízení připojeno další zařízení.
Připojení přímé či nepřímé může být provedeno kabelově, za použití optického paprsku nebo elektromagnetických vln.
Za koncové zařízení ve smyslu této směrnice je rovněž považována družicová stanice, která je určena pouze pro příjem a která není připojena k veřejné síti členského státu,
- "podnikem" rozumí veřejný nebo soukromý subjekt, kterému členský stát udělil zvláštní nebo výlučná práva na dovoz telekomunikačních koncových zařízení, jejich uvádění na trh, připojení a údržbu.
Článek 2
Členské státy, které udělily zvláštní nebo výlučná práva podnikům ve smyslu článku 1, zajistí, aby byla tato práva ukončena.
Nejpozději do tří měsíců od vyhlášení této směrnice uvědomí tyto státy Komisi o přijatých nebo navržených opatřeních s tímto účelem.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby hospodářské subjekty měly právo dovážet koncová zařízení, uvádět je na trh, připojovat, uvádět do provozu a provádět jejich údržbu.
Členské státy však mohou:
- v případě, že chybí technické specifikace, odmítnout schválení připojení koncového zařízení a jeho uvedení do provozu, pokud zařízení nesplňuje podle zdůvodněného stanoviska orgánu uvedeného v článku 6 podstatné požadavky podle čl. 2 bodu 17 směrnice 86/361/EHS,
- vyžadovat, aby hospodářské subjekty měly technickou kvalifikaci pro připojování koncových zařízení, jejich uvádění do provozu a údržbu na základě objektivních, nediskriminačních a veřejně dostupných kritérií.
Článek 4
Členské státy zajistí, aby uživatelé měli přístup k novým koncovým bodům veřejné sítě nejpozději do 31. prosince 1988 a aby nejpozději do tohoto data byly zveřejněny technické parametry těchto bodů.
Koncové body veřejné sítě, které existují ke dni 31. prosince 1988, musí být zpřístupněny v přiměřené době každému uživateli, který o to požádá.
Článek 5
1. Nejpozději do data uvedeného v článku 2 sdělí členské státy Komisi seznam všech stávajících technických specifikací a postupů pro schválení typu, které se používají pro koncová zařízení, a rovněž údaje o zveřejnění.
Pokud toto dosud v členském státě zveřejněno nebylo, zajistí stát zveřejnění nejpozději do data uvedeného v článku 8.
2. Členské státy zajistí stanovení a zveřejnění všech dalších specifikací a postupů pro schválení typu koncových zařízení.
Návrh uvedených technických specifikací a postupů sdělí Komisi postupem podle směrnice 83/189/EHS a podle časového plánu stanoveného v článku 8.
Článek 6
Členské státy zajistí, aby od 1. července 1989 byl odpovědností za vypracování specifikací uvedených v článku 5, sledování jejich používání a udělování schválení typu pověřen orgán nezávislý na veřejných nebo soukromých podnicích, které nabízejí zboží nebo služby v telekomunikačním odvětví.
Článek 7
Členský stát učiní nezbytná opatření, aby podniky ve smyslu článku 1 umožnily svým zákazníkům vypovědět ve lhůtě do jednoho roku smlouvy o pronájmu nebo údržbě koncových zařízení, na která se v době uzavření smlouvy vztahují výlučná nebo zvláštní práva.
V případě koncových zařízení, která podléhají schválení typu, členské státy zajistí, aby toto vypovězení smlouvy bylo příslušnými podniky umožněno nejpozději ke dni uvedenému v článku 8.
V případě koncových zařízení, která nepodléhají schválení typu, zajistí členské státy tuto možnost nejpozději do dne uvedeného v článku 2.
Článek 8
Členské státy uvědomí Komisi o návrhu technických specifikací a postupech pro schválení typu uvedených v čl. 5 odst. 2:
- nejpozději do 31. prosince 1988 v případě zařízení kategorie A podle seznamu v příloze I,
- nejpozději do 30. září 1989 v případě zařízení kategorie B podle seznamu v příloze I,
- nejpozději do 30. června 1990 v případě jiná zařízení kategorie C podle seznamu v příloze I.
Členské státy uvedou tyto specifikace a postupy pro schválení typu v platnost po uplynutí platnosti postupu uvedeného ve směrnici 83/189/EHS.
Článek 9
Členské státy předloží na konci každého roku Komisi zprávu, která jí umožní sledovat dodržování článků 2, 3, 4, 6 a 7.
Vzor této zprávy je uveden v příloze II.
Článek 10
Touto směrnicí nejsou dotčeny listiny o přistoupení Španělska a Portugalska, zejména články 48 a 208 aktu o přistoupení.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. listopadu 1987, kterou se po deváté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(88/302/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], ve znění šesté změny podle směrnice 79/831/EHS [2], a zejména na článek 19 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 2 směrnice 67/548/EHS stanoví, že fyzikálně-chemické vlastnosti, toxicita a ekotoxicita látek a přípravků se stanoví podle metod specifikovaných v příloze V;
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 1 směrnice 67/548/EHS stanoví, že skutečná nebo potenciální nebezpečnost pro životní prostředí bude hodnocena podle vlastností stanovených v přílohách VII a VIII;
vzhledem k tomu, že příloha V, jak byla zavedena směrnicí 84/449/EHS [3], obsahuje v současné době pouze zkušební metody pro vlastnosti uvedené v příloze VII a je tedy nezbytné popsat zkušební metody pro vlastnosti uvedené v příloze VIII;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Text přílohy této směrnice se doplňuje do přílohy v směrnice 67/548/EHS.
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat nejpozději od 30. června 1989.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 7. června 1988,
kterou se mění směrnice 75/106/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu
(88/316/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že od doby přijetí směrnice 75/106/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí 85/10/EHS [4] se pro některé výrobky uvedené v této směrnici se ukázala jako nezbytná úplná harmonizace řad jmenovitých množství;
vzhledem k tomu, že směrnice 75/106/EHS neobsahuje žádná ustanovení o obalech nebo jejich používání; že problematika vztahující se k recyklaci obalů kapalných výrobků určených pro lidskou spotřebu je upravena směrnicí 85/339/EHS [5]; že je proto nutné zrušit čl.
5 odst. 4 směrnice 75/106/EHS;
vzhledem k tomu, že je vhodné všude tam, kde to je možné, zajistit úplnou harmonizaci řad výrobků v hotovém balení pro zavedení přehledného trhu s těmito výrobky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 5 směrnice 75/106/EHS se mění takto:
1. V odstavci 2 se doplňují slova: "… a v případě objemů 0,375 litru a 0,75 litru pro výrobky, které jsou uvedeny v oddílu 4, do 31. prosince 1991."
2. V odstavci 3 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) Hotová balení, která obsahují výrobky uvedené v příloze III bodě 1 písm. a) a b), smějí být uvedena na trh po 31. prosinci 1988, pouze pokud mají jmenovité objemy uvedené ve sloupci I zmíněné přílohy.
Balení, která obsahují výrobky uvedené v příloze III bodě 2 písm. a), smějí být uvedena na trh po 31. prosinci 1990, pouze pokud mají jmenovité objemy uvedené ve sloupci I zmíněné přílohy.
Hotová balení uvedená v příloze III bodě 4 smějí být uvedena na trh po 31. prosinci 1991, pouze pokud mají jmenovité objemy uvedené ve zmíněném sloupci I."
3. V odstavci 3 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) Aniž je dotčeno písmeno b), smějí být výrobky uvedené v příloze III bodě 4, které mají objem 0,071 litru, uváděny na trh v Irsku a ve Velké Británii."
4. Odstavec 4 se zrušuje.
Článek 2
1. Ve sloupci I přílohy III směrnice 75/106/EHS se doplňují tyto objemy:
- v oddílu 1 písm. d): "3 – 5",
- v oddílu 2 písm. a): "4,5 – 6 – 9",
- v oddílu 4: "0,35 – 0,70 – 1,125 (*) – 4,5 – 5 (*) – 10 (*)".
V příloze III se doplňuje nová poznámka pod čarou, která zní:
"(*) Hodnoty určené výhradně pro obchodní použití."
2. Ve sloupci II přílohy III směrnice 75/106/EHS se pro výrobky, které jsou specifikovány v oddílu 4, zrušují objemy "0,35" a "0,70".
Článek 3
V článku 1 směrnice 75/106/EHS se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Hotová balení obsahující výrobky uvedené v příloze III bodě 2 písm. a) a bodě 4, které jsou určeny buď pro zásobování letadel, lodí a vlaků, nebo k prodeji v bezcelních obchodech, jsou vyloučena z oblasti působnosti této směrnice."
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
SMĚRNICE RADY
ze dne 7. června 1988
o inspekci a ověřování správné laboratorní praxe (SLP)
(88/320/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem[2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[3],
vzhledem k tomu, že použití normalizovaných organizačních postupů a podmínek, za kterých jsou plánovány, prováděny, zaznamenávány a oznamovány laboratorní studie pro neklinické zkoušky chemických látek za účelem ochrany člověka, zvířat a životního prostředí, dále jen "správná laboratorní praxe" (SLP), přispívá k posílení jistoty členských států o jakosti získaných údajů o zkouškách;
vzhledem k tomu, že Rada Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) v příloze 2 rozhodnutí ze dne 12. května 1981 o vzájemném uznávání údajů při posuzování chemických látek přijala zásady správné laboratorní praxe, které byly uznány v rámci Společenství a jsou upřesněny ve směrnici Rady 87/18/EHS ze dne 18. prosince 1986 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se používání zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich používání při zkouškách chemických látek[4];
vzhledem k tomu, že při provádění zkoušek chemických látek je žádoucí, aby se neplýtvalo odborníky a náklady na testovací laboratoře kvůli nutnosti opakovat zkoušky z důvodů rozdílů v laboratorní praxi v jednotlivých členských státech; že toto se vztahuje zejména na ochranu laboratorních zvířat, která vyžaduje, aby počet pokusů na zvířatech byl omezen v souladu se směrnicí Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusy a jiné vědecké účely[5]; že vzájemné uznávání výsledků zkoušek získaných při použití normalizovaných a uznávaných metod je základní podmínkou pro snížení počtu pokusů v této oblasti;
vzhledem k tomu, že pro uznávání údajů o zkouškách získaných v laboratořích jednoho členského státu v jiném členském státě však je nezbytné vytvořit harmonizovaný systém auditu studií a inspekce laboratoří zajišťující, že laboratoře pracují v souladu se zásadami SLP;
vzhledem k tomu, že členské státy jmenují orgány odpovědné za provádění kontroly shody se SLP;
vzhledem k tomu, že výbor, jehož členové jsou jmenováni jednotlivými členskými státy, bude nápomocen Komisi při technickém provádění této směrnice a měl by spolupracovat v jeho úsilí podpořit volný pohyb zboží vzájemným uznáváním postupů pro kontrolu shody se SLP členskými státy; že výbor zřízený směrnicí Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek[6], naposledy pozměněnou směrnicí 87/432/EHS[7], může být použit pro tento účel;
vzhledem k tomu, že tento výbor může být nápomocen Komisi nejen při provádění této směrnice, ale i tím, že přispěje k výměně informací a zkušeností v této oblasti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na inspekci a ověřování organizačních postupů a podmínek, za kterých jsou plánovány, prováděny, zaznamenávány a oznamovány laboratorní studie pro neklinické zkoušky prováděné v souladu se zákony a předpisy u všech chemických látek (tj. kosmetika, průmyslové chemické látky, léčivé přípravky, přídatné látky do potravin, přísady do krmiva, pesticidy) za účelem posouzení účinků těchto výrobků na člověka, zvířata a životní prostředí.
2. Pro účely této směrnice je SLP popsána ve směrnici 87/18/EHS.
3. Tato směrnice se nevztahuje na výklad a hodnocení výsledků zkoušek.
Článek 2
1. Postupem podle článku 3 členské státy ověří na svém území shodu se SLP u každé laboratoře, která se hlásí k používání SLP při provádění zkoušek chemických látek.
2. V případě, že jsou ustanovení odstavce 1 splněna a výsledky inspekce a ověřování jsou uspokojivé, může příslušný členský stát poskytnout potvrzení k prohlášení laboratoře, že tato laboratoř a zkoušky, které provádí, jsou v souladu se zásadami SLP, a to použitím formulace "Posouzení shody se SLP podle směrnice 88/320/EHS, dne... (datum)".
Článek 3
1. Členské státy jmenují orgány odpovědné za inspekci laboratoří na svém území a za audit studií prováděných laboratořemi k posouzení shody se SLP.
2. Orgány uvedené v odstavci 1 provádějí inspekce laboratoří a audit studií podle ustanovení uvedených v příloze.
Článek 4
1. Členské státy vypracují každý rok zprávu o provádění SLP na svém území.
Tato zpráva bude obsahovat seznam laboratoří podrobených inspekci, datum provedení inspekce a stručný souhrn závěrů inspekce.
2. Zprávy budou zasílány Komisi každý rok nejpozději do 31. března.
Komise je předá výboru uvedenému v článku 7.
K údajům uvedeným v odstavci 1 si výbor může vyžádat doplňující informace..
3. Členské státy zajistí, že citlivé informace obchodního charakteru a další důvěrné informace, ke kterým získávají přístup při kontrole shody se SLP, byly poskytnuty pouze Komisi, vnitrostátním regulativním a pověřeným orgánům a laboratoři nebo sponzorovi studie, kterých se konkrétní inspekce nebo audit studie přímo týká.
4. Názvy laboratoří, které jsou předmětem inspekce určeného orgánu, stav jejich shody se SLP a datum, kdy byly inspekce laboratoří nebo audity studií provedeny, nejsou považovány za důvěrné.
Článek 5
1. Aniž je dotčeno ustanovení článku 6, jsou výsledky inspekcí laboratoří a auditů studií týkajících se shody se SLP prováděných členským státem závazné pro ostatní členské státy.
2. Pokud má členský stát za to, že laboratoř na jeho území, která prohlašuje shodu se SLP, ve skutečnosti nedodržuje SLP v takovém rozsahu, že by mohla být ohrožena integrita nebo platnost provedených studií, oznámí to neprodleně Komisi.
Komise o této skutečnosti uvědomí ostatní členské státy.
Článek 6
1. Pokud má členský stát dostatečný důvod domnívat se, že laboratoř v jiném členském státě, která prohlašuje, že pracuje ve shodě se SLP, neprovedla zkoušku ve shodě se SLP, může žádat od tohoto členského státu další informace a zejména může žádat audit studie, případně společně s novou inspekcí.
Pokud by nebylo pro dotyčné členské státy možné dosáhnout dohody, musí členské státy neprodleně uvědomit ostatní členské státy a Komisi, s uvedením důvodů svého rozhodnutí.
2. Komise ve výboru přezkoumá co možná nejdříve důvody uvedené členskými státy; poté přijme vhodná opatření v souladu s postupem stanoveným v článku 8. V této souvislosti si může od jmenovaných orgánů členských států vyžádat znalecký posudek.
3. Pokud má Komise za to, že jsou nezbytné změny této směrnice za účelem řešení věci uvedené v odstavci 1, zahájí postup podle článku 8 s cílem přijmout tyto změny.
Článek 7
1. Výbor zřízený článkem 20 směrnice 67/548/EHS, dále jen "výbor", může přezkoumat každou otázku týkající se provádění této směrnice, kterou přednese výboru předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce členského státu, a zejména:
- spolupráce mezi orgány jmenovanými členskými státy v technických a správních záležitostech vyplývajících z provádění SLP a
- výměny informací o školení inspektorů.
2. Změny nezbytné pro přizpůsobení formulace uvedené v čl. 2 odst. 2 a v příloze této směrnice technickému pokroku budou přijaty v souladu s postupem stanoveným v článku 8.
Článek 8
1. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
2. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
3. Pokud se Rada neusnese do 3 měsíců od předání návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 16. května 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/127/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel
(88/321/EHS)
KOMISE EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/127/EHS ze dne 1. března 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 86/562/EHS [2], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky je nyní možné zpřísnit některé požadavky směrnice 71/127/EHS zpřísnit v zájmu zvýšení bezpečnosti silničního provozu;
vzhledem k tomu, že stávající požadavky na vozidla kategorie N2 o hmotnosti vyšší než 7,5 t a na vozidla kategorie N3 jiná než jsou tahače návěsů byly shledány nedostatečné, pokud se týká pole výhledu na straně spolujezdce podél vozidla a za vozidlem; že k odstranění tohoto nedostatku je nezbytná montáž přídavného "širokoúhlého" zpětného zrcátka;
vzhledem k tomu, že stávající požadavky na vozidla kategorie N2 s hmotností nad 7,5 t byly shledány nedostatečné, pokud se týká pole výhledu v oblasti přiléhající k boku kabiny řidiče na straně spolujezdce; že k odstranění tohoto nedostatku je nezbytná montáž přídavného "blízkopohledového" zpětného zrcátka;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy II a III směrnice 71/127/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. ledna 1989 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se zpětných zrcátek
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS [3] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud zpětná zrcátka tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňují požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1990 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
- mohou zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. června 1988,
kterou se mění směrnice 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu
(88/331/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že úprava osvobození určitého dováženého zboží od daně z přidané hodnoty stanovená směrnicí Rady 83/181/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí 85/346/EHS [4] usiluje o co nejvyšší stupeň jednotnosti systému cel a systému daně z přidané hodnoty; že Rada nařízením (EHS) č.
1315/88 [5] přijala změny systému cel; že je vhodné začlenit některé z těchto změn do směrnice 83/181/EHS v rozsahu, v jakém splňují cíle daňové harmonizace;
14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 84/386/EHS [7], ale má rovněž stanovit daňová pravidla Společenství pro osvobození zboží od DPH při konečném dovozu, která přesahují oblast působnosti uvedeného článku; že tato pravidla by měla být změněna nebo doplněna tak, aby přinesla jednotnější uplatňování pravidel na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že v zájmu právní jasnosti by mělo být upřesněno znění čl. 11 odst. 2 směrnice 83/181/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 83/181/EHS se mění takto:
1. V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Od daně jsou osvobozeny rovněž dary obvykle darované při příležitosti sňatku, které osoba splňující podmínky uvedené v odstavci 1 obdrží od osob s obvyklým místem pobytu v zemi mimo Společenství.
Osvobození od daně se vztahuje na dary, jejichž jednotková hodnota nepřesahuje 200 ECU.
Členské státy však mohou přiznat osvobození od daně na více než 200 ECU, pokud hodnota žádného daru osvobozeného od daně nepřesahuje 1000 ECU."
2. Článek 22 se nahrazuje tímto:
"Článek 22
Od daně je osvobozen dovoz zboží, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 10 ECU.
Členské státy mohou osvobodit od daně dovoz zboží, jehož úhrnná hodnota přesahuje 10 ECU, ale nepřesahuje 22 ECU.
Členské státy však mohou z osvobození podle první věty prvního pododstavce vyloučit zboží dovážené v rámci zásilkového prodeje."
3. V čl. 35 odst. 1 písm. b) druhé odrážce se slova "v čl. 60 odst. 1 písm. b)" nahrazují slovy "v článku 60".
4. Vkládá se nová kapitola, která zní:
"Kapitola IIa
Referenční látky pro kontrolu jakosti léčivých přípravků
Článek 38a
Od daně jsou na vstupu osvobozeny zásilky obsahující vzorky referenčních látek schválených Světovou zdravotnickou organizací, určené ke kontrole jakosti látek používaných k výrobě léčivých přípravků, zasílané příjemcům, kterým příslušné orgány členského státu povolily přijímat tyto zásilky s osvobozením od daně."
5. V článku 56 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) ceny, trofeje a upomínky symbolické povahy a nízké hodnoty, určené k tomu, aby byly bezplatně rozdávány osobám s obvyklým místem pobytu v zemi, která není zemí dovozu, při příležitosti obchodních konferencí nebo podobných mezinárodních akcí a které svou povahou, jednotkovou hodnotou nebo jinými vlastnostmi nesvědčí o obchodním záměru."
6. Články 62 a 63 se nahrazují tímto:
"Článek 62
Za podmínek uvedených v článku 63 jsou od daně osvobozeny reklamní tiskoviny jako katalogy, ceníky, návody k použití nebo obchodní prospekty týkající se
a) zboží na prodej nebo k pronájmu nabízeného osobou usazenou mimo členský stát dovozu, nebo
b) služeb nabízených osobou usazenou v jiném členském státě, nebo
c) dopravy, obchodního pojištění nebo bankovních služeb nabízených osobou usazenou v třetí zemi.
Článek 63
Od daně jsou osvobozeny pouze reklamní tiskoviny uvedené v článku 62, které splňují tyto podmínky:
a) na tiskovině je zřetelně uvedeno jméno podniku, který zboží vyrábí, prodává nebo pronajímá nebo který nabízí poskytování služeb uvedených v tiskovině;
b) každá zásilka obsahuje jen jednu tiskovinu nebo jeden výtisk každé tiskoviny, sestává-li z více tiskovin.
Zásilky obsahující více výtisků jedné tiskoviny však mohou být osvobozeny, nepřesahuje-li jejich celková hrubá hmotnost 1 kilogram;
c) tiskoviny nejsou součástí sdružených zásilek odesílaných jedním odesílatelem jednomu příjemci.
Podmínky uvedené v písmenech b) a c) se však nevztahují na tiskoviny týkající se zboží na prodej nebo k pronájmu či služeb nabízených osobou usazenou v jiném členském státě, pokud byla tiskovina dovezena a bude rozdávána bezplatně."
7. V článku 79 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"s) dovážené oficiální publikace vydávané orgány země vývozu, mezinárodními organizacemi, veřejnými samosprávami a veřejnoprávními subjekty usazenými v zemi vývozu a tiskoviny šířené při příležitosti voleb do Evropského parlamentu nebo při příležitosti vnitrostátních voleb v zemi, z níž tiskovina pochází, zahraničními politickými organizacemi úředně uznanými v členských státech, pokud tyto publikace a tiskoviny podléhaly dani v zemi vývozu a nevyužily vrácení daně při vývozu."
8. Nadpis kapitoly VI se nahrazuje tímto:
"Pohonné hmoty a maziva nacházející se v silničních motorových vozidlech a speciálních kontejnerech"
. 9. Článek 82 se nahrazuje tímto:
"Článek 82
1. Za podmínek uvedených v článcích 83, 84 a 85 jsou od daně osvobozeny
a) pohonné hmoty v běžných nádržích
- osobních a užitkových motorových vozidel a motocyklů,
- speciálních kontejnerů;
b) pohonné hmoty v přenosných nádržích dovážené osobními motorovými vozidly a motocykly v množství nejvýše 10 litrů na vozidlo, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o držení a přepravě pohonných hmot.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí
a) "užitkovým motorovým vozidlem" silniční motorové vozidlo (včetně tahačů s návěsem), které je svou konstrukcí a vybavením přizpůsobené a určené k přepravě za úplatu nebo bezúplatně - více než devíti osob, včetně řidiče,
- zboží
a jakékoli speciální silniční motorové vozidlo určené k jiným účelům než k přepravě jako takové;
b) "osobním motorovým vozidlem" motorové vozidlo, které nesplňuje kritéria vymezená v písmenu a);
c) "běžnými nádržemi"
- nádrže výrobcem trvale zabudované na všech motorových vozidlech stejného typu jako předmětné vozidlo, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot jak pro pohon vozidla, tak pro případnou činnost chladicího nebo jiného systému během dopravy.
Za běžné nádrže se rovněž považují plynové nádrže přizpůsobené pro motorová vozidla, které umožňují přímé použití plynu jako pohonné hmoty, a nádrže přizpůsobené pro jiné systémy, jimiž může být vozidlo vybaveno,
- nádrže výrobcem trvale zabudované na všech kontejnerech stejného typu jako předmětný kontejner, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot pro činnost chladicího nebo jiného systému, jímž jsou speciální kontejnery vybaveny, během dopravy;
d) "speciálním kontejnerem" kontejner vybavený speciálním zařízením pro chladicí, okysličovací, tepelně izolační nebo jiný systém."
10. V článku 83 se první pododstavec se mění takto:
- v úvodní větě se za slova "užitkových motorových vozidel" vkládají slova "a speciálních kontejnerů",
- vkládá se nové písmeno, které zní:
- "c) na 200 litrů na speciální kontejner a cestu."
11. V čl. 90 odst. 3 se doplňují slova "…nebo ke snížení tohoto osvobození."
12. V článku 91 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) osvobození od daně v rámci dohod uzavřených na základě vzájemnosti se třetími zeměmi, které jsou smluvními stranami Úmluvy o mezinárodním civilním letectví (Chicago 1944) pro účely provádění Doporučených postupů 4.42 a 4.44 v příloze 9 úmluvy (osmé vydání, červenec 1980)."
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. června 1988,
kterou se mění některé směrnice o uvádění osiva a sadby na trh, pokud jde o přijímání prováděcích pravidel k ustanovením o osivu a sadbě vyhovující méně přísným požadavkům
(88/332/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že následující směrnice, které stanoví požadavky na uvádění osiva a sadby na trh, obsahují ustanovení, podle nichž mohou být členské státy zmocněny, aby povolily na stanovené období uvádění na trh osiva nebo sadby vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva nebo sadby odrůd nezapsaných ve společných katalozích odrůd zemědělských rostlin ani vnitrostátních katalozích odrůd:
- směrnice Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [3], naposledy pozměněná směrnicí 88/95/EHS [4],
- směrnice Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [5], naposledy pozměněná směrnicí 87/480/EHS [6],
- směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [7], naposledy pozměněná směrnicí 87/120/EHS [8],
- směrnice Rady 66/403/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh [9], naposledy pozměněná směrnicí 87/374/EHS [10],
- směrnice Rady 66/404/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění reprodukčního matriálu lesních dřevin na trh [11], naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 3768/85 [12],
- směrnice Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [13], naposledy pozměněná směrnicí 86/155/EHS [14],
- směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [15], naposledy pozměněná směrnicí 87/480/EHS,
- směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [16], naposledy pozměněná směrnicí 87/481/EHS [17];
vzhledem k tomu, že k vyšší účinnosti těchto ustanovení se může ukázat vhodným přijetí prováděcích pravidel;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby prováděcí pravidla byla přijímána postupem projednávání ve Stálém výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 17 směrnice 66/400/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 21."
Článek 2
V článku 17 směrnice 66/401/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 21."
Článek 3
V článku 17 směrnice 66/402/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 21."
Článek 4
V článku 16 směrnice 66/403/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 19."
Článek 5
V článku 15 směrnice 66/404/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 17."
Článek 6
V článku 14 směrnice 68/193/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 17."
Článek 7
V článku 16 směrnice 69/208/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 20."
Článek 8
V článku 33 směrnice 70/458/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Prováděcí pravidla k odstavci 1 mohou být přijata postupem podle článku 40."
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. června 1988
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se extrakčních rozpouštědel používaných při výrobě potravin a složek potravin
(88/344/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se extrakčních rozpouštědel jsou překážkou volného pohybu potravin a mohou vytvářet nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivňovat vytváření nebo fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že sblížení výše uvedených právních předpisů je nezbytné, má-li být dosaženo volného pohybu potravin;
vzhledem k tomu, že právní předpisy týkající se extrakčních rozpouštědel pro použití v potravinách by měly v první řadě vzít v úvahu požadavky na ochranu lidského zdraví, ale v mezích požadovaných pro ochranu zdraví také hospodářské a technické požadavky;
vzhledem k tomu, že toto sbližování musí zahrnovat vytvoření jednotného seznamu extrakčních rozpouštědel pro výrobu potravin nebo složek potravin; že musí být rovněž stanovena obecná kritéria čistoty;
vzhledem k tomu, že používání extrakčních rozpouštědel podle správné výrobní praxe by mělo vést k odstranění všech nebo převážné části zbytků rozpouštědel z potravin nebo složek potravin;
vzhledem k tomu, že za těchto podmínek nelze technicky zamezit přítomnosti nezamýšlených zbytků nebo derivátů těchto rozpouštědel ve výsledné potravině nebo složce potraviny;
vzhledem k tomu, že specifické limity, které jsou sice obecně užitečné, není třeba stanovit pro látky vymezené v části I přílohy, neboť tyto látky byly s ohledem na bezpečnost spotřebitele shledány přijatelnými, jsou-li používány podle správné výrobní praxe;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví musí být stanoveny podmínky pro použití ostatních extrakčních rozpouštědel, která jsou uvedena v části II a v části III přílohy, jakož i přípustnou výši zbytků v potravinách a složkách potravin;
vzhledem k tomu, že do přijetí předpisů Společenství o látkách určených k aromatizaci by členským státům nemělo být bráněno, aby pro určité látky určené k aromatizaci schválily jako extrakční rozpouštědla látky, které se používají k jejich ředění a rozpouštění;
vzhledem k tomu, že předpisy týkající se některých extrakčních rozpouštědel by měly být po uplynutí určité doby přezkoumány na základě výsledků vědeckého a technického výzkumu co do přijatelnosti těchto rozpouštědel a podmínek pro jejich použití;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena zvláštní kritéria čistoty pro extrakční rozpouštědla a metody analýzy a odběru vzorků extrakčních rozpouštědel v potravinách a na potravinách;
vzhledem k tomu, že bude-li se na základě nových poznatků zdát, že použití některého z extrakčních rozpouštědel uvedených v této směrnici představuje zdravotní riziko, musí být členské státy schopny jeho používání prozatímně zakázat nebo omezit nebo snížit stávající limity, dokud nebude přijato rozhodnutí na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že stanovení metod odběru vzorků a metod analýzy k prokázání látek uvedených v příloze, jakož i stanovení předpisů pro jejich čistotu představují prováděcí opatření technické povahy; že pro urychlení a zjednodušení schvalování předpisů a pro urychlení jejich uplatňování by měly členské státy a Komise úzce spolupracovat v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízenéhorozhodnutím Rady 69/414/EHS [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na extrakční rozpouštědla, která jsou používána nebo určena k použití při výrobě potravin nebo složek potravin.
Nevztahuje se na extrakční rozpouštědla, která jsou používána při výrobě potravinářských přídatných látek, vitaminů a ostatních přídatných živin, pokud tyto potravinářské přídatné látky, vitaminy a ostatní přídatné živiny nejsou uvedeny v některém seznamu v příloze.
Členské státy však dbají na to, aby použití potravinářských přídatných látek, vitaminů a ostatních přídatných živin nevedlo k tomu, že potraviny budou obsahovat zbytky extrakčních rozpouštědel v objemu nebezpečném lidskému zdraví.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členských států o použití methanolu, propan-1-olu, propan-2-olu a trichlorethylenu jako extrakčních rozpouštědel při výrobě potravin a složek potravin.
3. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "rozpouštědly" látky používané k rozpouštění potravin nebo jejich součástí včetně všech kontaminujících látek, které se vyskytují v potravinách nebo na jejich povrchu;
b) "extrakčními rozpouštědly" rozpouštědla, která se používají při extrakčním procesu během zpracování surovin, potravin nebo jejich součástí nebo složek a která se odstraňují z konečného výrobku, avšak ze kterých mohou v potravině nebo složce potraviny zbýt nezamýšlené, ale technicky nevyhnutelné zbytky nebo deriváty.
Článek 2
1. Členské státy povolí používání látek uvedených v příloze při výrobě potravin nebo složek potravin jako extrakčních rozpouštědel za podmínek použití uvedených v příloze a za dodržení nejvyšších zbytkových množství uvedených v této příloze.
Členské státy nesmějí zakazovat nebo omezovat přístup nebo bránit v přístupu na trh potravinám nebo složkám potravin z důvodů týkajících se použitých extrakčních rozpouštědel nebo jejich zbytků, jsou-li v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy zakáží používání jiných látek jako extrakčních rozpouštědel, než jaké jsou uvedeny v příloze, ani nerozšíří podmínky použití a nejvyšší zbytková množství nad podmínky použití a nejvyšší množství uvedené v příloze.
3. Až do přijetí předpisů Společenství o látkách používaných k rozpouštění a ředění látek určených k aromatizaci smějí členské státy na svém území povolit použití látek používaných k ředění nebo rozpouštění látek určených k aromatizaci jako rozpouštědel k extrakci látek určených k aromatizaci z přírodních aromatických materiálů.
4. Jako extrakční rozpouštědla při výrobě potravin nebo složek potravin jsou povoleny voda, do níž mohou být přimíseny látky pro úpravu kyselosti nebo zásaditosti, jakož i jiné potraviny, které mají vlastnosti rozpouštědla.
5. Ve lhůtě dvou let od přijetí této směrnice přezkoumá Komise po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny ustanovení týkající se části I přílohy a níže uvedených látek a v případě potřeby navrhne postupem podle článku 100a Smlouvy změny:
Butan-1-ol
Butan-2-ol
Methyl-propan-1-ol
Methyl-propan-2-ol
Octan methylnatý
Cyklohexan
Dichlormetan
Hexan
Ethylmethylketon
Isobutan
Diethylether
V rámci těchto změn Rada rozhodne, zda se mají zbytky extrakčních rozpouštědel uvedené v části III přílohy vztahovat na látky určené k aromatizaci namísto potravin.
6. Komise po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny přezkoumá stav ve vztahu k látkám uvedeným v čl. 1 odst. 2 a předloží Radě vhodné návrhy
- do tří let od přijetí této směrnice pro methanol, propan-1-ol a propan-2-ol,
- do sedmi let od přijetí této směrnice pro trichlorethylen.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby látky uvedené v příloze jako extrakční rozpouštědla odpovídaly těmto kritériím čistoty:
a) nesmějí obsahovat žádná toxikologicky nebezpečná množství jakéhokoliv prvku nebo látky;
b) nesmějí, aniž jsou dotčeny odchylky případně obsažené ve zvláštních kritériích čistoty podle písmene c), obsahovat více než 1 mg/kg arzenu a více než 1 mg/kg olova;
c) musí odpovídat zvláštním kritériím čistoty stanoveným podle článku 4.
Článek 4
Postupem podle článku 6 se stanoví
a) metody analýzy nezbytné ke přezkoušení dodržování obecných a zvláštních kritérií čistoty uvedených v článku 3;
b) metody odběru vzorků a metody kvalitativní a kvantitativní analýzy extrakčních rozpouštědel uvedených v příloze, které byly použity v potravinách nebo složkách potravin;
c) je-li to nezbytné, zvláštní kritéria čistoty pro extrakční rozpouštědla uvedená v příloze, zvláště limity obsahu rtuti a kadmia; tato kritéria budou stanovena ve lhůtě tří let ode dne přijetí této směrnice.
Článek 5
1. Shledá-li členský stát po přijetí této směrnice na základě nových informací nebo přehodnocení stávajících informací závažné důvody nasvědčující tomu, že použití některé z látek uvedených v příloze v potravinách nebo přítomnost jedné nebo více součástí uvedených v článku 3 v těchto látkách může ohrozit lidské zdraví, přestože splňuje požadavky stanovené v této směrnici, smí tento členský stát na svém území prozatímně pozastavit nebo omezit použitelnost uvedených ustanovení.
Neprodleně o těchto opatřeních uvědomí ostatní členské státy a Komisi a odůvodní své rozhodnutí.
2. Komise co nejdříve přezkoumá důvody uvedené daným členským státem a konzultuje Stálý výbor pro potraviny, nato neprodleně vydá stanovisko a přijme nezbytná opatření, která nahrazují opatření uvedená v odstavci 1.
3. Má-li Komise za to, že k vyřešení obtíží uvedených v odstavci 1 a k zajištění ochrany lidského zdraví je nezbytné pozměnit tuto směrnici, zahájí postup podle článku 6 směřující k přijetí těchto změn. Členský stát, který již přijal ochranná opatření, může v tomto případě zachovat jejich použitelnost až do té doby, než změny vstoupí v platnost na jeho území.
Článek 6
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese záležitost Stálému výboru pro potraviny jeho předseda.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 7
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby látky uvedené v příloze, které jsou určeny k použití jako extrakční rozpouštědla v potravinách, mohly být uvedeny na trh pouze tehdy, jsou-li jejich obal, nádoba nebo etiketa opatřeny níže uvedenými údaji, které jsou snadno viditelné, jasně čitelné a neodstranitelné:
a) obchodní označení uvedené v příloze;
b) jasný odkaz na to, že materiál je z hlediska kvality vhodný pro použití při extrakci potravin nebo složek potravin;
c) údaj k identifikaci šarže;
d) jméno nebo obchodní firma a adresa výrobce, balírny nebo prodejce usazeného ve Společenství; e) čisté množství vyjádřené v jednotkách objemu;
f) je-li to nezbytné, návod pro skladování a použití.
2. Odchylně od odstavce 1 smějí být údaje uvedené v odst. 1 písm. c), d), e) a f) uvedeny pouze v obchodních dokladech týkající se šarže, která je předkládána před dodávkou nebo během ní.
3. Tímto článkem nejsou dotčeny podrobnější nebo rozsáhlejší předpisy Společenství o metrologii nebo o klasifikaci nebo o balení a označování nebezpečných látek a přípravků na etiketách.
4. Členské státy neurčují způsob uvedení údajů stanovených v tomto článku přesněji, než je stanoveno v tomto článku.
Členské státy však zajistí, aby byl na jejich území zakázán prodej extrakčních rozpouštědel, jestliže údaje stanovené v tomto článku nejsou uvedeny v jazyce spotřebitelům snadno srozumitelném, není-li informování spotřebitele zajištěno jinými opatřeními.
Toto ustanovení nebrání uvedení údajů ve více jazycích.
Článek 8
1. Tato směrnice se vztahuje i na extrakční rozpouštědla dovážená do Společenství a používaná nebo určená k použití při výrobě potravin a složek potravin.
2. Tato směrnice se nevztahuje na extrakční rozpouštědla ani potraviny určené pro vývoz mimo Společenství.
Článek 9
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě tří let od jejího přijetí, aby bylo od tohoto dne povoleno uvádění na trh a používání extrakčních rozpouštědel, která jsou v souladu s touto směrnicí, a aby bylo zakázáno uvádění na trh a používání extrakčních rozpouštědel, která této směrnici nevyhovují.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. června 1988,
kterou se mění příloha II směrnice 86/280/EHS o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHS
(88/347/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1], a zejména na články 6 a 12 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/280/EHS ze dne 12. června 1986 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHS [2],
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [4],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [5],
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví emisní normy pro vypouštění látek ze seznamu I přílohy uvedené směrnice; že článek 6 uvedené směrnice požaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž jakostní cíle pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že se od členských států požaduje uplatňování mezních hodnot, s výjimkou případů, kdy mohou použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že směrnice 86/280/EHS bude na návrh Komise pozměňována a doplňována v souladu s vývojem vědeckých poznatků zejména o toxicitě, persistenci a akumulaci zmíněných látek v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků; že za tímto účelem je nutné doplnit danou směrnici o ustanovení o dalších nebezpečných látkách a pozměnit obsah přílohy II;
vzhledem k tomu, že podle kritérií stanovených ve směrnici 76/464/EHS se na aldrin, dieldrin, endrin, isodrin, hexachlorbenzen, hexachlorbutadien a chloroform vztahuje směrnice 86/280/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice Rady 86/280/EHS se mění takto:
1. Pod titul se doplňují nové body, které znějí:
"4. Pro aldrin, dieldrin, endrin a isodrin
5. Pro hexachlorbenzen
6. Pro hexachlorbutadien
7. Pro chloroform".
2. Připojují se tyto části:
"IV. Zvláštní ustanovení pro:
–aldrin (č. 1) _BAR_ č. CAS 309-00-2 _BAR_
–dieldrin (č. 71) _BAR_ č. CAS 60-57-1 _BAR_
–endrin (č. 77) _BAR_ č. CAS 72-20-8 _BAR_
–isodrin (č. 130) _BAR_ č. CAS 465-73-6 _BAR_
Část A (1, 71, 77, 130): Mezní hodnoty emisních norem [10]
Typ průmyslového závodu _BAR_ Typ průměrné hodnoty _BAR_ Mezní hodnota vyjádřená jako _BAR_ Musí být splněna do _BAR_
hmotnost _BAR_ koncentrace ve vypouštěné odpadní vodě v μg/l _BAR_
Výroba aldrinu, nebo dieldrinu, nebo endrinu, včetně jejich zpracování na tomtéž místě. _BAR_ měsíční _BAR_ 3 g na tunu celkové kapacity výroby (g/t) _BAR_ 2 _BAR_ 1. 1. 1989 _BAR_
denní _BAR_ 15 g na tunu celkové kapacity výroby (g/t) _BAR_ 10 _BAR_ 1. 1. 1989 _BAR_
Část B (1, 71, 77, 130): Jakostní cíle
Prostředí _BAR_ Látka _BAR_ Jakostní cíl ng/l musí být splněn do _BAR_
1. 1. 1989 _BAR_ 1. 1. 1994 _BAR_
Vnitrozemské povrchové vody _BAR_ Aldrin _BAR_ 30 pro součet všech čtyř látek s maximem 5 pro endrin _BAR_ 10 _BAR_
Vody v ústí řek _BAR_ Dieldrin _BAR_ _BAR_ 10 _BAR_ Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek _BAR_ Endrin _BAR_ _BAR_ 5 _BAR_
Teritoriální vody _BAR_ Isodrin _BAR_ _BAR_ 5 _BAR_ Ujednání:
Koncentrace aldrinu, dieldrinu, endrinu nebo isodrinu v sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů, nebo ryb nesmí časem významně stoupat.
Část C (1, 71, 77, 130): Referenční metoda stanovení
1. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení aldrinu, dieldrinu, endrinu nebo isodrinu v odpadních vodách a ve vodním prostředí, je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po extrakci vhodným rozpouštědlem.
Mez stanovení [14] je pro každou látku 2,5 ng/1 pro vodní prostředí a 400 ng/1 pro odpadní vody v závislosti na počtu cizorodých látek přítomných ve vzorku.
2. Referenční metoda, která má být použita pro stanovení aldrinu, dieldrinu, endrinu nebo isodrinu v sedimentech a organismech, je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po vhodné přípravě vzorků.
Mez stanovení [15] je pro každou jednotlivou látku 1 μg/kg sušiny.
3. Správnost a přesnost metody musí být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobné hodnotě meze stanovení.
V. Zvláštní ustanovení pro hexachlorbenzen (HCB) (č. 83)
Č. CAS 118-74-1
Část A (83): Mezní hodnoty emisních norem
Ujednání : Časem nesmí docházet k významnému přímému či nepřímému zvyšování znečištění vyvolaného vypouštěním HCB a ovlivňujícího koncentrace v sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů nebo ryb.
Typ průmyslového závodu _BAR_ Typ průměrné hodnoty _BAR_ Mezní hodnota vyjádřená jako _BAR_ Musí být splněna do _BAR_
hmotnost _BAR_ koncentrace _BAR_
1.Výroba a zpracování HCB _BAR_ měsíční _BAR_ 10 g HCB na tunu výrobní kapacity HCB _BAR_ 1 mg HCB/l _BAR_ 1. 1.
_BAR_ denní _BAR_ 20 g HCB na tunu výrobní kapacity HCB _BAR_ 2 mg HCB/l _BAR_
2.Výroba perchlorethylenu (PER) a tetrachlormethanu (CCl4) chlorováním _BAR_ měsíční _BAR_ 1,5 g HCB na tunu celkové výrobní kapacity PER + CCl4 _BAR_ 1,5 mg HCB/l _BAR_ 1.
1.
1990 _BAR_
_BAR_ denní _BAR_ 3 g HCB na tunu celkové výrobní kapacity PER + CCl4 _BAR_ 3 mg HCB/l _BAR_
3.Výroba trichlorethylenu a perchlorethylenu jinými postupy _BAR_ měsíční _BAR_ – _BAR_ – _BAR_ – _BAR_
_BAR_ denní _BAR_ – _BAR_ – _BAR_ – _BAR_
Část B (83): Jakostní cíle [20]
Ujednání: Koncentrace HCB v sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů nebo ryb se nesmí časem významně zvyšovat.
Prostředí _BAR_ Jakostní cíl _BAR_ Jednotka _BAR_ Musí být splněn do _BAR_
Vnitrozemské povrchové vody _BAR_ 0,03 _BAR_ μg/l _BAR_ 1. 1. 1990 _BAR_ Vody v ústí řek _BAR_ Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek _BAR_ Teritoriální vody _BAR_
Část C (83): Referenční metoda stanovení
1. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení přítomnosti HCB v odpadních vodách a ve vodách, je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po extrakci vhodným rozpouštědlem.
Mez stanovení [1] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly. pro HCB je v rozmezí od 1 do 10 ng/l pro vodní prostředí a od 0,5 do 1 μg/l pro odpadní vody v závislosti na počtu cizorodých látek přítomných ve vzorku.
2. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení HCB v sedimentech a v organismech, je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po vhodné přípravě vzorků.
Mez stanovení [1] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly. je v rozmezí od 1 do 10 μg/kg sušiny.
3. Správnost a přesnost metody musí být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobku hodnoty meze stanovení [1] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly..
VI. Zvláštní ustanovení pro hexachlorbutadien (HCBD) (č. 84)
Č. CAS 87-68-3
Část A (84): Mezní hodnoty emisních norem
Ujednání: Časem nesmí docházet k významnému přímému či nepřímému zvyšování znečištění vyvolaného vypouštěním HCBD a ovlivňujícího koncentrace v sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů nebo ryb. Typ průmyslového závodu _BAR_ Typ průměrné hodnoty _BAR_ Mezní hodnota vyjádřená jako _BAR_ Musí být splněna do _BAR_
hmotnost _BAR_ koncentrace _BAR_ 1.Výroba perchlorethylenu (PER) a tetrachlormethanu (CCl4) chlorací _BAR_ měsíční _BAR_ 1,5 g HCB na tunu výrobní kapacity PER + CCl4 _BAR_ 1,5 mg HCBD/l _BAR_
_BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ 1. 1. 1990 _BAR_ _BAR_ denní _BAR_ 3 g HCB na tunu výrobní kapacity HCB _BAR_ 3 mg HCBD/l _BAR_ _BAR_
2.Výroba trichlor-ethylenu a perchlor-ethylenu jinými postupy _BAR_ měsíční _BAR_ – _BAR_ – _BAR_ – _BAR_
_BAR_ denní _BAR_ – _BAR_ – _BAR_ – _BAR_
Část B (84): Jakostní cíle [28]
Ujednání: Koncentrace HCBD v sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů nebo ryb se nesmí časem významně zvyšovat.
Prostředí _BAR_ Jakostní cíl _BAR_ Jednotka _BAR_ Musí být splněn do _BAR_
Vnitrozemské povrchové vody _BAR_ 0,1 _BAR_ μg/l _BAR_ 1. 1. 1990 _BAR_ Vody v ústí řek _BAR_ Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek _BAR_ Teritoriální vody _BAR_
Část C (84): Referenční metoda stanovení
1. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení HCBD v odpadních vodách a ve vodách, je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po extrakci vhodným rozpouštědlem.
Mez stanovení [29] pro HCBD musí být v rozmezí od 1 do 10 ng/l pro vody a od 0,5 do 1 μg/l pro odpadní vody v závislosti na počtu cizorodých látek přítomných ve vzorku.
2. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení HCBD v sedimentech a v organismech, je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po vhodné přípravě vzorků.
Mez stanovení [30] je v rozmezí od 1 do 10 μg/kg sušiny.
3. Správnost a přesnost metody musí být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobku hodnoty meze stanovení [31]
VII. Zvláštní ustanovení pro chloroform (CHCl3) (č. 23) [32]
č. CAS 67-66-3
Část A (23): Mezní hodnoty emisních norem
Typ průmyslového závodu _BAR_ Mezní hodnota vyjádřená jako _BAR_ Musí být splněna do _BAR_
hmotnost _BAR_ koncentrace _BAR_
1.Výroba chlormethanů z methanolu a ze směsí methanolu s methanem _BAR_ 10 g CHCl3 na tunu celkové výrobní kapacity chlormethanů _BAR_ 1 mg/l _BAR_ 1. 1. 1990 _BAR_
2.Výroba chlormethanů chlorací methanu _BAR_ 7 g CHCl3 na tunu celkové výrobní kapacity chlormethanů _BAR_ 1 mg/l _BAR_ 1. 1.
1990 _BAR_
3.Výroba chlorfluor-uhlovodíků (CFC) _BAR_ – _BAR_ – _BAR_ – _BAR_
Část B (23): Jakostní cíle [1] Aniž je dotcen cl. 6 odst. 3 smernice 76/464/EHS, muže být zaveden zjednodušený monitorovací postup, pokud neexistují žádné dukazy o jakémkoliv problému pri dodržování uvedenych jakostních cílu.
Prostředí _BAR_ Jakostní cíl _BAR_ Jednotka _BAR_ Musí být splněn do _BAR_ Vnitrozemské povrchové vody _BAR_ 12 _BAR_ μg/l _BAR_ 1. 1. 1990 _BAR_ Vody v ústí řek _BAR_ Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek _BAR_ Teritoriální vody _BAR_
Část C (23): Referenční metoda stanovení
1. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení chloroformu v odpadních vodách a ve vodním prostředí, je plynová chromatografie.
Pro koncentrace nižší než 0,5 mg/l se použije citlivý detektor s mezí stanovení [1] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly. 0,1 μg/l. Pro koncentrace nad 0,5 mg/l je přijatelná hodnota meze stanovení 0,1 mg/l.
2. Správnost a přesnost metody musí být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobku hodnoty meze stanovení."
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1989 pro aldrin, dieldrin, eldrin a isodrin a do 1. ledna 1990 pro ostatní látky.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. června 1988
o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 73/239/EHS (88/357/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a článek 66 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nutné rozvinout vnitřní pojistný trh a pro dosažení tohoto cíle je žádoucí usnadnit pojišťovnám, které mají sídlo ve Společenství, poskytování služeb v členských státech, a tak umožnit pojistníkům, aby se mohli obracet nejen na pojistitele usazené v jejich zemi, nýbrž i na pojistitele, jejichž sídlo je ve Společenství a kteří jsou usazeni v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy je od ukončení přechodného období v souvislosti s volným pohybem služeb zakázána jakákoli diskriminace na základě skutečnosti, že pojišťovna není usazena v členském státě, ve kterém jsou služby poskytovány; že tento zákaz diskriminace se vztahuje na služby poskytované jakoukoli provozovnou ve Společenství, ať již se jedná o sídlo podniku, agenturu nebo pobočku;
vzhledem k tomu, že z praktických důvodů je žádoucí definovat poskytování služeb s přihlédnutím jak k místu provozovny pojistitele, tak i k místu, kde se nachází riziko; že by proto měla být rovněž přijata definice umístění rizika; že je navíc žádoucí rozlišovat mezi činností vykonávanou prostřednictvím provozovny a činností vykonávanou v rámci volného pohybu služeb;
vzhledem k tomu, že je žádoucí doplnit první směrnici Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4], dále jen "první směrnice", naposledy pozměněnou směrnicí 87/343/EHS [5], a to hlavně za účelem vyjasnění pravomocí a prostředků kontroly náležejících orgánům dozoru; že je také žádoucí přijmout zvláštní ustanovení týkající se přístupu k činnostem vykonávaným v rámci volného pohybu služeb, jejich výkonu a dozoru nad nimi;
vzhledem k tomu, že pojistníci, kteří s ohledem na své postavení, svůj význam nebo s ohledem na povahu rizika, které má být pojištěno, nepotřebují zvláštní ochranu ve státě, ve kterém se nachází riziko, by měli získat úplnou svobodu využití co nejširšího pojistného trhu; že je na druhou stranu třeba zaručit ostatním pojistníkům přiměřenou ochranu;
vzhledem k tomu, že zájem chránit pojistníky a nepřipustit jakékoli narušení hospodářské soutěže odůvodňuje koordinaci pravidel odpovídajících aktiv (kongruence) stanovených první směrnicí;
vzhledem k tomu, že předpisy platné v členských státech, které se týkají právní úpravy pojistné smlouvy, se i nadále liší; že v souladu s pravidly, která přihlížejí ke konkrétním okolnostem, lze v určitých případech povolit svobodnou volbu práva, kterým se bude řídit pojistná smlouva, a to i jiného, než je právo státu, ve kterém se nachází riziko;
vzhledem k tomu, že oblast působnosti této směrnice by měla zahrnovat povinné pojištění, ale měla by zároveň vyžadovat, aby smlouva kryjící takové pojištění byla v souladu se zvláštními předpisy vztahujícími se na toto pojištění, jak je upravuje členský stát ukládající povinnost pojištění;
vzhledem k tomu, že ustanovení první směrnice o převodu kmene pojištění by měla být posílena a doplněna ustanoveními týkajícími se specificky převodu kmene pojistných smluv uzavřených v rámci poskytování služeb na jinou pojišťovnu;
vzhledem k tomu, že z oblasti působnosti ustanovení, která se specificky týkají volného pohybu služeb, by měla být vyloučena určitá rizika, u kterých specifická pravidla přijatá členskými státy činí uplatňování těchto ustanovení vzhledem k jejich povaze a sociálnímu dopadu nevhodné; že tato vyloučení by měla být znovu přezkoumána poté, co tato směrnice bude po určitou dobu uplatňována;
vzhledem k tomu, že v zájmu ochrany pojistníků by měla být v současném stadiu koordinace členským státům poskytnuta možnost omezit současné provozování činnosti vykonávané v rámci volného pohybu služeb a činnosti na základě svobody usazování; že žádné takové omezení nelze uplatnit tam, kde pojistníci tuto ochranu nepotřebují;
vzhledem k tomu, že přístup k činnosti a využívání zásady volného pohybu služeb by mělo podléhat postupům zaručujícím dodržování ustanovení týkajících se jak finančních záruk, tak i pojistných podmínek pojišťovnami; že tyto postupy mohou být zmírněny v případech, kdy činnost vykonávaná v rámci volného pohybu služeb se týká pojistníků, kteří s ohledem na své postavení, význam nebo s ohledem na povahu rizika, které má být pojištěno, nevyžadují zvláštní ochranu ve státě, ve kterém se nachází riziko;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit zvláštní spolupráci, pokud jde o volný pohyb služeb, mezi příslušnými orgány dozoru členských států a mezi těmito orgány a Komisí; že by také měla být přijata opatření pro zavedení systému sankcí, které by byly uplatňovány v případech, kdy pojišťovna poskytující služby nedodrží předpisy členského státu, ve kterém je poskytována služba;
vzhledem k tomu, že až do další koordinace by technické rezervy měly podléhat předpisům a dozoru členského státu poskytování služeb, pokud toto poskytování služeb zahrnuje rizika, u kterých chce členský stát přijímající příslušnou službu poskytnout zvláštní ochranu pojistníkům; že však v případě, kdy tato snaha chránit pojistníky není odůvodněná, by technické rezervy měly i nadále podléhat předpisům a dozoru členského státu, ve kterém je usazen pojistitel;
vzhledem k tomu, že některé členské státy nezatěžují pojistné smlouvy žádným druhem nepřímého zdanění, zatímco většina států ukládá zvláštní daně a jiné druhy poplatků včetně zvláštních přirážek určených institucím provádějícím kompenzace; že struktura a výše těchto daní a poplatků se v jednotlivých členských státech, jež je ukládají, značně liší; že je žádoucí vyhnout se situaci, kdy existující rozdíly mohou vést k narušení hospodářské soutěže v pojišťovacích službách mezi členskými státy; že až do další harmonizace je prostředkem nápravy těchto nedostatků použití daňového systému a jiných druhů poplatků členskými státy, ve kterých se nachází riziko, a že je věcí členských států, aby vytvořily metodu zabezpečující vybírání takových daní a poplatků;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zabránit nekoordinovanému uplatňování této směrnice a směrnice Rady 78/473/EHS ze dne 30. května 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se soupojištění v rámci Společenství [6], které by mohlo vést k existenci tří různých systémů v každém členském státě; že kritéria definující v této směrnici "velká rizika" by tudíž měla také definovat rizika, která budou kryta podle úprav soupojištění ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je ve smyslu článku 8c Smlouvy vhodné vzít v úvahu k rozsahu úsilí, jež budou muset vynaložit některé ekonomiky, které se liší stupněm vývoje; že je proto žádoucí uzavřít s některými členskými státy přechodná ujednání pro postupné uplatňování specifických ustanovení této směrnice, která se týkají volného pohybu služeb, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Obecná ustanovení Článek 1 Účelem této směrnice je:
a) doplnit první směrnici 73/239/EHS;
b) stanovit zvláštní ustanovení vztahující se k volnému pohybu služeb pojišťovnami a k pojistným odvětvím uvedeným ve zmíněné směrnici.
Článek 2 Pro účely této směrnice se rozumí: a) "první směrnicí"
směrnice 73/239/EHS;
b) "pojišťovnou"
- pro účely hlav I a II:
jakýkoli podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení podle článku 6 nebo 23 první směrnice,
- pro účely hlav III a V:
jakýkoli podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení podle článku 6 první směrnice;
c) "provozovnou"
sídlo, agentura nebo pobočka pojišťovny, s přihlédnutím k článku 3;
d) "členským státem, ve kterém se nachází riziko"
- členský stát, ve kterém se nachází majetek, pokud se pojištění vztahuje buď na budovy, nebo na budovy a jejich obsah, pokud je obsah kryt stejnou pojistnou smlouvou,
- členský stát registrace, pokud se pojištění vztahuje na vozidla jakéhokoli typu,
- členský stát, ve kterém pojistník uzavřel pojistnou smlouvu, pokud se jedná o pojistné smlouvy na dobu maximálně čtyř měsíců, které kryjí rizika na cestách nebo o dovolených, bez ohledu na odvětví,
- ve všech případech, které nejsou výslovně zahrnuty v předcházejících odrážkách, členský stát, ve kterém má pojistník své obvyklé bydliště, nebo jestliže je pojistník právnickou osobou, členský stát, ve kterém se nachází provozovna, jíž se smlouva týká;
e) "členským státem provozovny"
členský stát, ve kterém se nachází provozovna kryjící riziko;
f) "členským státem, ve kterém jsou poskytovány služby,"
členský stát, ve kterém se nachází riziko, pokud je kryto provozovnou nacházející se v jiném členském státě.
Článek 3 Pro účely první směrnice a této směrnice se každá trvalá přítomnost pojišťovny na území členského státu pokládá za agenturu nebo pobočku, a to i v případě, kdy tato přítomnost nemá formu pobočky nebo agentury, ale je pouze kanceláří vedenou vlastními zaměstnanci pojišťovny nebo osobou, která je sice nezávislá, avšak má trvalé zmocnění jednat za pojišťovnu podobným způsobem, jako by jednala agentura.
Článek 4 Pro účely této směrnice a první směrnice nezahrnují všeobecné a zvláštní podmínky pojistné smlouvy zvláštní podmínky určené k tomu, aby v jednotlivém případě vyhověly konkrétním okolnostem rizika, které má být kryto. HLAVA II
Doplňující ustanovení k první směrnici Článek 5 V článku 5 první směrnice se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) "velkými riziky"
i) rizika zařazená do odvětví 4, 5, 6, 7, 11 a 12 bodu A přílohy;
ii) rizika zařazená do odvětví 14 a 15 bodu A přílohy, jestliže pojistník profesionálně vykonává průmyslovou nebo obchodní činnost nebo svobodné povolání a riziko se týká této činnosti;
iii) rizika zařazená do odvětví 8, 9, 13 a 16 bodu A přílohy, pokud pojistník překročí limity u alespoň dvou z následujících tří hledisek:
první etapa: do 31. prosince 1992:
- celková bilance: 12,4 milióny ECU, - čistý obrat: 24 miliónu ECU, - průměrný počet zaměstnanců během finančního roku: 500.
druhá etapa: od 1. ledna 1993:
- celková bilance: 6,2 miliónu ECU, - čistý obrat: 12,8 miliónu ECU, - průměrný počet zaměstnanců během finančního roku: 250.
Pokud pojistník patří do skupiny podniků, pro které se vede konsolidované účetnictví ve smyslu směrnice 83/349/EHS [7], uplatňují se výše uvedená kritéria na základě konsolidovaných účtů.
Každý členský stát může doplnit kategorii uvedenou pod bodem iii) o rizika pojišťovaná profesními sdruženími, společnými podniky nebo dočasnými seskupeními."
Článek 6 Pro účely čl. 15 odst. 2 prvního pododstavce a článku 24 první směrnice postupují členské státy, pokud jde o pravidla týkající se odpovídajících aktiv, v souladu s přílohou k této směrnici.
Článek 7 1. Rozhodné právo pojistných smluv zmīněných v této směrnici kryjīcīch rizika nacházejīcí se v členshých stàtech se určuje takto:
a) Jestliže má pojistník své obvyklé bydliště nebo ústředí na území členského státu, ve kterém se nachází riziko, je pro pojistnou smlouvu rozhodné právo tohoto členského státu.
Pokud to však právo tohoto členského státu připouští, mohou si smluvní strany zvolit právo jiného státu.
b) Jestliže pojistník nemá své obvyklé bydliště ani ústředí v členském státě, ve kterém se nachází riziko, mohou si smluvní strany zvolit uplatnění buď práva členského státu, ve kterém se nachází riziko, nebo práva státu, ve kterém má pojistník své obvyklé sídlo nebo ústředí.
c) Pokud pojistník vykonává obchodní nebo průmyslovou činnost nebo svobodné povolání a smlouva kryje dvě nebo více rizik spojených s těmito činnostmi nacházejících se v různých členských státech, rozšiřuje se svoboda volby rozhodného práva smlouvy i na právo těchto členských států a státu, ve kterém má pojistník své obvyklé bydliště nebo ústředí.
d) Bez ohledu na ustanovén v písmenech b) a c), pokud členské státy zmíněné v uvedených písmenech poskytují větší svobodu volby rozhodného práva smlouvy, mohou smluvní strany této svobody využít.
e) Bez ohledu na ustanovení v písmenech a), b) a c), pokud jsou rizika krytá smlouvou omezena na pojistné události, ke kterým dochází v jiném členském státě, než ve kterém se nachází riziko, jak je uvedeno v čl. 2 písm. d), mohou si strany vždy zvolit právo tohoto jiného státu.
f) Pro rizika uvedená v čl. 5 písm. d) bod i) první směrnice si mohou smluvní strany zvolit kterékoli právo.
g) Skutečností, že v případech zmíněných v písmenech a) nebo f) strany zvolily některé právo, pokud jsou všechny ostatní aspekty týkající se situace v době volby práva spojeny pouze s jedním členským státem, nesmí být dotčeno použití nutně použitelných pravidel práva tohoto členského státu, to znamená pravidel, ze kterých právo daného státu nepřipouští odchylky ve smluvních ustanoveních.
h) Volba práva zmíněná v předchozích případech musí být vyjádřena nebo projevena s dostatečnou určitostí podmínkami smlouvy nebo okolnostmi případu.
Není-li tomu tak nebo pokud k volbě nedošlo, uplatní se na smlouvu právo státu, který je se smlouvou ze všech států zmíněných v příslušných výše uvedených ustanoveních tohoto článku v nejtěsnější spojitosti.
Na oddělitelnou část smlouvy, která má s některým ze států zmíněných v těchto písmenech těsnější spojitost, může být jako výjimka použito právo tohoto jiného státu.
Pokud není zjištěno něco jiného, předpokládá se, že smlouva má nejtěsnější spojitost s členským státem, ve kterém se nachází riziko.
i) Sestává-li stát z několika územních jednotek, z nichž každá má své právní normy pro smluvní závazky, pak pro účely určení rozhodného práva podle této směrnice se každá tato jednotka pokládá za stát.
Členský stát, ve kterém různé územní jednotky mají své vlastní právní normy pro smluvní závazky, není povinen uplatňovat tuto směrnici na kolize mezi právními řády těchto jednotek.
2. Nic v tomto článku neomezuje uplatňování pravidel platných v místě sídla rozhodujícího orgánu v situaci, kdy jsou tato pravidla nutně použitelná, bez ohledu na to, kterým právem se smlouva jinak řídí.
Pokud tak stanoví právo členského státu, mohou být uplatňovány nutně použitelné právní normy členského státu, ve kterém se nachází riziko, nebo členského státu ukládajícího povinnost uzavřít pojistnou smlouvu, jestliže a nakolik podle právních předpisů těchto států musí být tyto normy použity bez ohledu na rozhodné právo smlouvy.
Jestliže smlouva pokrývá rizika nacházející se ve více než jednom členském státu, považuje se pro účely použití tohoto odstavce smlouva za složenou z více smluv, z nichž každá se týká pouze jednoho členského státu.
3. S výhradou předchozích odstavců uplatňují členské státy na pojistné smlouvy zmíněné v této směrnici své obecné zásady mezinárodního práva soukromého týkající se smluvních závazků.
Článek 8 1. Za podmínek stanovených v tomto článku mohou pojišťovny nabízet a uzavírat smlouvy o povinném pojištění v souladu s pravidly této směrnice a první směrnice.
2. Pokud členský stát ukládá povinnost uzavřít pojištění, vyhovuje smlouva této povinnosti, pouze pokud je v souladu se zvláštními předpisy ohledně tohoto pojištění, která přijal daný členský stát.
3. Pokud je v případě povinného pojištění v rozporu právo členského státu, ve kterém se nachází riziko, s právem členského státu, který ukládá povinné pojištění, je rozhodným právem právo posledně uvedeného státu.
4. a) S výhradou písmen b) a c) tohoto odstavce se čl. 7 odst. 2 třetí pododstavec použije, jestliže pojistná smlouva poskytuje krytí ve více členských státech, z nichž alespoň jeden ukládá povinnost uzavřít pojištění.
b) Členský stát, který ke dni oznámení této směrnice vyžaduje, aby každé pojišťovně usazené na jeho území byly schváleny všeobecné a zvláštní podmínky jejího povinného pojištění, může odchylně od článků 9 a 18 rovněž požadovat, aby tyto podmínky byly schváleny i každé pojišťovně, která na jeho území nabízí takové krytí za podmínek stanovených v čl. 12 odst. 1.
c) Členský stát může odchylně od článku 7 stanovit, že rozhodným právem pro smlouvu o povinném pojištění je právo státu, který ukládá povinnost uzavřít pojištění.
d) Pokud v členském státě, který ukládá povinnost uzavřít pojištění, musí pojistitel oznámit příslušným orgánům jakýkoli zánik krytí, může být tento zánik namítán vůči poškozeným třetím osobám pouze za podmínek stanovených právními předpisy dotyčného státu.
5. a) Každý členský stát sdělí Komisi rizika, na něž se podle jeho právních předpisů vztahuje povinné pojištění, přičemž uvede - zvláštní předpisy týkající se tohoto pojištění,
- údaje, které musí být uvedeny v osvědčení, jež musí pojistitel vydat pojištěné osobě, pokud tento stát vyžaduje potvrzení o splnění povinnosti uzavřít pojištění. Členský stát může požadovat, aby tyto údaje obsahovaly i prohlášení pojistitele o tom, že smlouva je v souladu se zvláštními předpisy týkajícími se dotyčného pojištění.
b) Komise zveřejní údaje uvedené v písmenu a) v Úředním věstníku Evropských společenství.
c) Členský stát přijímá jako potvrzení o splnění povinnosti uzavřít pojištění osvědčení, jehož obsah je v souladu s písm. a) druhou odrážkou.
Článek 9 1. V článku 9 a čl. 11 odst. 1 první směrnice se poslední pododstavce nahrazují tímto:
"Avšak údaje uvedené v písmenech a) a b) o všeobecných a zvláštních pojistných podmínkách a sazbách pojistného se nevyžadují ohledně rizik uvedených v čl. 5 písm. d)." 2. V článcích 8 a 10 první směrnice se odstavce 3 nahrazují tímto:
"3. Tato koordinace nebrání členským státům zachovat a přijímat právní a správní předpisy týkající se zejména nutnosti, aby řídící pracovníci měli odbornou kvalifikaci, a schvalování stanov, všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného a všech ostatních dokladů potřebných pro obvyklý výkon dozoru.
Pokud jde o rizika uvedená v čl. 5 písm. d), nesmějí však členské státy přijímat předpisy vyžadující schvalování nebo soustavné oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného nebo tiskopisů a jiných písemností, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky.
Mohou požadovat pouze nesoustavné oznamování těchto podmínek a jiných dokladů, za účelem ověření dodržování právních a správních předpisů ohledně těchto rizik, přičemž tento požadavek nesmí zakládat předběžnou podmínku pro to, aby pojišťovna mohla vykonávat svou činnost.
Pokud jde o rizika uvedená v čl. 5 písm. d), smějí členské státy zachovat nebo zavádět předchozí oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb pouze jako součást obecného systému kontroly cen.
Tato koordinace rovněž nebrání členským státům, aby u pojišťoven, které žádají o povolení pro odvětví 18 v bodě A přílohy nebo jim již bylo vydáno, ověřovaly jejich přímé nebo nepřímé lidské a materiální zdroje, včetně kvalifikace jejich lékařských týmů a kvality vybavení, které mají k dispozici pro plnění závazků vyplývajících z tohoto pojistného odvětví." Článek 10
V článku 19 první směrnice se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Každý členský stát přijme veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že orgány příslušné pro dozor nad pojišťovnami mají nezbytné pravomoci a prostředky pro výkon dozoru nadčinností pojišťoven usazených na jeho území, včetně činností vykonávaných mimo toto území, v souladu se směrnicemi Rady upravujícími tyto činnosti a k tomu, aby mohly zajistit, že tyto směrnice jsou dodržovány.
Tyto pravomoci a prostředky musí dozorčím orgánům umožnit zejména
- podrobně prověřovat situaci pojišťovny a veškeré její činnosti, kromě jiného pomocí - shromažďování informací nebo vyžadování dokladů týkajících se pojišťovací činnosti,
- provádění kontrol přímo na místě v objektu pojišťovny,
- přijímat ve vztahu k pojišťovně jakákoli přiměřená a nezbytná opatření, aby její činnost byla v souladu s právními a správními předpisy, které musí v každém členském státě dodržovat, a zejména s obchodním plánem, pokud je závazný, a pro zabránění nebo odstranění jakýchkoli nesrovnalostí ohrožujících zájmy pojištěných osob, - zajistit, aby opatření vyžadovaná dozorčími orgány byla uskutečněna v případě potřeby i vynucením, případně soudní cestou.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že orgány dozoru mohou obdržet veškeré informace o smlouvách, které mají zprostředkovatelé."
Článek 11 1.
Článek 21 první směrnice se zrušuje.
2. Každý členský stát povolí za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy pojišťovnám usazeným na jeho území převod celého nebo části kmene pojistných smluv, pro něž je dotyčný stát státem, ve kterém se nachází riziko, na přijímající subjekt usazený v uvedeném členském státě, jestliže orgány dozoru členského státu, v němž se nachází sídlo přijímajícího subjektu, potvrdí, že tento subjekt bude mít po uskutečnění převodu nezbytnou míru solventnosti.
3. Každý členský stát povolí za podmínek stanovených vnitrostátním právem pojišťovnám usazeným na jeho území převod celého nebo části kmene pojistných smluv uzavřených za podmínek uvedených v čl. 12 odst. 1 na přijímající subjekt usazený v členském státě, ve kterém jsou služby poskytovány, jestliže orgány dozoru členského státu, ve kterém se nachází sídlo přijímajícího subjektu, osvědčí, že tato pojišťovna bude mít po uskutečnění převodu nezbytnou míru solventnosti.
4. Každý členský stát povolí za podmínek stanovených vnitrostátním právem pojišťovnám usazeným na jeho území převod celého nebo části kmene pojistných smluv uzavřených za podmínek uvedených v čl. 12 odst. 1 na přijímající subjekt usazený v uvedeném členském státě, jestliže orgány dozoru členského státu, ve kterém se nachází sídlo přijímajícího subjektu, osvědčí, že přijímající pojišťovna bude mít po uskutečnění převodu nezbytnou míru solventnosti, a jestliže v členském státě, ve kterém jsou služby poskytovány, splňuje podmínky stanovené články 13 až 16.
5. V případech uvedených v odstavcích 3 a 4 orgány dozoru členského státu, ve kterém je usazena převádějící pojišťovna, povolí převod po obdržení souhlasu od orgánů dozoru členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby.
6. Jestliže členský stát za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí pojišťovnám usazeným na jeho území, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na přijímající subjekt usazený v jiném členském státě, který není členským státem, ve kterém jsou poskytovány služby, zajistí, aby byly splněny následující podmínky:
- orgány dozoru členského státu, ve kterém se nachází sídlo přijímajícího subjektu, osvědčí, že tato pojišťovna bude mít po uskutečnění převodu nezbytnou míru solventnosti,
- členský stát, ve kterém je usazen přijímající subjekt, souhlasí,
- přijímající subjekt splňuje v členském státě, ve kterém jsou poskytovány služby, podmínky stanovené články 13 až 16, právo tohoto členského státu takový převod umožňuje a tento členský stát s převodem souhlasí.
7. Převod povolený v souladu s tímto článkem se za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy zveřejňuje v členském státě, ve kterém se nachází riziko.
Tento převod je automaticky platný vůči pojistníkům, pojištěným osobám a všem ostatním osobám majícím práva a povinnosti vzniklé z převáděných smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států stanovit, že pojistníci mohou smlouvu v určité lhůtě po převodu vypovědět. HLAVA III Zvláštní ustanovení o volném pohybu služeb
Článek 12 1. Tato hlava se vztahuje na případy, kdy pojišťovna prostřednictvím provozovny nacházející se v členském státě kryje riziko, které se ve smyslu čl. 2 písm. d) nachází v jiném členském státě; posledně uvedený stát je pro účely této hlavy členským státem, ve kterém jsou poskytovány služby.
2. Tato hlava se nevztahuje na operace, pojišťovny a instituce, na které se nevztahuje první směrnice, ani na rizika krytá veřejnoprávními subjekty uvedenými v článku 4 uvedené směrnice.
Tato hlava se nevztahuje na pojistné smlouvy kryjící rizika zařazená pod následující čísla bodu A přílohy první směrnice:
- č.
1:
pokud jde o pracovní úrazy, - č.
10:
vyjma odpovědnost dopravce, - č.
12:
pokud jde o motorové čluny a lodě, které dotyčný členský stát podřizuje stejnému režimu, jaký se vztahuje na pozemní motorová vozidla ke dni oznámení této směrnice, - č.
13:
pokud jde o odpovědnost za jaderná rizika a odpovědnost za farmaceutické výrobky,
- č. 9 a 13:
pokud jde o povinné pojištění stavebních prací.
Tyto výjimky budou přezkoumány Radou nejpozději 1. července 1998.
3. Až do koordinace uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. c) první směrnice může Spolková republika Německo zachovat na svém území zákaz vykonávat činnost v soukromém zdravotním pojištění současně s jinými pojistnými odvětvími v rámci poskytování služeb.
Článek 13 Právní předpisy členských států stanoví, že pojišťovna usazená v členském státě může krýt na území tohoto členského státu v rámci poskytování služeb alespoň
- velká rizika tak, jak jsou definována v čl. 5 písm. d) první směrnice,
- jiná rizika než rizika uvedená v čl. 5 písm. d) první směrnice, spadající do odvětví, pro která provozovna nemá povolení.
Článek 14 Každá pojišťovna, která hodlá poskytovat služby, nejprvě informuje příslušné orgány členského státu sídla a případně i členského státu provozovny, přičemž uvede členský stát nebo členské státy, na jejichž území zamýšlí poskytovat služby, a povahu rizik, která hodlá krýt.
Tyto orgány mohou požadovat poskytnutí údajů nebo dokladů zmíněných v článku 9 nebo 11 první směrnice. Článek 15
1. S výhradou článku 16 může každý členský stát, na jehož území zamýšlí pojišťovna poskytovat služby, přístup k této činnosti podmínit úředním povolením; k tomu může vyžadovat, aby pojišťovna a) předložila osvědčení vydané příslušnými orgány členského státu sídla potvrzující, že pro veškerou svou činnost disponuje minimální mírou solventnosti vypočítanou v souladu s články 16 a 17 první směrnice a že povolení v souladu s čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice mu umožňuje činnost i mimo členský stát provozovny;
b) předložila osvědčení vydané příslušnými orgány členského státu provozovny s uvedením odvětví, pro která bylo pojišťovně vydáno povolení k činnosti a potvrzující, že tyto orgány nemají námitky proti tomu, aby poskytovala služby;
c) předložila obchodní plán obsahující následující údaje:
- povahu rizik, která zamýšlí krýt v členském státě, ve kterém mají být poskytovány služby,
- všeobecné a zvláštní pojistné podmínky, které hodlá používat,
- sazby pojistného, které pojišťovna zamýšlí uplatňovat pro každý druh své činnosti,
- tiskopisy a jiné písemnosti, které hodlá používat při styku s pojistníky, pokud jsou rovněž vyžadovány od již usazených pojišťoven.
2. Příslušné orgány členského státu, ve kterém mají být poskytovány služby, mohou vyžadovat, aby jim údaje uvedené v odst. 1 písm. c) byly poskytnuty v úředním jazyce dotyčného státu.
3. Příslušné orgány členského státu, ve kterém mají být poskytovány služby, mají lhůtu šesti měsíců od obdržení dokladů uvedených v odstavci 1 pro vydání nebo zamítnutí povolení, a to na základě souladu nebo nesouladu skutečností uvedených v obchodním plánu předloženém pojišťovnou s právními a správními předpisy platnými v uvedeném státě.
4. Jestliže příslušné orgány členského státu, ve kterém mají být poskytovány služby, nerozhodnou ve lhůtě stanovené v odstavci 3, považuje se to za odmítnutí povolení.
5. Každé rozhodnutí o odmítnutí vydat povolení nebo odmítnutí vydat osvědčení uvedené v odst. 1 písm. a) nebo b) musí být podrobně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně.
6. Každý členský stát musí zajistit právo obrátit se na soud proti odmítnutí vydat povolení nebo proti odmítnutí vydat osvědčení uvedené v odst. 1 písm. a) nebo b).
Článek 16 1. Každý členský stát, na jehož území pojišťovna zamýšlí poskytovat služby při krytí rizik zmíněných v čl. 5 písm. d) první směrnice, požaduje, aby pojišťovna a) předložila osvědčení vydané příslušnými orgány členského státu sídla potvrzující, že pro veškerou svou činnost má minimální míru solventnosti vypočtenou v souladu s články 16 a 17 první směrnice a že povolení v souladu s čl. 7 odst. 1 zmíněné směrnice jí umožňuje činnost i mimo členský stát provozovny;
b) předložila osvědčení vydané příslušnými orgány členského státu provozovny s uvedením odvětví, pro které jí bylo vydáno povolení k činnosti, a potvrzující, že tyto orgány nemají námitky proti tomu, aby poskytovala služby;
c) uvedla povahu rizik, která hodlá krýt v členském státě, ve kterém mají být poskytovány služby.
2. Každý členský stát musí zajistit právo obrátit se na soud proti odmítnutí vydat osvědčení uvedené v odst. 1 písm. a) nebo b).
3. Pojišťovna může zahájit činnost ode dne, kdy orgány členského státu, ve kterém mají být poskytovány služby, obdrží doklady uvedené v odstavci 1.
4. Tento článek se použije rovněž tehdy, jestliže členský stát, na jehož území pojišťovna hodlá poskytovat služby v krytí jiných rizik, než která jsou uvedena v čl. 5 písm. d) první směrnice, nepodmiňuje přístup k takové činnosti úředním povolením. Článek 17
1. Jestliže pojišťovna uvedená v článku 14 hodlá pozměnit údaje zmíněné v čl. 15 odst. 1 písm. c) nebo čl. 16 odst. 1 písm. c), předloží tyto změny příslušným orgánům členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby. Tyto změny vstupují v platnost v souladu s čl. 15 odst. 3 nebo čl. 16 odst. 3.
2. Jestliže pojišťovna uvedená v článku 14 zamýšlí rozšířit svou činnost na jiná rizika, než která jsou uvedena v čl. 5 písm. d) první směrnice, řídí se postupem stanoveným v článcích 14 a 15.
3. Jestliže pojišťovna uvedená v článku 14 zamýšlí rozšířit svou činnost na rizika uvedená v čl. 5 písm. d) první směrnice nebo čl. 16 odst. 4 této směrnice, řídí se postupem stanoveným v článcích 14 a 16.
Článek 18 1. Tato koordinace nebrání členským státům, aby si zachovaly nebo přijímaly právní a správní předpisy týkající se zvláště schvalování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, tiskopisů a jiných písemností užívaných ve styku s pojistníky, sazeb pojistného a všech dalších dokladů nezbytných pro běžný výkon dozoru za podmínky, že předpisy členského státu provozovny nejsou dostatečné pro dosažení potřebného stupně ochrany a že požadavky členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, nejsou vyšší, než je tomto ohledu nezbytné.
Pokud jde o rizika uvedená v čl. 5 písm. d) první směrnice, nesmějí však členské státy přijímat předpisy vyžadující předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebo zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, tiskopisů a jiných písemností, které pojišťovna hodlá používat při styku s pojistníky.
Mohou požadovat pouze nesoustavné oznamování těchto podmínek a jiných písemností pro účely ověření toho, že jsou dodržovány právní a správní předpisy týkající se těchto rizik, přičemž tento požadavek nesmí zakládat předběžnou podmínku pro to, aby pojišťovna mohla vykonávat svou činnost.
3. Pokud jde o rizika uvedená v čl. 5 písm. d) první směrnice, mohou členské státy zachovat nebo zavádět předběžné oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb pouze jako součást obecného systému kontroly cen.
Článek 19 1. Každá pojišťovna poskytující služby musí předložit příslušným orgánům členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, veškeré doklady od ní vyžadované pro účely tohoto článku,pokud tak jsou povinny učinit také pojišťovny usazené v tomto státě.
2. Jestliže příslušné orgány některého členského státu zjistí, že pojišťovna poskytující služby na jeho území nedodržuje právní předpisy, které se na ni v tomto státě vztahují, vyzvou ji, aby protiprávní stav ukončila.
3. Jestliže dotyčná pojišťovna nevyhoví výzvě uvedené v odstavci 2, uvědomí o tom příslušné orgány členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, příslušné orgány členského státu provozovny.
Orgány členského státu provozovny přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že dotyčná pojišťovna protiprávní stav ukončí.
Povahu těchto opatření sdělí orgánům členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby.
Jestliže služby poskytují agentury nebo pobočky, mohou se příslušné orgány členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, též obrátit na příslušné orgány sídla pojišťovny.
4. Pokud přes opatření přijatá členským státem provozovny nebo proto, že se tato opatření ukáží nedostatečná nebo je tento členský stát nepřijme, pojišťovna nadále porušuje právní předpisy členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, může tento členský stát poté, co uvědomí orgány dozoru členského státu provozovny, přijmout vhodná opatření, aby zabránil dalšímu porušování právních předpisů, a pokud je to naprosto nezbytné, zabránit pojišťovně, aby na jeho území nadále uzavírala pojistné smlouvy v rámci poskytování služeb.
V případě jiných rizik, než která jsou uvedena v čl. 5 písm. d) první směrnice, tato opatření zahrnují odnětí povolení uvedeného v článku 15.
Členské státy zajistí, aby na jejich území bylo možné uskutečnit oznámení nezbytná pro taková opatření.
5. Předchozími ustanoveními není dotčena pravomoc členských států postihovat protiprávní jednání, ke kterým dojde na jejich území.
6. Má-li pojišťovna, která se dopustí protiprávního jednání, v členském státě, ve kterém jsou poskytovány služby, svou provozovnu nebo tam vlastní majetek, mohou orgány dozoru tohoto státu v souladu s vnitrostátními právními předpisy proti této provozovně nebo majetku uplatnit správní sankce stanovené pro takové protiprávní jednání.
7. Jakákoli opatření přijatá podle odstavců 2 až 6 zahrnující sankce nebo omezení poskytování služeb musí být řádně odůvodněna a oznámena dotyčné pojišťovně.
Proti každému takovému opatření musí existovat právo obrátit se na soud členského státu, v němž toto opatření orgány přijaly.
8. Jestliže byla přijata opatření podle článku 20 první směrnice, orgány, které je přijaly, o nich uvědomí příslušné orgány členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, a pokud byla přijata podle odstavců 1 a 3 uvedeného článku, přijmou veškerá nezbytná opatření k ochraně zájmů pojištěných osob.
V případě odnětí povolení podle článku 22 první směrnice jsou o tom uvědoměny příslušné orgány členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, a tyto orgány přijmou přiměřená opatření, aby zabránily dotyčné provozovně pokračovat na území tohoto členského státu v uzavírání pojistných smluv v rámci poskytování služeb.
9. Každé dva roky podá Komise Radě zprávu shrnující podle jednotlivých členských států počet a druh případů, kdy byla oznámena rozhodnutí o odmítnutí vydat povolení podle článku 15 nebo kdy byla přijata opatření podle odstavce 4.
Členské státy přitom spolupracují s Komisí tím, že jí poskytují potřebné údaje pro tuto zprávu.
Článek 20
V případě likvidace pojišťovny musí být závazky vyplývající ze smluv uzavřených při poskytování služeb uspokojovány stejným způsobem jako závazky, které vyplývají z jiných pojistných smluv této pojišťovny, bez rozdílů založených na státní příslušnosti pojištěných nebo osob oprávněných k pojistnému plnění. Článek 21
1. Pokud je pojištění nabízeno v rámci poskytování služeb, musí být pojistník před uzavřením jakéhokoli závazku uvědoměn o tom, ve kterém členském státě se nachází sídlo, agentura nebo pobočka, se kterou má být smlouva uzavřena.
Každý doklad vydaný pojistníkovi musí obsahovat údaje uvedené v prvním pododstavci. Povinnosti stanovené v prvních dvou pododstavcích se nevztahují na rizika uvedená v čl. 5 písm. d) první směrnice.
2. Smlouva nebo jakýkoli jiný doklad poskytující krytí spolu s nabídkou pojištění, pokud je pro navrhovatele závazná, musí uvádět adresu pojišťovací provozovny, která poskytuje krytí, a adresu sídla. Článek 22
1. Každá provozovna musí svému orgánu dozoru sdělit výši předepsaného pojistného nesníženého o zajištění z pojišťovacích operací uskutečněných v rámci poskytování služeb, rozčleněnou podle členských států a skupin odvětví.
Skupiny odvětví se stanoví takto:
- úraz a nemoc (1 a 2),
- požár a jiné škody na majetku (8 a 9),
- letecké pojištění, námořní pojištění, pojištění dopravních prostředků a pojištění přepravy zboží (3, 4, 5, 6, 7, 11 a 12),
- obecná občanskoprávní odpovědnost (13)
- úvěr a záruka (kauce) (14 a 15),
- ostatní odvětví (16, 17 a 18).
Orgán dozoru každého členského státu tyto údaje sdělí orgánům dozoru všech členských států, ve kterých jsou poskytovány služby.
2. Jestliže provozovna v některém členském státě získá z operací uvedených v odst. 1 prvním pododstavci souhrn pojistného nesníženého o zajištění vyšší než 2500000 ECU, musí vést pojistně technický účet obsahující položky uvedené v příloze 2A nebo 2B, rozčleněný podle odvětví pro uvedený členský stát.
Jestliže však pojišťovna se všemi svými provozovnami získá v některém členském státě z operací uvedených v odst. 1 prvním pododstavci souhrn pojistného nesníženého o zajištění vyšší než 2500000 ECU, mohou orgány dozoru členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, požádat orgány dozoru členského státu sídla, aby v budoucnosti pojistně technický účet vztahující se k operacím uskutečněným na jeho území vedla každá jednotlivá provozovna dotyčné pojišťovny.
Pojistně technický účet uvedený v prvním nebo druhém pododstavci tohoto odstavce předává orgán dozoru členského státu provozovny orgánu dozoru členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, na jeho žádost.
1. Jestliže je poskytování služeb podmíněno povolením členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, podléhá stanovení výše technických rezerv týkajících se příslušných smluv až do další harmonizace dozoru tohoto členského státu v souladu s pravidly, která stanoví, a nejsou-li taková pravidla, v souladu s praxí obvyklou v uvedeném členském státě.
Krytí těchto rezerv přiměřenými a odpovídajícími aktivy a umístění těchto aktiv podléhá dozoru uvedeného členského státu podle jeho pravidel nebo zvyklostí.
2. Ve všech ostatních případech podléhá stanovení výše technických rezerv a jejich krytí přiměřenými a odpovídajícími aktivy a umístění těchto aktiv dozoru členského státu provozovny podle jeho pravidel nebo praxe.
3. Členský stát provozovny zajistí, aby technické rezervy vztahující se ke všem smlouvám, které pojišťovna uzavře prostřednictvím dotyčné provozovny, byly dostatečné a byly kryté přiměřenými a odpovídajícími aktivy.
4. V případě uvedeném v odstavci 1 si členský stát provozovny a členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, vzájemně sdělují všechny informace nezbytné pro plnění jejich povinností podle odstavců 1 a 3.
Článek 24 Touto směrnicí není dotčeno právo členských států požadovat, aby pojišťovny, které na jejich území vykonávají činnost v rámci poskytování služeb, byly členy a účastnily se za stejných podmínek jako pojišťovny, jimž vydal povolení tento stát, jakéhokoli režimu, který má za účel zaručit pojistná plnění pojistníkům a poškozeným třetím osobám.
Článek 25 Aniž je dotčena jakákoli další harmonizace, podléhá každá pojistná smlouva uzavřená v rámci poskytování služeb výlučně nepřímým daním a poplatkům daňové povahy z pojistného v členském státě, ve kterém se nachází riziko ve smyslu čl. 2 písm. d), a v případě Španělska také zákonem stanoveným přirážkám ve prospěch španělského sdružení "Consorcio de Compensación de Seguros", aby mohlo plnit své funkce týkající se náhrady škod vzniklých z mimořádných událostí, ke kterým došlo v tomto členském státě.
Odchylně od čl. 2 písm. d) první odrážky a pro účely tohoto článku se stanoví, že movitý majetek umístěný v nemovitosti nacházející se na území členského státu, s výjimkou přepravovaného zboží, se považuje za riziko nacházející se v tomto členském státě, a to i tehdy, jestliže nemovitost a její obsah nejsou kryty stejnou pojistnou smlouvou.
Rozhodným právem, kterým se řídí smlouva podle článku 7, není dotčen použitelný daňový režim.
S výhradou další harmonizace uplatňuje každý členský stát na pojišťovny, které na jeho území poskytují služby, vlastní vnitrostátní předpisy týkající se opatření k zabezpečení výběru nepřímých daní a poplatků daňové povahy splatných podle prvního pododstavce.
Článek 26 1. Formou soupojištění ve Společenství ve smyslu směrnice 78/473/EHS mohou být kryta rizika vymezená v čl. 5 písm. d)první směrnice.
2. Ustanovení této směrnice týkající se rizik vymezených v čl. 5 písm. d) první směrnice se vztahují na vedoucího pojistitele. HLAVA IV
Přechodná ustanovení Článek 27 1. Na Řecko, Irsko, Španělsko a Portugalsko se vztahují tato přechodná opatření:
i) Do 31. prosince 1992 mohou na všechna rizika uplatňovat jiný režim, než který je stanoven pro rizika uvedená v čl. 5 písm. d) první směrnice;
ii) Od 1. ledna 1993 do 31. prosince 1994 se uplatní na velká rizika režim uvedený v první směrnici v čl.
5 písm. d) bodech i) a ii); na rizika uvedená v bodě iii) zmíněného čl. 5 písm. d) stanoví uvedené členské státy spodní hranice pro jejich použití;
iii) Španělsko
- Od 1. ledna 1995 do 31. prosince 1996 se použijí spodní hranice první etapy uvedené v čl. 5 písm. d) bodu iii) první směrnice,
- Od 1. ledna 1997 se použijí spodní hranice druhé etapy.
Portugalsko, Irsko a Řecko
- Od 1. ledna 1995 do 31. prosince 1998 se použijí spodní hranice první etapy uvedené v čl. 5 písm. d) bodu iii) první směrnice,
- Od 1. ledna 1999 se použijí spodní hranice druhé etapy.
Odchylka povolená od 1. ledna 1995 se vztahuje pouze na smlouvy kryjící rizika zařazená do odvětví 8, 9, 13 a 16, umístěná výhradně v jednom ze čtyř členských států, na které se přechodná ustanovení vztahují.
2. Do 31. prosince 1994 se čl.
26 odst. 1 této směrnice nepoužije na rizika, která se nacházejí ve čtyřech členských státech uvedených v tomto článku.
Po přechodné období od 1. ledna 1995 se za rizika uvedená v čl.
5 písm. d) bodu iii) první směrnice, která se nacházejí v těchto členských státech a jsou způsobilá pro krytí soupojištěním ve Společenství ve smyslu směrnice 78/473/EHS, pokládají rizika, která převýší spodní hranice uvedené v odst. 1 bodu iii) tohoto článku.
Závěrečná ustanovení Článek 28
Komise a příslušné orgány členských států úzce spolupracují za účelem usnadnění dozoru nad přímým pojištěním v rámci Společenství. Každý členský stát uvědomí Komisi o všech větších potížích vzniklých uplatňováním této směrnice, kromě jiného všech potíží vzniklých v případě, kdy členský stát zjistí mimořádný přesun činnosti v pojišťovnictví na úkor pojišťoven usazených na jeho území a ve prospěch poboček a agentur umístěných v těsné blízkosti za jeho hranicemi.
Komise a příslušné orgány dotyčných členských států tyto potíže co nejrychleji prošetří za účelem nalezení vhodného řešení.
Jestliže to bude nutné, podá Komise Radě vhodné návrhy.
Článek 29 Komise podává Radě pravidelné zprávy o rozvoji pojistného trhu za podmínek volného pohybu služeb, první z nich k 1. červenci 1993.
Článek 30 Pokud tato směrnice odkazuje na ECU, je jeho směnná hodnota v národních měnách, která se má používat od 31. prosince každého roku, protihodnota z posledního dne předcházejícího měsíce října, pro který jsou k dispozici směnné hodnoty ECU ve všech měnách Společenství.
Článek 2 směrnice 76/580/EHS [8] se použije pouze na články 3, 16 a 17 první směrnice.
Článek 31 Každých pět let Rada na základě návrhu Komise přezkoumává a v případě nutnosti mění částky uvedené v této směrnici v ECU, přičemž bere v úvahu vývoj hospodářské a měnové situace ve Společenství.
Článek 32 Členské státy změní své vnitrostátní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí, do 18 měsíců ode dne jejího oznámení [9] a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Předpisy pozměněné v souladu s tímto článkem se použíjí ve lhůtě 24 měsíců ode dne oznámení této směrnice.
Článek 33 Po oznámení této směrnice členské státy zajistí, aby byly Komisi sděleny znění hlavních ustanovení právních a správních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 34
Nedílnou součástí této směrnice je příloha. Článek 35
ze dne 24. června 1988, kterou se provádí článek 67 Smlouvy (88/361/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 69 a čl. 70 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise podaný po konzultaci s Měnovým výborem [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že společný trh bude představovat oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb kapitálu, aniž jsou dotčena ostatní ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly být schopny vydávat nezbytná opatření k regulaci likvidity bank; že taková opatření by měla být omezena pouze na tento účel;
vzhledem k tomu, že členské státy by v případě nutnosti měly být schopny vydávat opatření, aby dočasně a prostřednictvím náležitých postupů používaných ve Společenství mohly omezit pohyb krátkodobého kapitálu, který by mohl vážně narušit provádění záměrů v měnové a devizové politice, a to i v oblastech, v nichž neexistují žádné znatelné rozdíly v základních hospodářských ukazatelích;
vzhledem k tomu, že v zájmu transparentnosti je vhodné v souladu s opatřeními stanovenými touto směrnicí naznačit rozsah přechodných opatření přijatých aktem o přistoupení z roku 1985 v oblasti pohybu kapitálu ve prospěch Španělského království a Portugalské republiky;
vzhledem k tomu, že Španělské království a Portugalská republika mohou podle článků 61 až 66 a článků 222 až 232 aktu o přistoupení z roku 1985 odložit liberalizaci určitých forem pohybu kapitálu odchylně od povinností stanovených první směrnicí Rady ze dne 11. května 1960, kterou se provádí článek 67 Smlouvy [3] naposledy pozměněnou směrnicí 86/566/EHS [4]; že směrnice 86/566/EHS také stanoví, aby přechodná ustanovení ohledně povinnosti těchto dvou členských států umožnit volný pohyb kapitálu byla prováděna v jejich prospěch; že je vhodné, aby tyto dva členské státy mohly odložit plnění těchto nových liberalizačních povinností vyplývajících z této směrnice;
vzhledem k tomu, že Řecká republika a Irsko prožívají, i když v různé míře, složitou situaci platební bilance a vysokou úroveň zahraničního dluhu; že okamžitá a kompletní liberalizace pohybu kapitálu těmito dvěma členskými státy by ztížila další provádění opatření, která přijaly, aby posílily své vnější postavení a aby zlepšily schopnost svých finančních systémů přizpůsobit se požadavkům sjednoceného finančního trhu Společenství; že v souladu s článkem 8c Smlouvy je vhodné, aby s ohledem na jejich zvláštní podmínky dostaly tyto dva členské státy více času na splnění povinností vyplývajících z této smlouvy;
vzhledem k tomu, že plná liberalizace pohybu kapitálu by mohla v některých členských státech, a to zvláště v příhraničních oblastech, přispět k potížím na trhu s rekreačními objekty; že stávající vnitrostátní právní předpisy regulující tento trh by neměly být ovlivněny tím, že tato směrnice vstoupí v platnost;
vzhledem k tomu, že by mělo být využito období, přijaté pro uvedení této směrnice v platnost, aby Komise mohla podat návrhy určené na odstranění nebo snížení rizik zkreslování daňové situace, daňových úniků a vyhýbání se daňovým povinnostem, jež jsou výsledkem různosti vnitrostátních daňových systémů a aby u těchto návrhů mohla Rada zaujmout stanovisko;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 70 odst. 1 Smlouvy Společenství usiluje o dosažení co nejvyššího stupně liberalizace ve vztahu k pohybu kapitálu mezi rezidenty Společenství a třetích zemí;
vzhledem k tomu, že rozsáhlý pohyb krátkodobého kapitálu do nebo z třetích zemí může vážně narušit měnovou nebo finanční situaci členských států nebo způsobit vážné napětí na devizových trzích; že takový vývoj může být škodlivý pro soudržnost Evropského měnového systému, pro hladké fungování vnitřního trhu a pro pokračující uskutečňování hospodářské a měnové unie; že je proto vhodné, aby se vytvořily nezbytné podmínky pro harmonickou akci členských států, bude-li toto nezbytné;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nahrazuje směrnici Rady 72/156/EHS ze dne 21. března 1972 o regulování mezinárodních kapitálových toků a o neutralizování nežádoucích účinků na likviditu vnitřních trhů [5]; že směrnice 72/156/EHS se tímto zrušuje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Aniž jsou dotčena dále uvedená ustanovení, zruší členské státy omezení pohybu kapitálu mezi rezidenty členských států.
Pro zjednodušení provádění této směrnice se pohyb kapitálu člení podle klasifikace uvedené v příloze I.
2. Převody spojené s pohybem kapitálu probíhají za stejných devizových podmínek, které platí pro běžné operace.
Článek 2
Členské státy informují Výbor guvernérů centrálních bank a Měnový výbor i Komisi nejpozději ke dni jejich vstupu v platnost o opatřeních k regulování likvidity bank, které mají zvláštní vliv zejména na kapitálové transakce prováděné úvěrovými institucemi s nerezidenty.
Tato opatření se omezí na míru nutnou k vnitrostátní monetární regulaci.
Měnový výbor a Výbor guvernérů centrálních bank předají Komisi stanoviska ohledně této záležitosti.
Článek 3
1. Pokud pohyb krátkodobého kapitálu výjimečného rozsahu vyvolává velké napětí na devizových trzích a vede k vážnému narušování provádění měnové a devizové politiky členského státu projevující se ve významných změnách domácí likvidity, může dát Komise po konzultaci s Měnovým výborem a Výborem guvernérů centrálních bank členskému státu souhlas k tomu, aby s ohledem na pohyb kapitálu uvedený v příloze II přijal ochranná opatření, o jejichž podmínkách a podrobnostech rozhodne Komise.
2. V naléhavých případech může dotčený členský stát sám přijmout výše uvedená ochranná opatření, jsou-li tato opatření nutná.
Komise a ostatní členské státy musí být o těchto opatřeních informovány nejpozději ke dni jejich účinnosti.
Komise po konzultaci s Měnovým výborem a s Výborem guvernérů centrálních bank rozhodne, zdali může dotčený členský stát nadále tato opatření uplatňovat nebo zdali je musí pozměnit či zrušit.
3. Rozhodnutí přijatá Komisí podle odstavců 1 a 2 mohou být zrušena nebo pozměna Radou rozhodující kvalifikovanou většinou.
4. Doba uplatňování ochranných opatření přijatých podle tohoto článku nesmí překročit 6 měsíců.
5. Rada na základě zprávy Komise a po získání stanoviska Měnového výboru a Výboru guvernérů centrálních bank do 31. prosince 1992 přezkoumá, zůstává-li tento článek ve svých zásadách i podrobnostech nadále v souladu s požadavky, které provádění těchto ustanovení mělo uspokojovat.
Článek 4
Tato směrnice se nedotkne práva členských států přijímat veškerá nezbytná opatření, aby se předcházelo porušování jejich právních předpisů, mimo jiné v oblasti zdanění a obezřetnostního dohledu nad finančními institucemi nebo k přijetí postupů pro oznamování pohybu kapitálu pro administrativní nebo statistické účely.
Uplatňování těchto opatření a postupů nesmí mít za následek to, že by se bránilo pohybu kapitálu prováděnému podle právních předpisů Společenství.
Článek 5
V souladu s klasifikací pohybu kapitálu podle přílohy I je v příloze III stanovena působnost aktu o přistoupení z roku 1985 v oblasti pohybu kapitálu pro Španělské království a Portugalskou republiku.
Článek 6
1. Členské státy přijmou do 1. července 1990 opatření nezbytná k plnění této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Státy rovněž oznámí nejpozději ke dni jejich účinnosti veškerá nová opatření nebo změny předpisů upravujících pohyb kapitálu uvedený v příloze I.
2. Španělské království a Portugalská republika (bez dotčení článků 61 až 66 a článků 222 až 232 aktu o přistoupení z roku 1985) a Řecká republika a Irsko mohou dočasně pokračovat v omezování pohybu kapitálu uvedeného v příloze IV s výhradou podmínek a časových lhůt stanovených v této příloze.
Bude-li se před uplynutím časové lhůty stanovené pro liberalizaci pohybu kapitálu podle seznamu III a IV přílohy IV Portugalská republika nebo Řecká republika domnívat, že nejsou schopny pokračovat v liberalizaci, a to zejména z důvodu potíží s platební bilancí nebo z důvodu nedostatečně přizpůsobeného vnitrostátního finančního systému, Komise spolu s Měnovým výborem na žádost jednoho nebo druhého z těchto členských států přezkoumá hospodářskou a finanční situaci dotčeného členského státu.
Podle výsledku tohoto přezkumu Komise navrhne Radě prodloužení časové lhůty stanovené pro liberalizaci všech nebo některých druhů pohybu kapitálu.
Toto prodloužení nesmí přesáhnout tři roky.
Rada bude jednat v souladu s postupem stanoveným v článku 69 Smlouvy.
3. Belgické království a Lucemburské velkovévodství mohou dočasně nadále provozovat duální devizový trh v souladu s podmínkami a lhůtami stanovenými v příloze V.
4. Stávající vnitrostátní právní předpisy upravující nákup rekreačních objektů mohou zůstat v platnosti, dokud Rada nepřijme další ustanovení v této oblasti v souladu s článkem 69 Smlouvy.
Tímto není ovlivněna platnost jiných právních předpisů Společenství.
5. Komise předloží do 31.prosince 1988 Radě návrhy k eliminaci nebo ke snížení rizika zkreslování daňové situace, daňových úniků a vyhýbání se daňovým povinnostem z důvodu rozdílných vnitrostátních systému zdaňování úspor a kontroly uplatňování těchto systémů.
Rada k těmto návrhům Komise zaujme stanovisko do 30. června 1989.
Veškerá daňová opatření Společenství se v souladu se Smlouvou přijímají jednomyslně.
Článek 7
1. Při převodech spojených s pohybem kapitálu z třetích zemí nebo do nich se členské státy vynasnaží dosáhnout stejného stupně liberalizace jako té, která platí u operací, kterých se účastní rezidenti jiných členských států, a to s výhradou ostatních ustanovení této směrnice.
Předchozí odstavec se nedotýká uplatňování vnitrostátních pravidel nebo právních předpisů Společenství vůči třetím zemím, a to zejména vzájemných podmínek týkajících se operací, zahrnujících usazování, poskytování finančních služeb a přijetí cenných papírů na kapitálové trhy.
2. Pokud rozsáhlý pohyb krátkodobého kapitálu do nebo z třetích zemí vážně narušuje vnitřní nebo vnější měnovou nebo finanční situaci členských států nebo některých z nich nebo způsobuje vážné napětí v devizových vztazích uvnitř Společenství nebo mezi Společenstvím a třetími státy, členské státy společně projednají veškerá opatření pro boj s těmito problémy.
Tyto konzultace se konají v rámci Výboru guvernérů centrálních bank a Měnového výboru na základě iniciativy Komise nebo kteréhokoli členského státu.
Článek 8
Nejméně jednou za rok Měnový výbor prošetří situaci volného pohybu kapitálu, tak jak vyplývá z provádění této směrnice.
Toto šetření se týká opatření k domácí regulaci úvěrových, finančních a peněžních trhů, které by mohly mít specifický dopad na mezinárodní pohyb kapitálu a veškeré další aspekty této směrnice.
Výbor podá zprávu o výsledku šetření Komisi.
Článek 9
Dnem 1. července 1990 se zrušuje první směrnice ze dne 11. května 1960 a směrnice 72/156/EHS.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 17. května 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/649/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel
(88/366/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/649/EHS ze dne 27. září 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 81/643/EHS [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se konstrukce vozidel vyvíjí, zejména pod vlivem aerodynamického výzkumu zaměřeného na úsporu paliva, jehož výsledkem často bývá značný sklon čelního skla; že současné požadavky týkající se binokulárního zakrytí způsobovaného sloupkem čelního skla by měly být změněny, aby se zmírnily obtíže, na které narážejí výrobci vozidel s optimálním součinitelem aerodynamického odporu (Cd);
vzhledem k tomu, že na základě praktických zkušeností je také třeba změnit některé požadavky týkající se rádiových antén a vodičů systémů odmrazování a odmlžování, které jsou součástí čelních skel, aby bylo možné jednak dosáhnout optimální kvality příjmu a výkonu odpovídajícího nejvýkonnějším radiopřijímačům a jednak zvýšit výkon a účinnost odmrazování a odmlžování čelního skla při zachování jeho dobré optické kvality a bez zakrývání pole výhledu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Seznam příloh a přílohy I a IV směrnice 77/649/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1988 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. května 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnosti hraček (88/378/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že právní a správní předpisy platné v různých členských státech týkající se bezpečnostních charakteristik hraček se liší oblastí působnosti i obsahem; že takové rozdíly mohou vést ke vzniku překážek obchodu a nerovných podmínek soutěže na vnitřním trhu, aniž by spotřebitelům na společném trhu, zejména dětem, nutně poskytovaly účinnou ochranu proti nebezpečím, která tyto výrobky představují;
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny překážky vytvoření vnitřního trhu, na němž by se měly prodávat pouze výrobky dostatečně bezpečné; že za tímto účelem by uvádění na trh a volný pohyb hraček měly být upraveny jednotnými pravidly, která vycházejí z principů ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitele stanovených v usnesení Rady ze dne 23. června 1986 o budoucí orientaci politiky Evropského hospodářského společenství pro ochranu a podporu zájmů spotřebitele [4];
vzhledem k tomu, že pro usnadnění posuzování shody se základními požadavky jsou nezbytné harmonizované normy na evropské úrovni týkající se zejména konstrukce a chemického složení hraček, aby u výrobků, které jim odpovídají, bylo možné předpokládat, že splňují základní požadavky; že normy harmonizované na evropské úrovni vytvářejí soukromoprávní subjekty a jejich znění musí být nezávazná; že Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) jsou uznány jako subjekty, jimž přísluší přijímání harmonizovaných norem podle obecných řídících zásad pro spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty podepsaných dne 13. listopadu 1984; že pro účely této směrnice je harmonizovanou normou technická specifikace (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatá jedním nebo oběma uvedenými subjekty na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [5], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, a na základě obecných řídících zásad;
vzhledem k tomu, že v souladu s usnesením Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normalizaci [6] by měla spočívat harmonizace, jíž je třeba dosáhnout, ve stanovení základních požadavků na bezpečnost, které mají všechny hračky splňovat, aby mohly být uvedeny na trh;
vzhledem k tomu, že s ohledem na velikost a mobilitu trhu s hračkami a rozmanitost dotyčných výrobků by měla být oblast působnosti této směrnice stanovena na základě dostatečně široké definice "hraček"; že by nicméně mělo být zřejmé, že některé výrobky nelze považovat za hračky ve smyslu této směrnice, protože buď nejsou ve skutečnosti určeny pro děti, nebo vyžadují dohled nebo zvláštní podmínky při použití;
vzhledem k tomu, že by hračky uvedené na trh neměly ohrožovat bezpečnost a/nebo zdraví uživatelů ani třetích osob; že kritériem úrovně bezpečnosti hraček má být určené použití výrobku s přihlédnutím k předvídanému použití s ohledem na obvyklé chování dětí, které zpravidla nezachovávají opatrnost průměrného dospělého uživatele;
vzhledem k tomu, že při obchodování musí být vzata v úvahu úroveň bezpečnosti hračky a potřeba zachování této úrovně po celou předvídatelnou a běžnou dobu používání hračky;
vzhledem k tomu, že dodržení základních požadavků lze považovat za záruku zachování zdraví a bezpečnosti uživatele; že všechny hračky uvedené na trh musí splňovat tyto požadavky a pokud tomu tak je, nesmí být kladeny žádné překážky jejich volnému pohybu;
vzhledem k tomu, že u hraček lze předpokládat, že splňují tyto základní požadavky, jsou-li v souladu s harmonizovanými normami, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že hračky odpovídající vzoru schválenému příslušným schváleným subjektem lze rovněž považovat za vyhovující základním požadavkům; že tato shoda musí být certifikována připojením evropské značky;
vzhledem k tomu, že musí být stanoveny certifikační postupy, kterými schválené vnitrostátní subjekty schvalují vzory hraček, které nejsou v souladu s normami, a vystavují certifikáty přezkoušení typu pro tyto vzory a pro hračky, které jsou v souladu s normami a jejichž vzor jim byl postoupen ke schválení;
vzhledem k tomu, že členským státům, Komisi a všem schváleným subjektům musí být poskytnuty odpovídající informace na různých stupních certifikačních a kontrolních postupů;
vzhledem k tomu, že členské státy musí jmenovat subjekty nazývané "schválené subjekty", aby uplatňovaly systém zavedený pro hračky; že o těchto subjektech musí být poskytnuty odpovídající informace a všechny tyto subjekty musí splňovat minimální kritéria pro jejich schválení;
vzhledem k tomu, že mohou nastat případy, kdy hračka nesplňuje základní požadavky bezpečnosti; že členský stát, který takovou skutečnost zjistí, musí přijmout veškerá potřebná opatření ke stažení výrobků z trhu nebo k zákazu jejich uvádění na trh; že musí být uveden důvod pro takové rozhodnutí a jestliže je tímto důvodem nedostatek v harmonizovaných normách, musí být tyto normy nebo jejich části vyňaty ze seznamu zveřejněného Komisí;
vzhledem k tomu, že Komise má zajistit, aby ve všech oblastech, na které se vztahují základní požadavky uvedené v příloze II, byly vytvořeny harmonizované evropské normy v dostatečném předstihu, aby členské státy mohly přijmout a zveřejnit nezbytná ustanovení do 1. července 1989; že vnitrostátní předpisy přijaté na základě této směrnice mají následně nabýt účinnosti dne 1. ledna 1990;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit vhodná opatření, která umožní zakročit proti každému, kdo nesprávně použije značku shody;
vzhledem k tomu, že kontroly bezpečnosti hraček, které jsou již na trhu, musí být prováděny příslušnými subjekty členských států;
vzhledem k tomu, že u některých kategorií hraček, které jsou zvláště nebezpečné nebo které jsou určeny pro velmi malé děti, musí být kromě toho uvedena upozornění nebo bezpečnostní pravidla, která je nutno dodržovat při používání;
vzhledem k tomu, že Komise musí být pravidelně informována o činnostech, které podle této směrnice vykonávají schválené subjekty;
vzhledem k tomu, že každý, komu jsou určena rozhodnutí učiněná na základě této směrnice, musí znát důvod takového rozhodnutí a opravné prostředky, které má k dispozici;
vzhledem k tomu, že bylo vzato v úvahu stanovisko Vědeckého poradního výboru při hodnocení toxicity a ekologické toxicity chemických sloučenin se zřetelem k nejvyšší přípustné zdravotní hodnotě biologické dostupnosti kovových sloučenin v hračkách pro děti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na hračky.
"Hračkou" se rozumí jakýkoli výrobek nebo materiál koncipovaný nebo jednoznačně určený ke hraní dětem mladším 14 let.
2. Výrobky uvedené v příloze I se pro účely této směrnice za hračky nepovažují.
Článek 2
1. Hračky mohou být uvedeny na trh pouze tehdy, jestliže neohrožují bezpečnost a/nebo zdraví uživatelů nebo třetích osob při používání určeným způsobem nebo způsobem předvídatelným s ohledem na obvyklé chování dětí.
2. Za podmínek, za kterých se uvádí na trh, a se zřetelem na běžnou a předvídatelnou dobu používání musí hračka vyhovovat bezpečnostním a zdravotním podmínkám podle této směrnice.
3. Pro účely této směrnice zahrnuje výraz "uvedení na trh" jak prodej, tak bezplatnou distribuci.
Článek 3
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby na trh nemohly být uvedeny hračky, které nesplňují základní požadavky na bezpečnost uvedené v příloze II.
Článek 4
Členské státy nesmějí na svém území bránit uvádění na trh hraček, které vyhovují ustanovením této směrnice.
Článek 5
1. Členské státy jsou povinny předpokládat shodu se základními požadavky podle článku 3 u hraček nesoucích značku ES podle článku 11 (dále jen "značka ES"), která označuje shodu s příslušnými vnitrostátními normami, jimiž jsou převzaty harmonizované normy, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy musí zveřejnit referenční čísla těchto vnitrostátních norem.
2. Členské státy jsou povinny předpokládat u hraček, u kterých výrobce nepoužil normy podle odstavce 1 nebo je použil pouze částečně nebo pro které takové normy neexistují, že splňují základní požadavky uvedené v článku 3, jestliže po obdržení certifikátu ES přezkoušení typu byla jejich shoda se schváleným vzorem certifikována připojením značky ES.
Článek 6
1. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy uvedené v čl. 5 odst. 1 zcela nesplňují základní požadavky podle článku 3, přednese věc stálému výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS (dále jen "výbor") a uvede své důvody. Výbor neprodleně vyjádří své stanovisko.
Po obdržení stanoviska výboru oznámí Komise členským státům, zda příslušné normy nebo jejich části musí nebo nemusí být vyňaty ze zveřejnění podle čl. 5 odst. 1.
2. Komise informuje příslušný evropský normalizační subjekt a v případě potřeby vydá nové normalizační pověření.
Článek 7
1. Zjistí-li členský stát, že hračky označené značkou ES a používané v souladu se svým určením nebo článkem 2 mohou ohrozit bezpečnost a/nebo zdraví spotřebitelů a/nebo třetích osob, přijme všechna nezbytná opatření ke stažení výrobků z trhu nebo k zákazu či omezení jejich uvádění na trh.
Členský stát o tomto opatření neprodleně informuje Komisi s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
a) nesplněním základních požadavků uvedených v článku 3, jestliže hračka nevyhovuje normám uvedeným v čl. 5 odst. 1;
b) nesprávným použitím norem uvedených v čl. 5 odst. 1;
c) nedostatky v normách uvedených v čl. 5 odst. 1.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace s dotyčnými stranami.
Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že opatření podle odstavce 1 jsou oprávněná, neprodleně o tom informuje členský stát, který opatření přijal, i ostatní členské státy.
Jestliže rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách a členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, předloží Komise po konzultacích s dotyčnými stranami tuto věc do dvou měsíců výboru a zahájí postup uvedený v článku 6.
3. Pokud je hračka, která nesplňuje požadavky, opatřena značkou ES, přijme příslušný členský stát nezbytná opatření a uvědomí o tom Komisi, která dále informuje ostatní členské státy.
Článek 8
1. a) Hračky vyrobené v souladu s harmonizovanými normami uvedenými v čl. 5 odst. 1 musí být před uvedením na trh opatřeny značkou ES, kterou výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství potvrzuje, že hračky jsou v souladu s těmito normami.
b) Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství musí uchovávat pro potřeby inspekce k dispozici tyto informace:
- popis způsobů (např. protokol o zkoušce nebo technický doklad), jimiž výrobce zajišťuje shodu výroby s normami uvedenými v čl. 5 odst. 1 a případně dále: certifikát ES typu vystavený schváleným subjektem; kopie dokumentů, které výrobce předložil schválenému subjektu; popis způsobů, jimiž výrobce zajišťuje shodu se schváleným vzorem,
- adresy míst výroby a skladování,
- podrobné informace týkající se konstrukce a výroby.
Jestliže ani výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce není usazen ve Společenství, výše uvedená povinnost uchovávat k dispozici dokumentaci připadá osobě, která uvádí danou hračku na trh Společenství.
2. a) Hračky, které zcela nebo zčásti nevyhovují normám uvedeným v čl. 5 odst. 1, musí být před uvedením na trh opatřeny značkou ES, kterou výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství potvrzuje, že daná hračka odpovídá vzoru přezkoušenému postupem podle článku 10 a že podle prohlášení schváleného subjektu odpovídá základním požadavkům uvedeným v článku 3.
b) Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství musí uchovávat pro potřeby inspekce k dispozici tyto informace:
- podrobný popis výroby,
- popis způsobů (např. protokol o zkoušce nebo technický doklad), jimiž výrobce zajišťuje shodu se schváleným vzorem,
- adresy míst výroby a skladování,
- kopie dokumentů, které výrobce předložil schválenému subjektu v souladu s čl. 10 odst. 2,
- certifikát o zkoušce vzorku nebo jeho ověřenou kopii.
Jestliže ani výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce není usazen ve Společenství, výše uvedená povinnost uchovávat k dispozici dokumentaci připadá osobě, která uvádí danou hračku na trh Společenství.
3. Jestliže nejsou dodržena ustanovení odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b), přijme příslušný členský stát opatření nezbytná k tomu, aby tyto povinnosti byly dodržovány.
Jestliže je nedodržení těchto povinností zřejmé, může členský stát od výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce usazeného ve Společenství požadovat, aby zejména na vlastní náklady a ve lhůtě stanovené schváleným subjektem nechal provést zkoušku k ověření souladu s harmonizovanými normami a základními požadavky na bezpečnost.
Článek 9
1. Minimální kritéria, která musí členské státy dodržet při jmenování schválených subjektů podle této směrnice, obsahuje příloha III.
2. Každý členský stát oznámí Komisi schválené subjekty, které odpovídají za provádění ES přezkoušení typu podle čl. 8 odst. 2 a článku 10. Komise zveřejní pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství seznam těchto subjektů a jejich přidělených čísel a odpovídá za jeho aktualizaci.
3. Členský stát, který daný subjekt schválil, zruší své schválení, pokud zjistí, že subjekt nadále nesplňuje kritéria uvedená v příloze III.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 10
1. ES přezkoušení typu je postup, kterým schválený subjekt zjišťuje a osvědčuje, že vzor hračky splňuje základní požadavky podle článku 3.
2. Žádost o ES přezkoušení typu podává u schváleného subjektu výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství.
Žádost musí obsahovat:
- popis hračky,
- jméno a adresu výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce nebo zástupců a místo výroby hračky,
- vyčerpávající údaje o výrobě a konstrukci spolu se vzorem hračky, která má být vyráběna.
3. Schválený subjekt provede ES přezkoušení typu níže popsaným způsobem:
- přezkoumá dokumenty dodané žadatelem a posoudí, zda jsou v pořádku,
- zkontroluje v souladu s článkem 2, zda hračka neohrozí bezpečnost a/nebo zdraví,
- provede příslušné kontroly a zkoušky, pokud možno s použitím harmonizovaných norem uvedených v čl. 5 odst. 1, s cílem ověřit, zda vzor splňuje základní požadavky podle článku 3,
- může si vyžádat další vzorky.
4. Jestliže vzor splňuje základní požadavky podle článku 3, vystaví schválený subjekt certifikát ES přezkoušení typu a oznámí tuto skutečnost žadateli.
Tento certifikát musí obsahovat závěry přezkoušení, všechny související okolnosti a musí být doprovázen popisem a výkresy schválené hračky.
Komise, ostatní schválené subjekty a ostatní členské státy mohou na žádost obdržet kopii certifikátu a na základě odůvodněné žádosti kopii technické dokumentace a protokolů o provedených kontrolách a zkouškách.
5. Schválený subjekt, který odmítne vystavit certifikát ES přezkoušení typu, musí o této skutečnosti a o důvodech odmítnutí informovat členský stát, kterým byl schválen, a Komisi.
Článek 11
1. Značkou ES podle článků 5, 7 a 8 a jménem a/nebo obchodním názvem a/nebo značkou a adresou výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce nebo dovozce do Společenství musí být opatřena zpravidla buď přímo hračka, nebo její obal viditelným, snadno čitelným a nesmazatelným způsobem.
U malých hraček a u hraček skládajících se z malých částí lze těmito údaji opatřit stejným způsobem obal, štítek nebo prospekt.
Jestliže těmito údaji není opatřena přímo hračka, musí být spotřebitel upozorněn na užitečnost jejich uchování.
2. Značka ES se skládá z iniciál "CE".
3. Musí být zakázáno opatřovat hračky značkami nebo nápisy, které by mohly být zaměněny se značkou ES.
4. Údaje podle odstavce 1 mohou být ve zkratkách za předpokladu, že tyto zkratky umožňují identifikaci výrobce, jeho zplnomocněného zástupce nebo dovozce do Společenství.
5. Příloha IV obsahuje upozornění na nebezpečí a bezpečnostní pravidla, která je u některých hraček třeba dodržovat.
Členské státy mohou při uvádění hraček na trh vyžadovat, aby tato upozornění, nebo některá z nich, a dále informace podle odstavce 4 byly uvedeny v jejich úředním jazyce nebo jazycích.
Článek 12
1. Členské státy učiní nezbytná opatření, aby u hraček, které jsou na jejich trhu, byly prováděny namátkové kontroly k ověření shody s touto směrnicí.
Subjekt odpovídající za inspekci
- musí mít na požádání přístup na místo výroby nebo skladování a k informacím uvedeným v čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b),
- může požádat výrobce, jeho zplnomocněného zástupce nebo osobu odpovědnou za uvádění hračky na trh a usazenou ve Společenství o poskytnutí informací uvedených v čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b) ve lhůtě stanovené členským státem,
- může odebrat vzorek ke kontrole a přezkoušení.
2. Členské státy zašlou Komisi každé tři roky zprávu o používání této směrnice.
3. Členské státy a Komise přijmou nezbytná opatření k zachování důvěrnosti při předávání kopií zpráv o ES přezkoušení typu uvedeném v čl. 10 odst. 4.
Článek 13
Členské státy Komisi pravidelně informují o činnostech, které podle této směrnice vykonávají jimi schválené subjekty, aby Komise mohla dohlížet na správné a nediskriminační provádění inspekčních postupů.
Článek 14
Každé rozhodnutí přijaté na základě této směrnice, které stanoví omezení při uvádění hračky na trh, musí obsahovat přesné důvody, z nichž vychází.
Při nejbližší příležitosti musí být toto rozhodnutí oznámeno straně, které se uvedená skutečnost týká, a současně musí být strana informována o opravných prostředcích dostupných v rámci právních předpisů platných v příslušném členském státě a o lhůtách pro možnost jejich uplatnění.
Článek 15
1. Členské státy do 30. června 1989 přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1990.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. června 1988
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu
(88/388/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se látek určených k aromatizaci jsou překážkou volného pohybu potravin a mohou vytvářet nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivňovat vytváření nebo fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že sblížení výše uvedených právních předpisů je nezbytné, má-li být dosaženo volného pohybu potravin;
vzhledem k tomu, že právní předpisy týkající se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách by měly především zohlednit požadavky na ochranu lidského zdraví, ale také hospodářské a technické potřeby v mezích, které si vyžaduje ochrana zdraví;
vzhledem k tomu, že jako první krok by měla být v rámcové směrnici stanovena obecná kritéria pro čistotu, definice, pravidla označování a zásady, podle nichž mohou být později odstraněny rozdíly mezi právními předpisy;
vzhledem k tomu, že na základě seznamu výchozích materiálů a látek používaných při přípravě látek určených k aromatizaci, který vypracuje Komise na základě rozhodnutí 88/389/EHS [4], Rada později přijme postupem stanoveným v článku 100a Smlouvy vhodné předpisy týkající se některých kategorií látek určených k aromatizaci a výchozích materiálů a dále přijme nezbytná opatření týkající se jejich použití a výrobních metod;
vzhledem k tomu, že podle nejnovějších vědeckých a technických poznatků by měly být určité složky výchozích materiálů rostlinného nebo živočišného původu, které jsou používány při přípravě látek určených k aromatizaci, v potravinách omezeny;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena specifická kritéria pro čistotu některých látek určených k aromatizaci, mikrobiologická kritéria pro látky určené k aromatizaci a metody analýzy a odběru vzorků látek určených k aromatizaci a látek uvedených v přílohách, jež jsou obsaženy v potravinách nebo na jejich povrchu;
vzhledem k tomu, že pokud se ukáže, že použití látek nebo materiálů povolených na základě této směrnice nebo na základě předpisů, které budou přijaty později, nebo že přítomnost jedné nebo více látek uvedených v příloze II v látkách určených k aromatizaci vytváří zdravotní riziko, měly by být členské státy oprávněny toto použití pozastavit nebo omezit nebo snížit stanovené nejvyšší přípustné hodnoty, dokud nebude přijato rozhodnutí na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že vypracování seznamu látek nebo materiálů povolených jako přídatné látky nezbytné pro uskladnění a použití látek určených k aromatizaci nebo pro rozpouštění a ředění látek určených k aromatizaci a jako pomocné látky, stanovení specifických kritérií pro čistotu látek určených k aromatizaci, stanovení postupu odběru vzorků a metod analýzy látek určených k aromatizaci, které jsou přítomné v potravinách nebo na jejich povrchu, a kontrola nejvyšších přípustných hodnot stanovených v přílohách představují prováděcí opatření technické povahy; že pro zjednodušení a urychlení postupů by mělo být přijetí těchto opatření svěřeno Komisi;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada svěřuje Komisi pravomoci přijímat prováděcí pravidla týkajících se potravin určených k lidské spotřebě, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím 69/414/EHS [5];
vzhledem k tomu, že aniž jsou dotčena vnitrostátní pravidla, která se vztahují na určité skupiny látek určených k aromatizaci v případě neexistence specifických směrnic o látkách určených k aromatizaci, se úprava stanovená v této směrnici použije tak, aby obchodování s látkami určenými k aromatizaci, které vyhovují ustanovením této směrnice, a jejich používání bylo povoleno do dvou let od přijetí této směrnice a používání látek určených k aromatizaci, které nevyhovují této směrnici, bylo zakázáno do tří let od jejího přijetí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na "látky určené k aromatizaci" používané nebo určené k použití v potravinách nebo na jejich povrchu k udělení vůně nebo chuti a na výchozí materiály používané pro výrobu látek určených k aromatizaci.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "látkou určenou k aromatizaci" aromatické látky, aromatické přípravky, reakční aromatické přípravky, kouřové aromatické přípravky nebo jejich směsi;
b) "aromatickou látkou" definovaná chemická látka vyznačující se aromatem, která se získává:
i) vhodnými fyzikálními postupy (včetně destilace a extrakce) nebo enzymovými nebo mikrobiálními postupy z materiálů rostlinného nebo živočišného původu v nezpracovaném stavu nebo po zpracování k lidské spotřebě tradičními postupy přípravy potravin (včetně sušení, pražení a fermentace),
ii) chemickou syntézou nebo chemickým izolováním a která je chemicky identická s látkou přirozeně přítomnou v materiálu rostlinného nebo živočišného původu popsanou v bodě i),
iii) chemickou syntézou, ale která není chemicky identická s látkou přirozeně přítomnou v materiálu rostlinného nebo živočišného původu popsanou v bodě i);
c) "aromatickým přípravkem" výrobek jiný než látky definované v písmeni b) bodě i), koncentrovaný nebo nekoncentrovaný, vyznačující se aromatem, získávaný vhodnými fyzikálními postupy (včetně destilace a extrakce) nebo enzymovými nebo mikrobiálními postupy z materiálů rostlinného nebo živočišného původu v nezpracovaném stavu nebo po zpracování k lidské spotřebě tradičními postupy přípravy potravin (včetně sušení, pražení a fermentace);
d) "reakčním aromatickým přípravkem" výrobek získávaný podle správné výrobní praxe záhřevem nepřevyšujícím 180 °C po dobu nejvýše 15 minut směsi složek, které nemusí být samy o sobě aromatické a z nichž nejméně jedna obsahuje dusík (amino skupinu) a některá další je redukujícím cukrem;
e) "kouřovým aromatickým přípravkem" extrakt z kouřových zplodin používaných v tradičních postupech uzení potravin.
3. Látky určené k aromatizaci mohou obsahovat potraviny a jiné látky podle čl. 6 bodu 1.
Článek 2
Tato směrnice se nevztahuje na:
- jedlé látky a výrobky určené ke spotřebě jako takové po rekonstituci nebo bez ní,
- látky, které mají výhradně sladkou, kyselou nebo slanou chuť,
- materiály živočišného nebo rostlinného původu, které mají vlastní aroma, pokud nejsou používány jako zdroje aromatu.
Článek 3
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby látky určené k aromatizaci nemohly být uváděny na trh nebo používány, pokud nevyhovují pravidlům stanoveným v této směrnici.
Článek 4
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby
a) - látky určené k aromatizaci neobsahovaly žádný prvek nebo látku v toxikologicky nebezpečném množství,
- s výhradou odchylek případně stanovených ve specifických kritériích pro čistotu podle čl. 6 bodu 2 třetí odrážky neobsahovaly více než 3 mg/kg arzenu, 10 mg/kg olova, 1 mg/kg kadmia a 1 mg/kg rtuti;
b) použití látek určených k aromatizaci nemělo za následek, že v potravinách tak, jak jsou spotřebovávány, budou nežádoucí látky uvedené v příloze I přítomny v množstvích větších, než je tam stanoveno;
c) použití látek určených k aromatizaci a jiných složek potravin vyznačujících se aromatem nemělo za následek přítomnost látek uvedených v příloze II v množstvích větších, než je tam stanoveno.
Článek 5
Rada postupem stanoveným v článku 100a Smlouvy přijme:
1. vhodné předpisy týkající se:
- zdrojů aromatu sestávajících z potravin a z bylin a koření obvykle považovaných za potraviny,
- zdrojů aromatu sestávajících ze surovin rostlinného a živočišného původu obvykle nepovažovaných za potraviny,
- aromatických látek získávaných vhodnými fyzikálními postupy nebo enzymovými nebo mikrobiálními postupy ze surovin rostlinného nebo živočišného původu,
- chemicky syntetizovaných nebo chemicky izolovaných aromatických látek, které jsou chemicky identické s aromatickými látkami přirozeně přítomnými v potravinách nebo bylinách a koření, které jsou obvykle považovány za potraviny,
- chemicky syntetizovaných nebo chemicky izolovaných aromatických látek, které jsou chemicky identické s aromatickými látkami přirozeně přítomnými v surovinách rostlinného nebo živočišného původu, které nejsou obvykle považovány za potraviny,
- chemicky syntetizovaných nebo chemicky izolovaných aromatických látek, které nejsou uvedeny ve čtvrté a páté odrážce,
- výchozích materiálů používaných pro výrobu kouřových aromatických přípravků nebo reakčních aromatických přípravků a reakčních podmínek, za kterých jsou připravovány;
2. veškeré zvláštní předpisy nezbytné pro ochranu veřejného zdraví nebo obchodu, které se týkají
- použití a výrobních metod látek určených k aromatizaci, včetně fyzikálních postupů nebo enzymových nebo mikrobiálních postupů výroby aromatických přípravků a aromatických látek podle čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu i) a písm. c),
- podmínek pro použití látek a materiálů podle čl. 6 bodu 1;
3. změny týkající se nejvyšších přípustných hodnot stanovených v přílohách.
Článek 6
Postupem podle článku 10 se přijímají
1. seznam látek nebo materiálů povolených ve Společenství jako:
- přídatné látky nezbytné pro uskladnění a použití látek určených k aromatizaci,
- produkty používané pro rozpouštění a ředění látek určených k aromatizaci,
- přídatné látky nezbytné pro výrobu látek určených k aromatizaci (pomocné látky), pokud se na tyto přídatné látky nevztahují jiné předpisy Společenství;
2. v případě potřeby:
- metody analýzy potřebné k ověření souladu s nejvyššími množstvími podle článku 4,
- postup pro odběr vzorků a metody kvalitativní a případně kvantitativní analýzy látek určených k aromatizaci přítomných v potravinách nebo na jejich povrchu,
- specifická kritéria pro čistotu zvláštních látek určených k aromatizaci;
3. - mikrobiologická kritéria pro látky určené k aromatizaci,
- kritéria pro označování přesnějšími názvy podle čl. 9 odst. 1 písm. b);
4. do 1. července 1990 vhodné předpisy k doplnění této směrnice pravidly pro označovaní látek určených k aromatizaci, které jsou určeny k prodeji konečnému spotřebiteli.
Článek 7
Předpisy, které mohou mít vliv na veřejné zdraví, musí být přijaty pouze po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny.
Článek 8
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací provedeného po přijetí této směrnice nebo směrnic podle článku 5 shledá,
- že přítomnost jedné nebo více látek uvedených v přílohách k této směrnici nebo stanovená nejvyšší přípustná množství, třebaže vyhovují ustanovením této směrnice, nebo
- že použití látky určené k aromatizaci, třebaže vyhovuje příslušné směrnici nebo této směrnici, nebo
- že přítomnost látky podobné té, která je uvedena v přílohách,
představuje hrozbu pro lidské zdraví, může přechodně pozastavit nebo omezit používání daných ustanovení na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí. 2.
Komise přezkoumá co nejdříve důvody uvedené členským státem, konzultuje je se Stálým výborem pro potraviny a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření, kterými může nahradit opatření podle odstavce 1.
3. Pokud Komise dospěje k názoru, že je třeba změnit tuto směrnici nebo jednu ze směrnic podle článku 5, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup podle článku 10 za účelem přijetí změn. Členský stát, který přijal ochranná opatření, je v tom případě může ponechat, dokud tyto změny nevstoupí v platnost.
Článek 9
1. Látky určené k aromatizaci, které nejsou určeny k prodeji konečnému spotřebiteli, nesmějí být uváděny na trh, pokud na jejich baleních nebo nádobách nejsou uvedeny následující informace, které musí být snadno viditelné, jasně čitelné a nesmazatelné:
a) jméno nebo obchodní firma a adresa výrobce nebo balírny nebo prodejce se sídlem ve Společenství;
b) prodejní označení: buď slova "látka určená k aromatizaci", nebo přesnější název nebo označení látky určené k aromatizaci.
Členské státy mohou zachovat po dobu tří let od přijetí této směrnice přesnější názvy pro označení látek určených k aromatizaci složených ze směsí aromatických přípravků a aromatických látek.
Před uplynutím této doby bude postupem podle článku 10 rozhodnuto, zda tyto názvy budou zahrnuty do této směrnice.
c) buď údaj "pro potraviny", nebo přesnější odkaz na potravinu, pro kterou má být látka určená k aromatizaci použita;
d) seznam kategorií aromatických látek a aromatických přípravků uvedených v sestupném pořadí podle jejich hmotností podle níže uvedené klasifikace:
- přírodní aromatické látky, v případě aromatických látek definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodě i),
- aromatické látky identické s přírodními aromatickými látkami, v případě aromatických látek definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodě ii),
- umělé aromatické látky, v případě aromatických látek definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodě iii),
- aromatické přípravky, v případě přípravků definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. c),
- reakční aromatické přípravky, v případě látek určených k aromatizaci definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. d),
- kouřové aromatické přípravky, v případě látek určených k aromatizaci definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. e);
e) v případě směsí látek určených k aromatizaci s jinými látkami nebo materiály podle čl. 6 bodu 1 první a druhé odrážky seznam, vyhotovený v sestupném pořadí podle hmotnosti ve směsi,
- kategorií látek určených k aromatizaci podle klasifikace v písmeni d) tohoto odstavce,
- názvů každé z ostatních látek nebo každého z ostatních materiálů, nebo případně jejich čísla "E";
f) údaj o nejvyšším množství každé složky nebo skupiny složek, jejíž množství v potravině podléhá omezení, nebo přiměřené údaje umožňující kupujícímu vyhovět předpisům Společenství nebo, pokud takové předpisy neexistují, vnitrostátním předpisům vztahujícím se na tyto potraviny;
g) údaj umožňující identifikaci šarže;
h) nominální množství vyjádřené v jednotkách hmotnosti nebo objemu.
2. Aniž je dotčen odst. 1 písm. d), může být slovo "přírodní" nebo jakékoliv jiné slovo mající v podstatě stejný význam použito pouze pro látky určené k aromatizaci, jejichž aromatická složka obsahuje výhradně aromatické látky definované v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodě i) nebo aromatické přípravky definované v čl. 1 odst. 2 písm. c).
Pokud prodejní označení látky určené k aromatizaci obsahuje odkaz na potravinu nebo zdroj aromatu, nesmí být slovo "přírodní" nebo jakékoliv jiné slovo mající v podstatě stejný význam použito, pokud nebyla aromatická složka izolována vhodnými fyzikálními postupy, enzymovými nebo mikrobiálními postupy nebo tradičními způsoby přípravy potravin výhradně nebo téměř výhradně z dotčené potraviny nebo dotčeného zdroje aromatu.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou být údaje požadované v odst. 1 písm. d) e) a f) uvedeny pouze v obchodní dokumentaci, která se týká dané šarže a která je zasílána se zásilkou nebo před jejím dodáním, pokud je údaj "určeno pro výrobu potravin, a nikoliv pro maloobchodní prodej" uveden na viditelné části balení nebo nádoby dotyčného výrobku.
4. Členské státy nestanoví podrobnější požadavky než požadavky obsažené v tomto článku, které se týkají způsobu, jakým mají být povinné údaje vyznačeny.
Údaje stanovené v tomto článku musí být uvedeny způsobem snadno srozumitelným kupujícímu, pokud nebyla pro zajištění informování kupujícího učiněna jiná opatření.
Toto ustanovení nebrání uvedení těchto údajů ve více jazycích.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
1. Tato směrnice se vztahuje také na látky určené k aromatizaci, které jsou určeny pro použití v potravinách a které jsou dováženy do Společenství.
2. Tato směrnice se nevztahuje ani na látky určené k aromatizaci ani na potraviny, které jsou určeny pro vývoz ze Společenství.
Článek 12
1. Členské státy nesmějí uplatňovat důvody zakládající se na složení nebo označování látek určených k aromatizaci nebo na jejich vlastnostech v potravinách k tomu, aby zakázaly nebo omezily uvádění na trh nebo používání látek určených k aromatizaci, jež jsou v souladu s touto směrnicí a směrnicemi uvedenými v článku 5.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy, které se použijí v případě neexistence směrnice uvedené v článku 5.
Článek 13
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího přijetí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijatá opatření musí
- povolit uvádění na trh a používání látek určených k aromatizaci, které jsou v souladu s touto směrnicí, do dvou let od přijetí této směrnice,
- zakázat uvádění na trh a používání látek určených k aromatizaci, které nejsou v souladu s touto směrnicí, nejpozději do tří let od přijetí této směrnice.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy, které se vztahují na určité skupiny látek určených k aromatizaci nebo které určují, ve kterých potravinách nebo na povrchu kterých potravin mohou být použity látky určené k aromatizaci, jež jsou v souladu s touto směrnicí, v případě neexistence směrnice uvedené v článku 5.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1988
o veterinárních požadavcích na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz (88/407/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3]
vzhledem k tomu, že směrnicí 64/432/EHS [4] naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85 [5] byla vydána ustanovení týkající se veterinárních otázek při obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství; že směrnice 72/462/EHS [6] naposledy pozměněná nařízením (EHS) č.
3768/85 obsahuje ustanovení týkající se veterinárních otázek při dovozu skotu a prasat pocházejících ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že výše uvedená ustanovení zajistila pro obchod se skotem a prasaty v rámci Společenství a pro jejich dovoz ze třetích zemí do Společenství, aby země, z níž se zvíře dováží, zaručila dodržení veterinárních kritérií, čímž se téměř zcela odstranilo nebezpečí rozšíření chorob zvířat; že při obchodu se spermatem ještě určité nebezpečí rozšíření těchto nákaz existuje;
vzhledem k tomu, že v rámci politiky Společenství pro harmonizaci vnitrostátních právních ustanovení v oblasti veterinárních požadavků na obchod se zvířaty a s živočišnými produkty uvnitř Společenství je nutno vytvořit harmonizovaný režim pro obchod se spermatem skotu uvnitř Společenství a pro jeho dovoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že při obchodu se spermatem uvnitř Společenství musí členský stát, v němž je sperma odebráno, zaručit, že sperma bylo odebráno a ošetřeno ve schválených a kontrolovaných inseminačních stanicích, že pochází od zvířat, jejichž nákazový status vylučuje nebezpečí rozšíření nákaz zvířat, že bylo odebráno, ošetřeno, skladováno a přepravováno v souladu s pravidly, která zabezpečují zachování jeho nákazového statusu, a že při přepravě do země určení bylo přiloženo veterinární osvědčení, které zaručuje dodržení těchto záruk;
vzhledem k tomu, že politika uvnitř Společenství v oblasti očkování proti některým chorobám je rozdílná, je oprávněné zachování časově omezených odchylek, které členským státům u určitých nákaz umožňují doplňkovou ochranu proti těmto chorobám;
vzhledem k tomu, že pro dovoz spermatu ze třetích zemí do Společenství se sestaví seznam těchto zemí na základě veterinárních kritérií; že bez dotčení tohoto seznamu by členské státy měly povolovat dovoz spermatu pouze tehdy, pokud sperma pochází z inseminačních stanic, které dodržují některé standardy a které jsou úředně kontrolovány; že by se podle okolností měly pro země uvedené v seznamu stanovit zvláštní veterinární normy; že na místě pak mohou být prováděny kontroly dodržování těchto norem;
vzhledem k tomu, že by se měl stanovit postup, který by upravoval případné sporné případy mezi členskými státy ohledně oprávněnosti schválení inseminační stanice;
vzhledem k tomu, že se členským státům musí umožnit odmítnout zásilku spermatu, pokud zjistí, že neodpovídá ustanovením této směrnice; že by se toto sperma mělo vrátit, pokud tomu nebrání veterinární důvody a odesilatel nebo jeho zástupce to požadují; že by mělo být možné, aby se odesilatel nebo jeho zástupce dozvěděl důvody zákazu nebo omezení a aby obdržel posudek znalce;
vzhledem k tomu, že by se pro předcházení přenosu některých nakažlivých chorob ihned při vstupu zásilky spermatu na území Společenství, měla provést kontrola, s výjimkou případů vnějšího tranzitu;
vzhledem k tomu, že pro vnitřní tranzit se musí stanovit opatření, která musí členské státy po této kontrole učinit;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít možnost učinit naléhavá opatření při vypuknutí nakažlivých chorob v jiném členském státě nebo ve třetí zemi; že posouzení nebezpečí spojených s takovými chorobami a nutná ochranná opatření v této souvislosti se v celém Společenství musí provést stejným způsobem a že je za tímto účelem nutno stanovit v rámci Stálého veterinárního výboru postup používaný Společenstvím pro řešení naléhavých případů, kterým se bude řídit přijímání potřebných opatření;
vzhledem k tomu, že přijetí některých prováděcích opatření k této směrnici by mělo být svěřeno Komisi; že je za tímto účelem nutno stanovit postup, který umožní úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nevztahuje na obchod se spermatem získaným před datem, od něhož členské státy musí dosáhnout souladu s touto směrnicí, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1 Všeobecná ustanovení Článek 1 Tato směrnice stanoví veterinární požadavky na obchod s mrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz ze třetích zemí.
Článek 2 Pro účely této směrnice lze podle potřeby použít definice podle článku 2 směrnic 64/432/EHS a 72/462/EHS.
Dále se rozumí:
a) "spermatem" upravený nebo zředěný ejakulát skotu;
b) "inseminační stanicí" úředně schválené a kontrolované zařízení na území členského státu nebo třetí země, ve kterém je produkováno sperma určené pro inseminaci;
c) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
d) "veterinárním lékařem stanice" veterinární lékař zodpovědný za průběžný dohled nad dodržováním požadavků stanovených touto směrnicí v inseminační stanici;
e) "zásilkou" množství spermatu mající jedno osvědčení;
f) "zemí odběru" členský stát nebo třetí země, kde je sperma odebráno a z níž je odesláno do jiného členského státu;
g) "schválenou laboratoří" laboratoř na území členského státu nebo třetí země, která byla příslušným veterinárním orgánem pověřena prováděním vyšetření podle této směrnice;
h) "odběrem" množství spermatu odebrané zvířeti v libovolnou dobu. KAPITOLA II
Obchod uvnitř Společenství Článek 3 Každý členský stát zajistí, aby z jeho území bylo odesíláno na území jiného členského státu pouze sperma splňující následující všeobecné podmínky:
a) sperma k umělé inseminaci musí být odebráno a zpracováno v inseminační stanici schválené z veterinárního hlediska pro účely obchodu uvnitř Společenství podle čl. 5 odst.1;
b) sperma musí být odebráno od skotu, jehož nákazový status odpovídá požadavkům přílohy B;
c) sperma musí být odebráno, zpracováno, uchováváno a přepravováno v souladu s přílohami A a C;
d) při přepravě do země určení musí být přiloženo veterinární osvědčení podle čl. 6 odst. 1.
1. Aniž by byla dotčena ustanovení odstavce 2, povolují členské státy do 31. prosince 1992 dovoz spermatu býků, kteří vykazují negativní nález při séroneutralizačním testu nebo při testu ELISA na infekční rhinotracheitidu skotu nebo infekční vulvovaginitidu skotu nebo vykazují pozitivní nález po očkování provedeném podle této směrnice.
Členské státy mohou do 31. prosince 1992 povolit dovoz spermatu býků, kteří vykazují pozitivní nález při séroneutralizačním testu nebo při testu ELISA na infekční rhinotracheitidu skotu nebo na vulvovaginitidu skotu a nebyli očkováni podle této směrnice.
V tomto případě se musí každá zásilka spermatu podrobit inokulačnímu testu na živém zvířeti a/nebo testu na izolaci viru.
Tento požadavek se nevztahuje na sperma zvířat, která před prvním očkováním v inseminační stanici vykazovala negativní nález u testů uvedených v pododstavci 1.
Tyto testy se mohou podle dvoustranné dohody provádět buď v zemi odběru, nebo v zemi určení.
Do 1.
1edna 1992 přezkoumá Rada tento odstavec, přičemž se bude opírat o zprávu Komise, ke které budou případně přiloženy návrhy.
2. Členské státy, v jejichž všech inseminačních stanicích se nacházejí výhradně zvířata, která vykazují negativní nález při séroneutralizačním testu nebo testu ELISA, mohou odepřít vstup spermatu na své území z inseminačních stanic, které nemají tentýž status.
Postupem podle článku 19 může být rozhodnuto, že působnost výše uvedeného ustanovení se rozšíří na část území členského státu, pokud se ve všech inseminačních stanicích této části území nacházejí výhradně zvířata, která vykazují negativní nález při séroneutralizačním testu nebo testu ELISA.
3. Aniž jsou dotčena jiná ustanovení Společenství, nesmějí se členské státy, které neprovádějí očkování proti slintavce a kulhavce, stavět proti přijímání spermatu zvířat očkovaných podle této směrnice.
V tomto případě se může až 10 % spermatu každého odběru určeného pro obchod (minimálně ovšem 5 pejet) podrobit vyšetření na přítomnost viru slintavky a kulhavky v laboratoři členského státu určení nebo v laboratoři určené tímto státem.
Při pozitivním nálezu se může dovoz spermatu odmítnout.
Článek 5 1. Členský stát, na jehož území se nachází inseminační stanice, zajistí, aby schválení podle čl. 3 písm. a) bylo uděleno pouze v případě, že stanice odpovídá podmínkám uvedeným v příloze A a inseminační stanice vyhovuje všem ostatním ustanovením této směrnice.
Členský stát dále zajistí, aby úředně schválený veterinární lékař dohlížel na dodržování těchto ustanovení a odebral schválení, pokud není dodrženo jedno nebo více ustanovení.
2. Veškeré schválené inseminační stanice jsou zaregistrovány a každá stanice obdrží číslo veterinární registrace.
Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi seznam inseminačních stanic a jejich číslo veterinární registrace a případně je informuje o každém odebrání schválení.
Pokud je členský stát toho názoru, že v jiném členském státě nejsou nebo už nejsou dodržována ustanovení pro schválení inseminační stanice, sdělí to příslušnému orgánu tohoto členského státu.
Tento orgán učiní veškerá nutná opatření a podá zprávu příslušnému orgánu úřadu druhého členského státu, kde zdůvodní učiněná rozhodnutí.
Obává-li se jiný členský stát, že nutná opatření nebyla učiněna, nebo jsou nedostatečná, sdělí to Komisi, která si vyžádá posudek jednoho nebo více veterinárních znalců.
Na základě tohoto posudku mohou být členské státy postupem podle článku 19 oprávněny prozatím odmítnout přijetí spermatu z dotyčné stanice.
Toto oprávnění může být postupem podle článku 19 odňato na základě nového posudku jednoho nebo více veterinárních znalců.
Veterinární znalci musí být státními příslušníky jiných členských států než těch, kterých se spor týká.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18.
Článek 6 1. Členské státy podmíní přijetí spermatu předložením veterinárního osvědčení podle vzoru uvedeného v příloze D, vystaveného úředním veterinárním lékařem členského státu, ve kterém došlo k odběru.
Toto osvědčení musí:
a) být vyhotoveno alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu odběru a v jednom z úředních jazyků státu určení;
b) provázet zásilku až do místa určení v originálním vyhotovení;
c) být vyhotoveno na jediném listu;
d) být určeno pro jediného příjemce.
2. a) Členský stát určení může zakázat přijetí zásilky spermatu, pokud kontrola dokladů ukáže, že nebyla dodržena ustanovení článku 3.
b) Členský stát určení může ve všech případech, kdy existuje podezření, že sperma je infikováno nebo kontaminováno patogenními zárodky, učinit opatření včetně uvalení karantény, která jsou nutná pro objasnění takových případů.
c) Rozhodnutí učiněná na základě písmen a) nebo b) musí na žádost odesilatele nebo jeho zástupce povolit zaslání spermatu zpět, pokud tomu nebrání veterinární důvody.
3. Pokud bylo přijetí spermatu zakázáno z důvodu uvedeného v odst. 2 písm. a) a b) a stát odběru neschválil během 30 dnů zaslání spermatu zpět, může příslušný veterinární orgán členského státu určení nařídit zničení spermatu.
4. Rozhodnutí příslušného veterinárního orgánu podle odstavců 2 a 3 se musí s uvedením důvodů sdělit odesílateli nebo jeho zástupci.
Článek 7 1. Opravné prostředky podle platných právních předpisů členských států, které mohou být uplatněny proti rozhodnutí učiněnému podle této směrnice příslušným orgánem, zůstávají touto směrnicí nedotčeny.
Na žádost se musí tato rozhodnutí s uvedením důvodu neprodleně písemně sdělit odesilateli nebo jeho zástupci s uvedením opravných prostředků proti nim stanovených v platných právních předpisech, jejich formy a lhůty.
Tato rozhodnutí se dále sdělí příslušnému veterinárnímu orgánu členského státu odběru a státu, odkud bylo sperma odesláno.
2. Každý členský stát udělí odesilatelům dodávek spermatu, kteří jsou dotčeni opatřeními čl. 6 odst. 2, právo, aby si před dalšími opatřeními příslušného orgánu obstarali posudek veterinárního znalce, zda je dodržen čl. 6 odst. 2.
Veterinární znalec musí mít státní příslušnost členského státu, nesmí ovšem mít státní příslušnost země odběru nebo země určení.
Komise sestaví na návrh členských států seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověřeni vypracováním takového posudku.
Postupem podle článku 18 se stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku a zvláště postup, který se musí dodržet při vypracování těchto posudků. KAPITOLA III
Dovozy ze třetích zemí Článek 8 1. Členský stát může povolit dovoz spermatu pouze z těch třetích zemí, které jsou uvedeny v seznamu, jenž má být vypracován postupem podle článku 19. Tento seznam může být doplněn nebo pozměněn postupem podle článku 18.
2. Při rozhodování o tom, zda třetí země může být uvedena na seznamu podle odstavce 1, se přihlíží zejména:
a) na jedné straně k nákazovému statusu hospodářských zvířat, ostatních domácích i volně žijících zvířat v třetí zemi, zejména pokud jde o exotické choroby zvířat, na druhé straně pak k nákazové situaci životního prostředí v okolí této země, pokud mohou představovat nebezpečí pro zdraví zvířat členských států;
b) k pravidelnosti a rychlosti předávání informací poskytovaných touto zemí o výskytu nakažlivých chorob zvířat na jejím území, zejména chorob uvedených v seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) k předpisům dané země pro oblast prevence a tlumení nákaz zvířat;
d) ke struktuře a pravomoci veterinárních správ v dané zemi;
e) k organizaci a provádění opatření pro prevenci a tlumení nákaz zvířat; f) k zárukám, které může daná země poskytnout pro dodržení ustanovení této směrnice.
3. Seznam uvedený v odstavci 1 a všechny změny tohoto seznamu se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
1. Postupem podle článku 19 se stanoví seznam inseminačních stanic, ze kterých mohou členské státy povolit dovoz spermatu pocházejícího ze třetích zemí.
Tento seznam může být upraven nebo doplněn stejným postupem.
2. Při rozhodování o tom, zda se inseminační stanice třetí země zahrne do seznamu uvedeného v odstavci 1, je nutno především zohlednit veterinární kontrolu systému získávání spermatu ve třetí zemi, pravomoci veterinární služby a kontroly, které se v inseminačních stanicích provádějí. 3. Inseminační stanice může být zapsána do seznamu uvedeného v odstavci 1 pouze:
a) pokud se nachází v zemi zapsané v seznamu podle čl. 8 odst. 1;
b) pokud splňuje požadavky kapitol I a II přílohy A;
c) pokud byla veterinární správou příslušné třetí země úředně schválena pro vývoz do zemí Společenství;
d) pokud je pod dohledem veterinárního lékaře inseminační stanice příslušné třetí země a
e) pokud je v něm minimálně dvakrát ročně prováděna inspekce úředním veterinárním lékařem dané třetí země.
Článek 10 1. Sperma musí pocházet od zvířat, která byla po dobu alespoň 6 měsíců bezprostředně předcházejících odběru chována na území třetí země, která je zapsaná v seznamu sestaveném podle čl. 8 odst. 1.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení čl. 8 odst. 1 a odstavce 1 tohoto článku, povolí členský stát dovoz spermatu z třetí země zapsané na seznamu pouze tehdy, pokud toto sperma odpovídá veterinárním požadavkům přijatým postupem podle článku 18 pro dovoz spermatu pocházejícího ze třetích zemí.
Při přijímání požadavků uvedených v prvním pododstavci se přihlíží k:
a) nákazové situaci v okolí inseminační stanice se zvláštním zřetelem na choroby uvedené v příloze A Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
b) nákazovému statusu stáda v inseminační stanici a požadavkům na testování;
c) nákazovému statusu dárce a požadavkům na testování; d) požadavkům na testování spermatu.
3. Při stanovení veterinárních podmínek podle odstavce 2 pro tuberkulózu a brucelózu se za základ považují normy uvedené v příloze A směrnice 64/432/EHS.
Postupem podle článku 18 může být v určitých případech rozhodnuto o odchylce od uvedených ustanovení, pokud třetí země poskytne podobné veterinární záruky; v tomto případě se stejným postupem stanoví veterinární podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v příloze A, aby se umožnilo přijetí dotyčných zvířat do inseminačních stanic.
4. Článek 4 se použije obdobně.
Článek 11 1. Členské státy povolí dovoz spermatu pouze při předložení veterinárního osvědčení vystaveného a podepsaného úředním veterinárním lékařem třetí země, ve které byl proveden odběr.
Toto osvědčení musí: a) být sepsáno minimálně v jednom z úředních jazyků členského státu, který je příjemcem, a v jednom z úředních jazyků členského státu, kde se provádí kontrola při dovozu podle článku 12;
b) provázet sperma v originálním vyhotovení;
c) být sepsáno na jediném listu;
d) být určeno pro jediného příjemce.
2. Veterinární osvědčení musí odpovídat vzoru vypracovanému postupem podle článku 19. Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby byla každá zásilka spermatu při vstupu na celní území Společenství podrobena kontrole dříve, než bude propuštěna do volného oběhu anebo předána do celního režimu, a zakáží dovoz spermatu do Společenství, pokud se při dovozní kontrole zjistí, že: - sperma nepochází z území třetí země uvedené v seznamu podle čl. 8 odst. 1,
- sperma nepochází z inseminační stanice, která je uvedena v seznamu podle čl. 9 odst. 1,
- sperma pochází z území třetí země, z níž je dovoz podle čl. 15 odst. 2 zakázán,
- veterinární osvědčení, které provází sperma, neodpovídá podmínkám uvedeným v článku 11 a prováděcím pravidlům k tomuto článku.
Tento odstavec se nevztahuje na zásilky spermatu, které dorazí do celního území Společenství a jsou pro odeslání na místo určení, které se nachází mimo území Společenství, umístěny do tranzitního celního režimu.
Tento odstavec se však vztahuje na případy vzdání se celního tranzitu při přepravě přes území Společenství.
2. Členský stát určení může učinit nezbytná opatření včetně uvalení karantény, aby dospěl ke spolehlivým zjištěním u spermatu, u něhož existuje podezření z možné kontaminace patogenními zárodky.
3. Pokud je dovoz spermatu zakázán z některého z důvodu uvedených v odstavcích 1 a 2 a vyvážející třetí země nepovolí během 30 dnů jeho odeslání nazpět, může oprávněný veterinární orgán členského státu určení nařídit zničení spermatu.
Článek 13 Každá zásilka spermatu, jejíž přijetí na území Společenství bylo členským státem povoleno na základě kontroly uvedené v čl. 12 odst. 1, musí být při přepravě na území jiného členského státu provázena originálem osvědčení nebo jeho ověřenou kopií; tento originál anebo kopie musí být řádně potvrzeny příslušným orgánem odpovědným za kontrolu podle článku 12.
Článek 14 Pokud dojde k rozhodnutí podle čl. 12 odst. 3, že sperma se zničí, jdou vzniklé náklady k tíži odesilatele, příjemce nebo jejich zástupce; stát nenahrazuje náklady ani neposkytuje náhradu. KAPITOLA IV
Ochranná a kontrolní opatření Článek 15 1. Členský stát může v případě, že dovezením spermatu z jiného členského státu na jeho území hrozí rozšíření choroby zvířat, učinit tato opatření:
a) pokud se v jiném členském státě vyskytne nákaza zvířat, může přechodně zakázat nebo omezit dovoz spermatu z těch částí území členského státu, ve kterých se choroba objevila;
b) pokud se nákaza zvířat velmi rozšíří nebo pokud se vyskytne další vážná choroba zvířat, může dočasně zakázat nebo omezit dovoz spermatu z celého území jiného členského státu.
Každý členský stát neprodleně oznámí ostatním členským státům a Komisi výskyt každé choroby ve smyslu prvního pododstavce na svém území a oznámí opatření, která učinil pro zdolání této choroby.
Dále je neprodleně vyrozumí, že nákaza byla zdolána.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 8, 9 a 10 v případě, že dojde v některé třetí zemi k výskytu a šíření choroby zvířat, jež by se mohla přenášet spermatem a která by mohla ohrozit zdravotní stav hospodářských zvířat v některém z členských států, anebo z jakéhokoliv jiného veterinárního důvodu zakáže členský stát určení dovoz spermatu, ať se jedná o přímý dovoz anebo o nepřímý dovoz, uskutečňovaný prostřednictvím jiného členského státu anebo ať sperma pochází z celé třetí země anebo pouze z části jejího území.
3. Opatření přijatá členskými státy podle odstavců 1 a 2 i zrušení těchto opatření musí být ihned s uvedením důvodů neprodleně sděleno ostatním členským státům a Komisi.
Postupem podle článku 18 může být rozhodnuto, že tato opatření — zvláště s cílem jejich koordinace s opatřeními jiných členských států — musí být pozměněna nebo zrušena.
4. Jestliže nastane situace uvedená v odstavcích 1 a 2 a pokud je nezbytné, aby ostatní členské státy rovněž použily přijatá opatření v souladu s ustanoveními těchto odstavců, případně opatření pozměněná podle odstavce 3, pak je nutno, aby byla přijata vhodná opatření postupem podle článku 18.
5. Obnovení dovozu ze třetí země se povolí postupem podle článku 18.
Článek 16 1. Pokud to je nutné pro jednotné provádění této směrnice, mohou veterinární znalci Komise ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a třetích zemí provádět kontroly na místě.
Země odběru, na jejímž území je prováděna kontrola, poskytne znalcům veškerou pomoc nutnou pro plnění jejich úkolů.
Komise uvědomí dotyčnou zemi, ve které je prováděn odběr, o výsledcích provedené kontroly.
Dotyčná země odběru přijme případná nutná opatření, aby vyhověla výsledkům této kontroly. Pokud země odběru tato opatření nepřijme, může po posouzení situace v rámci Stálého veterinárního výboru uplatnit ustanovení čl. 5 odst. 2 čtvrtého pododstavce a čl. 9 odst. 1.
2. Všeobecná prováděcí pravidla k tomuto článku, zvláště četnost a způsob provádění kontrol uvedených v odst. 1 prvním pododstavci, se stanoví postupem podle článku 19. KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení Článek 17 Přílohy této směrnice mění Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise zvláště s cílem jejich přizpůsobení technologickému vývoji.
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu do dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 19 1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do patnácti dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
1. Tato směrnice se nevztahuje na sperma odebrané a zpracované v některém z členských států před 1. lednem 1990.
2. Až do doby, kdy vstoupí v platnost rozhodnutí přijatá k provedení článků 8, 9 a 10, neuplatňují členské státy na dovoz spermatu pocházejícího z třetích zemí výhodnější podmínky než podmínky vyplývající z kapitoly II.
Článek 21 Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990.
Uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Článek 22 Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. června 1988,
kterou se stanoví hygienické předpisy pro maso určené pro vnitrostátní trh a výše poplatků vybíraných na základě směrnice 85/73/EHS za prohlídku tohoto masa (88/409/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise[1],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Touto směrnicí zůstávají nedotčeny vnitrostátní předpisy o porážce zvířete pro osobní potřebu chovatele, za předpokladu, že tyto předpisy stanoví záruky pro kontrolu toho, zda maso těchto zvířat není prodáváno pro spotřebu veřejnosti. Článek 2
Ustanovení kapitoly VI, kapitoly VIII a kapitoly IX bodu 47 přílohy I směrnice 64/433/EHS se nevztahují na úkony týkající se skladování a bourání prováděné v malých množstvích v prodejních prostorách pro konečného spotřebitele. Článek 3
Ve směrnici 85/73/EHS se vkládá nový článek 2a, který zní:
"Článek 2a
Členské státy zajistí, aby náklady spojené s kontrolami uvedenými v článcích 6, 8 a 9 směrnice 86/469/EHS byly účtovány za poplatky stanovené v článku 1."
Článek 4
Výše poplatků vyplývajících z článku 2 rozhodnutí 88/408/EHS se vztahuje na čerstvé maso produkované a prohlížené podle článku 2 této směrnice a na maso uvedené v článku 16a směrnice 71/118/EHS.
Článek 5 1. Do 1. října 1989 Rada kvalifikovanou většinou rozhodne na základě návrhu Komise o podmínkách, podle nichž mohou být další požadavky směrnice 64/433/EHS rozšířeny na zařízení nebo jatka podle uvedené směrnice neschválené; za účelem zamezení obchodování s určitým masem dále přezkoumá kritéria stanovená zejména v čl. 3 odst. 1 bodu A písm. d) a v článku 5 uvedené směrnice a rovněž přijme minimální předpisy týkající se hygieny a prohlídek, které budou muset v každém případě dodržovat jatka hodlající dodávat výhradně na místní trh.
2. Do stejného dne a stejným postupem se pro maso určené výhradně pro místní trh přijmou:
- nová pravidla pro prohlídku před porážkou a prohlídku po porážce u drůbežího masa,
- předpisy týkající se odborné kvalifikace pomocných inspektorů, jejich vzdělání a úkolů, které mají plnit.
Článek 6 Členské státy uvedou nejpozději do 1. ledna 1991 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Řecké republice se však pro dosažení souladu s touto směrnicí poskytuje doplňková lhůta v trvání dvou let.
Článek 7 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 21. června 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/151/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých konstrukčních částí a vlastností kolových zemědělských a lesnických traktorů
(88/410/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. června 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/297/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že s ohledem na dosažené zkušenosti je nyní možné učinit určitá opatření ke zpřesnění a doplnění směrnice Rady 74/151/EHS [3], ve znění směrnice 82/890/EHS [4];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy III, IV a VI směrnice 74/151/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1988 nesmějí členské státy
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud nádrže na tekutá paliva, přídavná závaží a přípustné hladiny akustického tlaku tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňují požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1989 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož palivové nádrže, přídavná závaží a přípustné hladiny akustického tlaku nesplňují požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož palivové nádrže, přídavná závaží a přípustné hladiny akustického tlaku nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 21. června 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 75/321/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se mechanismu řízení kolových zemědělských a lesnických traktorů
(88/411/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/297/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se zřetelem k získaným zkušenostem a současnému stavu techniky je nyní možné některá ustanovení směrnice Rady 75/321/EHS [3], ve znění směrnice 82/890/EHS [4], zpřesnit a doplnit;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha ke směrnici 75/321/EHS se mění takto:
- v bodě 2.2.1.2 se za slova "U mechanismu řízení s posilovačem" vkládají slova ", který není spojen s jiným zařízením,"
- předposlední věta prvního pododstavce bodu 2.2.4.1.1, tj.
"Mechanismus řízení a brzdový systém nesmějí mít společný zdroj energie", se nahrazuje tímto: "Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 76/432/EHS o brzdění, jestliže je hydraulický mechanismus řízení propojen s hydraulickým brzdovým systémem a jestliže jsou oba tyto systémy napájeny ze stejného zdroje energie, nesmí síla potřebná k ovládání mechanismu řízení přesáhnout 40 daN v případě selhání jednoho z těchto dvou systémů".
Článek 2
1. Od 1. října 1988 nesmějí členské státy
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud mechanismus řízení tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňuje požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1989 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož mechanismus řízení nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož mechanismus řízení nesplňuje požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. června 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/152/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se maximální konstrukční rychlosti a nákladních plošin kolových zemědělských a lesnických traktorů
(88/412/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/297/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se zřetelem na dosažené zkušenosti a s ohledem na stupeň technického rozvoje je nyní možné učinit určitá opatření ke zpřesnění a doplnění směrnice 74/152/EHS [3], ve znění směrnice 82/890/EHS [4];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Bod 1.3 přílohy směrnice 74/152/EHS se nahrazuje tímto:
"1.3 Traktor je pro zkoušku vybaven novými pneumatikami o největším valivém poloměru ze všech pneumatik, které výrobce zamýšlí montovat na traktor."
Článek 2
1. Od 1. října 1988 nesmějí členské státy
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud maximální konstrukční rychlost a nákladní plošiny tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňují požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1989 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož maximální konstrukční rychlost a nákladní plošiny nesplňují požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož maximální konstrukční rychlost a nákladní plošiny nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. června 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 79/622/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky)
(88/413/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/297/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností je nyní možné doplnit a upřesnit některá ustanovení směrnice Rady 79/622/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí 87/354/EHS [4];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy III a IV směrnice 79/622/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1988 členské státy nesmějí:
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud ochranná konstrukce chránící při převrácení tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňuje požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1989 členské státy:
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož ochranná konstrukce chránící při převrácení nesplňuje požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož ochranná konstrukce chránící při převrácení nesplňuje požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. června 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 80/720/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pracovního prostoru, přístupu k místu řidiče a dveří a oken kolových zemědělských a lesnických traktorů
(88/414/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/297/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností je nyní možné upřesnit a doplnit některá ustanovení směrnice Rady 80/720/EHS [3], ve znění směrnice 82/890/EHS [4];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 80/720/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1988 členské státy nesmějí
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu, pokud pracovní prostor, přístup k místu řidiče, dveře a okna tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňují požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1988 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož pracovní prostor, přístup k místu řidiče, dveře a okna nesplňují požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož pracovní prostor, přístup k místu řidiče, dveře a okna nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. června 1988,
kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny z motorů motorových vozidel (Omezení emisí znečišťujících částic ze vznětových motorů) (88/436/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100A této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření k postupného zřízení vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzývá k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny z motorových vozidel a k odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic; že třetí akční program zahrnuje další úsilí, jehož cílem je podstatně snížit současné úrovně emisí znečišťujících látek z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že rozdíly, které mohou vzniknout mezi vnitrostátními předpisy týkajícími se mezních hodnot emisí znečišťujících částic ze vznětových motorů ("diesel") jako kritérií pro schvalování typu vozidel s těmito motory, mohou být překážkami volného pohybu těchto výrobků ve Společenství; že se proto jeví nutné stanovit společné normy v této oblasti;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS [4] stanoví mezní hodnoty pro emise oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z takových motorů; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí 74/290/EHS [5] a byly doplněny směrnicí Komise 77/102/EHS [6] o mezní hodnoty přípustných emisí oxidů dusíku; že mezní hodnoty pro tyto tři znečišťující látky byly postupně sníženy směrnicí Komise 78/665/EHS [7] a směrnicemi 83/351/EHS [8] a 88/76/EHS [9];
vzhledem k tomu, že směrnice 83/351/EHS rozšiřuje oblast působnosti směrnice 70/220/EHS na některé kategorie vozidel se vznětovými motory, aniž by však stanovila pro tyto motory zvláštní požadavky na emise; že v oblasti působnosti směrnice 72/306/EHS [10] jsou jen emise sazí; že ke zlepšení ochrany veřejného zdraví je nutno omezit emise všech znečišťujících částic z motorů tohoto druhu; že je žádoucí stanovit pro emise znečišťujících částic mezní hodnoty, které odpovídají stavu nynější nejlepší techniky vznětových motorů ve Společenství, a doplnit postup zkoušek stanovený ve směrnici 70/220/EHS o ustanovení týkající se odběru vzorků a analýzy emisí znečišťujících částic převzatá z odpovídajících požadavků, které platí ve Spojených státech amerických;
vzhledem k tomu, že stanovení hodnot 1,1 g na zkoušku a 1,4 g na zkoušku jako mezních hodnot pro emise znečišťujících částic z vozidel se vznětovým motorem představuje pouze první krok k omezení těchto emisí;
vzhledem k tomu, že též s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu musí být provedena co nejdříve druhá etapa snížení emisí znečišťujících částic a že by se mělo dosáhnout úrovní 0,8 g na zkoušku a 1,0 g na zkoušku; že při schválení těchto úrovní musí být zohledněny technické a hospodářské možnosti, které budou v té době dostupné,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/220/EHS se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Směrnice Rady ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel" .
2.
Přílohy I, III a IIIA se mění v souladu s přílohou této směrnice. Článek 2
1.
Od 1. října 1988 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší emisemi znečišťujících částic z motoru
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS [11] nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu motorového vozidla se vznětovým motorem, ani
- zakázat uvést do provozu vozidlo se vznětovým motorem,
pokud emise znečišťujících částic z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňují požadavky příloh ke směrnici 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1989 členské státy - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla se vznětovým motorem a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla se vznětovým motorem,
pokud emise znečišťujících částic z tohoto typu vozidla nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice. Pro typy vozidel se vznětovým motorem s přímým vstřikem se však tento den odkládá na 1. říjen 1994.
3.
Od 1. října 1990 mohou členské státy zakázat uvedení do provozu motorového vozidla se vznětovým motorem, jehož emise znečišťujících částic nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
Pro typy vozidel se vznětovým motorem s přímým vstřikem se však tento den odkládá na 1. říjen 1996.
Článek 3 Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4 Do konce roku 1989 rozhodne Rada na návrh Komise o provedení druhého stupně dalšího snížení mezních hodnot pro emise znečišťujících částic.
Článek 5 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 30. června 1988,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 78/764/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadla řidiče na kolových zemědělských a lesnických traktorech
(88/465/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/297/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností a se zřetelem k současnému stavu techniky je nyní možné změnit klasifikaci standardních traktorů uvedenou ve směrnici Rady 78/764/EHS [3], naposledy pozměněné směrnicí 87/354/EHS [4], a zpřesnit a doplnit některá ustanovení uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že tato nová klasifikace byla přijata také v ISO na základě výsledků výzkumu provedeného v Evropě a Spojených státech amerických;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a II směrnice 78/764/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1988 členské státy nesmějí
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud sedadlo řidiče tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňuje požadavky této směrnice;
b) - ani odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ sedadla řidiče, pokud tento typ splňuje požadavky této směrnice, ani
- zakázat uvedení sedadel řidiče na trh, pokud jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části vydanou v souladu s touto směrnicí.
2. Od 1. října 1989 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož sedadlo řidiče nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož sedadlo řidiče nesplňuje požadavky této směrnice;
b) - nesmějí již udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ sedadla řidiče, pokud tento typ nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ sedadla řidiče, pokud tento typ nesplňuje požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 26. července 1988,
kterou se mění příloha směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(88/485/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 86/530/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že z důvodu přehlednosti je třeba rozčlenit skupinu aminokyselin a jejich solí do dalších podskupin podle jednotlivých aminokyselin;
vzhledem k tomu, že studie dvou nových produktů na bázi lysinu prokázaly, že tyto produkty splňují požadavky směrnice 82/471/EHS; že by proto mělo být za určitých podmínek povoleno používání těchto produktů ve výživě zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanovením článku 1 nejpozději do 30. června 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. července 1988,
kterou se po desáté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(88/490/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 79/831/EHS [2], a zejména na článek 19 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že příloha I směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam nebezpečných látek společně s podrobnými údaji o postupech klasifikace a označování pro každou látku; že zkoumání seznamu nebezpečných látek ukázalo, že je nezbytné tento seznam přizpůsobit s ohledem na současné vědecké a technické poznatky;
vzhledem k tomu, že část D přílohy VI směrnice 67/548/EHS obsahuje pokyny pro klasifikaci a označování nebezpečných látek a přípravků; že je nezbytné opravit v této příloze některá kritéria pro výběr jistého standardního pokynu pro bezpečné zacházení (S-věty) ve francouzském jazyce;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1. Příloha I (seznam nebezpečných látek): 1.1 Za poznámku E v předmluvě k příloze I se doplňuje poznámka F:
"Poznámka F: Tato látka může obsahovat stabilizátor.
Jestliže stabilizátor změní nebezpečné vlastnosti látky, které jsou uvedeny označením v příloze I, stanoví se označení podle pravidel pro označování nebezpečných přípravků." 1.2 Název, číslo CAS, klasifikace a označení látek v příloze I této směrnice nahrazuje odpovídající položky přílohy I směrnice 67/548/EHS se stejným číslem EHS.
1.3 Příloha I směrnice 67/548/EHS se doplňuje o látky uvedené v příloze II této směrnice. 2. Příloha VI část D (Pokyny pro klasifikaci a označování nebezpečných látek a přípravků):
Ve francouzském jazyce v kapitole 4 (výběr standardních vět označujících specifickou rizikovost) u věty S 16 (Tenir à l’écart de toute source d’ignition – ne pas fumer) pod odrážkou "applicabilité" se slova "substances et préparations susceptibles de réagir ou de se décomposer spontanément sous l’effet de la chaleur" nahrazují slovy "Liquides et gaz extrêmement inflammables ou facilement inflammables." Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat nejpozději od 1. července 1990.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 13. září 1988,
kterou se mění příloha II směrnice Rady 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh
(88/506/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/380/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle stávajících vědeckých a technických poznatků jsou určité odrůdy ovsa (Avena sativa) typu "bezpluchý oves" potenciálně vhodné jako pícnina;
vzhledem k tomu, že je však obtížné produkovat osivo těchto odrůd s klíčivostí srovnatelnou s klíčivostí běžně dosahovanou u osiva jiných odrůd ovsa;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků se proto doporučuje pro odrůdy typu "bezpluchý oves" snížit požadavek minimální klíčivosti, který je v příloze II směrnice 66/402/EHS pro odrůdy ovsa stanoven na 85 % čistého osiva;
vzhledem k tomu, že toto snížení by se mělo zpočátku využívat pouze po omezenou dobu, aby pro tyto odrůdy mohla být shromážděna a vyhodnocena další technická data;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. V bodě 2 oddíle A tabulce ve sloupci 2 (Klíčivost nejméně) se za údaj "85" pro certifikované osivo první a druhé generace některých druhů včetně Avena sativa vkládá odkaz "(d)".
2. V bodě 2 oddíle B se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) Pro odrůdy Avena sativa, které jsou úředně klasifikovány jako "bezpluchý oves", mohou členské státy do 30. července 1990 snížit minimální klíčivost snížit na 75 % čistého osiva.
V takovém případě musí být úřední návěska opatřena údajem "Klíčivost nejméně 75 %"."
Článek 2
Členské státy, které využijí podmínky doplněné podle čl. 1 bodu 2, uvědomí Komisi a ostatní členské státy o přijatých opatřeních.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 23. listopadu 1988
o jednotném postupu pro používání nařízení (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a nařízení (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě
(88/599/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na usnesení ze dne 20. prosince 1985 přijaté Radou a zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, ke zlepšení používání sociálních nařízení v silniční dopravě [4],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3820/85 [5] a (EHS) č. 3821/85 [6] jsou důležitá pro vytvoření společného trhu pozemní dopravy;
vzhledem k tomu, že řádné používání sociálních nařízení v silniční dopravě vyžaduje jednotnou a efektivní kontrolu členskými státy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit minimální podmínky, jež musí splňovat kontrola dodržování jejich ustanovení, aby se omezilo jejich porušování a předcházelo mu;
vzhledem k tomu, že Portugalská republika zavedla teprve nedávno kontrolní postupy v silniční dopravě, a měla by mít proto možnost odložit použitelnost této směrnice;
vzhledem k tomu, že účinná kontrola ve Společenství vyžaduje vzájemnou výměnu informací a spolupráci při používání nařízení v členských státech;
vzhledem k tomu, že výměna informací je nezbytná a měla by probíhat v pravidelných intervalech;
vzhledem k tomu, že jednotné používání sociálních nařízení v silniční dopravě je nezbytné pro zabránění narušení hospodářské soutěže mezi dopravci a pro podporu bezpečnosti silničního provozu a sociálního pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Kontroly
Cílem této směrnice je stanovit minimální podmínky pro kontrolu řádného a jednotného používání nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.
Článek 2
Systémy kontrol
1. Členské státy organizují systém přiměřených a pravidelných kontrol na silnicích a v provozovnách podniků, který bude každoročně zahrnovat významnou a reprezentativní část řidičů, podniků a vozidel všech druhů dopravy, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.
2. Každý členský stát pořádá kontroly tak, aby
- každoročně zahrnovaly nejméně 1 % pracovních dnů řidičů vozidel, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85,
- nejméně v 15 % ze všech kontrolních pracovních dnů proběhly kontroly na silnici a nejméně v 25 % ze všech kontrolních pracovních dnů proběhly kontroly v provozovnách podniků.
3. Počet řidičů kontrolovaných při silničních kontrolách, počet kontrol v provozovnách podniků, počet kontrolních pracovních dnů a počet zaznamenaných porušení se mimo jiné zahrne do informací, které se sdělují v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85 Komisi.
Článek 3
Silniční kontroly
1. Silniční kontroly jsou pořádány v jakoukoli dobu na různých místech pokrývajících dostatečně rozsáhlou část silniční sítě, aby bylo obtížné se kontrolním bodům vyhnout.
2. Předmětem silničních kontrol jsou:
- denní doby řízení, přestávky a denní doby odpočinku, a v případě zřetelných náznaků nesprávností se kontrolují rovněž záznamové listy předchozích dnů, které se mají v souladu s čl. 15 odst. 7 nařízení (EHS) č. 3821/85 nacházet ve vozidle,
- v případě potřeby poslední týdenní doba odpočinku,
- řádné fungování záznamového zařízení (určení možného zneužití zařízení nebo záznamových listů), nebo případně předložení dokladů uvedených v čl. 14 odst. 5 nařízení (EHS) č. 3820/85.
3. Silniční kontroly se provádějí bez jakékoli diskriminace vozidel a řidičů na základě toho, zda jsou rezidenty.
4. K usnadnění úkolu mají pověření kontrolní pracovníci k dispozici:
- seznam hlavních bodů, které se kontrolují,
- vícejazyčný souhrn běžných výrazů vztahujících se k silničnímu provozu.
Komise tento souhrn poskytne členským státům.
5. Jestliže silniční kontrola řidiče vozidla registrovaného v jiném členském státě vede k podezření, že došlo k protiprávnímu jednání, které nelze při silniční kontrole odhalit, protože chybějí nezbytné údaje, poskytnou si příslušné orgány členských států při objasňování situace vzájemnou pomoc.
Provede-li příslušný členský stát za tím účelem kontrolu v provozovně podniku, sdělí výsledky druhému dotčenému členskému státu.
Článek 4
Kontroly v provozovnách podniků
1. Kontroly v provozovnách uvedené v čl. 2 odst. 1 se plánují s přihlédnutím ke zkušenostem s různými druhy dopravy.
Kontroly se provádějí rovněž v provozovnách podniků, u nichž se při silniční kontrole zjistila vážná porušení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.
2. Kontroly v provozovnách podniků se kromě bodů kontrolovaných při silničních kontrolách zaměřují na:
- týdenní doby odpočinku a doby řízení mezi dobami odpočinku,
- čtrnáctidenní omezení dob řízení,
- náhrady za zkrácené denní nebo týdenní doby odpočinku,
- používání záznamových listů nebo záznamů organizace pracovní doby řidičů.
3. Pro účely tohoto článku jsou kontroly, které provádějí příslušné orgány na základě souvisejících dokladů předložených na jejich žádost podniky, považovány za rovnocenné kontrolám prováděným v provozovnách podniků.
Článek 5
Koordinované kontroly
1. Členské státy provedou nejméně dvakrát ročně vzájemně koordinované silniční kontroly řidičů a vozidel v oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.
2. Kontrolní orgány členských států provádějí tyto kontroly na svých územích pokud možno současně.
Článek 6 Výměna informací
1. K vzájemné výměně informací, které mají být sděleny podle čl. 17 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3820/85 a čl. 19 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3821/85, dochází každých 12 měsíců, poprvé po uplynutí šesti měsíců po oznámení této směrnice [7], a v jednotlivých případech na zvláštní žádost členského státu.
2. Pro tento účel používají příslušné orgány v každém členském státě jednotný formulář zprávy stanovený Komisí po dohodě s členskými státy.
Článek 7
1. S výjimkou Portugalské republiky uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989.
Portugalská republika uvede tyto právní a správní předpisy v účinnost nejpozději do 1. ledna 1990.
2. Členské státy sdělí Komisi své vnitrostátní právní a správní předpisy týkající se provedení této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1988,
kterou se mění směrnice 80/215/EHS o veterinárních otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství (88/660/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 směrnice 80/215/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/491/EHS [5], definuje typy zpracování vhodné ke zničení všech zárodků původců chorob hospodářských zvířat v masných výrobcích za účelem povolení obchodu s těmito výrobky uvnitř Společenství za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že získané zkušenosti, pokrok ve vědeckých poznatcích a technologie zpracování masa umožňují použití nového zpracování poskytujícího požadované záruky;
vzhledem k tomu, že začlenění tohoto zpracování mezi ostatní již předepsané způsoby by mělo usnadnit volný pohyb zboží ve Společenství, čímž se zvýší hodnota produkce a odstraní se riziko šíření chorob;
vzhledem k tomu, že bylo vyjádřeno vědecké stanovisko, které udává, že může být naprosto bezpečně upuštěno od hmotnostního omezení pět kilogramů, až dosud uplatňovaného na tyto masné výrobky, za předpokladu, že jsou dodržovány a uplatňovány všechny ostatní existující záruky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
4 odst. 1 písm. a) směrnice 80/215/EHS se bod ii) mění takto:
1. druhá odrážka se zrušuje;
2. v první pododrážce dosavadní čtvrté odrážky se slova "přičemž teplota po dobu minimálně třiceti minut musí dosahovat hodnoty alespoň 70 oC" se nahrazují slovy "přičemž teplota v jádře po dobu minimálně třiceti minut musí dosahovat alespoň 70 oC". Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3 Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1988
o zootechnických normách pro plemenná prasata
(88/661/EHS) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že chov a produkce prasat zaujímají velmi významnou součást zemědělství Společenství; že pro část zemědělské populace představují zdroj příjmů;
vzhledem k tomu, že produkci prasat je třeba podporovat; že uspokojivé výsledky v této oblasti velice úzce souvisejí s používáním čistokrevných plemenných prasat nebo hybridů chovných prasat;
vzhledem k tomu, že většina členských států se doposud v rámci své vnitrostátní plemenářské politiky snažila podporovat produkci zvířat odpovídajících jednoznačně určitým zootechnickým normám; že rozdíly existující v provádění plemenářské politiky představují překážku pro obchodování uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že v zájmu odstranění uvedených rozdílů a tím i přispění ke zvýšení produktivity v tomto odvětví je nutno postupně liberalizovat obchodování se všemi plemennými a chovnými prasaty uvnitř Společenství; že úplná liberalizace tohoto obchodování je podmíněna pozdější harmonizací, především pokud jde o přijetí k veřejné plemenitbě a o kritéria pro zápisy do plemenných knih a evidencí;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby členské státy byly oprávněny požadovat předložení osvědčení vydaných na základě postupu stanoveného Společenstvím;
vzhledem k tomu, že je nutno přijmout prováděcí opatření; že v zájmu uplatnění uvedených opatření by Stálý zootechnický výbor, zřízený rozhodnutím Rady č. 77/505/EHS [4], měl stanovit postup stanovící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že až do přijetí dalších rozhodnutí Společenství mohou členské státy dále používat vlastní vnitrostátní právní předpisy v souladu s obecnými pravidly stanovenými ve Smlouvě;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit, aby pro dovoz plemenných a chovných prasat ze třetích zemí neplatily výhodnější podmínky, než podmínky uplatňované ve Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní podmínky ve Španělsku a Portugalsku je nutno pro provádění této směrnice stanovit další lhůtu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Definice
Článek 1 Pro účely této směrnice se rozumí:
a) čistokrevným plemenným prasetem: každé prase, jehož rodiče i prarodiče byli zapsáni nebo evidováni v plemenné knize téhož plemene a které je v ní samo také zapsáno nebo evidováno a je pro tento zápis způsobilé;
b) hybridem chovného prasetem: každé prase, které splňuje dále uvedená kritéria:
1. pochází z plánovaného křížení:
- mezi čistokrevnými plemennými prasaty různých plemen nebo linií,
- nebo mezi zvířaty, která sama pocházejí z křížení mezi různými plemeny a liniemi,
- nebo mezi čistokrevnými plemennými zvířaty a zvířaty patřícími k jedné z výše uvedených kategorií;
2. je zapsáno v evidenci;
c) plemennou knihou: každá kniha, kartotéka nebo datové médium:
- vedené chovatelským sdružením úředně uznaným členským státem, v němž je toto sdružení usazeno, nebo úředním subjektem daného členského státu. Členské státy však mohou také stanovit, že plemenná kniha bude vedena plemenářskou organizací úředně uznanou v členském státě, v němž je tato organizace usazena,
- do které jsou zapsána nebo zaevidována čistokrevná plemenná prasata určitého plemene s uvedením jejich rodičů a prarodičů;
d) evidencí: každá kniha, kartotéka nebo nosič dat:
- vedené chovatelským sdružením, plemenářskou organizací nebo soukromým podnikem, které jsou úředně uznané členským státem, v němž jsou sdružení, organizace nebo podnik usazené, nebo úředním subjektem daného členského státu,
- do které jsou zapsány hybridy chovných prasat s uvedením jejich rodičů a prarodičů.
KAPITOLA II
Pravidla pro obchod s čistokrevnými plemennými prasaty uvnitř Společenství
Článek 2 1. Členské státy nemohou na základě zootechnických důvodů dále uvedené činnosti zakazovat, omezovat nebo v nich bránit:
- obchod uvnitř Společenství s čistokrevnými plemennými prasaty, jakož i s jejich spermatem, vajíčky a embryi,
- zakládání plemenných knih, pokud tyto splňují podmínky stanovené podle článku 6,
- úřednímu uznávání chovatelských sdružení nebo plemenářských organizací podle čl. 1 písm. c), které vedou nebo zakládají plemenné knihy podle článku 6.
2. Členské státy se přitom mohou řídit svými vnitrostátními právními předpisy odpovídajícími obecným ustanovením Smlouvy až do vstupu dalších rozhodnutí Společenství uvedených v článcích 3, 5 a 6 v platnost.
Článek 3 Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou do 31. prosince 1990 ustanovení Společenství o uznání čistokrevných plemenných prasat pro chov.
Článek 4 1. Chovatelská sdružení a/nebo plemenářské organizace úředně uznané členským státem podle čl. 1 písm. c) a/nebo úřední subjekt daného členského státu nesmí odmítnout zápis čistokrevných plemenných prasat z jiného členského státu do plemenných knih, pokud zvířata odpovídají normám stanoveným v článku 6.
2. Členské státy však mohou nařídit případně schválit, aby některá čistokrevná plemenná prasata dovezená z jiného členského státu a vykazující specifické charakteristické znaky, jimiž se liší od populace stejného plemene v daném členském státě určení, byla zapsána do zvláštní části plemenné knihy pro příslušné plemeno, k němuž patří.
Článek 5 Členské státy mají právo vyžadovat, aby čistokrevná plemenná prasata, jakož i jejich sperma, vajíčka a embrya, byly uváděny na trh s průvodním osvědčením vystaveným podle článku 6.
Článek 6 1. Postupem podle článku 11 se stanoví:
- metody kontroly užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných prasat,
- kritéria pro zakládání plemenných knih,
- kritéria pro zápis do plemenných knih,
- kritéria pro uznávání a dohled nad chovatelskými sdruženími a/nebo plemenářskými organizacemi podle čl. 1 písm. c), které vedou nebo zakládají plemenné knihy,
- osvědčení podle článku 5.
2. Do vstupu ustanovení odstavce 1 v platnost budou ostatní členské státy uznávat úředně prováděné kontroly v každém členském státě uvedené v odst. 1 první odrážce, jakož i plemenné knihy.
KAPITOLA III
Pravidla pro obchod s hybridy chovných prasat uvnitř Společenství
Článek 7 1. Členské státy nemohou na základě zootechnických důvodů dále uvedené činnosti zakazovat, omezovat nebo v nich bránit:
- obchodování uvnitř Společenství s hybridy chovných prasat, jakož i s jejich spermatem, vajíčky a embryi,
- zakládání evidencí, pokud tyto splňují podmínky stanovené podle článku 10,
- úřednímu uznávání chovatelských sdružení a/nebo plemenářských organizací a/nebo soukromých podniků podle čl. 1 písm. d), které vedou nebo zakládají evidenci podle článku 10.
2. Členské státy se přitom mohou řídit svými vnitrostátními právními předpisy odpovídajícími obecným ustanovením Smlouvy až do vstupu dalších rozhodnutí Společenství uvedených v článcích 8, 9 a 10 v platnost.
Článek 8 Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou nejpozději do 31. prosince 1990 ustanovení Společenství o uznání hybridů chovných prasat pro chov.
Článek 9 Členské státy mají právo vyžadovat, aby hybridy chovných prasat, jakož i jejich sperma, vajíčka a embrya, byla uváděna na trh s průvodním osvědčením vystaveným podle článku 10.
Článek 10 1. Postupem podle článku 11 se stanoví:
- metody kontroly užitkovosti a stanovení genetické hodnoty hybridů chovných prasat,
- kritéria pro zakládání evidence,
- kritéria pro zápis do evidence,
- kritéria pro uznávání a dohled nad chovatelskými sdruženími a/nebo plemenářskými organizacemi a/nebo soukromými podniky podle čl. 1 písm. d), které vedou nebo zakládají evidenci,
- osvědčení podle článku 9.
2. Do vstupu ustanovení odstavce 1 v platnost budou ostatní členské státy uznávat úředně prováděné kontroly v každém členském státě uvedené v odst. 1 první odrážce, jakož i evidenci.
KAPITOLA IV
Obecná ustanovení
Článek 11 1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému zootechnickému výboru zřízenému rozhodnutím 77/505/EHS (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme zamýšlená opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede.
Článek 12 Do doby, než začnou být používána pravidla Společenství v této oblasti, nesmí být zootechnické podmínky pro dovoz čistokrevných plemenných a hybridů chovných prasat ze třetích zemí výhodnější než podmínky stanovené pro tento obchod uvnitř Společenství.
Článek 13 Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Španělskému království a Portugalské republice se pro dosažení souladu s touto směrnicí poskytuje další lhůta dvou let, pokud Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise nerozhodne o prodloužení této odchylky.
Článek 14 Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988,
kterou se podeváté mění směrnice 69/169/EHS o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(88/664/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
7b odst. 4 směrnice Rady 69/169/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 87/198/EHS [5] stanoví, že každé dva roky a poprvé nejpozději 31. října 1987 upraví Rada v souladu s postupy uvedenými Smlouvou k tomuto účelu částky osvobození od daní uvedené v odstavcích 1 a 2 zmíněných článků, aby si zachovaly skutečnou hodnotu;
vzhledem k tomu, že podle šetření provedeného Komisí činí vážený průměr nárůstu cenového indexu pro členské státy pro období od 1. října 1985 do 31. prosince 1988 11,3 %;
vzhledem k tomu, že by výsledné částky měly být zaokrouhleny;
vzhledem k tomu, že v případě, že úprava osvobození od daní zaručeného Společenstvím povede ke změně částky osvobození vyjádřené v národní měně o méně než 5 % nebo se osvobození sníží, měl by mít daný členský stát možnost zachovat částky osvobození v národní měně platné před touto změnou,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Směrnice 69/169/EHS se mění takto:
1.
V článku 2 se:
a) v odstavci 1 částka "350 ECU" nahrazuje částkou "390 ECU";
b) v odstavci 2 částka "90 ECU" nahrazuje částkou "100 ECU".
2.
V článku 7 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Členské státy mohou ponechat v platnosti stávající částky osvobození od daní, pokud by přepočet částek osvobození vyjádřených v ECU, které byly přijaty při úpravách uvedených v čl. 2 odst. 6 a čl. 7b odst. 4, vedl ke změně osvobození vyjádřeného v národní měně o méně než 5 % nebo k jeho snížení."
3.
V článku 7b
a) se v odst. 1 písm. a) částka "280 ECU" nahrazuje částkou "310 ECU";
b) se v odst. 1 písm. b) částka "77 ECU" nahrazuje částkou "85 ECU";
c) se v odstavci 2 částka "77 ECU" nahrazuje částkou "85 ECU". Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1989.
2. Členské státy uvědomí Komisi o ustanoveních vnitrostátních právních předpisů, které přijmout k provedení této směrnice.
Článek 3 Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988,
kterou se mění několik směrnic o sbližování právních předpisů členských států obsahujících ustanovení o zveřejňování atestů a certifikátů v Úředním věstníku Evropských společenství
(88/665/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že několik směrnic Společenství obsahuje obecná ustanovení, která se týkají zejména postupů pro EHS schvalování, EHS přezkoušení typu, EHS ověřování a jiných EHS certifikátů; že ve zvláštních směrnicích je uveden odkaz na tyto postupy;
vzhledem k tomu, že v rámci postupů EHS schválení a EHS přezkoušení typu je zaveden systém recipročního předávání informací mezi členskými státy a/nebo pověřenými subjekty, stejně jako informování Komise o udělených certifikátech; že výtah z certifikátů má být rovněž zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že jak ukázaly dosavadní zkušenosti, zveřejnění výtahů certifikátů a atestů v Úředním věstníku nezlepšuje znatelně transparentnost v této oblasti, protože je to již uspokojivě zajištěno jinými prostředky; že zveřejňování tedy není nezbytné a může být zastaveno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Tyto směrnice se mění takto:
1.
Ve směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [3], naposledy pozměněné směrnicí 87/355/EHS [4]:
se zrušuje bod 5.1 přílohy I a v bodu 5.3 přílohy I se zrušuje odkaz na bod 5.1.
2.
Ve směrnici Rady 76/767/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro tlakové nádoby a metody jejich inspekce [5], naposledy pozměněné směrnicí 87/354/EHS [6]:
se zrušuje bod 4.1 přílohy I a v bodu 4.3 přílohy I se zrušuje odkaz na bod 4.1.
3.
Ve směrnici Rady 79/196/EHS ze dne 6. února 1979 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektrických zařízení určených k použití v prostředí s nebezpečím výbuchu a opatřených určitým typem ochrany [7], naposledy pozměněné směrnicí 84/47/EHS [8]:
se zrušuje čl. 6 odst.
2 a v čl.
7 odst. 1 se zrušuje odkaz na článek 6.
4. Ve směrnici Rady 84/528/EHS ze dne 17. září 1984 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných opatření pro zdvihací a manipulační zařízení [9], naposledy pozměněné směrnicí 87/354/EHS:
se zrušuje bod 5.1 přílohy I a v bodu 5.3 přílohy I se zrušuje odkaz na bod 5.1.
5.
Ve směrnici Rady 84/530/EHS ze dne 17. září 1984 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných opatření pro spotřebiče plynných paliv, bezpečnostní a ovládací zařízení pro tyto spotřebiče a pro metody jejich kontroly [10], naposledy pozměněné směrnicí 87/354/EHS:
se zrušuje bod 5.1 přílohy I a v bodu 5.3 přílohy I se zrušuje odkaz na bod 5.1.
6.
Ve směrnici Rady 84/532/EHS ze dne 17. září 1984 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných opatření pro stavební stroje a zařízení [11], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska:
se zrušuje bod 4.1 přílohy I a v bodu 4.3 přílohy I se zrušuje odkaz na bod 4.1.
Článek 2 Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988,
kterou se po čtvrté mění směrnice 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(88/667/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že postupné změny příloh směrnice 76/768/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 88/233/EHS [5], vyžadují úpravy ustanovení uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že zkušenosti nabyté od přijetí směrnice 76/768/EHS ukázaly, že ustanovení týkající se označování by měla být zlepšena a že lhůta stanovená v čl. 12 odst. 2 je nedostačující,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1.
V článku 1 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Kosmetické prostředky obsahující některou z látek uvedených v příloze V jsou z oblasti působnosti této směrnice vyloučeny.
Členské státy mohou s ohledem na tyto výrobky přijmout taková opatření, jaká považují za nezbytná."
2.
V článku 4 se písmena c) a d) nahrazují tímto:
"c) barviva, která nejsou uvedena v příloze IV části 1, s výjimkou kosmetických prostředků obsahujících barviva určená výhradně pro barvení vlasů;
d) barviva uvedená v příloze IV části 1, nejsou-li dodrženy stanovené podmínky, s výjimkou kosmetických prostředků obsahujících barviva určená výhradně pro barvení vlasů."
3.
Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
Členské státy povolí uvádět na trh kosmetické prostředky obsahující
a) látky uvedené v příloze III části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami, a to do dat uvedených ve sloupci g této přílohy;
b) barviva uvedená v příloze IV části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami, a to do dat uvedených v této příloze;
c) konzervační přísady uvedené v příloze VI části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami, a to do dat uvedených ve sloupci f této přílohy.
Některé z těchto látek však mohou být použity v jiných koncentracích pro zvláštní účely zřejmé ze způsobu obchodní úpravy výrobku;
d) filtry ultrafialového záření uvedené v příloze VII části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami, a to do dat uvedených ve sloupci f této přílohy.
K uvedeným datům budou tyto látky, barviva, konzervační přísady a filtry ultrafialového záření
- povoleny s konečnou platností, nebo
- zakázány s konečnou platností (příloha II), nebo
- ponechány po určené období v části 2 příloh III, IV, VI a VII, nebo
- odstraněny ze všech příloh na základě dostupných vědeckých informací nebo proto, že nejsou nadále používány."
4.
Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že kosmetické prostředky mohou být uvedeny na trh pouze tehdy, jsou-li na obalu, do kterého je výrobek plněn, nebo na vnějším obalu nesmazatelně, čitelně a viditelně uvedeny následující údaje:
a) jméno nebo firma a adresa nebo sídlo výrobce nebo osoby odpovědné za uvedení kosmetického prostředku na trh, kteří jsou usazeni ve Společenství.
Tyto informace mohou být zkráceny tak, aby zkratka v zásadě umožňovala určit podnik.
Členské státy mohou požadovat, aby na výrobcích vyrobených mimo Společenství byla uvedena země původu;
b) nominální obsah v době balení vyjádřený v hmotnosti nebo objemu, s výjimkou balení obsahujících méně než pět gramů nebo pět mililitrů, vzorků zdarma a balení pro jedno použití; pro spotřebitelská balení prodávaná zpravidla jako skupina položek, pro něž nejsou podrobné informace o hmotnosti nebo objemu významné, nemusí být obsah uveden za předpokladu, že je na obalu uveden počet položek.
Tato informace nemusí být uvedena, jestliže je počet položek snadno viditelný zvenku nebo je-li výrobek zpravidla prodáván pouze jednotlivě;
c) datum minimální trvanlivosti. Datum minimální trvanlivosti kosmetického prostředku je datum, do kterého výrobek skladovaný za vhodných podmínek nadále plní svou původní funkci a zejména zůstává v souladu s článkem 2.
Datum minimální trvanlivosti musí být vyznačeno slovy: "Spotřebujte nejlépe do…" doprovázenými
- samotným datem, nebo
- podrobnými údaji o tom, kde se na obalu datum nachází.
Tato informace může být v případě potřeby doplněna údajem o podmínkách, které musí být splněny, aby byla uvedená trvanlivost zaručena.
Datum musí být jasně vyjádřeno a musí sestávat z měsíce a roku v uvedeném pořadí.
Vyznačení data trvanlivosti není závazné pro kosmetické prostředky, jejichž minimální trvanlivost je delší než 30 měsíců;
d) zvláštní opatření, která musí být dodržena při použití, zejména opatření, která jsou uvedena ve sloupci "Podmínky použití a varování, které musí být tištěny na etiketě" v přílohách III, IV, VI a VII, a která se musí nacházet na obalu, do kterého je výrobek plněn, a na vnějším obalu, a dále jakékoliv zvláštní preventivní informace o kosmetických prostředcích pro profesionální použití, zejména pro kadeřníky. Není-li to z praktických důvodů možné, musí se tyto informace nacházet na přiloženém letáku, přičemž se na obalu, do kterého je výrobek plněn, a na vnějším obalu musí nacházet zkrácený údaj odkazující spotřebitele na uvedené informace;
e) číslo výrobní šarže nebo odkaz umožňující identifikaci zboží. Není-li to z praktických důvodů možné, protože jsou kosmetické prostředky příliš malé, postačí, když se tyto informace budou nacházet pouze na vnějším obalu.
2. Pro kosmetické prostředky, které nejsou ve spotřebitelském balení, jsou baleny v místě prodeje na žádost kupujícího nebo jsou baleny pro okamžitý prodej, přijmou členské státy podrobná pravidla pro uvádění podrobných údajů stanovených v odstavci 1.
3. Členské státy provedou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby nebyly při označování, nabízení k prodeji a propagaci kosmetických prostředků používány texty, názvy, obchodní značky, vyobrazení a názorné nebo jiné symboly, které by přisuzovaly těmto výrobkům vlastnosti, jež nemají."
5.
V článku 12 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Komise povede co nejdříve konzultace s dotčenými členskými státy a poté neprodleně zaujme stanovisko a učiní příslušné kroky."
6.
Příloha III část 2 se označuje jako příloha IV část 1.
7.
Příloha IV část 1 se označuje jako příloha III část 2.
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1992 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, jejichž označení nesplňuje požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 31. prosince 1993 nebudou výrobky uvedené v odstavci 1 prodávány ani přenechávány konečnému spotřebiteli.
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4 Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č.
222/88 ze dne 22. prosince 1987,
kterým se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění některá opatření pro používání společné organizace trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3904/87 [2], a zejména na článek 30 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 [3] ve znění nařízení (EHS) č.
3985/87 [4] stanovilo harmonizovaný systém ve vztahu k celní a statistické nomenklatuře a společnému celnímu sazebníku; že v důsledku zavedení nové kombinované nomenklatury je nutné provést podstatné změny v nařízení (EHS) č.
804/68, které bylo z tohoto důvodu pozměněno nařízením Rady (EHS) č.
3904/87; že je proto nutné změnit některá další nařízení v odvětví mléka a mléčných výrobků; že s přihlédnutím k povaze daných změn a v souladu s článkem 2 nařízení Rady (EHS) č.
3904/87 je třeba použít postup podle článku 30 nařízení (EHS) č.
804/68;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 7a nařízení Rady (EHS) č.
985/68 ze dne 15. července 1968, kterým se stanoví obecné předpisy pro intervenci na trhu másla a smetany [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3466/87 [6], se nahrazuje tímto: "Článek 7a
Komise posoudí situaci, pokud jde o produkty čísla 0405 kombinované nomenklatury, které jsou skladovány ve veřejných skladech a jejichž odbyt nemůže během hospodářského roku pro mléko proběhnout za normálních podmínek.
Postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68 se stanoví vhodná opatření."
Článek 2
Nařízení Komise (EHS) č.
1073/68 ze dne 24. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro stanovení cen s dodáním na hranice a pro stanovení dávek v odvětví mléka a mléčných výrobků [7], se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Ceny s dodáním na hranice se stanoví na základě nejvýhodnějších nákupních možností v mezinárodním obchodě s produkty uvedenými v článku 1 nařízení (EHS) č.
804/68, s výjimkou obdobných produktů, u nichž se dávka nerovná dávce použitelné pro jejich pilotní produkt." 2.
3. V článku 11 se odkaz na "nařízení (EHS) č.
823/68" nahrazuje odkazem na "nařízení (EHS) č.
2915/79". Článek 3
Článek 2 odst.
1 a 2 nařízení Komise (EHS) č.
1098/68 ze dne 27. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro používání vývozních náhrad v odvětví mléka a mléčných výrobků [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3812/85 [9], se nahrazuje tímto:
"1. U produktů složených z mléka a cukru se náhrada rovná součtu těchto složek:
a) složky představující množství mléčných výrobků;
b) složky představující množství přidané sacharosy.
Druhá uvedená složka se však bere v úvahu pouze tehdy, jestliže přidaná sacharosa byla vyrobena z cukrové řepy nebo třtiny sklizené ve Společenství.
2. Pokud jde o slazené zahuštěné mléčné výrobky o obsahu tuku nejvýše 9,5 % hmotnostních, složka uvedená v odst. 1 písm. a) se stanoví za 100 kg celého produktu.
U jiných produktů uvedených v odstavci 1 se složka uvedená v odst. 1 písm. a) vypočte tak, že základní částka se vynásobí obsahem mléčných výrobků v daném produktu.
Základní částka uvedená v předchozím pododstavci je náhrada stanovená za jeden kilogram mléčných výrobků obsažených v celém produktu."
Článek 4
Nařízení Komise (EHS) č.
1216/68 ze dne 9. srpna 1968, kterým se stanoví metoda pro zjišťování obsahu laktosy v krmných směsích dovážených ze třetích zemí [10], se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Metoda pro zjišťování obsahu laktosy v produktech čísla 2309 kombinované nomenklatury je definována v příloze." 2. Název přílohy se nahrazuje tímto:
"Metoda analýzy pro zjišťování obsahu laktosy v produktech čísla 2309 kombinované nomenklatury." Článek 5
Čl. 6 odst.
1 nařízení Komise (EHS) č. 210/69 ze dne 31. ledna 1969 o sdělování mezi členskými státy a Komisí v odvětví mléka a mléčných výrobků [11], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2686/87 [12], se nahrazuje tímto:
"1. Členské státy sdělují Komisi každý pracovní den před 18 hodinou dálnopisem množství produktů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č.
804/68, na která byly ke dni sdělení podány žádosti o vývozní licenci ve smyslu článku 14 nařízení (EHS) č. 3183/80 a která jsou rozdělena podle kategorií produktů označených kódovým číslem uvedeným v nařízeních, která stanoví náhrady v odvětví mléka a mléčných výrobků vyvážených v nezměněném stavu.
Ve sděleních týkajících se vývozních licencí pro produkty podpoložek 04021019, 04022117, 04022119, 04022199 a čísla 0405 kombinované nomenklatury se rozlišuje mezi vývozními licencemi, které jsou uvedeny v čl. 4 odst. 1, a vývozními licencemi, které jsou uvedeny v čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2729/81 (též s náhradou stanovenou předem).
Při sdělování informací uvedených v předchozích pododstavcích členské státy uvádějí:
b) příslušné(á) množství pro každé místo určení."
Článek 6
Nařízení Rady (EHS) č.
1411/71 ze dne 29. června 1971, kterým se stanoví doplňující pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o produkty čísla 0401 společného celního sazebníku [13], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
566/76 [14], se mění takto:
1. Název nařízení se nahrazuje tímto:
"Nařízení Rady (EHS) č.
1411/71 ze dne 29. června 1971, kterým se stanoví doplňující pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o mléko určené k lidské spotřebě". 2.
"Článek 1 Toto nařízení se vztahuje na tyto produkty: Kód KN _BAR_ Popis _BAR_
ex04031011ex04031013ex04031019ex04039051ex04039053ex04039059 _BAR_ Podmáslí, kyselé mléko a smetana, jogurt, kefír a jiné fermentované (kysané) nebo okyselené mléko a smetana, též zahuštěné nebo obsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla nebo ochucené nebo obsahující přidané ovoce, ořechy nebo kakao" _BAR_ Článek 7
Nařízení Rady (EHS) č.
2730/75 ze dne 29. října 1975 o glukose a laktose [15] se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Režim stanovený nařízením (EHS) č.
2727/75 a prováděcími opatřeními k tomuto nařízení pro glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023091, 17023099, a 17024090 kombinované nomenklatury se rozšiřuje na glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023051 a 17023059 kombinované nomenklatury." 2.
"Článek 2 Režim stanovený nařízením (EHS) č. 804/68 a prováděcími opatřeními k tomuto nařízení pro laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021090 kombinované nomenklatury se rozšiřuje na laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021010 kombinované nomenklatury." 3. Článek 3 se nahrazuje tímto: "Článek 3
Pokud bude režim stanovený pro glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023091, 17023099 a 17024090, jakož i pro laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021090 kombinované nomenklatury změněn na základě článku 43 Smlouvy nebo postupy stanovenými k provedení uvedeného článku, rozšiřují se tyto změny na glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023051 a 17023059, případně na laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021010 kombinované nomenklatury, pokud nebudou týmiž postupy přijata jiná opatření umožňující harmonizaci režimu pro tyto produkty s režimem stanoveným pro výše uvedené produkty." Článek 8
Článek 19 nařízení Komise (EHS) č.
368/77 ze dne 23. února 1977 o prodeji sušeného odstředěného mléka určeného k použití jako krmivo pro prasata a drůbež prostřednictvím nabídkového řízení [16], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1413/87 [17], se nahrazuje tímto:
1. Podpora stanovená v článku 10 nařízení (EHS) č.
804/68 se neposkytuje pro sušené odstředěné mléko prodávané podle tohoto nařízení.
2. V případě sušeného odstředěného mléka prodávaného podle tohoto nařízení a:
- odesílaného v nezměněném stavu do jiného členského státu se měnová vyrovnávací částka stanovená podle nařízení (EHS) č. 974/71 pro produkty podpoložky 04021019 kombinované nomenklatury vynásobí koeficientem uvedeným v příslušné poznámce v části 5 přílohy I nařízení Komise, kterým se stanoví měnové vyrovnávací částky,
- odesílaného jinému členskému státu nebo vyváženého do třetích zemí buď po denaturaci, nebo po přimíchání do krmných směsí se měnové vyrovnávací částky stanovené podle nařízení (EHS) č. 974/71 pro produkty podpoložek:
- 23091015 a 23099035, - 23091019 a 23099039,
- 23091039 a 23099049,
- 23091059 a 23099059,
- 23091070 a 23099070,
kombinované nomenklatury násobí koeficientem uvedeným v příslušné poznámce v části 5 přílohy I nařízení Komise, kterým se stanoví měnové vyrovnávací částky. V případě potřeby může Komise tyto koeficienty upravit."
Článek 9
Článek 17 nařízení Komise (EHS) č.
1844/77 ze dne 10. srpna 1977 o poskytování zvláštní podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro sušené odstředěné mléko určené k použití jako krmivo pro zvířata s výjimkou mladých telat [18], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1650/85 [19] a pozastaveného nařízením (EHS) č.
2224/85 [20], se nahrazuje tímto:
"Článek 17 Pokud jde o sušené odstředěné mléko denaturované podle čl. 9 odst. 2: - odesílané do jiného členského státu nebo
- vyvážené do třetích zemí, měnové vyrovnávací částky stanovené na základě nařízení (EHS) č. 974/71, u produktů podpoložek: - 23091015 a 23099035, - 23091019 a 23099039,
- 23091039 a 230909049,
- 23091059 a 23099059,
- 23091070 a 23099070,
kombinované nomenklatury se vynásobí koeficientem uvedeným v příslušné poznámce v části 5 přílohy I nařízení Komise, kterým se stanoví měnové vyrovnávací částky. V případě potřeby může Komise tyto koeficienty upravit."
Článek 10
V odstavci 1 dohody obsažené v nařízení Rady (EHS) č.
2042/77 ze dne 13. září 1977 o dohodě mezi Rakouskem a Evropským hospodářským společenstvím uzavřené na základě článku XXVIII GATT pro některé druhy sýrů [21], se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) pokud jsou do Rakouska dováženy tyto sýry pocházející z Evropského společenství a vyrobené z kravského mléka, s výjimkou sýrů uvedených výše v písmenech a) a b), použije Rakousko dovozní poplatek 500 rakouských šilinků za 100 kg za předpokladu, že je k sýrům přiloženo schválené osvědčení o jakosti a původu zboží: Položka nebo podpoložka rakouského celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ Dovozní clo v šilincích na 100 kg _BAR_
040610 A 1 b 040610 A.2.b ex040690 A 1 d ex040690 A 1 e ex040690 A 1 f ex040690 A 2 d ex040690 A 2 e ex040690 A 2 f _BAR_ Sýry o obsahu vody v tukuprosté sušině vyšším než 62 % _BAR_ 500" _BAR_ Článek 11
Nařízení Komise (EHS) č.
776/78 ze dne 18. dubna 1978 o uplatnění nejnižší sazby náhrady při vývozu mléčných výrobků a o zrušení a změně některých nařízení [22], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3812/85 [23], se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje tímto: "
Nařízení Komise (EHS) č. 321/88
ze dne 2. února 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3904/87 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2498/87 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit nařízení (EHS) č. 2730/81;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2730/81 se seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, mění, pokud jde o Maltu, takto:
"Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Malta _BAR_ Malta Dairy Products Limited, Old Railway Station, The Dairy Hamrun, Malta; Maltese Government Ministry of Trade, Lascaris, La Valleta" _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 411/88
ze dne 12. února 1988
o metodě a úrokové míře pro výpočet nákladů na financování intervenčních opatření ve formě nákupu, skladování a odbytu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2095/87 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že ustanovení týkající se výpočtu nákladů na financování intervenčních opatření ve formě nákupu, skladování a odbytu, původně stanovené nařízením Komise (EHS) č. 467/77 [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
331/87 [4], byla od svého přijetí několikrát změněna; že příslušná znění těchto ustanovení byla v důsledku počtu a složitosti jejich změn, jakož i vzhledem k jejich rozptýlení mezi různá vydání Ú ředního věstníku Evropských společenství, těžko použitelná a pozbyla tak jasnosti a srozumitelnosti, což by měly být podstatné rysy veškeré právní úpravy; že by proto měla být sjednocena;
vzhledem k tomu, že podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1883/78 je pro každý členský stát a pro každý rozpočtový rok sestavena účetní závěrka, ze které vyplývají čisté ztráty dotyčných intervenčních agentur;
vzhledem k tomu, že tyto účetní závěrky obsahují i finanční náklady, které se vypočítávají na základě metody a úrokové míry stanovené v souladu s postupem stanoveným v článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že finanční náklady by měly být vypočítány metodou, která bere v úvahu objem zásob, různé způsoby jakými je zboží předáváno k intervenci, určitou ztrátu hodnoty, kterou zboží vykázalo během skladování od začátku rozpočtového roku, a rovněž i změny intervenčních cen produktů, k nimž došlo během rozpočtového roku; že tato metoda by měla být snadno použitelná;
vzhledem k tomu, že úroková míra musí být reprezentativní pro všechny úrokové míry platné ve Společenství;
vzhledem k tomu, že se zřetelem k zajištění kontinuity provádění rozpočtu Společenství za přiměřených podmínek zmocňuje nařízení (EHS) č. 1883/78 Komisi stanovit pro rozpočtová léta 1986, 1987 a 1988 jednotnou úrokovou míru na úroveň nižší, než je její reprezentativní úroveň; že rozpočtový rok zahrnuje pro tento druh výdajů výdaje na hmotné operace od 1. října předcházejícího roku do 30. září; že za těchto okolností byla úroková míra snížena na 7 %;
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1883/78 zmocnil Komisi ke stanovení jednotné úrokové míry k výpočtu finančních nákladů na nižší úroveň pro členské státy, jejichž úrokové náklady jsou nižší než náklady, které vyplývají z používání jednotné úrokové míry; že jednotná úroková míra byla od 1. října 1985 stanovena ve výši 7 %; že ve srovnání se situací v roce 1985 klesly v roce 1986 úrokové míry ve dvou členských státech pod hodnotu jednotné úrokové míry; že by v těchto členských státech měla být stanovena zvláštní úroková míra, která v nich bude platit;
vzhledem k tomu, že článek 7 nařízení Rady (EHS) č.
1883/78 stanoví, že jestliže se v důsledku skladování sníží hodnota produktu, zaúčtuje se finanční dopad tohoto snížení a přihlédne se k němu v době vstupu produktu do intervence; že se tím mění základ pro výpočet finančních nákladů použitých při určování čistých ztrát intervenčních agentur; že je třeba při výpočtu průměrné hodnoty za tunu produktu zohlednit odpovídající snížení hodnoty;
vzhledem k tomu, že podle pravidel upravujících společné organizace trhů může být přijato ustanovení, že produkty nakoupené intervenční agenturou musí být zaplaceny až po určité době; že metoda pro výpočet úrokových nákladů by proto měla být upravena tak, aby byla zohledněna lhůta platby, je-li to stanoveno v pravidlech;
vzhledem k tomu, že dojde-li k platbě za produkt nakoupený intervenční agenturou až po určité době, musí se množství použité pro výpočet úrokových nákladů snížit; že se ukázalo, že v důsledku prodloužení lhůt k platbám a nákupům velkých množství v určitých odvětvích může toto snížení vést na konci rozpočtového roku k negativnímu výsledku; že metoda výpočtu by měla být s ohledem na tuto skutečnost upravena;
vzhledem k tomu, že pravidla upravující společné organizace trhů nebo nabídková řízení Společenství upravující prodej zemědělských produktů z veřejné intervence mohou stanovit, že byla-li již provedena platba, bude kupujícímu takových produktů poskytnuta lhůta pro převzetí; že metoda výpočtu úrokových nákladů by měla být s ohledem na tuto lhůtu pro převzetí produktu změněna;
vzhledem k tomu, že pro výjimečně vysoký stav zásob některých zemědělských produktů v intervenčních skladech stanovila Komise v určitých případech lhůtu, v níž kupující může cenu produktu zaplatit po převzetí zboží ze skladu; že je proto třeba s ohledem na tuto lhůtu k platbě výjimečně upravit metodu výpočtu úrokových nákladů spojených s dotyčnými prodeji;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Úrokové náklady uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 3247/81 [7] se vypočítají použitím úrokové míry stanovené v článku 3 a čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení na průměrnou hodnotu na tunu produktu, který byl předmětem intervence a vynásobením získaného výsledku průměrným stavem zásob příslušného rozpočtového roku.
2. Průměrná hodnota na tunu produktu se vypočítá tak, že součet hodnoty produktů uskladněných k prvnímu dni rozpočtového roku a hodnoty produktů nakoupených během tohoto roku se vydělí součtem celkového množství uskladněných produktů (v tunách) k prvnímu dni rozpočtového roku a množství produktů nakoupených během rozpočtového roku.
3. Průměrný stav zásob rozpočtového roku se vypočítá tak, že se součet celkového stavu zásob k prvnímu dni každého měsíce a celkového stavu zásob na konci každého měsíce vydělí dvojnásobkem počtu měsíců v rozpočtovém roce.
Článek 2
1. Jestliže je pro produkt stanoven ukazatel snížení hodnoty podle článku 7 nařízení (EHS) č. 1883/78, vypočítá se hodnota produktů nakoupených během rozpočtového roku vynásobením jejich nákupní ceny tímto ukazatelem.
Je-li pro produkty stanoveno snížení hodnoty podle čl. 8 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 1883/78, vypočítá se průměrný stav zásob vždy ke dni, kdy vstoupí v platnost snížení hodnoty, které se bere v úvahu při výpočtu průměrné hodnoty.
2. Jestliže je v pravidlech upravujících společné organizace trhu stanoveno, že platba za produkt nakoupený intervenční agenturou může být uskutečněna teprve po uplynutí nejméně měsíční lhůty ode dne převzetí dodávky, sníží se průměrný stav zásob vypočítaný v souladu s odstavcem 3 o množství, které vyplývá z následujícího výpočtu:
12
Q = množství nakoupená v průběhu rozpočtového roku, a
N = počet měsíců minimální lhůty pro platbu.
Pro účely tohoto výpočtu se minimální lhůta uvedená v pravidlech považuje za lhůtu pro platbu, přičemž jeden měsíc sestává ze 30 dnů.
Každá část měsíce delší než 15 dnů se považuje ze celý měsíc; každá část měsíce rovnající se 15 dnům nebo kratší se nebere pro výpočet v úvahu.
Jestliže výpočet průměrného stavu zásob na konci roku vykazuje po provedeném snížení hodnoty uvedeném v prvním pododstavci negativní výsledek, započítá se tato částka do průměrného stavu zásob vypočítaného pro následující rok.
3. Jestliže pravidla upravující společné organizace trhu nebo oznámení o nabídkovém řízení umožňují u prodeje produktů intervenčními agenturami kupujícímu těchto produktů lhůtu pro převzetí, byla–li již provedena platba, a jestliže je tato lhůta delší než 30 dnů, sníží se finanční náklady vypočtené v souladu s předcházejícími odstavci o částku vypočtenou podle tohoto vzorce:
365
V = částka zaplacená kupujícím,
J = počet dnů, které uplynuly mezi přijetím platby a převzetím produktu, po odečtení 30 dnů
i = úroková míra uvedená v článku 3.
4. Jestliže je při prodejích zemědělských produktů intervenčními agenturami na základě specifických nařízení Společenství skutečná lhůta pro zaplacení po převzetí delší než 30 dnů, zvýší se finanční náklady vypočtené v souladu s předcházejícími odstavci o částku vypočtenou podle tohoto vzorce:
365
M = částka, kterou má kupující zaplatit,
D = počet dnů, které uplynuly mezi převzetím produktu a přijetím platby, po odečtení 30 dnů i = úroková míra uvedená v článku 3.
Článek 3
Úroková míra uvedená v článku 5 nařízení (EHS) č. 1883/78 se stanoví ve výši 7 %.
Článek 4
1. Je-li míra úrokových nákladů členského státu po dobu nejméně 6 měsíců nižší než jednotná úroková míra stanovená pro Společenství, stanoví se pro tento členský stát zvláštní úroková míra.
2. Pro období počínající dnem 1. prosince 1986 se stanoví zvláštní úroková míra ve výši:
- 6 % pro Německo,
- 6 % pro Nizozemsko.
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 467/77 se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 442/88
ze dne 17. února 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2315/76 a (EHS) č. 2191/81, pokud jde o prodej másla za snížené ceny, a o poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3904/87 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 a 12 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č.
2191/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2402/86 [4] stanoví poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi; že s ohledem na současnou situaci na trhu s máslem a na množství veřejných zásob je nezbytné znovu umožnit neziskovým institucím a organizacím prodej másla z veřejného skladování, aniž by zanikla možnost poskytování podpory podle nařízení (EHS) č.
2191/81; že je v této souvislosti vhodné změnit nařízení Komise (EHS) č. 2315/76 ze dne 24. září 1976 o prodeji másla z veřejných zásob [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit prodejní cenu másla a podmínky pro dosažení této ceny, jakož i výši jistoty, která zaručí splnění uvedených podmínek;
vzhledem k tomu, že je nutné znovu stanovit výši podpory podle nařízení (EHS) č. 2191/81; že je kromě toho vhodné jednak upravit čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení, a to s ohledem na zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1269/79 [7] a na odkaz na nové nařízení Rady (EHS) č. 3667/83 ze dne 19. prosince 1983 o pokračování v dovozu novozélandského másla do Spojeného království za zvláštních podmínek [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2335/86 [9], a jednak s ohledem na dosavadní zkušenosti nahradit vnitrostátní maximální množství maximální hranicí Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 2315/76 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 4a
1. Odchylně od článků 1 a 2 se máslo prodává za cenu, která se rovná nákupní ceně zaplacené příslušnou intervenční agenturou v době uzavření prodejní smlouvy, sníženou o 30 ECU za 100 kg, pokud toto máslo použijí neziskové instituce a organizace v souladu s nařízením (EHS) č. 2191/81 a pokud se na něj vztahuje poskytnutí podpory podle uvedeného nařízení.
2. Intervenční agentura prodává máslo pouze, pokud je nejpozději při uzavření prodejní smlouvy složena jistota, která se rovná cenovému snížení podle odst. 1 zvýšeném o 3 ECU, za účelem splnění hlavních požadavků týkajících se převzetí másla příjemci a použití másla v souladu s nařízením (EHS) č. 2191/81."
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2191/81 se mění takto:
1. V článku 2:
- v odstavci 1 se částka "178 ECU" nahrazuje částkou "165 ECU",
- odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Podpora uvedená v odstavci 1 nesmí být kumulována, pokud jde o Spojené království, se sníženou zvláštní dávkou uvedenou v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3667/83.
Za tímto účelem se výše podpory uvedené v odstavci 1 snižuje o uvedenou sníženou zvláštní dávku."
2. V článku 3 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Maximální množství másla uvedené v odst. 3 písm. c) je stanoveno na 2 kg másla na měsíc a na spotřebitele v daném přijímacím zařízení."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NaŘízení Rady (EHS) č. 571/88
ze dne 29. února 1988
o organizaci statistických zjišťování Společenství o struktuře zemědělských podniků v letech 1988 až 1997
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že tendence ve vývoji struktury zemědělských podniků představují důležitý faktor při stanovení směrů rozvoje společné zemědělské politiky; že je třeba pokračovat v řadě statistických zjišťování o struktuře zemědělských podniků, prováděných v rámci Společenství od roku 1966/67;
vzhledem k tomu, že tyto tendence nemohou být zkoumány na úrovni Společenství, nejsou-li k dispozici srovnatelné údaje za všechny členské státy; že je proto třeba pokračovat v dosavadním úsilí o harmonizaci a synchronizaci;
vzhledem k tomu, že je třeba co nejvíce snížit pracovní zatížení členských států a Komise při provádění těchto úkolů;
vzhledem k tomu, že by podle možností měly být zachovány ukazatele, definice a územní jednotky stanovené pro podobná dosavadní statistická zjišťování o struktuře;
vzhledem k tomu, že při stanovení ukazatelů, které mají být zkoumány od roku 1993 do roku 1997, je třeba vynaložit co největší úsilí v zájmu omezení pracovního zatížení osob, které se provádění statistických zjišťování zúčastňují;
vzhledem k tomu, že pro vyhodnocení situace v zemědělství Společenství a sledování tendencí ve vývoji struktury zemědělství je třeba, aby se v zemědělských podnicích, které využívají určitou plochu pro zemědělskou činnost nebo produkují určitou část na prodej nebo jejichž produkce překračuje určité hmotné meze, prováděla v pravidelných intervalech statistická zjišťování;
vzhledem tomu, že s přihlédnutím k rozmanitosti statistických služeb v členských státech, k účinnosti metod výběrových šetření a k nutnosti získávat spolehlivé informace při přiměřených nákladech by mělo být členským státům umožněno se rozhodnout, při zachování podmínky spolehlivosti výsledků výběrových šetření na různých požadovaných úrovních agregace, zda provádět úplná statistická zjišťování, nebo jenom výběrová šetření;
vzhledem k tomu, že nejméně jednou za deset let je potřebné provádět agrocenzus (úplné zjišťování) všech zemědělských podniků za účelem aktualizace registrů podniků a dalších informací potřebných ke stratifikaci výběrových šetření;
vzhledem k tomu, že při stanovení postupů, které mají být použity pro cenzus Společenství v letech 1989 a 1990, bude nutno co nejvíce respektovat doporučení Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO), týkající se celosvětového agrocenzu, který má být prováděn kolem roku 1990;
vzhledem k tomu, že pro potřeby zemědělské politiky je nutno dát k dispozici statistickým úřadům členských států a Komisi nový systém analýzy údajů a šíření výsledků statistických zjišťování, který bude pružnější, pohotovější a méně složitý a pracný než systém předchozí;
vzhledem k tomu, že je třeba podporovat zavádění vhodných postupů, umožňujících Komisi a členským státům co nejlepší využití statistik, zpracovaných z informací shromážděných při statistických zjišťováních o struktuře zemědělských podniků;
vzhledem k tomu, že na individuální údaje se vztahuje statistická důvěrnost;
vzhledem k tomu, že při zavádění nového systému využití statistických zjišťování a šíření jejich výsledků je nutné
- vzít v úvahu stanoviska předsedů národních statistických úřadů k přípravě pravidel statistické důvěrnosti a
- zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy při analýzách údajů;
vzhledem k tomu, že koordinační funkce Statistického úřadu Evropských společenství je nezbytná pro splnění požadavků Společenství na informace v příslušné oblasti a pro zajištění jednotných analýz získaných výsledků;
vzhledem k tomu, že k provádění zjišťování bude zapotřebí značných prostředků poskytovaných členskými státy a Komisí po řadu let, z nichž velká část bude použita ke splnění potřeb Společenství; že je proto nutné pamatovat na finanční podporu uskutečňování tohoto programu ze strany Společenství;
vzhledem k tomu, že v zájmu jednoduššího provádění jednotlivých ustanovení tohoto nařízení je třeba pokračovat v úzké spolupráci mezi členskými státy a Komisí, zejména prostřednictvím Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, zřízeného rozhodnutím 72/279/EHS [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V rámci programu statistických zjišťování Společenství provedou členské státy v letech 1988 až 1997 statistická zjišťování o struktuře zemědělských podniků na svých územích (dále jen "zjišťování").
Sledovaná období pro tato zjišťování jsou stanovena v článcích 2 a 3.
Článek 2
1. V souladu s doporučením FAO pro celosvětový cenzus v zemědělství provedou členské státy základní zjišťování v jedné nebo více fázích ve formě agrocenzu všech zemědělských podniků v období mezi 1. prosincem 1988 a 1. březnem 1991.
Bude se vztahovat na sklizňová období odpovídající sklizním v roce 1989 nebo 1990.
Pro zjištění určitých ukazatelů však smí členské státy použít náhodná výběrová šetření (dále jen "výběrová šetření"); takto získané výsledky budou extrapolovány.
2. Členské státy mohou uspíšit nebo odložit provádění základního zjišťování nanejvýš o 12 měsíců, a v takovém případě provedou navíc k základnímu zjišťování také výběrová šetření, týkající se sklizňového období 1989 a 1990.
Článek 3
Provedou se tato zjišťování o struktuře zemědělských podniků v jedné nebo více fázích ve formě úplných zjišťování nebo výběrových šetření:
a) mezi 1. prosincem 1992 a 1. březnem 1994 za sklizňové období odpovídající sklizni v roce 1993 (zjišťování o struktuře za rok 1993);
b) mezi 1. prosincem 1994 a 1. březnem 1996 za sklizňové období odpovídající sklizni v roce 1995 (zjišťování o struktuře za rok 1995); a
c) mezi 1. prosincem 1996 a 1. březnem 1998 za sklizňové období odpovídající sklizni v roce 1997 (zjišťování o struktuře za rok 1997).
Článek 4
Členské státy provádějící výběrová šetření přijmou nezbytná opatření pro získání spolehlivých výsledků na různých úrovních požadované agregace; tyto úrovně jsou:
- oblasti uvedené v článku 8,
- kraje uvedené v článku 8 (pouze pro základní zjišťování);
a pokud mají místní význam, tyto územní jednotky:
- "znevýhodněné zemědělské oblasti" ve smyslu článku 3 směrnice 75/268/EHS [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 797/85 [5], a "horské oblasti" ve smyslu odstavce 3 stejného článku,
- hlavní typy výrobního zaměření ve smyslu rozhodnutí 85/377/EHS [6],
- speciální typy výrobního zaměření ve smyslu téhož rozhodnutí.
Článek 5
Pro účely provádění tohoto nařízení se rozumí:
a) "zemědělským podnikem" technicko-hospodářská jednotka, která podléhá jednotnému vedení a produkuje zemědělské produkty;
b) "zemědělsky využitou půdou" celková plocha zabraná ornou půdou, trvalými loukami a pastvinami, půdou využívanou pro pěstování trvalých plodin a zelinářskými zahradami.
Článek 6
Zjišťování zahrnují:
a) zemědělské podniky, jejichž zemědělsky využitá půda činí nejméně jeden hektar;
b) zemědělské podniky, jejichž zemědělsky využitá půda činí méně než jeden hektar, jestliže produkují určitou část na prodej nebo jestliže jejich produkční jednotka přesahuje určitou minimální naturální hodnotu.
Členské státy, které při zjišťování používají jinou minimální hodnotu, jsou povinny ji stanovit tak, aby vylučovala jen nejmenší zemědělské podniky, které u dotyčných členských států tvoří celkem nejvýše 1 % z celkového standardního příspěvku na úhradu (StPÚ) ve smyslu rozhodnutí 85/377/EHS.
Členské státy informují Komisi před provedením zjišťování o metodách použitých pro stanovení minimálních hodnot.
Článek 7
1. V případě pěstování kombinovaných plodin se zemědělsky využitá půda rozděluje mezi jednotlivá odvětví rostlinné výroby v poměru k rozloze půdy, která je pro pěstování jednotlivých plodin využita.
Postup tohoto toto rozdělení a případné výjimky z obecného pravidla stanoví členské státy se souhlasem Komise.
Půda využitá pro pěstování kombinovaných plodin se také vykazuje odděleně od zemědělsky využité půdy (ZVP) podle seskupení uvedených v příloze I.
2. Půda využitá pro následné vedlejší plodiny se vykazuje odděleně od "zemědělsky využité půdy".
Následné vedlejší plodiny se vykazují podle seskupení uvedených v příloze I.
Článek 8
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby informace shromážděné v rámci zjišťování uvedených v tomto nařízení odpovídaly ukazatelům uvedeným v příloze I. Změny, které by měly být provedeny v tomto seznamu ukazatelů pro zjišťování za období 1993 až 1997, se stanoví postupem podle článku 15.
2. Definice týkající se ukazatelů, oblastí a krajů jsou uvedeny v rozhodnutí 83/461/EHS [7], ve znění rozhodnutí 85/622/EHS [8] a 85/643/EHS [9]; veškeré změny se schvalují postupem podle článku 15.
3. Pokud pro účely zavedení klasifikačního systému Společenství pro zemědělské podniky byly v některých členských státech stanoveny standardní příspěvky na úhradu týkající se dalšího rozdělení některých ukazatelů uvedených v příloze I, dotyčné členské státy shromáždí všechny informace, které zavedení standardních příspěvků na úhradu umožní.
Článek 9
Členské státy přijmou veškerá potřebná opatření k provedení zjišťování na svém území, a to zejména:
a) připraví vhodné formuláře ke sběru údajů uvedených v seznamu ukazatelů uvedených v čl. 8 odst. 1;
b) zkontrolují, zda byly dotazníky vyplněny úplně a odpovědi jsou věrohodné; v případě potřeby a podle možností doplní chybějící a opraví nepřesné údaje.
Článek 10
Členské státy předají Statistickému úřadu Evropských společenství informace uvedené v čl. 8 odst. 1 získané z agrocenzu a z výběrových šetření postupem podle přílohy II (dále jen "projekt Eurofarma").
Článek 11
Členské státy poskytnou Statistickému úřadu Evropských společenství veškeré informace, které od nich může požadovat s ohledem na organizaci a metodiku zjišťování, na něž se vztahuje toto nařízení; zejména poskytnou podrobné údaje o časovém rozvrhu prací při sběru údajů v terénu.
Článek 12
Za šíření výsledků zjišťování ve formě tabulek v rámci projektu Eurofarma odpovídá Statistický úřad Evropských společenství.
Praktické podrobnosti o takovém šíření se odsouhlasí příslušnými výbory a pracovními skupinami.
Článek 13
Komise předloží Radě každé tři roky (poprvé nejpozději do 31. prosince 1992) zprávu o průběhu projektu Eurofarma a navrhne veškeré potřebné změny k tomuto nařízení.
Článek 14
1. Jako příspěvek k výdajům vynaloženým členskými státy při provádění zjišťování uvedených v článku 3 bude proplaceno 20 ECU na zemědělský podnik, za který budou předány Statistickému úřadu Evropských společenství úplné výsledky zjišťování, až do dále uvedených maximálních částek za celé statistické zjišťování:
- 100000 ECU pro Lucembursko,
- 500000 ECU pro Belgii a Dánsko,
- 700000 ECU pro Nizozemsko,
- 1100000 ECU pro Irsko,
- 1300000 ECU pro Spojené království,
- 2000000 ECU pro Německo, Řecko, Španělsko, Francii, Itálii a Portugalsko.
Odhadované částky potřebné k pokrytí nákladů na všechna čtyři zjišťování se zahrnou do celkového rozpočtu Evropských společenství.
2. Komise obdrží finanční zdroje považované za nezbytné pro vývoj a řízení projektu Eurofarma až do výše maximálních ročních částek:
- 480000 ECU na rok 1989,
- 480000 ECU na rok 1990,
- 240000 ECU na rok 1991,
- 80000 ECU pro období 1992 až 1998,
které se zahrnou do celkového rozpočtu Evropských společenství.
Článek 15
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen výbor) jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě; v tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne jejich oznámení Radě odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NaŘízení Komise (EHS) č. 675/88
ze dne 15. března 1988,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podporu produkce některých odrůd rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. ledna 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č. 3990/87 [2], a zejména na čl. 8a odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3878/87 ze dne 18. prosince 1987 o podpoře produkce některých odrůd rýže [3] stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory; že je na Komisi, aby stanovila náležitá prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3878/87 stanoví produkční oblasti a odrůdy, pro které lze poskytovat podporu;
vzhledem k tomu, že podle článku 3 nařízení (EHS) č. 3878/87 zavedou členské státy systém kontroly a režim prohlášení o pěstebních plochách a zasetých odrůdách, aby se zajistilo, že produkt, pro nějž se žádá o podporu, splňuje podmínky stanovené pro poskytování podpory; že prohlášení, které se považuje za žádost o podporu, musí pro účely kontroly, kterou provedou členské státy, obsahovat určité množství údajů;
vzhledem k tomu, že by měla být jasněji určena některá pravidla týkající se kontrol podle článku 4 nařízení (EHS) č. 3878/87, a to stanovením minimálních požadavků na kontrolu a z důvodů nákladů a administrativních potíží rovněž zjednodušeného režimu použitelného v rámci prohlášení týkajících se malých ploch;
vzhledem k tomu, že by na jedné straně měla být stanovena opatření, která zamezí prohlášením, jež neodpovídají skutečnosti, a na straně druhé by mělo být stanoveno udržení nároku na podporu v případech vyšší moci a přírodních katastrof;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby zemědělci mohli plně využívat podpory, mělo by být upřesněno období, ve kterém se podpora vyplatí, a upřesněn přepočítací koeficient, který se použije pro přepočet do národní měny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora uvedená v článku 8a nařízení (EHS) č. 1418/76 se poskytne pro produkci odrůd rýže uvedených v příloze B nařízení (EHS) č. 3878/87, které se pěstují v oblastech uvedených v příloze A uvedeného nařízení.
Článek 2
Podpora se poskytne pro plochy:
a) které byly skutečně osety, byly na nich provedeny veškeré běžné polní práce a rýže na nich dosáhla stadia zralosti;
b) na které se vztahuje prohlášení podle režimu stanoveného v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3878/87.
Článek 3
1. V rámci režimu podle článku 3 nařízení (EHS) č. 3878/87:
a) každý dotčený producent rýže podá u příslušného subjektu členského státu, v němž se nachází, jediné prohlášení pro všechny plochy, pro které se žádá o podporu. V případě nedodržení této podmínky bude žádost zamítnuta.
Prohlášení se podá před datem, které stanoví členský stát, avšak nejpozději 15. července každého roku pro následující hospodářský rok.
b) Prohlášení obsahuje alespoň tyto údaje:
- příjmení, jméno a adresu žadatele,
- pěstební plochy v hektarech a arech a katastrální označení těchto ploch nebo, pokud tyto údaje chybí, označení uznané subjektem odpovědným za kontrolu ploch jako rovnocenné, jakož i příjmení, jména a adresy vlastníků příslušných ploch,
- dny výsevu a předpokládaný měsíc a desetiletí sklizně,
- zasetou odrůdu.
Ke každému prohlášení je třeba přiložit doklad o nákupu osiva a potvrzení o odrůdě.
2. Členské státy sdělí Komisi:
- nejpozději 30. července produkčního roku údaje o plochách a odrůdách, na které se prohlášení vztahuje,
- nejpozději 30. listopadu produkčního roku plochy a odrůdy, pro které se poskytuje podpora.
Článek 4
1. V souladu s články 3 a 4 nařízení (EHS) č. 3878/87 by kontrola měla zaručit, že produkt, pro nějž se žádá o podporu, splňuje podmínky požadované pro její poskytnutí, zejména pokud jde o nárok deklaranta na podporu, skutečně obdělávanou plochu a zasetou odrůdu.
2. Systematická kontrola na místě stanovená v článku 4 nařízení (EHS) č.
3878/87 se týká všech hektarů, na něž se vztahuje prohlášení. U prohlášení, která se vztahují na méně než 2 ha, však lze kontroly omezit pouze na administrativní kontroly, které se doplní kontrolou na místě nejméně 30 % dotčených prohlášení.
Článek 5
Aniž jsou dotčeny sankce stanovené na vnitrostátní úrovni, pokud příslušný subjekt na základě kontrol stanovených v článku 4 zjistí, že obsah prohlášení neodpovídá skutečnosti, pokud jde o pěstební plochy a zasetou odrůdou, ztrácí deklarant nárok na podporu pro všechny plochy, na které se nesprávné prohlášení vztahuje.
Článek 6
Pokud produkt při pěstování nedosáhne stadia zralosti, příslušné orgány jednotlivých států mohou uznat, že udržení nároku na podporu je z důvodů vyšší moci nebo přírodních katastrof, které mají výrazný vliv na plochu obdělávanou deklarantem, oprávněné.
Informace o všech případech vyšší moci nebo přírodních katastrof uvedených v předcházejícím pododstavci se příslušnému orgánu členského státu sdělí do tří dnů poté, co tyto případy nastaly.
Příslušné důkazy se poskytnou do jednoho měsíce ode dne sdělení.
Členské státy informují Komisi o případech, které uznají za případy vyšší moci nebo přírodní katastrofy.
Článek 7
Členské státy vyplatí částku podpory v národní měně nejdříve 15. prosince produkčního roku, avšak nejpozději 31. ledna roku následujícího.
Částka podpory se do národní měny přepočte 1. září produkčního roku na základě zemědělského přepočítacího koeficientu.
Článek 8
Členské státy sdělí Komisi do 1. května 1988 opatření přijatá pro provádění tohoto nařízení.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 700/88
ze dne 17. března 1988,
kterým se stanoví některá prováděcí pravidla pro režim dovozu některých květin pocházejících z Izraele, Jordánska a Kypru do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 4088/87 ze dne 21. prosince 1987, kterým se stanoví podmínky pro uplatňování preferenčních celních sazeb na dovoz některých květin pocházejících z Izraele, Jordánska a Kypru [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
4088/87 specifikuje celní režimy pro tyto čtyři produkty: jednokvěté karafiáty (Standard), vícekvěté karafiáty (Spray), velkokvěté růže a malokvěté růže pocházející z Izraele, Jordánska a Kypru; že pro každý z nich stanoví uplatňování celních preferencí, když dovozní cena odpovídá minimální ceně definované ve vztahu k cenám producentů ve Společenství;
vzhledem k tomu, že pro účely stanovení podrobných prováděcích pravidel je třeba definovat každý z uvedených produktů a určit způsob, jakým se stanoví ceny producentů ve Společenství a dovozní ceny;
vzhledem k tomu, že u růží, s ohledem na velký počet odrůd pěstovaných ve Společenství a vzhledem ke skutečnosti, že jejich množství silně kolísají v závislosti na daném trhu a sezóně, je třeba ceny producentů určovat podle průměrné ceny stanovené na základě cen zaznamenaných pro hlavní odrůdy považované za nejvíce reprezentativní pro produkci Společenství;
vzhledem k tomu, že řezané květiny dovezené z výše uvedených zemí jsou většinou vysoce kvalitní produkty všeobecně splňující normy Společenství stanovené pro produkty třídy I; že pokud se jedná o určování cen producentů, je proto třeba vycházet z cen, jimiž se řídí uvedené produkty jakostní třídy I;
vzhledem k tomu, že při určování cen producentů jsou za výkyvy, které musí být považovány za nadměrné a nesmí být brány v úvahu podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 4088/87, považovány cenové změny pohybující se 40 % nebo více procent nad nebo pod průměrnou cenou zjištěnou na stejném trhu v předcházejících třech letech;
vzhledem k tomu, že při určování reprezentativních trhů je třeba brát v úvahu trhy producentů ve Společenství a dovozní trhy Společenství, na kterých se uskutečňuje většina obchodních transakcí a většina záznamů cen;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit povinnost daných členských států sdělit Komisi všechny údaje požadované pro určení výše uvedených cen;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro každý ze čtyř produktů — jednokvěté karafiáty (Standard) a vícekvěté karafiáty (Spray), velkokvěté růže a malokvěté růže — uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 4088/87 se ceny producentů ve Společenství stanoví pro období dvou po sobě následujících týdnů podle denních cen zaznamenaných na každém z reprezentativních trhů producentů pro každou z hlavních odrůd, jejichž seznam je uveden v příloze I. Hlavní odrůdy jsou definovány jako odrůdy, které se prodávají v největším množství na výše uvedených trzích, a co se týká růží, jako odrůdy prodávané v největších množstvích z těch, které jsou uvedeny v příloze II.
Pokud jde o jednokvěté (Standard) a vícekvěté (Spray) karafiáty, ceny producentů ve Společenství se stanoví samostatně pro typ Standard a typ Spray.
Denní kurzy pro hlavní odrůdy uvedené v prvním odstavci se zaznamenávají pro produkty jakostní třídy I, definované podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č.
234/68 [2], pro všechny délky; náklady spojené s obchodní úpravou produktů se považují za zahrnuté do zaznamenaných cen.
Při stanovení cen producentů ve Společenství se denní kurzy ignorují, pokud se na reprezentativním trhu pohybují od 40 % nebo více procent nad nebo pod průměrným kurzem zjištěným během stejného období na stejném trhu v předcházejících třech letech.
Článek 2
Reprezentativní trhy producentů uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 4088/87 jsou:
—Německo: _BAR_ Neuss, _BAR_ —Francie: _BAR_ Hyères-Ollioules, Nice, Rungis, _BAR_ —Itálie: _BAR_ Pescia, San Remo, _BAR_ —Nizozemsko: _BAR_ Aalsmeer, Westland. _BAR_
Článek 3
Reprezentativní dovozní trhy uvedené v článku 2 nařízení (EHS) č. 4088/87 jsou: —Německo: _BAR_ Cologne, Neuss, _BAR_
—Francie: _BAR_ Rungis, _BAR_ —Nizozemsko: _BAR_ Aalsmeer, Westland, _BAR_ —Spojené království: _BAR_ Covent Garden. _BAR_
Za reprezentativní jsou také považovány dovozní trhy, na kterých jsou pro některý z uvedených produktů a některou z uvedených zemí původu registrovány podstatné obchodní transakce.
Článek 4
Na každém reprezentativním dovozním trhu se pro každý ze čtyř produktů uvedených v článku 1 a pro každou následující zemi původu — Kypr, Izrael a Jordánsko — každodenně zaznamenávají ceny dovážených produktů (za kus) ve fázi velkoobchodního dovozu a tato cena zahrnuje clo.
Článek 5
Členské státy, ve kterých se nacházejí reprezentativní trhy producentů, sdělují Komisi denní ceny hlavních odrůd za týden, který následuje po každém dvoutýdenním období, pro které je stanovena cena producentů ve Společenství.
Článek 6
Členské státy, ve kterých se nacházejí reprezentativní dovozní trhy, sdělují Komisi každý den obchodování na trhu, pro každý ze čtyř uvedených produktů, pro každý trh a pro každou zemi původu uvedenou v článku 4:
- ceny zaznamenané v souladu s článkem 4,
- množství uvedená na trh, rozepsaná podle produktů a počtu kusů.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 775/88
ze dne 24. března 1988,
kterým se opravuje nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 744/88 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1807/87 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny; že tato poslední změna spočívala zejména v nahrazení znění čl.
2 odst. 4 druhého pododstavce; že na rozdíl od úmyslu Řídícího výboru bylo výsledkem této změny znění bez odchylky zavedené nařízením Komise (EHS) č.
1325/86 [5]; že je proto nezbytné opravit znění uvedeného článku a znovu do něj vložit příslušná ustanovení se zpětnou účinností ode dne vstupu v platnost nařízení (EHS) č. 1807/87;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 4 nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 se vkládá třetí pododstavec, který zní:
"Po dohodě s příslušnou agenturou však může být veškeré zahuštěné máslo zabaleno pro uvedení na trh i v jiném zařízení, než je zařízení uvedené v prodejní smlouvě."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 29. března 1988,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č.
2261/84, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3994/87 [2], a zejména na čl.
5 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podpora produkce již není omezena na plochy osázené olivovníky před určitým datem; že je proto třeba zrušit nařízení Rady (EHS) č.
1590/83 ze dne 14. června 1983, kterým se stanovují plochy osázené olivovníky, na které se vztahuje podpora produkce olivového oleje [3];
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit kritéria pro určení pěstitelů oliv, jejichž průměrná produkce překračuje určité množství;
vzhledem k tomu, že je třeba zprostit organizace producentů některých úkolů týkajících se kontroly prohlášení o sklizni, neboť tyto kontroly v současnosti provádějí zvláštní agentury; že je třeba přezkoumat pravidla pro použití částky zadržené z podpory produkce, určené organizacím producentů;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1915/87 [4] změnilo mimo jiné režim podpory produkce olivového oleje stanovením maximálního množství olivového oleje, na něž se vyplácí podpora produkce; že tato ustanovení stanoví, že je-li skutečně dosažená produkce větší než maximální množství, jednotková částka podpory produkce se sníží použitím koeficientu; že pokud je skutečně dosažená produkce menší než maximální množství, rozdíl se převede a připočte k maximálnímu množství, stanovenému pro příští hospodářský rok; že na malé producenty se případné snížení podpory nevztahuje; že je třeba stanovit pravidla pro stanovení konečné podpory, která má být poskytnuta, pravidla pro vyplácení podpory předem, jakož i pravidla pro stanovení odhadované a skutečně dosažené produkce; že se podpora uděluje podle různých kritérií podle toho, zda jsou pěstitelé oliv členy organizace producentů a zda jejich produkce přesahuje dané množství, a proto je třeba stanovit pravidla, jež umožní určit toto množství; že je třeba změnit nařízení (EHS) č.
2261/84 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3763/86 [6];
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že zkušenosti získané z fungování režimu podpory produkce ještě neumožňují vypracovat návrhy na změnu režimu, zejména proto, že se tento režim právě začal používat v dvou nových členských státech; že je tedy třeba prodloužit lhůtu stanovenou pro předložení zprávy o fungování režimu podpory produkce, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Nařízení (EHS) č.
2261/84 se mění takto:
1.
V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Podpora produkce se poskytuje na olivový olej splňující podmínky bodů 1 a 4 přílohy nařízení č. 136/66/EHS." 2. V čl. 2 odst. 4 se číslice "100" nahrazuje číslicí "200".
3.
V článku 2 se odstavce 5 a 6 nahrazují tímto:
"5. Producentské členské státy stanoví, kteří pěstitelé oliv mají produkci nejméně 200 kilogramů oleje ve smyslu čl. 5 odst. 2 nařízení č. 136/66/EHS, na základě průměrného množství vyprodukovaného oleje, na které byl uznán nárok na podporu během dvou předchozích hospodářských roků.
V případě, že nezbytné údaje chybí nebo nejsou k dispozici, nebo v případě, že pěstitel oliv změnil své prohlášení o sklizni na základě změny produkčního potenciálu, stanovení se provede vynásobením počtu produktivních olivovníků průměrem výnosů oliv a výnosů oleje stanovených podle článku 18 pro dva předchozí hospodářské roky." 4. V čl. 3 odst. 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— kopii prohlášení pro účely sestavení registru pěstitelů oliv." 5. V čl. 6 odst. 1 se druhá odrážka zrušuje.
6. V čl.
8 odst. 2 se třetí odrážka zrušuje.
7.
V článku 10 se první odrážka nahrazuje tímto:
"— koordinují činnosti organizací, které jsou jejich členy, a starají se o to, aby tyto činnosti byly v souladu s ustanoveními tohoto nařízení, a zejména přímo prověřují v rámci procentního podílu, který bude stanoven, způsob provádění kontrol uvedených v článku 8,". 8. V čl. 11 odst. 1 písm. b) se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— množství olivového oleje, na které se poskytuje podpora prostřednictvím každé organizace,".
9. V článku 12 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Záloha uvedená v odstavci 1 nesmí u jednotlivých pěstitelů oliv přesáhnout částku vypočítanou vynásobením jednotkové částky podpory produkce stanovené podle čl. 17a odst. 1: - množstvím získaným vynásobením výnosů oliv a výnosů oleje stanovených podle článku 18 počtem produktivních olivovníků uvedených v prohlášení o sklizni, nebo - množstvím uvedeným v žádosti, pokud je nižší než výsledek vypočtený podle první odrážky." 10. Do kapitoly "Závěrečná ustanovení" se vkládá nový článek 17a, který zní:
"Článek 17a 1.
Postupem podle článku 38 nařízení č.
136/66/EHS se do 1. března běžného hospodářského roku určí:
a) odhadovaná produkce;
b) jednotková částka podpory produkce, kterou je možno vyplatit formou zálohy.
Tato částka musí být taková, aby za produkčních podmínek každého hospodářského roku bylo vyloučeno jakékoliv nebezpečí, že pěstitelům oliv bude vyplacena neoprávněně.
2. Nejpozději šest měsíců po konci hospodářského roku je třeba určit postupem podle odstavce 1 níže uvedené skutečnosti týkající se daného hospodářského roku:
a) skutečně dosažená produkce, na niž byl uznán nárok na podporu;
b) jednotková částka podpory produkce podle čl. 5 odst.
1 pátého pododstavce písm. b) nařízení (EHS) č. 136/66/EHS, která se vyplácí producentům, jejichž produkce činí nejméně 200 kilogramů za hospodářský rok;
c) množství, které se převádí do příštího hospodářského roku, jestliže je produkce podle písmene a) nižší než stanovené maximální množství.
3. Členské státy sdělí Komisi nejpozději 31. ledna údaje odhadů produkce olivového oleje pro běžný hospodářský rok.
Komise může použít jiné zdroje informací a v případě potřeby může nechat provést studie nebo šetření týkající se produkce olivového oleje." 11.
19 odst. 2 se zrušují slova "písm. a)".
12.
Článek 21 se nahrazuje tímto:
"Článek 21
Do 1. ledna 1990 předloží Komise Radě zprávu o fungování režimu podpor produkce olivového oleje, v případě potřeby s připojenými návrhy na změnu tohoto režimu."
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 1590/83 se zrušuje. Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1059/88
ze dne 28. března 1988,
kterým se stanoví úprava obchodování Řecka s Tureckem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 20. dubna 1988 byl podepsán protokol připojený k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem (dále jen "protokol" a "dohoda") a navržený tak, aby zohlednil přistoupení Řecké republiky;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby do vstupu protokolu v platnost Společenství na základě tohoto protokolu autonomně stanovilo právní úpravu obchodování Řecka s Tureckem;
vzhledem k tomu, že ode dne 1. ledna 1981 až do uzavření protokolu byl režim pro dovozy z Turecka do Řecka stanoven nařízením (EHS) č.
3555/80 [1]; že s ohledem na podepsání protokolu a na skutečnost, že všech ostatních zemí uvedených v uvedeném nařízení se již režim zavedený tímto nařízením netýká, by uvedené nařízení mělo být zrušeno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Až do vstupu protokolu v platnost použije Řecká republika na obchodování s Tureckem veškerá ustanovení vyplývající z dohody.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 3555/80 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1989.
Jeho použitelnost končí dnem vstupu protokolu v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1098/88 ze dne 25. dubna 1988,
kterým se mění nařízení č.
136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise [1],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Článek 27a nařízení (EHS) č.
136/66/EHS se mění takto:
1.
Odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Rada postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví pro období tří hospodářských let, počínaje hospodářskými roky 1988/89, 1989/90 a 1990/91, maximální zaručená množství jak pro semena řepky a řepice vyprodukovaná ve Společenství, tak i pro slunečnicová semena vyprodukovaná ve Společenství." 2. Odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Pokud produkce semen řepky, řepice a slunečnice, odhadovaná před koncem druhého měsíce hospodářského roku, překročí maximální zaručené množství pro dotyčná semena a příslušný hospodářský rok, sníží se výše podpory o částku vyplývající z působení koeficientu na směrnou cenu, přičemž tento koeficient odráží výši rozdílu.
Pokud z použití předchozího pododstavce na skutečnou produkci místo na produkci odhadovanou na počátku hospodářského roku vyplývá odlišné snížení výše podpory v porovnání se skutečným snížením, upraví se maximální zaručené množství pro příští hospodářský rok tak, aby se tato situace vzala v úvahu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1315/88
ze dne 3. května 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku a nařízení (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 28 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle oddílu II C úvodních ustanovení kombinované nomenklatury v příloze nařízení (EHS) č. 2658/87 [4] se používá paušální celní sazba 10 % hodnoty na zboží dovážené v drobných zásilkách soukromým osobám nebo dovážené v osobních zavazadlech cestujících, pokud se jedná o dovoz neobchodní povahy a celková hodnota uvedeného zboží nepřekračuje 115 ECU na zásilku nebo na cestujícího;
vzhledem k tomu, že podle bodu 3 oddílu II C těchto úvodních ustanovení se paušální celní sazba 10 % pro zboží dovážené v osobních zavazadlech cestujících vztahuje jen na podíl hodnoty zboží, který přesahuje hodnotu osvobozenou od dovozního cla podle článků 45 až 49 nařízení (EHS) č. 918/83 [5] ve znění nařízení (EHS) č. 3822/85 [6]; že z čl. 29 odst. 2 třetí odrážky nařízení (EHS) č. 918/83 naproti tomu vyplývá, že se paušální celní sazba 10 % vztahuje na veškeré zboží dovážené v drobných zásilkách soukromým osobám, jestliže úhrnná hodnota těchto zásilek přesahuje hodnotu stanovenou pro osvobození od cla, tj. 45 ECU;
vzhledem k tomu, že nevýhodou těchto pravidel je, že vylučují osvobození od cla pro příjemce malých zásilek, jejichž celková hodnota přesahuje částku 45 ECU jen nepatrně; že průzkum situace ukázal, že budou-li v této zvláštní souvislosti zavedena podobná pravidla, jaká platí pro zboží dovážené v osobních zavazadlech cestujících, nezpůsobí to vážnější administrativní potíže; že je proto vhodné změnit oddíl II C úvodních ustanovení kombinované nomenklatury i hlavu VII nařízení (EHS) č.
918/83 v tom smyslu, že drobné zásilky odesílané soukromým osobám jsou osvobozeny od dovozního cla až do hodnoty zboží 45 ECU a že se paušální celní sazba 10 % vztahuje jen na část hodnoty zboží, který tuto částku přesahuje;
vzhledem k tomu, že by se při této příležitosti měla zvýšit hodnota zásilek, pro kterou lze používat paušální celní sazbu 10 % na drobné zásilky odesílané soukromým osobám, ze 115 ECU na 200 ECU, jak Komise navrhla dne 16. listopadu 1984 [7]; že z důvodu právní jasnosti by se měly všechny tyto změny provést vydáním nového znění oddílu II C úvodních ustanovení kombinované nomenklatury a hlavy VII nařízení (EHS) č. 918/83;
vzhledem k tomu, že podle čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 918/83 se ostrov Helgoland považuje za třetí zemi; že nařízení (EHS) Rady č. 2151/84 ze dne 23. července 1984 o celním území Společenství [8], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanoví, že všechna území vyňatá z celního území Společenství mají stejné právní postavení jako Helgoland; že je proto třeba změnit čl. 1 odst. 3;
vzhledem k tomu, že články 137 a 138 nařízení (EHS) č. 918/83 stanoví podmínky, za kterých mohou členské státy až do přijetí právních předpisů Společenství v dané oblasti poskytovat zvláštní osvobození od dovozního cla při dovozu nástrojů a přístrojů určených k lékařskému výzkumu, lékařské diagnostice nebo k léčbě;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané z používání takových předpisů jedním členským státem ukázaly, že osvobození uvedených nástrojů a přístrojů od dovozního cla nemůže mít nepříznivé důsledky pro hospodářství Společenství, za podmínky, že se srovnatelné nástroje a přístroje ve Společenství nevyrábějí; že by naopak mohlo účinně přispět k včasné diagnóze a léčbě vážných onemocnění osob žijících na území Společenství; že se doporučuje podpořit darování těchto nástrojů a přístrojů zdravotnickým zařízením schváleným pro tyto účely příslušnými orgány; že je proto třeba volitelná a prozatímní ustanovení článků 137 a 138 nařízení (EHS) č.
918/83 o nástrojích a přístrojích určených k lékařskému výzkumu, lékařskédiagnostice nebo k léčbě nahradit ustanoveními v konečném znění, jež budou platná pro celé Společenství, a uvedené články nahradit hlavou XIVa upravující tento zvláštní případ osvobození od dovozního cla;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 918/83 musí být navíc doplněno tak, aby se přihlédlo k práci Světové zdravotnické organizace a zavedlo osvobození od dovozního cla pro referenční látky pro kontrolu jakosti léčiv;
vzhledem k tomu, že na základě činnosti Výboru pro osvobození od cla od vstupu nařízení (EHS) č. 918/83 v platnost se ukázalo, že by se některá dočasná ustanovení uvedená v článku 136 měla za určitých podmínek změnit v ustanovení s konečnou platností, časově omezit nebo zrušit; že články 133 až 136 by se proto měly změnit tak, aby se co nejvíce odstranily veškeré nejasnosti týkající se jejich působnosti a veškeré rozdíly při používání systému osvobození od cla zavedeného nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že při příležitosti různých změn nařízení (EHS) č. 918/83 by se měla změnit také některá další ustanovení tohoto nařízení, aby lépe odpovídala stanoveným cílům a aby byla v souladu s doporučeními přijatými v rámci některých mezinárodních organizací, zejména rozhodnutím — doporučením Rady OECD ze dne 27. listopadu 1985 o politice v oblasti mezinárodního cestovního ruchu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oddíl II C úvodních ustanovení kombinované nomenklatury v příloze k nařízení (EHS) č. 2658/87 se nahrazuje tímto:
"C. Paušální celní sazba
1. Paušální sazba valorického cla ve výši 10 % se použije na zboží, které
- je obsaženo v zásilkách mezi soukromými osobami nebo
- je dováženo v osobních zavazadlech cestujících,
jedná-li se o dovoz neobchodní povahy.
Paušální celní sazba 10 % se použije, pokud hodnota zboží podléhajícího dovozními clu nepřesahuje 200 ECU na zásilku nebo cestujícího.
Na zboží podle kapitoly 24, které je obsaženo v zásilce nebo v osobních zavazadlech cestujících v množství přesahujícím nejvyšší povolené množství podle článku 31, případně článku 46 nařízení (EHS) č. 918/83 [9], se paušální celní sazba nepoužije.
2. Dovozy se považují za dovozy neobchodní povahy, pokud
a) v případě zboží dováženého v zásilkách mezi soukromými osobami tyto zásilky
- jsou prováděny příležitostně,
- obsahují výhradně zboží určené k soukromému použití příjemcem nebo členy jeho rodiny, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru,
- jsou zasílány, aniž by příjemce odesílateli cokoli platil.
b) v případě zboží dováženého v osobních zavazadlech cestujících dovozy
- jsou prováděny příležitostně,
- jsou tvořeny výhradně zbožím určeným k soukromému použití nebo spotřebě cestujícím nebo členy jeho rodiny nebo jako dar, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru.
3. Paušální celní sazba se nepoužije na zboží dovážené za podmínek uvedených v odstavcích 1 a 2, jestliže oprávněná osoba před začátkem celního odbavení požádala o proclení zboží podle dovozního cla platného pro toto zboží.
V tomto případě se na veškeré dovážené zboží vybírají dovozní cla platná pro toto zboží, aniž jsou dotčena osvobození od cla podle článků 29 až 31 a 45 až 49 nařízení (EHS) č. 918/83.
Pro účely prvního pododstavce se za dovozní cla považují cla a poplatky s rovnocenným účinkem, zemědělské dávky a jiné dovozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
4. Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národních měnách, které vyplynou z přepočtu částky 200 ECU.
5. Členské státy mohou rovněž zachovat protihodnotu částky stanovené v ECU v národní měně beze změny, pokud při roční úpravě podle čl.
2 odst.
2 prvního pododstavce nařízení (EHS) č.
2779/78, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
289/84 [10], vede přepočet této částky před zaokrouhlením podle odstavce 4 ke změně protihodnoty v národní měně o méně než 5 % nebo k jejímu snížení."
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 918/83 se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, považují se pro účely kapitoly 1 části území členských států, které nejsou součástí celního území Společenství podle nařízení (EHS) č.
2151/84 [11], za třetí země."
2. V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Za stejných podmínek jsou osvobozeny od dovozního cla dary obvykle darované při příležitosti sňatku, které osoba splňující podmínky uvedené v odstavci 1 obdrží od osob s obvyklým místem pobytu ve třetí zemi.
Hodnota každého daru osvobozeného od cla nesmí přesahovat 1000 ECU."
3. Hlava VII se nahrazuje tímto:
"HLAVA VII
Zásilky zboží mezi soukromými osobami
Článek 29
1. Za podmínek uvedených v článcích 30 a 31 je osvobozeno od dovozního cla zboží obsažené v zásilkách odesílaných soukromou osobou ze třetí země soukromé osobě, která se nachází na celním území Společenství, jedná-li se o dovoz neobchodní povahy.
Osvobození od dovozního cla podle tohoto odstavce se nevztahuje na zásilky odeslané z ostrova Helgoland.
2. Pro účely odstavce 1 se má za to, že dovážené zásilky jsou "neobchodní povahy", jestliže
- jsou dováženy příležitostně,
- obsahují výhradně zboží určené k soukromému nebo rodinnému použití příjemců, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru,
- jsou zasílány, aniž by příjemce odesílateli cokoli platil.
Článek 30
Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v čl. 29 odst. 1 v každé zásilce jen do hodnoty 45 ECU, včetně hodnoty zboží uvedeného v článku 31.
Přesahuje-li úhrnná hodnota zásilky několika druhů zboží částku uvedenou v prvním pododstavci, platí osvobození až do uvedené částky pro zboží, které by bylo osvobozeno od dovozního cla, kdyby bylo dováženo samostatně; přičemž hodnotu jednoho kusu zboží nelze dělit.
Článek 31
Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v čl. 29 odst. 1 v každé zásilce u níže uvedeného zboží od každého druhu jen v tomto množství:
a) tabákové výrobky:
50 kusů cigaret, nebo
25 kusů doutníčků (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus), nebo
10 kusů doutníků, nebo
50 gramů tabáku ke kouření, nebo
úměrná souprava těchto výrobků;
b) alkoholické nápoje:
- destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových; nedenaturovaný ethanol s obsahem alkoholu 80 % objemových nebo více: 1 litr, nebo
- destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu, tafia, saké nebo podobné nápoje s obsahem alkoholu nepřevyšujícím 22 % objemových; šumivá vína, likérová vína: 1 litr nebo úměrná souprava těchto výrobků, a
- nešumivá vína: 2 litry;
c) parfémy: 50 gramů, nebo
toaletní vody: 0,25 litru."
4. V článku 46 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Od dovozního cla je osvobozeno zboží uvedené v čl. 45 odst. 1 každému cestujícímu u níže uvedeného zboží od každého druhu jen v tomto množství:
a) tabákové výrobky:
200 kusů cigaret, nebo
100 kusů doutníčků (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus), nebo
50 kusů doutníků, nebo
250 gramů tabáku ke kouření, nebo
úměrná souprava těchto výrobků;
b) alkoholické nápoje:
- destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových; nedenaturovaný ethanol se skutečným obsahem alkoholu 80 % objemových nebo více: 1 litr, nebo
- destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu, tafia, saké nebo podobné nápoje se skutečným obsahem alkoholu nepřevyšujícím 22 % objemových; šumivá vína, likérová vína: 2 litry
- nešumivá vína: 2 litry;
c) parfémy: 50 gramů a
toaletní vody: 0,25 litru;
d) léčiva:
množství odpovídající osobní potřebě cestujících."
5. V čl. 49 odst. 2 první odrážce se doplňuje nová věta, která zní:
"Členské státy mohou přiznat odchylky z tohoto ustanovení."
6. Článek 60 se nahrazuje tímto:
"Článek 60
1. Od dovozního cla se osvobozují:
a) zvířata speciálně připravená pro laboratorní účely;
b) biologické a chemické látky, uvedené v seznamu sestaveném postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3, které jsou dováženy výhradně k neobchodním účelům.
2. Od dovozního cla jsou osvobozena pouze zvířata a biologické nebo chemické látky uvedené v odstavci 1 určené pro
- veřejná nebo veřejně prospěšná zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, nebo pro organizační složky veřejných nebo veřejně prospěšných zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum,
- soukromá zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla.
3. V seznamu podle odst. 1 písm. b) smějí být uvedeny jen biologické a chemické látky, pro které na celním území Společenství neexistuje srovnatelná výroba a které jsou vzhledem ke svým specifickým vlastnostem nebo stupni čistoty hlavně nebo výlučně způsobilé k vědeckému výzkumu."
7. Vkládají se nové hlavy, které znějí:
"HLAVA XIVa
Nástroje a přístroje určené k lékařskému výzkumu, lékařské diagnostice nebo k léčbě
Článek 63a
1. Nástroje a přístroje určené k lékařskému výzkumu, lékařské diagnostice nebo k léčbě darované charitativní či dobročinnou organizací nebo soukromou osobou zdravotnickým zařízením, oddělením nemocnic a lékařským výzkumným ústavům, kterým příslušné úřady členského státu povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla, nebo které zdravotnická zařízení, nemocnice nebo lékařské výzkumné ústavy získaly výhradně z prostředků poskytnutých charitativní nebo dobročinnou organizací nebo z dobrovolných příspěvků, jsou osvobozeny od dovozního cla za podmínky, že je prokázáno, že
a) rovnocenné nástroje a přístroje nejsou současně na celním území Společenství vyráběny,
b) darování nástrojů a přístrojů není spojeno s obchodním záměrem dárce,
c) neexistuje spojení mezi dárcem nástrojů a přístrojů a výrobcem nástrojů a přístrojů, pro něž se navrhuje osvobození od dovozního cla.
2. Od dovozního cla jsou za stejných podmínek osvobozeny rovněž
a) náhradní díly, části a zvláštní příslušenství nástrojů a přístrojů dovážené současně s těmito nástroji a přístroji nebo, jsou-li dováženy později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro nástroje a přístroje, které byly již dříve dovezeny s osvobozením od dovozního cla,
b) nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě nástrojů a přístrojů dovážené současně s těmito nástroji a přístroji nebo, je-li dováženo později, je-li možné zjistit, že je určeno pro nástroje nebo přístroje, které byly již dříve dovezeny s osvobozením od dovozního cla.
Článek 63b
Pro účely článku 63a, zejména vzhledem k nástrojům a přístrojům a příjemcům uvedeným ve zmíněném článku, se čl. 54 čtvrtá odrážka a články 55, 57 a 58 použijí přiměřeně.
HLAVA XIVb
Referenční látky pro kontrolu jakosti léčiv
Článek 63c
Od dovozního cla jsou osvobozeny zásilky obsahující vzorky referenčních látek schválených Světovou zdravotnickou organizací, určené ke kontrole jakosti látek používaných k výrobě léčiv, zasílané příjemcům, kterým příslušné orgány členského státu povolily přijímat tyto zásilky s osvobozením od dovozního cla."
8. V článku 86 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) ceny, trofeje a upomínky symbolické povahy a nízké hodnoty, určené k tomu, aby byly rozdávány zdarma osobám s obvyklým místem pobytu v třetích zemích při příležitosti obchodních konferencí nebo podobných mezinárodních událostí, a které svou povahou, jednotkovou hodnotou nebo jinými vlastnostmi nenaznačují žádný obchodní záměr."
9. V článku 109 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"q) kolky pro výběr daně a jiné známky osvědčující uhrazení určitých poplatků v třetí zemi."
10. Nadpis hlavy XXVII se nahrazuje tímto:
"Pohonné hmoty a maziva nacházející se v silničních motorových vozidlech a speciálních kontejnerech".
11. Články 112 a 113 se nahrazují tímto:
"Článek 112
1. Za podmínek uvedených v článcích 113 až 115 jsou od dovozního cla osvobozeny:
a) pohonné hmoty v běžných nádržích
- osobních i užitkových motorových vozidel a motocyklů,
- speciálních kontejnerů,
vstupujících do celního území Společenství; b) pohonné hmoty v přenosných nádržích dovážené v osobních motorových vozidlech a motocyklech v množství nejvýše 10 litrů na vozidlo, aniž jsou dotčeny vnitrostátních předpisy o držení a přepravě pohonných hmot.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí
a) "užitkovým motorovým vozidlem" jakékoli silniční motorové vozidlo (včetně tahačů s přívěsem nebo bez něj), které je svou konstrukcí a vybavením přizpůsobené a určené k přepravě za úplatu nebo bezúplatně
- více než devíti osob, včetně řidiče,
- zboží
- a jakékoli speciální silniční motorové vozidlo určené k jiným účelům než k přepravě jako takové;
b) "osobním motorovým vozidlem" motorové vozidlo, které nesplňuje kritéria vymezená v písmenu a);
c) "běžnými nádržemi":
- nádrže výrobcem trvale zabudované na všech motorových vozidlech stejného typu jako předmětné vozidlo, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot jak pro pohon vozidla, tak pro případnou činnost chladicího nebo jiného systému během dopravy.
Za běžné nádrže se rovněž považují plynové nádrže přizpůsobené pro motorová vozidla, které umožňují přímé použití plynu jako pohonné hmoty, a nádrže přizpůsobené pro jiné systémy, jimiž může být vozidlo vybaveno;
- nádrže výrobcem trvale zabudované na všech kontejnerech stejného typu jako předmětný kontejner, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot pro činnost chladicího nebo jiného systému, jímž jsou speciální kontejnery vybaveny, během dopravy;
d) "speciálním kontejnerem" kontejner vybavený speciálním zařízením pro chladicí, okysličovací, tepelně izolační nebo jiný systém.
Článek 113
Členské státy mohou omezit množství pohonné hmoty v běžných nádržích užitkových motorových vozidel a ve speciálních kontejnerech osvobozené od dovozního cla na 200 litrů na vozidlo, speciální kontejner a cestu."
12. V článku 132 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Členské státy mají rovněž možnost zachovat protihodnotu částky stanovené v ECU v národní měně beze změny, pokud při roční úpravě podle čl. 2 odst.
2 prvního pododstavce nařízení (EHS) č.
2779/78 [12], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 289/84 [13], vede přepočet této částky před zaokrouhlením podle předchozího pododstavce ke změně protihodnoty v národní měně o méně než 5 % nebo k jejímu snížení."
13. V čl.
133 odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"g) osvobození v rámci dohod uzavřených na základě vzájemnosti s třetími zeměmi, které jsou smluvními stranami Úmluvy o mezinárodním civilním letectví (Chicago 1944), k provedení doporučených postupů 4.42 a 4.44 přílohy 9 uvedené úmluvy (osmé vydání, červenec 1980)."
14. V článku 134 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy sdělí Komisi celní ustanovení obsažená v mezinárodních úmluvách a dohodách těch druhů, které jsou uvedeny v čl. 133 odst. 1 písm. b), c), d), e), f) a g) a odstavci 3, které uzavřou po vstupu tohoto nařízení v platnost."
15. Články 135 a 136 se nahrazují tímto:
"Článek 135
Ustanovení tohoto nařízení nevylučují zachování
a) zvláštního postavení poskytnutého Řeckem hoře Athos, jak je zaručeno v článku 105 řecké ústavy,
b) osvobození od cla vyplývajících z úmluv ze dne 13. července 1867 mezi Španělskem a Andorrou a ze dne 22. a 23. listopadu 1867 mezi Francií a Andorrou, až do vstupu v platnost ujednání o obchodních vztazích mezi Společenstvím a Andorrou,
c) zvláštního osvobození od cla až do částky 210 ECU přesahujícího osvobození podle článku 47, které případně poskytly členské státy námořníkům obchodního loďstva v mezinárodní dopravě.
Článek 136
1. Až do přijetí právních předpisů Společenství v této oblasti mohou členské státy poskytnout zvláštní osvobození od cla ozbrojeným silám na jejich území, které nepodléhají jejich velení, při provádění mezinárodních dohod.
2. Až do přijetí právních předpisů Společenství v této oblasti nevylučuje toto nařízení, aby členské státy zachovaly osvobození od daně poskytovaná pracovníkům, kteří se vracejí po pobytu mimo celní území Společenství po dobu alespoň šesti měsíců z důvodu své profesionální činnosti."
16. Články 137 a 138 se zrušují.
17. V článcích 1, 4, 22, 45, 52 až 56, 65, 72, 73, 86, 87, 117 a 120 nařízení (EHS) č. 918/83 se slovo "Společenství" nahrazuje slovy "celní území Společenství" v příslušném pádě.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1494/88 ze dne 3. května 1988
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Federativní a islámskou republikou Komory o rybolovu při pobřeží Komor
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství a Federativní a islámská republika Komory uzavřely a parafovaly dohodu o rybolovu při pobřeží Komor; že tato dohoda stanoví možnosti rybolovu pro rybáře Společenství ve vodách, které spadají pod suverenitu či jurisdikci Komor; vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Federativní a islámskou republikou Komory o rybolovu při pobřeží Komor se tímto schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat tuto dohodu zavazující Společenství. Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1609/88
ze dne 9. června 1988,
kterým se stanoví termín pro uskladnění másla prodávaného na základě nařízení (EHS) č. 3143/85 a (EHS) č. 570/88
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1109/88 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 985/68 ze dne 15. července 1968, kterým se stanoví obecné předpisy pro intervenci na trhu másla a smetany [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 842/88 [4], a zejména na článek 7a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 ze dne 11. listopadu 1985 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
775/88 [6], a podle článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 570/88 ze dne 16. února 1988 o prodeji másla za snížené ceny a o poskytování podpory pro máslo a zahuštěné máslo určené k použití při výrobě cukrářských výrobků, zmrzliny a jiných potravin [7], ve znění nařízení (EHS) č.
949/88 [8], musí být máslo uváděné do prodeje uskladněno do stanoveného data; že toto datum je stanoveno na základě vývoje zásob másla a na základě disponibilních množství;
vzhledem k tomu, že v důsledku vstupu v platnost uvedeného nařízení (EHS) č. 570/88 je vhodné zrušit nařízení Komise (EHS) č. 1726/84 ze dne 18. června 1984, kterým se stanoví termín pro uskladnění másla prodávaného na základě nařízení (EHS) č. 262/79 a (EHS) č. 3143/85 [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 685/88 [10];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Máslo uvedené v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3143/85 musí být uskladněno do 1. ledna 1987.
Máslo uvedené v článku 1 nařízení (EHS) č. 570/88 musí být uskladněno do 1. ledna 1987.
Článek 2
Nařízení č. 1726/84 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1677/88
ze dne 15. června 1988,
kterým se stanoví normy jakosti pro okurky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1117/88 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č. 183/64/EHS [3] stanoví normy jakosti pro okurky;
vzhledem k tomu, že v produkci a uvádění těchto produktů na trh došlo ke změně, zejména pokud jde o požadavky maloobchodních a velkoobchodních trhů; že společné normy jakosti pro okurky by se tudíž měly pozměnit tak, aby tyto nové požadavky byly vzaty v úvahu;
vzhledem k tomu, že tyto změny s sebou nesou změnu definice doplňkové třídy jakosti stanovené v nařízení Rady (EHS) č. 1194/69 [4] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
79/88 [5]; že by se při definování uvedené třídy měl vzít v úvahu hospodářský význam dotyčných produktů pro producenty, jakož i potřeba splnit požadavky spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že tyto normy se vztahují na všechna stadia uvádění na trh; že přeprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu, případně různá manipulace, které jsou produkty podrobeny mohou způsobit poškození produktů vyplývající z jejich biologického vývoje nebo větší či menší náchylnosti produktů k rychlé zkáze; že by se proto měla tato poškození vzít v úvahu při uplatňování norem ve stádiích uvádění na trh následujících po odeslání;
vzhledem k tomu, že z důvodů přehlednosti a právní jistoty a pro snadné používání by měly být pozměněné normy obsaženy v jediném textu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Normy jakosti pro okurky podpoložky 07070011 a 07070019 kombinované nomenklatury jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Tyto normy se vztahují na všechna stádia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (EHS) č. 1035/72.
Ve stadiích následujících po odeslání mohou však produkty oproti ustanovením normy vykazovat mírnou ztrátu čerstvosti a mírné vadnutí a mírnou změnu vzhledem k jejich biologickému vývoji a jejich menší či větší náchylnosti k rychlé zkáze.
Článek 2
Nařízení č. 183/64/EHS se mění takto:
- v čl. 1 odst. 2 se zrušuje druhá odrážka,
- příloha I/2 se zrušuje.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 1149/69 se mění takto:
- v článku 1 se zrušují slova "a okurky",
- příloha VII se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1811/88
ze dne 23. června 1988,
kterým se provádí rozhodnutí Smíšeného výboru EHS-ESVO "Společný tranzit" č. 1/88, kterým se mění dodatky I, II a III Úmluvy ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 15 odst.
3 Úmluvy mezi Evropským společenstvím, Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o společném tranzitním režimu [1], přenáší na smíšený výbor vytvořený touto úmluvou pravomoc přijmout svým rozhodnutím změny dodatků úmluvy;
vzhledem k tomu, že se smíšený výbor rozhodl změnit a přizpůsobit některá ustanovení dodatků I, II a III Úmluvy;
vzhledem k tomu, že tyto změny a přizpůsobení jsou předmětem rozhodnutí smíšeného výboru č.
1/88; že je nezbytné přijmout prováděcí opatření k tomuto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Smíšeného výboru EHS-ESVO "Společný tranzit" č. 1/88, kterým se mění dodatky I, II a III Úmluvy o společném tranzitním režimu, je použitelné ve Společenství.
Znění uvedeného rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
1956/88 ze dne 9. června 1988,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k mezinárodnímu společnému inspekčnímu programu přijatému Organizací pro rybolov v severozápadním Atlantiku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku (dále jen "úmluva NAFO") byla schválena Společenstvím v nařízení (EHS) č.
3179/78 [2] a vstoupila v platnost dnem 1. ledna 1979;
vzhledem k tomu, že Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO), která byla založena na základě úmluvy NAFO, přijala mezinárodní společný inspekční program, který stanoví vzájemná práva na kontrolu a inspekci plavidel smluvními stranami, jakož i stíhání státu vlajky a uvalení sankcí; že při provádění tohoto programu se objevily jisté slabiny; že Společenství proto dne 26. června 1986 oznámilo svůj úmysl, že po uplynutí lhůty dvanácti měsíců již nebude vázáno mezinárodním programem vzájemných inspekcí; že do přijetí upraveného programu NAFO přijala Rada nařízením (EHS) č.
3251/87 [3];
dočasný autonomní program kontrol plavidel Společenství v oblasti upravené předpisy;
vzhledem k tomu, že Komise pro rybolov NAFO přijala dne 10. února 1988 návrh na změněný inspekční program, nyní nazvaný "mezinárodní společný inspekční program"; že v souladu s článkem XI úmluvy NAFO se návrh stává pro smluvní strany vykonavatelný ode dne 10. června 1988, pokud tyto strany nevznesou žádné námitky; že změněný program je pro Společenství přijatelný;
vzhledem k tomu, že je vhodné rozšířit kontrolu plavidel Společenství v oblasti upravené předpisy na dodržování jiných příslušných opatření Společenství za účelem zachování a kontroly rybolovných zdrojů;
vzhledem k tomu, že v zájmu kontroly rybolovných činností plavidel Společenství v oblasti upravené předpisy je nezbytné, aby členské státy spolupracovaly mezi sebou a s Komisí při používání změněného programu a jiných příslušných opatření Společenství;
vzhledem k tomu, že změněný program se použije, aniž je dotčena povinnost členských států podle článku 1 nařízení Rady (EHS) č.
2241/87 ze dne 23. července 1987 o zavedení některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti [4] provádět inspekce a kontroly plavidel Společenství, které vykonávaly rybolov a příbuzné činnosti v oblasti upravené předpisy;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit prováděcí pravidla ke změněnému programu a k tomuto nařízení, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Mezinárodní společný inspekční programu (dále jen "program") přijatý dne 10. února 1988 Komisí pro rybolov NAFO se použije ve Společenství.
Znění tohoto programu se připojuje k tomuto nařízení.
1. Komise Evropských společenství ustanoví do programu inspektory Společenství.
Inspektoři mohou být přiděleni Komisí nebo některým členským státem.
Inspektor Společenství může být naloděn na palubu plavidla členských států, které vykonávají inspekční úkoly v oblasti upravené předpisy.
2. Kromě úkolů prováděných v rámci programu inspektoři Společenství kontrolují v oblasti upravené předpisy plavidla Společenství, na které se program vztahuje, s cílem zajistit dodržování všech ostatních ochranných a kontrolních opatření Společenství.
Článek 3 Členské státy spolupracují mezi sebou a s Komisí při používání programu.
Článek 4 Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se, pokud je to nutné, stanoví postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č.
170/83.
Článek 5 Nařízení (EHS) č.
3251/87 se zrušuje.
Článek 6 Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 10. června 1988.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 24. června 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1883/78 o obecných pravidlech pro financování intervencí záručních sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2048/88 [2], a zejména na čl.
3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [4],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [5],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1883/78 [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2095/87 [7], mimo jiné stanovilo základní pravidla pro financování intervenčních opatření v podobě veřejného skladování;
vzhledem k tomu, že pravidla týkající se snížení hodnoty skladovaných produktů, uvedená v článcích 7 a 8 zmíněného nařízení, by měla být přizpůsobena novým pokynům pro financování zemědělských výdajů, které jsou obsaženy v závěrech zasedání Evropské rady ve dnech 11.a 12. února 1988, podle nichž by měl být stav zásob normalizován do roku 1992;
vzhledem k tomu, že počínaje rozpočtovým rokem 1989 by měla být stanovena nižší hodnota zemědělských produktů nakupovaných při veřejné intervenci v zásadě přímo při jejich nákupu;
vzhledem k tomu, že je v průběhu let 1989 až 1992 třeba provést mimořádná snížení hodnot v závislosti na výdajových položkách uvedených k tomuto účelu v jednotlivých rozpočtech Společenství;
vzhledem k tomu, že účinnost ustanovení nařízení (EHS) č.
1334/86 [8], která zmocňují Komisi snížit jednotnou úrokovou míru a jednotné paušální částky, které se používají při výpočtu nákladů veřejného skladování, by měla být prodloužena až do roku 1992 vzhledem k tomu, že stav intervenčních zásob se dosud podstatně nesnížil, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Nařízení (EHS) č.
1883/78 se mění takto:
1. v článku 5 se druhý odstavec nahrazuje tímto:
"Odchylně od prvního odstavce je Komise zmocněna pro rozpočtové roky 1989 až 1992 stanovit jednotnou úrokovou míru na úroveň nižší, než je odpovídající úroveň.
Pro členské státy, u nichž je úroková míra jimi nesená nižší než stanovená úroková míra, může Komise stanovit úrokovou míru odpovídající této nižší úrovni.";
2. v článku 6 se druhý odstavec nahrazuje tímto:
"Odchylně od prvního odstavce je Komise zmocněna pro rozpočtové roky 1989 až 1992 stanovit jednotné paušální částky na úroveň odpovídající třem čtvrtinám jednotných paušálních částek stanovených na běžném základě.";
3. články 7 a 8 se nahrazují tímto:
"Článek 7 V ročních účetních závěrkách uvedených v čl.
4 odst. 1 se stavy zásob, které mají být převedeny do dalšího rozpočtového roku, v zásadě oceňují nákupní cenou.
Způsoby stanovení ceny pro zásoby převáděné do dalšího rozpočtového roku budou určeny pro jednotlivé produkty na základě účetních hodnot zjištěných intervenčními agenturami postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
1. Je-li u některého produktu očekávaná prodejní cena produktů uskladněných v rámci veřejné intervence nižší než jeho nákupní cena, uplatní se procentní snížení hodnoty v okamžiku nákupu.
Toto procentní snížení se stanoví pro každý produkt před začátkem každého rozpočtového roku postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
2. Procentní snížení hodnoty nepřevýší rozdíl mezi nákupní cenou a cenou předpokládanou pro odbyt daného produktu.
3. Komise může omezit snížení hodnoty v okamžiku nákupu na určitou část procentního snížení vypočteného podle odstavce 2.
Tato část nesmí být nižší než 70 % snížení hodnoty stanovené podle odstavce 1.
V takovém případě provede Komise ke konci rozpočtového roku druhé snížení hodnoty způsobem uvedeným v odstavci 5.
4. V letech 1989 až 1992 se na počátku každého rozpočtového roku, za účelem normalizace stavu zásob do roku 1992, provedou mimořádná snížení hodnoty v závislosti na výdajových položkách uvedených v jednotlivých rozpočtech Společenství.
5. Při sníženích hodnoty podle odst.
3 druhého pododstavce a podle odstavce 4 stanoví Komise postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č.
729/70 celkové částky snížení hodnoty podle produktů a podle členských států."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
2210/88 ze dne 19. července 1988,
kterým se mění nařízení č.
136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise [1],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení č.
136/66/EHS se mění takto:
1.
V článku 5:
a) v odstavci 1 se druhý a šestý pododstavec nahrazují tímto:
"Před 1. srpnem každého roku stanoví Rada postupem podle čl.
43 odst.
2 Smlouvy pro hospodářský rok začínající v následujícím kalendářním roce jednotnou částku podpory produkce.
Odlišnou jednotnou částku je možno stanovit pro producenty, jejichž průměrná produkce nepřesahuje 300 kilogramů olivového oleje na rok."
"Jednotná částka podpory vyplácené producentům, jejichž průměrná produkce olivového oleje za hospodářský rok je nejvýše 300 kilogramů, se však tímto koeficientem nenásobí."
b) v odst.
2 první odrážce se hodnota "200" nahrazuje hodnotou "300".
2.
Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
Reprezentativní tržní cena se stanoví ve výši, která umožňuje normální odbyt vyprodukovaného olivového oleje s ohledem na ceny konkurenčních produktů, a zejména s ohledem na pravděpodobný vývoj takových cen v průběhu hospodářského roku." 3.
V článku 11 se odst. 1 nahrazuje tímto:
"1. Pokud je produkční směrná cena snížená o podporu produkce vyšší, než je reprezentativní tržní cena olivového oleje, poskytuje se na olivový olej vyprodukovaný a umístěný na trhu ve Společenství podpora spotřeby. Podpora se rovná rozdílu mezi těmito dvěma částkami." 4. V čl. 26 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"V období od 1. října do 31. května vykupují intervenční agentury za podmínek stanovených v odstavcích 2 a 3 semena pocházející ze Společenství, která jsou jim nabízena v intervenčních centrech.
U slunečnicového semene nabízeného ve Španělsku a Portugalsku však nákupy začnou dnem 1. srpna.
Aniž je dotčen článek 27a, výkup se uskutečňuje za 94 % intervenční ceny." 5.
V článku 26 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví podmínky, za nichž se provádí intervence, a zejména zásady, kterými se řídí výprodej semen nakoupených intervenčními agenturami." Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2275/88
ze dne 25. července 1988
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1858/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
2325/88 ze dne 26. července 1988,
kterým se mění některá nařízení o provádění společné organizace trhu s rýží
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2229/88 [2], a zejména na čl.
16 odst. 5 a článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1418/76 stanoví, že od 1. září 1988 se rýže již nedělí na dvě, ale na tři kategorie, a to na kulatozrnnou rýži, střednězrnnou rýži a dlouhozrnnou rýži; že poslední dvě kategorie odpovídají kategorii dlouhozrnné rýže stanovené předchozím režimem;
vzhledem k tomu, že by proto nařízení Komise č.
467/67/EHS ze dne 21. srpna 1967, kterým se stanoví přepočítací koeficienty, náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů pro jednotlivé stupně zpracování rýže [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2249/85 [4], a nařízení Komise (EHS) č.
1613/71 ze dne 26. července 1971, kterým se stanoví pravidla pro určování cen CIF a dávek pro rýži a zlomkovou rýži a opravné částky, které s nimi souvisejí [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2117/80 [6], měla být upravena;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl.
1 odst.
2 a 3 a v čl.
3 odst.
2 písm. b) a odst.
3 písm. b) nařízení č.
467/67/EHS se výraz "dlouhozrnná rýže" nahrazuje slovy "střednězrnná nebo dlouhozrnná rýže".
Článek 2 Nařízení (EHS) č.
1613/71 se mění takto:
1. Ustanovení čl.
4 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. v případě střednězrnné nebo dlouhozrnné loupané rýže:
a) střednězrnné nebo dlouhozrnné loupané rýže, upravených podle případných rozdílů v jakosti ve vztahu ke standardní jakosti;
b) případně střednězrnné nebo dlouhozrnné neloupané rýže, upravených podle přepočítacího koeficientu, nákladů na zpracování, hodnoty vedlejších produktů a podle případných rozdílů v jakosti ve vztahu ke standardní jakosti." 2. Ustanovení čl. 4 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. v případě celoomleté střednězrnné nebo dlouhozrnné rýže:
a) celoomleté střednězrnné nebo dlouhozrnné rýže, upravených podle případných rozdílů v jakosti ve vztahu ke standardní jakosti, pro niž je stanovena prahová cena pro loupanou rýži, přičemž tyto rozdíly se upraví podle přepočítacího koeficientu, který se použije při přepočtu loupané střednězrnné nebo dlouhozrnné rýže na celoomletou střednězrnnou nebo dlouhozrnnou rýži;
b) případně celoomleté střednězrnné nebo dlouhozrnné rýže, upravených podle přepočítacího koeficientu, nákladů na zpracování a hodnoty vedlejších produktů pro účely získání celoomleté střednězrnné nebo dlouhozrnné rýže, přičemž se cena upraví podle písmena a)."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2580/88
ze dne 17. srpna 1988,
kterým se stanoví pravidla pro změnu seznamu některých odrůd rýže uvedených v příloze B nařízení (EHS) č. 3878/87
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3878/87 ze dne 18. prosince 1987 o podpoře produkce některých odrůd rýže [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1424/88 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 3878/87 stanoví morfologické vlastnosti, jimž by měly jednotlivé odrůdy rýže odpovídat, aby pro ně bylo možno poskytovat podporu produkce; že odstavec 2 téhož článku stanoví, že počínaje hospodářským rokem 1988/89 by tyto odrůdy měly rovněž odpovídat některým jakostním vlastnostem týkajícím se zejména lepivosti, konsistence a obsahu amylosy;
vzhledem k tomu, že by jakostní vlastnosti měly být odpovídat vlastnostem zjištěným u odrůd dovážených z tradičních produkčních oblastí odrůd Indica;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny metody analýzy pro určení morfologických a jakostních vlastností;
vzhledem k tomu, že při změně seznamu odrůd uvedeného v příloze B nařízení (EHS) č. 3878/87 je třeba každoročně provést kontrolu zahrnující vzorkování, které umožní nezbytné analýzy odrůd;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Počínaje hospodářským rokem 1988/89 lze v příloze B nařízení (EHS) č. 3878/87 uvádět pouze ty odrůdy rýže, které odpovídají morfologickým vlastnostem stanoveným v čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení a těmto jakostním vlastnostem:
- lepivost nejvýše 2,50 gcm,
- konsistence nejméně 0,85 kg/cm2,
- obsah amylosy nejméně 21 %.
2. Metody analýzy pro určení morfologických a jakostních vlastností odrůd rýže jsou uvedeny v příloze I.
Článek 2
1. Členské státy, které mají zájem o to, aby odrůdy rýže, pro něž lze poskytovat podporu produkce, byly uvedeny v příloze B nařízení (EHS) č. 3878/87, předloží nejpozději 31. července každého roku Komisi žádost, v níž uvedou název odrůdy a odkazy na zápis ve vnitrostátním katalogu odrůd zemědělských rostlin.
2. Členské státy, které podaly žádost podle odstavce 1, zašlou nejpozději 31. prosince každého roku jedné z laboratoří uvedených v příloze II, kterou určí útvary Komise, vzorek certifikovaného osiva neloupané rýže každé odrůdy, pro kterou byla žádost podána.
Tento vzorek o hmotnosti nejméně 5 kg musí být vyprodukován v příslušném roce v některé z oblastí uvedených v příloze A nařízení (EHS) č. 3878/87.
Článek 3
Laboratoř zodpovědná za zpracování rýže provede zkoušku klíčivosti vzorků, vzorky zpracuje, označí kódem a zašle je všem laboratořím uvedeným v příloze II. Útvarům Komise zašle zapečetěné sdělení se seznamem kódů a s údaji, které s nimi souvisejí.
2. Každý vzorek zaslaný laboratoři k analýze bude složen nejméně ze 100 g loupané rýže a nejméně 750 g celoomleté rýže.
Vzorky budou obsahovat pouze celá zrna rýže, vyjma vzorků omleté rýže, které nesmí obsahovat žádná celá křídově bílá zrna.
Článek 4
1. Útvary Komise stanoví vlastnosti odrůd na základě aritmetického průměru výsledků provedených analýz, přičemž vyloučí maximální a minimální hodnoty.
2. Pokud se na tutéž odrůdu vztahuje více než jedna žádost, stanoví se její vlastnosti podle průměrné hodnoty výsledků určených podle odstavce 1.
3. Útvary Komise oznámí členským státům výsledky analýz před 31. březnem každého roku.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 2806/88
ze dne 9. září 1988,
kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 3130/78, kterým se stanovují intervenční centra pro olivový olej
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2210/882, a zejména na článek 12 odstavec 4 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2754/78 ze dne 23. listopadu 1978 o intervenci v odvětví olivového oleje3 stanovuje podmínky pro určení intervenčních center pro olivový olej; že nařízení Komise (EHS) č.
3130/784, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3818/855, obsahuje seznam intervenčních center;
vzhledem k tomu, že seznam center
Nařízení Komise (EHS) č. 2868/88
ze dne 16. září 1988,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k mezinárodnímu společnému inspekčnímu programu přijatému Organizací pro rybolov v severozápadním Atlantiku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1956/88 ze dne 9. června 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k mezinárodnímu společnému inspekčnímu programu přijatému Organizací pro rybolov v severozápadním Atlantiku [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit prováděcí pravidla k mezinárodnímu společnému inspekčnímu programu (dále jen "programu") a k nařízení (EHS) č. 1956/88, zejména pokud jde o přijetí a oznámení předběžného plánu účasti Společenství na programu, oznámování a vyšetřování porušení předpisů a o spolupráci mezi členskými státy a Komisí v těchto záležitostech;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro rybolovné zdroje nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Členské státy oznámí Komisi každoročně nejpozději do 1. září jména inspektorů a zvláštních kontrolních plavidel (včetně rybářských plavidel s inspektory na palubě), jakož i označení vrtulníků, které zamýšlejí v následujícím roce přidělit pro účely programu.
Na základě těchto informací sestaví Komise ve spolupráci s členskými státy předběžný plán účasti Společenství na programu v příslušném kalendářním roce a oznámí jej výkonnému tajemníkovi NAFO a členským státům.
Článek 2
Komise určí orgány uvedené v odstavci 3 programu.
Článek 3
Inspektoři Společenství ustanovení do programu v souladu s čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1956/88 sdělí Komisi Evropských společenství, Brusel, dálnopis 24189 FISEU-B, během pracovního dne následujícího po inspekci podrobnosti o porušeních předpisů ze strany plavidla, na němž byla provedena inspekce. Každých deset dnů inspektoři předají Komisi seznam plavidel, na nichž byla provedena inspekce.
V případě porušení předpisů nebo v případě rozdílů mezi záznamy v lodním deníku a odhady inspektorů o úlovcích inspektoři předloží co nejdříve po návratu inspekčního plavidla do přístavu Komisi opis inspekční zprávy s příslušnými doklady, včetně fotografií.
Pokud nejsou zjištěna žádná porušení předpisů nebo rozdíly mezi záznamy v lodním deníku a odhady inspektorů Společenství, inspektoři předloží Komisi originál inspekční zprávy do 20 dní po návratu inspekčního plavidla do přístavu.
Článek 4
1. Pokud jiná smluvní strana oznámí Komisi porušení předpisů ze strany plavidla Společenství, Komise o tom informuje stát vlajky plavidla, který ihned podnikne kroky ke získání a prošetření důkazů a provede další vyšetřování nezbytné pro uložení trestu.
Inspektor Společenství pokud možno vstoupí na palubu plavidla. Stát vlajky pokud možno provede po návratu plavidla do přístavu jeho inspekci.
Stát vlajky umožní Komisi plně spolupracovat s příslušnými orgány smluvní strany, které provedly inspekci, s cílem zajistit, aby důkazy o porušení předpisů byly shromážděny a zachovány v takové formě, která usnadní soudní řízení.
2. V případě porušení předpisů ze strany plavidla Společenství, které Komisi ohlásil inspektor Společenství, Komise o tom informuje stát vlajky plavidla, který ihned podnikne kroky ke získání a prověření důkazů a provede další vyšetřování nezbytné k uložení trestu, pokud možno provede po návratu plavidla do přístavu jeho inspekci a plně spolupracuje s Komisí s cílem zajistit, aby důkazy o porušení předpisů byly shromážděny a zachovány v takové formě, která usnadní soudní řízení.
Článek 5
1. Pokud jiná smluvní strana oznámí Komisi rozdíly mezi záznamy o úlovcích v lodním deníku plavidla Společenství a odhadem inspektora, Komise o tom informuje stát vlajky plavidla.
Komise rovněž informuje všechna inspekční plavidla ustanovená Komisí, která se nacházející se v oblasti upravené předpisy; inspektor Společenství pokud možno vstoupí na palubu příslušného rybářského plavidla.
Příslušné orgány státu vlajky usnadňují Komisi plnou spolupráci s inspektorem zajistit, s cílem zajistit, aby důkazy byly shromážděny a zachovány v takové formě, která usnadní soudní řízení, a provedou další vyšetřování s cílem umožnit Komisi přijetí vhodných dodatečných opatření.
2. V případě rozdílu mezi záznamy o úlovcích v lodním deníku plavidla Společenství a odhadem inspektora Společenství o tom Komise informuje stát vlajky, který spolupracuje s Komisí, s cílem zajistit, aby důkazy byly shromážděny a zachovány v takové formě, která usnadní soudní řízení, provedou další vyšetřování s cílem umožnit Komisi přijetí vhodných dodatečných opatření.
Článek 6
Komise co nejdříve předá státům vlajky plavidel, na nichž byla provedena inspekce, originály inspekčních zpráv, které jí zaslali inspektoři nebo jiná smluvní strana a které se týkají plavidel Společenství, u nichž nebyla zjištěna žádná porušení předpisů nebo rozdíly mezi záznamy v lodním deníku a odhady inspektorů Společenství.
Článek 7
Opisy zpráv vypracovaných inspektory Společenství o plavidlech jiné smluvní strany a o porušení předpisů nebo rozdílech mezi záznamy v lodním deníku a odhady inspektorů Společenství Komise co nejdříve předá spolu s příslušnými doklady, včetně fotografií, příslušným orgánům smluvní strany plavidla, u něhož byla provedena inspekce.
Článek 8
Komise zašle opis všech inspekčních zpráv vypracovaných inspektory Společenství výkonnému tajemníkovi NAFO.
Článek 9
Členské státy oznámí Komisi, každoročně nejpozději do 1. února, za předcházející kalendářní rok:
1. výsledek postupu ve věci porušení předpisů ze strany svých plavidel; tato porušení se každoročně uvádějí až do uzavření postupu a všechny uložené tresty se přesně popíší;
2. všechny významné rozdíly mezi záznamy v lodním deníku svých plavidel a odhady inspektorů o úlovcích na palubě, spolu s uvedením všech dodatečně přijatých opatření.
Rozdíl se pokládá za významný, pokud se odhad inspektora liší od záznamů v lodním deníku o více než 20 %.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3036/88
ze dne 30. září 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1109/88 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2097/88 [4], zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že s ohledem na současnou situaci na trhu a na snížení veřejných zásob másla je nutné upravit snížení ceny, která se v rámci tohoto režimu vztahují na máslo prodávané intervenčními agenturami;
vzhledem k tomu, že článek 13 nařízení (EHS) č. 3143/85 stanoví, že náklady vzniklé v rámci tohoto režimu mají být financovány v souladu s čl. 4 odst. 1 druhým, třetím a čtvrtým pododstavcem nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [5], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 2050/88 [6]; že od 1. října 1988 je nutné zajistit financování tohoto režimu v souladu s běžnými pravidly financování;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. s účinkem od 1. října 1988 se v čl. 2 odst. 1 částka "265 ECU" nahrazuje částkou "240 ECU" a částka "263 ECU" se nahrazuje částkou "238 ECU";
2. v článku 13 se odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"Odchylně od čl. 6 odst. 2 druhého pododstavce nařízení Komise (EHS) č. 2776/88 (*) jsou ztráty, které vznikly v září 1988 v důsledku prodeje másla podle čl. 2 odst. 4 posledního pododstavce, odečteny ve 100 % výši od nákladů, které mají být oznámeny v souladu s přílohou II nařízení (EHS) č. 3184/83. [1] Úř. věst. L 249, 8.9.1988, s. 9".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3207/88
ze dne 17. října 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2771/75 o společné organizaci trhu s vejci
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Společenství je smluvní stranou Mezinárodní úmluvy o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen "harmonizovaný systém"), která nahrazuje Úmluvu ze dne 15. prosince 1950 o názvosloví pro třídění zboží v celních tarifech;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 [3] zavedlo od 1. ledna 1988 kombinovanou nomenklaturu zboží, která splňuje požadavky společného celního sazebníku a statistiky zahraničního obchodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné uvést popis zboží a čísla sazebníku v nařízení (EHS) č. 2771/75 [4] naposledy pozměněném nařízením Komise (EHS) č. 4000/87 [5] do souladu s kombinovanou nomenklaturou založenou na harmonizovaném systému;
vzhledem k tomu, že vařená vejce ve skořápce a formované vaječné produkty, jako například válcovitá "dlouhá vejce", byly zařazeny do jedné z podpoložek čísla 21.07 (potravinové přípravky jinde neuvedené ani nezahrnuté) společného celního sazebníku, který byl v platnosti do 31. prosince 1987; že uvedené vaječné produkty nebyly proto považovány za produkty, na které se vztahuje příloha II Smlouvy; že jsou se zavedením kombinované nomenklatury tyto produkty nyní zařazeny do kódu KN 0407 (ptačí vejce ve skořápce, čerstvá, konzervovaná nebo vařená) nebo 0408 (ptačí vejce bez skořápky a žloutky, čerstvé, sušené, vařené ve vodě nebo v páře, formované, zmrazené nebo jinak konzervované, též obsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla); že vařená vejce ve skořápce a formované vaječné produkty mohou být použity stejným způsobem nebo jako náhrada za konzervovaná vejce ve skořápce nebo bez skořápky; že jsou konzervovaná vejce zařazena do uvedené přílohy II, a jsou proto uvedena v nařízení (EHS) č.
2771/75; že je logické a žádoucí, aby vařená vejce ve skořápce a formované vaječné produkty byly v uvedeném nařízení rovněž zmíněny;
vzhledem k tomu, že by nařízení (EHS) č. 4000/87 mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že je nutné upravit celou řadu nařízení v odvětví vajec tak, aby bylo vzato v úvahu používání nové nomenklatury; že podle článku 15 nařízení (EHS) č.
2658/87 lze pouze provádět čistě technické změny; že je proto žádoucí stanovit, že všechny ostatní úpravy se provedou postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75, pokud tyto úpravy vyplývají výlučně ze zavedení harmonizovaného systému,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2771/75 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Společná organizace trhu s vejci se týká těchto produktů: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ _BAR_ _BAR_
04070030 _BAR_ b) _BAR_ 04081110 _BAR_ Vejce bez skořápky a žloutky vhodné k lidské spotřebě, čerstvé, sušené, vařené ve vodě nebo v páře, formované, zmrazené nebo jinak konzervované, též obsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla _BAR_ 04081911 _BAR_ 04081919 _BAR_ 04089110 _BAR_ 04089910 _BAR_
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "vejci ve skořápce" drůbeží vejce ve skořápce, čerstvá, konzervovaná, nebo vařená, jiná než násadová vejce uvedená v písmenu b);
b) "násadovými vejci" drůbeží vejce na násadu;
c) "celými produkty" ptačí vejce bez skořápky, též obsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, vhodná k lidské spotřebě;
d) "oddělenými produkty" žloutky ptačích vajec, též obsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, vhodné k lidské spotřebě;
e) "čtvrtletím" období tří měsíců začínající dnem 1. února, 1. května, 1. srpna nebo 1. listopadu."
2. Příloha I se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 4000/87.
Článek 3
Postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75 provede Komise technické úpravy, které jsou na základě článku 1 nezbytné v příslušných nařízeních Rady nebo Komise týkajících se společné organizace trhu s vejci.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3240/88
ze dne 18. října 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2915/86, kterým se stanoví sociálně strukturální ustanovení pro zemědělství na Kanárských ostrovech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 25 odst. 3 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2915/86 [1] rozšířilo sociálně strukturální opatření používaná ve všech regionech Společenství na Kanárské ostrovy s cílem přispět k rozvoji zemědělských struktur v tomto regionu;
vzhledem k tomu, že zemědělské struktury jsou na Kanárských ostrovech obzvláště nedostatečné, je třeba na Kanárské ostrovy rozšířit použití režimu přijatého nařízením (EHS) č. 1096/88 [2] k podpoře ukončení zemědělské činnosti a režimu podpor k vytváření a usnadnění činnosti organizacím producentů v odvětví ovoce a zeleniny podle nařízení (EHS) č. 1035/72 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2238/88 [4];
vzhledem k tomu, že použití výše uvedených sociálně strukturálních opatření na Kanárské ostrovy je slučitelné s obecnými cíli společné zemědělské politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 2915/86 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Společná opatření zavedená:
- nařízením Rady (EHS) č. 797/85 ze dne 12. března 1985 o zlepšení účinnosti zemědělských struktur [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1137/88 [6],
- nařízením (EHS) č. 355/77 ze dne 15. února 1977 o společných opatřeních pro zlepšení podmínek zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů a produktů rybolovu [7], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1760/87 [8],
- nařízením Rady (EHS) č. 1360/78 ze dne 19. června 1978 o seskupeních producentů a jejich sdruženích [9], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1760/87,
- nařízením Rady (EHS) č. 1096/88 ze dne 25. dubna 1988, kterým se zavádí režim Společenství podporující ukončení zemědělské činnosti [10],
- články 13, 14 a 36 nařízení Rady (EHS) č. 1035/72, ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [11], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
2238/88 [12]
se použijí na Kanárské ostrovy."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3417/88
ze dne 31. října 1988
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1858/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3480/88
ze dne 9. listopadu 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1618/81, kterým se stanoví základní produkty, na něž se neposkytuje platba vývozní náhrady předem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2221/88 [2], a zejména na čl.
16 odst. 6 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [3], ve znění nařízení (EHS) č.
2026/83 [4],
vzhledem k tomu, že čl.
4 odst. 2 nařízení (EHS) č.
565/80 se vztahuje na zpracované produkty, jakož i na zboží získané ze základních produktů s podmínkou, že režim aktivního zušlechťovacího styku není vyloučen pro srovnatelné produkty;
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č.
2236/88 ze dne 19. července 1988, kterým se pozastavuje nařízení (EHS) č.
866/84 o přijetí zvláštních opatření týkajících se vyloučení režimu aktivního zušlechťovacího styku, pokud jde o mléčné výrobky, a obvyklých forem manipulace [5], Rada povolila použití režimu aktivního zušlechťovacího styku až do konce hospodářského roku 1988/89 pro dotyčné produkty a stejně tak se na tyto produkty může vztahovat pro uvedené období režim platby náhrady předem;
vzhledem k tomu, že je proto třeba aktualizovat nařízení Komise (EHS) č.
1618/81 [6] ve znění nařízení (EHS) č. 2880/84 [7] a zrušit mléčné výrobky na seznamu základních produktů, na něž se nevztahuje uvedený režim;
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [8], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
3174/88 [9], Rada zavedla novou nomenklaturu zboží; že nařízení (EHS) č.
1618/81 je proto třeba podle toho upravit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
1618/84 se mění takto:
1.
Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Základní produkty, na které se nevztahuje režim uvedený v článku 4 nařízení (EHS) č.
565/80, jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Tyto základní produkty jsou však vyloučeny pouze tehdy, pokud jsou určeny k použití při zpracování produktů uvedených:
a) v příloze A nařízení (EHS) č.
2727/75, kromě produktů kódu KN 2309 uvedených v příloze;
b) v čl. 1 odst.
1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č 1418/76 [10]."
2.
Příloha nařízení (EHS) č. 1618/81se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č.
3491/88
ze dne 9. listopadu 1988
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3174/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3498/88
ze dne 9. listopadu 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
391/68 a č. 1092/80, pokud jde o podmínky, které je třeba splnit při intervenčních nákupech a poskytování podpory soukromého skladování v odvětví vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3906/87 [2], a zejména na čl.
5 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že cílem intervence a soukromého skladování je umožnit dočasné stažení produktů z trhu narušeného nerovnováhou tak, aby je bylo možné znovu prodat, jakmile se situace na trhu zlepší; že je tudíž nezbytné, aby jednotlivé produkty nabízené pro intervenci nebo skladované byly vhodné k výživě lidí nebo zvířat;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (Euratom) č.
3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [3], stanoví postup, který je nutno dodržovat v případech radiační mimořádné situace pro stanovení úrovně radioaktivní kontaminace, kterou potraviny a krmiva nesmí překročit, pokud mají být nabízeny k prodeji; že tudíž není přípustné vykupovat nebo zahrnovat do smluv o skladování zemědělské produkty, u nichž jsou takové úrovně radioaktivní kontaminace překročeny;
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení Rady (EHS) č.
1707/86 ze dne 30. května 1986 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
624/87 [5], stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivity; že po uplynutí platnosti nařízení (EHS) č.
1707/86 byly tyto nejvyšší přípustné úrovně uvedeny v článku 3 nařízení Rady (EHS) č.
3955/87 [6], které je nahrazuje; že zemědělské produkty překračující nejvyšší přípustné úrovně radioaktivity není možné považovat za řádnou a uspokojivou obchodní jakost;
vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že v důsledku výše uvedené havárie byla část zemědělské produkce Společenství více či méně radioaktivně kontaminována; že se musí jasně stanovit, že zemědělské produkty pocházející ze Společenství překračující úrovně stanovené v článku 3 nařízení (EHS) č.
3955/87 není přípustné vykupovat nebo zahrnovat do smluv o skladování;
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení Komise (EHS) č.
391/68 [7], naposledy pozměněného nařízením Komise (EHS) č.
4160/87 [8], stanoví podmínky, za nichž je možné vykupovat vepřové maso; že článek 2 nařízení (EHS) č.
1092/80 Komise [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
201/85 [10], stanoví podmínky pro uzavírání smluv o skladování pro tento produkt; že tyto podmínky je třeba vyjasnit; že uvedená nařízení je tudíž třeba náležitě změnit;
vzhledem k tomu, že radioaktivní kontaminace potravin je v důsledku radiační mimořádné situace rozdílná podle zvláštností havárie a podle druhu produktu; že rozhodnutí o nutnosti provádění monitorování, jakož i případných kontrolních opatření musí být přizpůsobeno příslušné situaci a v úvahu musí být vzaty například zvláštnosti dotyčných oblastí, produktů a charakteristiky radionuklidů;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro vepřové maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl.
5 odst. 2 nařízení (EHS) č.
391/68 se doplňuje nové písmeno d), které zní:
"d) překračují nejvyšší přípustné úrovně radioaktivity povolené podle pravidel Společenství.
Nejvyššími přípustnými úrovněmi, které se použijí u produktů s původem ve Společenství kontaminovaných v důsledku havárie v jaderné elektrárně Černobyl, jsou úrovně stanovené článkem 3 nařízení Rady (EHS) č.
3955/87 [11].
Úroveň radioaktivní kontaminace produktu se monitoruje, pokud to situace vyžaduje a pouze v nutném časovém období.
V případě nutnosti se doba a rozsah kontrolních opatření stanoví postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č.
2759/75."
2. V čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1092/80 se doplňuje druhý pododstavec, který zní:
"Není kromě toho přípustné zahrnovat do smluv o skladování zemědělské produkty, u nichž jsou nejvyšší přípustné úrovně překročeny.
Nejvyššími přípustnými úrovněmi, které se použijí u produktů s původem ve Společenství kontaminovaných v důsledku havárie v jaderné elektrárně Černobyl, jsou úrovně stanovené článkem 3 nařízení Rady (EHS) č.
3955/87 [*] Úř. věst. L 371, 30.12.1987, s.
14.. Úroveň radioaktivní kontaminace produktu se monitoruje, pokud to situace vyžaduje a pouze v nutném časovém období.
V případě nutnosti se doba a rozsah kontrolních opatření stanoví postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č.
2759/75."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
3551/88
ze dne 14. listopadu 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
4088/87, kterým se stanoví podmínky pro uplatňování preferenčních celních sazeb na dovoz některých květin pocházejících z Izraele, Jordánska a Kypru
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dodatkový protokol k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marokem stanoví, že preferenční celní sazba se použije na růže a karafiáty při dovozu do Společenství, a to v rámci celní kvóty otevřené pro všechny čerstvé řezané květiny kódu KN 060310 pocházející z Maroka; že tyto celní výhody jsou použitelné pouze pro dovozy splňující určité cenové podmínky;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
4088/87 [1] stanoví podmínky pro uplatňování preferenčních celních sazeb na uvedené produkty pocházejících z Kypru, Izraele a Jordánska při dovozu do Společenství; že použití uvedeného nařízení se musí rozšířit na stejné produkty pocházející z Maroka,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Rady (EHS) č.
4088/87 se mění takto:
1. název se nahrazuje tímto:
"Nařízení Rady (EHS) č.
4088/87 ze dne 21. prosince 1987, kterým se stanoví podmínky pro uplatňování preferenčních celních sazeb na dovoz některých květin pocházejících z Izraele, Jordánska, Kypru a Maroka"
;
2. v článku 1 se slova "pocházející z Izraele nebo Jordánska a Kypru" nahrazují slovy "pocházející z Izraele, Jordánska, Kypru nebo Maroka".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3564/88
ze dne 16. listopadu 1988
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1315/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3565/88
ze dne 16. listopadu 1988
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1315/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3642/88
ze dne 23. listopadu 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3083/73 o sdělování údajů nezbytných k uplatňování nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3997/87 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3083/73 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2811/86 [4] upřesnilo údaje, které členské státy musí sdělovat Komisi, a lhůty pro tato sdělení; že je stanoveno, že údaje o vydání dovozních licencí pro hybridní kukuřici jsou sdělovány jednou měsíčně; že tato periodicita neumožňuje znát včas předpokládaný objem dovozu a přijímat opatření, která může vyžadovat vývoj trhu; že by data pro sdělení údajů měla být změněna;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 3083/73 se mění takto:
1. Bod 10 se nahrazuje tímto: "Číslo _BAR_ Druh údajů _BAR_ Datum dodání údajů _BAR_
10 _BAR_ Údaje o dovozu hybridní kukuřice ze třetích zemí: (9) _BAR_ _BAR_ _BAR_ —pro hybridní kukuřici _BAR_ 10., 20. a posledního dne každého měsíce _BAR_ _BAR_ —pro hybridní čirok _BAR_ 10. každého měsíce" _BAR_
2. V poznámce č. 9 se úvodní věta a první odrážka nahrazují tímto:
"Za každý kalendářní měsíc se vykazují údaje podle následující tabulky:
- vydané vývozní licence na hybridní kukuřici na 100 kg,
- vydané vývozní licence na hybridní čirok v průběhu měsíce… na 100 kg."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3880/88
ze dne 12. prosince 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2262/84, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že podle čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2262/84 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3462/87 [4], musí producentské členské státy zřídit agentury pro provádění některých kontrol a plnění některých úkolů v rámci režimu podpory produkce olivového oleje; že podle čl. 1 odst. 5 uvedeného nařízení přijme Rada na návrh Komise před 1. lednem 1989 metodu financování skutečných výdajů daných agentur od hospodářského roku 1989/90;
vzhledem k tomu, že tyto agentury mohou hrát důležitou roli při zajišťování správného a jednotného uplatňování režimu podpory produkce, a proto musí být přijata opatření pro financování jejich skutečných výdajů, což jim umožní hladké a účinné fungování v rámci správní autonomie stanovené právními předpisy; že tohoto cíle může být dosaženo financováním Společenstvím společně s financováním členským státem;
vzhledem k tomu, že agentury v daných čtyřech producentských členských státech nejsou v totožné situaci; že v některých členských státech způsobily správní a právní potíže zpoždění při zřizování a/nebo fungování těchto agentur; že tyto členské státy nebyly schopny plně využít maximální částky, které pro ně byly vyčleněny v počátečním období stoprocentního financování Společenstvím; že je proto počáteční období nutno prodloužit o jeden rok, aniž by byly zvyšovány maximální částky, již stanovené podle stávajících předpisů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2262/84 se nahrazuje tímto:
"5. Po dobu pěti let počínaje 1. listopadem 1984 jsou ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství hrazeny tyto procentní podíly skutečných nákladů agentury:
- v Itálii 100 % v prvních třech letech, až do maximální výše 14 milionů ECU a 50 % ve čtvrtém a pátém roce,
- v Řecku 100 % až do maximální výše 7 milionů ECU.
V období tří let od 1. listopadu 1989 bude 50 % skutečných výdajů italských a řeckých agentur kryto ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
V případě Španělska a Portugalska bude v období od 1. března 1986 do 31. října 1990 hrazeno 100 % skutečných výdajů agentur ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství až do maximální výše 9300000 ECU pro Španělsko a 4700000 ECU pro Portugalsko.
Během období od 1. listopadu 1990 do 31. října 1992 bude z uvedeného rozpočtu hrazeno 50 % výdajů.
Členské státy mohou za podmínek, které budou určeny postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS, hradit část výdajů, které mají nést, z prostředků získaných zadržením částky z podpory Společenství poskytované pro olivový olej.
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise do 1. ledna 1992 metodu financování daných nákladů počínaje hospodářským rokem 1992/93."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3892/88
ze dne 14. prosince 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2306/88 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 26 nařízení (EHS) č.
1785/81 stanoví, že cukr C a isoglukosa C, které byly vyrobeny v určitém hospodářském roce a které nebyly převedeny do produkce následujícího hospodářského roku, nesmějí být prodány na vnitřním trhu a musí být v nezměněném stavu vyvezeny; že k zajištění jednotného používání tohoto ustanovení ve Společenství je nezbytné přesně vymezit pojem vývoz ve smyslu tohoto článku a v důsledku toho pozměnit příslušná data a současně umožnit členským státům, aby ve zvláštních případech mohly poskytovat delší lhůtu pro předložení důkazu o vývozu;
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1714/88 [4], stanoví, že cukr C a isoglukosa C musí být vyvezeny z toho členského státu, na jehož území byly vyrobeny; že toto nařízení umožňuje, aby dotyčný výrobce při vývozu zaměnil svůj cukr C nebo svoji isoglukosu C za bílý cukr nebo isoglukosu vyrobené jiným výrobcem usazeným na území téhož členského státu, a to pod podmínkou, že uhradí částku určenou k vyrovnání ekonomické výhody, kterou mu uvedená záměna mohla přinést;
vzhledem k tomu, že v důsledku technického rozvoje skladování se cukr C a isoglukosa C určené na vývoz někdy skladují mimo výrobní podnik ve skladech, které se nacházejí v členském státě, v němž byly vyrobeny, nebo v jiném členském státě, společně s jinými cukry nebo isoglukosou vyrobenými jinými podniky nebo stejným podnikem, aniž by bylo možné je fyzicky rozlišit; že proto kvůli nutnosti zajistit dodržování uvedeného předpisu a z technických důvodů vyplývajících z tohoto typu skladování je nezbytné stanovit, že záměna cukrů a isoglukosy různého původu uskladněných na stejném místě je přípustná v případě, že dotyčný výrobek je až do přijetí vývozního prohlášení pod administrativní kontrolou poskytující stejné záruky jako celní kontrola a po přijetí daného prohlášení pod celní kontrolou, a že tato záměna nevede k úhradě částky uvedené v čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2670/81; že tyto kontroly musí kromě jiného zejména zabezpečit, aby množství cukru nebo isoglukosy odpovídající množství dotyčného cukru C nebo isoglukosy C bylo skladováno na stejném místě až do doby svého vyskladnění za účelem vývozu mimo celní území Společenství;
vzhledem k tomu, že z administrativních důvodů je žádoucí, aby tato ustanovení byla použita na výrobu cukru C a isoglukosy C až od hospodářského roku 1988/89;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2670/81 se mění takto:
1. článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Vývoz uvedený v čl. 26 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1785/81 se považuje za uskutečněný, jestliže:
a) cukr C a isoglukosa C jsou vyváženy z členského státu, na jehož území byly vyrobeny;
b) členský stát uvedený v písmenu a) přijal vývozní prohlášení před 1. lednem, který následuje po konci hospodářského roku, v němž byly cukr C nebo isoglukosa C vyrobeny;
c) cukr C nebo isoglukosa C nebo odpovídající množství výrobků ve smyslu čl. 2 odst. 3 opustily celní území Společenství nejpozději ve lhůtě 60 dnů po 1. lednu uvedeném v písmenu b);
d) výrobek byl z členského státu uvedeného v písmenu a) vyvezen bez náhrady nebo dávky jako nedenaturovaný bílý nebo surový cukr nebo jako sirupy získané před krystalizační fází kódu KN 17026090 a 17029090, nebo jako isoglukosa v nezměněném stavu.
Kromě případu vyšší moci, pokud nejsou splněny všechny podmínky uvedené v prvním pododstavci, dotyčné množství cukru C nebo isoglukosy C se považuje za prodané na vnitřním trhu.
V případě vyšší moci přijme příslušný orgán členského státu, na jehož území byly cukr C nebo isoglukosa C vyrobeny, opatření nezbytná vzhledem k okolnostem uplatněným dotyčnou stranou.
2. Množství cukru vyvezené ve formě sirupů uvedené v odstavci 1 prvním pododstavci v písmenu d) musí být stanoveno na základě obsahu extrahovatelného cukru, který byl stanoven podle čl. 1 odst. 5 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 1443/82.
Pro provádění tohoto nařízení lze uplatnit ustanovení článku 34 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 [5].";
2. Čl. 2 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Důkaz o tom, že dotyčný výrobce splnil podmínky uvedené v čl. 1 odst. 1, je nutno předložit příslušnému orgánu členského státu, na jehož území byly cukr C nebo isoglukosa C vyrobeny, a to před 1. dubnem, který následuje po konci hospodářského roku, v němž byly vyrobeny.
Ve zvláštních případech však příslušný orgán dotyčného členského státu může poskytnout delší lhůtu."
3. v čl. 2 odst. 2 písm. b) se slova "uvedených v článku 30" nahrazuje slovy "uvedených v článcích 30 a 31";
4. v čl. 2 odst. 2 prvním pododstavci se doplňuje nové písmeno d), které zní:
"d) a v případě uvedeném v odstavci 3, pokud k vyskladnění dochází:
- před přijetím vývozního prohlášení uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. b), prostřednictvím dodatečného důkazu zajištěného příslušným orgánem členského státu, v němž byl výrobek uskladněn, nebo
- po přijetí vývozního prohlášení uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. b), prostřednictvím dodatečného důkazu ve smyslu čl. 31 odst. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 3183/80 zajištěného příslušným orgánem členského státu, v němž byl výrobek uskladněn.
Dodatečný důkaz musí v obou případech potvrdit vyskladnění dotyčného výrobku nebo odpovídajícího zaměněného množství ve smyslu odstavce 3.";
5. čl. 2 odst. 3 se nahrazuje tímto:
"3. Pokud jsou cukr C nebo isoglukosa C vyrobené určitým výrobcem skladovány za účelem vývozu v silu, skladu nebo nádrži, které se nacházejí mimo podnik výrobce v členském státě, kde byly dotyčný cukr nebo isoglukosa vyrobeny, nebo v jiném členském státě, a pokud jsou v nich skladovány také jiný cukr nebo jiná isoglukosa od jiných výrobců nebo od stejného výrobce, aniž by bylo možné jednotlivé druhy cukru fyzicky odlišit, veškerý takto skladovaný cukr nebo isoglukosa musí být až do přijetí vývozního prohlášení uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. b) pod administrativní kontrolou poskytující rovnocenné záruky jako celní kontrola a po přijetí uvedeného prohlášení pod celní kontrolou. V tomto případě může být množství cukru nebo isoglukosy vyrobené ve Společenství, které odpovídá množství cukru C nebo isoglukosy C, které má být uskladněno ve stejném silu, skladu nebo nádrži až do doby jejich vyskladnění, vyvezeno místo tohoto cukru C nebo této isoglukosy C z celního území Společenství, aniž by to vedlo k úhradě částky uvedené v odstavci 2.";
6. v čl. 3 se odstavce 2 a 3 se nahrazují tímto:
"2. Před 1. květnem, který následuje po 1. lednu podle čl. 1 odst. 1 písm. b), sdělí dotyčný členský stát výrobcům, kteří jsou povinni uhradit poplatek podle odstavce 1, celkovou částku k úhradě.
Dotyční výrobci uhradí tuto celkovou částku před 20. květnem téhož roku.
3. Pokud však příslušný orgán podle čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce prodloužil lhůtu pro předložení důkazu, data 1. května a 20. května uvedená v odstavci 2 se nahradí daty, která příslušný orgán stanoví na základě povoleného prodloužení lhůty.";
7. článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Před 15. dubnem, který následuje po 1. lednu uvedeném v čl. 1 odst. 1 písm. b), sdělí dotyčný členský stát výrobcům, kteří jsou povinni uhradit poplatek uvedený v čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci, celkovou částku k úhradě.
2. Dotyční výrobci uhradí tuto celkovou částku před 1. květnem téhož roku."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3893/88
ze dne 14. prosince 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2290/83, kterým se provádějí články 50 až 59 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení (EHS) č. 918/83 Rady ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1315/88 [2], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že prostřednictvím článků 63a a 63b nařízení (EHS) č.
918/83 byla do systému Společenství pro osvobození od cla s konečnou platností převzata do té doby nepovinná ustanovení článků 137 a 138 nařízení (EHS) č. 918/83 týkající se nástrojů a přístrojů určených k lékařskému výzkumu, lékařské diagnostice nebo k léčbě;
vzhledem k tomu, že prováděcí ustanovení mohou být do jisté míry založena na ustanoveních nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 [3], ve znění nařízení (EHS) č.
1745/85 [4]; že se proto jeví vhodným řešit všechny obdobné případy v jediném aktu a rozšířit oblast působnosti nařízení (EHS) č. 2290/83;
vzhledem k tomu, že praktické zkušenosti s řízením podle dosavadních ustanovení ukazují, že by tato ustanovení měla být upravena;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2290/83 se mění takto:
1. název se nahrazuje tímto:
"Nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 ze dne 29. července 1983, kterým se provádějí články 50 až 59 a články 63a a 63b nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla"
. 2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Tímto nařízením se provádějí články 50 až 59 a 63a a 63b nařízení (EHS) č. 918/83 (dále jen "základní nařízení")."
3. V čl. 7 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Až do přijetí rozhodnutí o osvobození od dovozního cla podle tohoto článku může příslušný orgán pro dovezené nástroje nebo přístroje předběžně povolit dovoz s osvobozením od dovozního cla, pokud se dovážející podnik nebo subjekt zaváže, že zaplatí příslušné dovozní clo, nebude-li osvobození od dovozního cla uděleno."
4. V čl. 7 odst. 7 se doplňuje nová věta, která zní:
"Jestliže však Komise shledá nezbytným požádat členský stát o doplňující informace, aby mohla rozhodnout, může být tato lhůta prodloužena, přičemž celková lhůta nesmí překročit devět měsíců.
V takovém případě o tom Komise uvědomí příslušný orgán, který žádost podal, před uplynutím původní lhůty šesti měsíců."
5. Vkládá se nová hlava, která zní:
"HLAVA Va
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ LÉKAŘSKÝCH NÁSTROJŮ A PŘÍSTROJŮ OD DOVOZNÍHO CLA PODLE ČLÁNKŮ 63a A 63b ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ
Článek 15a
1. Aby byly nástroje nebo přístroje osvobozeny od dovozního cla podle článků 63a a 63b základního nařízení, musí vedoucí zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se zařízení nebo subjekt nachází.
2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace o dotyčném nástroji nebo přístroji:
a) přesné obchodní označení nástroje nebo přístroje používané výrobcem a jeho předpokládané zařazení v kombinované nomenklatuře;
b) jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce a případně dodavatele;
c) zemi původu nástroje nebo přístroje;
d) místo, kde má být nástroj nebo přístroj používán;
e) účel, ke kterému má být nástroj nebo přístroj používán.
3. Jedná-li se o dar, musí žádost dále obsahovat
a) jméno nebo obchodní firmu a adresu dárce;
b) prohlášení žadatele, že
i) darování dotyčného nástroje nebo přístroje neslouží dárci k žádnému obchodnímu účelu;
ii) neexistuje spojení mezi dárcem a výrobcem nástrojů nebo přístrojů, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla.
Článek 15b
1. Zamýšlí-li příslušný orgán členského státu osvobodit nástroje nebo přístroje od dovozního cla ve smyslu článku 63a základního nařízení, dotáže se ostatních členských států, zda jsou ve Společenství vyráběny rovnocenné nástroje nebo přístroje.
2. Neobdrží-li dotazující orgán do čtyř měsíců žádnou odpověď, má za to, že se v dotazovaných členských státech nevyrábějí nástroje nebo přístroje rovnocenné nástrojům nebo přístrojům, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla.
3. Jeví-li se dotázanému orgánu lhůta čtyř měsíců nedostatečná, sdělí to dotazujícímu se úřadu a současně uvede lhůtu, ve které bude pravděpodobně schopen podat konečnou odpověď. Tato lhůta však nesmí překročit dva další měsíce.
4. Jestliže dotazující orgán po ukončení postupu podle odstavců 1 až 3 zjistí, že jsou splněny podmínky čl. 63a odst. 1 písm. a), b) a c) základního nařízení, osvobodí zboží od dovozního cla. V opačném případě žádost zamítne.
Článek 15c
Není-li příslušný orgán členského státu, v němž se nachází zařízení nebo subjekt, jemuž je zboží určeno, schopen přijmout rozhodnutí podle článku 15b, použije se přiměřeně řízení podle čl. 7 odst. 2 až 7 pro osvobození vědeckých nástrojů nebo přístrojů od dovozního cla.
Článek 15d
Články 15a až 15c se použijí přiměřeně rovněž na náhradní díly, součásti, specifické příslušenství a na nářadí pro údržbu, zkoušení, seřízení nebo opravy nástrojů nebo přístrojů, které byly osvobozeny od dovozního cla podle čl. 63a odst. 2 písm. a) a b) základního nařízení.
Článek 15e
Článek 8 se použije přiměřeně."
6. V čl. 16 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Každý členský stát zašle Komisi seznam nástrojů, přístrojů, náhradních dílů, součástí, příslušenství a nářadí, jejichž cena nebo celní hodnota přesahuje 5000 ECU a pro které udělil nebo zamítl povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla podle čl. 7 odst. 1, čl. 14 odst. 1 nebo čl. 15b odst. 4."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3914/88
ze dne 14. prosince 1988
o analytických metodách používaných při určování obsahu cukru, tuku a sušiny u výrobků kódu KN 19059030
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3174/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury je nezbytné přijmout opatření týkající se analytických metod používaných při určování obsahu cukru (součet obsahů sacharózy, fruktózy, glukózy, laktózy, maltózy), tuku a sušiny u výrobků kódu KN 19059030;
vzhledem k tomu, že podle dosavadních studií a výzkumu se analytické metody uvedené v článku 1 tohoto nařízení jeví jako vhodné;
vzhledem k tomu, že vstupem v platnost tohoto nařízení se zrušuje nařízení Komise (EHS) č. 2093/84 ze dne 19. července 1984 o analytických metodách používaných při určování obsahu sušiny, tuku a cukru u některých běžných druhů pečiva čísla 19.07 společného celního sazebníku [3];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obsah cukru (součet obsahů sacharózy, fruktózy, glukózy, laktózy, maltózy), tuku a sušiny se u výrobků KN 19059030 určuje podle následujících metod:
- obsah cukru (součet obsahů sacharózy, fruktózy, glukózy, laktózy, maltózy): určuje se pomocí HPLC,
- obsah tuku: určuje se po hydrolýze kyselinou chlorovodíkovou; látky, které po této hydrolýze mohou být extrahovány petroléterem, jsou považovány za tuky,
- obsah sušiny: určuje se sušením reprezentativního vzorku do konstantní hmotnosti při 103 ± 2 °C.
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2093/84.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3915/88
ze dne 15. prosince 1988,
kterým se provádí článek 63c nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1315/88 [2], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 63c nařízení (EHS) č.
918/83 stanoví, že zásilky referenčních látek schválených Světovou zdravotnickou organizací pro kontrolu kvality látek, které se používají k výrobě léčiv, jsou osvobozeny od dovozního cla, pokud jsou určeny příjemcům zmocněným příslušnými orgány členských států tyto zásilky osvobozené od dovozního cla přijímat;
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit podrobnosti pro řádné provádění uvedeného ustanovení; že příslušné předpisy musejí být přijaty postupem podle čl. 143 odst.
2 a 3 nařízení (EHS) č. 918/83;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení provádí článek 63c nařízení (EHS) č. 918/83.
Článek 2
Osvobození od dovozního cla ve smyslu článku 63c nařízení (EHS) č. 918/83 se vztahuje pouze na zásilky "Střediska Světové zdravotnické organizace pro spolupráci v oblasti chemických referenčních látek" ve Stockholmu (Švédsko), které jsou učeny příjemcům zmocněným příslušnými orgány členských států takovéto zásilky osvobozené od dovozního cla přijímat.
Článek 3
Osvobození od dovozního cla podle článku 63c nařízení (EHS) č. 918/83 je podmíněno opatřením jednotlivých balení referenčních látek:
- otiskem razítka "Střediska Světové zdravotnické organizace pro spolupráci" zmíněného v článku 2,
- nálepkou podle vzoru v příloze tohoto nařízení, na níž je v příslušném rámečku zřetelně zaškrtnuto, že se jedná o chemické referenční látky.
Článek 4
Osvobození od dovozního cla se vztahuje také na zvláštní obaly, které jsou nezbytné pro dopravu chemických referenčních látek, a případné příslušenství, které zásilka obsahuje a které je potřebné k jejímu použití.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařίzenί Komise (EHS) č. 3939/88
ze dne 16. prosince 1988,
kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 2580/88, kterým se stanoví pravidla pro změnu seznamu některých odrůd rýže uvedených v příloze B nařízení Rady (EHS) č. 3878/87
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3878/87 ze dne 18. prosince 1987 o podpoře produkce některých odrůd rýže [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1424/88 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2580/88 [3] předloží členské státy žádosti o zařazení odrůd rýže do seznamu v příloze B nařízení (EHS) č. 3878/87 nejpozději 31. července;
vzhledem k tomu, že zápis ve vnitrostátním katalogu odrůd je základní podmínkou pro předložení těchto žádostí; že tato podmínka nemohla být k uvedenému datu splněna, neboť toto datum předchází sklizni, a proto by měl být příslušný termín přesunut na 20. prosince;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2580/88 se datum "31. července" nahrazuje datem "20. prosince".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3974/88
ze dne 20. prosince 1988
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3174/88 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3994/88 ze dne 21. prosince 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
890/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3998/87 [2], a zejména na čl.
2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
890/78 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3589/85 [4] stanoví, že ověřovací listinu původu podle článku 5 nařízení Rady (EHS) č.
1784/77 ze dne 19. července 1977 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2039/85 [6], může získat pouze chmel, který splňuje definici uvedenou v článku 1 nařízení (EHS) č.
1696/71 a minimální požadavky pro uvádění na trh uvedené v příloze I nařízení (EHS) č.
890/78;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že není možné vyloučit přítomnost částeček jiných odrůd chmele ve vzorcích; že tato skutečnost nezhoršuje vlastnosti produktu, pro který má být vydána ověřovací listina původu; že je vhodné povolit velmi malá množství takovýchto částeček ve vzorcích; že je proto nutné změnit nařízení (EHS) č.
890/78;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 V příloze I nařízení (EHS) č.
890/78 se v písmenu c) a sloupci "Popis" slova "které obvykle nepocházejí z hlávek" nahrazují tímto:
"které obvykle nepocházejí z hlávek; částečky jiných odrůd chmele než jsou odrůdy, pro které se vydají ověřovací listiny původu, mohou představovat až 2 % hmotnosti."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
4045/88 ze dne 19. prosince 1988
o platových poměrech předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na rozhodnutí Rady 88/591/ESUO, EHS, Euratom ze dne 24. října 1988 o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství [1], a zejména na čl.
2 odst. 5 tohoto rozhodnutí,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada výše uvedeným rozhodnutím přiřadila Soudnímu dvoru Soud prvního stupně, který je pověřen výkonem důležitých soudních funkcí;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit platy, důchody a platby poskytované namísto odměn u předsedy, členů a tajemníka tohoto soudu;
vzhledem k tomu, že proto nezbytné změnit nařízení Rady č.
422/67/EHS, č.
5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise, předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora [2], naposledy pozměněné nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č.
3875/87 [3], PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek Nařízení č.
422/67/EHS, č.
5/67/Euratom se mění takto:
1.
V názvu se doplňují slova:
"a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně".
2.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 21a 1. S výhradou odstavců 2 a 3 se ustanovení tohoto nařízení týkající se předsedy, členů a tajemníka Soudního dvora vztahují také na předsedu, členy a tajemníka Soudu prvního stupně.
2. Základní měsíční plat předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně se rovná částce, která je výsledkem použití následujících procentních sazeb na základní plat úředníka Evropských společenství v platové třídě A 1 v posledním stupni:
předseda: _BAR_ 112,5 _BAR_ %, _BAR_
členové: _BAR_ 104 _BAR_ %, _BAR_
tajemník: _BAR_ 95 _BAR_ %. _BAR_
3. Měsíční příspěvek na reprezentaci uvedený v čl. 4 odst. 3 činí:
předseda: _BAR_ 21015 BEF, _BAR_
členové: _BAR_ 19170 BEF, _BAR_
tajemník: _BAR_ 16299 BEF. _BAR_
Předsedové senátů soudu navíc pobírají během svého funkčního období zvláštní příspěvek za funkci ve výši 25573 BEF měsíčně."
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
4060/88 ze dne 21. prosince 1988,
kterým se mění některá nařízení v odvětví chmele po zavedení kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3174/88 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 15 odst.
1 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2658/87 jsou technické úpravy aktů Společenství odkazujících na kombinovanou nomenklaturu prováděny Komisí;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3998/87 [3] mění nařízení Rady (EHS) č.
1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [4], aby ho přizpůsobilo kombinované nomenklatuře zavedené nařízením (EHS) č.
2658/87; že je proto nutné upravit nařízení Komise (EHS) č.
3076/78 ze dne 21. prosince 1978 o dovozu chmele ze třetích zemí [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1465/79 [6] a nařízení (EHS) č.
3077/78 ze dne 21. prosince 1978 o stanovení rovnocennosti ověřovací listiny původu pro chmel dovážený ze třetích zemí s ověřovací listinou původu Společenství [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3975/88 [8], PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 V článku 1 nařízení (EHS) č.
3076/78 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Důkaz podle odstavce 1 se poskytuje:
a) pro chmelové hlávky kódu KN 1210 předložením - buď osvědčení podle čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1696/71, dále "osvědčení o rovnocennosti", - nebo osvědčení o kontrole podle článku 4 tohoto nařízení; b) pro jiné produkty než chmelové hlávky kódu KN 1210 a pro rostlinné šťávy a chmelové extrakty kódu KN 13021300 předložením osvědčení o rovnocennosti."
Článek 2
Příloha nařízení (EHS) č.
3077/78 se nahrazuje tímto:
ze dne 21. prosince 1988,
kterým se provádí článek 46a pracovního řádu zaměstnanců Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
1859/76 ze dne 29. června 1976, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (Euratom, ESUO, EHS) č.
679/87 [2], a zejména na článek 46a uvedeného nařízení,
s ohledem na stanovisko výboru odborníků zřízeného čl. 46a odst. 2,
vzhledem k tomu, že článek 46a pracovního řádu zaměstnanců Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání stanoví podmínky poskytování příspěvku v nezaměstnanosti bývalým zaměstnancům, kteří jsou nezaměstnaní po skončení pracovního poměru ve středisku;
vzhledem k tomu, že Komise je příslušná stanovit předpisy, které považuje za nezbytné k provedení odstavce 2 uvedeného článku;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (ESUO, EHS, Euratom) č.
91/88 [3] provádí článek 28a pracovního řádu jiných zaměstnanců Evropských společenství, který je totožný s článkem 46a pracovního řádu zaměstnanců Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Ustanovení nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
91/88 se s výjimkou článku 5 použijí obdobně na zaměstnance Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání.
Článek 2.
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ESUO, EHS, Euratom) č.
4064/88 ze dne 21. prosince 1988,
kterým se provádí článek 46a pracovního řádu zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
1860/76 ze dne 29. června 1976, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (Euratom, ESUO, EHS) č.
680/87 [2], a zejména na článek 46a uvedeného nařízení,
s ohledem na stanovisko výboru odborníků zřízeného čl. 46a odst. 2,
vzhledem k tomu, že článek 46a pracovního řádu zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek stanoví podmínky poskytování příspěvku v nezaměstnanosti bývalým zaměstnancům, kteří jsou nezaměstnaní po skončení pracovního poměru v nadaci;
vzhledem k tomu, že Komise je příslušná stanovit předpisy, které považuje za nezbytné k provedení odstavce 2 uvedeného článku;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (ESUO, EHS, Euratom) č.
91/88 [3] provádí článek 28a pracovního řádu jiných zaměstnanců Evropských společenství, který je totožný s článkem 46a pracovního řádu zaměstnanců nadace, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Ustanovení nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
91/88 se s výjimkou článku 5 použijí obdobně na zaměstnance Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařίzenί Rady (EHS) č.
4112/88
ze dne 21. prosince 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
315/68, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3991/87 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
315/68 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1733/84 [4] stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy určenék prodeji spotřebitelům pro jejich osobní potřebu uvnitř Společenství nebok vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit celní označení daných produktů s ohledem na provádění celní nomenklatury stanovené nařízením Rady(EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [5], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3468/88 [6];
vzhledem k tomu, že druhý pododstavec čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 315/68 stanoví podmínky pro uvádění produktů na trh ve Společenství určenýchk jiným účelům než k účelům podle prvního pododstavce čl.
2 odst. 1; ževzhledem k získaným zkušenostem je třeba používat stávající obchodní pravidlav případě vývozu do třetích zemí na produkty, které nejsou určeny k prodejispotřebitelům,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
315/68 se mění takto:
1.
Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Pro cibule, hlízy, kořenové hlízy, stonkové hlízy, výběžkaté oddenky a oddenky, ve vegetativním klidu, kódu KN 060110 se stanoví normy jakosti.
Tyto normy jakosti jsou definovány v příloze tohoto nařízení."
2. Čl.
2 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Pokud produkty uvedené v článku 1 neodpovídají normám jakosti, nesmějí být
- uvnitř Společenství:
i) v žádné etapě uvádění na trh uchovávány ani přepravovány za účelem prodeje v baleních určených spotřebiteli pro jeho osobní potřebu;
ii) vystaveny na prodej, nabízeny k prodeji, prodávány nebo dodávány obchodníkem nebo přímo producentem spotřebiteli pro jeho osobní potřebu,
- vyváženy do třetích zemí k prodeji spotřebiteli pro jeho osobní potřebu.
Produkty uvedené v článku 1 a určené pro jiné účelynež ty, které jsou uvedeny v prvním pododstavci, smí být uváděny na trh ve Společenství nebo vyváženy do třetích zemí, pouze pokud:
a) odpovídají ustanovením uvedeným v prvním odstavci části II přílohy tohoto nařízení;
b) každé balení nese čitelně a nesmazatelně vyznačené následující údaje:
- identifikace prodejce:
jméno a adresa nebo identifikační symbol,
- povaha produktu: "Není určeno k prodeji spotřebitelům projejich osobní potřebu, k čemuž se podle potřeby připojí slova "produkt k rozmnožování";"
c) se balení zřetelně liší od balení, která jsou určena k prodeji spotřebitelům pro jejich osobní potřebu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
4235/88 ze dne 21. prosince 1988,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 28 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že mezinárodní spolupráce v oblasti vědeckého výzkumu se rychle rozvíjí; že je namístě povzbuzovat tyto kontakty mimořádné důležitosti pro dnešní i budoucí svět;
vzhledem k tomu, že zmíněná spolupráce spočívá zejména na skutečnosti, že vědeckovýzkumná zařízení, která mají sídlo v některém členském státě, dávají k dispozici svá zařízení, která často představují velké investice, výzkumníkům jiných zemí včetně třetích zemí; že to jim umožňuje provádět společné výzkumné programy v rámci dohod o spolupráci uzavíraných mezi výzkumnými ústavy různých zemí; že k úspěšnému splnění své práce potřebují výzkumníci určitá zařízení, která dovážejí pro dlouhodobé používání ve vědeckovýzkumných zařízeních Společenství;
vzhledem k tomu, že v důsledku dlouhé doby používání nelze takové dovozy uskutečňovat s využitím celního režimu dočasného použití uplatňovaného ve Společenství na základě nařízení (EHS) č.
3599/82 [1] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1620/85 [2];
vzhledem k tomu, že se jedná o výzkum neobchodní povahy; že dovážená zařízení nejsou určena ke zdokonalení vlastního vybavení vědeckovýzkumných zařízení Společenství, které slouží jako rámec uvedených dohod o spolupráci; že navíc dovážená zařízení zůstávají ve vlastnictví fyzické nebo právnické osoby usazené v třetí zemi; že se jedná o výjimečné situace, na které se nevztahují články 52 až 59 nařízení (EHS) č.
918/83 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1315/88 [4]; že by proto měla být přijata zvláštní opatření pro osvobození od dovozního cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 V nařízení (EHS) č.
918/83 se vkládají nové články, které znějí:
"Článek 59a 1. Od dovozního cla jsou osvobozeny vědecké nástroje a přístroje dovážené k neobchodním účelům vědeckovýzkumným zařízením nebo subjektem se sídlem mimo Společenství nebo na jeho účet.
2. Od dovozního cla jsou osvobozeny vědecké nástroje a přístroje, které
a) jsou určeny k používání pracovníky nebo zástupci zařízení nebo subjektů uvedených v odstavci 1 nebo s jejich souhlasem v rámci a v mezích dohod o vědecké spolupráci, jejichž předmětem je provádět mezinárodní vědeckovýzkumné programy ve vědeckovýzkumných zařízeních se sídlem ve Společenství, která k tomuto účelu schválí příslušné orgány členských států;
b) zůstanou po dobu pobytu na celním území Společenství vlastnictvím fyzické nebo právnické osoby usazené mimo Společenství.
3. Pro účely tohoto nařízení se - vědeckými nástroji a přístroji rozumějí nástroje, přístroje, stroje a jejich příslušenství, včetně náhradních dílů, nářadí zvlášť určené k jejich údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě, používané pro účely vědeckého výzkumu,
- za "dovážené k neobchodním účelům" považují vědecké nástroje a přístroje určené k použití pro účely vědeckého výzkumu neprováděného za účelem zisku.
Článek 59b 1. Vědecké nástroje a přístroje uvedené v článku 59a osvobozené od dovozního cla za podmínek uvedených ve zmíněném článku nesmějí být půjčeny, pronajaty nebo převedeny za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Jsou-li vědecké nástroje a přístroje půjčeny, pronajaty nebo převedeny ve prospěch zařízení nebo subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla na základě článku 59a, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, používá-li zařízení nebo subjekt tyto nástroje a přístroje k účelům, pro které se osvobozují od dovozního cla.
V ostatních případech, aniž je dotčeno provádění článků 52 a 53, je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Zařízení nebo subjekty uvedené v čl. 59a odst. 1, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla nebo které hodlají používat vědecké nástroje a přístroje osvobozené od dovozního cla pro jiné účely, než které stanoví uvedený článek, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
4. Vědecké nástroje a přístroje používané zařízeními nebo subjekty, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od dovozního cla, podléhají dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy přestaly být plněny uvedené podmínky, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Aniž jsou dotčeny články 52 a 53, podléhají vědecké nástroje a přístroje užívané zařízením nebo subjektem, který uplatnil nárok na osvobození od dovozního cla, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 59a, dovoznímu clu podle sazby platné ke dni, kdy byly použity pro jiné účely, podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví."
Článek 2 Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1989.
Použije se ode dne 1. července 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. prosince 1988
o Poradním výboru pro rybolov
(89/4/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Komise 71/128/EHS ze dne 25. února 1971 [1], jehož znění bylo nahrazeno rozhodnutím 73/429/EHS ze dne 31. října 1973 [2], byl zřízen Poradní výbor pro rybolov;
vzhledem k tomu, že se považuje za žádoucí, aby se v důsledku přistoupení nových členských států ke Společenství změnila pravidla stanovující rozdělení křesel v tomto výboru;
vzhledem k tomu, že znění výše uvedeného rozhodnutí navíc vyžaduje menší změny a v zájmu srozumitelnosti je proto nezbytné vypracovat zcela novou verzi znění,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Znění rozhodnutí 73/429/EHS, kterým se zřizuje Poradní výbor pro rybolov, se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro rybolov (dále jen "výbor").
2. Výbor se skládá ze zástupců těchto zájmových skupin: producenti a družstva v odvětví rybolovu, úvěrové instituce provozující činnost v rybolovu, obchod s produkty rybolovu, průmysl produktů rybolovu, zaměstnanci v rybolovu a spotřebitelé produktů rybolovu.
Článek 2
1. Komise může s výborem konzultovat jakoukoli otázku týkající se nařízení v rámci společné rybářské politiky, a zejména opatření, která má Komise podle uvedených nařízení přijmout, a rovněž veškeré sociální otázky vznikající v tomto odvětví, kromě těch, které se týkají zaměstnavatelů a zaměstnanců jako sociálních partnerů.
2. Předseda výboru může Komisi doporučit, aby s výborem konzultovala jakoukoli záležitost, která spadá do působnosti výboru a k níž nebylo stanovisko výboru vyžádáno. Činí tak zejména na žádost některé se zastoupených zájmových skupin.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze 45 členů.
2. Místa ve výboru jsou rozdělena takto:
- 21 pro zástupce producentů produktů rybolovu,
- tři pro zástupce rybářských družstev,
- jedno pro zástupce obchodních bank financujících námořní činnosti,
- dvě pro zástupce specializovaných družstevních úvěrových institucí,
- pět pro zástupce obchodu s produkty rybolovu,
- pět pro zástupce průmyslu produktů rybolovu,
- pět pro zástupce zaměstnanců v rybolovu,
- tři pro zástupce spotřebitelů.
Článek 4
1. Členy výboru jmenuje Komise na základě návrhů profesních organizací zřízených na úrovni Společenství, které nejlépe zastupují zájmové skupiny uvedené v čl. 1 odst. 2; zástupci spotřebitelů jsou jmenováni na základě návrhu Poradního výboru pro spotřebitele.
Tyto subjekty předloží pro každé místo, které má být obsazeno, jména dvou kandidátů různé státní příslušnosti.
2. Funkční období členů výboru je tříleté.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Za výkon funkce nepřísluší odměna.
Po uplynutí tříletého období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo jmenováni na další funkční období.
Před uplynutím tříletého období končí funkční období člena odstoupením nebo smrtí.
Funkční období člena může být též ukončeno, pokud o jeho nahrazení požádá subjekt, který člen zastupuje.
Nový člen výboru je pak jmenován postupem podle odstavce 1 na zbývající část funkčního období nahrazeného člena.
3. Seznam členů výboru zveřejňuje Komise pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Výbor zvolí dvoutřetinovou většinou přítomných členů předsedu a dva místopředsedy na dobu tří let.
Výbor může stejnou většinou zvolit z ostatních členů další členy předsednictva.
V tom případě je v předsednictvu kromě předsedy nejvýše jeden zástupci každé zájmové skupiny zastoupené ve výboru.
Předsednictvo připravuje a organizuje práci výboru.
Článek 6
Na žádost kterékoli zastoupené zájmové skupiny může předseda přizvat k účasti na jednání výboru osobu pověřenou dotyčnou zájmovou skupinou.
Za stejných podmínek může též přizvat jakoukoli osobu, která má s ohledem na některý projednávaný bod programu zvláštní kvalifikaci, jako odborníka k účasti na jednání výboru.
Odborníci se účastní jednání pouze v otázkách, ke kterým byl přizván.
Článek 7
Výbor může vytvářet pracovní skupiny, aby mu byly nápomocny při výkonu jeho práce.
Článek 8
1. Schůze výboru svolává Komise a konají se v jějím sídle.
Schůze předsednictva svolává předseda se souhlasem Komise.
2. Schůzí výboru, jeho předsednictva a pracovních skupin se účastní zástupci příslušných útvarů Komise.
3. Sekretariát výboru, předsednictva a pracovních skupin zajišťují útvary Komise.
Článek 9
Výbor projednává záležitosti o stanoviska předložené Komisí.
Po jednání nenásleduje hlasování.
Požaduje-li Komise stanovisko výboru, může stanovit lhůtu, ve které má být stanovisko vydáno.
Názory vyjádřené jednotlivými zastoupenými zájmovými skupinami jsou uvedeny v zápisu, který je předáván Komisi.
Dosáhne-li se ve výboru jednomyslné shody o podávaném stanovisku, výbor vypracuje společné závěry a připojí je ke zprávě.
Článek 10
V souladu s článkem 214 Smlouvy nesmějí členové výboru sdělovat informace, které získají při prác ve výboru nebo v pracovních skupinách, pokud je Komise upozorní, že požadované stanovisko nebo projednávaná otázka jsou důvěrné povahy.
V těchto případech se jednání účastní pouze členové výboru a zástupci útvarů Komise."
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 21. prosince 1988.
ze dne 20. února 1989
o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a zeměmi, které jsou stranami Charty Rady pro spolupráci arabských států v Perském zálivu (Spojené arabské emiráty, Bahrajn, Saúdskoarabské království, Sultanát Omán, Katar a Kuvajt) na straně druhé
(89/147/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a zeměmi, které jsou stranami Charty Rady pro spolupráci arabských států v Perském zálivu (Spojené arabské emiráty, Bahrajn, Saúdskoarabské království, Sultanát Omán, Katar a Kuvajt), ze strany Evropské hospodářské společenství se jeví jako nezbytné pro dosažení cílů Společenství v oblasti zahraničních hospodářských styků; že se zdá, že některá opatření hospodářské spolupráce stanovená dohodou překračují pravomoci stanovené ve Smlouvě, a zejména pravomoci stanovené v oblasti společné obchodní politiky,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a zeměmi, které jsou stranami Charty Rady pro spolupráci arabských států
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. února 1989
o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Japonska v oblasti řízené termonukleární fúze Komisí jménem Společenství
(89/149/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 druhý pododstavec této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada schválila rozhodnutím ze dne 23. ledna 1989 uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Japonska v oblasti řízené termonukleární fúze,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Japonska v oblasti řízené termonukleární fúze se uzavírá jménem Společenství.
Znění dohody o spolupráci je přiloženo k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Komise je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Evropské společenství pro atomovou energii.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 10. února 1989,
kterým se doplňují přílohy směrnice Rady 82/894/EHS o hlášení chorob zvířat ve Společenství
(89/162/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení chorob zvířat ve Společenství1, naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/852, a zejména na čl.
5 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že epizootologická situace u některých chorob, na něž se nevztahuje směrnice 82/894/EHS, by mohla představovat další nebezpečí pro stáda ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto další choroby musejí být doplněny do seznamu chorob povinných hlášením;
vzhledem k tomu, že bude nezbytné získat o druzích zasažených danými chorobami další údaje, pro něž zatím neexistuje právní úprava;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Směrnice 82/894/EHS se mění takto:
1. v příloze I se doplňují názvy chorob, které znějí:
"mor koní,
vezikulární stomatitida,
mor malých přežvýkavců,
horečka údolí Rift,
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 20. února 1989
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kanadou o obchodu s alkoholickými nápoji
(89/189/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že s ohledem na zjištění a závěry zvláštní skupiny GATT pro otázky dovozu, distribuce a prodeje alkoholických nápojů kanadskými provinciálními agenturami pověřenými uváděním na trh dosáhly Kanada a Společenství dne 17. prosince 1988 shody a sjednaly dohodu;
vzhledem k tomu, že uvedená dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kanadou o obchodu s alkoholickými nápoji, jakož i výměny dopisů připojené k této dohodě se schvalují jménem Společenství.
Znění aktů uvedených v předchozím pododstavci se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 13. března 1989
o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Tuniska do Společenství
(89/195/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou [1] byla podepsána dne 25. dubna 1976 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit tuto dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Tuniska do Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o dovozu konzervovaných ovocných salátů pocházejících z Tuniska do Společenství se jménem Společenství schvaluje.
Znění dohody je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předsedovi Rady se povoluje jmenovat osobu oprávněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku dne po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. března 1989,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odtajnění dokumentů chráněných služebním nebo obchodním tajemstvím
(89/196/EHS, Euratom, ESUO)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 354/83 ze dne 1. února 1983 o otevření historických archivů Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii veřejnosti [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Komise č. 359/83/ESUO ze dne 8. února 1983 o otevření historických archivů Evropského společenství uhlí a oceli veřejnosti [2], a zejména na článek 9 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že podle pravidel upravujících otevření historických archivů Společenství veřejnosti mohou být dokumenty a záznamy chráněné služebním nebo obchodním tajemstvím zpřístupněny veřejnosti, pouze pokud dotčená osoba nebo podnik nevznese proti této skutečnosti námitky; že v tomto smyslu musí Komise vyhlásit svůj úmysl zpřístupnit dokumenty a záznamy veřejnosti;
vzhledem k tomu, že předběžné oznámení dotčeným osobám nebo podnikům je často obtížné, zejména v případech změny adresy nebo právního nástupnictví;
vzhledem k tomu, že k zajištění účinného fungování postupu otevírání historických archivů Společenství veřejnosti je třeba přijmout ustanovení umožňující Komisi vyrozumět dotyčnou osobu nebo podnik prostřednictvím sdělení zveřejněného v Úředním věstníku Evropských společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Pro účely oplatňování článku 4 nařízení (EHS, Euratom) č. 354/83 nebo článku 4 rozhodnutí Komise č. 359/83/ESUO sdělí Komise písemně dotčené osobě nebo podniku svůj úmysl zpřístupnit veřejnosti dokument nebo záznam chráněný služebním nebo obchodním tajemstvím a vyzve dotyčnou osobu nebo podnik ke vznesení případných námitek ve lhůtě šesti týdnů.
Jestliže v této lhůtě není námitka vznesena, je dokument nebo záznam zpřístupněn veřejnosti.
2.
Jestliže není písemná žádost Komise dotčené osobě nebo podniku doručena, zveřejní Komise
Rozhodnutí Rady
ze dne 13. dubna 1989,
kterým se přijímá usnesení č. 46 o souladu kontejnerů s normami pro přepravu zboží pod celní závěrou
(89/285/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že usnesení č.
46, které dne 20. listopadu 1987 přijala skupina odborníků na celní problematiku týkající se dopravy při Evropské hospodářské komisi (EHK), obsahuje opatření, jejichž účinkem je na jedné straně zajistit řádné používání Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží v rámci karnetů TIR (Úmluva TIR) a na druhé straně zabránit jakýmkoli podvodům, které by mohly být spáchány v důsledku toho, že kontejnery nejsou v souladu s normami pro přepravu zboží pod celní závěrou, nebo tyto podvody odhalit;
vzhledem k tomu, že uvedené usnesení může Společenství přijmout s okamžitým účinkem,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Usnesení č. 46 o souladu kontejnerů s normami pro přepravu zboží pod celní závěrou se přijímá jménem Společenství s okamžitým účinkem.
Znění usnesení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit výkonnému tajemníkovi Evropské hospodářské komise, že Společenství usnesení č. 46 přijímá s okamžitým účinkem.
ze dne 13. března 1989
o uzavření Druhého dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství
(89/330/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
839/88 [1] bylo vybírání cel uplatňovaných Společenstvím složeným z deseti členských států na určité produkty dovážené ze Španělska a Portugalska úplně zastaveno, jakmile úroveň těchto cel poklesla na 2 % nebo méně;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit druhý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [2], podepsané v Bruselu dne 22. července 1972, za účelem stanovení úplného zastavení vybírání cel uplatňovaných na produkty, na které se vztahuje dohoda, dovážené ze Španělska na Island, jestliže úroveň těchto cel poklesne na 2 % nebo méně,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Druhý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 3 protokolu [3].
Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 13. března 1989
o uzavření Druhého dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství
(89/331/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
839/88 [1] bylo vybírání cel uplatňovaných Společenstvím složeným z deseti členských států na určité produkty dovážené ze Španělska a Portugalska úplně zastaveno, jakmile úroveň těchto cel poklesla na 2 % nebo méně;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit druhý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [2], podepsané v Bruselu dne 14. května 1973, za účelem stanovení úplného zastavení vybírání cel uplatňovaných na produkty, na které se vztahuje dohoda, dovážené ze Španělska do Norska, jestliže úroveň těchto cel poklesne na 2 % nebo méně,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Druhý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 3 protokolu [3].
Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 13. března 1989
o uzavření druhého dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství
(89/333/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
839/88 [1] bylo vybírání cel uplatňovaných Společenstvím složeným z deseti členských států na určité produkty dovážené ze Španělska a Portugalska úplně zastaveno, jakmile úroveň těchto cel poklesla na 2 % nebo méně;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit druhý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [2], podepsané v Bruselu dne 22. července 1972, za účelem stanovení úplného zastavení vybírání cel uplatňovaných na produkty, na které se vztahuje dohoda, dovážené ze Španělska do Švýcarska, jestliže úroveň těchto cel poklesne na 2 % nebo méně,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Druhý dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 3 protokolu [3].
Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 3. května 1989,
kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 5. června 1962 o celním projednávání registrovaných zavazadel převážených po železnici, ve znění ze dne 21. června 1988
(89/339/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 21. června 1988 přijala Rada pro celní spolupráci změny doporučení ze dne 5. června 1962, kterými se zavádí nový vzor tiskopisu celního prohlášení o registrovaných zavazadlech a na základě kterých je možné, aby toto doporučení přijaly celní nebo hospodářské unie;
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci přijala na návrh Společenství nový vzor celního prohlášení o registrovaných zavazadlech; že tento vzor odpovídá návrhu, který předložilo Společenství a jehož cílem je aktualizovat obsah celního prohlášení o registrovaných zavazadlech a usnadnit zavedení tohoto dokladu v zemích, které jej dosud nebyly schopné používat;
vzhledem k tomu, že tato změna je zásadním zájmem Společenství, které by proto mělo přijmout pozměněné znění doporučení ze dne 5. června 1962,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 5. června 1962 o celním projednávání registrovaných zavazadel převážených po železnici, ve znění ze dne 21. června 1988, se přijímá jménem Společenství s okamžitým účinkem.
Znění doporučení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijímá doporučení uvedené v článku 1 s okamžitým účinkem.
ze dne 3. května 1989,
kterým se členské státy zmocňují k přijetí změny Celní úmluvy o karnetu ATA pro dočasné použití zboží (Úmluva ATA) (89/345/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že členské státy jsou smluvními stranami Celní úmluvy o karnetu ATA pro dočasné použití zboží (Úmluva ATA) podepsané v Bruselu dne 6. prosince 1961; že Společenství není smluvní stranou této úmluvy, protože úmluva neobsahuje ustanovení, na základě kterého by k ní mohlo přistoupit;
vzhledem k tomu, že na prvním zasedání smluvních stran, které se konalo dne 26. listopadu 1987, bylo z podnětu některých členských států přijato doporučení ke změně uvedené úmluvy týkající se přílohy této úmluvy, která obsahuje vzor karnetu ATA; že generální tajemník Rady pro celní spolupráci oznámil toto doporučení smluvním stranám dne 4. listopadu 1988;
vzhledem k tomu, že předpisy Společenství umožňují používání karnetů ATA pro dočasné použití zboží na základě článků 12 a 14 nařízení Komise (EHS) č.
1751/84 ze dne 13. června 1984, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č.
3599/82 o režimu dočasného použití [1]; že používání karnetů ATA usnadňuje vyřizování formalit pro dočasné použití zboží a je ku prospěchu mezinárodní obchodní činnosti; že doporučená změna proto spadá do působnosti Společenství na základě společné obchodní politiky; že by proto v zájmu vstupu této změny v platnost měly být členské státy zmocněny ji přijmout do doby, než bude do Úmluvy ATA zahrnuta doložka o celní unii,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Členské státy se zmocňují k přijetí změny Celní úmluvy o karnetu ATA pro dočasné použití zboží (Úmluva ATA) podepsané
Rozhodnutí Rady ze dne 29. května 1989,
kterým se zřizuje Stálý lesnický výbor (89/367/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 43, 130s a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že snaha Společenství snížit produkci přebytkových zemědělských produktů musí být doprovázena účinnými opatřeními zaměřenými na zlepšení zemědělských struktur;
vzhledem k tomu, že odvětví lesního hospodářství musí v této souvislosti značně přispívat jak k vytváření alternativních zdrojů příjmů v zemědělství, tak i k rozvoji lesních ekosystémů příznivých pro zemědělství;
vzhledem k tomu, že lesní zdroje Společenství jsou vystaveny řadě nebezpečí a rizik ohrožujících plnění jejich ekonomických, environmentálních a sociálních funkcí;
vzhledem k tomu, že různé politiky Společenství nadto mají dopad na odvětví lesního hospodářství a na jeho úlohu v rámci politiky zemědělských struktur a rozvoje venkova;
vzhledem k tomu, že úzká a trvalá spolupráce mezi členskými státy a Komisí, zejména pokud jde o stálou výměnu informací mezi jednotlivými členskými státy o situaci v lesnictví a jejím vývojem a o dopadech různých politik Společenství na odvětví lesního hospodářství, je vhodným nástrojem pro zachování účinnosti opatření přijatých v lesnictví v rámci politiky zemědělských struktur a rozvoje venkova;
vzhledem k tomu, že nejúčinnějším způsobem spolupráce je zřízení stálého výboru složeného z představitelů všech členských států, jejímž předsedou by byl zástupce Komise,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Za účelem užší a trvalejší spolupráce v oblasti lesního hospodářství mezi jednotlivými členskými státy a Komisí a za účelem podpory lesnických opatření započatých v rámci politiky Společenství v oblasti zemědělských struktur a rozvoje venkova se zřizuje Stálý lesnický výbor, dále označovaný jako "výbor".
Článek 2
1. S přihlédnutím k lesnické politice členských států a s ní souvisejícími opatřeními a programy, úloze lesnictví v rámci politiky zemědělských struktur a rozvoje venkova a vztahům mezi odvětvím lesního hospodářství a různými politikami Společenství je v rámci výboru zajištěno informování členských států navzájem i Komise o situaci a vývoji v lesnictví a o politice v této oblasti.
2. Komise může buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu konzultovat výbor ohledně jakýchkoli otázek nebo aspektů týkajících se odvětví lesního hospodářství, které vyplynou z různých politik Společenství.
3. Na návrh Komise může Rada výboru svěřit i další úkoly v souvislosti s opatřeními Společenství týkajícími se odvětví lesního hospodářství.
Článek 3
Výbor se skládá ze zástupců členských států.
Předsedá mu zástupce Komise.
Komise poskytne výboru služby sekretariátu.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 19. června 1989,
kterým se zřizuje Výbor pro statistické programy Evropských společenství
(89/382/EHS, Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na návrh Komise předložený Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 19. června 1989, kterým se provádí plán prioritních opatření v oblasti statistických informací: statistický program Evropských společenství 1989–1992 [2], zdůraznilo potřebu všeobecného a soudržného statistického programu podporujícího cíle Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že provádění statistického programu vyžaduje opatření odpovídající potřebám Společenství, stanovení priorit a zavedení postupů posilujících stávající úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že provádění této spolupráce vyžaduje zřízení výboru pověřeného úkolem být nápomocen Komisi při provádění statistických programů Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby se tato spolupráce týkala všech oblastí, jež jsou předmětem statistických programů Evropských společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřizuje se Výbor pro statistické programy (dále jen "výbor") složený ze zástupců statistických úřadů členských států, kterému předsedá zástupce Komise (generální ředitel Statistického úřadu Evropských společenství).
Článek 2
Výbor je nápomocen Komisi při všeobecné koordinaci víceletých statistických programů, aby se tak zajistila návaznost činností, jež je třeba podniknout, na činnosti již prováděné v rámci národních statistických programů.
Článek 3
Komise konzultuje výbor:
a) o opatřeních, která hodlá podniknout pro dosažení cílů uvedených ve víceletých statistických programech, a o prostředcích a lhůtách nutných pro jejich dosažení;
b) o vývoji víceletých statistických programů;
c) o všech dalších otázkách, zejména v oblasti metodiky, vznikajících v souvislosti s vypracováním nebo prováděním statistických programů, které přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Článek 4
Výbor dále plní úkoly, které mu byly svěřeny předpisy přijatými Radou v oblasti statistiky, postupy stanovenými těmito předpisy v souladu s rozhodnutím 87/373/EHS [3].
Článek 5
Výbor vypracuje každoročně zprávu obsahující přehled statistických činností, kterými se zabýval.
Komise předá tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 6
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 3. května 1989
o uzavření Třetího dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství
(89/433/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že úplné pozastavení ukládání cel na dovozy ze Španělska Islandskou republikou by usnadnilo obchod mezi těmito dvěma zeměmi;
vzhledem k tomu, že Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1], podepsané v Bruselu dne 22. července 1972, v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství, nepředpokládá, že by Islandská republika pozastavila ukládání cel na zboží dovážené ze Španělska;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit třetí dodatkový protokol k výše uvedené dohodě, za účelem zajištění úplného pozastavení ukládání cel na produkty dovážené na Island ze Španělska, na které se vztahuje tato dohoda,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Třetí dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 3 dodatkového protokolu [2].
Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 3. května 1989
o uzavření Třetího dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství
(89/434/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že úplné pozastavení ukládání cel na dovozy ze Španělska Norským královstvím by usnadnilo obchod mezi těmito dvěma zeměmi;
vzhledem k tomu, že Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [1], podepsané v Bruselu dne 14. května 1973, v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství, nepředpokládá, že by Norské království pozastavilo ukládání cel na zboží dovážené ze Španělska;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit třetí dodatkový protokol k výše uvedené dohodě za účelem zajištění úplného pozastavení ukládání cel na produkty dovážené do Norska ze Španělska, na které se vztahuje tato dohoda,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Třetí dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 3 protokolu [2].
Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 3. května 1989
o uzavření Třetího dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství
(89/436/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že úplné pozastavení ukládání cel na dovozy ze Španělska Švýcarskou konfederací by usnadnilo obchod mezi těmito dvěma zeměmi;
vzhledem k tomu, že Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1], podepsané v Bruselu dne 22. července 1972, v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství, nepředpokládá, že by Švýcarská konfederace pozastavila ukládání cel na zboží dovážené ze Španělska;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit třetí dodatkový protokol k výše uvedené dohodě, za účelem zajištění úplného pozastavení ukládání cel na produkty dovážené do Švýcarska ze Španělska, na které se vztahuje tato dohoda,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Třetí dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2 Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 3 protokolu [2].
Článek 3 Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 18. července 1989
kterým se stanoví kritéria pro uznávání a dohled nad chovatelskými sdruženími a plemenářskými organizacemi, které zakládají nebo vedou plemenné knihy pro čistokrevná plemenná prasata
(89/501/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na čl.
6 odst. 1 čtvrtá odrážka uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve všech členských zemích vedou nebo zakládají plemenné knihy chovatelská sdružení, plemenářské organizace nebo úřední subjekty; že je proto nezbytné stanovit kritéria pro uznávání chovatelských sdružení a plemenářských organizací;
vzhledem k tomu, že chovatelská sdružení nebo plemenářské organizace musí zažádat o úřední uznání u příslušného subjektu členského státu, v němž jsou usazené;
vzhledem k tomu, že splňují-li chovatelská sdružení nebo plemenářské organizace určitá kritéria a mají-li vymezené chovné cíle, musí být subjekty členského státu, jimž podaly žádost, úředně uznány;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohly být úředně uznány, musí chovatelská sdružení nebo plemenářské organizace, které vedou nebo zakládají plemenné knihy, podat žádost subjektům členského státu, v němž jsou usazené.
Článek 2
Subjekty daného členského státu udělí úřední uznání všem chovatelským sdružením nebo plemenářským organizacím, které vedou nebo zakládají plemenné knihy, pokud splňují podmínky uvedené v příloze.
Subjekty členského státu, ve kterém již jsou pro dané plemeno jedno nebo více chovatelských sdružení nebo plemenářských organizací úředně uznány, však mohou zamítnout uznání nového chovatelského sdružení nebo plemenářské organizace, pokud by to ohrozilo udržení plemene nebo zootechnického programu stávajícího sdružení nebo organizace.
V tomto případě oznámí členské státy Komisi udělená uznání i jejich zamítnutí.
Článek 3
Subjekty členského státu odeberou úřední uznání chovatelským sdružením nebo plemenářským organizacím, které vedou plemenné knihy, jestliže daná chovatelská sdružení nebo plemenářské organizace trvale neplní podmínky obsažené v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. července 1989
o kritériích pro zápis čistokrevných plemenných prasat do plemenných knih
(89/502/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na čl.
6 odst. 1 třetí pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve všech členských zemích vedou nebo zakládají plemenné knihy chovatelská sdružení, plemenářské organizace nebo úřední subjekty;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit kritéria pro zápis čistokrevných plemenných prasat do plemenných knih;
vzhledem k tomu, že před zápisem do plemenné knihy se musí splnit přesné podmínky týkající se původu a identifikace;
vzhledem k tomu, že plemenná kniha by měla být rozdělena na různé části, aby některé druhy zvířat nebyly vyloučeny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
K zapsání do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene musí čistokrevná plemenné prasata:
- být potomky rodičů a prarodičů, kteří jsou zapsáni v plemenné knize téhož plemene,
- být při narození identifikována podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- mít původ stanovený podle pravidel plemenné knihy.
Článek 2
Hlavní oddíl plemenné knihy může být rozdělen do více částí podle charakteristik zvířat. Do těchto částí mohou být zapsána pouze čistokrevná plemenná prasata splňující kritéria uvedená v článku 1.
Článek 3
1. Chovatelské sdružení nebo plemenářská organizace, které vede plemennou knihu, může rozhodnout, že prasnice, která nesplňuje kritéria stanovená v článku 1, může být zapsána v doplňkovém oddílu plemenné knihy.
Prasnice musí splňovat tyto požadavky:
- být identifikována podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- být shledána odpovídající standardu plemene,
- splňovat minimální požadavky podle pravidel stanovených v plemenné knize.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 druhé a třetí odrážce se mohou lišit podle toho, zda prasnice patří k plemeni, ačkoliv je neznámého původu, nebo vzešla ze šlechtitelského programu schváleného chovatelským sdružením nebo plemenářskou organizací.
Článek 4
Prasnice, jehož matka a matka matky jsou zapsány v doplňkovém oddílu plemenné knihy podle čl. 3 odst. 1 a jehož otec a oba dědové jsou zapsáni v hlavním oddílu knihy v souladu s kritérii stanovenými v článku 1, se považuje za čistokrevnou prasnici a zapíše se do hlavního oddílu plemenné knihy podle článku 1.
Článek 5
Obsahuje-li kniha několik částí, zapíše se čistokrevné plemenné prase z jiného členského státu mající specifické vlastnosti odlišující jej od populace stejného plemene v členském státu určení do té části knihy, jejíž charakteristiky splňuje.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. července 1989,
kterým se stanoví osvědčení pro čistokrevná plemenná prasata, jejich sperma, vajíčka a embrya
(89/503/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na článek 5 a čl. 6 odst.
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit údaje, které je nutno uvést na osvědčení; že z praktických důvodů je třeba stanovit vzor osvědčení a podmínky, podle kterých se mohou zapisovat údaje do dokladu doprovázejícího čistokrevná plemenná prasata, jejich sperma, vajíčka a embrya;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V osvědčení pro čistokrevná plemenná prasata se musí uvést tyto údaje:
- vydávající subjekt,
- název plemenné knihy,
- číslo zápisu v plemenné knize,
- den vystavení,
- systém identifikace,
- označení,
- datum narození,
- plemeno,
- pohlaví,
- jméno a adresa chovatele,
- jméno a adresa majitele,
- původ
otec _BAR_ otec otce _BAR_ matka otce _BAR_
plemenná kniha č. _BAR_ plemenná kniha č. _BAR_ plemenná kniha č. _BAR_
matka _BAR_ otec matky _BAR_ matka matky _BAR_
plemenná kniha č. _BAR_ plemenná kniha č. _BAR_ plemenná kniha č. _BAR_
2. V osvědčení se musí uvést výsledky kontroly užitkovosti a aktualizované výsledky (s uvedením zdroje údajů) stanovení genetické hodnoty zvířete a jeho rodičů a prarodičů.
Článek 2
Údaje stanovené v článku 1 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze I;
2. v průvodních dokladech čistokrevného plemenného prasete. V takovém případě musí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 1 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí Komise 89/503/EHS."
Článek 3
V osvědčení pro sperma čistokrevných plemenných prasat se musí uvést tyto údaje:
- všechny údaje vyjmenované v článku 1, týkající se dárce spermatu,
- informace umožňující identifikaci spermatu, datum jeho odběru a název a adresu inseminační stanice a příjemce.
Článek 4
Údaje stanovené v článku 3 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze II;
2. v průvodních dokladech spermatu čistokrevného plemenného prasete. V takovém případě musí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 3 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 3 rozhodnutí Komise 89/503/EHS."
Článek 5
V osvědčení pro vajíčka čistokrevných plemenných prasat se musí uvést tyto údaje:
- všechny údaje vyjmenované v článku 1, týkající se dárce vajíček,
- informace umožňující identifikaci vajíček, datum jejich odběru a název a adresu střediska pro přenos embryí a příjemce.
Pokud je v jedné dávce víc než jedno vajíčko, musí se to jasně uvést a všechny vajíčka musí pocházet od stejného dárce.
Článek 6
Údaje stanovené v článku 5 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze III;
2. v průvodních dokladech vajíček čistokrevného plemenného prasete. V takovém případě musí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 5 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 5 rozhodnutí Komise 89/503/EHS."
Článek 7
V osvědčení pro embrya čistokrevných plemenných prasat se musí uvést tyto údaje:
- všechny údaje vyjmenované v článku 1, týkající se dárce a otce embrya,
- informace umožňující identifikaci embryí, datum inseminace nebo oplodnění, datum odběru a název a adresu střediska pro přenos embryí a příjemce.
Pokud je v jedné dávce víc než jedno embryo, musí se to jasně uvést a všechny embrya musí pocházet ze stejných rodičů.
Článek 8
Údaje stanovené v článku 7 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze IV;
2. v průvodních dokladech embrya čistokrevného plemenného prasete. V takovém případě musí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 7 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 7 rozhodnutí Komise 89/503/EHS."
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. července 1989
kterým se stanoví kritéria pro uznávání a dohled nad chovatelskými sdruženími, plemenářskými organizacemi a soukromými podniky, které zakládají nebo vedou registry pro hybridy chovných prasat
(89/504/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na čl.
10 odst. 1 čtvrtý pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve všech členských zemích vedou nebo zakládají registry chovatelská sdružení, plemenářské organizace, soukromé podniky nebo úřední subjekty; že je proto nezbytné stanovit kritéria pro uznávání chovatelských sdružení, plemenářských organizací a soukromých podniků;
vzhledem k tomu, že chovatelská sdružení, plemenářské organizace nebo soukromé podniky musí zažádat o úřední uznání u příslušného subjektu členského státu, v němž jsou usazené;
vzhledem k tomu, že splňují-li chovatelská sdružení, plemenářské organizace nebo soukromé podniky určitá kritéria a mají-li vymezené chovné cíle, subjekty členského státu, jimž podaly žádost, úředně uznány;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohly být úředně uznány, musí chovatelská sdružení, plemenářské organizace nebo soukromé podniky, které vedou nebo zakládají registry, podat žádost subjektům členského státu, v němž mají sídlo.
Článek 2
Subjekty daného členského státu udělí úřední uznání všem chovatelským sdružení, plemenářským organizacím nebo soukromým podnikům, které vedou nebo zakládají registry, pokud splňují podmínky uvedené v příloze.
Článek 3
Subjekty členského státu odeberou úřední uznání chovatelským sdružení, plemenářským organizacím nebo soukromým podnikům, které vedou registry, jestliže daná chovatelská sdružení nebo plemenářské organizace trvale neplní podmínky obsažené v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. července 1989
o kritériích pro zápis hybridů chovných prasat do registrů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na čl. 10 odst.
1 třetí pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve všech členských zemích vedou nebo zakládají registry chovatelská sdružení, plemenářské organizace, soukromé podniky nebo úřední subjekty;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit kritéria pro zápis hybridů chovných prasat do registrů;
vzhledem k tomu, že před zápisem do registru se musí splnit přesné podmínky týkající se původu a identifikace;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
K zapsání do registru musí hybridy chovných prasat:
- být při narození identifikované podle pravidel stanovených v tomto registru,
- mít rodiče stanovené podle pravidel tohoto registru.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. července 1989,
kterým se stanoví osvědčení pro hybridy chovných prasat, jejich sperma, vajíčka a embrya
(89/506/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na článek 9 a čl. 10 odst.
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit údaje, které je nutno uvést na osvědčení; že z praktických důvodů je třeba stanovit vzor osvědčení a podmínky, podle kterých se mohou zapisovat údaje do dokladu doprovázejícího hybridy chovných prasat, jejich sperma, vajíčka a embrya;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V osvědčení pro hybridy chovných prasat se musejí uvést tyto údaje:
- vydávající subjekt,
- číslo zápisu v registru,
- den vystavení,
- systém identifikace,
- označení,
- datum narození,
- genetický typ, linie,
- pohlaví,
- jméno a adresa chovatele,
- jméno a adresa majitele.
Článek 2
1. Údaje stanovené v článku 1 se mohou uvádět
a) ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze I;
b) v průvodních dokladech hybridu chovného prasete. V takovém případě musejí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 1 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí Komise 89/506/EHS."
2. Údaje o hybridech chovných prasat stejné linie se mohou uvádět na jediném osvědčení nebo dokladu doprovázejícím dodávku zvířat stejného původu a do stejného místa určení.
Vzor osvědčení uvedený v příloze I se odpovídajícím způsobem upraví.
Článek 3
V osvědčení pro sperma hybridů chovných prasat se musejí uvést tyto údaje:
- všechny údaje vyjmenované v článku 1, týkající se dárce spermatu,
- informace umožňující identifikaci spermatu, datum jeho odběru a název a adresu inseminační stanice a příjemce.
Článek 4
Údaje stanovené v článku 3 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze II;
2. v průvodních dokladech spermatu hybridu chovného prasete. V takovém případě musejí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 3 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 3 rozhodnutí Komise 89/506/EHS."
Článek 5
V osvědčení pro vajíčka hybridů chovných prasat se musejí uvést tyto údaje:
- všechny údaje vyjmenované v článku 1, týkající se dárce vajíčka,
- informace umožňující identifikaci vajíček, datum jejich odběru a název a adresu střediska pro přenos embryí a příjemce.
Pokud je v jedné dávce víc než jedno vajíčko, musí se to jasně uvést a všechny vajíčka musejí pocházet od stejného dárce.
Článek 6
Údaje stanovené v článku 5 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze III;
2. v průvodních dokladech vajíček hybridu chovného prasete. V takovém případě musejí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 5 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 5 rozhodnutí Komise 89/506/EHS."
Článek 7
V osvědčení pro embrya hybridů chovných prasat se musejí uvést tyto údaje:
- všechny údaje vyjmenované v článku 1, týkající se dárce a otce embrya,
- informace umožňující identifikaci embryí, datum inseminace nebo oplodnění, datum odběru a název a adresu střediska pro přenos embryí a příjemce.
Pokud je v jedné dávce víc než jedno embryo, musí se to jasně uvést a všechny embrya musejí pocházet ze stejných rodičů.
Článek 8
Údaje stanovené v článku 7 se mohou uvádět:
1. ve formě osvědčení, které se shoduje se vzorem v příloze IV;
2. v průvodních dokladech embrya hybridu chovného prasete. V takovém případě musejí příslušné orgány potvrdit, že údaje stanovené v článku 7 jsou uvedené v těchto dokladech, a to touto poznámkou:
"Podepsaný tímto potvrzuje, že tyto doklady obsahují údaje uvedené v článku 7 rozhodnutí Komise 89/506/EHS."
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. července 1989,
kterým se stanoví metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných prasat a hybridů chovných prasat
(89/507/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na článek čl. 6 odst. 1 první odrážku a čl. 10 odst. 1 první odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty plemenných prasat, které již členské státy používají, jsou velice podobné;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné sjednotit pravidla těchto metod, aby jejich výsledky byly srovnatelnější;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných prasat a hybridů chovných prasat jsou uvedeny v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 18. září 1989,
kterým se jménem Společenství přijímá usnesení Výboru pro vnitrozemskou dopravu Evropské hospodářské Komise o opatřeních technické pomoci za účelem provádění Mezinárodní úmluvy o sladění hraničních kontrol zboží
(89/526/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Společenství schválilo Mezinárodní úmluvu o sladění hraničních kontrol zboží prostřednictvím nařízení (EHS) č. 1262/84 [1] a tato úmluva vstoupila v platnost dnem 12. září 1987;
vzhledem k tomu, že cílem usnesení Výboru pro vnitrozemskou dopravu Evropské hospodářské komise o opatřeních technické pomoci za účelem provádění Mezinárodní úmluvy o sladění hraničních kontrol zboží je usnadnit mezinárodní obchod poskytnutím rozvojovým zemím na jejich žádost a za vzájemně dohodnutých podmínek technické pomoci, která je považována za nezbytnou pro účely provádění uvedené úmluvy;
vzhledem k tomu, že Společenství má zájem na usnadnění mezinárodního obchodu prostřednictvím sladění hraničních kontrol zboží;
vzhledem k tomu, že Společenství může přijmout dotyčné usnesení s okamžitým účinkem,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Usnesení Výboru pro vnitrozemskou dopravu Evropské hospodářské komise ze dne 4. února 1983 o opatřeních technické pomoci za účelem provádění Mezinárodní úmluvy o sladění hraničních kontrol zboží se přijímá jménem Společenství s okamžitým účinkem.
Znění usnesení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit výkonnému tajemníkovi Evropské hospodářské komise, že Společenství přijalo usnesení uvedené v článku 1 s okamžitým účinkem.
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. září 1989,
kterým se určuje referenční laboratoř pro identifikaci viru slintavky a kulhavky a kterým se vymezují úkoly této laboratoře
(89/531/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v článku 11 směrnice 85/511/EHS vyžadují ustanovení referenční laboratoře pro identifikaci viru slintavky a kulhavky; že je též nezbytné vymezit funkci a úkoly této laboratoře spolu s pravidly k dosažení koordinace standardů a metod diagnostiky slintavky a kulhavky v každém členském státě;
vzhledem k tomu, že referenční laboratoř musí vytvářet, uchovávat a v případě potřeby národním laboratořím poskytovat diagnostické látky, aby byla v uvedených národních laboratořích diagnostika prováděna jednotným způsobem; že referenční laboratoř musí organizovat srovnávací šetření, provádět další vzdělávání odborníků a vyvíjet datové a informační systémy pro využití ze strany Komise a členských států;
vzhledem k tomu, že referenční laboratoř musí pracovat za podmínek přísné protinákazové bezpečnosti; že laboratoř vytvoří pokyny ohledně uvedené bezpečnosti v různých národních laboratořích;
vzhledem k tomu, že musí být s ohledem na referenční laboratoř vypracována smlouva stanovující vhodnou finanční podporu z celkového rozpočtu Evropských společenství,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Spolupráci mezi národními laboratořemi v oblasti diagnostiky slintavky a kulhavky a realizaci referenčních úkolů při identifikaci viru slintavky a kulhavky provádí "The Institute for Animal Health, Pirbright Laboratory, England" (dále jen "referenční laboratoř").
Článek 2
Funkce a úkoly referenční laboratoře určené v článku 1 jsou:
1. zajistit spolupráci mezi laboratořemi členských států s ohledem na standardy a metody diagnostiky slintavky a kulhavky a podle potřeby diferenciální diagnostiku v každém členském státě, zejména:
a) přijímáním terénních vzorků viru od členských států a některých třetích zemí za účelem určení jejich identity;
b) typizací a úplnou charakterizací kmenu viru slintavky a kulhavky ze vzorků uvedených v písmenu a) a neprodleným sdělováním výsledků těchto vyšetření Komisi a dotyčnému členskému státu;
c) vytvářením a udržováním aktuální sbírky kmenů viru slintavky a kulhavky;
d) vytvářením a udržováním sbírky specifických antisér proti kmenům viru slintavky a kulhavky;
2. podporovat funkci národních laboratoří, a to zejména:
a) uchováváním a poskytováním buněčných linií pro diagnostické využití spolu s virem a/nebo inaktivovanými standardizovanými antiséry a jinými referenčními látkami národním laboratořím;
b) organizací a prováděním pravidelných srovnávacích testů diagnostiky slintavky a kulhavky na úrovni Společenství a pravidelným předáváním výsledků těchto testů Komisi a členským státům;
3. poskytovat informace a provádět další vzdělávání, a to zejména:
a) shromažďováním údajů a informací o používaných metodách diagnostiky a diferenciální diagnostiky a rozesíláním těchto informací Komisi a členským státům;
b) vytvářením a realizací nutných opatření pro další vzdělávání odborníků v laboratorní diagnostice s výhledem na harmonizaci diagnostických technik;
c) organizací výročního setkání, během kterých mohou zástupci národních laboratoří posoudit diagnostickou techniku a pokrok v koordinaci.
Článek 3
1. Referenční laboratoř pracuje podle uznaných podmínek přísné protinákazové bezpečnosti, jak jsou stanoveny v "Minimum standards for laboratories working with foot-and-mouth disease virus in vitro and in vivo" – European Commission for the control of foot-and-mouth disease – 26. zasedání v Římě v dubnu 1985.
2. Referenční laboratoř v souladu s minimálními standardy uvedenými v odstavci 1 vytváří a doporučuje opatření protinákazové bezpečnosti, která mají přijmout národní laboratoře, pokud jde o diagnostiku slintavky a kulhavky.
Článek 4
Přidělené částky na pokrytí výdajů, které vzniknou v souvislosti s činnostmi stanovenými v článcích 2 a 3, jsou zahrnuty v celkovém rozpočtu Evropských společenství (oddíl "Komise").
Článek 5
Výkon činností uvedených v článcích 2 a 3 se zajistí uzavřením smlouvy mezi Komisí a odpovědnými vedoucími referenční laboratoře.
Článek 6
Činnosti uvedené v článcích 2 a 3 jsou omezeny na dobu pěti let od data podepsání smlouvy uvedené v článku 5.
Před uplynutím této doby Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodne, zda zmíněné činnosti mají pokračovat nebo zda se má toto rozhodnutí pozměnit.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. června 1989
o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o odstraňování stávajících množstevních omezení vývozu a opatření s rovnocenným účinkem a o zabraňování novým omezením a opatřením s rovnocenným účinkem
(89/545/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1] podepsaná v Bruselu dne 22. července 1972 nestanoví zákaz množstevních omezení vývozu ani opatření s rovnocenným účinkem;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Evropského hospodářského společenství a Islandské republiky rozvíjet volný pohyb surovin a zboží odstraněním takových omezení a opatření a zabráněním novým omezením a opatřením ovlivňujícím jejich vzájemný obchod;
vzhledem k tomu, že je nutné jednak postupně odstraňovat stávající omezení a opatření s rovnocenným účinkem týkající se určitých produktů, a jednak stanovit ochranná opatření buď pro případ zpětného vývozu do třetích zemí, vůči kterým vyvážející smluvní strana uplatňuje omezení nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem, nebo pro případ vážného nedostatku určitého produktu;
vzhledem k tomu, že smluvní strany mohou podle čl. 33 odst. 1 dohody v zájmu svých hospodářství rozvíjet vztahy vytvořené dohodou tak, že je rozšíří na oblasti, na které se nevztahuje;
vzhledem k tomu, že Komise vedla jednání s Islandskou republikou, jejichž výsledkem je protokol,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o odstraňování stávajících množstevních omezení vývozu a opatření s rovnocenným účinkem a o zabraňování novým omezením a opatřením s rovnocenným účinkem se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 4 dodatkového protokolu.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 21. června 1989
o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o odstraňování stávajících množstevních omezení vývozu a opatření s rovnocenným účinkem a o zabraňování novým omezením a opatřením s rovnocenným účinkem
(89/546/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [1], podepsaná v Bruselu dne 14. května 1973, nestanoví zákaz množstevních omezení vývozu ani opatření s rovnocenným účinkem;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Evropského hospodářského společenství a Norského království rozvíjet volný pohyb surovin a zboží odstraněním takových omezení a opatření a zabráněním novým omezením a opatřením ovlivňujícím jejich vzájemný obchod;
vzhledem k tomu, že je nutné jednak postupně odstraňovat stávající omezení a opatření s rovnocenným účinkem týkající se určitých produktů, a jednak stanovit ochranná opatření buď pro případ zpětného vývozu do třetích zemí, vůči kterým vyvážející smluvní strana uplatňuje omezení nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem, nebo pro případ vážného nedostatku určitého produktu;
vzhledem k tomu, že smluvní strany mohou podle čl. 33 odst. 1 dohody v zájmu svých hospodářství rozvíjet vztahy vytvořené dohodou tak, že je rozšíří na oblasti, na které se nevztahuje;
vzhledem k tomu, že Komise vedla jednání s Norským královstvím, jejichž výsledkem je protokol,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o odstraňování stávajících množstevních omezení vývozu a opatření s rovnocenným účinkem a o zabraňování novým omezením a opatřením s rovnocenným účinkem se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 4 dodatkového protokolu.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
ze dne 21. června 1989
o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o odstraňování stávajících množstevních omezení vývozu a opatření s rovnocenným účinkem a o zabraňování novým omezením a opatřením s rovnocenným účinkem
(89/548/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1], podepsaná v Bruselu dne 22. července 1972, nestanoví zákaz množstevních omezení vývozu ani opatření s rovnocenným účinkem;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Evropského hospodářského společenství a Švýcarské konfederace rozvíjet volný pohyb surovin a zboží odstraněním takových omezení a opatření a zabráněním novým omezením a opatřením ovlivňujícím jejich vzájemný obchod;
vzhledem k tomu, že je nutné jednak postupně odstraňovat stávající omezení a opatření s rovnocenným účinkem týkající se určitých produktů, a jednak stanovit ochranná opatření buď pro případ zpětného vývozu do třetích zemí, vůči kterým vyvážející smluvní strana uplatňuje omezení nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem, nebo pro případ vážného nedostatku určitého produktu;
vzhledem k tomu, že smluvní strany mohou podle čl. 32 odst. 1 dohody v zájmu svých hospodářství rozvíjet vztahy vytvořené dohodou tak, že je rozšíří na oblasti, na které se nevztahuje;
vzhledem k tomu, že Komise vedla jednání se Švýcarskou konfederací, jejichž výsledkem je protokol,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o odstraňování stávajících množstevních omezení vývozu a opatření s rovnocenným účinkem a o zabraňování novým omezením a opatřením s rovnocenným účinkem se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 6 dodatkového protokolu.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. října 1989,
kterým se mění právní východiska rozhodnutí 87/593/EHS, 87/594/EHS a 87/595/EHS
(89/579/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že na základě nedávného rozsudku Soudního dvora je zjevné, že rozsah působnosti článku 113 Smlouvy je velice široký; že rozhodnutí 87/593/EHS [1] a 87/594/EHS [2], kterými se jménem Společenství přijímají přílohy E.5 a F.3 Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů, a též rozhodnutí Rady 87/595/EHS ze dne 30. listopadu 1987, kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 22. května 1984 o používání kódů pro popis datových prvků a jeho čtyři přílohy [3], by měly být přizpůsobeny tak, aby zohledňovaly rozsudek Soudu, neboť Rada přijala pro tato tři rozhodnutí jiná právní východiska;
vzhledem k tomu, že jediným právním východiskem rozhodnutí 87/593/EHS, 87/594/EHS a 87/595/EHS by měl být článek 113; že článek 113 by proto měl být jako právní východisko vložen do rozhodnutí 87/593/EHS; že články 28 a 235 by měly být zrušeny jako právní východiska těchto tří rozhodnutí; že článek 43 by měl být zrušen jako právní východisko rozhodnutí 87/593/EHS a 87/594/EHS,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
První odkaz uvedený v rozhodnutí 87/593/EHS, 87/594/EHS a 87/595/EHS se nahrazuje tímto:
.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. prosince 1989
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o systémech elektronické výměny dat ke komerčním účelům
(89/691/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 87/499/EHS [4] přijala Rada program Společenství pro systémy elektronické výměny dat ke komerčním účelům prostřednictvím telekomunikační sítě (TEDIS);
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 89/241/EHS [5] Rada uvedené rozhodnutí změnila, aby umožnila podnikům ve třetích zemích, se kterými Společenství uzavřelo dohody o jejich připojení k programu TEDIS, účast na provádění tohoto programu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 89/241/EHS Rada také pověřila Komisi, aby takové dohody dojednala se členy Evropského sdružení volného obchodu;
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o systémech elektronické výměny dat ke komerčním účelům by proto měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o systémech elektronické výměny dat ke komerčním účelům se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 8 dohody.
Rozhodnutí Rady
ze dne 21. prosince 1989
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o systémech elektronické výměny dat ke komerčním účelům
(89/694/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 87/499/EHS [4] přijala Rada program Společenství pro systémy elektronické výměny dat ke komerčním účelům prostřednictvím telekomunikační sítě (TEDIS);
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 89/241/EHS [5] Rada uvedené rozhodnutí změnila, aby umožnila podnikům ve třetích zemích, se kterými Společenství uzavřelo dohody o jejich připojení k programu TEDIS, účast na provádění tohoto programu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 89/241/EHS Rada také pověřila Komisi, aby takové dohody dojednala se členy Evropského sdružení volného obchodu;
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o systémech elektronické výměny dat ke komerčním účelům by proto měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o systémech elektronické výměny dat ke komerčním účelům se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 8 dohody.
Rozhodnutí předsedy soudního dvora
PŘEDSEDA SOUDNÍHO DVORA,
s ohledem na článek 32d Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli,
s ohledem na článek 168a Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na článek 140a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 24. října 1998 o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství,
vzhledem k tomu, že členové Soudu prvního stupně jmenovaní vzájemnou dohodou vlád členských států složili slib před Soudním dvorem;
vzhledem k tomu, že Soud prvního stupně je schopen vykonávat soudní funkce, které mu byly svěřeny,
SHLEDÁVÁ TOTO:
Soud prvního stupně Evropských společenství byl právoplatně ustaven.
Článek 3 rozhodnutí Rady ze dne 24. října 1988 o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství vstupuje v platnost dnem zveřejnění tohoto rozhodnutí
Směrnice Komise
ze dne 15. prosince 1988,
kterou se mění směrnice Rady 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh
(89/2/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 88/506/EHS [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 88/380/EHS [3] stanoví možnost zahrnout hybridní odrůdy žita do oblasti působnosti směrnice 66/402/EHS a Komise byla zmocněna přijmout nezbytné změny definic v čl. 2 odst.
1 uvedené směrnice; že podle směrnice 88/380/EHS může Komise kromě toho změnit přílohy směrnice 66/402/EHS za účelem stanovení požadavků, kterým musí vyhovovat osivo hybridních odrůd žita;
vzhledem k tomu, že v důsledku rostoucího významu hybridních odrůd žita ve Společenství by tyto změny měly být provedeny nyní;
vzhledem k tomu, že změna příloh závisí na výsledcích časově omezených testů prováděných podle článku 13a směrnice 66/402/EHS a nemůže být dosud provedena;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. V úvodní větě čl. 2 odst. 1 části C písm. a) se za slovo "rýže" vkládá slovo "žito,".
2. V úvodní větě čl. 2 odst. 1 části E se slova "lesknice kanárská a žito, jiné než hybridy, čirok" nahrazují slovy "lesknice kanárská, jiná než hybridy, žito, čirok,".
Článek 2
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 15. prosince 1988,
kterou se určují skupiny odrůd mangoldu a červené řepy, na které odkazují požadavky na nejmenší povolené vzdálenosti porostu v příloze I směrnice Rady 70/458/EHS o uvádění osiva zeleniny na trh
(89/14/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/380/EHS [2], a zejména na poslední větu přílohy I bodu 4 oddílu A uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 87/481/EHS [3] změnila požadavky stanovené v příloze I bodě 4 směrnice 70/458/EHS na nejmenší povolené vzdálenosti porostů při produkci osiva mangoldu a červené řepy;
vzhledem k tomu, že podle směrnice 87/481/EHS závisí nejmenší vzdálenost od sousedních porostů téhož poddruhu, které by mohly vést k nežádoucímu cizosprášení, na tom, zda daný porost mangoldu nebo červené řepy náleží k odrůdě patřící do stejné skupiny odrůd jako tento porost;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné určit skupiny odrůd mangoldu a červené řepy, na které odkazuje příloha I bod 4 oddíl A směrnice 70/458/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I bodě 4 oddíle A směrnice 70/458/EHS se odkazuje na skupiny odrůd mangoldu a červené řepy uvedené v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1988
o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy
(89/48/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, čl. 57 odst. 1 a článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle čl.
3 písm. c) Smlouvy představuje odstranění překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy jeden z cílů Společenství; že pro státní příslušníky členských států to zejména znamená možnost vykonávat povolání jako osoba samostatně výdělečně činná nebo zaměstnanec v jiném členském státě, než v tom, ve kterém získali odbornou kvalifikaci;
vzhledem k tomu, že předpisy, které Rada dosud přijala a podle kterých členské státy vzájemně uznávají pro profesní účely vysokoškolské diplomy vydané na jejich území, se týkají pouze několika povolání; že úroveň a délka trvání vzdělávání a přípravy, které je předpokladem pro přístup k těmto povoláním, byly upraveny podobným způsobem ve všech členských státech nebo byly předmětem minimální harmonizace, která je nezbytná pro vytvoření oborových systémů pro vzájemné uznávání diplomů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné rychle reagovat na očekávání evropských občanů, kteří jsou držiteli vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení odborného vzdělávání a přípravy v jiných členských státech než je ten, ve kterém chtějí vykonávat své povolání, a je proto třeba vytvořit další metodu uznávání těchto diplomů, jež umožní dotyčným osobám vykonávat všechny tyto odborné činnosti, které jsou v hostitelském státě závislé na ukončení postsekundárního vzdělávání a odborné přípravy za předpokladu, že mají takový diplom, který je připravuje na tyto činnosti, který je vydáván po ukončení studia trvajícího nejméně 3 roky a který je vydán v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že tohoto cíle může být dosaženo zavedením obecného systému uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy;
vzhledem k tomu, že pro povolání, pro jejichž výkon nestanovilo Společenství žádnou minimální úroveň kvalifikace, si členské státy vyhradily možnost stanovit takovou úroveň, která by zaručovala kvalitu služeb poskytovaných na jejich území; že členský stát však nesmí vyžadovat, aniž by tím neporušil závazky stanovené článkem 5 Smlouvy, na státních příslušnících členských států, aby získali ty kvalifikace, které obecně podmiňují ziskem diplomů vydaných v jejich vlastních vzdělávacích systémech, pokud dotyčné osoby již získaly úplnou kvalifikaci nebo její část v jiném členském státě; že v důsledku toho musí každý hostitelský členský stát, ve kterém je určité povolání regulováno, vzít v úvahu kvalifikace získané v jiném členském státě a musí určit, zda tyto kvalifikace odpovídají kvalifikacím, které vyžaduje;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy spolupracovaly za účelem dosažení souladu s těmito závazky; že je proto třeba stanovit podrobnosti této spolupráce;
vzhledem k tomu, že pojem "regulovaná odborná činnost" musí být vymezen tak, aby přihlížel k rozdílné společenské situaci v jednotlivých státech; že tento pojem by měl zahrnovat nejen ty odborné činnosti, které mohou vykonávat v členských státech pouze držitelé určitého diplomu, ale také ty odborné činnosti, do kterých je přístup neomezen, pokud jsou vykonávány pod profesním označením vyhrazeným pro držitele určitých kvalifikací; že stavovské organizace a sdružení, které udělují svým členům tato označení a jsou uznávány orgány veřejné moci, se nemohou odvolávat na své soukromoprávní postavení, aby se vyhnuly použití systému stanoveného touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné stanovit charakteristické znaky odborné praxe a adaptačního období, které může hostitelský členský stát požadovat na dotyčné osobě navíc k vysokoškolskému diplomu, pokud její kvalifikace neodpovídá kvalifikaci vyžadované vnitrostátními předpisy;
vzhledem k tomu, že místo adaptačního období může být předepsána také zkouška způsobilosti; že účelem obou je zlepšení stávající situace ve vzájemném uznávání diplomů mezi členskými státy, a tím i usnadnění volného pohybu osob v rámci Společenství; že jejich funkcí je zhodnotit schopnosti přistěhovalce, který již získal odbornou přípravu v jiném členském státě, a umožnit mu, aby se přizpůsobil novému profesnímu prostředí; že zkouška způsobilosti má pro přistěhovalce tu výhodu, že zkracuje délku adaptačního období; že v zásadě má výběr mezi zkouškou způsobilosti a adaptačním obdobím provést přistěhovalec; že však povaha určitých povolání je taková, že členským státům musí být dovoleno předepsat za určitých podmínek buď adaptační období, nebo zkoušku; že zejména rozdíly mezi právními řády členských států, i když se rozdíly mohou lišit v rozsahu od jednoho státu k druhému, vyžadují zvláštní ustanovení, a zejména vzdělávání nebo odborná příprava doložené diplomem, osvědčením nebo jiným dokladem o dosažené kvalifikaci v oblasti práva ve státě původu nezahrnuje znalosti práva vyžadované v hostitelském státě, týkající se odpovídajícího právního odvětví;
vzhledem k tomu, že cílem obecného systému uznávání vysokoškolských diplomů však není měnit pravidla včetně těch, která upravují etiku povolání, vztahující se na všechny osoby vykonávající toto povolání na území členského státu, ani vynětí přistěhovalců z působnosti těchto ustanovení; že tato úprava se omezuje na stanovení vhodných opatření zaručujících dodržování pravidel upravujících výkon tohoto povolání v hostitelském členském státu přistěhovalci;
vzhledem k tomu, že článek 49, čl. 57 odst. 1 a článek 66 Smlouvy zmocňují Společenství, aby přijalo právní předpisy nezbytné pro zavedení a fungování takové úpravy;
vzhledem k tomu, že obecným systémem uznávání vysokoškolských diplomů není dotčeno použití čl. 48 odst. 4 a článku 55 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že tento systém posiluje právo evropského občana využít své odborné dovednosti v jakémkoliv členském státě, doplňuje a posiluje jeho právo na získání těchto dovedností tam, kde si to přeje;
vzhledem k tomu, že tento systém musí být poté, co bude po určitý čas používán, zhodnocen, aby se zjistilo, jak může být zlepšen nebo jak může být rozšířena jeho oblast působnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "diplomem" jakýkoli diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoliv soubor těchto diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s jeho právními a správními předpisy,
- který prokazuje, že jeho držitel úspěšně ukončil nejméně tříleté postsekundární studium nebo odpovídající dobu rozvolněného studia na univerzitě, vysoké škole nebo na jiném zařízení podobné úrovně, popřípadě že úspěšně ukončil odbornou přípravu požadovanou navíc k postsekundárnímu studiu, a
- který prokazuje, že jejich držitel má odbornou kvalifikaci požadovanou pro přístup k povolání regulovanému v členském státě nebo pro jeho výkon,
za podmínky, že vzdělávání a odborná příprava potvrzené diplomem, osvědčením nebo jiným dokladem o dosažené kvalifikaci byly získány převážně ve Společenství nebo že jejich držitel má ve Společenství tříletou odbornou praxi potvrzenou členským státem, který uznal diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci pocházející ze třetí země.
Diplomem ve smyslu prvního pododstavce se rozumí rovněž jakékoliv diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoliv soubor těchto diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení vzdělání a odborné přípravy získané ve Společenství a jsou uznány příslušným orgánem tohoto členského státu za rovnocenné a pokud zakládají stejná práva na přístup k povolání, které je v tomto členském státě regulováno, a jeho výkon;
b) "hostitelským členským státem" členský stát, ve kterém státní příslušník členského státu žádá, aby mohl vykonávat povolání, které je v uvedeném členském státě regulováno, jedná-li se o jiný členský stát, než ve kterém získal svůj diplom nebo poprvé vykonával dotyčné povolání;
c) "regulovaným povoláním" regulovaná odborná činnost nebo soubor činností, které tvoří toto povolání v členském státě;
d) "regulovanou odbornou činností" odborná činnost, u níž je přístup k ní nebo její výkon nebo jeden ze způsobů jejího výkonu v členském státě vyhrazeno přímo nebo nepřímo na základě právních a správních předpisů držitelům určitého diplomu.
Zejména následující skutečnosti mohou vytvářet způsob výkonu regulované odborné činnosti:
- výkon činnosti pod profesním označením, pokud se užívání tohoto označení řídí právními a správními předpisy a je vyhrazeno pro držitele určitého diplomu,
- výkon odborné činnosti v oblasti zdravotnictví, pokud jsou odměňování nebo úhrada za tuto činnost na základě vnitrostátní úpravy sociálního zabezpečení vyhrazeny pro držitele určitého diplomu.
Odborná činnost, na kterou se nevztahuje první pododstavec, se považuje za regulovanou, jestliže je vykonávána členy sdružení nebo organizace, jejichž účelem je zejména podporovat a zachovávat vysokou úroveň v dotyčném oboru a které jsou k dosažení tohoto cíle uznány členským státem ve zvláštní formě a
- svým členům vydávají diplomy,
- zajišťují, aby jejich členové dodržovali pravidla pro výkon povolání, které stanoví, a
- udělují jim právo užívat označení nebo jeho zkratku nebo výhody z postavení odpovídajícího tomuto diplomu.
Nevyčerpávající výčet sdružení a organizací, které splňují podmínky druhého pododstavce v době přijetí této směrnice, je uveden v příloze.
Pokud členský stát podle druhého pododstavce uzná sdružení nebo organizaci, uvědomí o tom Komisi, která zveřejní tuto informaci v Úředním věstníku Evropských společenství;
e) "odbornou praxí" skutečný a dovolený výkon dotyčného povolání v členském státě;
f) "adaptačním obdobím" výkon regulovaného povolání v hostitelském členském státě pod dohledem odpovědné osoby kvalifikované pro toto povolání, jenž může být doplněn další odbornou přípravou.
Tato období praxe pod dohledem je předmětem hodnocení.
Podrobná pravidla, kterými se řídí adaptační období a jeho hodnocení a postavení přistěhovalců pracujících pod dohledem stanoví příslušný orgán hostitelského členského státu;
g) "zkouškou způsobilosti" zkouška, která se omezuje na odborné znalosti žadatele a kterou vykonávají příslušné orgány hostitelského členského státu s cílem ohodnotit schopnosti žadatele vykonávat regulované povolání v uvedeném členském státě.
K této zkoušce připraví příslušné orgány seznam oblastí, na které se na základě srovnání vzdělání a odborné přípravy vyžadovaných členským státem a vzdělání a odborné přípravy získaných žadatelem nevztahuje diplom nebo jiný doklad o odborné kvalifikaci žadatele.
Zkouška způsobilosti musí vzít v úvahu skutečnost, že žadatel je kvalifikovaný odborník v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází.
Zkouška zahrnuje oblasti vybrané z těch, které jsou na seznamu a jejichž znalost je základním předpokladem pro výkon povolání v hostitelském členském státě.
Zkouška také může zahrnovat znalost stavovských předpisů, které se týkají dotyčných činností v hostitelském členském státě.
Podrobné podmínky zkoušky způsobilosti stanoví příslušné orgány hostitelského členského státu při dodržení pravidel práva Společenství.
Postavení žadatele v hostitelském členském státě, který si přeje připravit se na zkoušku způsobilosti v tomto státě, stanoví příslušné orgány tohoto hostitelského členského státu.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na každého státního příslušníka členského státu, který chce vykonávat regulované povolání v hostitelském členském státě jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec.
Tato směrnice se nevztahuje na povolání, která jsou předmětem zvláštní směrnice, jíž se stanoví podmínky vzájemného uznávání diplomů mezi členskými státy.
Článek 3
Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání a jeho výkon podmíněn držením diplomu, nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníku členského státu přístup k uvedenému povolání a jeho výkon za stejných podmínek, které se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže
a) je žadatel držitelem diplomu požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a tento diplom byl vydán v některém členském státě nebo
b) žadatel vykonával dotyčné povolání na plnou pracovní dobu po dobu dvou let během předchozích deseti let v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno ve smyslu čl. 1 písm. c) a čl. 1 písm. d) prvního pododstavce, a má doklad o jedné nebo několika dosažených kvalifikacích,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu,
- který dokládá, že jeho držitel úspěšně ukončil nejméně tříleté postsekundární studium nebo rozvolněné studium odpovídajícího trvání na univerzitě, vysoké škole nebo na jiném zařízení podobné úrovně v členském státě, popřípadě že úspěšně ukončil odbornou přípravu požadovanou navíc k postsekundárnímu studiu, a
- který připravil svého držitele k výkonu daného povolání.
Dokladem o dosažené kvalifikaci ve smyslu prvního pododstavce se rozumí jakýkoliv doklad o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoliv soubor těchto dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení odborné přípravy získané ve Společenství a uznány tímto členským státem za rovnocenné, za předpokladu, že to je jiným členským státům a Komisi oznámeno.
Článek 4
1. Bez ohledu na článek 3 může hostitelský členský stát také požadovat, aby žadatel
a) prokázal odbornou praxi, pokud délka vzdělání a odborné přípravy uvedená na podporu jeho žádosti, jak je stanoveno v čl. 3 písm. a) a b), je nejméně o jeden rok kratší než doba požadovaná hostitelským členským státem.
V tom případě nesmí délka odborné praxe požadované hostitelským členským státem přesahovat
- dvojnásobek chybějící délky vzdělání a odborné přípravy, pokud se chybějící délka týká postsekundárního studia nebo doby zkušební praxe vykonávané pod odborným dohledem a ukončené zkouškou,
- chybějící délku vzdělávání, pokud se tato chybějící délka týká odborné praxe získávané za pomoci osoby kvalifikované pro dotyčné povolání.
V případě diplomů ve smyslu čl. 1 písm. a) posledního pododstavce se délka vzdělávání a odborné přípravy uznaná za rovnocennou určí stejně jako pro vzdělávání a odbornou přípravu vymezené v čl. 1 písm. a) prvního pododstavce.
Při používání těchto ustanovení se musí vzít v úvahu odborná praxe uvedená v čl. 3 písm. b).
V žádném případě nesmí požadovaná odborná praxe přesáhnout 4 roky;
b) absolvoval adaptační období nepřesahující 3 roky nebo složil zkoušku způsobilosti, pokud
- obsah vzdělání a odborné praxe, které byly získány způsobem stanoveným v čl. 3 písm. a) a b), se podstatně liší od obsahu osvědčeného diplomem, který je požadován hostitelským členským státem, nebo
- pokud v případě uvedeném v čl. 3 písm. a) regulované povolání v hostitelském členském státě zahrnuje jednu nebo více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí povolání regulovaného v členském státě původu nebo v členském státě, odkud žadatel přichází, a tento rozdíl odpovídá specifickému vzdělávání a odborné přípravě požadovaných v hostitelském členském státě a jeho obsah se podstatně liší od obsahu osvědčeného diplomem předkládaným žadatelem, nebo
- v případě uvedeném v čl. 3 písm. b) regulované povolání zahrnuje v hostitelském členském státě jednu nebo více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí povolání vykonávaného žadatelem v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází, a tento rozdíl odpovídá specifickému vzdělávání a odborné přípravě požadované v hostitelském členském státě a jeho obsah se podstatně liší od obsahu osvědčeného dokladem předkládaným žadatelem.
Pokud hostitelský členský stát využije této možnosti, musí dát žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti.
Pro povolání, jejichž výkon vyžaduje přesnou znalost vnitrostátního práva a v nichž poskytování právních rad nebo právní pomoci týkající se vnitrostátního práva je základním a nezbytným předpokladem dotyčné odborné činnosti, může hostitelský členský stát odchylně od této zásady trvat buď na adaptačním období, nebo na zkoušce způsobilosti.
Pokud hostitelský členský stát zamýšlí zavést odchylky od práva žadatele provést volbu, použije se postup stanovený v článku 10.
Hostitelský členský stát však nesmí použít odst. 1 písm. a) a b) zároveň.
Článek 5
Aniž jsou dotčeny články 3 a 4, může hostitelský členský stát povolit žadateli za účelem zlepšení možnosti přizpůsobení se profesnímu prostředí v tomto členském státě, že zde na základě rovnocennosti může vykonat část svého odborného vzdělávání a přípravy ve formě odborné praxe, kterou získá za pomoci osoby kvalifikované pro dotyčné povolání a kterou neprošel v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází.
Článek 6
1. Příslušné orgány hostitelského členského státu, který požaduje od osob pro přístup k určitému regulovanému povolání důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti nebo důkaz, že neprodělaly úpadek nebo že jim nebyl pozastaven nebo zakázán výkon tohoto povolání z důvodů závažného profesního pochybení nebo trestného činu, přijmou jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států, kteří si přejí vykonávat dané povolání na jeho území, doklady prokazující splnění těchto požadavků vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
Nevydávají-li příslušné orgány členského státu původu nebo předchozího usazení doklady uvedené v prvním pododstavci, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo v členských státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem nebo příslušným profesním nebo stavovským sdružením členského státu původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
2. Pokud příslušný orgán hostitelského členského státu požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo předchozího usazení.
Pokud členský stát původu nebo předchozího usazení nepožaduje pro přístup k danému povolání nebo jeho výkon takový doklad, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského stát původu nebo předchozího usazení potvrzení vydané příslušným orgánem tohoto státu, které odpovídá potvrzení vydávanému v hostitelském členském státě.
3. Příslušný orgán hostitelského členského státu může požadovat, aby doklady nebo potvrzení uvedené v odstavcích 1 a 2 nebyly při předložení starší tří měsíců.
4. Pokud příslušný orgán hostitelského členského státu požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí příslušný orgán, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
Článek 7
1. Příslušné orgány hostitelských členských států přiznávají státním příslušníkům členských států, kteří splnili podmínky pro přístup k regulovanému povolání a pro jeho výkon na jejich území, právo užívat profesní označení hostitelského členského státu odpovídající uvedenému povolání.
2. Příslušné orgány hostitelského členského státu přiznávají státním příslušníkům členských států, kteří splnili podmínky pro přístup k regulovanému povolání a výkonu tohoto povolání na jeho území, právo užívat jejich dovolené akademické tituly a popřípadě zkratky těchto titulů v jazyce členských států původu nebo členských států, odkud přicházejí.
Hostitelský členský stát může požadovat, aby tento titul byl doprovázen názvem a sídlem zařízení nebo zkušební komise, které jej udělily.
3. Pokud je v hostitelském členském státě povolání regulováno sdružením nebo organizací uvedenou v čl. 1 písm. d), jsou státní příslušníci členských států oprávněni užívat profesní označení nebo jeho zkratku udělované organizací nebo sdružením, pouze prokáží-li členství v této organizaci nebo sdružení.
Pokud sdružení nebo organizace podmiňují členství určitými kvalifikačními požadavky, mohou je použít na státní příslušníky ostatních členských států, kteří jsou držiteli diplomu ve smyslu čl. 1 písm. a) nebo dokladu o dosažené kvalifikaci ve smyslu čl. 3 písm. b), pouze v souladu s touto směrnicí, zejména s články 3 a 4.
Článek 8
1. Hostitelský členský stát přijme jako důkaz, že podmínky stanovené v článcích 3 a 4 jsou splněny, potvrzení a doklady vydané příslušnými orgány členských států, které musí dotyčná osoba předložit spolu s žádostí o výkon dotyčného povolání.
2. Vyřizování žádostí o výkon regulovaného povolání musí být ukončeno co nejdříve a výsledek musí být sdělen spolu s odůvodněným rozhodnutím příslušného orgánu hostitelského členského státu nejpozději do čtyř měsíců po předložení všech dokladů týkajících se dotyčné osoby.
Proti tomuto rozhodnutí nebo proti tomu, že nebylo vydáno, musí být podle vnitrostátních předpisů přípustný opravný prostředek k soudu.
Článek 9
1. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 12 příslušné orgány pověřené přijímat žádosti a rozhodnutí podle této směrnice.
Uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
2. Každý členský stát jmenuje osobu odpovědnou za koordinaci činností orgánů uvedených v odstavci 1 a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
Úkolem této osoby je podporovat jednotné uplatňování této směrnice na všechna dotyčná povolání.
Při Komisi se zřídí koordinační skupina složená z koordinátorů jmenovaných každým členským státem nebo jejich zástupců, které předsedá zástupce Komise.
Úkolem této skupiny je
- usnadňovat provádění této směrnice,
- shromažďovat všechny užitečné informace pro její uplatňování v členských státech.
Komise může konzultovat s touto skupinou jakékoliv plánované změny stávajícího systému.
3. Členské státy přijmou opatření k poskytování nezbytných informací o uznávání diplomů v oblasti působnosti této směrnice.
S tímto úkolem jim může pomoci informační centrum o akademickém uznávání diplomů a dob studia, založené členskými státy v rámci usnesení Rady a ministrů školství přijatého dne 9. února 1976 [4], popřípadě profesní organizace nebo sdružení.
Komise učiní nezbytná opatření k zabezpečení rozvoje a koordinace sdělování nezbytných informací.
Článek 10
1. Pokud členský stát navrhne podle čl. 4 odst. 1 písm. b) druhého pododstavce třetí věty neudělit žadatelům právo volby mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti, pokud jde o povolání ve smyslu této směrnice, sdělí neprodleně Komisi návrh předpisu. Zároveň sdělí Komisi, z jakých důvodů je jeho přijetí nezbytné.
Komise takový návrh neprodleně sdělí ostatním členským státům; může jej také konzultovat s koordinační skupinou uvedenou v čl. 9 odst. 2.
2. Aniž je dotčena možnost Komise a ostatních členských států vyjádřit se k návrhu, může členský stát přijmout tento předpis, jen pokud Komise nerozhodne do tří měsíců jinak.
3. Na žádost členského státu nebo Komise jim členské státy neprodleně sdělí konečné znění předpisu vyplývajícího z použití tohoto článku.
Článek 11
Po uplynutí lhůty stanovené v článku 12 předkládají členské státy Komisi každé dva roky zprávu o uplatňování zavedené úpravy.
Kromě obecných poznámek tato zpráva obsahuje statistické shrnutí přijatých rozhodnutí a popis hlavních obtíží vyplývajících z uplatňování této směrnice.
Článek 12
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení [5].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Nejpozději do pěti let po uplynutí lhůty uvedené v článku 12 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání obecného systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělání a praxe.
Po provedení všech nezbytných konzultací předloží Komise své závěry o všech plánovaných změnách.
Je-li to vhodné, předloží Komise zároveň návrhy na zlepšení stávajících pravidel v zájmu napomáhání svobodě pohybu, právu usazování a volnému pohybu služeb pro osoby, na které se tato směrnice vztahuje.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 20. ledna 1989,
kterou se mění příloha II směrnice Rady 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh
(89/100/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/380/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že z důvodu podmínek pěstování a morfologických charakteristik obsahuje osivo psárky luční (Alopecurus pratensis) poměrně vysoký podíl semen druhů rodu Poa;
vzhledem k tomu, že je proto obtížné dosáhnout u osiva psárky luční, pokud jde o semena druhů rodu Poa, výskytu nejvýše 1 % hmotnostního semen jednotlivého jiného druhu rostlin, jak je stanoveno v příloze II směrnice 66/401/EHS;
vzhledem k tomu, že v případě osiva ovsíku vyvýšeného (Arrhenatherum elatius) a trojštětu žlutavého (Trisetum flavescens), které vykazuje podobné morfologické charakteristiky, se nejvyšší povolený výskyt 1 % nevztahuje na osivo druhů rodu Poa;
vzhledem k tomu, že je proto s ohledem na vývoje technických poznatků vhodné změnit přílohu II směrnice 66/401/EHS, aby byla stanovena stejná úprava pro osivo psárky luční;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II části I bodě 2 oddíle A sloupci 6 tabulky ["Technická čistota – Nejvyšší povolený výskyt semen jiných druhů rostlin (v % hmotnostních) – jednotlivý druh" ] směrnice 66/401/EHS se za číslo "1,0" pro Alopecurus pratensis přidává poznámka "f)".
Článek 2
Členské státy provedou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (89/104/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že mezi předpisy o ochranných známkách, platnými v současné době v členských státech existují rozdíly, které mohou bránit volnému pohybu zboží a služeb a mohou narušovat podmínky soutěže v rámci společného trhu; že je proto nezbytné z hlediska vytvoření a fungování vnitřního trhu sblížit právní předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že je důležité přihlédnout k řešením a výhodám, které může podnikům přejícím si získat ochranné známky poskytnout úprava ochranných známek Společenství;
vzhledem k tomu, že v současné době se nezdá být nutné provést sblížení právních předpisů členských států o ochranných známkách v celém rozsahu a že postačuje, omezí-li se sblížení na ty vnitrostátní předpisy, které se bezprostředně dotýkají fungování vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nezbavuje členské státy práva i nadále chránit ochranné známky získané užíváním, ale upravuje pouze vztahy mezi těmito známkami a ochrannými známkami získanými zápisem;
vzhledem k tomu, že členské státy si rovněž podrží úplnou volnost v úpravě procesních ustanovení o zápisu, zrušení a neplatnosti ochranných známek získaných zápisem; že mohou například stanovit formu řízení ve věcech zápisu a neplatnosti, rozhodnout, zda starší práva musejí být uplatněna v řízení o zápisu nebo v řízení o neplatnosti nebo v obou řízeních, a upravit řízení o námitkách či průzkumové řízení z úřední povinnosti, popřípadě oboje, v případě, že starší práva mohou být uplatněna v řízení o zápisu; že členské státy si ponechávají možnost upravit účinky zrušení nebo neplatnosti ochranných známek;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nevylučuje možnost použít na ochranné známky ustanovení jiných předpisů členských států, než jsou předpisy o ochranných známkách, jako jsou například předpisy o nekalé soutěži, občanskoprávní odpovědnosti nebo o ochraně spotřebitele;
vzhledem k tomu, že dosažení cílů, jež sblížení právních předpisů sleduje, předpokládá, že podmínky pro nabytí a udržení práva k zapsané ochranné známce jsou v zásadě ve všech členských státech stejné; že je proto žádoucí vyhotovit příkladný seznam označení, která mohou tvořit ochrannou známku, jsou-li způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží nebo služeb jiných podniků; že důvody zamítnutí nebo neplatnosti týkající se samotné známky, například nedostatečná rozlišovací způsobilost, nebo týkající se střetu mezi ochrannou známkou a staršími právy musí být vyjmenovány taxativním způsobem, i když některé z těchto důvodů jsou uvedeny fakultativně pro členské státy, které tudíž budou moci zachovat nebo zavést tyto důvody ve svých právních předpisech; že členské státy budou moci zachovat nebo zavést ve svých právních předpisech důvody zamítnutí nebo neplatnosti související s podmínkami nabytí nebo udržení práva k ochranné známce, pro které neexistuje ustanovení o sblížení, a které se týkají například způsobilosti být majitelem ochranné známky, obnovy zápisu ochranné známky nebo režimu poplatků či nedodržení procesních ustanovení;
vzhledem k tomu, že pro snížení celkového počtu ochranných známek zapsaných a chráněných ve Společenství a tím i snížení počtu sporů, které mezi nimi vznikají, je třeba vyžadovat, aby zapsané ochranné známky byly skutečně užívány pod hrozbou jejich zrušení; že je nutné stanovit, že ochranná známka nemůže být prohlášena za neplatnou z důvodu existence neužívané starší ochranné známky, přičemž členské státy mohou použít stejnou zásadu ve vztahu k zápisu ochranné známky nebo mohou stanovit, že ochrannou známku nelze účinně uplatnit v řízení o porušení práva, je-li na základě námitky shledáno, že majitel ochranné známky může být zbaven svých práv; že ve všech těchto případech stanoví státy platná procesní pravidla;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění volného pohybu zboží a služeb je prvořadé zajistit, aby zapsané ochranné známky požívaly podle právních předpisů všech členských států stejné ochrany; že to však nebrání členským státům poskytnout širší podporu ochranným známkám, které získaly dobré jméno;
vzhledem k tomu, že ochrana poskytnutá zapsané ochranné známce, jejímž cílem je především zajistit ochranné známce funkci označení původu, je v případě totožnosti známky a označení a zboží nebo služeb absolutní; že ochrana se vztahuje rovněž na případy podobnosti mezi známkou a označením a mezi zbožím nebo službami; že je nezbytné vykládat pojem podobnosti v souvislosti s nebezpečím záměny; že nebezpečí záměny, jehož posouzení závisí na mnoha faktorech a zejména na povědomí o ochranné známce na trhu, na asociaci, která může vzniknout mezi užívaným označením a zapsanou známkou, na stupni podobnosti mezi ochrannou známkou a označením a mezi označeným zboží nebo službami, představuje zvláštní podmínku ochrany; že způsoby zjištění nebezpečí záměny, a zejména břemeno důkazu, jsou upraveny vnitrostátními procesními předpisy, které nejsou touto směrnicí dotčeny;
vzhledem k tomu, že je důležité stanovit z důvodů právní jistoty a aniž jsou neoprávněně dotčeny zájmy majitele starší ochranné známky, že tento majitel již nemůže žádat prohlášení ochranné známky za neplatnou ani podávat námitky proti užívání pozdější ochranné známky, pokud vědomě strpěl její užívání po dlouhou dobu, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla podána v dobré víře;
vzhledem k tomu, že členské státy Společenství jsou vázány Pařížskou úmluvou na ochranu průmyslového vlastnictví; že je třeba, aby ustanovení této směrnice byla zcela v souladu s ustanoveními Pařížské úmluvy; že závazky členských států vyplývající z této úmluvy nejsou touto směrnicí dotčeny; že případně platí čl.
234 druhý pododstavec Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na individuální, kolektivní, garanční nebo certifikační ochranné známky pro zboží nebo služby, které byly zapsány nebo přihlášeny v jednom z členských států nebo u Úřadu pro ochranné známky Beneluxu nebo jsou předmětem mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát.
Článek 2
Označení, jež mohou tvořit ochrannou známku
Ochrannou známkou může být jakékoli označení, schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně osobních jmen, kresby, písmena, číslice, tvar zboží nebo jeho balení, pokud jsou tato označení způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží či služeb jiných podniků.
Článek 3
Důvody pro zamítnutí či neplatnost
1. Do rejstříku nebudou zapsány a jsou-li zapsány, budou prohlášeny neplatnými:
a) označení, která nemohou tvořit ochrannou známku;
b) ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
c) ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby zboží nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;
d) ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, jež se staly obvyklými v běžném jazyce nebo v poctivých a zavedených obchodních zvyklostech;
e) označení, která jsou tvořena výlučně:
- tvarem, který vyplývá z povahy samotného zboží,
- tvarem zboží, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku,
- tvarem, který dává zboží podstatnou hodnotu;
f) ochranné známky, které jsou v rozporu s veřejným pořádkem nebo s dobrými mravy;
g) ochranné známky, které by mohly klamat veřejnost, např. pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ zboží nebo služby;
h) ochranné známky, k nimž nebyl dán souhlas příslušnými orgány a mají být zamítnuty nebo prohlášeny za neplatné podle článku 6ter Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví (dále jen "Pařížské úmluvy").
2. Každý členský stát může stanovit, že ochranná známka nebude zapsána do rejstříku, a je-li zapsána, bude prohlášena za neplatnou, pokud:
a) užívání ochranné známky může být zakázáno podle jiného právního předpisu, než jsou předpisy o ochranných známkách dotčeného členského státu nebo Společenství;
b) ochranná známka obsahuje znak vysoké symbolické hodnoty, zejména náboženský symbol;
c) ochranná známka obsahuje znaky, emblémy a erby jiné než ty, jež jsou uvedeny v článku 6ter Pařížské úmluvy, a jež představují veřejný zájem, ledaže by příslušný orgán v souladu s právními předpisy členského státu dal souhlas k jejímu zápisu;
d) přihlášku ochranné známky podal přihlašovatel, který nebyl v dobré víře.
Přihláška ochranné známky nebude zamítnuta nebo v případě, že je ochranná známka zapsána, nebude prohlášena za neplatnou podle odst. 1 písm. b), c) nebo d), pokud před podáním přihlášky a v důsledku užívání získala rozlišovací způsobilost.
Nadto mohou členské státy stanovit, že toto ustanovení se použije také v případě, že rozlišovací způsobilost byla získána po dni podání přihlášky ochranné známky nebo po dni jejího zápisu.
4. Členský stát může stanovit, odchylně od odstavců 1, 2 a 3, že důvody pro zamítnutí nebo neplatnost, které platily v tomto státě přede dnem, ke kterému vstoupí v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí, platí pro ochranné známky, jejichž přihláška byla podána před tímto dnem.
Článek 4
Další důvody zamítnutí či neplatnosti, týkající se střetu se staršími právy
1. Ochranná známka nebude zapsána do rejstříku a je-li zapsána, bude prohlášena za neplatnou:
a) pokud je totožná se starší ochrannou známkou a zboží nebo služby, pro které byla podána přihláška ochranné známky nebo byla ochranná známka zapsána, jsou totožné se zbožím nebo službami, pro které je starší známka chráněna;
b) pokud z důvodu totožnosti či podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb, na něž se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou.
2. Pro účely odstavce 1 se "staršími ochrannými známkami" rozumí:
a) ochranné známky s dřívějším datem podání přihlášky, s přihlédnutím k právu přednosti, uplatněnému ve vztahu k těmto ochranným známkám, jež patří do následujících kategorií: i) ochranné známky Společenství;
ii) ochranné známky zapsané v členském státě nebo, v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska, u Úřadu pro ochranné známky Beneluxu;
iii) ochranné známky zapsané na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát;
b) ochranné známky Společenství, které si v souladu s nařízením o ochranné známce Společenství platně činí nárok na senioritu na základě ochranné známky uvedené pod písm. a) v bodě ii) a iii), i když se majitel této ochranné známky vzdal nebo známka zanikla;
c) přihlášky ochranných známek uvedených pod písmeny a) a b) s podmínkou jejich zápisu;
d) ochranné známky, které ke dni podání přihlášky ochranné známky nebo případně ke dni práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce ochranné známky, jsou "obecně známé" v členském státě ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy.
3. Ochranná známka dále nebude zapsána nebo, je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud je totožná nebo podobná starší ochranné známce Společenství ve smyslu odstavce 2 a pokud má být nebo byla zapsána pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je starší známka zapsána, jestliže tato ochranná známka Společenství získala ve Společenství dobré jméno a užívání pozdější ochranné známky bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky Společenství anebo jim působilo újmu.
4. Členský stát může dále stanovit, že ochranná známka nebude zapsána a je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud:
a) ochranná známka je totožná nebo podobná starší národní ochranné známce ve smyslu ustanovení odst. 2 a pokud má být nebo byla zapsána pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je starší ochranná známka zapsána, jestliže starší ochranná známka získala v daném členském státě dobré jméno a užívání pozdější ochranné známky bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim působilo újmu;
b) práva k nezapsané známce nebo jinému označení užívanému v obchodním styku byla nabyta přede dnem podání přihlášky pozdější ochranné známky nebo přede dnem práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce pozdější ochranné známky a tato nezapsaná známka nebo jiné označení dává svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky;
c) užívání ochranné známky může být zakázáno na základě jiného staršího práva, než jsou práva uvedená v odstavci 2 a pod písm. b) tohoto odstavce, a zejména:
i) práva na jméno,
ii) práva na ochranu projevů osobní povahy,
iii) práva autorského,
iv) práva průmyslového vlastnictví;
d) ochranná známka je totožná se starší kolektivní ochrannou známkou nebo je jí podobná a právo vyplývající ze starší známky zaniklo ve lhůtě nejvýše tří let před podáním přihlášky;
e) ochranná známka je totožná se starší garanční nebo certifikační známkou nebo je jí podobná a právo, vyplývající z jedné nebo druhé známky, zaniklo před podáním přihlášky ve lhůtě, jejíž délku stanoví členský stát;
f) ochranná známka je totožná se starší ochrannou známkou, která byla zapsána pro stejné nebo podobné zboží či služby nebo je jí podobná a právo vyplývající ze starší známky zaniklo z důvodu neobnovení zápisu ve lhůtě nejvýše dvou let před podáním přihlášky, ledaže by majitel starší ochranné známky souhlasil se zápisem pozdější ochranné známky nebo svou ochrannou známku neužíval;
g) ochranná známka může vést k záměně s ochrannou známkou, která byla užívána ke dni podání přihlášky v zahraničí a která se tam dosud užívá, pokud přihlašovatel při podání přihlášky nejednal v dobré víře.
5. Členské státy mohou stanovit, že za určitých okolností nemusí být přihláška zamítnuta nebo ochranná známka prohlášena za neplatnou, pokud majitel starší ochranné známky nebo jiného staršího práva souhlasí se zápisem pozdější ochranné známky.
6. Členský stát může stanovit, odchylně od odstavců 1 až 5, že důvody pro zamítnutí nebo neplatnost, které platily v tomto státě přede dnem, ke kterému vstoupí v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí, platí pro ochranné známky, jejichž přihláška byla podána před tímto dnem.
Článek 5
Práva z ochranné známky
1. Ze zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva.
Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly:
a) označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;
b) označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou.
2. Každý členský stát může rovněž stanovit, že majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby užívaly v obchodním styku označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro něž byla ochranná známka zapsána, jestliže tato ochranná známka získala v členském státě dobré jméno a užívání takového označení bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působilo újmu.
3. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2, může být zakázáno zejména:
a) umísťovat označení na zboží nebo jeho obaly;
b) nabízet zboží pod tímto označením, uvádět je na trh nebo skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby;
c) dovážet či vyvážet pod tímto označením zboží;
d) užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě.
4. Jestliže podle práva dotčeného členského státu užívání označení za podmínek uvedených v odst. 1 písm. b) nebo v odst. 2 nemůže být zakázáno přede dnem, kdy předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí vstoupí v platnost, nelze na základě práv z ochranné známky podávat námitky proti pokračování v užívání tohoto označení.
5. Odstavce 1 až 4 se nedotknou těch ustanovení členského státu, která se týkají ochrany proti užívání označení k jinému účelu než je rozlišování zboží nebo služeb, pokud užívání tohoto označení bez řádného důvodu protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působí újmu.
Článek 6
Omezení účinků ochranné známky
1. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku:
a) své jméno a adresu;
b) údaje týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby zboží nebo poskytnutí služby anebo jiných jejich vlastností;
c) ochrannou známku, je-li to nezbytné k označení účelu zboží nebo služby, zejména v případě příslušenství nebo náhradních dílů;
pokud je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.
2. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku starší právo, které se vztahuje jen k určité lokalitě, je-li toto právo uznáno právními předpisy dotčeného členského státu a je užíváno v rámci daného území.
Článek 7
Vyčerpání práv z ochranné známky
1. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal její užívání pro zboží, které bylo pod touto ochrannou známkou uvedeno majitelem nebo s jeho souhlasem na trh ve Společenství.
2. Odstavec 1 se nepoužije, podává-li majitel na základě zákonných důvodů námitky proti dalšímu uvádění zboží na trh, zejména když došlo ke změně nebo zhoršení stavu zboží poté, co bylo uvedeno na trh.
Článek 8
Licence
1. Ochranná známka může být předmětem licence pro některé nebo všechno zboží či služby, pro které byla zapsána, a pro celé území dotčeného členského státu nebo jeho část.
Licence může být výlučná nebo nevýlučná.
2. Majitel ochranné známky může uplatnit svá práva z této známky proti nabyvateli, který poruší některé z ustanovení licenční smlouvy týkající se trvání licence, podoby, v jaké může být ochranná známka užívána, druhu zboží či služeb, pro které je poskytnuta licence, území, na němž může být ochranná známka užívána, nebo jakosti zboží či služeb vyráběných či poskytovaných nabyvatelem licence.
Článek 9
Zánik práva strpěním
1. Majitel starší ochranné známky ve smyslu čl. 4 odst. 2, který strpěl užívání pozdější ochranné známky v některém členském státě a v tomto státě zapsané nepřetržitě po dobu 5 let, vědom si jejího užívání, již není oprávněn na základě starší ochranné známky žádat prohlášení pozdější známky za neplatnou, ani podávat námitky proti jejímu užívání pro zboží nebo služby, pro něž byla pozdější ochranná známka užívána, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla učiněna v dobré víře.
2. Každý členský stát může stanovit, že odstavec 1 se vztahuje na majitele starší ochranné známky uvedené v čl. 4 odst. 4 písm. a) nebo na držitele jiného staršího práva uvedeného v čl. 4 odst. 4 písm. b) nebo c).
3. V případech uvedených v odstavci 1 a 2 není majitel později zapsané ochranné známky oprávněn podávat námitky proti užívání staršího práva, přestože toto právo již nemůže být proti pozdější ochranné známce uplatněno.
Článek 10
Užívání ochranných známek
1. Jestliže majitel bez řádného důvodu během období pěti let ode dne, kdy skončilo řízení o přihlášce, ochrannou známku skutečně neužíval pro zboží či služby, pro které byla zapsána, nebo toto užívání přerušil na nepřetržité období pěti let, podléhá ochranná známka sankcím stanoveným touto směrnicí.
2. Za užívání ve smyslu odstavce 1 se považuje rovněž:
a) užívání ochranné známky v podobě, která se liší v jednotlivostech, neměnících rozlišovací způsobilost ochranné známky v té podobě, jak byla zapsána;
b) umísťování ochranné známky na zboží nebo jejich obaly v dotčeném členském státě výlučně za účelem vývozu.
3. Užívání ochranné známky se souhlasem majitele nebo užívání osobou, která má oprávnění užívat kolektivní známku nebo garanční či certifikační známku, se považuje za užívání majitelem.
4. Pokud jde o ochranné známky zapsané přede dnem, kdy vstoupí v platnost v dotčeném členském státě předpisy nezbytné k zajištění souladu s touto směrnicí:
a) jestliže ustanovení platné před tímto dnem stanoví sankce za neužívání ochranné známky po určitou nepřetržitou dobu, má se za to, že lhůta pěti let podle odstavce 1 začala běžet v týž den, jako období neužívání k tomuto dni již započaté;
b) jestliže před tímto dnem neplatilo žádné ustanovení o neužívání, pak lhůta pěti let uvedená v odstavci 1 začne běžet nejdříve k tomuto dni.
Článek 11
Sankce za neužívání ochranné známky v soudním a správním řízení
1. Ochranná známka nemůže být prohlášena za neplatnou z důvodu existence starší ochranné známky, pokud tato starší ochranná známka nesplňuje podmínky užívání uvedené v čl. 10 odst. 1, 2 a 3 nebo případně čl. 10 odst. 4.
2. Členský stát může stanovit, že přihláška ochranné známky nemůže být zamítnuta z důvodu existence starší ochranné známky, pokud tato starší ochranná známka nesplňuje podmínky užívání uvedené v čl. 10 odst. 1, 2 a 3 nebo případně čl. 10 odst. 4.
3. Aniž je dotčeno použití článku 12, může každý členský stát stanovit, že v řízení o porušení práva nelze účinně uplatnit ochrannou známku, je-li podán protinávrh na zrušení a je-li na základě námitky určeno, že majitel ochranné známky může být zbaven svých práv podle čl. 12 odst. 1.
4. Jestliže byla starší ochranná známka užívána pouze pro část zboží nebo služeb, pro které je zapsána, bude pro účely použití odstavců 1, 2 a 3 považována za zapsanou pouze pro tuto část zboží nebo služeb.
Článek 12
Důvody zrušení
1. Majitel ochranné známky může být zbaven svých práv, jestliže po nepřetržitou dobu pěti let ochrannou známku skutečně neužíval v členském státě pro zboží či služby, pro které byla zapsána, a nejsou-li řádné důvody pro její neužívání; nikdo však nemůže žádat, aby byl majitel ochranné známky zbaven svých práv, jestliže v době mezi uplynutím pětiletého období a podáním návrhu na zrušení bylo započato se skutečným užíváním ochranné známky nebo se v něm pokračovalo; nicméně k započetí užívání nebo k jeho pokračování, k němuž došlo během období tří měsíců před podáním návrhu na zrušení, přičemž tato lhůta začíná běžet nejdříve po uplynutí období pěti let nepřetržitého neužívání, se však nepřihlíží, pokud byly přípravy k započetí nebo pokračování v užívání podniknuty až poté, co se majitel dozvěděl, že může být podán návrh na zrušení.
2. Majitel ochranné známky může být rovněž zbaven svých práv, jestliže známka, po dni, ke kterému byla zapsána:
a) se v důsledku činnosti nebo nečinnosti majitele stala v oblasti obchodu označením obvyklým pro zboží nebo služby, pro které je zapsána;
b) v důsledku užívání majitelem nebo s jeho souhlasem pro zboží nebo služby, pro které byla zapsána, může vést ke klamání veřejnosti, zejména pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ tohoto zboží nebo služeb.
Článek 13
Důvody zamítnutí, zrušení nebo neplatnosti, vztahující se pouze k některému zboží nebo službám
Existují-li důvody zamítnutí, zrušení nebo neplatnosti ochranné známky jen pro část zboží nebo služeb, pro něž byla ochranná známka zapsána nebo přihlášena, týká se zamítnutí přihlášky nebo zrušení či neplatnost ochranné známky pouze tohoto zboží nebo služeb.
Článek 14
Dodatečné prohlášení neplatnosti nebo zrušení ochranné známky
Je-li pro ochrannou známku Společenství, které se majitel vzdal nebo která zanikla, uplatněna seniorita, může být starší ochranná známka prohlášena za neplatnou nebo zrušena dodatečně.
Článek 15
Zvláštní ustanovení o známkách kolektivních, garančních a certifikačních
1. Aniž je dotčen článek 4, mohou členské státy, jejichž právní předpisy umožňují zápis kolektivních, garančních či certifikačních známek, stanovit, že tyto známky nebudou zapsány nebo budou zrušeny či prohlášeny za neplatné i z jiných důvodů, než jsou uvedeny v článcích 3 a 12, vyžaduje-li to funkce těchto známek.
2. Členské státy mohou stanovit, odchylně od čl. 3 odst. 1 písm. c), že kolektivní, garanční nebo certifikační známky mohou tvořit i takové značky nebo údaje, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení zeměpisného původu zboží nebo služeb. Taková známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodních vztazích takové značky nebo údaje, pokud jich užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo obchodě; zejména takovou známku nelze uplatnit vůči třetí osobě, která je oprávněna používat zeměpisný název.
Článek 16
Vnitrostátní předpisy, které mají být přijaty podle této směrnice
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. prosince 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Na návrh Komise může Rada kvalifikovanou většinou prodloužit lhůtu uvedenou v odstavci 1 nejpozději do 31. prosince 1992.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Osobní působnost
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988 o průhlednosti opatření upravujících tvorbu cen u humánních léčivých přípravků a jejich začlenění do oblasti působnosti vnitrostátních systémů zdravotního pojištění
(89/105/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že vydání rozhodnutí o registraci hromadně vyráběných léčivých přípravků podle směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/21/EHS [5], může být odmítnuto pouze z důvodů týkajících se jakosti, bezpečnosti nebo účinnosti dotyčných hromadně vyráběných léčivých přípravků;
vzhledem k tomu, že členské státy přijaly opatření hospodářské povahy týkající se registrace léčivých přípravků za účelem kontroly nákladů zdravotnictví na tyto přípravky; že tato opatření zahrnují přímou a nepřímou kontrolu cen léčivých přípravků jako důsledek neexistence hospodářské soutěže na trhu s léčivými přípravky nebo její nedostatečnosti a omezení sortimentu přípravků, jež jsou hrazeny vnitrostátními systémy zdravotního pojištění;
vzhledem k tomu, že hlavním cílem těchto opatření je podpora veřejného zdraví zajištěním dostupnosti dostatečného zásobování léčivými přípravky za přiměřené ceny; že by však účelem těchto opatření měla být také podpora rentability ve výrobě léčivých přípravků a povzbuzení výzkumu a vývoje nových léčivých přípravků, na čemž v zásadě závisí zachování vysoké úrovně veřejného zdraví v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že rozdíly v těchto opatřeních mohou brzdit nebo narušovat obchod s léčivými přípravky uvnitř Společenství, a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu, pokud jde o léčivé přípravky;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je získat celkový přehled o dohodách o tvorbě cen na úrovni jednotlivých států včetně toho, jakým způsobem fungují v jednotlivých případech, a o veškerých kritériích, o která se opírají, a umožnit k nim veřejný přístup všem, kdo působí na trhu s léčivými přípravky v členských státech; že by tyto informace měly být veřejné;
vzhledem k tomu, že jako první krok k odstranění těchto rozdílů je naléhavě nutné stanovit řadu požadavků umožňujících všem zúčastněným osobám ověřit, že vnitrostátní opatření nevytvářejí množstevní omezení dovozu nebo vývozu ani opatření s rovnocenným účinkem; že se však tyto požadavky nedotýkají politiky členských států, která se spoléhá především na svobodnou hospodářskou soutěž při tvorbě cen léčivých přípravků; že se tyto požadavky rovněž dotýkají politiky jednotlivých států v oblasti tvorby cen a zavádění systémů sociálního zabezpečení jen do té míry, v níž je to nutné k zajištění průhlednosti ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že další sbližování těchto opatření se musí uskutečňovat postupně,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby veškerá vnitrostátní právní nebo správní opatření ke kontrole cen humánních léčivých přípravků nebo k omezení sortimentu léčivých přípravků hrazených vnitrostátními systémy zdravotního pojištění byla v souladu s požadavky této směrnice.
2. Definice "léčivých přípravků" stanovená v článku 1 směrnice 65/65/EHS platí pro tuto směrnici.
3. Nic v této směrnici nedovoluje uvádění na trh hromadně vyráběných léčivých přípravků, u kterých nebylo vydáno rozhodnutí o registraci podle článku 3 směrnice 65/65/EHS.
Článek 2
Následující ustanovení se použijí, je-li uvádění léčivých přípravků na trh dovoleno pouze poté, co příslušné orgány daného členského státu schválí cenu přípravku:
1. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí o ceně, která může být účtována za dotyčný léčivý přípravek, bylo přijato a sděleno žadateli do 90 dnů ode dne obdržení žádosti podané za podmínek stanovených v daném členském státě držitelem rozhodnutí o registraci.
Žadatel musí příslušným orgánům dodat dostatečné informace.
Nejsou-li informace přiložené k žádosti dostatečné, uvědomí příslušné orgány neprodleně žadatele, jaké doplňující informace jsou nutné, a přijmou konečné rozhodnutí do 90 dnů od obdržení těchto doplňujících informací.
Není-li rozhodnutí přijato v uvedené lhůtě nebo lhůtách, je žadatel oprávněn uvádět s přípravek na trh za navrženou cenu.
2. Rozhodnou-li příslušné orgány, že nepovolí uvádění daného léčivého přípravku na trh za cenu navrhovanou žadatelem, musí jejich rozhodnutí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií.
Žadatel musí být navíc informován o opravných prostředcích, kterých může podle platných předpisů využít, a o lhůtě pro jejich uplatnění.
3. Nejméně jednou za rok příslušné orgány vydají vhodným způsobem a sdělí Komisi seznam léčivých přípravků, jejichž cena byla stanovena ve sledovaném období, a ceny, které mohou být za tyto přípravky účtovány.
Článek 3
Aniž je dotčen článek 4, použijí se následující ustanovení, je-li zvýšení ceny léčivého přípravku povoleno pouze po obdržení předchozího schválení od příslušných orgánů:
1. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí o žádosti podané za podmínek stanovených příslušným členským státem držitelem rozhodnutí o registraci ve věci zvýšení ceny léčivého přípravku bylo přijato a sděleno žadateli do 90 dnů od obdržení žádosti.
Žadatel musí předložit příslušným orgánům dostatečně informace včetně podrobností o skutečnostech, které nastaly od doby, kdy byla cena léčivého přípravku naposledy stanovena, a které podle jeho mínění odůvodňují požadované zvýšení ceny.
Nejsou-li informace přiložené k žádosti dostatečné, uvědomí příslušné orgány neprodleně žadatele, jaké doplňující informace požadují, a přijmou konečné rozhodnutí do 90 dnů od obdržení těchto doplňujících informací.
V případě mimořádně velkého počtu žádostí může být lhůta prodloužena pouze jednou o dalších 60 dnů.
Žadateli musí být toto prodloužení oznámeno před uplynutím lhůty.
Není-li rozhodnutí přijato v uvedené lhůtě nebo lhůtách, je žadatel oprávněn uplatnit plné požadované zvýšení ceny.
2. Rozhodnou-li příslušné orgány, že nepovolí zcela nebo zčásti požadované cenové zvýšení, musí jejich rozhodnutí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií a žadatel musí být informován o opravných prostředcích, kterých může podle platných předpisů využít, a o lhůtách pro jejich uplatnění.
3. Nejméně jednou za rok vydají příslušné orgány vhodným způsobem a sdělí Komisi seznam léčivých přípravků, u kterých bylo povoleno zvýšení ceny ve sledovaném období, a nové ceny, které mohou být účtovány za tyto přípravky.
Článek 4
1. V případě zmrazení cen všech léčivých přípravků nebo určité kategorie léčivých přípravků příslušnými orgány členského státu ověřuje členský stát nejméně jednou za rok, zda makroekonomické podmínky odůvodňují zachování zmrazení.
Do 90 dnů od zahájení tohoto ověřování příslušné orgány oznámí případně provedená zvýšení nebo snížení cen.
2. Ve výjimečných případech může držitel rozhodnutí o registraci léčivého přípravku požádat ze zvláštních důvodů o výjimku ze zmrazení cen.
Žádost musí obsahovat dostatečné odůvodnění.
Členské státy zajistí, aby odůvodněné rozhodnutí o takové žádosti bylo přijato a sděleno žadateli do 90 dnů.
Nejsou-li informace přiložené k žádosti dostatečné, uvědomí příslušné orgány neprodleně žadatele, jaké doplňující informace jsou nutné, a přijmou konečné rozhodnutí do 90 dnů od obdržení doplňujících informací.
Je-li udělena výjimka, zveřejní příslušné orgány neprodleně sdělení o povoleném zvýšení ceny.
V případě mimořádně velkého počtu žádostí může být lhůta prodloužena pouze jednou o dalších 60 dnů.
Žadateli musí být toto prodloužení oznámeno před uplynutím původní lhůty.
Článek 5
Jestliže členský stát přijme systém přímých nebo nepřímých kontrol ziskovosti osob uvádějících léčivé přípravky na trh, zveřejní vhodným způsobem následující informace a sdělí je Komisi:
a) metoda nebo metody používané v příslušném členském státě ke zjištění ziskovosti: rentabilita prodeje nebo výnosnost vloženého kapitálu;
b) míra zisku v daném okamžiku povolená osobám uvádějícím léčivé přípravky na trh v dotyčném členském státě;
c) kritéria, podle nichž se osobám uvádějícím léčivé přípravky na trh přidělují směrné míry zisku a stanoví kritéria, podle nichž je dovoleno ponechat si zisk přesahující směrné míry v dotyčném členském státě;
d) maximální procentní zisk, který si jakákoli osoba uvádějící léčivé přípravky na trh smí ponechat nad svou cílovou míru zisku v dotyčném členském státě.
Tyto informace musí být aktualizovány jednou za rok nebo když dojde k významným změnám.
Pokud kromě systému přímých nebo nepřímých kontrol zisku členský stát uplatňuje systém kontrol cen u určitých druhů léčivých přípravků, které jsou vyloučeny z oblasti působnosti systému kontroly zisku, se články 2, 3 a 4 v případě potřeby použijí na tyto kontroly. Avšak uvedené články se nepoužijí, pokud normální fungování systému přímých nebo nepřímých kontrol zisku vede výjimečně k tomu, že se stanoví cena pro jednotlivý léčivý přípravek.
Článek 6
Následující ustanovení se použijí, jestliže je léčivý přípravek hrazen systémem zdravotního pojištění jen poté, co příslušné orgány rozhodnou o zápisu dotyčného léčivého přípravku do pozitivního seznamu léčivých přípravků hrazených vnitrostátním systémem zdravotního pojištění.
1. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí o žádosti podané v souladu s požadavky stanovenými příslušným členským státem držitelem rozhodnutí o registraci o tom, aby léčivý přípravek byl zapsán do seznamu léčiv hrazených systémem zdravotního pojištění, bylo přijato a sděleno žadateli do 90 dnů od obdržení žádosti.
Pokud žádost podle tohoto článku může být podána dříve, než příslušné orgány schválí cenu účtovanou za přípravek podle článku 2, nebo jsou-li rozhodnutí o ceně léčivého přípravku a rozhodnutí o jeho zápisu do seznamu přípravků hrazených systémem zdravotního pojištění přijímána v jediném správním řízení, prodlužuje se tato lhůta o dalších 90 dnů.
Žadatel musí dodat příslušným orgánům dostatečné informace.
Nejsou-li informace přiložené k žádosti dostatečné, lhůta se staví a příslušné orgány neprodleně oznámí žadateli, jaké doplňující informace jsou nutné.
Pokud určitý členský stát nedovoluje podat žádost podle tohoto článku dříve, než příslušné orgány schválí cenu, která má být účtována za přípravek podle článku 2, musí dotyčný členský stát zajistit, že celková lhůta pro obě řízení nepřesáhne 180 dnů.
Tato lhůta může být prodloužena v souladu s článkem 2 nebo stavena podle předchozího pododstavce.
2. Každé rozhodnutí o zamítnutí zápisu léčivého přípravku do seznamu přípravků hrazených systémem zdravotního pojištění musí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií, včetně, je-li to nezbytné, znaleckých posudků nebo doporučení, o která se rozhodnutí opírá.
Kromě toho musí být žadatel informován o opravných prostředcích, kterých může podle platných předpisů využít, a o lhůtách pro jejich uplatnění.
3. Přede dnem uvedeným v čl. 11 odst. 1 členské státy vhodným způsobem zveřejní a sdělí Komisi kritéria, ke kterým musí přihlížet příslušné orgány při rozhodování, zda mají léčivé přípravky zapsat do seznamů.
4. Do jednoho roku ode dne uvedeného v čl. 11 odst. 1 členské státy vhodným způsobem zveřejní a sdělí Komisi úplný seznam přípravků hrazených jejich systémem zdravotního pojištění spolu s jejich cenami stanovenými příslušnými vnitrostátními orgány. Tyto informace musí být aktualizovány nejméně jednou za rok.
5. Každé rozhodnutí o výmazu přípravku ze seznamu přípravků hrazených vnitrostátním systémem zdravotního pojištění musí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií.
Tato rozhodnutí včetně případných znaleckých posudků nebo doporučení, o která se opírají, jsou sdělena odpovědné osobě, která také musí být informována o opravných prostředcích, kterých může podle platných předpisů využít, a o lhůtách pro jejich uplatnění.
6. Jakékoli rozhodnutí o výmazu některé kategorie léčivých přípravků ze seznamu přípravků hrazených vnitrostátním systémem zdravotního pojištění musí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií a musí být vhodným způsobem zveřejněno.
Článek 7
Následující ustanovení se použijí, mají-li příslušné orgány členského státu pravomoc rozhodovat o vyloučení jednotlivých léčivých přípravků nebo jejich kategorií z hrazení jejím vnitrostátním systémem zdravotního pojištění (negativní seznamy):
1. Každé rozhodnutí o vyloučení kategorie léčivých přípravků z hrazení vnitrostátním systémem zdravotního pojištění musí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií a musí být vhodným způsobem zveřejněno.
2. Přede dnem uvedeným v čl. 11 odst. 1 členské státy vhodným způsobem zveřejní a sdělí Komisi kritéria, ke kterým musí přihlížet příslušné orgány při rozhodování, zda jednotlivý léčivý přípravek má být vyloučen z hrazení vnitrostátním systémem zdravotního pojištění.
3. Každé rozhodnutí o vyloučení jednotlivého léčivého přípravku z hrazení vnitrostátním systémem zdravotního pojištění musí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií.
Tato rozhodnutí včetně případných znaleckých posudků nebo doporučení, o něž se rozhodnutí opírají, musí být sdělena odpovědné osobě, která také musí být informována o opravných prostředcích, které může podle platných předpisů použít, a o lhůtách pro jejich uplatnění.
4. Do jednoho roku ode dne uvedeného v čl. 11 odst. 1 příslušné orgány vhodným způsobem zveřejní a sdělí Komisi seznam jednotlivých léčivých přípravků, které byly vyloučeny z hrazení systémem zdravotního pojištění. Tyto informace musejí být aktualizovány nejméně každých šest měsíců.
Článek 8
1. Přede dnem uvedeným v čl. 11 odst. 1 sdělí členské státy Komisi veškerá kritéria týkající se terapeutické klasifikace léčivých přípravků, která používají příslušné orgány pro účely vnitrostátního systému sociálního zabezpečení.
2. Přede dnem uvedeným v čl. 11 odst. 1 sdělí členské státy Komisi veškerá kritéria, která používají příslušné orgány při ověřování poctivosti a průhlednosti cen účtovaných za převody v rámci skupiny společností, pokud jde o účinné látky nebo polotovary (meziprodukty) používané při výrobě léčivých přípravků nebo hotových léčivých přípravků.
Článek 9
1. Na základě zkušeností předloží Komise nejpozději dva roky po dni uvedeném v čl. 11 odst. 1 Radě návrh obsahující vhodná opatření zaměřená na odstranění zbývajících překážek zabraňujících volnému pohybu hromadně vyráběných léčivých přípravků nebo narušení tohoto pohybu, aby se tak toto odvětví přiblížilo obvyklým podmínkám vnitřního trhu.
2. Rada rozhodne o návrhu Komise nejpozději jeden rok po jeho předložení.
Článek 10
1. Při Komisi se zřizuje výbor s názvem "Poradní výbor pro provádění směrnice 89/105/EHS o průhlednosti opatření upravujících tvorbu cen humánních léčivých přípravků a jejich začlenění do rámce vnitrostátních systémů zdravotního pojištění".
2. Úkolem výboru je zkoumání jakýchkoli otázek týkajících se uplatňování této směrnice, které předloží Komise nebo o jejichž zkoumání požádá členský stát.
3. Výbor se skládá z jednoho zástupce z každého členského státu.
Za každého představitele bude určen také jeho náhradník.
Náhradník je oprávněn účastnit se schůzí výboru.
4. Výboru předsedá zástupce Komise.
5. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Přede dnem uvedeným v odstavci 1 sdělí členské státy Komisi znění právních a správních předpisů o tvorbě cen léčivých přípravků, zisku výrobců léčivých přípravků a hrazení léčivých přípravků vnitrostátním systémem zdravotního pojištění.
Změny a úpravy těchto právních a správních předpisů musí být neprodleně sděleny Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků (89/106/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že členské státy jsou odpovědné za to, aby na jejich území byly pozemní a inženýrské stavby navrhovány a prováděny tak, aby neohrožovaly bezpečnost osob, domácích zvířat a majetku při současném dodržování jiných základních požadavků veřejného blaha;
vzhledem k tomu, že předpisy členských států zahrnují požadavky týkající se nejen bezpečnosti staveb, ale i ochrany zdraví, trvanlivosti, úspory energie, ochrany životního prostředí, hledisek hospodárnosti a dalších důležitých hledisek veřejného zájmu;
vzhledem k tomu, že tyto požadavky, které jsou často předmětem vnitrostátních opatření stanovených právními a správními předpisy, bezprostředně ovlivňují povahu použitých stavebních výrobků a promítají se do vnitrostátních norem pro výrobky, do technických schválení a jiných technických specifikací a předpisů, které svou rozdílností brání obchodu v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že bod 71 Bílé knihy o dotvoření vnitřního trhu přijaté Evropskou radou v červnu 1985 stanoví, že se bude v rámci všeobecné politiky klást zvláštní důraz na určitá odvětví, včetně stavebnictví; že odstranění technických překážek v oblasti stavebnictví, které jsou tak rozsáhlé, že nemohou být odstraněny vzájemným uznáním rovnocennosti mezi všemi členskými státy, se má řídit novým přístupem, vytyčeným v usnesení Rady ze dne 7. května 1985 [4], které vyzývá ke stanovení základních požadavků na bezpečnost a dalších hledisek důležitých pro veřejné blaho bez omezování již existujících a odůvodněných úrovní ochrany v členských státech;
vzhledem k tomu, že základní požadavky představují obecná i specifická kritéria, se kterými musí být stavby v souladu; že tyto požadavky je třeba chápat tak, že uvedené stavby mají být s odpovídajícím stupněm spolehlivosti ve shodě s jedním, některými nebo všemi těmito požadavky, pokud je to v předpisech stanoveno;
vzhledem k tomu, že jako základ pro harmonizované normy nebo jiné technické specifikace na evropské úrovni a pro vypracování nebo udělování evropských technických schválení budou zavedeny interpretační dokumenty za účelem konkretizace základních požadavků na technické úrovni;
vzhledem k tomu, že tyto základní požadavky tvoří základ pro vypracování harmonizovaných norem pro stavební výrobky na evropské úrovni; že pro dosažení co největšího přínosu pro jednotný vnitřní trh, pro umožnění přístupu na tento trh co největšímu počtu výrobců, pro zajištění co největšího možného stupně transparentnosti trhu a pro vytvoření podmínek pro harmonizovaný systém obecných pravidel ve stavebním průmyslu by měly být vytvořeny harmonizované normy v co největším rozsahu a co nejrychleji; že jsou vypracovávány soukromoprávními subjekty a musí zůstat nezávazné; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za orgány příslušné přijímat harmonizované normy v souladu se všeobecnými hlavními směry spolupráce mezi Komisí a těmito dvěma orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984; že pro účely této směrnice je harmonizovanou normou technická specifikace (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatá jedním nebo oběma těmito orgány na základě pověření uděleného Komisí v souladu s ustanoveními směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983, kterou se stanoví postup pro poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [5];
vzhledem k tomu, že zvláštní povaha stavebních výrobků vyžaduje přesnou formulaci těchto harmonizovaných norem; že je proto nezbytné vypracovat interpretační dokumenty a vytvořit tak vazby mezi pověřeními pro normy a základními požadavky; že harmonizované normy vyjádřené pokud možno co nejdříve v ukazatelích vlastností výrobků vezmou v úvahu tyto interpretační dokumenty, které budou vypracovány ve spolupráci se členskými státy;
vzhledem k tomu, že úrovně ukazatelů vlastností a požadavky, které mají výrobky v budoucnosti v členských státech plnit, musí být v interpretačních dokumentech a v harmonizovaných technických specifikacích stanoveny ve třídách, aby byly vzaty v úvahu různé úrovně základních požadavků pro určité stavby a různé podmínky převládající v členských státech;
vzhledem k tomu, že by harmonizované normy měly zahrnovat klasifikace, které umožní, aby stavební výrobky, které splňují základní požadavky a které jsou vyráběny a na základě zákona používány v souladu s dosavadními technickými tradicemi danými místními klimatickými a jinými podmínkami, byly nadále uváděny na trh;
vzhledem k tomu, že výrobek se považuje za vhodný k použití, jestliže je v souladu s harmonizovanou normou, s evropským technickým schválením nebo s neharmonizovanou technickou specifikací uznanou na úrovni Společenství; že v případech, kdy výrobky mají z hlediska základních požadavků malý význam a kdy se odchylují od existujících technických specifikací, může být jejich vhodnost k použití certifikována schváleným orgánem;
vzhledem k tomu, že výrobky, které jsou pak považovány za vhodné k použití, lze snadno rozeznat podle značky ES; že jim musí být umožněn volný pohyb a volné použití k jejich zamýšlenému určení v rámci celého Společenství;
vzhledem k tomu, že v případě výrobků, pro které nemohou být evropské normy vypracovány nebo se nepředpokládá jejich vypracování v přiměřené lhůtě, nebo v případě výrobků, které se od normy podstatně odchylují, může být vhodnost těchto výrobků k použití prokázána pomocí evropských technických schválení vycházejících ze společných řídících pokynů; že společné řídící pokyny pro udělování evropských technických schválení budou přijímány na základě interpretačních dokumentů;
vzhledem k tomu, že při neexistenci harmonizovaných norem a evropských technických schválení mohou být jako vhodný základ pro předpoklad, že jsou základní požadavky splněny, uznány vnitrostátní nebo jiné neharmonizované technické specifikace;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit shodu výrobků s harmonizovanými normami a s neharmonizovanými technickými specifikacemi uznanými na evropské úrovni pomocí postupů řízení výroby prováděnými výrobci a dozorem, posuzováním, zkouškami a certifikací prováděnými nezávislými způsobilými třetími stranami nebo samotným výrobcem;
vzhledem k tomu, že pro výrobky, pro něž dosud neexistují normy nebo technická schválení uznané na evropské úrovni, by měl být jako prozatímní opatření zaveden zvláštní postup; že tento postup by měl usnadnit uznávání výsledků zkoušek provedených v jiném členském státě podle technických požadavků členského státu určení;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen Stálý výbor pro stavebnictví složený z odborníků jmenovaných členskými státy, který bude Komisi nápomocen v otázkách vyplývajících z provádění a praktického používání této směrnice;
vzhledem k tomu, že odpovědnost členských států za bezpečnost, ochranu zdraví a jiná hlediska, na která se vztahují základní požadavky, má být na jejich území uznána v ochranné doložce, která stanoví vhodná ochranná opatření,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti – Definice – Požadavky – Technické specifikace – Volný pohyb zboží
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na stavební výrobky v rozsahu, v jakém se jich týkají základní požadavky na stavby podle čl. 3 odst. 1.
2. Pro účely této směrnice se "stavebním výrobkem" rozumí každý výrobek vyrobený pro trvalé zabudování do staveb zahrnujících pozemní i inženýrské stavby.
"Stavební výrobky" jsou dále uváděny jako "výrobky"; stavby zahrnující pozemní i inženýrské stavby jsou dále uváděny jako "stavby".
Článek 2
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby výrobky uvedené v článku 1, které jsou určeny k použití ve stavbách, mohly být uvedeny na trh pouze tehdy, jsou-li vhodné k tomuto určenému použití, to znamená, že mají takové vlastnosti, že stavby, do kterých mají být zabudovány, sestaveny, použity nebo instalovány, mohou, jsou-li řádně navrženy a provedeny, splňovat základní požadavky uvedené v článku 3, jestliže se na tyto stavby vztahují předpisy obsahující tyto požadavky.
2. Jsou-li výrobky, pokud jde o jiná hlediska, předmětem jiných směrnic Společenství, znamená ES značka shody, dále jen "značka ES", uvedená v čl. 4 odst. 2 v těchto případech, že výrobky rovněž splňují požadavky těchto jiných směrnic.
3. Pokud se budoucí směrnice bude týkat hlavně jiných hledisek a pouze v malém rozsahu základních požadavků této směrnice, musí pozdější směrnice obsahovat ustanovení zajišťující přihlédnutí také k požadavkům této směrnice.
4. Tato směrnice se nevztahuje na právo členských států určit – při řádném dodržení ustanovení Smlouvy – požadavky, které považují za nezbytné k zajištění toho, aby pracovníci byli při používání výrobků chráněni za předpokladu, že nedojde ke změně výrobků způsobem nespecifikovaným v této směrnici.
Článek 3
1. Základní požadavky použitelné na stavby, které mohou ovlivnit technické vlastnosti výrobku, jsou uvedeny v podobě podmínek v příloze I. Z těchto požadavků lze uplatnit jeden, několik nebo všechny; musí být dodržovány během ekonomicky přiměřené životnosti.
2. Za účelem zohlednění možných rozdílů zeměpisných nebo klimatických podmínek nebo způsobu života, jakož i různých úrovní ochrany, které mohou převládat na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni, může každý základní požadavek proto, aby byl dodržován, vést ke stanovení tříd v dokumentech uvedených v odstavci 3 a v technických specifikacích uvedených v článku 4.
3. Základní požadavky budou konkretizovány v dokumentech (interpretačních dokumentech) určených k vytvoření nutných vazeb mezi základními požadavky uvedenými v odstavci 1 a normalizačními pověřeními, pověření pro řídící pokyny pro evropské technické schvalování nebo uznáním jiných technických specifikací ve smyslu článků 4 a 5.
Článek 4
1. Normy a technická schválení se pro účely této směrnice dále nazývají "technické specifikace".
Pro účely této směrnice jsou harmonizované normy chápány jako technické specifikace přijaté CEN, CENELEC nebo oběma podle pověření udělených Komisí na základě stanoviska výboru uvedeného v článku 19 ve shodě se směrnicí 83/189/EHS a v souladu se všeobecnými hlavními směry spolupráce mezi Komisí a těmito dvěma orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984.
2. Členské státy předpokládají, že výrobky jsou vhodné ke svému určenému použití, jestliže umožňují, aby stavby, ve kterých budou použity, plnily základní požadavky uvedené v článku 3 za předpokladu, že tyto stavby budou řádně navrženy a provedeny, a jestliže tyto výrobky jsou opatřeny značkou ES.
Značka ES znamená, že výrobky:
a) vyhovují příslušným vnitrostátním normám přejímajícím harmonizované0 normy, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropských společenství; členské státy zveřejní odkazy na tyto vnitrostátní normy;
b) vyhovují evropskému technickému schválení vydanému podle postupu stanoveného v kapitole III nebo
c) vyhovují vnitrostátním technickým specifikacím uvedeným v odstavci 3, pokud harmonizované specifikace neexistují; seznam těchto vnitrostátních specifikací musí být vypracován podle postupu stanoveného v čl. 5 odst. 2.
3. Členské státy mohou Komisi sdělit znění svých vnitrostátních technických specifikací, o kterých se domnívají, že splňují základní požadavky uvedené v článku 3.
Komise postoupí tyto vnitrostátní technické specifikace dále ostatním členským státům. V souladu s postupem podle čl.
5 odst. 2 oznámí Komise členským státům vnitrostátní technické specifikace, u kterých existuje předpoklad shody se základními požadavky uvedenými v článku 3.
Tento postup bude zahájen a řízen Komisí a bude konzultován s výborem uvedeným v článku 19.
Členské státy zveřejní odkazy na tyto technické specifikace.
Komise je rovněž zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
4. Jestliže výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství nepoužil nebo použil pouze částečně existující technické specifikace uvedené v odstavci 2, které podle kritérií stanovených v čl. 13 odst. 4 vyžadují, aby výrobek byl doložen prohlášením o shodě podle druhé a třetí možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III, musí se uplatnit příslušná rozhodnutí podle čl. 13 odst. 4 a přílohy III a vhodnost takového výrobku k použití ve smyslu čl. 2 odst. 1 se musí potvrdit postupem stanoveným v druhé možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III.
5. Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 sestavuje, spravuje a periodicky reviduje seznam výrobků, které z hlediska ochrany zdraví a bezpečnosti nejsou významné, a proto prohlášení o shodě s "uznávaným technickým pravidlem" vydané výrobcem opravňuje uvedení takových výrobků na trh.
6. Značka ES znamená, že výrobky splňují požadavky odstavců 2 a 4 tohoto článku.
Výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství je odpovědný za opatření samotného výrobku, štítku k němu připevněnému, jeho obalu nebo průvodních obchodních dokladů značkou ES.
Vzor značky ES a podmínky pro její použití jsou uvedeny v příloze III.
Výrobky uvedené v odstavci 5 nesmějí být opatřeny značkou ES.
Článek 5
1. Je-li členský stát nebo Komise toho názoru, že harmonizované normy nebo evropská technická schválení podle čl. 4 odst. 2 písm. a) a b) nebo pověření podle kapitoly II nesplňují ustanovení článků 2 a 3, oznámí to výboru uvedenému v článku 19 a uvede své důvody. Výbor neprodleně sdělí své stanovisko.
Na základě stanoviska výboru a v případě harmonizovaných norem po konzultaci výboru zřízeného podle směrnice 83/189/EHS, uvědomí Komise členské státy, zda musí být normy nebo schválení odvolány ze zveřejnění podle čl. 7 odst. 3.
2. Po obdržení sdělení uvedeného v čl. 4 odst. 3 projedná Komise toto sdělení s výborem uvedeným v článku 19. Na základě stanoviska výboru oznámí Komise členským státům, zda platí pro dotyčnou technickou specifikaci předpoklad shody, a jestliže ano, zveřejní na ni odkaz v Úředním věstníku Evropských společenství.
Jestliže se Komise nebo členský stát domnívají, že technická specifikace již nesplňuje podmínky nutné pro předpoklad shody s ustanoveními článků 2 a 3, konzultuje Komise věc s výborem uvedeným v článku 19.
Na základě stanoviska výboru oznámí Komise členským státům, zda má dotyčná vnitrostátní technická specifikace nadále poskytovat předpoklad shody, a jestliže nikoli, zda na ni má být odvolán odkaz uvedený v čl. 4 odst.
Článek 6
1. Členské státy nesmějí na svém území bránit volnému pohybu,uvádění na trh nebo používání výrobků, které splňují ustanovení této směrnice.
Členské státy zajistí, aby použití těchto výrobků k účelu, pro který byly zamýšleny, nebránila pravidla nebo podmínky stanovené veřejnoprávními nebo soukromoprávními subjekty, které působí jako veřejný podnik nebo jako veřejný subjekt na základě monopolního postavení.
2. Členské státy jsou však povinny umožnit, aby byly na jejich území na trh uváděny výrobky, na které se čl. 4 odst. 2 nevztahuje, jestliže splňují vnitrostátní předpisy, které jsou v souladu se Smlouvou, nestanoví-li evropské technické specifikace uvedené v kapitole II a III jinak. Komise a výbor uvedený v článku 19 budou pravidelně sledovat a přezkoumávat vývoj evropských technických specifikací.
3. Jestliže příslušné evropské technické specifikace buď samy, anebo na základě interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3, rozlišují různé třídy podle různých úrovní ukazatelů vlastností, mohou členské státy stanovit, že se budou tyto úrovně dodržovat na jejich území jen v rámci klasifikací přijatých na úrovni Společenství a jen při použití všech tříd, určitých tříd nebo jedné třídy.
KAPITOLA II
Harmonizované normy
Článek 7
1. Za účelem zajištění kvality harmonizovaných norem pro výrobky budou normy vypracovávány evropskými organizacemi pro normalizaci na základě pověření udělených Komisí v souladu s postupem stanoveným ve směrnici 83/189/EHS a po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 v souladu s obecnými hlavními směry pro spolupráci mezi Komisí a těmito orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984.
2. Výsledné normy budou, pokud to bude reálné, formulovány v ukazatelích vlastností výrobků, přičemž budou brány v úvahu interpretační dokumenty.
3. Po vyhlášení norem evropskými organizacemi pro normalizaci, zveřejní na ně Komise odkazy v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
KAPITOLA III
Evropské technické schválení
Článek 8
1. Evropské technické schválení je kladné technické posouzení vhodnosti výrobku k určenému použití založené na splnění základních požadavků na stavby, pro něž bude výrobek použit.
2. Evropské technické schválení může být uděleno pro:
a) výrobky, pro které neexistuje harmonizovaná norma, uznaná vnitrostátní norma ani pověření pro harmonizovanou normu a u kterých Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 usoudí, že norma nemohla nebo dosud nemohla být zpracována a pro
b) výrobky, které se podstatně odchylují od harmonizovaných nebo uznaných vnitrostátních norem.
I v případě, kdy bylo pověření pro harmonizovanou normu vydáno, nevylučují ustanovení písmene a) udělení evropského technického schválení pro výrobky, pro něž existují řídící pokyny pro toto schválení.
To platí až do vstupu harmonizované normy v platnost v členských státech.
Ve zvláštních případech může Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 povolit odchylně od odst. 2 písm. a) vydání evropského technického schválení pro výrobky, pro které pověření na harmonizovanou normu existuje nebo u kterých Komise stanovila, že harmonizovaná norma může být vypracována.
Povolení platí pro pevně stanovené období.
4. Evropské technické schválení se zpravidla vydává na dobu pěti let.
Tato doba může být prodloužena.
Článek 9
1. Evropské technické schválení pro výrobek musí být založeno na přezkoušeních, zkouškách a posouzení podle interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3 a podle řídících pokynů uvedených v článku 11 pro tento výrobek nebo pro odpovídající skupinu výrobků.
2. Jestliže řídící pokyny uvedené v článku 11 neexistují nebo dosud neexistují, může být evropské technické schválení vydáno s odkazem na příslušné základní požadavky a interpretační dokumenty, pokud je posouzení výrobku schváleno schvalovacími orgány spolupůsobícími v organizaci uvedené v příloze II.
Jestliže schvalovací orgány nemohou souhlasit, předá se věc výboru uvedenému v článku 19.
3. Evropské technické schválení pro výrobek se v členském státě vydává na žádost výrobce nebo jeho zástupce usazeného ve Společenství v souladu s postupem stanoveným v příloze II.
Článek 10
1. Každý členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi jména a adresy orgánů, které pověřil k vydávání evropských technických schválení.
2. Schvalovací orgány musí splňovat požadavky této směrnice a musí být především schopny:
- posoudit vhodnost nových výrobků k použití na základě vědeckých a praktických poznatků,
- vyslovit nestranná rozhodnutí ve vztahu k zájmům příslušných výrobců nebo jejich zástupců a
- shrnout příspěvky všech zainteresovaných stran do vyváženého posouzení.
3. Seznam schvalovacích orgánů, které jsou příslušné vydávat evropská technická schválení a všechny změny tohoto seznamu se zveřejňují v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 11
1. Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 vydává pověření pro vypracování řídících pokynů pro evropské technické schválení výrobku nebo skupiny výrobků organizaci sdružující schvalovací orgány jmenované členskými státy.
2. Řídící pokyny pro evropské technické schválení výrobku nebo skupiny výrobků mají obsahovat zejména:
a) seznam příslušných interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3;
b) specifické požadavky na výrobky vycházející ze základních požadavků uvedených v čl. 3 odst. 1;
c) zkušební postupy;
d) metodu pro posuzování a vyhodnocování výsledků zkoušek;
e) postupy pro inspekci a posuzování shody, které musí odpovídat článkům 13, 14 a 15;
f) dobu platnosti evropského technického schválení.
3. Řídící pokyny pro evropské technické schválení zveřejní členské státy po projednání s výborem uvedeným v článku 19 ve svém úředním jazyce nebo jazycích.
KAPITOLA IV
Interpretační dokumenty
Článek 12
Komise po projednání s výborem uvedeným v článku 19 pověří technické komise, ve kterých jsou zastoupeny členské státy, vypracováním interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst.
2. Interpretační dokumenty:
a) dají konkrétní podobu základním požadavkům stanoveným v článku 3 a v příloze I tím, že sjednotí terminologii a technické podklady a tam, kde je to nezbytné a kde to umožní úroveň vědeckých a technických poznatků, uvedou třídy nebo úrovně pro každý požadavek;
b) určí metody vzájemného vztahu těchto tříd nebo úrovní požadavků a technických specifikací uvedených v článku 4, například metody pro výpočet a důkaz, technická pravidla pro navrhování atd.;
c) budou sloužit jako podklad pro vypracování harmonizovaných norem a řídících pokynů pro evropské technické schválení a pro uznání vnitrostátních technických specifikací v souladu čl. 4 odst. 3.
3. Komise po vyžádání stanoviska výboru uvedeného v článku 19 zveřejní interpretační dokumenty v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
KAPITOLA V
Ověřování shody
Článek 13
1. Výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství odpovídá za ověření, že výrobky jsou ve shodě s požadavky technické specifikace ve smyslu článku 4.
2. U výrobků podléhajících ověřování shody se předpokládá shoda s technickými specifikacemi ve smyslu článku 4.
Shoda se v souladu s přílohou III zjišťuje zkoušením nebo jiným důkazem na základě technických specifikací.
3. Ověření shody výrobku závisí na tom, že:
a) výrobce má systém řízení výroby, aby zajistil, že výroba je v souladu s příslušnými technickými specifikacemi, nebo
b) pro konkrétní výrobky uvedené v příslušných technických specifikacích je kromě systému řízení výroby zapojen do posuzování a dozoru nad řízením výroby nebo samotným výrobkem schválený certifikační orgán.
4. Postup ve smyslu odstavce 3 vybere pro daný výrobek nebo skupinu výrobků Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 a v souladu s podrobnějšími údaji přílohy III podle:
a) významu úlohy, kterou výrobek má z hlediska základních požadavků, zejména těch, které se týkají ochrany zdraví a bezpečnosti;
b) povahy výrobku;
c) vlivu proměnlivosti vlastností výrobku na jeho použitelnost;
d) pravděpodobnosti výskytu výrobních vad výrobku.
V každém případě je nutno zvolit co nejméně obtížný postup v souladu s bezpečností.
Takto určený postup se uvede v pověřeních a v technických specifikacích nebo při jejich zveřejnění.
5. V případě kusové (a nesériové) výroby postačí prohlášení o shodě podle třetí možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III, pokud technické specifikace nestanoví jinak pro výrobky se zvlášť velkým významem pro ochranu zdraví a bezpečnost.
Článek 14
1. V souladu s přílohou III uvedené postupy vedou:
a) v případě čl. 13 odst. 3 písm. a) k prohlášení výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství o shodě výrobku nebo
b) v případě čl. 13 odst. 3 písm. b) k certifikátu shody pro systém řízení výroby a dozor nebo pro samotný výrobek vystavenému schváleným certifikačním orgánem.
Podrobná pravidla pro provádění postupů ověřování shody jsou uvedena v příloze III.
2. Prohlášení výrobce o shodě nebo certifikát shody opravňují výrobce nebo jeho zástupce usazeného ve Společenství k opatření samotného výrobku, štítku k němu připevněnému, jeho obalu nebo průvodních obchodních dokladů odpovídající značkou ES.
Vzor značky ES a pravidla pro její použití, pokud jde o jednotlivé postupy ověřování shody, jsou uvedeny v příloze III.
Článek 15
1. Členské státy zajistí, aby byla značka ES správně používána.
2. Pokud se zjistí, že výrobek, který nevyhovuje nebo již nevyhovuje této směrnici, byl opatřen značkou ES, zajistí členský stát, ve kterém byla shoda ověřena, aby bylo v nezbytném případě používání značky ES zakázáno a neprodané výrobky staženy nebo značky odstraněny do doby, než bude daný výrobek opět ve shodě.
Dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a poskytne všechny kvalitativní a kvantitativní podrobnosti nezbytné pro identifikaci neshodného výrobku.
3. Členské státy zajistí, aby bylo zakázáno opatřovat výrobky nebo jejich obaly značkami, které by mohly vést k záměně se značkou ES.
KAPITOLA VI
Zvláštní postupy
Článek 16
1. Neexistují-li pro daný výrobek technické specifikace stanovené v článku 4, je členský stát, pro který je výrobek určen, povinen považovat výrobek na žádost v jednotlivých případech za shodný s platnými vnitrostátními předpisy, pokud vyhovuje zkouškám a inspekcím, které byly provedeny schváleným orgánem v členském státě výrobce podle metod platných v členském státě určení nebo uznaných tímto státem za rovnocenné.
2. Členský stát výrobce informuje členský stát určení, podle jehož předpisů mají být provedeny zkoušky a inspekce, o orgánu, který hodlá k tomuto účelu schválit.
Členský stát určení a členský stát výrobce si vzájemně poskytnou všechny potřebné informace.
Po výměně těchto informací schválí členský stát výrobce takto určený orgán.
Má-li členský stát pochybnosti, odůvodní své stanovisko a uvědomí Komisi.
3. Členské státy zajistí, aby si jmenované orgány vzájemně poskytovaly veškerou potřebnou pomoc.
4. Pokud členský stát zjistí, že schválený orgán neprovádí zkoušky a inspekce řádně ve shodě s vnitrostátními předpisy, oznámí to členskému státu, v němž byl orgán schválen.
Tento stát uvědomí oznamující členský stát v přiměřené lhůtě o přijatých opatřeních.
Pokud oznamující členský stát nepovažuje přijatá opatření za dostatečná, může zakázat uvedení dotyčného výrobku na trh a jeho používání nebo jej podrobit zvláštním podmínkám.
Uvědomí o tom druhý členský stát a Komisi.
Článek 17
Členské státy určení přikládají stejnou váhu zprávám a ověřením shody vydaným v souladu s postupy podle článku 16 v členském státě výrobce jako svým vlastním odpovídajícím vnitrostátním dokumentům.
KAPITOLA VII
Pověřené orgány
Článek 18
1. Každý členský stát předá Komisi seznam jmen a adres certifikačních orgánů, inspekčních orgánů a zkušebních laboratoří, které určil k provádění úkolů pro účely technických schválení, certifikací shody, inspekcí a zkoušek podle této směrnice.
2. Certifikační orgány, inspekční orgány a zkušební laboratoře musí splňovat kritéria stanovená v příloze IV.
3. Členské státy určí výrobky, které spadají do pravomoci orgánů a laboratoří uvedených v odstavci 1, a povahu úkolů přidělených těmto orgánům a laboratořím.
KAPITOLA VIII
Stálý výbor pro stavebnictví
Článek 19
1. Zřizuje se Stálý výbor pro stavebnictví.
Výbor se skládá ze zástupců jmenovaných členskými státy. Výboru předsedá zástupce Komise.
Každý členský stát jmenuje dva zástupce.
Zástupci mohou být doprovázeni odborníky.
3. Výbor vypracuje svůj jednací řád.
Článek 20
1. Výbor uvedený v článku 19 může na žádost svého předsedy nebo členského státu přezkoumat jakoukoli otázku vyplývající z provádění a praktického používání této směrnice.
2. V souladu s postupem stanoveným v odstavcích 3 a 4 se přijímají opatření nezbytná pro:
a) stanovení tříd požadavků, pokud nejsou obsaženy v interpretačních dokumentech, a stanovení postupu ověřování shody v pověřeních pro normy podle čl. 7 odst. 1 a pro řídící pokyny pro technické schválení podle čl. 11 odst. 1;
b) vydání pokynů pro vypracování interpretačních dokumentů podle čl. 12 odst. 1 a pro rozhodnutí o interpretačních dokumentech podle čl. 12 odst. 3;
c) uznání vnitrostátních technických specifikací v souladu s čl. 4 odst. 3.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě stanovené předsedou podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
4. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
KAPITOLA IX
Ochranná doložka
Článek 21
1. Zjistí-li členský stát, že výrobek, u kterého byla prohlášena shoda s požadavky této směrnice, není v souladu s články 2 a 3, přijme všechna vhodná opatření ke stažení těchto výrobků z trhu, zákazu jejich uvádění na trh nebo omezení jejich volného pohybu.
Dotyčný členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření a uvede důvody svého rozhodnutí, zejména pokud je neshoda způsobena:
a) nesouladem s články 2 a 3, jestliže výrobek nesplňuje technické specifikace uvedené v článku 4;
b) nesprávným použitím technických specifikací uvedených v článku 4;
c) nedostatky v samotných technických specifikacích uvedených v článku 4.
2. Komise co nejdříve konzultuje věc s dotčenými stranami.
Pokud Komise po této konzultaci zjistí, že opatření je odůvodněné, uvědomí o tom neprodleně členský stát, který opatření přijal, jakož i ostatní členské státy.
3. Jestliže se rozhodnutí podle odstavce 1 přisuzuje nedostatkům v normách nebo v technických specifikacích, předloží Komise po konzultaci dotčených stran věc výboru uvedenému v článku 19 a v případě nedostatků v harmonizované normě rovněž výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS do dvou měsíců, pokud má členský stát v úmyslu dodržet opatření, která přijal, a zahájí postupy podle čl. 5 odst. 2.
4. Dotyčný členský stát přijme vhodná opatření proti každému, kdo vydal prohlášení o shodě, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
5. Komise zajistí, aby byly členské státy průběžně informovány o průběhu a výsledcích tohoto postupu.
KAPITOLA X
Závěrečná ustanovení
Článek 22
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30 měsíců od jejího zveřejnění [6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 23
Do 31. prosince 1993 přezkoumá Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 praktické uplatňování postupů stanovených touto směrnicí a v případě potřeby předloží návrhy vhodných změn.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(89/107/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ve spolupráci s Evropským parlamentem1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru2,
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se potravinářských přídatných látek a podmínek jejich použití jsou překážkou volného pohybu potravin; že mohou vytvořit nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivnit vytváření nebo fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné sblížení těchto právních předpisů;
vzhledem k tomu, že by tyto požadavky měly být shrnuty do souhrnné směrnice, která by byla v případě potřeby vypracována po etapách;
vzhledem k tomu, že o vypracování seznamů kategorií potravinářských přídatných látek v působnosti této směrnice rozhodne Rada postupem stanoveným v článku 100a Smlouvy;
vzhledem k tomu, že použití potravinářských přídatných látek, které patří do těchto kategorií, by mělo být povoleno pouze na základě uznaných vědeckých a technologických kritérií stanovených Radou;
vzhledem k tomu, že před přijetím opatření, která by mohla mít vliv na veřejné zdraví, by měl být při vypracování seznamů přídatných látek a podmínek jejich použití konzultován Vědecký výbor pro potraviny, zřízený rozhodnutím Komise 74/234/EHS3;
vzhledem k tomu, že musí být možné přizpůsobit seznam povolených přídatných látek vědeckému a technickému vývoji; že v takovém případě může být vhodné, aby vedle pravidel postupu stanoveného ve Smlouvě existoval systém umožňující členským státům přispět k nalezení řešení v rámci Společenství cestou přijímání dočasných vnitrostátních opatření;
vzhledem k tomu, že stanovení kritérií pro čistotu potravinářských přídatných látek a vypracování analytických metod a metod odběru vzorků jsou záležitosti technické povahy, které mají být svěřeny Komisi;
vzhledem k tomu, že stávající předpisy Společenství týkající se barviv, konzervantů, antioxidantů, emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek budou muset být na základě této směrnice změněny;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení pravidel týkajících se potravin, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady 69/414/EHS4,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na potravinářské přídatné látky spadající do kategorií uvedených v příloze I, jež jsou používány nebo určeny k použití jako složky během výroby nebo přípravy potravin a které jsou, byť i ve změněné formě, přítomny v konečném výrobku (dále jen "potravinářské přídatné látky").
2. Pro účely této směrnice se "potravinářskou přídatnou látkou" rozumí jakákoliv látka, která není obvykle určena ke spotřebě jako potravina ani není obvykle používána jako charakteristická složka potraviny, ať má či nemá nutriční hodnotu, a jejíž záměrné přidání do potraviny z technologického důvodu při výrobě, zpracování, přípravě, úpravě, balení, dopravě nebo skladování má nebo pravděpodobně bude mít za následek, že se tato látka nebo její vedlejší produkty stanou přímo či nepřímo složkou této potraviny.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) pomocné látky5;
b) látky používané k ochraně rostlin a výrobků rostlinného původu v souladu s pravidly Společenství týkajícími se zdraví rostlin;
c) látky určené k aromatizaci potravin v oblasti působnosti směrnice Rady 88/388/EHS6;
d) látky přidávané k potravinám jako živiny (například minerální látky, stopové prvky nebo vitaminy).
Článek 2
1. Pro každou kategorii potravinářských přídatných látek uvedenou v příloze I, pro kterou byly vypracovány seznamy podle čl. 3 odst. 3, mohou být při výrobě nebo přípravě potravin použity pouze přídatné látky uvedené v těchto seznamech, a to pouze za podmínek v nich uvedených.
2. Potravinářské přídatné látky se zařazují do některé z kategorií uvedených v příloze I na základě hlavní funkce, kterou obvykle daná potravinářská přídatná látka plní.
Zařazení přídatné látky do určité kategorie nevylučuje možnost povolit danou přídatnou látku pro jiné funkce.
3. Potravinářské přídatné látky jsou zařazovány do seznamu na základě obecných kritérií popsaných v příloze II.
Článek 3
1. Zvláštní ustanovení týkající se přídatných látek patřících do kategorií uvedených v příloze I stanoví souhrnná směrnice, zahrnující zejména stávající zvláštní směrnice pro některé kategorie přídatných látek.
Uvedená směrnice však může být vypracována po etapách.
2. Rada na návrh Komise postupem stanoveným v článku 100a Smlouvy přijme:
a) seznam přídatných látek, jejichž používání je povoleno, při vyloučení všech ostatních;
b) seznam potravin, k nimž mohou být tyto přídatné látky přidávány, podmínky, za kterých mohou být přidávány, a v případě potřeby i omezení technologického účelu jejich použití;
c) pravidla pro použití přídatných látek jako nosičů a rozpouštědel a v případě potřeby kritéria pro jejich čistotu.
3. Postupem podle článku 11 budou přijaty;
a) kritéria pro čistotu přídatných látek;
b) v případě potřeby analytické metody potřebné k ověření, zda přídatné látky vyhovují kritériím pro čistotu uvedeným v písmeni a);
c) v případě potřeby postup odběru vzorků a metody kvalitativní a kvantitativní analýzy potravinářských přídatných látek v potravinách nebo na nich,
d) další pravidla nezbytná pro zajištění souladu s článkem 2.
Článek 4
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací provedeného po přijetí této směrnice nebo souhrnné směrnice uvedené v článku 3 shledá, že použití přídatných látek v potravinách představuje hrozbu pro lidské zdraví, třebaže je v souladu s touto směrnicí nebo kterýmkoliv seznamem vypracovaným podle článku 3, může přechodně pozastavit nebo omezit používání daných ustanovení na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise přezkoumá co nejdříve důvody uvedené členským státem podle odstavce 1 a konzultuje věc s členskými stát v rámci Stálého výboru pro potraviny. Poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba směrnici nebo souhrnnou směrnici uvedenou v článku 3 změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený v článku 11 za účelem přijetí změn; v tom případě členský stát, který přijal ochranná opatření, je může ponechat, dokud tyto změny nebudou přijaty.
Článek 5
1. V zájmu zohlednění vědeckého nebo technického vývoje, ke kterému dojde od přijetí seznamu podle článku 3, může členský stát na svém území dočasně povolit uvádění na trh a používání přídatné látky, která patří do některé z kategorií uvedených v příloze a není uvedena v seznamu, o který se jedná, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) povolení musí být omezeno na období nejvýše dvou let;
b) členský stát zajistí úřední kontrolu potravin obsahujících přídatnou látku, kterou povolil;
c) členský stát může při povolení požadovat, aby potraviny vyrobené s použitím příslušné přídatné látky byly označeny zvláštním údajem.
2. Členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi znění všech rozhodnutí o povolení přijatých podle odstavce 1 tohoto článku do dvou měsíců ode dne vstupu uvedeného rozhodnutí v platnost.
Před uplynutím období dvou let stanoveného v odst. 1 písm. a) může členský stát požádat Komisi o zařazení přídatné látky povolené podle odstavce 1 tohoto článku do seznamu přijatého podle článku 3.
Členský stát současně předloží podklady, které podle jeho názoru toto zařazení podporují, a uvede způsob použití přídatné látky.
Pokud Komise uzná žádost za důvodnou, použije postup stanovený v článku 100a Smlouvy za účelem změnit seznam přijatý podle článku 3.
Rada na návrh Komise rozhodne do 18 měsíců ode dne, kdy jí je věc předložena.
4. Pokud Komise během období dvou let stanoveného v odstavci 1 nepředloží návrh podle odstavce 3 nebo pokud Rada nerozhodne ve lhůtě 18 měsíců stanovené v odstavci 3, musí být vnitrostátní povolení zrušeno.
Současně musí být zrušeno jakékoliv povolení udělené jiným členským státem pro tutéž přídatnou látku.
5. Žádné nové povolení pro tutéž přídatnou látku nesmí být uděleno, pokud k tomu neopravňuje vědecký a technický vývoj, od okamžiku, kdy bylo zrušeno povolení podle odstavce 4.
Článek 6
Opatření, která mohou mít vliv na veřejné zdraví, se přijímají po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny.
Článek 7
1. Potravinářské přídatné látky, které nejsou určeny pro prodej konečnému spotřebiteli, smějí být uváděny na trh pouze tehdy, jsou-li na jejich obalech nebo nádobách jednoznačně, čitelně a nesmazatelně uvedeny tyto údaje:
a) - v případě přídatných látek prodávaných jednotlivě nebo ve směsi: pro každou přídatnou látku název stanovený kterýmikoliv předpisy Společenství a jejich číslo EHS, nebo neexistují-li takové předpisy, dostatečně přesný popis přídatné látky, který umožní její rozlišení od přídatných látek, s nimiž může být zaměněna; tyto údaje musí být uvedeny v pořadí podle klesajícího hmotnostního podílu dané přídatné látky v celku,
- v případě, že přídatné látky obsahují jiné látky nebo materiály nebo potravinové složky usnadňující skladování, prodej, normalizaci, ředění nebo rozpouštění potravinářské přídatné látky nebo potravinářských přídatných látek: název přídatné látky podle první odrážky a údaj o každé složce v pořadí podle jejího klesajícího hmotnostního podílu v celku;
b) - buď slova "pro použití v potravinách",
- nebo slova "omezené použití v potravinách",
- nebo podrobnější údaj o použití v potravinách, k němuž je přídatná látka určena;
c) v případě potřeby zvláštní podmínky pro skladování a použití;
d) návod k použití v případě, že by jeho neuvedení znemožnilo správné použití přídatné látky;
e) značka udávající šarži;
f) jméno nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce nebo balírny, popřípadě prodejce usazeného ve Společenství;
g) procentuální zastoupení každé složky, jejíž množství v potravině podléhá omezení, nebo odpovídající informace o složení, které umožňují kupujícímu dodržet předpisy Společenství, nebo neexistují-li, vnitrostátní předpisy týkající se potravin; pokud se stejné množstevní omezení vztahuje na skupinu složek používaných jednotlivě nebo ve směsi, může být uvedeno celkové procentuální zastoupení jako jeden údaj;
h) čisté množství;
i) jakýkoliv další údaj stanovený v souhrnné směrnici uvedené v článku 3.
2. Odchylně od odstavce 1 smějí být údaje požadované v písm. a) druhé odrážce a v písmenech d) až g) uvedeny pouze v obchodní dokumentaci týkající se zásilky, které musí být předkládány při dodání nebo před dodáním, za předpokladu, že je údaj "určeno pro výrobu potravin, nikoliv pro maloobchodní prodej" uveden na viditelné části obalu nebo nádoby daného výrobku.
Článek 8
Potravinářské přídatné látky určené pro prodej konečnému spotřebiteli smějí být uváděny na trh pouze tehdy, jsou-li na jejich obalech nebo nádobách viditelně, čitelně a nesmazatelně uvedeny tyto údaje:
a) název, pod nímž je výrobek prodáván; tento název sestává z názvu stanoveného kterýmikoliv předpisy Společenství vztahujícími se na tento výrobek a jeho čísla EHS, nebo nejsou-li takové předpisy dány, dostatečně přesný popis výrobku, který umožní jeho rozlišení od výrobků, s nimiž může být zaměněn;
b) údaje požadované v čl. 7 odst. 1 písm. a) až f) a písm. h);
c) datum minimální trvanlivosti ve smyslu článku 9 směrnice Rady 79/112/EHS7;
d) jakýkoliv další údaj stanovený v souhrnné směrnici uvedené v článku 3.
Článek 9
Články 7 a 8 nejsou dotčeny podrobnější nebo rozsáhlejší právní a správní předpisy týkající se vah a měr nebo vztahující se na nabízení k prodeji, klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek a přípravků nebo na dopravu těchto látek.
Článek 10
Členské státy nesmějí stanovit podrobnější požadavky než ty, které jsou obsaženy v článcích 7 a 8, pokud jde o formu, jakou mají být požadované údaje uváděny.
Pokud nebyla provedena jiná opatření k zajištění informovanosti kupujícího, musí být údaje stanovené v článcích 7 a 8 uvedeny v jazyce, který je kupujícímu srozumitelný.
Toto ustanovení však nebrání tomu, aby byly tyto údaje uvedeny ve více jazycích.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru;
b) pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 12
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby potravinářské přídatné látky patřící do kategorií definovaných v příloze I směly být uváděny na trh pouze tehdy, pokud vyhovují definicím a pravidlům stanoveným v této směrnici a v jejích přílohách.
2. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat ani bránit uvádění potravinářských přídatných látek, potravin nebo složek potravin na trh z důvodů, které souvisí s přídatnými látkami, jež vyhovují této směrnici, stávajícím zvláštním směrnicím nebo souhrnné směrnici uvedené v článku 3.
3. Odstavcem 2 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy použitelné v případě neexistence odpovídajících ustanovení souhrnné směrnice uvedené v článku 3.
Článek 13
Opatření, kterými se stávající směrnice Společenství uvádějí do souladu s touto směrnicí, budou přijata postupem podle článku 11.
Článek 14
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijatá opatření musí
- povolovat uvádění na trh a používání přídatných látek, které vyhovují této směrnici, do dvou let od oznámení8 této směrnice,
- zakazovat uvádění na trh a používání přídatných látek, které nevyhovují této směrnici, nejpozději do tří let od oznámení této směrnice.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny stávající předpisy Společenství ani vnitrostátní předpisy, které se vztahují na určité skupiny přídatných látek nebo které určují, ve kterých nebo na kterých potravinách mohou být použity přídatné látky vyhovující této směrnici, v případě neexistence souhrnné směrnice uvedené v článku 3.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě
(89/108/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že výroba hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě (dále jen "hluboce zmrazené potraviny") a obchod s nimi nabývají ve Společenství stále většího významu;
vzhledem k tomu, že stávající rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se hluboce zmrazených potravin omezují jejich volný pohyb; že mohou vytvářet nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivnit vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné tyto právní předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle musí mít pravidla Společenství co nejširší oblast působnosti, vztahovat se na veškeré hluboce zmrazené potraviny určené k lidské spotřebě a zahrnovat nejen výrobky určené konečnému spotřebiteli a do restaurací, nemocnic, závodních jídelen a jiných podobných zařízení společného stravování bez dalšího zpracování, ale rovněž výrobky určené k dalšímu zpracování nebo přípravě;
vzhledem k tomu, že se však tato pravidla nemusí vztahovat na výrobky, které nejsou nabízeny k prodeji jako hluboce zmrazené potraviny;
vzhledem k tomu, že je v každém případě vhodné stanovit obecné zásady, kterým musí všechny hluboce zmrazené potraviny vyhovovat;
vzhledem k tomu, že v dalším stadiu mohou být v případě potřeby k obecným zásadám přijaty ještě zvláštní předpisy pro určité skupiny hluboce zmrazených potravin postupem vztahujícím se na každou z těchto skupin;
vzhledem k tomu, že účelem hlubokého zmrazení je uchovat původní vlastnosti potravin procesem rychlého zmrazení a že je nezbytné dosáhnout teploty –18 oC nebo nižší ve všech místech výrobku;
vzhledem k tomu, že při teplotě –18 oC je potlačena veškerá mikrobiální aktivita, která může zhoršovat jakost potraviny a že je proto nezbytné udržovat přinejmenším tuto teplotu, podléhající určitým technicky nevyhnutelným odchylkám, během skladování a distribuce zmrazených potravin před jejich prodejem konečnému spotřebiteli;
vzhledem k tomu, že z technických důvodů jsou určitá zvýšení teploty nevyhnutelná, a mohou být proto tolerována za podmínky, že nezhoršují jakost výrobků, což může být zajištěno dodržováním správné konzervační a distribuční praxe, přičemž se zejména bere v úvahu náležitá úroveň obrátky skladu;
vzhledem k tomu, že výkon některých technických zařízení, která se v současné době používají při místní distribuci hluboce zmrazených potravin, není schopen v každém případě zajistit naprosté dodržení mezních hodnot teploty uvedených v této směrnici, a je proto nezbytné zajistit přechodný systém umožňující využívat stávající vybavení po dobu jeho běžné životnosti;
vzhledem k tomu, že v této směrnici je třeba pouze stanovit cíle, kterých má být dosaženo, pokud se týká jak zařízení používaného při procesu hlubokého zmrazování, tak teplot, které mají být dodržovány ve skladovacích, manipulačních, přepravních a distribučních zařízeních a přístrojích;
vzhledem k tomu, že je úkolem členských států zajistit pomocí úředních kontrol, že používané vybavení je schopno těmto cílům vyhovět;
vzhledem k tomu, že takové kontroly činí zbytečným jakýkoli systém úředního osvědčování pro obchodní účely;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zajistit možnost používání kryogenních kapalin, což s sebou nese jejich přímý styk s hluboce zmrazenými potravinami; že tyto kapaliny proto musí být dostatečně inertní, aby nepředávaly potravinám žádné složky v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví nebo nebyly příčinou vzniku nepřijatelné změny ve složení potravin nebo nezhoršily jejich organoleptické vlastnosti;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle je nezbytné přijmout seznam těchto látek a stanovit kritéria pro jejich čistotu a podmínky pro jejich používání;
vzhledem k tomu, že na hluboce zmrazené potraviny určené pro konečného spotřebitele a pro restaurace, nemocnice, závodní jídelny a jiná podobná zařízení společného stravování, pokud se týká jejich označování, se vztahují pravidla uvedená ve směrnici Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [3], naposledy pozměněné směrnicí 86/197/EHS [4]; že v této směrnici je proto třeba pouze stanovit ustanovení specifická pro hluboce zmrazené potraviny;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění obchodu by měla být rovněž přijata pravidla pro označování hluboce zmrazených potravin, které nejsou určeny k dodání ve hluboce zmrazeném stavu konečnému spotřebiteli nebo restauracím, nemocnicím, závodním jídelnám a jiným podobným zařízením společného stravování;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení a urychlení postupu by mělo být přijímání prováděcích opatření technické povahy svěřeno Komisi;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení pravidel týkajících se potravin, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady 69/414/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na hluboce zmrazené potraviny určené k lidské spotřebě (dále jen "hluboce zmrazené potraviny").
b) veterinární hygienu. Článek 2
Pouze výrobky vymezené v čl. 1 odst. 2 mohou nést označení uvedená v článcích 8 a 9.
Článek 3
1. Suroviny používané pro výrobu hluboce zmrazených potravin musí mít zdravou, nefalšovanou a obchodovatelnou jakost a požadovaný stupeň čerstvosti.
2. Příprava a hluboké zmrazování výrobků se musí provádět neprodleně za použití vhodného technického zařízení, aby se chemické, biochemické a mikrobiologické změny omezily na minimum.
Článek 4 Kryogenní média povolená pro přímý kontakt se zmrazovanými potravinami, s vyloučením všech ostatních médií, jsou tato:
- vzduch,
- dusík,
- oxid uhličitý.
Odchylně od prvního pododstavce mohou členské státy až do 31. prosince 1992 ponechat vnitrostátní právní předpisy, kterými se jako kryogenní médium povoluje použití dichlordifluormethanu (R 12).
Kritéria čistoty, která musí tato kryogenní média splňovat, budou podle potřeby stanovena postupem podle článku 12.
Článek 5 1. Teplota hluboce zmrazených potravin musí být ve všech místech výrobku stálá a udržovaná na –18 oC nebo níže, popřípadě s krátkými výkyvy ve směru vyšších teplot ne o více než o 3 oC během přepravy.
2. Tolerance teploty výrobku vyhovující správné skladovací a distribuční praxe se však povolují v průběhu místní distribuce a při nabízení k prodeji v mrazicích boxech za těchto podmínek:
a) tyto tolerance nesmějí překročit 3 oC;
b) mohou však při nabízení k prodeji v mrazicích boxech dosáhnout 6 oC, pokud tak rozhodnou členské státy a určí do jaké míry.
V tom případě členské státy zvolí teplotu vzhledem k obrátce skladu a výrobků při maloobchodním prodeji, a uvědomí Komisi o přijatých opatřeních a o důvodech, které k nim vedly.
Komise přezkoumá toleranci podle předchozího pododstavce z hlediska technického vývoje a v případě potřeby předloží Radě před 1. lednem 1993 návrhy.
3. Po dobu osmi let od oznámení této směrnice mohou členské státy povolit pro místní distribuci tolerance do 6 oC.
Článek 6 1. Členské státy:
a) zajistí, aby zařízení používaná pro hluboké zmrazování, skladování, dopravu, místní distribuci a prodejní mrazicí boxy byla schopna zaručit soulad s požadavky této směrnice;
b) provádějí namátkové úřední kontroly teploty hluboce zmrazených potravin.
2. Členské státy nesmějí vyžadovat, aby byl soulad s odstavcem 1 před uvedením hluboce zmrazených potravin nebo v jeho průběhu potvrzen úředním osvědčením.
Článek 7
Zmrazené potraviny určené konečnému spotřebiteli musí výrobce nebo balírna balit do vhodného obalu, který je chrání před mikrobiální nebo jinou vnější kontaminací a proti vysychání. Článek 8
1. Směrnice 79/112/EHS se vztahuje na výrobky uvedené v této směrnicei určené konečnému spotřebiteli a restauracím, nemocnicím, závodním jídelnám a jiným podobným zařízením společného stravování bez dalšího zpracování za těchto podmínek:
a) k názvu, pod kterým je výrobek prodáván, se doplní jeden nebo více z těchto údajů:
v dánštině:
, v němčině: nebo nebo nebo
, ve španělštině: nebo , v řečtině: nebo nebo
, v angličtině:
, ve francouzštině:
, v italštině:
, v nizozemštině:
, v portugalštině: ;
b) kromě data minimální trvanlivosti musí být uvedena doba, po kterou smějí být hluboce zmrazené potraviny skladovány kupujícím, a teplota skladování nebo typ požadovaného skladovacího zařízení;
c) označení všech hluboce zmrazených potravin musí obsahovat údaj, ze kterého lze určit šarži;
d) etiketa všech hluboce zmrazených potravin musí poskytovat jasné sdělení typu "po rozmrazení znovu nezmrazujte".
Článek 9 1. Označování výrobků vymezených v čl. 1 odst. 2, které nejsou určeny k prodeji konečnému spotřebiteli ani restauracím, nemocnicím, závodním jídelnám a jiným podobným zařízením společného stravování, obsahuje pouze tyto povinné údaje:
a) název, pod kterým je výrobek prodáván, doplněný podle čl. 8 odst. 1 písm. a) této směrnice;
b) čisté množství vyjádřené v jednotkách hmotnosti;
c) odkaz umožňující určení šarže;
d) jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce nebo balírny nebo prodejce usazeného ve Společenství.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 musí být uvedeny na obalu, nádobě, přebalu nebo na etiketě k nim připojené.
3. Tímto článkem nejsou dotčeny jakékoli metrologické předpisy Společenství, které jsou podrobnější nebo obsažnější.
Článek 10 Členské státy nesmějí zakázat nebo omezit uvádění na trh jakýchkoli výrobků vymezených v čl.
1 odst. 2, které jsou v souladu s touto směrnicí a prováděcími opatřeními k ní, z důvodů souvisejících s jejich výrobními specifikacemi, obchodní úpravou nebo označováním.
Článek 11 Postupy pro odběr vzorků hluboce zmrazených potravin a pro sledování jejich teploty a teplot v přepravních prostředcích a úložných a skladovacích prostorech budou stanoveny postupem podle článku 12 do 24 měsíců od oznámení této směrnice.
Článek 12 1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru;
b) pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodlené návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou;
c) pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijatá opatření musí:
- povolovat uvádění výrobků vyhovujících této směrnici na trh nejpozději 18 měsíců od oznámení [6] této směrnice,
- zakazovat uvádění výrobků nevyhovujících této směrnici na trh nejpozději 24 měsíce od oznámení této směrnice.
2. Pokud se týká prodejních mrazicích boxů, mohou členské státy po dobu osmi let od oznámení této směrnice ponechat právní předpisy platné ke dni vstupu této směrnice v platnost.
V tom případě o tom uvědomí členské státy Komisi a uvedou důvody pro své rozhodnutí.
Článek 14 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1988
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami
(89/109/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/893/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [3], naposledy pozměněná aktem o přistoupení Španělska a Portugalska [4], byla několikrát podstatně změněna; že při příležitosti přijetí nových změn uvedené směrnice by měla být využita příležitost k vydání nového znění ustanovení příslušných stávajících předpisů v této oblasti s cílem zajistit právní jasnost;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/893/EHS byla přijata, neboť tehdejší rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se výše uvedených materiálů a předmětů bránily jejich volnému pohybu, mohly vytvářet podmínky nerovné hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivňovat zřízení nebo fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení volného pohybu těchto materiálů a předmětů bylo nezbytné sblížit tyto právní předpisy, přičemž byly zohledněny především požadavky na ochranu lidského zdraví, ale také hospodářské a technologické potřeby v mezích, které si vyžaduje ochrana zdraví;
vzhledem k tomu, že zvolená metoda spočívala především v tom, že se rámcovou směrnicí stanoví obecné zásady, na jejichž základě by byly odstraněny a dále mohly být zvláštními směrnicemi odstraňovány rozdíly mezi právními předpisy týkajícími se určitých skupin materiálů a předmětů; že se tato metoda osvědčila, a měla by tedy být zachována;
vzhledem k tomu, že látky pro povrchové vrstvy a povlaky, které jsou zcela nebo zčásti součástí potravin, nelze považovat za látky, které jsou s těmito potravinami pouze ve styku; že v tomto případě musí být zohledněna možnost přímého požití spotřebiteli; že za těchto okolností se pravidla stanovená v této směrnici nedostatečná;
vzhledem k tomu, že tato právní úprava musí být založena na zásadě, že jakýkoliv materiál nebo předmět, který je určen pro styk s potravinami nebo který je v souladu se svým účelem přímo nebo nepřímo ve styku s potravinami, musí být dostatečně stabilní, aby neuvolňoval do potravin látky v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví nebo způsobit nepřijatelnou změnu složení potravin nebo zhoršení jejich organoleptických vlastností;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle se může ukázat nezbytným stanovit různé druhy samostatných nebo kombinovaných omezení; že je vhodné zachovat ve zvláštních směrnicích ta omezení, která jsou nejvhodnější k dosažení požadovaného cíle s ohledem na technologické vlastnosti příznačné pro každou skupinu materiálů a předmětů;
vzhledem k tomu, že má-li být umožněno správné použití materiálů a předmětů, musí být stanoveno vhodné označování; že metody použité pro označování se mohou lišit podle uživatele;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nevztahuje na označování výrobků, které z důvodu své reakce na přítomnost potraviny nesmějí být určeny k tomu, aby byly ve styku s potravinami, nebo s nimi nesmějí přijít do styku;
vzhledem k tomu, že vypracování zvláštních směrnic k provedení základních zásad a změny těchto směrnic představují prováděcí opatření technické povahy; že pro zjednodušení a urychlení postupu může být přijetí těchto opatření svěřeno Komisi;
vzhledem k tomu, že před přijetím opatření, která by mohla ovlivnit veřejné zdraví v rámci zvláštních směrnic, by měl být požádán o stanovisko Vědecký výbor pro potraviny, zřízený rozhodnutím Komise 74/234/EHS [5];
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby byl pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení pravidel týkajících se potravin, stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady 69/414/EHS [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na materiály a předměty, které jsou ve svém konečném stavu určeny pro styk s potravinami nebo které jsou ve styku s potravinami v souladu se svým účelem (dále jen "materiály a předměty").
Látky pro povrchové úpravy a povlaky, jako jsou látky pro povrchové kůry sýrů, výrobků ze zpracovaného masa nebo ovoce, které jsou součástí potravin a mohou být společně s těmito potravinami požity, nespadají do oblasti působnosti této směrnice.
2. Tato směrnice se vztahuje na materiály a předměty, které jsou ve styku s vodou určenou k lidské spotřebě.
Nevztahuje se však na pevná veřejná nebo soukromá zařízení pro dodávky vody.
3. Tato směrnice se nevztahuje na starožitnosti.
Článek 2
Materiály a předměty musí být vyrobeny v souladu se správnou výrobní praxí tak, aby za obvyklých nebo předvídatelných podmínek použití neuvolňovaly své složky do potravin v množstvích, která by mohla
- ohrozit lidské zdraví,
- způsobit nepřijatelnou změnu ve složení potravin nebo zhoršení jejich organoleptických vlastností.
Článek 3
1. Skupiny materiálů a předmětů uvedené v příloze I a popřípadě kombinace těchto materiálů a předmětů jsou předmětem zvláštních směrnic.
2. Zvláštní směrnice, včetně změn stávajících zvláštních směrnic, budou přijaty postupem podle článku 8.
3. Zvláštní směrnice mohou obsahovat zejména:
a) seznam látek, jejichž používání je povoleno při vyloučení všech ostatních (pozitivní seznam);
b) požadavky na čistotu těchto látek;
c) zvláštní podmínky použití těchto látek nebo materiálů a předmětů, ve kterých jsou tyto látky použity;
d) specifické migrační limity pro migraci určitých složek nebo skupin složek do potravin nebo na ně;
e) celkový limit pro migraci složek do potravin nebo na ně;
f) v případě potřeby opatření určená k ochraně lidského zdraví před veškerými riziky, která by mohla vyplývat z orálního kontaktu s materiály a předměty;
g) jiná pravidla pro zajištění souladu s článkem 2;
h) základní pravidla nezbytná pro kontrolu souladu s písmeny d), e), f) a g);
i) prováděcí pravidla týkající se odebírání vzorků a analytických metod požadovaných pro kontrolu souladu s písmeny a) až g).
Ustanovení, která mohou ovlivnit veřejné zdraví, jsou přijímána pouze po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny. Musí splňovat kritéria stanovená v příloze II.
Článek 4
1. Odchylně od článku 3 může členský stát v případě, že byl sestaven seznam látek podle čl. 3 odst. 3 písm. a), povolit na svém území použití látky nezařazené do seznamu za těchto podmínek:
a) povolení musí být omezeno na období nejvýše dvou let;
b) členský stát musí provádět úřední kontrolu materiálů a předmětů vyráběných z látky, jejíž použití povolil;
c) materiály a předměty takto vyrobené musí být výrazně označeny způsobem, který bude vymezen v povolení.
2. Členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi znění jakéhokoliv povolení uděleného podle odstavce 1 tohoto článku do dvou měsíců ode dne nabytí účinku uvedeného povolení.
3. Před uplynutím dvouletého období stanoveného v odst.
1 písm. a) může členský stát podat Komisi žádost o zařazení látky, jíž udělil vnitrostátní povolení podle odstavce 1 tohoto článku, do seznamu podle čl. 3 odst.
3 písm. a). Zároveň předloží podpůrnou dokumentaci stanovící důvody, pro něž považuje toto zařazení za oprávněné, a uvede použití, pro něž je látka určena.
Do 18 měsíců od podání žádosti bude na základě informací týkajících se veřejného zdraví a po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny přijato postupem podle článku 9 rozhodnutí, zda může být dotyčná látka zařazena do seznamu podle čl. 3 písm. a), nebo zda by mělo být vnitrostátní povolení zrušeno. Pokud se ukáže nezbytným přijmout opatření podle čl. 3 odst. 3 písm. b), c) a d), jsou přijata stejným postupem. Odchylně od odst. 1 písm. a) tohoto článku může vnitrostátní povolení zůstat v platnosti, dokud nebude rozhodnuto o žádosti o zařazení do seznamu.
Pokud bude podle předchozího pododstavce rozhodnuto, že by mělo být vnitrostátní povolení zrušeno, vztahuje se toto rozhodnutí na každé jiné vnitrostátní povolení týkající se dotyčné látky.
Rozhodnutí může stanovit, že zákaz použití této látky se rozšiřuje také na jiná použití, která nejsou uvedena v žádosti o zařazení do seznamu.
Článek 5
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací provedeného po přijetí zvláštní směrnice shledá, že použití materiálu nebo předmětu představuje hrozbu pro lidské zdraví, třebaže je v souladu s danou zvláštní směrnicí, může přechodně pozastavit nebo omezit používání daných ustanovení na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise v rámci Stálého výboru pro potraviny co nejdříve přezkoumá důvody uvedené členským státem podle odstavce 1 a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba dotyčné zvláštní směrnice změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený v článku 9 za účelem přijetí změn; členský stát, který přijal ochranná opatření, je v tom případě může ponechat, dokud tyto změny nebudou přijaty.
Článek 6
1. Aniž jsou dotčeny výjimky stanovené ve zvláštních směrnicích, musí materiály a předměty, které ještě nejsou ve styku s potravinami, při uvádění na trh uvést tyto údaje:
a) - slova "lze použít pro styk s potravinami",
- nebo zvláštní označení týkající se jejich použití, jako kávovar, láhev na víno, polévková lžíce,
- nebo symbol určený postupem podle článku 9;
b) popřípadě jakékoliv zvláštní podmínky, které mají být při použití dodržovány;
c) - buď jméno nebo obchodní firmu a adresu nebo sídlo,
- nebo zapsanou ochrannou známku
výrobce, zpracovatele nebo prodejce usazeného ve Společenství.
2. Údaje podle odstavce 1 musí být uvedeny viditelně, jasně čitelně a nesmazatelně:
a) v maloobchodě:
- buď na materiálech a předmětech nebo na obalech,
- nebo na štítcích, jimiž jsou opatřeny materiály nebo předměty nebo jejich obaly,
- nebo na štítku v bezprostřední blízkosti materiálů a předmětů, jasně viditelném pro kupující; naposledy uvedené možnosti lze v případě uvedeném v odst. 1 písm. c) využít pouze tehdy, pokud tyto podrobné údaje nebo štítek s nimi nemohou být z technických důvodů připevněny k výše uvedeným materiálům a předmětům při výrobě ani při prodeji;
b) při jiném stadiu obchodování než při maloobchodním prodeji
- buď v doprovodné dokumentaci,
- nebo na štítcích nebo na obalech, - nebo na samotných materiálech a předmětech.
3. Údaje podle odstavce 1 však nejsou povinné pro materiály a předměty, které jsou svou povahou zjevně určeny pro styk s potravinami.
4. Údaje podle odst. 1 písm. a) a b) jsou omezeny na materiály a předměty, které jsou v souladu:
a) s kritérii stanovenými v článku 2;
b) se zvláštními směrnicemi, a v případě jejich neexistence s případnými vnitrostátními předpisy.
5. Zvláštní směrnice musí stanovit, že tyto materiály a předměty musí být provázeny písemným prohlášením potvrzujícím, že jsou v souladu s pravidly, která se na ně vztahují.
V případě neexistence zvláštních směrnic mohou členské státy ponechat stávající předpisy v tomto smyslu nebo je přijmout.
Členské státy zajistí, aby byl zakázán maloobchodní prodej materiálů a předmětů, pokud údaje požadované podle odst. 1 písm. a) a b) nejsou uvedeny v jazyce snadno srozumitelném kupujícímu a kupující není informován jinými prostředky.
Tímto ustanovením není vyloučeno uvedení těchto podrobných údajů ve více jazycích.
Článek 7
1. Členské státy nesmějí z důvodů souvisejících se složením, s chováním v přítomnosti potravin nebo s označováním zakázat nebo omezit uvádění na trh materiálů a předmětů, které vyhovují této směrnici nebo zvláštním směrnicím, ani zakázat nebo omezit jejich použití.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy, které se použijí v případě neexistence zvláštních směrnic.
Článek 8
Změny, kterými se stávající zvláštní směrnice uvádějí do souladu s touto směrnicí, budou přijaty postupem podle článku 9.
Článek 9
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede.
Článek 10
1. Zrušuje se směrnice 76/893/EHS.
2. Odkazy na směrnici zrušenou podle odstavce 1 se považují za odkazy na tuto směrnici.
Odkazům na články zrušené směrnice je třeba rozumět v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 11
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijatá opatření musí
- nejpozději do 18 měsíců od oznámení [7] povolit uvádění materiálů a předmětů vyhovujících této směrnici na trh a jejich použití, aniž je dotčeno použití vnitrostátních předpisů, které jsou použitelné v případě, že nejsou vydány zvláštní směrnice pro určité skupiny materiálů a předmětů,
- nejpozději do 36 měsíců od oznámení zakázat uvádění materiálů a předmětů nevyhovujících této směrnici na trh a jejich použití.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy, které se používají v případě neexistence směrnic pro určité skupiny materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami.
Článek 12
Tato směrnice se nevztahuje na materiály a předměty určené pro vývoz ze Společenství.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. února 1989
o povinnostech poboček usazených ve členském státě, zřízených úvěrovými a finančními institucemi se sídlem mimo tento členský stát, pokud se jedná o zveřejňování ročních účetních dokladů
(89/117/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že vytvoření evropského vnitřního trhu předpokládá, že pobočky úvěrových a finančních institucí se sídlem v jiném členském státě budou podrobeny stejnému zacházení jako pobočky úvěrových a finančních institucí se sídlem v témž členském státě; že to znamená, že ve vztahu ke zveřejňování ročních účetních dokladů postačuje, aby pobočky institucí se sídlem v jiném členském státě zveřejňovaly roční účetní doklady své instituce jako celku;
vzhledem k tomu, že jako součást jiného nástroje koordinace požadavků na zveřejňování informací o pobočkách byly stanoveny určité dokumenty a určité údaje týkající se poboček usazených v některém členském státě, které musí zveřejňovat některé typy společností řídící se právem jiného členského státu, včetně bank a jiných finančních institucí; že ve vztahu ke zveřejňování účetních dokladů je činěn odkaz na zvláštní předpisy, které mají být přijaty pro banky a jiné finanční instituce;
vzhledem k tomu, že stávající praxe některých členských států požadující, aby pobočky úvěrových a finančních institucí se sídlem mimo tyto členské státy zveřejňovaly roční účetní závěrky týkající se jejich vlastní činnosti, ztratila přijetím směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí [4] opodstatnění; že navíc zveřejnění roční účetní závěrky pobočky nemůže poskytnout veřejnosti, a zvláště věřitelům, odpovídající představu o finanční situaci podniku, neboť část určitého celku nelze posuzovat odděleně;
vzhledem k tomu, že na druhé straně s ohledem na současnou úroveň integrace nelze zanedbat potřebu určitých informací o činnosti poboček usazených v členských státech zřízených úvěrovými a finančními institucemi se sídlem mimo tyto členské státy; že by však měl být omezen rozsah těchto informací, aby se zabránilo narušení hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice vztahuje pouze na požadavky na zveřejňování roční účetní závěrky a nedotýká se informační povinnosti poboček úvěrových a finančních institucí na základě jiných předpisů, například z oblasti práva sociálního zabezpečení, pokud se jedná o práva zaměstnanců na informace, z práva hostitelské země na výkon dohledu nad úvěrovými nebo finančními institucemi nebo z daňového práva, jakož i pro statistické účely;
vzhledem k tomu, že rovnost hospodářské soutěže, pokud se týká poboček úvěrových a finančních institucí se sídlem ve třetích zemích, znamená, že tyto pobočky musí při zveřejňování ročních účetních dokladů dodržovat úroveň rovnou nebo rovnocennou platné úrovni ve Společenství, ale také to, že by tyto pobočky neměly mít povinnost zveřejňovat roční účetní závěrky týkající se jejich vlastní činnosti, pokud splňují výše uvedenou podmínku;
vzhledem k tomu, že rovnocennost ročních účetních dokladů úvěrových a finančních institucí se sídlem ve třetích zemích, požadovaná v souvislosti s touto směrnicí, může vést k problémům při posuzování; že tyto a další problémy v oblasti, na niž se vztahuje tato směrnice, zejména pokud se jedná o její uplatňování, by měli řešit společně zástupci členských států a Komise na půdě kontaktního výboru; že k udržení počtu takových výborů v mezích by tato spolupráce měla probíhat v rámci výboru vytvořeného článkem 52 směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností [5], naposledy pozměněné směrnicí 84/569/EHS [6]; že však v případech, kdy je třeba řešit problémy týkající se úvěrových institucí, by měl výbor mít vhodné složení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Koordinační opatření podle této směrnice se vztahují na pobočky usazené v některém členském státě, zřízené úvěrovými a finančními institucemi ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 86/635/EHS se sídlem mimo tento členský stát. Má-li úvěrová nebo finanční instituce sídlo ve třetí zemi, použije se této směrnice, pokud má dotyčná úvěrová nebo finanční instituce právní formu srovnatelnou s právními formami stanovenými v čl. 2 odst. 1 písm. a) a b).
2. Na pobočky úvěrových a finančních institucí uvedené v této směrnici se použije přiměřeně čl. 1 třetí odrážka směrnice 77/780/EHS [7].
Článek 2
Ustanovení o pobočkách úvěrových a finančních institucí se sídlem v jiném členském státě
1. Členské státy stanoví, že pobočky úvěrových a finančních institucí se sídlem v jiném členském státě zveřejňují v souladu s článkem 44 směrnice 86/635/EHS doklady úvěrových a finančních institucí uvedené ve zmíněném článku (roční účetní závěrky, konsolidované účetní závěrky, výroční zprávy, konsolidované výroční zprávy, vyjádření osob odpovědných za provádění auditu ročních účetních závěrek a konsolidovaných účetních závěrek).
2. Tyto doklady musí být vypracovány a prověřeny auditem způsobem, který stanoví v souladu se směrnicí 86/635/EHS vnitrostátní právní předpisy členského státu, ve kterém má úvěrová nebo finanční instituce sídlo.
3. Pobočky nejsou povinny zveřejňovat roční účetní závěrky týkající se jejich vlastní činnosti.
4. Členské státy mohou do další koordinace požadovat, aby pobočky zveřejňovaly následující doplňkové informace:
- příjmy a výdaje pobočky vyplývající z položek 1, 3, 4, 6, 7, 8 a 15 článku 27 nebo z položek A.4, A.9, B.1 až B.4 a B.7 článku 28 směrnice 86/635/EHS,
- průměrný počet zaměstnanců pobočky,
- celkové pohledávky a závazky pobočky rozčleněné na pohledávky a závazky vůči úvěrovým institucím a vůči klientům, spolu s celkovou výší těchto pohledávek a závazků vyjádřenou v měně členského státu, v němž je pobočka usazena,
- celková aktiva a částky, odpovídající položkám 2, 3, 4, 5 a 6 aktiv, 1, 2 a 3 pasiv a 1 a 2 mimorozvahových položek uvedených v článku 4 a obdobných článcích směrnice 86/635/EHS, a v případě položek 2, 5 a 6 aktiv rozpis cenných papírů podle toho, zda jsou nebo nejsou považovány za stálá finanční aktiva podle článku 35 směrnice 86/635/EHS.
Jsou-li tyto informace požadovány, musí být jejich přesnost a shodnost s roční účetní závěrkou prověřeny jednou nebo více osobami oprávněnými provádět audit účetnictví podle vnitrostátních právních předpisů členského státu, v němž je dotyčná pobočka usazena.
Článek 3
Ustanovení o pobočkách úvěrových a finančních institucí se sídlem ve třetí zemi
1. Členské státy stanoví, že pobočky úvěrových a finančních institucí se sídlem ve třetích zemích zveřejňují doklady uvedené v čl. 2 odst. 1 vypracované a prověřené auditem způsobem, který nařizují vnitrostátní právní předpisy země, v níž se nachází jejich sídlo.
2. Byly-li tyto doklady vypracovány v souladu se směrnicí 86/635/EHS nebo rovnocenným způsobem a je-li ve třetí zemi, v níž se nachází sídlo, splněna podmínka vzájemnosti ve vztahu k úvěrovým a finančním institucím Společenství, použije se čl. 2 odst. 3.
3. V případech jiných než uvedených v odstavci 2 mohou členské státy požadovat, aby pobočky zveřejňovaly roční účetní závěrky týkající se jejich vlastní činnosti.
4. V případech stanovených v odstavci 2 a 3 mohou členské státy požadovat, aby pobočky zveřejňovaly informace uvedené v čl. 2 odst. 4 a výši dotačního kapitálu.
5. Na pobočky úvěrových a finančních institucí, uvedené v této směrnici se použije přiměřeně čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice 77/780/EHS.
Článek 4
Jazyk zveřejnění
Členské státy mohou požadovat, aby doklady uvedené v této směrnici byly zveřejňovány v jejich úředním jazyce nebo jazycích a aby byl jejich překlad ověřen.
Článek 5
Úloha kontaktního výboru
Úlohou kontaktního výboru zřízeného článkem 52 směrnice 78/660/EHS ve vhodném složení je také,
a) aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, napomáhat ke koordinovanému uplatňování této směrnice prostřednictvím pravidelných schůzek zabývajících se zejména konkrétními obtížemi při jejím uplatňování, např. posuzováním rovnocennosti dokladů, a usnadňovat rozhodnutí týkající se srovnatelnosti a rovnocennosti právních forem uvedených v čl. 1 odst. 1;
b) v případě potřeby radit Komisi v souvislosti s doplňky nebo změnami této směrnice.
Závěrečná ustanovení
Článek 6
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se předpisy zmíněné v odstavci 1 použijí poprvé na roční účetní závěrky pro účetní rok začínající dne 1. ledna 1993 nebo v průběhu kalendářního roku 1993.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Pět let po dni uvedeném v čl. 6 odst. 2 Rada na základě zprávy Komise prošetří a případně na návrh Komise a ve spolupráci s Evropským parlamentem upraví čl. 2 odst. 4 na základě zkušeností získaných při uplatňování této směrnice a s cílem vypustit doplňkové údaje uvedené v čl. 2 odst. 4, s ohledem na pokrok v postupné koordinaci účetnictví bank a jiných finančních institucí.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. února 1989
o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách
(89/130/EHS, Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na rozhodnutí Rady 88/376/EHS, Euratom ze dne 24. června 1988 o systému vlastních zdrojů Společenství [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že vytvoření dodatečného vlastního zdroje Společenství založeného na hrubém národním produktu v tržních cenách (dále jen "HNPtc") členských států vyžaduje zlepšení porovnatelnosti a spolehlivosti tohoto souhrnného ukazatele;
vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu bude mít za následek zvýšenou potřebu mezinárodně porovnatelných údajů o souhrnném HNPtc a jeho složkách; že tyto údaje představují také důležitý analytický nástroj pro koordinaci hospodářských politik;
vzhledem k tomu, že údaje o HNPtc musí být porovnatelné, co se týká pojetí a praxe, a reprezentativní pro hospodářství členských států;
vzhledem k tomu, že HNPtc může být porovnatelný, pokud jde o pojetí, pouze jsou-li dodržovány příslušné definice a účetní pravidla Evropského systému integrovaných hospodářských účtů (ESA);
vzhledem k tomu, že porovnatelnost HNPtc v praxi závisí na použitém hodnotícím postupu a dostupných základních údajích; že zdokonalení rozsahu HNPtc předpokládá vývoj v oblasti statistických podkladů a hodnotících postupů;
vzhledem k tomu, že by měl být vytvořen postup pro ověřování a hodnocení porovnatelnosti a reprezentativnosti HNPtc; že by měl být k tomuto účelu zřízen výbor, v rámci nějž budou členské státy a Komise úzce spolupracovat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Definice hrubého národního produktu v tržních cenách
Článek 1
HNPtc se definuje způsobem, který je v souladu s platným Evropským systémem integrovaných hospodářských účtů (ESA).
HNPtc se vypočítá tak, že se k hrubému domácímu produktu v tržních cenách (HDPtc, kód ESA: N1) přičtou náhrady zaměstnancům (R10) a důchody z vlastnictví a z podnikání (R40) přijaté ze zbytku světa a odečtou se odpovídající důchody vyplácené zbytku světa.
Článek 2
HDPtc představuje konečný výsledek výrobní činnosti rezidentských výrobních jednotek.
HDPtc může být podle ESA vykazován třemi metodami.
1. Výrobní metoda
HDPtc (N1) je rozdíl mezi produkcí výrobků a služeb (P10) a mezispotřebou (P20) plus DPH (R21) a čistá dovozní cla (bez DPH) (R29).
2. Výdajová metoda
HDPtc (N1) je úhrn konečné spotřeby (P30) domácností na ekonomickém území a soukromých neziskových institucí a vládních institucí, tvorby hrubého fixního kapitálu (P41), změny stavu zásob (P42) a rozdílu mezi vývozem (P50) a dovozem (P60).
3. Důchodová metoda
HDPtc (N1) je úhrn náhrad zaměstnancům (R10), hrubého provozního přebytku národního hospodářství (N2) a daní z produkce a dovozních cel (R20), minus dotace (R30).
HLAVA II
Ustanovení o metodě výpočtu HNPtc a předávání údajů o HNPtc
Článek 3
1. Členské státy zjistí HNPtc podle článku 1 v rámci národních účtů.
2. Členské státy předají Komisi (Statistickému úřadu Evropských společenství, SÚES) každoročně do 1. října v rámci národních účtů číselné údaje za souhrnný HNPtc a jeho složky v souladu s definicemi ESA podle článků 1 a 2.
Členské státy také sdělí nezbytné informace k odvození tohoto souhrnného ukazatele.
Tyto údaje se týkají předešlého roku a jakýchkoliv změn v údajích za předešlá účetní období.
Článek 4
V souladu s pravidly, která SÚES stanoví po konzultaci s výborem uvedeným v článku 6, sdělí členské státy Komisi (SÚES) postupně a nejpozději do 18 měsíců po oznámení této směrnice seznam statistických podkladů a postupů pro výpočet HNPtc a jeho složek.
Článek 5
Při předávání údajů podle článku 3 sdělí členské státy Komisi (SÚES) veškeré změny v použitých postupech a statistických podkladech.
HLAVA III
Ověřování výpočtu HNPtc
Článek 6
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě:
- Komise odloží provádění opatření, o kterých rozhodla, na dobu, která bude upřesněna v každém aktu přijatém Radou, ale která v žádném případě nesmí přesáhnout tři měsíce ode dne tohoto sdělení,
- Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozí odrážce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 7
Výbor uvedený v článku 6 projednává otázky, které mu přednese jeho předseda z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce členského státu a které se týkají uplatňování této směrnice, zejména s ohledem na
a) každoroční dosažení souladu s definicemi uvedenými v článcích 1 a 2;
b) každoroční přezkoumání údajů předaných podle článku 3 a informací předaných podle článků 4 a 5 týkajících se statistických podkladů a postupů pro výpočet HNPtc a jeho složek.
Výbor se také zabývá otázkami týkajícími se revize údajů o HNPtc a problémem úplnosti zachycení HNPtc.
Výbor navrhne v případě potřeby Komisi opatření, aby byly údaje o HNPtc porovnatelnější a reprezentativnější.
HLAVA IV
Finanční ustanovení
Článek 8
Po dobu prvních let provádění této směrnice obdrží členské státy od Společenství finanční příspěvek na práci na zlepšení porovnatelnosti a reprezentativnosti údajů o HNPtc.
Částka považovaná za nutnou pro takovýto příspěvek činí 6 milionů ECU.
HLAVA V
Závěrečná ustanovení
Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od jejího oznámení (1).
Článek 10
Před koncem roku 1991 po přezkoumání rozhodnutí 88/376/EHS/Euratom předloží Komise zprávu o uplatňování této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1988
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých konstrukčních částí a vlastností kolových zemědělských a lesnických traktorů
(89/173/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy, s ohledem na návrh Komise [1],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 30 km/h. Článek 2
Odchylně od odstavce 1 týkajícího se užívání traktoru mohou členské státy z důvodů přípojných hmotností nadále užívat své vnitrostátní předpisy, které jsou dány zejména požadavky specifickými pro krajinný profil jejich území, v mezích uvedených v příloze I bodě 2.2 tak, aby to nevyžadovalo změny na traktoru ani dodatečné vnitrostátní schválení typu. Článek 3
1.
Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ čelního skla nebo jiných tabulí skel nebo mechanických spojovacích zařízení, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušky stanovené v příloze III a/nebo IV.
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 4
Pro každý typ čelního skla nebo jiné tabule skla nebo mechanického spojovacího zařízení, který schválily podle článku 3, přidělí členské státy výrobci traktoru, čelního skla nebo jiné tabule skla anebo mechanického spojovacího zařízení nebo jejich pověřenému zástupci značku EHS schválení typu podle vzoru v příloze III nebo IV.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně zařízení, jejichž typu bylo uděleno EHS schválení typu konstrukční části podle článku 3, s jinými zařízeními.
Článek 5 1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení čelních skel ani jiných tabulí skel nebo mechanických spojovacích zařízení na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat, aby byla na trh uváděna skla nebo spojovací zařízení, která jsou opatřena značnou EHS schválení typu konstrukční části, pokud nejsou shodné s typem, kterému bylo EHS schválení typu konstrukční části uděleno.
O těchto přijatých opatřeních dotyčný stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 6 Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze III nebo IV pro každý typ skla nebo mechanického spojovacího zařízení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více čelních skel nebo mechanických spojovacích zařízení, které jsou opatřeny stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů. Článek 8
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí EHS schválení typu konstrukční části pro typ čelního skla nebo pro typ mechanického spojovacího zařízení nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 9 Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 10
1.
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění základních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11 Tato směrnice je určena členským státům.
Jedenáctá směrnice Komise
ze dne 21. února 1989,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(89/174/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/667/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky, barviva, konzervační přísady a filtry ultrafialového záření, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat použití látky padimat A (INN) používané jako filtr ultrafialového záření, látky benzoylperoxid, veškerých estrogenních hormonů v kosmetických prostředcích a určitých látek používaných jako barvy na vlasy;
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací by měla být rozšířena oblast aplikace látek chinolin8ol a bis(chinolin8ol)sulfát;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých omezení a požadavků povoleno použití látky glutaraldehyd jako konzervační přísady a látky N2,N4,N6tris[4(2ethylhexyloxy)fenyl]1,3,5-triazin2,4,6-triamin jako filtru ultrafialového záření v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je vhodné snížit koncentraci směsi látek 5chlor2methylisothiazol3(2H)on a 2methylisothiazol3(2H)on s chloridem hořečnatým a dusičnanem hořečnatým, použité jako konzervační přísady v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se
- u položky č. 260 zrušují slova "s výjimkou látek uvedených v příloze V",
- doplňují nové položky, které znějí:
381.
Pentyl-4(dimethylamino)benzoát, směs isomerů (Padimat A - INN)
382.
Benzoylperoxid
383.
2Amino4nitrofenol
384.
2Amino5nitrofenol.
2. V příloze III části 1 se:
b) netýká se české verze; c) zrušují slova ve sloupci f u referenčního č. 53, kyselina etidronová.
3. V příloze IV části 1 se
u referenčních č. 12700, 15800, 20470, 42170, 45190 a 47000 zrušují slova ve sloupci "Jiná omezení a požadavky".
4. V příloze III části 2 se vkládá referenční č. 1, které zní:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ g _BAR_
1 _BAR_ Chinolin8ol a bis(chinolin8ol)sulfát _BAR_ a)Prostředky pro kožní hygienu, které se po použití neoplachují _BAR_ 0,02 % v přepočtu na bázi _BAR_ _BAR_ a) b) c) Obsahuje chinolin8ol. _BAR_ 31.12.1990 _BAR_ _BAR_ b)Přípravky pro hygienu nohou, které se po použití neoplachují _BAR_ 0,04 % v přepočtu na bázi _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ c)Prostředky pro ústní hygienu _BAR_ 0,01 % v přepočtu na bázi" _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
5. V příloze IV části 2 se
a) zrušují čísla 15800, 19120, 20470, 21115, 42170, 45190, 47000, 73905 a 75660;
b) datum " 31.12.1988" ve sloupci "Povolení platné do" nahrazuje datem " 31.12.1989" u těchto čísel: 13065, 21110, 26100, 42045, 42535, 44045, 61554, 73900 a 74180;
c) za slova ve sloupci "Jiná omezení a požadavky" u barviva CI 42535 doplňují slova "Jen v přípravcích na vlasy při nejvyšší koncentraci 100 ppm".
6. V příloze V se zrušuje písmeno a) u referenčního č. 3, estron, estradiol a jeho estery, estriol a jeho estery.
7. V příloze VI části 1 se
a) netýká se české verze; b) u referenčního č. 39, 5chlor2methylisothiazol3(2H)on a 2methylisothiazol3(2H)on s chloridem hořečnatým a dusičnanem hořečnatým nejvyšší povolená koncentrace ve sloupci c nahrazuje hodnotou 0,0015 %;
c) u referenčního č. 20, 5brom5nitro1,3dioxan ve sloupci d zrušují slova "viz příloha VI část 2 č. 7".
8. V příloze VI části 2 se
a) doplňuje nové referenční číslo, které zní:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ 26 _BAR_ Glutaraldehyd _BAR_ 0,1 % _BAR_ Zakázáno v rozprašovačích aerosolů (ve sprejích) _BAR_ Obsahuje glutaraldehyd, jestliže koncentrace látky glutaraldehyd v konečném výrobku překročí 0,05 %. _BAR_ 31.12.1991" _BAR_
b) zrušují tato referenční čísla:
— 1. Kyselina boritá (+)
— 3. Dibrompropamidin (INN) a jeho soli (včetně isethionátu)
— 5. 3Heptyl2(3heptyl4methyl4thiazolin2yliden-methyl)4methylthiazoliniumjodid
— 19. Benzylester kyseliny 4hydroxybenzoové
— 25. 1,3,5tris(2Hydroxyethyl)hexahydro1,3,5triazin;
c) datum "31.12.1988" ve sloupci f nahrazuje datem " 31.12.1989" pro tato referenční čísla:
— 4. Alkyl(C12-C22)trimethylamoniumbromid a chlorid (včetně látky cetrimoniumbromid (INN) (+))
— 15. Benzethoniumchlorid (INN) (+)
— 16. Benzalkoniumchlorid (INN), bromid a sůl cukerné kyseliny (+)
— 20. Hexamidin (INN) a jeho soli (včetně isethionátu a 4hydroxybenzoátu) (+)).
9. V příloze VII části 2 se zrušují tato referenční čísla:
— 3. Padimat A (INN)
— 7. 3,3,5Trimethylcyklohexyl2acetamidobenzoát
— 8. Kaliumcinnamát
— 9. Soli kyseliny 4methoxycinnamové (draselné, sodné a diethanolaminové soli)
— 10. Propyl4methoxycinnamát
— 11. Soli kyseliny salicylové (draselné, sodné a triethanolaminové soli)
— 14. Cinoxat (INN)
— 15. Trioleát 3,4dihydroxy5(trihydroxybenzoyloxy)benzoové kyseliny
— 18. 2Ethylhexyl2(4fenylbenzoyl)benzoát
— 19. 5Methyl2fenylbenzoxazol
— 20. 3,4Dimethoxyfenylglyoxylát sodný
— 21. 1,3bis(4Methoxyfenyl)propan1,3dion
— 22. 5(3,3Dimethyl8,9,10trinorborn2yliden)pent-3en2on — 23. Kyselina 4-[(4,7,7trimethyl3oxobicyklo[2.2.1]yliden)-p-xylen-2-sulfonová
— 27. Kyselina 2kyan3(4methoxyfenyl)akrylová a její hexylester
— 30. Cyklohexyl4methoxycinnamát.
10. V příloze VII se část 2 nahrazuje znění uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v čl. 1 bodech 4, 5, 8 a 10, členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1990 v případě látek uvedených v čl. 1 bodu 1 a od 1. ledna 1991 v případě látek uvedených v čl. 1 bodech 2, 4, 5, 7, 8 a 10 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že konečnému spotřebiteli nebudou prodávány ani přenechávány od 31. prosince 1990 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodu 1, a od 31. prosince 1992 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodech 2, 4, 5, 7, 8 a 10.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 6. března 1989,
kterou se mění příloha II směrnice 76/895/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu
(89/186/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/298/EHS [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [3],
vzhledem k tomu, že podle článku 5 směrnice 76/895/EHS jsou přílohy pravidelně měněny a při provádění těchto změn se zohledňuje zejména technický a vědecký pokrok a zdravotní a zemědělské požadavky;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k vývoji technických a vědeckých poznatků je vhodné aktualizovat přílohu II výše uvedené směrnice doplněním údajů o pesticidu maleinhydrazid, jehož rezidua mohou být přítomna v ovoci a zelenině,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 76/895/EHS se v tabulce vkládá reziduum tohoto pesticidu, společně s příslušnými podrobnými údaji, které se k němu vztahují:
Obecný název _BAR_ Chemický vzorec _BAR_ Maleinhydrazid _BAR_ 6-hydroxy-3(2H)-pyridazinon _BAR_ 10: cibule kuchyňská 1: ostatní produkty _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 1 nejpozději do 1. srpna 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 7. března 1989,
kterou se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění směrnice Rady 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu
(89/219/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že sazební zařazení zboží uvedeného v příloze směrnice Rady 83/181/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí 88/331/EHS [4] je založeno na používání nomenklatury Rady pro celní spolupráci;
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci schválila Mezinárodní úmluvu o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen "harmonizovaný systém"); že tuto úmluvu schválila Rada rozhodnutím 87/369/EHS [5] a uplatňuje se od 1. ledna 1988; že v souladu s tím byla zavedena kombinovaná nomenklatura, která zavedla harmonizovaný systém v Evropském hospodářském společenství; čl.
1 odst.
2 písm. d) a příloha směrnice 83/181/EHS by proto měly odkazovat na tuto kombinovanou nomenklaturu;
vzhledem k tomu, že přizpůsobení směrnice 83/181/EHS kombinované nomenklatuře je ryze technickou změnou, která nijak nemění oblast působnosti uvedené směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 83/181/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 písm d) se odkaz na čísla 22.03 až 22.09 společného celního sazebníku nahrazuje odkazem na kódy KN 2203 až 2208.
2. Příloha se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1989. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 7. března 1989,
kterou se v důsledku zavedení kombinované nomenklatury mění směrnice Rady 69/169/EHS o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(89/220/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 20/89 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že sazební zařazení zboží uvedené v čl. 5 odst.
6 směrnice Rady 69/169/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí 88/664/EHS [4] je založeno na používání nomenklatury Rady pro celní spolupráci;
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci schválila Mezinárodní úmluvu o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží; že ji Rada schválila rozhodnutím 87/369/EHS [5], které stanoví její uplatňování od 1. ledna 1988; že poté byla sestavena kombinovaná nomenklatura, která zavedla harmonizovaný systém v rámci Evropského hospodářského společenství; že čl. 5 odst.
6 směrnice 69/169/EHS by proto měl odkazovat na tuto kombinovanou nomenklaturu;
vzhledem k tomu, že přizpůsobení směrnice 69/169/EHS kombinované nomenklatuře je pouhou technickou úpravou, která nijak nemění oblast působnosti uvedené směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 5 odst. 6 směrnice 69/169/EHS se odkaz na čísla 71.07 a 71.08 společného celního sazebníku nahrazuje odkazem na kódy KN 7108 a 7109.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1989. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. března 1989,
kterou se mění směrnice 72/462/EHS a 77/99/EHS tak, aby se zohlednilo zavedení hygienických a veterinárních předpisů pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí
(89/227/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada stanovila směrnicí 77/99/EHS [4] naposledy pozměněnou směrnicí 88/658/EHS [5] hygienické požadavky obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že Rada stanovila směrnicí 80/215/EHS [6] naposledy pozměněnou směrnicí 88/660/EHS [7] veterinární požadavky obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vypracovat opatření Společenství pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že do té doby, než vstoupí v platnost hygienické předpisy Společenství o obchodu s drůbežím masem a masem lovné zvěře, by měly být výrobky z drůbežího masa a z masa lovné zvěře vyjmuty z působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti mají být stanoveny hygienické a veterinární podmínky, na základě kterých členské státy povolují dovoz masných výrobků;
vzhledem k tomu, že směrnicí 72/462/EHS [8] naposledy pozměněnou směrnicí 88/289/EHS [9] byly stanoveny příslušné podmínky pro dovoz čerstvého masa z určitých třetích zemí nebo částí třetích zemí; že stejná kritéria mohou být používána při dovozu masných výrobků;
vzhledem k tomu, že hygienické a veterinární předpisy pro dovoz ze třetích zemí musí být obecně minimálně rovnocenné předpisům stanoveným ve směrnicích 77/99/EHS a 80/215/EHS;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, aby čerstvé maso pro výrobu masných výrobků pocházelo ze schválených zařízení; že tato zařízení musí splňovat podmínky stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, aby masné výrobky pocházely pouze ze schválených zařízení; že tato zařízení musí splňovat podmínky stanovené ve směrnici 77/99/EHS;
vzhledem k tomu, že ke kontrole, zda vyvážející třetí země dodržují ustanovení této směrnice, je nezbytné používat předpisy o kontrolách, stanovené ve směrnici 72/462/EHS a zejména systém kontrol na místě, prováděných veterinárními experty Společenství, a kontroly při příjezdu na území Společenství;
vzhledem k tomu, že vystavení veterinárního osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které jsou vypracovány úředním veterinárním lékařem odesílající třetí země, představuje nejvhodnější prostředek k zaručení toho, že zásilka masných výrobků může být povolena k dovozu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Směrnice Rady ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí."
2. Články 1 až 4 se nahrazují tímto:
"Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na dovoz ze třetích zemí
- plemenného, užitkového nebo jatečného skotu a prasat,
- čerstvého masa z domácího skotu (včetně buvolů), prasat, ovcí, koz a domácích lichokopytníků,
- pro účely článku 3 čerstvého masa volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, pokud jde o povolený dovoz z některých třetích zemí původu,
- masných výrobků z čerstvého masa ve smyslu druhé odrážky, s výjimkou masa uvedeného v článku 5 směrnice 64/433/EHS a v příslušných ustanoveních článku 20 směrnice 72/462/EHS.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zvířata určená výhradně k dočasnému pastevnímu nebo pracovnímu účelu v blízkosti hranic Společenství;
b) maso a masné výrobky, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v písmenu e), které jsou dováženy v osobním zavazadle cestujících a určené pro jejich vlastní spotřebu, pokud přepravované množství nepřekračuje 1 kg na osobu a pokud maso nebo masné výrobky pocházejí ze třetí země nebo z části třetí země, která je uvedena na seznamu vypracovaném v souladu s článkem 3 a ze které není dovoz podle článku 28 zakázán;
c) maso a masné výrobky, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v písmenu e), které jsou zasílány v malých zásilkách soukromým osobám, za předpokladu, že tento dovoz nemá obchodní charakter, že zaslané množství nepřekračuje 1 kg a že maso nebo masné výrobky pocházejí ze třetí země nebo z části třetí země, která je uvedena na seznamu vypracovaném v souladu s článkem 3 a z které není dovoz podle článku 28 zakázán;
d) maso a masné výrobky určené ke stravování personálu a cestujících v dopravních prostředcích v mezinárodní přepravě;
pokud se toto maso, případně tyto masné výrobky nebo kuchyňský odpad z nich, vykládají, pak musí být zlikvidovány.
Není to však nutné, jestliže se maso nebo masné výrobky – přímo nebo po přechodném uložení pod celním dohledem – překládá z jednoho dopravního prostředku na další;
e) masné výrobky, pokud dotyčné množství nepřekračuje 1 kg a výrobek byl podroben tepelnému zpracování ve vzduchotěsně uzavřené nádobě při hodnotě Fo rovné 3,00 nebo vyšší, které
i) se převážejí v osobním zavazadle cestujících k vlastní spotřebě;
ii) se zasílají v malých zásilkách soukromým osobám a jejichž dovoz nemá obchodní charakter.
Článek 2
Pro účely této směrnice se podle potřeby používají definice uvedené v článku 2 směrnice Rady 64/432/EHS, směrnice 64/433/EHS, směrnice 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [10] naposledy pozměněné směrnicí 87/489/EHS [11] a směrnice Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [12], naposledy pozměněné směrnicí 88/658/EHS [13].
Pro účely této směrnice však nelze použít definici drůbežího masa uvedenou v článku 1 směrnice 71/118/EHS.
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař jmenovaný příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
b) "zemí určení" členský stát, do kterého se zasílají zvířata, čerstvé maso nebo masné výrobky ze třetí země;
c) "třetí zemí" země, na kterou se nevztahují směrnice 64/432/EHS, 64/433/EHS a 77/99/EHS; d) "dovozem" vstup zvířat, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí na území Společenství;
e) "hospodářstvím" úředně dozorovaný zemědělský, výrobní nebo obchodní podnik umístěný na území třetí země, ve kterém jsou obvyklým způsobem držena nebo chována plemenná, užitková nebo jatečná zvířata;
f) "oblastí prostou nákazy" oblast, ve které zvířata podle úředních zjištění nebyla postižena žádnou infekční nebo přenosnou chorobou uvedenou na seznamu vypracovaném postupem podle čl.
29, a to po dobu a na území o poloměru, které jsou stanoveny stejným postupem.
Článek 3
1. Rada na návrh Komise vypracuje seznam zemí nebo částí zemí, ze kterých členské státy povolují:
- dovoz plemenných, užitkových nebo jatečných zvířat domácího skotu a prasat,
- dovoz čerstvého masa domácího skotu (včetně buvolů), prasat, ovcí a koz nebo lichokopytníků, jakož i masných výrobků z uvedeného masa nebo s uvedeným masem,
- dovoz čerstvého masa z volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků,
s ohledem na nákazovou situaci v těchto zemích nebo v částech těchto zemí.
Tento seznam může být doplňován a pozměňován postupem podle článku 30, zejména s ohledem na vypracování kolonky (sloupce) týkající(ho) se masných výrobků, i s případným uvedením druhů zvířat, jakož i, v případě stanoveném v čl. 21a odst. 2, s uvedením požadovaného ošetření.
2. Při rozhodování, zda třetí země nebo část třetí země může být zařazena do seznamu uvedeného v odstavci 1 jak ve vztahu ke skotu nebo prasatům, tak ve vztahu k čerstvému masu a masným výrobkům, je třeba zejména brát v úvahu:
a) zdravotní stav hospodářských zvířat, ostatních domácích zvířat a volně žijících zvířat ve třetí zemi, zejména s ohledem na exotické choroby zvířat a nákazovou situaci životního prostředí této země, které mohou ohrozit zdraví lidí a zvířat v členských státech;
b) pravidelnost a rychlost, s jakou tato třetí země poskytuje informace o nakažlivých chorobách zvířat na svém území, zejména o výskytu chorob, které jsou uvedeny na seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) předpisy této země týkající se prevence a tlumení nákaz zvířat;
d) strukturu veterinárních útvarů v této zemi a pravomoci, kterými tyto útvary disponují;
e) organizaci a provádění opatření k prevenci a tlumení infekčních nebo přenosných chorob zvířat;
f) předpisy této země, týkající se používaní určitých látek, zejména předpisy týkající se zákazu nebo povolování určitých látek, jejich distribuce, uvádění na trh, jakož i předpisy pro jejich podávání a kontrolu.
3. Při rozhodování, zda země nebo část země může být zařazena do seznamu uvedeného v odstavci 1 ve vztahu k masným výrobkům, je třeba brát v úvahu zejména záruky, které poskytuje třetí země s ohledem na zdraví lidí a zdraví zvířat.
4. Seznam uvedený v odstavci 1 a všechny v něm provedené změny se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
1. Postupem podle článku 29 se sestaví jeden nebo více seznamů zařízení, ze kterých mohou členské státy povolovat dovoz čerstvého masa nebo masných výrobků.
V souladu s prováděcími pravidly, které mají být stanoveny Komisí postupem podle článku 30, může Komise tento seznam, případně tyto seznamy, změnit nebo doplnit podle výsledku kontrol stanovených v článku 5, o kterých musí členské státy informovat předem.
V případě obtíží se postupem podle článku 29 záležitost předloží výboru.
Rada přezkoumá tato ustanovení před 1. lednem 1990 na základě zprávy Komise.
2. Při rozhodování, zda je možné zařadit jatky, bourárnu, zařízení na výrobu masných výrobků (masnou výrobnu) nebo chladírenský či mrazírenský sklad nacházející se mimo jatky nebo bourárnu, případně masnou výrobnu do některého ze seznamů uvedených v odstavci 1, je třeba zejména brát v úvahu:
a) záruky, které může třetí země poskytnout ohledně souladu s touto směrnicí;
b) právní předpisy třetí země týkající se podávání jakýchkoli látek, které by mohly ovlivnit zdravotní nezávadnost masa a/nebo masných výrobků, jatečným zvířatům; c) u čerstvého masa dodržování ustanovení této směrnice a přílohy I směrnice 64/433/EHS v každém jednotlivém případě.
Postupem podle článku 29 této směrnice však mohou být povoleny odchylky z ustanovení přílohy I oddílu C odst. 13 písm. c) druhé, třetí a čtvrté odrážky, odstavce 24 a odstavce 41 směrnice 64/433/EHS, pokud dotyčná třetí země poskytuje obdobné záruky; v takovém případě se případ od případu stanoví tímto postupem hygienické podmínky, které nejsou méně přísné než podmínky uvedené v této příloze;
d) u masných výrobků soulad s touto směrnicí a s přílohami A a B směrnice 77/99/EHS v každém jednotlivém případě;
e) organizaci útvaru nebo útvarů třetí země provádějícího(ch) prohlídku masa, pravomoci, kterými tento útvar nebo tyto útvary disponují, a dozor, kterému tento útvar nebo útvary podléhá (podléhají).
3. Jatka, bourárny, zařízení na výrobu masných výrobků (masné výrobny) nebo chladírenský či mrazírenský sklad nacházející se mimo jatka nebo bourárny nebo masné výrobny mohou být zařazeny do seznamu případně seznamů podle odstavce 1, pokud se nacházejí v jedné z třetích zemí nebo v částech třetích zemí uvedených v seznamu podle čl. 3 odst. 1 a pokud jsou úředně schváleny příslušnými úřady třetí země pro vývozy do Společenství. Toto schválení je podmíněno dodržováním těchto požadavků:
a) soulad s příslušnými předpisy přílohy I směrnice 64/433/EHS, případně příloh A a B směrnice 77/99/EHS;
b) trvalý dozor úředního veterinárního lékaře třetí země.
4. Seznam případně seznamy podle odstavce 1 a všechny v nich provedené změny se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství."
3. V článku 19 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"První pododstavec se přiměřeně vztahuje i na masné výrobky."
4. Za článek 21 se vkládá nová kapitola, která zní:
"KAPITOLA IV Dovoz masných výrobků
Článek 21a
1. Aniž je dotčen odstavec 2, masné výrobky musí být připraveny úplně nebo částečně z čerstvého masa, které:
- splňuje požadavky článků 14 a 15 a jakékoli zvláštní veterinární podmínky stanovené podle článku 16, nebo
- pochází z členského státu, za předpokladu, že toto čerstvé maso
i) splňuje požadavky článků 3 a 4 směrnice 80/215/EHS, aniž jsou dotčeny požadavky článků 7 a 10 uvedené směrnice;
ii) bylo pod veterinárním dozorem odesláno do zpracovatelského zařízení buď přímo, anebo po předchozím uskladnění ve schváleném chladírenském či mrazírenském skladu;
iii) bylo před zpracováním prohlédnuto úředním veterinárním lékařem, aby bylo zajištěno, že toto čerstvé maso je nadále vhodné pro zpracování v souladu se směrnicí 77/99/EHS.
2. Členské státy však nemohou z veterinárních důvodů odmítnout dovoz masných výrobků, které pocházejí ze třetí země nebo z části třetí země, která je uvedena v seznamu vypracovaném v souladu s článkem 3 v rubrice "masné výrobky", ze které dovoz čerstvého masa není (případně už není) povolen, za předpokladu, že dotyčné výrobky splňují tyto požadavky:
i) musí pocházet ze zařízení, které splňuje všeobecné podmínky schválení a kterému bylo uděleno zvláštní schválení pro tento typ výrobku;
ii) musí být vyrobeny z čerstvého masa nebo s čerstvým masem ve smyslu odstavce 1 případně z masa, které pochází ze zpracovatelské země a které musí
- splňovat určité veterinární požadavky, které se stanoví pro každý případ podle nákazové situace zpracovatelské země postupem podle článku 30,
- pocházet z jatek, která jsou zvlášť schválena k dodávání masa do zařízení uvedeného v bodu i),
- být opatřeno zvláštním označením, které bude stanoveno postupem podle článku 29;
iii) musí být podrobeny tepelnému zpracování ve vzduchotěsně uzavřených nádobách při hodnotě Fo rovné 3,00 nebo vyšší.
Podle veterinární situace převládající ve vyvážející zemi však mohou být postupem podle článku 30 povoleny i jiné způsoby ošetření.
Článek 21b
Kromě požadavků stanovených v článku 21a mohou být masné výrobky pocházející ze třetích zemí dováženy do Společenství jen tehdy, pokud splňují tyto požadavky:
1. musí být vyrobeny v zařízení uvedeném v rubrice "Masné výrobky" seznamu vypracovaného v souladu s článkem 4;
2. musí pocházet ze zařízení splňujícího příslušné požadavky přílohy A a B směrnice 77/99/EHS;
3. musí být vyrobeny za hygienických podmínek splňujících požadavky přílohy A kapitoly II a kapitoly III, bodů 23 a 25 směrnice 77/99/EHS;
4. musí být vyrobeny výhradně z
a) čerstvého masa,
i) které pochází ze zařízení uvedeného v jednom ze seznamů vypracovaných podle směrnice 64/433/EHS nebo podle této směrnice;
ii) které splňuje kromě podmínek stanovených v příloze A kapitole III bodech 23 a 25 směrnice 77/99/EHS i požadavky článků 17 a 18 této směrnice;
b) masa splňujícího zvláštní požadavky stanovené pro příslušnou zemi výroby, pokud se použije čl. 21a odst. 2;
c) masných výrobků, získaných v zařízení, které je uvedeno buď na seznamu vypracovaném v souladu s článkem 4, nebo v jednom ze seznamů uvedených v článku 7 směrnice 77/99/EHS;
5. musí splňovat všeobecné požadavky stanovené směrnicí 77/99/EHS, a zejména
a) musí být podrobeny jednomu z ošetření definovaných v čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 77/99/EHS;
b) musí být podrobeny kontrole úředním veterinárním lékařem podle přílohy A kapitoly IV směrnice 77/99/EHS; u vzduchotěsně uzavřených masných výrobků musí kontrola proběhnout podle předpisů, které je nutno stanovit podle přílohy B, kapitoly II směrnice 77/99/EHS.
Při této prohlídce mohou úřednímu veterinárnímu lékaři pomáhat pomocní veterinární pracovníci, za jejichž práci je odpovědný.
Tito pomocní veterinární pracovníci:
i) musí být jmenováni příslušným ústředním úřadem odesílající země v souladu s platnými předpisy;
ii) musí mít vhodné vzdělání;
iii) musí mít právní status, který zaručuje jejich nezávislost na vedení zařízení;
iv) nesmí mít žádnou pravomoc při rozhodování týkajícím se konečného výsledku prohlídky;
c) v případě prvního balení a dalšího balení musí být baleny do prvního balení a do dalšího balení podle přílohy A kapitoly V směrnice 77/99/EHS;
d) musí být opatřeny označením zdravotní nezávadnosti splňujícím podmínky označování uvedené v příloze A kapitole VI směrnice 77/99/EHS, s výjimkou počátečních písmen nebo skupin počátečních písmen členských států stanovených v písmenu a) bodu 39, které se nahradí názvem třetí země původu a číslem veterinárního schválení zařízení původu;
e) být podle přílohy A kapitoly VIII směrnice 77/99/EHS skladovány a dopravovány do Společenství za uspokojivých hygienických podmínek a musí s nimi být manipulováno za uspokojivých hygienických podmínek.
U masných výrobků uvedených v článku 4 uvedené směrnice musí výrobce pro účely prohlídky na obale výrobku uvést viditelně a čitelně teplotu, při které je nutné výrobek přepravovat a skladovat, a dobu, po kterou může být v takových podmínkách skladován.
6. Masné výrobky nesmí být podrobeny ionizujícímu záření."
5. Články 22 až 26 se nahrazují tímto:
"KAPITOLA V Společné požadavky pro čerstvé maso a masné výrobky
Článek 22
1. Členské státy povolí dovoz čerstvého masa nebo masných výrobků jen při předložení veterinárního osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystavených úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Tato osvědčení musí
a) být vystavena minimálně v jednom z úředních jazyků země určení a v jednom z úředních jazyků členského státu, ve kterém se provádějí dovozní prohlídky uvedené v článcích 23 a 24;
b) být přiložena k zásilce čerstvého masa nebo masných výrobků v originálním exempláři;
c) sestávat pouze z jednoho jediného listu papíru;
d) být určena pouze pro jediného příjemce.
Veterinární osvědčení musí osvědčovat, že čerstvé maso nebo masné výrobky splňují veterinární požadavky stanovené touto směrnicí a požadavky stanovené podle této směrnice pro dovoz čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí.
2. Veterinární osvědčení musí odpovídat vzoru vypracovanému postupem podle článku 29.
Stejným postupem může být v jednotlivých případech rozhodnuto, že veterinární osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti mohou být na jediném listu.
3. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí pro čerstvé maso odpovídat obsahem a formou vzoru uvedenému v příloze A a pro masné výrobky vzoru uvedenému v příloze C a musí být vystaveno v den nakládky čerstvého masa nebo masných výrobků k odeslání do země určení.
Článek 23
1. Členské státy zajistí, aby čerstvé maso nebo masné výrobky byly neprodleně poté, co se dostanou na zeměpisné území Společenství – nezávisle na tom, jakým postupem proběhne celní odbavení – podrobeny veterinární prohlídce provedené příslušným orgánem.
Prováděcí pravidla nezbytná k zajištění jednotného provádění prohlídek uvedených v tomto odstavci se stanoví postupem podle článku 29.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, členské státy zajistí, aby byl dovoz zakázán, pokud tato prohlídka prokáže, že
- toto maso nebo tyto masné výrobky nepochází z území třetí země nebo z části území třetí země uvedené v seznamu vypracovaném v souladu s čl. 3 odst. 1,
- toto maso nebo tyto masné výrobky pochází z území třetí země nebo z části území třetí země, ze které je dovoz v souladu s články 14 a 28 zakázán, aniž je však dotčen čl. 21a odst. 2,
- veterinární osvědčení přiložené k masu nebo masným výrobkům nesplňuje podmínky stanovené podle čl. 22 odst. 1 a 2.
3. Členské státy povolí přepravu čerstvého masa nebo masných výrobků z jedné třetí země do jiné třetí země, pokud
a) dotyčná strana prokáže, že první třetí země, do které je toto maso nebo tyto masné výrobky odesíláno(y) po tranzitu přes území Společenství, se zavázala, že v žádném případě tuto zásilku masa nebo masných výrobků, jejichž dovoz a tranzit povolila, neodmítne nebo neodešle zpět do Společenství;
b) tato přeprava byla předem povolena příslušnými úřady členského státu, na jehož území se provádí dovozní veterinární prohlídka uvedená v odstavci 1;
c) tato přeprava probíhá pod dozorem příslušných úřadů v dopravních prostředcích nebo kontejnerech zapečetěných těmito úřady, bez vykládky na území Společenství; při této přepravě je povoleno, aby byl náklad při příjezdu do Společenství, případně při odjezdu ze Společenství pouze přeložen bezprostředně z jedné lodi nebo letadla do jiného dopravního prostředku nebo naopak.
4. Veškeré náklady vzniklé v důsledku používání tohoto článku hradí odesilatel, příjemce nebo jejich zástupce, aniž by stát vyplácel náhradu.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby každá zásilka čerstvého masa nebo masných výrobků byla před uvolněním ke spotřebě na zeměpisném území Společenství podrobena veterinární prohlídce provedené úředním veterinárním lékařem.
Členské státy zajistí, aby dovozci byli povinni nejméně dva pracovní dny předem sdělit místní službě odpovědné za dovozní prohlídku v místě, kde mají být maso nebo masné výrobky předloženy k prohlídce, množství a druh masa nebo masných výrobků a čas, od kdy může být provedena prohlídka.
2. Hygienická prohlídka stanovená v odstavci 1 se při dovozu, na který se vztahuje čl. 17 odst. 1, čl. 18 odst. 1 a 2 a články 21a a 21b, provádí namátkovým odběrem vzorků. Účelem této prohlídky je v souladu s odstavcem 3 prověřit zejména toto:
a) osvědčení o zdravotní nezávadnosti, soulad mezi zásilkou čerstvého masa nebo masných výrobků a údaji uvedenými v tomto osvědčení a označení zdravotní nezávadnosti; b) stav konzervace, výskyt nečistot a patogenních původců;
c) přítomnost reziduí látek uvedených v článku 20;
d) u čerstvého masa, zda porážka a bourání probíhaly v zařízeních k tomuto účelu schválených, a u masných výrobků, zda výroba probíhala v zařízeních k tomuto účelu schválených;
e) přepravní podmínky.
3. Prováděcí pravidla nezbytná k zajištění jednotného provádění prohlídek uvedených v odst. 1 se stanoví postupem podle článku 29; to se týká zejména použití článku 20, metod rozboru, četnosti odběru vzorků a norem pro odběry vzorků.
4. Členské státy zakáží uvedení čerstvého masa nebo masných výrobků do oběhu, pokud prohlídky uvedené v odst. 1 prokáží, že
- toto čerstvé maso nebo tyto masné výrobky nejsou vhodné k lidské spotřebě,
- podmínky stanovené v této směrnici a v příloze I směrnice 64/433/EHS nebo v přílohách A a B směrnice 77/99/EHS nejsou splněny,
- některé z osvědčení uvedených v článku 22, která se přikládají ke každé jednotlivé zásilce, nesplňuje podmínky stanovené v uvedeném článku.
5. Pokud čerstvé maso nebo masné výrobky nesmí být dovezeny, musí být vráceny, pokud tomu nebrání veterinární nebo hygienické důvody.
Pokud není možné maso nebo masné výrobky vrátit, musí být toto maso nebo tyto masné výrobky na území členského státu, ve kterém se provádí prohlídky, neškodně zlikvidovány.
Odchylně od tohoto ustanovení může členský stát, který provádí veterinární a hygienickou prohlídku, na žádost dovozce nebo jeho zástupce povolit vstup tohoto masa nebo těchto masných výrobků k jiným účelům než k výživě lidí za předpokladu, že neexistuje žádné nebezpečí pro lidi nebo zvířata a že toto maso nebo tyto masné výrobky pocházejí z některé třetí země uvedené v seznamu vypracovaném v souladu s čl. 3 odst.
1, a že dovoz není zakázán podle článku 28. Toto maso nebo tyto masné výrobky nesmí opustit území dotyčného členského státu; ten musí prověřit konečné určení tohoto masa nebo masných výrobků.
6. Osvědčení je třeba po prohlídkách podle odstavce 1 v každém případě opatřit poznámkou, ze které je možné jednoznačně určit povolený způsob použití tohoto masa nebo těchto masných výrobků.
Článek 25
Ke každé zásilce čerstvého masa nebo masných výrobků, jejíž uvedení do oběhu bylo povoleno členským státem na základě prohlídek uvedených v čl. 24 odst. 1, musí být při odeslání do země určení přiloženo osvědčení, které formou a obsahem odpovídá vzoru uvedenému v příloze B.
Toto osvědčení musí
a) být vystaveno příslušným úředním veterinárním lékařem v místě prohlídky nebo v místě skladování;
b) být vystaveno v den nakládky tohoto čerstvého masa nebo těchto masných výrobků k odeslání do země určení;
c) být vyhotoveno alespoň v úředním jazyku země určení;
d) být přiloženo k zásilce čerstvého masa nebo masných výrobků v originále.
Článek 26
Veškeré náklady vzniklé při provádění článků 24 a 25, zejména náklady na prohlídku čerstvého masa nebo masných výrobků, náklady na skladování jakož i případné náklady na neškodnou likvidaci čerstvého masa nebo masných výrobků, jdou na vrub odesilatele, příjemce nebo jejich zástupce, aniž by stát vyplácel náhradu."
6. Dosavadní kapitola IV se označuje jako kapitola VI.
7. V čl. 27 odst. 1 pododstavci 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) místa prohlídky pro dovoz čerstvého masa nebo masných výrobků."
8. V článku 28 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Aniž je dotčen článek 14 a čl. 21a odst. 2, pokud se v některé třetí zemi, která je uvedena v seznamu vypracovaném v souladu s čl. 3 odst. 1, vyskytne nebo šíří nákaza nebo jiná infekční choroba zvířat, které může být přenášeno čerstvým masem nebo masnými výrobky a může ohrozit zdraví lidí nebo hospodářských zvířat v jednom ze členských států, nebo pokud k tomu existují jiné důvody související se zdravím zvířat, zakáže dotyčný členský stát přímý dovoz – nebo nepřímý dovoz přes jiný členský stát – tohoto masa nebo těchto masných výrobků buď z celého území, nebo z části území této třetí země." 9. Článek 32a se nahrazuje tímto:
"Článek 32a
1. Tato směrnice se nevztahuje na dovoz čerstvého masa uvedeného v čl. 1 odst. 1 třetí odrážce nebo masných výrobků z tohoto masa ze třetích zemí, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí Komise přijaté(á) postupem podle článku 29 za účelem nezbytných úprav seznamu uvedeného v článku 3.
2. Vnitrostátní právní předpisy týkající se veřejného zdraví se i nadále použijí na dovoz masa nebo masných výrobků uvedeného (uvedených) v odstavci 1 ze třetích zemí do té doby, než vstoupí v platnost příslušné předpisy Společenství."
10. Příloha B se nahrazuje přílohou připojenou k této směrnici.
11. Příloha C se nahrazuje přílohou připojenou k této směrnici.
Článek 2
Až do harmonizace veterinárních předpisů pro čerstvé drůbeží maso a zvěřinu podléhá dovoz výrobků z drůbežího masa a zvěřiny i nadále stávajícím vnitrostátním právním předpisům, za dodržování všeobecných ustanovení Smlouvy.
Článek 3
V článku 17 směrnice 77/99/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Až do zavedení předpisů Společenství týkajících se dovozu výrobků z drůbežího masa ze třetích zemí použijí členské státy při tomto dovozu předpisy, které nesmějí být příznivější než předpisy upravující obchod uvnitř Společenství."
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1990.
Uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 28. března 1989,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/759/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se směrových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(89/277/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/759/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se směrových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 87/354/EHS [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a z hlediska současného stavu techniky je nyní možné nejen doplnit určité požadavky a uvést je více do souladu se skutečnými zkušebními podmínkami, ale také požadavky zpřísnit s ohledem na zvýšení bezpečnosti cestujících ve vozidle i ostatních uživatelů pozemních komunikací,
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 76/759/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 31. března 1989 nesmějí členské státy
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla z důvodů týkajících se směrových svítilen, pokud tento typ vozidla nebo toto vozidlo splňují požadavky této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ směrové svítilny, pokud tato svítilna splňuje požadavky této směrnice, ani
- zakázat uvedení směrové svítilny na trh, pokud je tato svítilna opatřena značkou EHS schválení typu vydanou podle této směrnice.
2. Od 1. října 1991 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož směrové svítilny nesplňují požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož směrové svítilny nesplňují požadavky této směrnice;
b) - nesmějí již udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ směrové svítilny, pokud tato svítilna nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ dotyčné směrové svítilny, pokud tato svítilna nesplňuje požadavky této směrnice.
Tento den se však odkládá na 1. říjen 1993 v případě, že se jedná o EHS schválení typu konstrukční části pro směrové svítilny kategorie 5.
3. Od 1. října 1995 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož směrové svítilny nesplňují požadavky této směrnice, jakož i uvedení na trh směrové svítilny, která není opatřena značkou schválení typu podle této směrnice.
Aniž je dotčen odst. 2 písm. b), uznávají členské státy nadále EHS schválení typu konstrukčních částí udělená pro směrové svítilny podle směrnice 76/759/EHS, pokud jde o zařízení, která jsou určena k montáži na vozidla v provozu, a mohou také podle směrnice 76/759/EHS udělit EHS schválení typu pro typ směrové svítilny, pokud je toto zařízení určeno jako náhradní díl pro vozidla v provozu a není technicky možné, aby splňovalo požadavky této směrnice.
Článek 3
Článek 2 se nepoužije, pokud je v rozporu s čl. 2 odst. 2, 3 a 4 směrnice Rady 89/278/EHS ze dne 28. března 1989, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 76/756/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 28. března 1989,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/756/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(89/278/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS [2] a aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 84/8/EHS [4], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a z hlediska současného stavu techniky je nyní možné nejen doplnit určité požadavky a uvést je více do souladu se skutečnými zkušebními podmínkami, ale také požadavky zpřísnit s ohledem na zvýšení bezpečnosti cestujících ve vozidle i ostatních uživatelů pozemních komunikací,
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/756/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 31. března 1989 nesmějí členské státy
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla
z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I směrnice 76/756/EHS, pokud montáž daných zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na tomto typu vozidla nebo na těchto vozidlech splňuje požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1989 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice, kromě požadavků týkajících se předních směrových svítilen kategorií Ia a Ib popsaných v bodě 4.5.3 přílohy I směrnice 76/756/EHS, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice, kromě požadavků týkajících se předních směrových svítilen kategorií Ia a Ib popsaných v bodě 4.5.3 přílohy I směrnice 76/756/EHS.
3. Od 1. dubna 1991 mohou členské státy odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla a nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice, kromě požadavků týkajících se předních směrových svítilen kategorií Ia a Ib popsaných v bodě 4.5.3 přílohy I směrnice 76/756/EHS, a pro typy vozidel, jejichž schválení typu není vyvoláno ani novou konstrukcí, ani změnou konstrukce nebo tvaru karoserie, která by mohla ovlivnit rozměry těchto předních směrových svítilen a jejich umístění vzhledem k potkávacím světlometům a předním mlhovým světlometům.
4. Od 1. října 1993 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice, kromě požadavků týkajících se předních směrových svítilen kategorií Ia a Ib popsaných v bodě 4.5.3 přílohy I směrnice 76/756/EHS.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. dubna 1989,
kterou se doplňuje a mění směrnice 76/116/EHS s ohledem na obsah vápníku, hořčíku, sodíku a síry v hnojivech
(89/284/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout nezbytná opatření, aby vytvoření vnitřního trhu bylo dokončeno k 31. prosinci 1992; že vnitřní trh je prostorem bez vnitřních hranic, v němž je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [4], naposledy pozměněná směrnicí 88/183/EHS [5], stanoví pravidla pro uvádění tuhých hnojiv EHS na trh; že se ukázalo jako nezbytné rozšířit oblast působnosti uvedené směrnice na hnojiva obsahující vápník, hořčík, sodík a síru;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/116/EHS se po změně bude vztahovat i na hnojiva obsahující pouze vápník, hořčík a síru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
U hnojiv EHS uvedených v příloze I směrnice 76/116/EHS může být udán obsah hořčíku, sodíku a síry, pokud jsou tyto prvky zastoupeny alespoň v minimálních množstvích stanovených v článku 2 této směrnice a pokud hnojiva EHS nadále splňují požadavky podle přílohy I směrnice 76/116/EHS.
Označení typu se v takovém případě doplní údajem podle čl. 6 písm. b) této směrnice.
Článek 2
U hnojiv EHS uvedených v článku 1 může být udán obsah hořčíku, sodíku a síry, jestliže hnojiva obsahují nejméně:
- 2 % oxidu hořečnatého (MgO), tj. 1,2 % Mg,
- 3 % oxidu sodného (Na2O), tj. 2,2 % Na,
- 5 % oxidu sírového (SO3), tj. 2 % S.
Článek 3
1. Ve smyslu této směrnice a aniž je dotčen odstavec 2 se údaj o obsahu vápníku jako živiny uvádí pouze u hnojiv typu 1 a 2 podle seznamu v příloze I.
Členské státy mohou stanovit, že obsah vápníku má být u hnojiv uváděných na trh na jejich území vyjádřen buď ve formě oxidu (CaO), nebo v elementární formě (Ca), nebo v obou těchto formách současně.
Pro přepočet obsahu oxidu vápenatého na obsah vápníku se použije následující vzorec:
vápník (Ca) = oxid vápenatý (CaO) × 0,715
2. Obsah rozpustného vápníku v kapalných hnojivech podle přílohy I část C směrnice 76/116/EHS, která jsou určena k postřiku na list, se může uvést v případě, že činí nejméně 8 % CaO (= 5,7 % Ca).
Článek 4
Hnojiva, která odpovídají požadavkům této směrnice a jejích příloh, mohou být označována jako "HNOJIVO EHS".
Článek 5
Členské státy mohou stanovit, aby obsah hořčíku, sodíku a síry v hnojivech uváděných na trh na jejich území byl vyjádřen:
- buď ve formě oxidu (MgO, Na2O, SO3),
- nebo v elementární formě (Mg., Na, S),
- nebo současně v obou formách.
Pro přepočet obsahu oxidu sodného a oxidu sírového na obsah sodíku a síry se použije následující vzorec:
- sodík (Na) = oxid sodný (Na2O) × 0,742,
- síra (S) = oxid sírový (SO3) × 0,400.
Pokud se obsah oxidu přepočítává, musí být výsledná udávaná hodnota zaokrouhlena na jedno desetinné místo.
Článek 6
Povinné označení pro účely identifikace:
a) slova "HNOJIVO EHS" velkými písmeny;
b) označení typu hnojiva:
- buď podle přílohy I směrnice 76/116/EHS, s doplněním označení typu slovem "obsahující…" a názvy nebo chemickými značkami prvků, které jsou uvedeny v této směrnici a které jsou v hnojivu obsaženy.
Čísla udávající obsah prvků uvedených ve směrnici 76/116/EHS mohou být doplněna čísly v závorkách pro prvky uvedené v příloze I této směrnice,
- nebo podle přílohy I této směrnice;
c) zaručený obsah pro každou živinu a zaručený obsah pro jednotlivé formy nebo rozpustnosti, pokud jsou uvedeny v přílohách směrnic o hnojivech.
Obsah živin v jednosložkových a vícesložkových hnojivech se udává v hmotnostních procentech, a to v celých číslech, popřípadě na jedno desetinné místo.
Jestliže hnojivo obsahuje několik uváděných prvků, uvede se údaj o jejich obsahu v následujícím pořadí:
N, P2O5 a/nebo P, K2O a/nebo K, CaO nebo Ca, MgO a/nebo Mg, Na2O a/nebo Na, SO3 a/nebo S.
Formy a rozpustnosti živin musí být rovněž uvedeny v procentech hmotnosti hnojiva, pokud příloha I směrnice 76/116/EHS výslovně nestanoví jiný způsob vyjádření tohoto obsahu.
Údaje o živinách se uvádějí jak slovy, tak odpovídajícími chemickými značkami či vzorci, např. dusík (N), fosfor (P), oxid fosforečný (P2O5), draslík (K), oxid draselný (K2O), hořčík (Mg), oxid hořečnatý (MgO), sodík (Na), oxid sodný (Na2O), síra (S), oxid sírový (SO3), vápník (Ca), oxid vápenatý (CaO).
Článek 7
Údaj o obsahu hořčíku, sodíku a síry v hnojivech podle článku 1 se vyjádří jedním z těchto způsobů:
- celkovým obsahem vyjádřeným v procentech hmotnosti hnojiva,
- u plně vodorozpustných živin pouze uvedením vodorozpustného obsahu,
- činí-li rozpustný obsah nejméně čtvrtinu celkového obsahu, uvedením celkového obsahu a vodorozpustného obsahu v procentech hmotnosti hnojiva.
Obsah se určuje za podmínek stanovených pro analytické metody zmíněné v článku 8 směrnice 76/116/EHS.
Článek 8
Přípustné odchylky od udávaných hodnot vápníku, hořčíku, sodíku a síry se stanoví na čtvrtinu udávaného obsahu těchto prvků a nejvýše 0,9 % absolutní hodnoty obsahu pro CaO, MgO, Na2O a SO3, tj. 0,64 pro Ca, 0,55 pro Mg, 0,67 pro Na a 0,36 pro S.
Článek 9
Příloha I směrnice 76/116/EHS se mění takto:
1. v části A – Jednosložková hnojiva, díl III., Draselná hnojiva, se doplňuje jako číslo 7 Typ hnojiva EHS kieserit se síranem draselným uvedený v příloze II této směrnice;
2. v části C – Kapalná hnojiva, díl I, Jednosložková hnojiva, se doplňuje jako číslo 3 Typ hnojiva EHS roztok dusičnanu vápenatého uvedený v příloze II této směrnice.
Článek 10
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 12 měsíců od jejího oznámení [6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. dubna 1989
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se boční ochrany (bočních ochranných zařízení) určitých motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(89/297/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na boční ochranná zařízení motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [5];
vzhledem k tomu, že pro zvýšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích je nutné opatřit všechna vozidla vyšších hmotnostních kategorií bočními ochrannými zařízeními, aby účinně chránila nechráněné účastníky provozu na pozemních komunikacích (chodce, cyklisty, motocyklisty) před nebezpečím pádu pod boky těchto vozidel;
vzhledem k tomu, že z praktických důvodů se ukazuje nutné, aby použitelnost ustanovení pro nová schválení typu a pro všechna nová vozidla byla časově odstupňována;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro motorová vozidla předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorií N2 a N3 a přípojné vozidlo kategorií O3 a O4 definované v příloze 1 směrnice 70/156/EHS, určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie a s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h.
Článek 2
1. Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se boční ochrany, pokud dané vozidlo splňuje požadavky stanovené v příloze.
2. Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se boční ochrany, pokud dané vozidlo splňuje požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členský stát, který udělí EHS schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v příloze.
Příslušný orgán dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 4
1.
Od 1. června 1990 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož boční ochranná zařízení nesplňují požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož boční ochranná zařízení nesplňují požadavky této směrnice.
2.
Od 1. května 1991 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž boční ochranná zařízení nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. října 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. dubna 1989
o koordinaci požadavků na sestavení, kontrolu a šíření prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce převoditelných cenných papírů
(89/298/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že investice do převoditelných cenných papírů, jako každá jiná forma investice, zahrnuje rizika; že ochrana investorů vyžaduje, aby mohli být schopni tato rizika správně odhadnout a přijímat investiční rozhodnutí při plné znalosti těchto skutečností;
vzhledem k tomu, že poskytnutí úplných relevantních informací o převoditelných cenných papírech a o emitentu těchto cenných papírů podporuje ochranu investorů;
vzhledem k tomu, že tyto informace jsou navíc účinným prostředkem ke zvýšení důvěry v převoditelné cenné papíry, a tím přispívají k řádnému fungování a rozvoji trhů s převoditelnými cennými papíry;
vzhledem k tomu, že by měla být zavedena vlastní politika Společenství v oblasti informování investora o převoditelných cenných papírech; že na základě ochrany, kterou nabízí investorům, a příznivého účinku na řádné fungování trhů s převoditelnými cennými papíry může tato informační politika podporovat prolínání vnitrostátních trhů s převoditelnými cennými papíry, a tím povzbudit vytvoření účinného evropského kapitálového trhu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/390/EHS ze dne 17. března 1980 o koordinaci požadavků na sestavení, kontrolu a šíření prospektů, které mají být zveřejněny pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů [4], naposledy pozměněná směrnicí 87/345/EHS [5], představuje zásadní krok v zavádění této informační politiky Společenství; že tato směrnice koordinuje údaje, které mají být zveřejněny, když jsou cenné papíry kotovány na burze cenných papírů, a které se týkají povahy nabízených cenných papírů a jejich emitentů, aby investoři mohli podloženě zhodnotit majetek a závazky, finanční situaci, zisky a ztráty a finanční vyhlídky emitentů a práva spojená s danými cennými papíry;
vzhledem k tomu, že tato informační politika také vyžaduje, aby byl investorům při první veřejné nabídce převoditelných cenných papírů v členském státě, ať už emitentem nebo jeho jménem anebo třetí osobou a bez ohledu na jejich následné kotování, poskytnut prospekt obsahující takové údaje; že je dále nezbytné koordinovat obsah tohoto prospektu, aby bylo dosaženo rovnocennosti minimální ochrany poskytované investorům v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že dosud není možné stanovit společnou definici termínu "veřejná nabídka" a všech jejích prvků;
vzhledem k tomu, že týká-li se veřejná nabídka převoditelných cenných papírů, jež mají být kotovány na burze cenných papírů, musí být poskytnuty stejné údaje, jaké vyžaduje směrnice 80/390/EHS, přičemž se přihlédne k odlišnostem veřejné nabídky; že týká-li se však veřejná nabídka převoditelných cenných papírů, které nemají být kotovány na burze cenných papírů, mohou být požadovány méně podrobné údaje, aby nebyli menší a střední emitenti nadměrně zatěžováni; že předpisy pro veřejné nabídky převoditelných cenných papírů, které mají být kotovány na burze cenných papírů, byly natolik harmonizovány, že prospekt schválený příslušnými orgány jednoho členského státu může být podle zásady vzájemného uznávání použit pro veřejné nabídky týchž cenných papírů v jiném členském státě; že zásada vzájemného uznávání by měla být použita rovněž tehdy, když prospekty pro veřejnou nabídku vyhovují základním pravidlům stanoveným ve směrnici 80/390/EHS a byly schváleny příslušnými orgány, a to i tehdy, není-li žádáno o kotování na burze cenných papírů;
vzhledem k tomu, že k dosažení cílů této směrnice v plném rozsahu je nutné zahrnout do její působnosti převoditelné cenné papíry emitované společnostmi nebo podniky, které se řídí právem třetích zemí;
vzhledem k tomu, že je účelné rozšířit pomocí dohod mezi Společenstvím a třetími zeměmi uznávání prospektů z těchto zemí na základě vzájemnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
I ODDÍL
Obecná ustanovení Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na převoditelné cenné papíry, které jsou poprvé ve členském státě předmětem veřejné nabídky, nejsou-li tyto cenné papíry již kotovány na burze cenných papírů se sídlem nebo činné v tomto členském státě.
2. Týká-li se veřejná nabídka pouze části převoditelných cenných papírů jedné emise, nemusí členské státy vyžadovat zveřejnění nového prospektu, je-li tato další část předmětem následné veřejné nabídky.
Článek 2 Tato směrnice se nevztahuje na:
1. tyto druhy nabídky:
a) jsou-li převoditelné cenné papíry nabízeny osobám v rámci jejich podnikání, povolání nebo zaměstnání, a/nebo
b) jsou-li převoditelné cenné papíry nabízeny omezenému počtu osob, a/nebo
c) nepřesáhne-li prodejní cena všech nabízených převoditelných cenných papírů 40000 ECU, a/nebo
d) mohou-li být nabízené převoditelné cenné papíry získány za nejméně 40000 ECU na jednoho investora;
2. tyto druhy převoditelných cenných papírů:
a) převoditelné cenné papíry nabízené ve jmenovitých hodnotách nejméně 40000 ECU,
b) podílové jednotky vydávané subjekty kolektivního investování jiného než uzavřeného typu,
c) převoditelné cenné papíry emitované státem, jeho územními samosprávnými celky nebo veřejnoprávními mezinárodními organizacemi, jejichž členem je jeden nebo více členských států,
d) převoditelné cenné papíry nabízené v souvislosti s veřejnou nabídkou převzetí,
e) převoditelné cenné papíry nabízené v souvislosti s fúzí,
f) akcie přidělené bezplatně držitelům akcií,
g) akcie nebo převoditelné cenné papíry rovnocenné akciím nabídnuté výměnou za akcie téže společnosti, pokud nabídka těchto nových cenných papírů nezahrnuje zvýšení upsaného základního kapitálu společnosti,
h) převoditelné cenné papíry nabízené zaměstnavatelem nebo propojeným podnikem současným nebo bývalým zaměstnancům nebo v jejich prospěch,
i) převoditelné cenné papíry pocházející z konverze konvertibilních dluhových cenných papírů nebo z uplatnění práv z opčních listů nebo akcie vydané výměnou za vyměnitelné dluhové cenné papíry, byl-li v tomtéž členském státě zveřejněn prospekt pro veřejnou nabídku nebo přijetí ke kotování na burzu cenných papírů, týkající se těchto konvertibilních nebo vyměnitelných dluhových cenných papírů nebo těchto opčních listů,
j) převoditelné cenné papíry emitované sdruženími s právním statutem nebo neziskovými organizacemi uznanými státem za účelem získání prostředků nezbytných k dosažení jejich obecně prospěšných cílů,
k) akcie nebo převoditelné cenné papíry rovnocenné akciím, jejichž vlastnictví opravňuje držitele využívat služeb poskytovaných subjekty, jako jsou účelové družstevní spořitelny "building societies", "Crédits populaires", "Genossenschaftsbanken" nebo "Industrial and Provident Societies", nebo se stát členem takovéto organizace,
l) cenné papíry Euro, ke kterým není prováděna obecná reklamní nebo akviziční kampaň.
Článek 3 Pro účely této směrnice se:
a) "subjekty kolektivního investování jiného než uzavřeného typu" rozumějí podílové fondy a investiční společnosti
- zabývající se kolektivním investováním kapitálu získaného od veřejnosti, které provozují svou činnost na základě zásady rozložení rizika, a
- jejichž podílové jednotky jsou na žádost podílníků přímo nebo nepřímo odkoupeny nebo z aktiv těchto subjektů.
Za rovnocenné odkupu nebo vyplacení se považuje jednání ze strany subjektu kolektivního investování k zajištění toho, aby se hodnota jeho podílových jednotek na burze významně nelišila od čisté hodnoty jejich aktiv;
b) "podílovými jednotkami subjektů kolektivního investování" rozumějí převoditelné cenné papíry emitované subjektem kolektivního investování, které představují práva účastníků k obchodnímu majetku tohoto subjektu;
c) "emitenty" rozumějí společnosti, jiné právnické osoby a veškeré podniky, jejichž převoditelné cenné papíry jsou předmětem veřejné nabídky;
d) "úvěrovou institucí" rozumí podnik, jehož činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných prostředků od veřejnosti a poskytování úvěrů na vlastní účet, včetně úvěrových institucí zmíněných v článku 2 směrnice 77/780/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 86/524/EHS [7];
e) "převoditelnými cennými papíry" rozumějí akcie a jiné převoditelné cenné papíry rovnocenné akciím společností, dluhové cenné papíry s termínem splatnosti nejméně jeden rok a jiné převoditelné cenné papíry rovnocenné dluhovým cenným papírům, jakož i všechny další převoditelné cenné papíry, poskytující právo získat tyto převoditelné cenné papíry úpisem nebo směnou;
f) "cennými papíry Euro" rozumějí převoditelné cenné papíry, které
- mají být upsány a šířeny syndikátem, jehož nejméně dva členové mají sídlo v různých státech, a
- jsou nabízeny ve významném rozsahu v jednom nebo více státech jiných než stát, kde má emitent sídlo, a
- mohou být upsány nebo prvotně získány pouze prostřednictvím úvěrové instituce nebo jiné finanční instituce.
Článek 4
Členské státy zajistí, aby při každé veřejné nabídce převoditelných cenných papírů veřejnosti na jejich území byla osoba, která nabídku činí, povinna zveřejnit prospekt. Článek 5
Členské státy mohou poskytnout částečné nebo plné vynětí z povinnosti zveřejnit prospekt, jsou-li převoditelné cenné papíry, jež jsou předmětem veřejné nabídky, a) dluhové cenné papíry nebo jiné převoditelné cenné papíry rovnocenné dluhovým cenným papírům, jež průběžně nebo opakovaně emitují úvěrové instituce nebo jiné finanční instituce rovnocenné úvěrovým institucím, které pravidelně zveřejňují své roční účetní závěrky a které jsou v rámci Společenství zřízeny nebo upraveny zvláštním zákonem nebo na základě zvláštního zákona nebo podléhají veřejnému dohledu za účelem ochrany úspor;
b) dluhové cenné papíry nebo jiné převoditelné cenné papíry rovnocenné dluhovým cenným papírům, jež emitují společnosti nebo jiné právnické osoby založené podle práva členského státu, které
- při své činnosti využívají státního monopolu a
- jsou zřízeny nebo upraveny zvláštním zákonem nebo na základě zvláštního zákona nebo jejichž úvěry jsou bezpodmínečně a neodvolatelně zaručeny členským státem nebo jeho územním samosprávným celkem;
c) dluhové cenné papíry emitované právnickými osobami založenými podle práva členského státu jinými než společnostmi,
- které byly zřízeny zvláštním zákonem a
- jejichž činnost upravuje tento zákon a spočívá výlučně v
i) získávání prostředků pod státním dohledem prostřednictvím emise dluhových cenných papírů a
ii) financování výroby ze získaných zdrojů a zdrojů poskytnutých členským státem a/nebo získávání podílů na této výrobě a
- jejichž dluhové cenné papíry považují vnitrostátní právní předpisy pro účely kotování na burze cenných papírů za dluhové cenné papíry emitované nebo zaručené státem.
Článek 6 Byl-li v průběhu předchozích 12 měsíců ve členském státě zveřejněn úplný prospekt, mohou být v dalším prospektu, sestaveném stejným emitentem ve stejném členském státě, ale týkajícím se jiných převoditelných cenných papírů, uvedeny pouze změny, ke kterým došlo od zveřejnění úplného prospektu a které by mohly ovlivnit hodnotu těchto cenných papírů.
Prospekt však může být poskytován pouze spolu s úplným prospektem, ke kterému se vztahuje, nebo s odkazem na něj.
II ODDÍL
Obsah a postupy kontroly a šíření prospektu převoditelných cenných papírů, pro které je žádáno o přijetí ke kotování na burze cenných papírů
Článek 7
Týká-li se veřejná nabídka převoditelných cenných papírů, pro které je v době nabídky požádáno o přijetí ke kotování na burze cenných papírů, která má sídlo nebo je činná v témž členském státě, budou obsah prospektu a postupy jeho kontroly a šíření určeny v souladu se směrnicí 80/390/EHS, s přihlédnutím k odlišnostem veřejné nabídky. Článek 8
1. Je-li veřejná nabídka učiněna v jednom členském státě a žádost o přijetí ke kotování je podávána u burzy cenných papírů, která má sídlo v jiném členském státě, může osoba, jež činí veřejnou nabídku, sestavit ve členském státě, kde veřejnou nabídku činí, prospekt, jehož obsah a postupy kontroly a šíření budou určeny v souladu se směrnicí 80/390/EHS, s přihlédnutím k odlišnostem veřejné nabídky.
2. Odstavec 1 se použije pouze v členských státech, které zpravidla stanoví povinnost předběžné kontroly prospektů pro veřejnou nabídku.
Článek 9 Prospekt musí být zveřejněn nebo zpřístupněn veřejnosti nejpozději do dne učinění veřejné nabídky.
1. Je-li nebo má-li být zveřejněn prospekt podle článku 7 nebo 8, musí být inzeráty, oznámení, vývěsky a dokumenty oznamující veřejnou nabídku předem poskytnuty příslušným orgánům.
Uvedené dokumenty musí obsahovat údaje o tom, že existuje prospekt a kde je zveřejněn.
2. Povolí-li členský stát šíření dokumentů uvedených v odstavci 1 předtím, než je prospekt k dispozici, musí dokumenty obsahovat údaj, že bude zveřejněn prospekt a kde jej veřejnost může získat.
3. Prospekt musí být zveřejněn jedním z následujících způsobů:
- formou inzerátu v jednom nebo více denících šířených celoplošně nebo na značném území členského státu, ve kterém je učiněna veřejná nabídka, nebo
- formou brožury poskytované zdarma k dispozici veřejnosti v členském státě, ve kterém je veřejná nabídka činěna, a v sídle osoby, která veřejnou nabídku činí, jakož i u finančních institucí, které jsou platebním místem emitenta v členském státě, ve kterém je veřejná nabídka činěna.
4. Dále musí být buď úplný prospekt, nebo oznámení o tom, kde byl prospekt zveřejněn a kde jej může veřejnost získat, inzerován v publikaci určené členským státem, ve kterém je veřejná nabídka činěna.
III ODDÍL
Obsah a postupy pro šíření prospektu převoditelných cenných papírů, pro které není žádáno o přijetí ke kotování
Článek 11 1. Týká-li se veřejná nabídka převoditelných cenných papírů jiných než uvedených v článku 7 a 8, musí prospekt obsahovat údaje, které jsou podle konkrétní povahy emitenta a veřejně nabízených převoditelných cenných papírů nutné, aby investoři mohli podloženě zhodnotit majetek a závazky, finanční situaci, zisky a ztráty a finanční vyhlídky emitentů a práva spojená s danými cennými papíry.
2. Aby splňoval povinnost uvedenou v odstavci 1, musí prospekt, aniž jsou dotčeny možnosti výjimek podle článků 5 a 13, obsahovat v co nejsnáze analyzovatelné a srozumitelné podobě alespoň tyto údaje:
a) osoby odpovědné za prospekt (jejich jména, funkce a prohlášení, že podle jejich nejlepšího vědomí odpovídají údaje uvedené v prospektu skutečnosti a že nebyly zamlčeny žádné skutečnosti, které by mohly ovlivnit jeho vypovídací schopnost);
b) veřejnou nabídku a nabízené převoditelné cenné papíry (druh nabízených cenných papírů, výše a účel emise, počet emitovaných cenných papírů a práva s nimi spojená; daň z příjmu sražená u zdroje; lhůta pro upisování; den vzniku nároku na dividendy nebo úrok; osoby provádějící nebo zaručující nabídku; případná omezení volné převoditelnosti nabízených cenných papírů a trhy, na kterých mohou být obchodovány; finanční instituce, které jsou platebními místy; cena, za kterou jsou cenné papíry nabízeny, je-li známa, nebo jestliže tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, postup a harmonogram pro stanovení ceny, není-li známa při sestavování prospektu; způsoby platby; způsob výkonu případných předkupních práv; způsob a lhůty dodání cenných papírů);
c) emitent (název, sídlo; den založení, právní forma a právo, jímž se řídí, předmět podnikání, údaj o rejstříku a registrační číslo emitenta v něm) a jeho základní kapitál (výše upsaného základního kapitálu, počet a základní údaje o cenných papírech, které tento základní kapitál představují, výše dosud nesplaceného základního kapitálu; částka všech konvertibilních dluhových cenných papírů, vyměnitelných dluhových cenných papírů a dluhových cenných papírů s opčními listy a postupy pro konverzi, výměnu, nebo úpis; případně skupina podniků, k níž emitent náleží; u akcií musí být poskytnuty tyto dodatečné údaje: veškeré podíly nepředstavující základní kapitál, výše schváleného základního kapitálu a doba platnosti schválení; údaj o akcionářích, kteří přímo nebo nepřímo uplatňují nebo by mohli uplatňovat rozhodující vliv na řízení emitenta, jsou-li známi);
d) hlavní oblasti činnosti emitenta (popis jeho hlavních činností a popřípadě veškeré mimořádné činitele ovlivňující jeho činnost; závislost na patentech, licencích nebo obchodních smlouvách, mají-li zásadní význam; údaje o probíhajících investicích významného rozsahu; případně údaje o soudních řízeních, která mají významný vliv na finanční situaci emitenta);
e) emitentův majetek a závazky, finanční situace a zisky a ztráty (roční účetní závěrka a popřípadě konsolidovaná účetní závěrka; zpracovává-li emitent pouze konsolidovanou roční účetní závěrku, zahrne ji do prospektu; zpracovává-li emitent nekonsolidovanou i konsolidovanou roční účetní závěrku, zahrne do prospektu obě; emitent však může zahrnout pouze jednu z obou závěrek, neobsahuje-li nezahrnutá závěrka žádné další významné informace); mezitímní účetní závěrka, pokud byla zveřejněna od konce předchozího účetního období; jméno osoby odpovědné za audit účetnictví; vyslovila-li tato osoba k účetnictví výhrady nebo odmítla vydat výrok o auditu, musí být tato skutečnost zahrnuta spolu s odůvodněním;
f) emitentova správa, řízení a dozor (jména, adresy, funkce; v případě veřejné nabídky akcií kapitálové společnosti odměny správních orgánů, popřípadě řídicích a dozorčích orgánů emitenta);
g) pokud mají tyto informace významný dopad na hodnocení emitenta, poslední vývoj v jeho podnikatelské činnosti a finančních vyhlídkách (nejnovější významné tendence vývoje činnosti emitenta od konce předchozího účetního období, údaje o emitentových finančních vyhlídkách za alespoň běžné účetní období).
3. Týká-li se veřejná nabídka dluhových cenných papírů zaručených jednou nebo více právnickými osobami, musí být údaje uvedené v odst. 2 písm. c) až g) uvedeny rovněž ve vztahu k ručiteli nebo ručitelům.
4. Týká-li se veřejná nabídka konvertibilních dluhových cenných papírů, vyměnitelných dluhových cenných papírů, dluhových cenných papírů s opčními listy nebo opčních listů samých, musí být dále poskytnuty údaje o druhu akcií nebo dluhových cenných papírů, k jejichž obdržení opravňují, a o podmínkách a podrobnostech konverze, výměny nebo úpisu.
Není-li emitent akcií nebo dluhových cenných papírů totožný s emitentem dluhových cenných papírů nebo opčních listů, musí být údaje uvedené v odst. 2 písm. c) až g) poskytnuty též s ohledem na emitenta akcií nebo dluhových cenných papírů.
5. Je-li doba existence emitenta kratší než některá doba uvedená v odstavci 2, postačí poskytnout údaje pouze pro dobu existence emitenta.
6. Jsou-li některé údaje uvedené v odstavci 2 shledány jako neodpovídající oblasti činnosti emitenta, jeho právní formě nebo nabízeným převoditelným cenným papírům, musí být sestaven prospekt poskytující údaje rovnocenné.
7. Jsou-li akcie nabízeny na základě předkupních práv akcionářům emitenta při jejich přijímání k obchodování na burze, mohou členské státy nebo jimi určené orgány povolit vypuštění některých údajů uvedených v odst. 2 písm. d), e) a f), mají-li investoři aktuální informace o emitentovi rovnocenné údajům požadovaným v oddílu III, které vyplývají z požadavků veřejné burzovní informovanosti.
8.
Byl-li k obchodování na burzovní trh přijat určitý druh akcií, mohou členské státy nebo jimi určené orgány povolit částečnou nebo úplnou výjimku z povinnosti zveřejnit prospekt, jestliže počet, odhadovaná tržní cena, jmenovitá hodnota, nebo není-li jmenovitá hodnota, účetní hodnota nabízených akcií činí méně než 10 % počtu nebo odpovídající hodnoty akcií stejného druhu přijatých k obchodování, pokud mají investoři aktuální informace o emitentovi rovnocenné údajům požadovaným v oddílu III, které vyplývají z požadavků veřejné burzovní informovanosti.
Článek 12 1. Členské státy mohou nicméně stanovit, že osoba činící veřejnou nabídku může sestavit prospekt, jehož obsah bude určen v souladu se směrnicí 80/390/EHS, s přihlédnutím k odlišnostem veřejné nabídky.
2. Předběžnou kontrolu prospektu uvedeného v odstavci 1 musí orgány určené členskými státy provést i tehdy, když není žádáno o přijetí ke kotování na burze cenných papírů.
Článek 13 1. Členské státy nebo jimi určené orgány mohou povolit, aby byly z prospektu uvedeného v článku 11 vypuštěny určité údaje stanovené touto směrnicí, jestliže
a) tyto údaje mají jen malý význam a neovlivnily by zhodnocení majetku a závazků, finanční situace, zisků a ztrát a finančních vyhlídek emitenta, nebo
b) by zveřejnění těchto údajů odporovalo veřejnému zájmu nebo způsobilo emitentu vážnou škodu; ve druhém uvedeném případě však nesmí neuvedení údaje uvádět veřejnost v omyl, pokud se jedná o skutečnosti a okolnosti podstatné pro hodnocení převoditelných cenných papírů.
2. Není-li původcem nabídky emitent ani třetí osoba jednající na jeho účet, mohou členské státy nebo jimi určené orgány povolit, aby byly z prospektu vypuštěny určité údaje, které původce obvykle nemá v držení.
3. Členské státy nebo jimi určené orgány mohou povolit částečné nebo úplné zproštění povinnosti zveřejnit prospekt, jsou-li údaje, jejichž poskytnutí nařizují osobám činícím nabídku právní předpisy nebo předpisy vydané orgány, které k tomu opravňují vnitrostátní právní předpisy, k dispozici investorům nejpozději ke dni, kdy prospekt má být nebo měl být zveřejněn nebo zpřístupněn veřejnosti na základě této směrnice, v podobě dokumentů poskytujících informace alespoň rovnocenné údajům požadovaným v oddílu III.
Článek 14
Prospekt musí být před svým zveřejněním poskytnut orgánům určeným pro tento účel v každém členském státě, ve kterém jsou převoditelné cenné papíry poprvé veřejně nabízeny. Článek 15
Prospekt musí být zveřejněn nebo zpřístupněn veřejnosti ve členském státě, ve kterém je činěna veřejná nabídka, v souladu s postupy stanovenými tímto členským státem. Článek 16
1. Je-li nebo má-li být zveřejněn prospekt v souladu s článkem 11 nebo 12, musí být inzeráty, oznámení, vývěsky a dokumenty oznamující veřejnou nabídku, které šíří nebo zpřístupňuje veřejnosti osoba činící veřejnou nabídku, předem poskytnuty orgánům určeným podle článku 14, jestliže tyto orgány provádějí předběžnou kontrolu prospektů pro veřejnou nabídku.
V tomto případě tyto orgány stanoví, zda mají být příslušné dokumenty před zveřejněním zkontrolovány.
Tyto dokumenty musí obsahovat údaje, že existuje prospekt a kde je zveřejněn.
2. Pokud členské státy povolí šíření dokumentů uvedených v odstavci 1 před zveřejněním prospektu, musí tyto dokumenty obsahovat údaje, že bude zveřejněn prospekt a kde jej veřejnost bude moci získat.
Článek 18 Každý nový významný činitel nebo významná nepřesnost v prospektu, která by mohla ovlivnit hodnocení převoditelných cenných papírů a která vznikne nebo je zaznamenána mezi zveřejněním prospektu a konečným uzavřením veřejné nabídky, musí být zmíněna nebo opravena v dodatku k prospektu, který se zveřejní nebo zpřístupní veřejnosti alespoň stejným způsobem, jaký byl použit při šíření původního prospektu, nebo způsobem stanoveným členskými státy nebo jimi určenými orgány.
IV ODDÍL
Spolupráce mezi členskými státy
Článek 19 Členské státy určí orgány, které mohou být tytéž jako podle článku 14, jejichž úkolem je spolupracovat za účelem řádného uplatňování této směrnice a co nejšíře si v rámci svých pravomocí vyměňovat veškeré informace nezbytné k tomuto účelu.
Členské státy uvědomí Komisi o takto určených orgánech.
Komise sdělí tuto informaci ostatním členským státům.
Členské státy zajistí, aby určené orgány měly potřebnou pravomoc k plnění svých úkolů.
Článek 20 1. Je-li pro stejné převoditelné cenné papíry činěna veřejná nabídka současně nebo v krátkém časovém rozmezí ve více členských státech a je-li prospekt pro veřejnou nabídku sestaven v souladu s články 7, 8 nebo 12, je ke schválení prospektu příslušný orgán členského státu, kde má emitent sídlo, je-li veřejná nabídka nebo případná žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů činěna v tomto členském státě.
2. Nestanoví-li však členský stát uvedený v odstavci 1 zpravidla povinnost předběžné kontroly prospektů pro veřejnou nabídku a je-li v tomto členském státě pouze učiněna veřejná nabídka nebo podána žádost o přijetí ke kotování, jakož i ve všech ostatních případech, musí si osoba činící veřejnou nabídku zvolit úřad dozorčího orgánu v tom z členských států, v nichž je veřejná nabídka činěna a které zpravidla stanoví povinnost předběžné kontroly prospektů pro veřejnou nabídku.
V ODDÍL
Vzájemné uznávání
1. Byl-li prospekt schválen podle článku 20, musí být po případném překladu uznán za vyhovující nebo považován za vyhovující právním předpisům ostatních členských států, v nichž jsou veřejně nabízeny tytéž převoditelné cenné papíry současně nebo v krátkém časovém rozmezí, aniž by v těchto státech musely být jakýmkoli způsobem schvalovány a aniž by tyto státy mohly požadovat zahrnutí dodatečných údajů do prospektu.
Tyto členské státy však mohou požadovat, aby prospekt obsahoval zvláštní údaje pro trh země, v níž je veřejná nabídka činěna, které se týkají zejména systému daně z příjmu, finančních organizací, které jsou platebními místy emitenta v této zemi, a způsobu zveřejňování oznámení investorům.
2. Prospekt schválený příslušnými orgány ve smyslu článku 24a směrnice 80/390/EHS musí být uznán za vyhovující nebo považován za vyhovující právním předpisům ostatních členských států, v nichž je činěna veřejná nabídka, též tehdy, když byla udělena částečná výjimka nebo částečná odchylka podle této směrnice, jestliže však
a) dotyčná výjimka nebo odchylka je takového druhu, který je uznáván v předpisech dotyčného jiného státu, a
b) okolnosti, které opravňují výjimku nebo odchylku, existují také v dotyčném jiném státě.
I když podmínky stanovené v písmenech a) a b) prvního pododstavce nejsou splněny, může dotyčný jiný stát považovat prospekt schválený příslušnými orgány ve smyslu článku 20 za vyhovující jeho právním předpisům.
3. Osoba činící veřejnou nabídku poskytne orgánům určeným členskými státy, v nichž má být veřejná nabídka učiněna, prospekt, který v tomto státě zamýšlí použít.
Tento prospekt musí být stejný jako prospekt schválený ve smyslu článku 20.
4. Členské státy mohou omezit uplatnění tohoto článku na prospekty týkající se převoditelných cenných papírů emitentů, jež mají své sídlo v některém členském státě.
VI ODDÍL
Spolupráce
Článek 22 1. Příslušné orgány spolupracují, kdykoliv je to nezbytné, za účelem plnění svých úkolů a vyměňují si informace k tomuto účelu potřebné.
2. Je-li veřejná nabídka týkající se převoditelných cenných papírů, které poskytují okamžitě nebo po splatnosti právo na podíl na základním kapitálu společnosti, učiněna v jednom nebo více členských státech jiných, než ve kterých se nachází sídlo emitenta akcií, k jejichž obdržení tyto cenné papíry opravňují, a akcie tohoto emitenta byly přijaty ke kotování v tomto členském státě, mohou příslušné orgány členského státu, v němž je nabídka činěna, jednat až po konzultaci s příslušnými orgány členského státu, v němž se nachází sídlo emitenta těchto akcií, jestliže je prospekt pro veřejnou nabídku kontrolován.
1. Členské státy zajistí, aby všechny osoby činné v současnosti nebo v minulosti u orgánů zmíněných v článku 20 byly vázány profesním tajemstvím.
To znamená, že veškeré důvěrné informace, s nimiž se tyto osoby seznámily na základě svého profesního postavení, mohou být kterékoli osobě nebo orgánu sděleny pouze na základě právního předpisu.
2. Odstavec 1 však nebrání orgánům členských států zmíněným v článku 20 ve výměně informací na základě této směrnice.
Na takto vyměňované informace se vztahuje profesní tajemství pro osoby činné v současnosti nebo v minulosti u orgánu, který tyto informace přijímá.
3. Aniž jsou dotčeny případy, na které se vztahuje trestní právo, mohou orgány zmíněné ve článku 20 přijímající informace podle článku 21 používat tyto informace pouze k plnění svých úkolů nebo v rámci správních opravných prostředků nebo právních řízení s tím souvisejících.
VII ODDÍL
Jednání s třetími zeměmi
Článek 24
Společenství může prostřednictvím dohod uzavřených s jednou nebo více třetími zeměmi v souladu se Smlouvou uznat na základě vzájemnosti prospekty k veřejné nabídce, sestavené a zkontrolované podle předpisů třetí země nebo zemí, za splňující požadavky této směrnice, pokud dotyčné předpisy poskytují investorům ochranu rovnocennou s ochranou, kterou poskytuje tato směrnice, a to i tehdy, když se tyto předpisy liší od ustanovení této směrnice.
VIII ODDÍL
Kontaktní výbor
Článek 25 1.
Kontaktní výbor, ustavený článkem 20 směrnice Rady 79/279/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek pro přijetí převoditelných cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů [8] naposledy pozměněné směrnicí 82/148/EHS [9], má dále tyto úkoly:
a) aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, usnadňovat harmonické uplatňování této směrnice prostřednictvím pravidelných jednání o jednotlivých problémech vznikajících z jejího používání, ke kterým je výměna názorů považována za užitečnou;
b) usnadňovat konzultace mezi členskými státy o doplňcích a zlepšeních prospektů, které jsou oprávněny požadovat nebo doporučovat příslušné orgány na vnitrostátní úrovni;
c) radit Komisi při případné přípravě změn nebo doplňků k této směrnici.
2. Úkolem kontaktního výboru není posuzovat důvody rozhodnutí přijatých v jednotlivých případech.
IX ODDÍL
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 17. dubna 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 27 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 27. dubna 1989,
kterou se podruhé mění přílohy směrnice Rady 77/96/EHS o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na trichinely (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí
(89/321/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na trichinely (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85 [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že nové studie umožnily vypracovat určité metody k prokázání trichinel ve vepřovém mase; že spolehlivost těchto metod je z hlediska ochrany zdraví rovnocenná spolehlivosti stávajících metod; že se proto musí příloha I směrnice 77/96/EHS odpovídajícím způsobem doplnit;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění práce s vyšetřováním na trichinely musí být třetím zemím a členským státům dovolena volba mezi stanovenými vyšetřovacími metodami;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/96/EHS se mění v souladu s přílohou.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne 1. září 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. května 1989
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility
(89/336/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, ve které je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že členské státy odpovídají za poskytování odpovídající ochrany radiokomunikacím a zařízením, přístrojům nebo systémům, jejichž funkce může být narušena elektromagnetickým rušením vyvolaným elektrickými a elektronickými přístroji, proti těmto druhům rušení;
vzhledem k tomu, že členské státy rovněž odpovídají za zajištění ochrany energetických distribučních sítí před elektromagnetickým rušením, které by mohlo tyto sítě a následně i zařízení napájená z těchto sítí nepříznivě ovlivňovat;
vzhledem k tomu, že se směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stadiu vzájemného uznávání schválení typu telekomunikačních koncových zařízení [4] vztahuje především na signály vyzařované těmito zařízeními, jsou-li provozována běžným způsobem, a současně i na ochranu veřejných telekomunikačních sítí před poškozením; že je proto nezbytné zajistit odpovídající ochranu těchto sítí včetně zařízení, která jsou k nim připojena, proti přechodným rušením způsobovaným signály náhodného charakteru, které mohou být těmito zařízeními vyzařovány;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou závaznými předpisy vymezeny zejména přípustné hladiny elektromagnetického rušení, které taková zařízení smí vyvolávat, a stupeň odolnosti vůči takovým signálům; že tyto závazné předpisy nemusí nezbytně vést k různému stupni ochrany v jednotlivých členských státech, avšak v důsledku rozdílů brání obchodu v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy zajišťující tuto ochranu musí být harmonizovány s cílem zaručit volný pohyb elektrických a elektronických přístrojů bez snížení současné a odůvodněné úrovně ochrany v členských státech;
vzhledem k tomu, že bez ohledu na jedno ze základních pravidel Společenství, jmenovitě pravidlo volného pohybu zboží, jsou podle současných právních předpisů Společenství překážky pohybu uvnitř Společenství vyplývající z rozdílů vnitrostátních právních předpisů pro uvádění výrobků na trh přijatelné, pokud lze ustanovení těchto předpisů uznat jako nezbytná pro splnění základních požadavků; že harmonizace právních předpisů se proto v tomto případě musí omezit na ustanovení, která jsou nutná pro splnění požadavků na ochranu ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě; že těmito požadavky musí být odpovídající vnitrostátní předpisy nahrazeny;
vzhledem k tomu, že tato směrnice proto stanovuje pouze požadavky na ochranu ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě; že pro usnadnění prokazování shody s těmito požadavky je důležité mít na evropské úrovni harmonizované normy týkající se elektromagnetické kompatibility, aby výrobky, které těmto normám vyhovují, mohly být považovány za výrobky, které splňují požadavky na ochranu; že tyto normy harmonizované na evropské úrovni jsou vypracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že za tím účelem byl Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznán za subjekt příslušný k přijímání harmonizovaných norem v oblasti působnosti této směrnice v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a Evropským výborem pro normalizaci (CEN) a CENELEC, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že pro účely této směrnice je harmonizovanou normou technická specifikace (evropská norma nebo harmonizační dokument), kterou přijal CENELEC z podnětu Komise podle ustanovení směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [5], naposledy pozměněné směrnicí 88/182/EHS [6], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že by, jako přechodné opatření na úrovni Společenství, měl být do přijetí harmonizovaných norem pro účely této směrnice volný pohyb zboží usnadněn uznáním přístrojů, které vyhovují platným vnitrostátním normám přijatým v souladu s kontrolními postupy Společenství zajišťujícími, že tyto vnitrostátní normy splňují cíle ochrany podle této směrnice;
vzhledem k tomu, že ES prohlášení o shodě týkající se přístrojů vytváří předpoklad jejich shody s touto směrnicí; že toto prohlášení musí mít co možná nejjednodušší formu;
vzhledem k tomu, že by však u přístrojů, na které se vztahuje směrnice 86/361/EHS, měla být za účelem dosažení účinné ochrany z hlediska elektromagnetické kompatibility shoda s ustanoveními této směrnice osvědčována značkami a certifikáty shody vydanými subjekty oznámenými členskými státy; že by pro usnadnění vzájemného uznávání značek a certifikátů vydávaných těmito subjekty měla být harmonizována příslušná kritéria, která se mají brát v úvahu při jejich udělování;
vzhledem k tomu, že přesto může dojít k tomu, že zařízení bude rušit radiokomunikační a telekomunikační sítě; že by proto měl být stanoven postup, který by toto nebezpečí omezil;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice užívá pro přístroje a zařízení, na něž se vztahují směrnice 76/889/EHS [7] a 76/890/EHS [8], které se týkají sbližování právních předpisů členských států týkajících se rádiového rušení způsobovaného elektrickými spotřebiči pro domácnost, přenosným nářadím a podobným zařízením a potlačování rádiového rušení zářivkovými svítidly opatřenými startéry; že by proto měly být tyto směrnice zrušeny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnic se rozumí:
1. "přístroji" veškeré elektrické a elektronické přístroje včetně vybavení a zařízení, která obsahují elektrické a/nebo elektronické součástky;
2. "elektromagnetickým rušením" jakýkoliv elektromagnetický jev, který může zhoršovat funkci přístroje, jednotky zařízení nebo systému.
Elektromagnetickým rušením může být elektromagnetický šum, nežádoucí signál nebo změna v samotném prostředí šíření;
3. "odolností" schopnost přístroje, jednotky zařízení nebo systému fungovat bez zhoršení kvality za přítomnosti elektromagnetického rušení;
4. "elektromagnetickou kompatibilitou" schopnost přístroje, jednotky zařízení nebo systému pracovat uspokojivě v daném elektromagnetickém prostředí, aniž by samy způsobovaly nepřípustné elektromagnetické rušení jakéhokoliv přístroje v tomto prostředí;
5. "příslušným subjektem" subjekt který splňuje kritéria uvedená v příloze II a je jako takový uznán;
6. "certifikátem ES přezkoušení typu" dokument, v němž oznámený subjekt podle čl. 10 odst. 6 osvědčuje, že je typ zkoušeného zařízení v souladu s ustanoveními této směrnice, která se na něj vztahují.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na přístroje, které mohou způsobovat elektromagnetické rušení nebo jejichž funkce může být takovým rušením ovlivněna.
Tato směrnice stanovuje požadavky na ochranu a s nimi související kontrolní postupy.
2. Pokud jsou požadavky na ochranu pro určité přístroje stanovené v této směrnici harmonizovány zvláštními směrnicemi, potom tato směrnice pro tyto přístroje a požadavky na ochranu se nepoužije nebo se přestane používat, jakmile tyto zvláštní směrnice vstoupí v platnost.
3. Tato směrnice se nevztahuje na rádiová zařízení používaná radioamatéry podle článku 1 definice 53 předpisů pro radiokomunikace Mezinárodní úmluvy o telekomunikacích, pokud tato zařízení nejsou komerčně dostupná.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby přístroje podle článku 2 mohly být uváděny na trh nebo do provozu pouze, splňují-li požadavky stanovené touto směrnicí, jsou-li správně instalovány a udržovány a jsou-li používány k účelům, pro které jsou určeny.
Článek 4
Přístroje uvedené v článku 2 musí být vyrobeny tak, aby
a) elektromagnetické rušení, které způsobují, nepřesáhlo úroveň dovolující, aby radiokomunikační a telekomunikační zařízení či jiné přístroje pracovaly v souladu s určeným účelem,
b) měly přiměřenou úroveň vnitřní odolnosti vůči elektromagnetickému rušení, aby mohly být provozovány v souladu s určeným účelem.
Základní požadavky na ochranu jsou stanoveny v příloze III.
Článek 5
Členské státy nesmějí na svém území z důvodů týkajících se elektromagnetické kompatibility bránit uvádění na trh a do provozu přístrojů, na které se vztahuje tato směrnice a které splňují její požadavky.
Článek 6
1. Požadavky této směrnice nebrání členským státům v uplatňování těchto zvláštních opatření:
a) opatření, která se týkají uvedení do provozu a užívání přístrojů určených pro specifické umístění k překonání existujících nebo předpokládaných problémů s elektromagnetickou kompatibilitou,
b) opatření, která se týkají instalace přístrojů určených k ochraně veřejných telekomunikačních sítí nebo přijímacích nebo vysílacích stanic užívaných pro bezpečnostní účely.
2. Aniž je dotčena směrnice 83/189/EHS, jsou členské státy povinny informovat Komisi a ostatní členské státy o zvláštních opatřeních přijatých podle odstavce 1.
3. Zvláštní opatření, která byla uznána jako opodstatněná, budou uvedena v odpovídajícím oznámení Komise zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
1. Členské státy předpokládají splnění požadavků na ochranu podle článku 4 u přístrojů, které jsou ve shodě
a) s příslušnými vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem;
b) s příslušnými vnitrostátními normami podle odstavce 2, pokud pro oblasti, na něž se tyto normy vztahují, harmonizované normy neexistují.
2. Členské státy sdělí Komisi znění svých vnitrostátních norem podle odst. 1 písm. b), které považují za normy vyhovující požadavkům na ochranu podle článku 4. Komise předloží znění těchto norem ostatním členským státům. Postupem stanoveným v čl. 8 odst. 2 oznámí Komise členským státům ty vnitrostátní normy, na jejichž základě lze předpokládat shodu s požadavky na ochranu podle článku 4.
Členské státy zveřejní referenční čísla těchto norem.
Komise je rovněž zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pokud výrobce nepoužil normy podle odstavce 1 nebo je použil pouze částečně anebo pokud takové normy neexistují, budou členské státy považovat přístroje za vyhovující požadavkům na ochranu, pokud je jejich shoda s těmito požadavky potvrzena prostřednictvím certifikátů uvedených v čl. 10 odst. 2.
Článek 8
1. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle čl. 7 odst. 1 písm. a) nesplňují zcela požadavky na ochranu podle článku 4, dotyčný členský stát nebo Komise předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS (dále jen "výbor"). Výbor neprodleně zaujme své stanovisko.
Po obdržení stanoviska výboru Komise co nejdříve uvědomí členské státy, zda příslušné normy mají být zcela nebo zčásti staženy ze zveřejnění podle čl. 7 odst. 1 písm. a). 2. Po obdržení sdělení podle čl. 7 odst. 2 Komise konzultuje výbor. Na základě stanoviska výboru Komise co nejdříve uvědomí členské státy, zda je či není na základě dotyčné vnitrostátní normy možné předpokládat shodu, a pokud ano, že je nutné příslušný odkaz zveřejnit na vnitrostátní úrovni.
Pokud má Komise nebo členský stát za to, že vnitrostátní norma již nesplňuje podmínky pro domněnku shody s požadavky na ochranu podle článku 4, konzultuje Komise výbor.
Na základě stanoviska výboru Komise co nejdříve uvědomí členské státy, zda dotyčná vnitrostátní norma nadále zakládá či nezakládá domněnku shody, a pokud ne, zda musí být tato norma zcela nebo zčásti stažena ze zveřejnění podle čl. 7 odst.
Článek 9
1. Jestliže členský stát zjistí, že přístroj, ke kterému je přiložen jeden z certifikátů uvedených v článku 10, nesplňuje požadavky na ochranu podle článku 4, přijme všechna vhodná opatření ke stažení přístroje z trhu, k zákazu jeho uvedení na trh nebo k omezení jeho volného pohybu.
O každém takovém opatření dotyčný členský stát neprodleně uvědomí Komisi s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména uvede, zda je neshoda způsobena
a) nesplněním požadavků na ochranu podle článku 4, jestliže přístroj neodpovídá normám podle čl. 7 odst. 1,
b) nesprávným použitím norem podle čl. 7 odst. 1,
c) nedostatky v normách podle čl. 7 odst. 1.
2. Komise co nejdříve konzultuje dotyčné strany.
Jestliže na základě těchto konzultací Komise shledá, že opatření jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který opatření přijal, a také ostatní členské státy.
Jestliže se rozhodnutí podle odstavce 1 zakládá na nedostatcích v normách a členský stát trvá na opatřeních, která přijal, Komise po konzultaci se zúčastněnými stranami předloží záležitost do dvou měsíců výboru a zahájí postup podle článku 8.
3. Jestliže je k přístroji, který nesplňuje požadavky, přiložen některý z certifikátů podle článku 10, přijme dotyčný členský stát příslušná opatření proti tomu, kdo certifikát vydal, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly průběžně informovány o průběhu a výsledku tohoto postupu.
Článek 10
1. V případě přístroje, u kterého výrobce použil normy podle čl. 7 odst. 1, se shoda přístroje s touto směrnicí osvědčí ES prohlášením o shodě vypracovaným výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem usazeným ve Společenství. Toto prohlášení musí být uchováváno pro potřebu příslušného orgánu po dobu deseti let od uvedení přístroje na trh.
Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství rovněž připojí na přístroj anebo na obal, k návodu k použití nebo na záruční list ES značku shody.
Pokud výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce nejsou usazeni ve Společenství, pak výše uvedená povinnost uchovávat ES prohlášení o shodě pro potřebu příslušného orgánu připadá osobě, která uvádí přístroj na trh Společenství.
Ustanovení týkající se ES prohlášení o shodě a značky ES jsou uvedena v příloze I.
2. V případě přístroje, u kterého výrobce nepoužil normy podle čl. 7 odst. 1 nebo je použil pouze částečně, nebo jestliže tyto normy neexistují, je výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství povinen uchovávat pro potřebu příslušných orgánů technickou výrobní dokumentaci, a to od okamžiku uvedení přístroje na trh. Tato dokumentace musí obsahovat popis přístroje, postupy používané k zajištění shody přístroje s požadavky na ochranu podle článku 4, jakož i technickou zprávu nebo certifikát, jedno nebo druhé vydané příslušným subjektem.
Tato dokumentace musí být uchovávána pro potřebu příslušných orgánů po dobu deseti let od uvedení přístroje na trh.
Není-li výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce usazen ve Společenství, povinnost uchovávat technickou dokumentaci k dispozici připadá osobě, která uvádí výrobek na trh Společenství.
Shoda přístroje s přístrojem popsaným v technické dokumentaci se osvědčuje postupem podle odstavce 1.
Členské státy v souladu s ustanoveními tohoto odstavce předpokládají, že takový přístroj vyhovuje požadavkům na ochranu podle článku 4. 3. Jestliže normy podle čl. 7 odst. 1 dosud neexistují, mohou se dotyčné přístroje po přechodnou dobu, nejpozději do 31. prosince 1992, aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 2 tohoto článku, nadále řídit vnitrostátními předpisy platnými ke dni přijetí této směrnice za předpokladu souladu těchto předpisů s ustanoveními Smlouvy.
4. Shoda přístroje, na který se vztahuje čl. 2 odst. 2 směrnice 86/361/EHS, s ustanoveními této směrnice se osvědčuje postupem podle odstavce 1, jestliže výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství obdržel certifikát ES přezkoušení typu týkající se tohoto přístroje vydaný některým z oznámených subjektů podle odstavce 6 tohoto článku.
5. Shoda přístroje určeného pro rádiový přenos, který odpovídá definici Mezinárodní úmluvy o telekomunikacích, s ustanoveními této směrnice se osvědčuje postupem podle odstavce 1, jestliže výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství obdržel certifikát ES přezkoušení typu týkající se tohoto přístroje vydaný některým z oznámených subjektů podle odstavce 6.
Toto ustanovení se nevztahuje na přístroje, které jsou navrženy a určeny výhradně pro radioamatéry ve smyslu čl. 2 odst. 3.
6. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům příslušné orgány uvedené v tomto článku a subjekty příslušné k vydávání certifikátů ES přezkoušení typu podle odstavců 4 a 5.
Komise zveřejní pro informaci seznam těchto orgánů a subjektů v Úředním věstníku Evropských společenství a zajistí aktualizaci tohoto seznamu.
V tomto oznámení se uvede, zda jsou tyto subjekty příslušné pro všechny přístroje, na které se vztahuje tato směrnice, nebo zda je jejich odpovědnost omezena pouze na určité specifické oblasti.
Při posuzování subjektů, které mají být oznámeny, použijí členské státy kritéria uvedená v příloze II.
Subjekty, které vyhovují kritériím posuzování stanoveným v příslušných harmonizovaných normách, se považují za subjekty, které splňují výše zmíněná kritéria.
Jestliže členský stát zjistí, že jím oznámený subjekt nesplňuje kritéria uvedená v příloze II, je povinen jeho oznámení stáhnout Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
Článek 11
Směrnice 76/889/EHS a směrnice 76/890/EHS se zrušují od 1. ledna 1992.
Článek 12
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy budou tyto předpisy uplatňovat od 1. ledna 1992.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 30. května 1989
o čistokrevných plemenných ovcích a kozách
(89/361/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že chov a produkce ovcí a koz zaujímá významné místo v zemědělství Společenství; že tyto aktivity mohou být pro část zemědělské populace zdrojem příjmů;
vzhledem k tomu, že je nutno podporovat produkci ovcí a koz a že v této oblasti jsou uspokojivé výsledky do značné míry závislé na používání čistokrevných zvířat;
vzhledem k tomu, že v zápisech do plemenných knih existují určité rozdíly; že tyto rozdíly jsou překážkou obchodu v rámci Společenství; že předpokladem úplné liberalizace obchodu je další slaďování, zejména pokud jde o zápisy do plemenných knih;
vzhledem k tomu, že je třeba liberalizovat vnitřní trh Společenství, aby byly uvedené rozdíly odstraněny a aby se tím podpořil růst zemědělské produktivity ve zmíněném odvětví;
vzhledem k tomu, že členským státům musí být umožněno, aby požadovaly předložení osvědčení vystavených v souladu s postupy Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, že dovoz čistokrevných plemenných ovcí a koz ze třetích zemí nemůže probíhat za méně přísných podmínek než jsou podmínky používané v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že v některých oblastech technického charakteru je nezbytné přijmout prováděcí opatření; že pro provádění plánovaných opatření je nutné stanovit postup pro úzkou spolupráci členských států a Komise v rámci Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká zootechnických problémů, které by se mohly objevit při obchodování s čistokrevnými plemennými ovcemi a kozami a s jejich spermatem, samičími buňkami a embryi na vnitřním trhu Společenství.
2. Až do doby vstupu v platnost příslušné právní úpravy Společenství se při obchodování uvnitř Společenství použijí vnitrostátní veterinární předpisy, pokud jsou v souladu s obecnými zásadami Smlouvy o EHS.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "čistokrevnými plemennými ovcemi a kozami" všechny ovce a kozy, jejichž rodiče a prarodiče jsou zapsáni nebo zaevidováni v plemenné knize téhož plemene a které tam jsou samy zapsány či zaevidovány a splňují podmínky zápisu;
b) "plemennou knihou" jakákoliv kniha, rejstřík, soubor nebo nosič dat,
- které jsou vedeny organizací či sdružením chovatelů úředně schválenými členským státem, ve kterém má tato organizace nebo toto sdružení sídlo, nebo úředním subjektem dotyčného členského státu a
- v nichž jsou zapsány nebo zaevidovány čistokrevné plemenné ovce nebo kozy určitého plemene s uvedením předků.
Článek 3
1. Členské státy nemohou ze zootechnických důvodů zakázat, omezit nebo znemožnit:
- obchodování uvnitř Společenství s plemennými ovcemi a kozami, jakož i s jejich spermatem, samičími buňkami a embryi,
- udělení úředního schválení organizacím nebo sdružením chovatelů, které vedou nebo vytvářejí plemenné knihy podle článku 4.
2. Členské státy však mohou nadále používat své vnitrostátní právní předpisy, které jsou v souladu s obecnými zásadami Smlouvy o EHS až do doby, kdy vstoupí v platnost rozhodnutí Společenství uvedená v článcích 4 a 6.
Článek 4
Postupem podle článku 8 Komise stanoví do 1. ledna 1991:
- kritéria pro udělování schválení organizacím a sdružením chovatelů, které vedou nebo vytvářejí plemenné knihy,
- kritéria pro zápis a evidenci v plemenných knihách,
- metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných ovcí a koz,
- kritéria pro přijetí plemeníka nebo plemenice do plemenitby a pro použití jejich spermatu, samičích buněk a embryí.
Článek 5
Členské státy informují Komisi a ostatní členské státy o schváleních udělených organizacím a sdružením chovatelů, které vedou nebo vytvářejí plemenné knihy a které splňují kritéria stanovená podle článku 4 první odrážky.
Článek 6
Členské státy mohou požadovat, aby se při uvádění na trh čistokrevných plemenných ovcí a koz, jakož i jejich spermatu, samičích buněk a embryí předkládalo zootechnické osvědčení odpovídající vzoru stanovenému Komisí postupem podle článku 8.
Článek 7
Dokud nebudou prováděny právní předpisy Společenství upravující danou oblast, nesmějí být zootechnické podmínky pro dovoz čistokrevných plemenných ovcí a koz a jejich spermatu, samičích buněk a embryí pocházejících ze třetích zemí výhodnější než podmínky, kterými se řídí vnitřní trh Společenství.
Článek 8
Má-li být použit postup uvedený v tomto článku, Stálý zootechnický výbor ustavený podle rozhodnutí 77/505/EHS [4] postupuje v souladu se zásadami stanovenými v článku 11 směrnice 88/661/EHS [5].
Článek 9
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1991.
Uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 26. května 1989
o obecných hygienických podmínkách zemědělských podniků určených k produkci mléka
(89/362/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 11 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že neošetřené mléko musí pocházet z produkčních podniků, které splňují obecné hygienické podmínky stanovené v příloze A kapitole VI směrnice 85/397/EHS;
vzhledem k tomu, že členské státy musí zaručit, aby byly produkční podniky podrobeny pravidelným kontrolám, které mají zajistit plnění hygienických požadavků;
vzhledem k tomu, že pro účely kontrol produkčních podniků je nutné vypracovat obecný hygienický kodex, který by stanovil obecné hygienické podmínky, které mají splňovat produkční podniky, a zejména podmínky pro údržbu hospodářských budov a podmínky pro činnosti související s dojením;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby podniky produkující mléko splňovaly obecný hygienický kodex uvedený v příloze.
Článek 2
1. Komise může formulovat doporučení týkající se vysvětlujících poznámek k obecnému hygienickému kodexu.
2. Komise zveřejní doporučení uvedená v odstavci 1.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990.
Uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Opatření přijatá na základě prvního odstavce musí obsahovat odkaz na tuto směrnici.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 30. května 1989,
kterou se mění směrnice Rady 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(89/365/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/477/EHS [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice 79/117/EHS stanoví, že obsah její přílohy bude pravidelně pozměňován na základě pokroku vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že směrnicí 86/355/EHS [3], kterou se mění příloha směrnice 79/117/EHS, bylo zakázáno uvádění na trh a použití ethylenoxidu jako přípravku na ochranu rostlin, s výhradou dočasných vnitrostátních odchylek pro určité méně významné produkty, je-li to ze zvláštních důvodů třeba, a to dokud nebudou dostupné jiné metody ošetření;
vzhledem k tomu, že použitelnost těchto výjimek končí dnem 31. prosince 1989;
vzhledem k tomu, že Komise přezkoumala situaci, pokud jde o jiné uspokojivé metody ošetření, které by nahradily ethylenoxid; že z tohoto přezkoumání vyplývá, že pokud jde o dvě z těchto odchylek, neexistuje v současné době žádná jiná všeobecně dostupná metoda;
vzhledem k tomu, že se proto jeví nezbytným odložit konec použitelnosti těchto dvou odchylek,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 79/117/EHS se mění takto: V části C
"Ethylenoxid" se poslední věta v pravém sloupci nahrazuje tímto:
"Použitelnost odchylek uvedených pod písmeny a), d) a e) končí nejpozději 31. prosince 1989 a odchylek uvedených pod písmeny b) a c) nejpozději 31. prosince 1990."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. června 1989
o předcházení znečišťování ovzduší z nových spaloven komunálního odpadu
(89/369/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [4], 1977 [5], 1983 [6] a 1987 [7] kladou důraz na předcházení a snížení znečišťování ovzduší;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 19. října 1987 [8] o akčním programu pro životní prostředí pro období 1987–1992 uvádí, že je důležité, aby se postup Společenství zaměřil mimo jiné na zavedení vhodných norem pro zajištění vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví a životního prostředí;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. června 1975 o odpadech [9] stanoví, že odpad musí být odstraněn, aniž by bylo ohroženo lidské zdraví nebo poškozeno životní prostředí; že táž směrnice za tímto účelem stanoví, že jakékoli zařízení či provozovna, které zpracovává odpad musí obdržet povolení příslušného orgánu, vztahující se mimo jiné na preventivní opatření, jež mají být přijata;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 84/360/EHS ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení [10] stanoví, že k provozu nových průmyslových závodů, a zejména spaloven odpadu se vyžaduje předchozí povolení; že toto povolení lze udělit pouze tehdy, byla-li přijata všechna preventivní opatření proti znečišťování ovzduší, včetně použití nejlepší dostupné technologie, která není nadměrně nákladná;
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice 84/360/EHS stanoví, že Rada jednajíc jednomyslně na návrh Komise stanoví, bude-li to nezbytné, mezní hodnoty emisí založené na nejlepší dostupné technologii, která nevyžaduje nadměrné náklady, a na vhodných technikách a metodách měření;
vzhledem k tomu, že spalováním komunálního odpadu vznikají emise látek, které mohou způsobit znečišťování ovzduší, a tím poškozovat veřejné zdraví a životní prostředí; že v některých případech může mít toto znečišťování přeshraniční charakter;
vzhledem k tomu, že techniky snižování emisí určitých znečišťujících látek ze spaloven komunálního odpadu jsou dobře zavedeny; že mohou být uplatňovány s přiměřenými finančními náklady v nových spalovnách; že poskytují prostředky k dosažení koncentrací znečišťujících látek ve spalinách, které nepřekračují určité mezní hodnoty;
vzhledem k tomu, že by co možná nejdříve měly být stanoveny mezní hodnoty Společenství pro dioxiny a furany;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy mají právní a správní předpisy, které se týkají boje proti znečišťování ovzduší z pevně instalovaných závodů; že několik členských států má zvláštní předpisy o spalovnách komunálního odpadu;
vzhledem k tomu, že stanovením mezních hodnot emisí a ostatních požadavků na předcházení znečišťování napomáhá Společenství zvyšovat účinnost opatření přijatých členskými státy v boji proti znečišťování ovzduší ze spaloven komunálního odpadu;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění účinné ochrany životního prostředí by měly být stanoveny požadavky a podmínky pro schvalování provozu veškerých nových spaloven komunálního odpadu; že tyto požadavky musí zahrnovat povinnost dodržovat mezní hodnoty emisí pro některé znečišťující látky a správné podmínky spalování, přičemž musí být vzata v úvahu technická povaha závodu a provozní podmínky;
vzhledem k tomu, že musí být přijato opatření pro vhodná měření a ověřovací zkoušky ve spalovnách; že veřejnost musí být uvědomena o uložených podmínkách a o dosažených výsledcích;
vzhledem k tomu, že stejně jako stanovení mezních hodnot emisí je důležité podporovat vývoj a šíření poznatků o čistých technologiích a jejich použití jako součást úsilí o prevenci v boji proti znečišťování ovzduší ve Společenství, zejména v oblasti nakládání s odpadem;
vzhledem k tomu, že podle článku 130t Smlouvy nebrání přijetí takovýchto právních předpisů Společenství členským státům zachovat nebo zavést přísnější opatření na ochranu životního prostředí, která jsou se Smlouvou slučitelná,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice:
1. "znečišťováním ovzduší" se rozumí přímé nebo nepřímé vypouštění látek nebo energie člověkem do ovzduší způsobující nepříznivé účinky takové povahy, že může ohrozit lidské zdraví, poškodit živé zdroje a ekosystémy a hmotný majetek a bránit využívání veřejných zařízení nebo jinému oprávněnému využití prostředí nebo ho narušit;
2. "mezní hodnotou emise" se rozumí koncentrace nebo hmotnost znečišťujících látek v emisích ze závodů během blíže určeného období, která nemá být překročena;
3. "komunálním odpadem" se rozumí odpad z domácností, jakož i živnostenský nebo obchodní odpad a ostatní odpad, který je v důsledku své podstaty nebo složení podobný odpadu z domácností;
4. "spalovnou komunálního odpadu" se rozumí jakékoli technické zařízení používané pro zpracování komunálního odpadu spálením, s využitím nebo bez využití tepla vzniklého spalováním, ale s výjimkou závodů určených výhradně pro spalování čistírenského kalu, chemického, toxického nebo nebezpečného odpadu, zdravotnického odpadu z nemocnic nebo jiných druhů zvláštních odpadů, na pevnině nebo na moři, a to i když tyto závody mohou spalovat také komunální odpad.
Tato definice zahrnuje lokalitu a celý závod, včetně spalovny, jejího odpadu, systémů zásobování palivem a vzduchem a zařízení a systémů na kontrolu spalovacích procesů a průběžné zaznamenávání a sledování spalovacích podmínek;
5. "novou spalovnou komunálního odpadu" se rozumí spalovna komunálního odpadu, které bylo uděleno povolení k provozu ode dne uvedeného v čl. 12 odst. 1;
6. "jmenovitou kapacitou" spalovny se rozumí součet spalovacích kapacit pecí, které spalovnu tvoří, jak je určil výrobce a potvrdil provozovatel, přičemž v úvahu byla vzata zejména hodnota odpadu v kaloriích vyjádřená jako množství odpadu spáleného za hodinu.
Článek 2
Aniž je dotčeno ustanovení článku 4 směrnice 84/360/EHS, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že podmínky stanovené v článcích 3 až 10 této směrnice budou přiloženy k předchozímu povolení vyžadovanému pro provoz všech nových spaloven komunálního odpadu podle článku 3 směrnice 84/360/EHS a článku 8 směrnice 75/442/EHS.
Článek 3
1. Pro nové spalovny komunálního odpadu platí tyto mezní hodnoty emisí vztažené na následující podmínky: teplota 273 K, tlak 101,3 kPa, 11 % kyslíku nebo 9 % CO2, suchý plyn.
Mezní hodnoty emisí v mg/nm3 jako funkce jmenovité kapacity spalovny
Znečišťující látka _BAR_ méně než 1 tuna/h _BAR_ 1 tuna/h nebo více, ale méně než 3 tuny/h _BAR_ 3 tuny/h nebo více _BAR_ Celkové tuhé znečišťující látky _BAR_ 200 _BAR_ 100 _BAR_ 30 _BAR_ Těžké kovy _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ — Pb + Cr + Cu + Mn _BAR_ – _BAR_ 5 _BAR_ 5 _BAR_ — Ni + As _BAR_ – _BAR_ 1 _BAR_ 1 _BAR_ — Cd a Hg _BAR_ – _BAR_ 0,2 _BAR_ 0,2 _BAR_ Kyselina chlorovodíková (HCl) _BAR_ 250 _BAR_ 100 _BAR_ 50 _BAR_ Kyselina fluorovodíková (HF) _BAR_ – _BAR_ 4 _BAR_ 2 _BAR_ Oxid siřičitý (SO2) _BAR_ – _BAR_ 300 _BAR_ 300 _BAR_
2. Mezní hodnoty emisí závodů s kapacitou menší než jedna tuna/h se mohou vztahovat k úrovni kyslíku (ve výši) 17 %.
V tomto případě nesmějí hodnoty koncentrací překročit hodnoty uvedené v odstavci 1 vydělené konstantou 2,5.
3. Kde to vyžadují zvláštní místní podmínky, mohou příslušné orgány členských států odchylně od odstavce 1 udělit povolení spalovnám s jmenovitou kapacitou menší než jedna tuna/h za předpokladu, že je dodržena mezní hodnota 500 mg/nm3 celkových tuhých znečišťujících látek a všechna ustanovení směrnice 84/360/EHS.
Dotyčné členské státy uvědomí Komisi o případech, které budou předmětem jejich jednání s Komisí.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
4. Příslušné orgány stanoví mezní hodnoty emisí pro znečišťující látky, jiné než látky uvedené v odstavci 1, pokud to vzhledem ke složení odpadu, který má být spálen, a k vlastnostem dané spalovny považují za vhodné.
Pro účely stanovení těchto mezních hodnot emisí vezmou příslušné orgány v úvahu případné škodlivé účinky těchto znečišťujících látek na lidské zdraví a životní prostředí a nejlepší dostupnou technologii nezahrnující nadměrné náklady.
Dokud nebude přijata směrnice Společenství týkající se této specifické otázky, mohou příslušné orgány stanovit mezní hodnoty emisí zejména pro dioxiny a furany
Článek 4
1. Všechny nové spalovny komunálního odpadu musí být navrženy, vybaveny a provozovány tak, aby se plyn vznikající spalováním odpadu zahřál po posledním vstřiku spalovacího vzduchu řízeným a homogenním způsobem, dokonce i v nejméně příznivých podmínkách, na teplotu alespoň 850 oC nejméně po dobu 2 sekund za přítomnosti alespoň 6 % kyslíku.
2. Všechny nové spalovny komunálního odpadu dodržují během provozu tyto podmínky:
a) koncentrace oxidu uhelnatého (CO) ve spalinách nesmí překročit 100 mg/nm3;
b) koncentrace organických sloučenin (vyjádřených jako celkový uhlík) ve spalinách nesmí překročit 20 mg/nm3.
Hodnoty stanovené výše v písmenech a) a b) se vztahují na následující podmínky: teplota 273 K, tlak 101,3 kPa, 11 % kyslíku nebo 9 % CO2, suchý plyn.
3. Podmínky odlišné od podmínek uvedených v odstavci 1 lze povolit, používají-li se ve spalovacích pecích nebo v zařízení na zpracování spalin vhodné techniky za předpokladu, že se příslušné orgány přesvědčí, že při použití těchto technik jsou koncentrace emitovaných polychlorovaných dibenzodioxinů (PCDD) a polychlorovaných dibenzofuranů (PCDF) stejné nebo nižší než koncentrace, kterých by se dosáhlo za podmínek uvedených v odstavci 1.
Rozhodnutí přijatá na základě ustanovení tohoto odstavce a výsledky provedených zkoušek sdělí Komisi orgány, které k tomuto účelu určily členské státy.
4. Všechny nové spalovny komunálního odpadu musí být navrženy, vybaveny a provozovány tak, aby se zabránilo emisím, které by způsobily významné přízemní znečišťování ovzduší; především odpadní plyny se vypouští regulovaným způsobem komínem.
Příslušný orgán zajistí, že výška komína se vypočte tak, aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví a životního prostředí.
Článek 5
1. Teploty a obsah kyslíku uvedené v článku 4 představují minimální hodnoty, které musí být dodrženy vždy, když je závod v provozu.
Koncentrace oxidu uhelnatého (CO) uvedená v čl. 4 odst.
2 písm. a) je mezní hodnotou pro hodinový průměr pro všechny závody. Mimoto výsledky nejméně 90 % všech měření provedených v jakémkoli období 24 hodin v závodech s jmenovitou kapacitou 1 tuna/h nebo více musí být nižší než 150 mg/nm3.
Tyto průměry se vypočítají tak, že se vezmou v úvahu pouze hodiny, kdy je závod skutečně v provozu, včetně etap spuštění a zastavení.
3. Pokud jde o ostatní látky, které mají být podle článku 6 sledovány nepřetržitě:
a) žádná z kolísavých sedmidenních průměrných hodnot koncentrací naměřených u těchto látek nesmí překročit odpovídající mezní hodnoty;
b) žádná z denních průměrů hodnot koncentrací naměřených u těchto látek nesmí překročit odpovídající mezní hodnoty o více než 30 %.
Pro účely výpočtu výše uvedených průměrných hodnot se vezmou v úvahu pouze období, kdy je závod skutečně v provozu, včetně etap spuštění a zastavení.
4. V případech, v nichž se nevyžadují nepřetržitá měření, se mezní hodnoty emisí považují za splněné, nepřesáhnou-li výsledky každé z řady měření vymezených a určených podle pravidel stanovených příslušnými orgány podle článku 6 odstavců 3, 4 a 5 tyto mezní hodnoty emisí.
Článek 6
1. V nových spalovnách komunálního odpadu se provedou tato měření:
a) koncentrace určitých látek ve spalinách:
i) koncentrace celkových tuhých znečišťujících látek, CO, kyslíku a HCl se budou v případě závodů s jmenovitou kapacitou větší nebo rovnou 1 tuně/h měřit a zaznamenávat nepřetržitě;
ii) pravidelně se měří tyto údaje:
- koncentrace těžkých kovů uvedené v čl. 3 odst. 1, koncentrace fluorovodíku (HF) a SO2 v případě závodů s jmenovitou kapacitou větší nebo rovnou 1 tuně/h,
- koncentrace celkových tuhých znečišťujících látek, HCl, CO a kyslíku v případě závodů s jmenovitou kapacitou menší než 1 tuna/h,
- koncentrace organických sloučenin (vyjádřených jako celkový uhlík) obecně;
b) provozní parametry:
i) teploty plynů v oblasti, v níž jsou podmínky uložené v čl. 4 odst.
1 splněny, a obsah vodní páry ve spalinách se měří a zaznamenávají nepřetržitě. Nepřetržitá měření obsahu vodní páry nejsou nezbytná za podmínky, že spaliny se před rozborem emisí vysuší;
ii) doba zdržení spalin zahřátých na minimální teplotu 850 oC blíže určená v čl. 4 odst. 1 musí být řádně ověřena nejméně jednou, když je spalovna poprvé uváděna do provozu a za nejméně příznivých předvídatelných provozních podmínek.
2. Výsledky měření uvedených v odstavci 1 se vztahují na tyto podmínky:
teplota 273 K, tlak 101,3 kPa, 11 % kyslíku nebo 9 % CO2, suchý plyn.
V případech, že platí čl. 3 odst. 2, se však mohou vztahovat na tyto podmínky:
teplota 273 K, tlak 101,3 kPa, 17 % kyslíku, suchý plyn.
3. Všechny výsledky měření se vhodným způsobem zaznamenávají, zpracovávají a uveřejňují, aby příslušné orgány mohly přezkoumat splnění uvedených podmínek v souladu s postupy, o nichž mají tyto orgány rozhodnout.
4. Postupy odebírání vzorků a měření použité za účelem splnění požadavků uložených v odstavci 1 a rozmístění míst, kde se odebírají a měří vzorky, vyžadují předchozí souhlas příslušných orgánů.
5. Příslušné orgány stanoví vhodné měřící programy pro pravidelná měření, aby se zajistilo, že výsledky vystihují normální úroveň emisí dotyčných látek.
U získaných výsledků musí být možné ověřit, že byly dodrženy použitelné mezní hodnoty.
Článek 7
Všechny nové spalovny komunálního odpadu musí být vybaveny pomocnými hořáky.
Tyto hořáky se automaticky zapnou, když klesne teplota spalin pod 850oC.
Použijí se rovněž během uvedení závodu do chodu a při jeho zastavení, aby se zajistilo, že se výše uvedená teplota udrží kdykoli během těchto operací a po dobu, kdy je odpad ve spalovací komoře.
Článek 8
1. Pokud by provedená měření ukázala, že mezní hodnoty uvedené v této směrnici byly překročeny, bude příslušný orgán co nejdříve uvědomen.
Příslušný orgán zajistí, aby dotyčný závod po dobu, kdy nesplňuje emisní normy, nepokračoval v provozu a přijme nezbytná opatření, aby byly v tomto závodě provedeny úpravy nebo aby byl jeho provoz zastaven.
2. Příslušné orgány stanoví maximální přípustnou dobu jakéhokoli technicky nevyhnutelného zastavení provozu čisticích zařízení, po kterou koncentrace látek vypouštěných do ovzduší, které mají tato zařízení snižovat, přesáhnou stanovené mezní hodnoty.
V případě havárie provozovatel omezí nebo zastaví provoz, jak nejdříve to bude proveditelné, a to do okamžiku, kdy bude možné obnovit normální provoz.
Závod nesmí být za žádných okolností v provozu bez přestávky déle než osm hodin; celková doba provozu závodu musí kromě toho za takovýchto podmínek činit méně než 96 hodin za rok.
Obsah tuhých znečišťujících látek ve vypouštěných plynech nesmí během období uvedených v předchozím odstavci za žádných okolností přesáhnout 600 mg/nm3 a musí být dodrženy všechny ostatní podmínky, zejména podmínky spalování.
Článek 9
S výhradou ustanovení používaných ve věci obchodních tajemství se informace vyžadované v článku 9 směrnice 84/360/EHS a výsledky kontrol stanovených v článcích 5 a 6 zpřístupní veřejnosti v souladu s příslušnými postupy a v podobě, o níž rozhodly příslušné orgány.
Článek 10
Členské státy se mohou výjimečně odchýlit od některých ustanovení této směrnice v případě závodů navržených speciálně pro spalování paliv vyrobených z odpadů (tj. palivo, které bylo vyrobeno ze spalitelného podílu komunálního odpadu pomocí moderních mechanických procesů určených k maximalizaci recyklačního potenciálu takovéhoto odpadu a které před přidáním látek zvyšujících kvalitu paliva, neobsahuje více než 15 % popela), jestliže by splnění těchto ustanovení vyžadovalo nadměrné náklady nebo jestliže by vzhledem k technickým vlastnostem daného závodu byla tato ustanovení z technického hlediska nevhodná; zároveň je třeba, aby:
- tyto závody nespalovaly jiný než výše vymezený odpad (kromě zásobního paliva používaného pro operace spouštění závodu),
- byla splněna ustanovení směrnice 84/360/EHS.
Článek 11
1. V rámci ověření požadovaného v článku 11 směrnice 84/360/EHS a také ve vztahu k článku 4 této směrnice přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že příslušné orgány ověří splnění podmínek týkajících se nových spaloven podle této směrnice.
2. Tato směrnice se nijak nedotkne požadavku v článku 12 směrnice 84/360/EHS, aby členské státy v nezbytných případech provedly revizi podmínek uložených v povolení, které bylo spalovně uděleno.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. prosince 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. června 1989,
kterou se mění směrnice 83/129/EHS o dovozu kůží z některých tuleních mláďat a výrobků z nich do členských států
(89/370/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici 83/129/EHS [1] ve znění směrnice 85/444/EHS [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 83/129/EHS musí členské státy přijmout nebo zachovat všechna nezbytná opatření, aby zajistily, že produkty uvedené v příloze uvedené směrnice nebudou na jejich území dováženy ke komerčním účelům;
vzhledem k tomu, že použitelnost směrnice 83/129/EHS končí dnem 1. října 1989;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament přijal písemné prohlášení, v němž požaduje prodloužení použitelnosti směrnice 83/129/EHS na dobu neurčitou;
vzhledem k tomu, že by v zájmu všech zúčastněných mělo se mělo zabránit negativním následkům, které by při skončení použitelnosti směrnice 83/129/EHS bylo nutno očekávat;
vzhledem k tomu, že prodloužení použitelnosti směrnice 83/129/EHS by vhodným způsobem doplnilo opatření kanadské vlády, jehož cílem je ukončení komerčního lovu bělosrstých mláďat tuleně grónského (white-coats) a mláďat čepcola hřebenatého (s modrými zády);
vzhledem k tomu, že narůstají pochybnosti ohledně vlivu netradičního lovu na zachování stavu populací tuleně grónského ve Východním Atlantiku, Barentsově moři a
Směrnice Rady
ze dne 20. června 1989,
kterou se stanoví postupy pro provádění kontrol dodržování bodu mrznutí neošetřeného mléka stanoveného v příloze A směrnice 85/397/EHS
(89/384/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na čl. 11 odst. 6 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že příloha A kapitola VI bod D směrnice 85/397/EHS uvádí normy, které musí být splněny při vstupu neošetřeného mléka do zařízení pro ošetření nebo do sběrného nebo standardizačního střediska;
vzhledem k tomu, že s cílem zohlednit odlišnosti ve sběru je vhodné upřesnit, ve které fázi může být provedena kontrola bodu mrznutí, aby bylo zajištěno jednotné uplatňování tohoto požadavku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby kontroly bodu mrznutí neošetřeného mléka stanovené v příloze A kapitole VI bodu D směrnice 85/397/EHS byly prováděny podle těchto postupů:
1. Neošetřené mléko z každého zemědělského podniku musí být podrobeno pravidelné kontrole pomocí průzkumného odběru vzorků.
V případě přímé dodávky mléka z jednoho zemědělského podniku do zařízení pro ošetření se tyto odběry vzorků provádějí buď během sběru v zemědělském podniku, pokud se vyloučí všechny podvody během přepravy, nebo před vykládkou mléka v zařízeních pro ošetření, když do nich producent mléka dodává mléko přímo.
Pokud výsledky kontroly vedou k podezření z přidání vody, příslušný orgán odebere v zemědělském podniku autentický vzorek.
Autentický vzorek mléka musí pocházet z jednoho ranního nebo večerního dojení, které se celé provádí pod dohledem a musí k němu dojít minimálně jedenáct hodin a maximálně třináct hodin po předchozím dojení.
V případě dodávky pocházející z více zemědělských podniků se odběr vzorků může provést jen při přijetí neošetřeného mléka do zařízení pro ošetření nebo do sběrných nebo standardizačních středisek, pokud byla v zemědělském podniku provedena průzkumná kontrola.
Pokud výsledky kontroly ukáží překročení normy stanovené v příloze A kapitole VI bodu D směrnice 85/397/EHS, odběry vzorků se provedou ve všech zemědělských podnicích, které se účastnily sběru příslušného neošetřeného mléka.
Pokud je to nezbytné, příslušný orgán odebere autentické vzorky ve smyslu bodu 1 třetího pododstavce.
2. Pokud výsledky kontroly vyvrátí podezření, že byla přidána voda, neošetřené mléko může být použito pro výrobu tepelně ošetřeného mléka.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne 1. července 1990.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (89/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], vypracovaný po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí nelze odůvodňovat snížení úrovně ochrany již dosahované v jednotlivých členských státech, a proto jsou členské státy vázány na základě Smlouvy k tomu, aby podporovaly zlepšování podmínek v této oblasti a harmonizaci podmínek při udržení dosažených zlepšení;
vzhledem k tomu, že je známo, že zaměstnanci mohou být na pracovišti během své celoživotní pracovní činnosti vystaveni vlivům nebezpečných okolních faktorů;
vzhledem k tomu, že podle článku 118a Smlouvy by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnic určených k zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti směrnici o organizaci bezpečnosti ochrany zdraví zaměstnanců při práci;
vzhledem k tomu, že v únoru 1988 přijal Evropský parlament čtyři usnesení v rámci debaty o vytvoření vnitřního trhu a ochraně zaměstnanců; že tato usnesení zejména vyzvala Komisi k vypracování rámcové směrnice, která by sloužila jako podklad pro zvláštní směrnice, které pokryjí všechna rizika v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci;
vzhledem k tomu, že je úkolem členských států zlepšovat úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců na jejich území; že příjímání opatření týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci přispívá v určitých případech k ochraně zdraví a popřípadě bezpečnosti osob, které s nimi sdílejí společnou domácnost;
vzhledem k tomu, že právní předpisy členských států v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci se velmi liší a měly by být zdokonaleny; že vnitrostátní úprava této oblasti, která často zahrnuje technické předpisy nebo nezávazné normy, může vést k rozdílné úrovni bezpečnosti a ochrany zdraví a může umožnit vznik hospodářské soutěže na úkor bezpečnosti a ochrany zdraví;
vzhledem k tomu, že stále dochází k mnoha pracovním úrazům a nemocem z povolání; že musí být neprodleně přijata nebo zdokonalena preventivní opatření pro zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců a vyšší úrovně ochrany;
vzhledem k tomu, že pro zajištění lepší úrovně ochrany musí být zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o rizicích pro jejich zdraví a bezpečnost a o potřebných opatřeních ke snížení nebo odstranění těchto rizik; že je nutné, aby mohli přispět prostřednictvím vyvážené účasti v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi k přijímání nezbytných ochranných opatření;
vzhledem k tomu, že je nezbytné rozvinout výměnu informací, dialog a vyváženou účast v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci mezi zaměstnavateli a zaměstnanci nebo jejich zástupci prostřednictvím vhodných postupů a nástrojů v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;
vzhledem k tomu, že zlepšení bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví zaměstnanců při práci je cíl, který nesmí být podřízen ryze ekonomickým zájmům;
vzhledem k tomu, že zaměstnavatelé musí být informováni o nejnovějším technickém pokroku a vědeckých poznatcích týkajících se uspořádání pracovních míst s přihlédnutím k rizikům v jejich podniku a musí informovat zástupce zaměstnanců, kteří mají podle této směrnice právo účasti, tak, aby byli schopni zajistit vyšší úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že tato směrnice, aniž jsou dotčeny přísnější současné nebo budoucí předpisy Společenství, se vztahuje na všechna rizika, mimo jiné i na rizika vyplývající z používání chemických, fyzikálních a biologických činitelů stanovených směrnicí 80/1107/EHS [6], ve znění směrnice 88/642/EHS [7] při práci;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [8] konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci;
vzhledem k tomu, musí být zřízen výbor složený z členů jmenovaných členskými státy, který by byl Komisi nápomocen při technických úpravách samostatných směrnic předpokládaných touto směrnicí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Účelem této směrnice je zavádět opatření ke zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci.
2. K tomuto účelu obsahuje obecné zásady týkající se prevence pracovních rizik, bezpečnosti a ochrany zdraví, odstranění rizikových a úrazových faktorů, informování, projednávání, vyvážené účasti v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi a školení zaměstnanců a jejich zástupců, a také obecná pravidla pro uskutečňování zmíněných zásad.
3. Touto směrnicí nejsou dotčeny současné nebo budoucí předpisy členských států a Společenství, které jsou pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců při práci příznivější.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny činnosti veřejného i soukromého sektoru (průmysl, zemědělství, obchod, administrativní činnosti, služby, vzdělání, kulturu, zábavu atd.).
2. Tato směrnice se nevztahuje na činnost určitých veřejných služeb, například ozbrojených sil nebo policie, nebo na určité činnosti civilní ochrany, jejichž zvláštní povaha odporuje této směrnici.
V těchto případech musí být s ohledem na cíle této směrnice zajištěna v co největší míře bezpečnost a ochrana zdraví zaměstnanců.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "zaměstnancem" rozumí každá osoba zaměstnaná zaměstnavatelem, včetně učňů a stážistů, s výjimkou osob zaměstnaných v domácnosti;
b) "zaměstnavatelem" rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která je smluvní stranou pracovní smlouvy se zaměstnancem a odpovídá za podnik nebo závod;
c) "zástupcem zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci" rozumí každá osoba zvolená, určená nebo jmenovaná v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, aby zastupovala zaměstnance v otázkách bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci;
d) "prevencí" rozumí všechny kroky nebo opatření přijaté nebo plánované na všech stupních činnosti podniku k prevenci nebo snížení pracovních rizik.
Článek 4
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby se na zaměstnavatele, zaměstnance a zástupce zaměstnanců vztahovaly právní předpisy nezbytné k provedení této směrnice.
2. Členské státy zejména zajistí náležitou kontrolu a dozor.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 5
Obecné ustanovení
1. Zaměstnavatel je povinen zajistit bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců s ohledem na všechna hlediska týkající se práce.
2. Pokud zaměstnavatel v podniku nebo závodě využívá v souladu s čl. 7 odst. 3 externích odborníků (služeb nebo osob), nezbavuje jej to odpovědnosti v této oblasti.
3. Povinnostmi zaměstnanců v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci není dotčena zásada odpovědnosti zaměstnavatele.
4. Tato směrnice neomezuje právo členských států vyloučit nebo snížit odpovědnost zaměstnavatele při událostech, které nastaly za neobvyklých a nepředvídatelných okolností, jež jsou mimo kontrolu zaměstnavatele, nebo při mimořádných situacích, jejichž následkům by nebylo možné zabránit ani při náležité péči.
Členské státy nejsou povinny uplatnit právo uvedené v prvním pododstavci.
Článek 6
Obecné povinnosti zaměstnavatelů
1. V rámci svých povinností přijme zaměstnavatel opatření nezbytná pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců, včetně opatření pro prevenci pracovních rizik, pro informování a školení, a také pro přípravu nezbytné organizace a prostředků.
Zaměstnavatel musí dbát na přizpůsobování těchto opatření s přihlédnutím k měnícím se okolnostem a usilovat o zlepšování současných podmínek.
Zaměstnavatel provádí opatření uvedená v odst. 1 prvním pododstavci na základě těchto obecných zásad prevence:
a) vyhýbat se rizikům;
b) vyhodnotit nevyhnutelná rizika;
c) odstraňovat rizika u zdroje;
d) přizpůsobit práci jednotlivci, zejména s ohledem na uspořádání pracovních míst, výběr pracovního zařízení a volbu pracovních a výrobních metod, zejména za účelem ulehčení jednotvárné práce a práce při pracovním rytmu určovaném strojem a zmírnění jejich účinků na zdraví;
e) přizpůsobovat se technickému pokroku;
f) nahrazovat nebezpečné bezpečným nebo méně nebezpečným;
g) zavést komplexní systém prevence rizik, který zahrnuje výrobní postup, organizaci práce, pracovní podmínky, sociální vztahy a vliv pracovního prostředí;
h) dávat přednost prostředkům kolektivní ochrany před prostředky individuální ochrany;
i) udílet zaměstnancům vhodné pokyny.
3. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení této směrnice, musí zaměstnavatel s přihlédnutím k povaze činností podniku nebo závodu
a) vyhodnocovat rizika pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců mezi jiným při volbě pracovního zařízení, používaných chemických látek nebo přípravků a při úpravě pracovišť.
Opatření přijatá zaměstnavatelem k prevenci rizik a používané pracovní a výrobní metody na základě tohoto hodnocení musí v případě potřeby
- zajišťovat lepší úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců,
- být začleněny do všech činností podniku nebo závodu a na všech úrovních řízení;
b) při ukládání úkolů zaměstnanci přihlížet ke schopnostem tohoto zaměstnance s ohledem na zdraví a bezpečnost;
c) zajistit, aby při plánování a zavádění nových technologií měli zaměstnanci nebo jejich zástupci možnost vyjádřit se k tomu, jaké následky má výběr zařízení, pracovní podmínky a pracovní prostředí na bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců;
d) přijímat vhodná opatření, aby zajistil, že pouze zaměstnanci, kteří byli dostatečně poučeni, mají přístup do prostorů s vážným a specifickým nebezpečím.
4. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení této směrnice, pokud jsou na jednom pracovišti přítomni zaměstnanci více podniků, musí zaměstnavatelé spolupracovat při uskutečňování opatření týkajících se bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci a, s přihlédnutím k povaze činností, koordinovat svou činnost v oblasti ochrany a prevence pracovních rizik, vzájemně se informovat o rizicích a informovat také své zaměstnance nebo zástupce zaměstnanců.
5. Náklady na bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci nesmějí v žádném případě nést zaměstnanci.
Článek 7
Služby pro ochranu a prevenci
1. Aniž jsou dotčeny povinnosti uvedené v článcích 5 a 6, jmenuje zaměstnavatel jednoho nebo více zaměstnanců k provádění činností týkajících se ochrany a prevence pracovních rizik v podniku nebo zařízení.
2. Určeným zaměstnancům nesmí být jejich činnost týkající se ochrany a prevence pracovních rizik na újmu.
Určení zaměstnanci musí mít dostatek času, aby mohli plnit své povinnosti vyplývající z této směrnice.
3. Jestliže podnik nebo závod nemají dostatek odborně způsobilých osob na provádění ochranných opatření a opatření k prevenci rizik v podniku nebo závodě, musí zaměstnavatel využít externích odborníků (osob nebo služeb).
4. Pokud zaměstnavatel využívá zmíněných osob nebo služeb, musí je seznámit s faktory, o kterých je známo nebo se předpokládá, že mají vliv na bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců, a musí jim zajistit přístup k informacím uvedeným v čl. 10 odst. 2.
5. Ve všech případech
- musí mít určení zaměstnanci potřebné schopnosti a vyžadované prostředky,
- musí mít konzultované externí služby nebo osoby nezbytnou způsobilost a vyžadované osobní a pracovní prostředky a
- musí být počet určených zaměstnanců a konzultovaných externích služeb nebo osob dostatečný,
aby mohli provádět ochranná opatření a opatření k prevenci rizik s přihlédnutím k velikosti podniku nebo závodu nebo rizikům, jimiž jsou zaměstnanci vystaveni, a k jejich rozložení v rámci podniku nebo závodu.
6. Ochranu před riziky pro bezpečnost a zdraví a jejich prevenci, které jsou předmětem tohoto článku, zajišťuje jeden nebo více zaměstnanců (jedna samotná služba nebo více různých služeb), kteří (které) patří k podniku nebo závodu, nebo jde o externí odborníky.
Zaměstnanec nebo zaměstnanci nebo služba nebo služby musí spolupracovat, kdykoli je to potřebné.
7. Členské státy mohou vymezit s ohledem na povahu činností a velikost podniku kategorie podniků, u kterých může zaměstnavatel, je-li odborně způsobilý, převzít sám úkoly uvedené v odstavci 1.
8. Členské státy musí vymezit nezbytné schopnosti a způsobilosti uvedené v odstavci 5.
Mohou vymezit dostatečný počet uvedený v odstavci 5.
Článek 8
První pomoc, zdolávání požáru a evakuace zaměstnanců, vážné a bezprostřední nebezpečí
1. Zaměstnavatel musí
- přijmout nezbytná opatření pro první pomoc, zdolávání požáru a evakuaci zaměstnanců, přizpůsobená povaze činností a velikosti podniku nebo závodu, s přihlédnutím k ostat ním přítomným osobám,
- zajistit nezbytné spojení s externími službami, zejména v oblasti první pomoci, lékařské záchranné služby, vyprošťovacích prací a zdolávání požáru.
2. Na základě odstavce 1 musí zaměstnavatel určit zejména zaměstnance pověřené poskytováním první pomoci, zdoláváním požárů a evakuací zaměstnanců.
Tito zaměstnanci musí být, s přihlédnutím k velikosti nebo specifickým rizikům podniku nebo závodu, odpovídajícím způsobem vyškoleni, musí jich být dostatečný počet a musí mít vhodné vybavení.
3. Zaměstnavatel
a) musí co nejdříve informovat všechny zaměstnance, kteří jsou nebo mohou být vystaveni vážnému a bezprostřednímu nebezpečí, o riziku a o opatřeních, která byla nebo budou přijata;
b) musí přijmout opatření a udělit pokyny, aby zaměstnancům při vážném, bezprostředním a nevyhnutelném nebezpečí umožnil zastavit jejich činnost nebo okamžitě opustit pracoviště a odejít do bezpečí;
c) s výjimkou náležitě odůvodněných případů nesmí vyzvat zaměstnance, aby znovu zahájili svou činnost v pracovní situaci, kdy přetrvává vážné a bezprostřední nebezpečí.
4. Zaměstnancům, kteří v případě vážného, bezprostředního a nevyhnutelného nebezpečí opustí své pracovní místo nebo nebezpečný prostor, nesmí z tohoto důvodu vzniknout žádné nevýhody a musí být chráněni proti všem nepříznivým a neodůvodněným důsledkům v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
5. Zaměstnavatel zajistí, aby v případě vážného a bezprostředního nebezpečí, pokud není možné spojit se s odpovědným nadřízeným, učinil každý zaměstnanec pro svou vlastní bezpečnost nebo pro bezpečnost dalších osob, s přihlédnutím ke svým znalostem a dostupným technickým prostředkům, vhodná opatření k zabránění následkům tohoto nebezpečí.
Zaměstnanec nesmí být za své jednání postižen, ledaže jednal neuváženě nebo se dopustil hrubé nedbalosti.
Článek 9
Různé povinnosti zaměstnavatelů
1. Zaměstnavatel musí
a) zajistit hodnocení rizik pro bezpečnost a zdraví při práci, včetně těch, která se vztahují na zvlášť ohrožené skupiny zaměstnanců;
b) určit ochranná opatření, která musí být přijata, a v případě nutnosti i ochranné prostředky, které musí být použity;
c) vést seznam pracovních úrazů, které měly za následek pracovní neschopnost delší než tři pracovní dny;
d) vypracovávat pro příslušné úřady v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi zprávy o pracovních úrazech, které utrpěli jeho zaměstnanci.
2. S ohledem na povahu činností a velikost podniku vymezí členské státy povinnosti týkající se vypracovávání dokumentů stanovených odst. 1 písm. a) a b) a přípravy dokumentů stanovených odst. 1 písm. c) a d), které musí být plněny různými kategoriemi podniků.
Článek 10
Informování zaměstnanců
1. Zaměstnavatel přijme vhodná opatření, aby zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě získali v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, s přihlédnutím mimo jiné k velikosti podniku nebo závodu, všechny informace o:
a) bezpečnostních a zdravotních rizicích a o ochranných a preventivních opatřeních týkajících se jak celého podniku nebo závodu, tak každého druhu pracovního místa nebo povolání;
b) opatřeních přijatých v souladu s čl. 8 odst. 2.
2. Zaměstnavatel přijme vhodná opatření, aby zaměstnavatelé zaměstnanců jiných podniků nebo závodů vykonávajících práci v jeho podniku nebo závodě, byli v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi náležitě informováni o bodech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) určených pro dotyčné zaměstnance.
3. Zaměstnavatel přijme vhodná opatření, aby zaměstnanci určení pro provádění činností týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců nebo zástupci zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci měli při plnění svých úkolů a v souladu s vnitrostátními právními předpisy přístup:
a) k hodnocení rizik a k ochranným opatřením uvedeným v čl. 9 odst. 1 písm. a) a b);
b) k seznamu a zprávám uvedeným v čl. 9 odst. 1 písm. c) a d);
c) k informacím vyplývajícím z ochranných opatření a z opatření k prevenci rizik a k informacím kontrolních úřadů a orgánů odpovědných za bezpečnost a ochranu zdraví.
Článek 11
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
1. Zaměstnavatelé projednávají se zaměstnanci nebo jejich zástupci a umožní jim účastnit se všech jednání týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví při práci.
Patří sem:
- projednání se zaměstnanci,
- právo zaměstnanců nebo jejich zástupců podávat návrhy,
- vyvážená účast v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
2. zaměstnanci nebo zástupci zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci se účastní vyváženým způsobem, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, nebo s nimi zaměstnavatel předem a včas projedná:
a) každé opatření, které může mít podstatný vliv na bezpečnost a ochranu zdraví;
b) určení zaměstnanců uvedených v čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 a činností uvedených v čl. 7 odst. 1;
c) informace uvedené v čl. 9 odst. 1 a článku 10;
d) možné přizvání externích odborníků (služeb nebo osob) stanovené v čl. 7 odst. 3;
e) plánování a organizaci školení uvedeného v článku 12.
3. Zástupci zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci mají právo požádat zaměstnavatele, aby přijal vhodná opatření, a předložit mu k tomuto účelu návrhy ke zmírnění rizik pro zaměstnance nebo k odstranění zdrojů nebezpečí.
4. Zaměstnancům uvedeným v odstavci 2 a zástupcům zaměstnanců uvedeným v odstavcích 2 a 3 nesmí být na újmu jejich činnosti uvedené v odstavcích 2 a 3.
5. Zaměstnavatel je povinen poskytnout zástupcům zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci dostatečné pracovní volno bez ztráty odměny za práci a dát jim k dispozici nezbytné prostředky, aby mohli vykonávat práva a úkoly vyplývající z této směrnice.
6. Zaměstnanci nebo jejich zástupci jsou oprávněni obracet se v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi na orgány příslušné pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci, považují-li zaměstnavatelem přijatá opatření a poskytnuté prostředky za nedostatečné pro zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci.
Zástupci zaměstnanců musí mít možnost přednést své připomínky při návštěvách a kontrolách příslušného orgánu.
Článek 12
Školení zaměstnanců
1. Zaměstnavatel musí zajistit, aby se každému zaměstnanci dostalo dostatečného školení o bezpečnosti a ochraně zdraví, zejména formou informací a pokynů odpovídajících jeho pracovnímu místu nebo druhu práce
- při jeho přijetí do pracovního poměru,
- v případě přeložení nebo změně rozsahu pracovních úkolů,
- v případě zavedení nového pracovního zařízení nebo při jeho změně,
- v případě zavedení nové technologie.
Školení musí
- být přizpůsobeno výskytu nových rizik a změnám rizik a
- být pravidelně opakováno, je-li to nezbytné.
2. Zaměstnavatel zajistí, aby zaměstnanci z jiných podniků nebo závodů vykonávající práci v jeho podniku nebo závodě obdrželi vhodné pokyny týkající se bezpečnostních a zdravotních rizik během jejich činnosti v jeho podniku nebo závodě.
3. Zástupci zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci mají nárok na vhodné školení.
4. Školení uvedené v odstavcích 1 a 3 nesmí být na náklady zaměstnanců nebo zástupců zaměstnanců.
Školení uvedené v odstavci 1 musí probíhat v pracovní době.
Školení uvedené v odstavci 3 musí probíhat v pracovní době nebo v souladu s vnitrostátními zvyklostmi buď uvnitř, nebo mimo podnik nebo závod.
ODDÍL III
POVINNOSTI ZAMĚSTNANCŮ
Článek 13
1. Každý zaměstnanec je povinen dbát podle svých možností na svou vlastní bezpečnost a ochranu zdraví i o bezpečnost a ochranu zdraví osob, kterých se dotýkají jeho jednání nebo opomenutí při práci, v souladu se školením a pokyny, které mu byly předány zaměstnavatelem.
2. K uskutečnění těchto cílů musí zaměstnanci zejména, v souladu se školením a pokyny danými jejich zaměstnavatelem:
a) správně používat stroje, přístroje, nářadí, nebezpečné látky, dopravní prostředky a ostatní prostředky;
b) správně používat osobní ochranné prostředky, které jim byly dány k dispozici, a po použití je uložit na místo k tomu určené;
c) nevyřazovat, neměnit nebo nepřestavovat svévolně bezpečnostní zařízení, zejména strojů, přístrojů, nářadí, zařízení a budov, a správně tato bezpečnostní zařízení používat;
d) okamžitě uvědomit zaměstnavatele nebo zástupce zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci o každé pracovní situaci, o které se odůvodněně domnívají, že představuje vážné a bezprostřední ohrožení bezpečnosti a zdraví, a o každé poruše zjištěné na ochranných systémech;
e) spolupracovat v souladu s vnitrostátními zvyklostmi se zaměstnavatelem nebo zástupci zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci tak dlouho, dokud je to nezbytné, aby bylo umožněno splnění všech úkolů a požadavků uložených příslušným orgánem pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců při práci;
f) spolupracovat v souladu s vnitrostátními zvyklostmi se zaměstnavatelem nebo zástupci zaměstnanců pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci tak dlouho, dokud je to nezbytné, aby zaměstnavatel mohl zajistit, že pracovní prostředí a pracovní podmínky jsou bezpečné a bez rizik pro bezpečnost a zdraví v rámci rozsahu činnosti zaměstnanců.
ODDÍL IV
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Zdravotní dohled
1. V souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi budou přijata opatření pro zajištění vhodného dohledu nad zdravím zaměstnanců ve vztahu ke zdravotním a bezpečnostním rizikům, kterým jsou v práci vystaveni.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 jsou pojata tak, že pokud si to zaměstnanec přeje, může se podrobit lékařské prohlídce pravidelně.
3. Lékařské prohlídky mohou tvořit součást státního systému zdravotní péče.
Článek 15
Rizikové skupiny
Zvlášť ohrožené rizikové skupiny musí být chráněny proti nebezpečím, která je zvlášť ohrožují.
Článek 16
Samostatné směrnice — Změny — Obecný rozsah této směrnice
1. Rada na návrh Komise založený na článku 118a Smlouvy přijímá samostatné směrnice, mimo jiné pro oblasti uvedené v příloze.
2. Tato směrnice a, aniž je dotčen postup uvedený v článku 17 o technických úpravách, samostatné směrnice mohou být měněny postupem podle článku 118a Smlouvy.
3. Tato směrnice se použije plně na všechny oblasti, na které se vztahují samostatné směrnice, aniž tím jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení těchto samostatných směrnic.
Článek 17
Výbor
1. Při výlučně technických úpravách samostatných směrnic uvedených v čl. 16 odst. 1 s přihlédnutím
- k přijatým směrnicím v oblasti technické harmonizace a technické normalizace nebo
- k technickému pokroku, k vývoji mezinárodních předpisů nebo specifikací a novým poznatkům
je Komisi nápomocen výbor, který je složen ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 18
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let členské státy předají Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 14. června 1989
o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří
(89/396/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření směřující k postupnému vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že obchod s potravinami zaujímá na vnitřním trhu velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že údaj o šarži, ke které potravina patří, odpovídá požadavku na lepší informovanost o totožnosti výrobků; že tento údaj je proto užitečným zdrojem informací, když jsou potraviny předmětem sporu nebo představují nebezpečí pro zdraví spotřebitele;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/395/EHS [5], neobsahuje ustanovení o uvádění totožnosti šarže; že některé členské státy přijaly mezitím vnitrostátní předpisy požadující uvádění takových údajů;
vzhledem k tomu, že na mezinárodní úrovni platí nyní obecná povinnost poskytovat odkaz na výrobní šarži nebo na šarži balení u balených potravin; že je povinností Společenství přispívat k rozvoji mezinárodního obchodu;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné přijmout pravidla obecné a průřezové povahy aby mohl být zaveden společný systém identifikace šarže;
vzhledem k tomu, že účinnost tohoto systému závisí na jeho používání v různých stadiích uvádění na trh; že je přesto žádoucí vyloučit určité výrobky a operace, zejména ty, které probíhají na začátku procesu uvádění na trh zemědělských produktů;
vzhledem k tomu, že "šarží" se rozumí, že několik prodejních jednotek potravin má prakticky totožné vlastnosti výroby, zpracování nebo balení; že výše uvedený pojem by se proto nemohl použít pro volně ložené, nebalené produkty nebo pro zvláštní specifické produkty nebo produkty heterogenní povahy, kde by nebylo možné uvažovat o vytvoření homogenní dávky;
vzhledem k tomu, že s ohledem na používání různých metod identifikace je stanovení šarže a uvádění odpovídajícího údaje nebo značky záležitostí hospodářského subjektu;
vzhledem k tomu, že tento údaj musí být jasně rozeznatelný a srozumitelný jako takový, aby splnil informační požadavky, pro které je určen;
vzhledem k tomu, že se datum minimální trvanlivosti nebo použitelnosti ("spotřebujte do") v souladu se směrnicí 79/112/EHS, pokud je uvedeno přesně, smí využít k identifikaci šarže,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na údaj, který umožňuje určení totožnosti šarže, ke které potravina patří.
2. Pro účely této směrnice se "šarží" rozumí dávka prodejních jednotek potravin, které jsou vyrobeny, zpracovány nebo zabaleny prakticky za stejných podmínek.
Článek 2
1. Potravina nesmí být uvedena na trh bez přiloženého údaje podle čl. 1 odst. 1.
2. Odstavec 1 se však nevztahuje na
a) zemědělské produkty, které jsou po výstupu ze zemědělského podniku
- prodávány nebo dodávány na místa přechodného uskladnění, přípravy nebo balení,
- dopravovány do organizací producentů nebo
- shromažďovány pro okamžité použití v provozním systému přípravy nebo zpracování;
b) potraviny, které nejsou v místě prodeje konečnému spotřebiteli baleny, balí se na žádost kupujícího nebo jsou zabaleny pro okamžitý prodej;
c) obaly, jejichž největší strana má plochu menší než 10 cm2
3. Členské státy nemusí do 31. prosince 1996 vyžadovat uvádění údaje podle čl.
1 odst. 1 v případě skleněných láhví určených k opakovanému použití, které jsou nesmazatelně označeny, a nejsou proto vybaveny štítkem ani krčkovou nebo rukávovou etiketou.
Článek 3
Šarže musí být stanovena v každém případě výrobcem dané potraviny, jejím zpracovatelem nebo balírnou nebo prvním prodejcem usazeným ve Společenství.
Za stanovení a uvádění údaje podle čl. 1 odst.
1 odpovídá kterýkoli z výše uvedených účastníků. Před tímto údajem se uvede písmeno "L", s výjimkou případů, kdy je údaj zřetelně odlišitelný od ostatních údajů na etiketě.
Článek 4
Pokud se jedná o balené potraviny, umístí se údaj podle čl. 1 odst. 1 a tam, kde je to vhodné, i písmeno "L" na tomto obalu nebo na připevněné etiketě.
Pokud se nejedná o balené potraviny, uvede se údaj podle čl. 1 odst. 1 a tam, kde je to vhodné, i písmeno "L" na obalu, nebo pokud to není možné, zahrne se do odpovídající obchodní dokumentace.
Ve všech případech musí být údaj uveden tak, aby byl snadno viditelný, jasně čitelný a nesmazatelný.
Článek 5
Je-li na etiketě uvedeno datum minimální trvanlivosti nebo použitelnosti ("spotřebujte do"), nemusí být na potravině uveden údaj podle čl. 1 odst. 1, pokud je toto datum vyjádřeno alespoň jako nekódované označení dne a měsíce v uvedeném pořadí.
Článek 6
Tato směrnice se použije, aniž je dotčeno uvádění údajů stanovených zvláštními předpisy Společenství.
Komise zveřejňuje a aktualizuje seznam dotyčných předpisů.
Článek 7
Členské státy změní, pokud je to třeba, právní a správní předpisy tak, aby
- povolovaly uvádění výrobků vyhovujících této směrnici na trh nejpozději do 20. června 1990,
- zakazovaly uvádění výrobků nevyhovujících této směrnici na trh od 20. června 1991, avšak výrobky uvedené na trh nebo označené před výše uvedeným dnem, které nevyhovují této směrnici, smějí být uváděny na trh až do vyčerpání zásob.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 14. června 1989
o úředním dozoru nad potravinami
(89/397/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že obchod s potravinami zaujímá na společném trhu přední postavení; že všechny členské státy musí usilovat o ochranu zdraví a hospodářských zájmů svých občanů; že ochraně zdraví musí být dána bezpodmínečná přednost; že úřední dozor nad potravinami musí být harmonizován a musí být účinnější;
vzhledem k tomu, že ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se tohoto dozoru existují takové rozdíly, že představují překážky pro volný pohyb zboží;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné tyto právní předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že nejprve musí být harmonizovány obecné zásady, kterými se provádění tohoto dozoru řídí;
vzhledem k tomu, že kromě obecných zásad mohou být, je-li to nezbytné, následně přijímána zvláštní opatření;
vzhledem k tomu, že předmětem této směrnice je ověřování, zda potraviny vyhovují právním předpisům o potravinách; že tyto právní předpisy obsahují ustanovení týkající se zdraví, předpisy o složení a předpisy o jakosti, určené k ochraně hospodářských zájmů spotřebitelů, jakož i ustanovení o informacích pro spotřebitele a o korektnosti obchodního styku;
vzhledem k tomu, že současně s potravinami musí být vykonáván dozor nad materiály a předměty určenými pro styk s těmito potravinami;
vzhledem k tomu, že za účelem dotvoření vnitřního trhu musí být nad potravinami určenými k překročení hranic uvnitř Společenství vykonáván dozor se stejnou pozorností jako nad potravinami určenými pro trh v členském státě, kde byly vyrobeny;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem musí být dozor zpravidla založen na předpisech platných v členském státě, kde byla potravina vyrobena; že se však tato zásada nemá uplatňovat tam, kde byl orgán pověřený dozorem odpovídajícími prostředky, včetně předložení obchodní dokumentace, uspokojivým způsobem informován o tom, že dotyčný výrobek je určen k dodání do jiného členského státu a že vyhovuje předpisům platným v dotyčném členském státě;
vzhledem k tomu, že má-li být dozor účinný, musí se provádět pravidelně; že nesmí být omezován, pokud jde o subjekt, etapu nebo okamžik vhodný pro jejich provádění, a že musí být prováděn nejvhodnější formou, aby byla zaručena jeho účinnost;
vzhledem k tomu, že pro zajištění toho, aby nebyly postupy pro dozor obcházeny, je nezbytné stanovit, že členské státy nesmějí vyloučit z výkonu odpovídajícího dozoru určitý výrobek z důvodu, že je určen pro vývoz mimo Společenství;
vzhledem k tomu, že osobám pověřeným dozorem musí být uděleny přiměřené pravomoci;
vzhledem k tomu, že ačkoli na jedné straně podniky nemají právo se dozoru bránit, musí být na druhé straně chráněny jejich oprávněné zájmy, zejména právo na výrobní tajemství a právo na opravný prostředek;
vzhledem k tomu, že orgány pověřené dozorem nad potravinami se mohou mezi jednotlivými členskými státy lišit; že je proto žádoucí zveřejnit seznam příslušných orgánů pro tuto oblast v každém členském státě s uvedením jejich místní příslušnosti a zveřejnit seznam laboratoří schválených k provádění analýz v souvislosti s takovým dozorem;
vzhledem k tomu, že úřední dozor má účinně přispívat k předcházení porušování právních předpisů o potravinách; že za tím účelem mají být vypracovány programy na základě vhodných kritérií;
vzhledem k tomu, že ačkoli je především úkolem členských států stanovit své programy týkající se dozoru, je nezbytné za účelem dotvoření a fungování vnitřního trhu rovněž zajistit koordinované programy na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že současné provádění vnitrostátních a koordinovaných programů poskytne zkušenosti, které v současnosti stále velice chybí; že se na základě těchto zkušeností může prokázat nutnost tuto směrnici přezkoumat, aby se zlepšila opatření, která zavádí;
vzhledem k tomu, že členským státům má být ponechána určitá míra volnosti, pokud jde o praktické prostředky při výkonu dozoru, aby se nenarušily osvědčené systémy, které jsou nejvhodnější pro zvláštní situaci v každém členském státě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví obecné zásady výkonu úředního dozoru nad potravinami.
2. Pro účely této směrnice se "úředním dozorem nad potravinami" (dále jen "dozor") rozumí dozor vykonávaný příslušnými orgány, který zjišťuje, zda jsou
- potraviny,
- potravinářské přídatné látky, vitaminy, minerální soli, stopové prvky a další přídatné látky určené k prodeji jako takové,
- materiály a předměty určené pro styk s potravinami
v souladu s předpisy zaměřenými na předcházení ohrožení veřejného zdraví, opatřením zaručujícím korektnost obchodního styku nebo ochranu zájmů spotřebitele, včetně opatření o informacích pro spotřebitele.
3. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny předpisy přijaté v rámci zvláštních právních úprav Společenství.
4. Tato směrnice se nevztahuje na metrologický dozor.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění dozoru podle této směrnice.
2. Členské státy zajistí, aby nad výrobky určenými k dodání do jiného členského státu byl vykonáván dozor se stejnou péčí jako nad výrobky určenými k prodeji na jejich vlastním území.
Článek 3
Členské státy nesmějí vyloučit výrobek z výkonu odpovídajícího dozoru z důvodu, že je určen pro vývoz mimo Společenství.
Článek 4
1. Dozor se vykonává
a) pravidelně,
b) při podezření, že výrobek nevyhovuje.
2. Dozor se vykonává prostředky, které jsou přiměřené sledovanému cíli.
3. Dozor se vztahuje na všechny etapy výroby, dovozu do Společenství, zpracování, skladování, přepravy, distribuce a obchodu.
4. Dozor se zpravidla vykonává bez předchozího upozornění.
5. Pro dozor se zpravidla u každého případu vybírá jedna nebo více etap uvedených v odstavci 3, které se považují je nejvhodnější vzhledem k zamýšlenému šetření.
Článek 5
Dozor se za podmínek stanovených v článcích 6 až 9 a s ohledem na zamýšlené šetření skládá z jednoho nebo více následujících úkonů:
1. inspekce;
2. odběr vzorků a analýza;
3. hygienická kontrola personálu;
4. prověřování písemných materiálů a dokumentace;
5. prověřování všech kontrolních systémů zavedených podnikem a prověřování získaných výsledků.
Článek 6
1. Předmětem dozoru je
a) stav a užívání místa, provozoven, kanceláří, okolí závodu, dopravních prostředků, strojů a zařízení v různých etapách uvedených v čl. 4 odst. 3;
b) suroviny, složky, technologické pomocné látky a další výrobky používané pro přípravu a výrobu potravin;
c) polotovary;
d) hotové výrobky;
e) materiály a předměty určené pro styk s potravinami;
f) prostředky a postupy pro čištění a údržbu a pesticidy;
g) postupy používané pro výrobu nebo zpracování potravin;
h) označování potravin na etiketách a jejich obchodní úprava;
i) konzervační postupy.
2. Úkony uvedené v odstavci 1 mohou být v případě potřeby doplněny:
- pohovory s vedoucím podniku, nad nímž se vykonává dozor, a s pracovníky tohoto podniku,
- odečtem hodnot zaznamenaných měřícími přístroji instalovanými podnikem,
- kontrolami hodnot změřených přístroji instalovanými podnikem, které provádí příslušný orgán s použitím svých vlastních přístrojů.
Článek 7
1. Pro analýzu se smějí odebírat vzorky výrobků uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. b) až f).
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění možnosti požádat u výše uvedených předmětů, nad nimiž se vykonává dozor, o další odborný posudek.
2. Analýzy provádějí úřední laboratoře.
Členské státy mohou prováděním těchto analýz pověřit také jiné laboratoře.
Článek 8
Osoby, které při výkonu své činnosti přicházejí přímo nebo nepřímo do styku s materiály a výrobky podle čl. 6 odst. 1 písm. b) až f), se podrobí hygienické kontrole podle čl. 5 odst. 3.
Účelem této kontroly je kontrola dodržování hygienických norem týkajících se osobní čistoty a čistoty oděvu.
Prováděním této kontroly nejsou dotčeny lékařské prohlídky.
Článek 9
1. Osoby pověřené dozorem se mohou v různých etapách uvedených v čl. 4 odst. 3 seznamovat s písemnými materiály a dokumentací, které jsou v držení fyzických a právnických osob.
2. Osoby pověřené dozorem si mohou rovněž pořizovat opisy kontrolovaných písemných materiálů a dokumentace nebo výpisy z nich.
Článek 10
Zjistí-li osoby pověřené dozorem nějakou nesrovnalost nebo mají-li na ni podezření, přijmou nezbytná opatření.
Článek 11
1. Členské státy zajistí, aby osoby pověřené dozorem byly oprávněny provádět úkony uvedené v článcích 6 až 10.
2. Členské státy stanoví, že dotyčné fyzické a právnické osoby jsou povinny se podrobit veškerému dozoru vykonávanému podle této směrnice a pomáhat osobám pověřeným dozorem pomáhat při plnění jejich úkolů.
Článek 12
1. Členské státy učiní nezbytná opatření, aby bylo fyzickým a právnickým osobám, kterých se dozor týká, zajištěno právo na opravný prostředek proti opatřením učiněným příslušným orgánem za účelem výkonu dozoru.
2. Členské státy stanoví, že osoby pověřené dozorem jsou vázány povinností mlčenlivosti.
Článek 13
Pro zajištění jednotného používání této směrnice ve všech členských státech předloží Komise do jednoho roku od jejího přijetí zprávu Evropskému parlamentu a Radě:
a) o současném stavu předpisů pro vzdělávání potravinářských inspektorů v členských státech;
b) o možnosti vypracování předpisů Společenství vymezujících základní a další vzdělávání inspektorů;
c) možnosti stanovení norem jakosti Společenství pro všechny laboratoře zapojené do dozoru a odběru vzorků podle této směrnice;
d) možnosti zřízení inspekční služby Společenství, zahrnující možnosti výměny informací pro všechny subjekty a osoby zabývající se dozorem.
Článek 14
1. Příslušný orgán nebo orgány členských států vypracují předběžné programy stanovující povahu a četnost úkonů dozorů, které mají být po určité období prováděny pravidelně podle čl. 4 odst. 1 písm. a).
2. Do 1. května každého roku zašlou členské státy Komisi všechny nezbytné informace o provádění programů podle odstavce 1 v předchozím roce a podrobně uvedou:
- kritéria použitá při vypracování těchto programů,
- počet a typ provedených úkonů dozoru,
- počet a typ zjištěných protiprávních jednání.
3. Do 16. října každého roku, a poprvé v roce 1991, podá Komise členským státům po vzájemné konzultaci v rámci Stálého výboru pro potraviny doporučení týkající se koordinovaného programu dozoru pro příští rok.
Toto doporučení může být později upravováno podle potřeby při provádění koordinovaného programu.
Koordinovaný program stanoví zejména kritéria pro přednost při jeho provádění.
Informace uvedené v odstavci 2 musí obsahovat zvláštní, samostatnou část o provádění koordinovaného programu.
4. Do pěti let po oznámení této směrnice předloží Komise Radě zprávu o uplatňování tohoto článku, případně spolu s vhodnými návrhy.
Článek 15
Každý členský stát sdělí Komisi názvy:
- příslušného orgánu nebo orgánů a rozsah jejich místní a věcné příslušnosti,
- úředních laboratoří nebo laboratoří pověřených příslušnými orgány, které provádějí analýzy v rámci dozoru.
Tyto seznamy se zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 16
Členské státy přijmou a zveřejní, nejpozději do dvanácti měsíců od oznámení této směrnice, právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 24 měsíců od jejího oznámení [4].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. května 1989
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu
(89/398/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/94/EHS ze dne 21. prosince 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin pro zvláštní výživu [4], naposledy pozměněná směrnicí 85/7/EHS [5], byla vícekrát změněna; že z důvodu nových změn by měla být výše uvedená směrnice z důvodů jasnosti znovu vydána;
vzhledem k tomu, že přijetí směrnice 77/94/EHS bylo odůvodněno skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se potravin pro zvláštní výživu bránily jejich volnému pohybu, mohly vytvářet nerovné podmínky hospodářské soutěže a měly proto přímý vliv na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů v první etapě předpokládalo jako první kroky vypracování společné definice, určení opatření umožňujících ochranu spotřebitele před podvodem, pokud se týká podstaty těchto výrobků, a přijetí pravidel pro označování dotyčných výrobků;
vzhledem k tomu, že výrobky, na které se vztahuje tato směrnice, jsou potraviny, jejichž složení a příprava musí být zvláštním způsobem navržena, aby vyhověly zvláštním nutričním požadavkům osob, kterým jsou především určeny; že se může ukázat jako nezbytné stanovit odchylky od obecných nebo zvláštních opatření vztahujících se na potraviny, aby bylo dosaženo zvláštního nutričního cíle;
vzhledem k tomu, že účinný dozor nad potravinami určenými pro zvláštní výživu, které jsou předmětem zvláštních opatření, lze provádět s ohledem na obecné předpisy platné pro celé potravinářské odvětví, avšak není tomu tak vždy v případě těch potravin, pro něž žádná taková zvláštní opatření neexistují;
vzhledem k tomu, že u posledně jmenovaných potravin by možná běžné prostředky, které jsou k dispozici orgánům dozoru, v určitých případech neumožnily zkontrolovat, zda má potravina skutečně zvláštní nutriční vlastnosti, které jsou jí připisovány; že je proto nezbytné uvést, že v případě potřeby osoba odpovědná za uvedení takové potraviny na trh musí spolupracovat s orgánem dozoru při jeho činnosti;
vzhledem k tomu, že současný stav vývoje pravidel Společenství o přídatných látkách neumožňuje v rámci této směrnice přijmout opatření o použití přídatných látek v potravinách určených pro zvláštní výživu, pokud tyto potraviny nepatří do žádné ze skupin uvedených v příloze I; že tato otázka má být proto v dohledné době znovu přezkoumána;
vzhledem k tomu, že vypracování zvláštních směrnic provádějících základní zásady pravidel Společenství a jejich změny jsou opatřeními technické povahy; že jejich přijetí by mělo být svěřeno Komisi v zájmu zjednodušení a urychlení postupů;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada svěřuje Komisi pravomoci přijímat prováděcí pravidla týkajících se potravin určených k lidské spotřebě, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím 69/414/EHS [6],
vzhledem k tomu, že touto směrnicí nejsou dotčeny lhůty, ve kterých musí členské státy dosáhnout souladu se směrnicí 77/94/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na potraviny pro zvláštní výživu.
2. a) Potraviny pro zvláštní výživu jsou potraviny, které jsou pro své zvláštní složení nebo výrobní proces jasně rozlišitelné od potravin pro běžnou spotřebu, které jsou vhodné pro nutriční účely jim připisované a které jsou uváděny na trh s poukazem na tuto vhodnost.
b) Zvláštní výživa musí splňovat zvláštní nutriční požadavky:
i) určitých skupin osob, jejichž trávicí proces nebo metabolismus je narušen, nebo
ii) určitých skupin osob, které jsou ve zvláštním fyziologickém stavu a které proto mohou mít zvláštní prospěch z řízené spotřeby určitých látek v potravinách, nebo
iii) zdravých kojenců nebo malých dětí.
Článek 2
1. Výrobky uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu i) a ii) mohou být charakterizovány jako "dietetické" nebo "dietní".
2. Při označování, obchodní úpravě a reklamě potravin pro běžnou spotřebu je zakázáno
a) při označování těchto potravin používat přídavná jména "dietetický" nebo "dietní", ať samotná nebo ve spojení s jinými slovy;
b) používat jakákoli další označení nebo způsoby obchodní úpravy, které mohou budit dojem, že se jedná o výrobky uvedené v článku 1.
3. Avšak podle předpisů, které budou přijaty postupem podle článku 13, musí být umožněno u potravin pro běžnou spotřebu, které jsou vhodné i pro zvláštní výživu, tuto vhodnost uvést.
Takové předpisy mohou stanovit způsob, jímž se bude tato vhodnost uvádět.
Článek 3
1. Výrobky uvedené v článku 1 musí být takové podstaty nebo složení, aby byly vhodné pro zvláštní výživu, ke které jsou určeny.
2. Výrobky uvedené v článku 1 musí být rovněž v souladu se všemi závaznými předpisy, které se vztahují na potraviny pro běžnou spotřebu, s výjimkou změn provedených pro zajištění jejich shody s definicemi uvedenými v článku 1.
Článek 4
1. Zvláštní ustanovení týkající se skupin potravin pro zvláštní výživu uvedených v příloze I stanoví zvláštní směrnice.
Tyto zvláštní směrnice mohou zahrnovat zejména
a) základní požadavky, pokud jde o podstatu nebo složení výrobků;
b) ustanovení týkající se jakosti surovin;
c) hygienické požadavky;
d) povolené změny ve smyslu čl. 3 odst. 2;
e) seznam přídatných látek;
f) ustanovení týkající se označování, obchodní úpravy a reklamy;
g) postupy pro odběr vzorků a analytické metody nezbytné pro kontrolu souladu s požadavky zvláštních směrnic.
Tyto zvláštní směrnice se přijímají
- v případě písmene e) Radou postupem stanoveným v článku 100a Smlouvy,
- v případě ostatních písmen postupem podle článku 13.
Předpisy, které mohou mít vliv na lidské zdraví, musí být přijaty po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny zřízeným rozhodnutím 74/234/EHS [7].
2.
Postupem podle článku 13 bude přijat seznam látek pro zvláštní výživové účely, jako jsou vitaminy, minerální soli, aminokyseliny a jiné látky, které se přidávají do potravin určených pro zvláštní výživu, platná kritéria pro jejich čistotu a případně podmínky, za kterých by se měly používat.
Článek 5
Podmínky, za kterých se smí při označování, obchodní úpravě a v reklamě odkazovat na dietu nebo skupinu osob, pro kterou je výrobek uvedený v článku 1 určen, mohou být přijaty postupem podle článku 13.
Článek 6
1. Označování a použité označovací metody, obchodní úprava a reklama výrobků uvedených v článku 1 nesmějí těmto výrobkům připisovat vlastnosti vztahující se k předcházení, mírnění nebo léčení lidských chorob nebo takové vlastnosti naznačovat.
Odchylky od prvního pododstavce mohou být stanoveny ve výjimečných a jasně vymezených případech postupem podle článku 13.
Dotyčné odchylky mohou být zachovány, dokud nebude tento postup dokončen.
2. Odstavec 1 nebrání šíření jakýchkoli užitečných informací nebo doporučení určených výlučně osobám kvalifikovaným v oboru lékařství, výživy nebo farmacie.
Článek 7
1. Směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [8], naposledy pozměněná směrnicí 89/395/EHS [9], se vztahuje na výrobky uvedené v článku 1 za níže uvedených podmínek.
2. K názvu, pod nímž se výrobek prodává, musí být připojen údaj o jeho zvláštních nutričních vlastnostech. Avšak v případě výrobků uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodě iii) musí být tento údaj nahrazen odkazem na účel, pro který jsou tyto výrobky určeny.
3. Označení výrobků, pro které nebyla přijata žádná zvláštní směrnice uvedená v článku 4, musí rovněž obsahovat
a) zvláštnosti kvalitativního a kvantitativního složení nebo zvláštní výrobní proces, které dodávají výrobku jeho zvláštní nutriční vlastnosti;
b) využitelnou energetickou hodnotu vyjádřenou v kJ a kcal a obsah sacharidů, bílkovin a tuku ve 100 g nebo 100 ml výrobku ve stavu, jak je prodáván, a vztažený na množství navrhované ke spotřebě, má-li výrobek takovou obchodní úpravu.
Je- li však tato energetická hodnota nižší než 50 kJ (12 kcal) ve 100 g nebo 100 ml výrobku ve stavu, jak je uváděn na trh, mohou být tyto údaje nahrazeny buď slovy "energetická hodnota nižší než 50 kJ (12 kcal) ve 100 g", nebo slovy "energetická hodnota nižší než 50 kJ (12 kcal) ve 100 ml".
4. Zvláštní požadavky na označování výrobků, pro které byla přijata zvláštní směrnice, stanoví uvedená směrnice.
Článek 8
1. Výrobky uvedené v článku 1 smějí být uváděny do maloobchodního prodeje pouze balené a obal musí tyto výrobky zcela pokrývat.
2. Členské státy však mohou pro maloobchod povolit odchylky od tohoto ustanovení, pokud jsou k výrobku při jeho uvedení do prodeje připojeny údaje uvedené v článku 7.
Článek 9
Pro umožnění účinného úředního dozoru nad potravinami určenými pro zvláštní výživu, které nepatří do žádné skupiny uvedené v příloze I, se použijí tato zvláštní ustanovení:
1.
Je-li uvedený výrobek uváděn na trh poprvé, informuje výrobce, nebo je-li výrobek vyroben ve třetí zemi, dovozce příslušný orgán členského státu, ve kterém je výrobek uváděn na trh, tím, že mu předá vzor etikety použité pro tento výrobek.
2.
Je-li tentýž výrobek následně uveden na trh v jiném členském státě, poskytne výrobce nebo dovozce příslušnému orgánu tohoto členského státu tytéž informace spolu s uvedením orgánu, který byl informován jako první.
3.
Je-li to nezbytné, je příslušný orgán oprávněn žádat po výrobci nebo dovozci, aby mu poskytli vědecké práce a údaje o tom, že výrobek je v souladu s čl. 1 odst.
7 odst. 3 písm. a); pokud jsou tyto práce obsaženy v běžně dostupné publikaci, postačí odkaz na tuto publikaci.
4.
Členské státy sdělí Komisi příslušné orgány ve smyslu tohoto článku a jakékoli další užitečné informace, které se jich týkají.
Komise tyto informace zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci mohou být přijata postupem podle článku 13.
5.
Čtyři roky po oznámení této směrnice podá Komise Radě zprávu o uplatňování tohoto článku, případně spolu s vhodnými návrhy.
Článek 10
1. Členské státy nesmějí z důvodů týkajících se složení, výrobních specifikací, obchodní úpravy nebo označování zakázat nebo omezit obchodování s výrobky uvedenými v článku 1, které jsou v souladu s touto směrnicí a popřípadě se směrnicemi, které ji provádějí.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny použitelné vnitrostátní předpisy, neexistují-li směrnice, které provádějí tuto směrnici.
Článek 11
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění shledá, že potravina určená pro zvláštní výživu, která nepatří do žádné ze skupin uvedených v příloze I, není v souladu s čl. 1 odst. 2 nebo ohrožuje lidské zdraví, třebaže je volně v oběhu v jednom nebo více členských státech, může přechodně zrušit nebo omezit obchodování s tímto výrobkem na svém území. Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise přezkoumá co nejdříve důvody uvedené členským státem, konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro potraviny a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že vnitrostátní opatření musí být zrušeno nebo změněno, zahájí postup uvedený v článku 13 za účelem přijetí vhodných opatření.
Článek 12
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací po přijetí zvláštní směrnice shledá, že potravina určená pro zvláštní výživu představuje hrozbu lidské zdraví, třebaže je v souladu s danou zvláštní směrnicí, může přechodně pozastavit nebo omezit používání daných ustanovení na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise přezkoumá co nejdříve důvody uvedené členským státem, konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro potraviny a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba tuto směrnici nebo zvláštní směrnice změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený v článku 13 za účelem přijetí změn.
Členský stát, který přijal ochranná opatření, je v tom případě může ponechat, dokud tyto změny nebudou přijaty.
Článek 13
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny, dále jen "výbor", jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodlené návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 14
Zrušuje se směrnice 77/94/EHS.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 15
1. Členské státy změní své právní a správní předpisy, aby
- nejpozději od 16. května 1990 umožnily obchodování s výrobky, které odpovídají této směrnici,
- s platností od 16. května 1991 zakázaly obchodování s výrobky, které této směrnici neodpovídají.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy, která se vztahují na určité skupiny potravin určené pro zvláštní výživu, pokud neexistují směrnice uvedené v článku 4.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 30. června 1989,
kterou se mění směrnice 86/109/EHS o omezení uvádění osiva některých druhů pícnin, olejnin a přadných rostlin na trh na osiva úředně uznaná jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"
(89/424/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/100/EHS [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 88/380/EHS [4], a zejména na čl.
3 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 66/401/EHS umožňuje uvádění na trh základního osiva, certifikovaného osiva a obchodního osiva některých druhů pícnin;
vzhledem k tomu, že směrnice 69/208/EHS umožňuje uvádění na trh základního osiva, certifikovaného osiva a obchodního osiva některých druhů olejnin a přadných rostlin;
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 3 uvedených směrnic opravňuje Komisi zakázat uvádění na trh osiva, které není úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že proto směrnice 86/109/EHS [5] omezuje uvádění osiva některých druhů pícnin, olejnin a přadných rostlin na trh na osivo, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že na některé druhy uvedené ve směrnici 86/109/EHS se toto omezení uvádění na trh vztahuje ode dne 1. července 1989; že se nyní ukazuje, že u některých z těchto druhů nebudou členské státy k tomuto datu schopny vypěstovat dostatečné množství základního a certifikovaného osiva, aby uspokojily poptávku po osivu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné odložit uplatňování tohoto omezení u psinečku tenkého, štírovníku růžkatého, tolice dětelové a jetele hybridního do 1. července 1990 a u ostatních druhů do 1. července 1991;
vzhledem k tomu, že nejnovější informace dále ukazují, že členské státy mohou od 1. července 1991 vyprodukovat dostatek základního a certifikovaného osiva, aby pokryly potřebu osiva sveřepu samužníkovitého, sveřepu sitkovského, jetele alexandrijského a svazenky vratičolisté ve Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 86/109/EHS se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Členské státy stanoví, že od 1. července 1989 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd:
–Poa trivialis L. _BAR_ –lipnice obecná, _BAR_ –Lupinus albus L. _BAR_ –lupina bílá, odrůdy jiné než hořká lupina, _BAR_
–Brassica juncea L. Czern. et Cosson _BAR_ –hořčice sareptská, _BAR_
které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 2a
Členské státy stanoví, že od 1. července 1990 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd:
–Agrostis capillaris L. _BAR_ –psineček tenký, _BAR_ –Lotus corniculatus L. _BAR_ –štírovník růžkatý, _BAR_ –Medicago lupulina L. _BAR_ –tolice dětelová, _BAR_
–Trifolium hybridum L. _BAR_ –jetel hybridní, _BAR_ které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"."
3. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Členské státy stanoví, že od 1. července 1991 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd: –Agrostis canina L. _BAR_ –psineček psí, _BAR_ –Alopecurus pratensis L. _BAR_ –psárka luční, _BAR_
4. V článku 4 se za druhou odrážku vkládá nová odrážka, která zní:
"— právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 2a nejpozději do 1. července 1990 a."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. června 1989,
kterou se mění směrnice 80/779/EHS o mezních a směrných hodnotách kvality ovzduší pro oxid siřičitý a suspendované částice
(89/427/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro oblast životního prostředí z let 1973 [4], 1977 [5], 1983 [6] a 1987 [7] kladou důraz na slaďování opatření k ochraně životního prostředí a na nezbytnost snížení koncentrací hlavních znečišťujících látek v ovzduší na hodnoty považované za přijatelné pro ochranu citlivých ekosystémů;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/779/EHS [8], naposledy pozměněná Aktem o přistoupení z roku 1985, umožňuje výběr ze dvou metod odběru vzorků a rozboru a ze dvou sad přiřazených mezních hodnot;
vzhledem k tomu, že čl. 10 odst. 4 výše uvedené směrnice požaduje, aby návrhy na paralelní používání dvou rozdílných sad měřicích metod a mezních hodnot byly podány mezi červencem 1987 a červencem 1988;
vzhledem k tomu, že tyto návrhy musí brát v úvahu výsledky paralelních měření ve smyslu čl. 10 odst. 3, stejně jako potřebu předcházet diskriminačním ustanovením;
vzhledem k tomu, že výsledky paralelních měření ukázaly, že mezní hodnoty stanovené v příloze I a příloze IV této směrnice nejsou stejně přísné;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují mezní hodnoty z přílohy I a jiné z přílohy IV;
vzhledem k tomu, že tato situace má za následek používání různých metod odběru vzorků, které jsou obtížně porovnatelné;
vzhledem k tomu, že je nezbytně nutné harmonizovat měřicí metody a že proto musí být definovány a stanoveny referenční metody nebo technické specifikace pro rozbor a odběr vzorků oxidu siřičitého a suspendovaných částic;
vzhledem k tomu, že členské státy přijaly opatření pro zajištění dodržování mezních hodnot v oblastech, v nichž je uplatňována odchylka, co možná nejdříve, nejpozději však do 1. dubna 1993;
vzhledem k tomu, že tato opatření jsou založena na jedné či druhé měřicí metodě a na přiřazených hodnotách stanovených směrnicí 80/779/EHS;
vzhledem k tomu, že dvojí přístup k měření suspendovaných částic v ovzduší způsobuje diskriminaci mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že k vypracování návrhů, které by zamezily tomuto dvojímu přístupu, aniž by ohrozily dokončení realizace opatření, jež členské státy již přijaly za účelem zajištění dodržování mezních hodnot, je nutná revize o dvou etapách;
vzhledem k tomu, že tyto změny musí být zohledněny v povinnostech uložených článkem 3 uvedené směrnice členským státům uplatňujícím její přílohu IV,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 80/779/EHS se mění takto:
1. Čl. 10 odst. 1, 3 a 4 se nahrazují tímto:
"1. Pro účely této směrnice používají členské státy buď referenčních metod odběru vzorků a rozboru podle přílohy III pro oxid siřičitý a pro suspendované částice měřené metodou černého kouře nebo podle přílohy IV pro suspendované částice měřené gravimetrickou metodou, nebo jiných metod odběru vzorků a rozboru, u kterých Komisi v pravidelných lhůtách prokazují:
- že zaručují uspokojivý soulad výsledků s výsledky získanými referenční metodou,
- nebo že měření prováděné paralelně s referenční metodou v řadě reprezentativních stanic zvolených v souladu s požadavky článku 6 prokazují, že existuje dostatečně pevný vztah mezi výsledky získanými touto metodou a výsledky získanými referenční metodou."
"3. Odchylně od článku 3 musí členské státy, které se rozhodnou použít odstavec 2:
- do 1. ledna 1991 informovat Komisi o existenci oblastí, v nichž podle jejich názoru hrozí, že koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic v ovzduší budou po 1. lednu 1991 překračovat mezní hodnoty stanovené v příloze IV,
- od 1. dubna 1991 sdělovat Komisi plány na postupné zlepšení kvality ovzduší v těchto oblastech.
Tyto plány, vypracované na základě relevantních informací o povaze, původu a vývoji znečištění, budou popisovat zejména opatření, která daný členský stát přijal či hodlá přijmout, a postupy, které tento stát zavedl či hodlá zavést.
Tato opatření a postupy musí co možná nejdříve, nejpozději však do 1. dubna 1993, vést ke snížení koncentrací oxidu siřičitého a suspendovaných částic v ovzduší v těchto oblastech na hodnoty rovné mezním hodnotám stanoveným v příloze IV nebo nižší.
4. Za účelem odstranění nevýhod v současné době používaného dvojího přístupu podle příloh I a IV, které nejsou úplně ekvivalentní, předloží Komise do 31. prosince 1992 Radě návrh na celkovou revizi této směrnice.
Návrh zohlední zkušenosti získané v rámci průzkumů podle odstavce 5 a výsledky následných měření provedených za použití technických specifikací nebo referenčních metod pro stanovení suspendovaných částic a oxidu siřičitého.
Tyto technické specifikace nebo referenční metody musí být stanoveny Komisí po dohodě se členskými státy do 31. prosince 1990.
Tento návrh zahrne též jakékoli jiné aspekty, jejichž revize bude nutná ve světle vědeckých poznatků a zkušeností získaných během uplatňování této směrnice.
Bude brát v úvahu zejména aspekty spojené s návrhem sítí pro měření znečištění ovzduší a s instalací měřicích přístrojů na jedné straně a s kvalitou a porovnatelností provedených měření na straně druhé."
2. Příloha IV se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od oznámení této směrnice [9].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. června 1989
o hygienických a zdravotních otázkách produkce vaječných výrobků a jejich uvádění na trh (89/437/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro zajištění hladkého fungování společného trhu, a zejména společné organizace trhu v odvětví vajec, zřízené nařízení (EHS) č.
2771/75 [4], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
3907/87 [5], a společného režimu obchodu pro ovalbumin a laktalbumin, zavedeného nařízením (EHS) č.
2783/75 [6], pozměněném nařízením (EHS) č.
4001/87 [7], je nutno, aby uvádění vaječných výrobků na trh nebránily rozdíly mezi členskými státy v hygienických předpisech v tomto odvětví; že toto sladění předpisů umožní zavést jednotnější postup produkce a stejné podmínky hospodářské soutěže, a tím zaručí spotřebiteli jakostní výrobek;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh některých vaječných výrobků, na něž se nevztahuje příloha II smlouvy, je úzce spojeno s uváděním na trh vaječných výrobků, pro které existuje společná organizace trhu; že je nutno zamezit narušení hospodářské soutěže u všech vaječných výrobků;
vzhledem k tomu, že je vhodné z působnosti této směrnice vyloučit vaječné výrobky získané v živnostenských malovýrobách, v obchodech nebo restauracích používaných k výrobě potravin určených k přímému prodeji konečnému spotřebiteli nebo ke spotřebě na místě;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit hygienické předpisy pro produkci, skladování a přepravu vaječných výrobků; že zejména je nutno stanovit předpisy o schvalování zařízení;
vzhledem k tomu, že je rovněž nutné stanovit hygienické požadavky, kterým musí odpovídat vaječné výrobky;
vzhledem k tomu, že tyto předpisy se musí vztahovat nejen na obchod uvnitř Společenství, ale i na obchod uvnitř členských států;
vzhledem k tomu, že je nejdříve na producentovi, aby se přesvědčil, zda vaječné výrobky odpovídají hygienickým předpisům této směrnice; že je úkolem příslušných orgánů členských států sledovat kontrolami a inspekcemi, zda producenti dodržují tyto předpisy; že předpisy pro tyto kontroly a inspekce musí brát ohled na požadavky vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že je nutno provádět namátkovou kontrolu výskytu reziduí látek, které by mohly ohrozit lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit požadavky na kontroly Společenství k zajištění jednotného uplatňování pravidel této směrnice ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že u veškerého obchodu uvnitř Společenství – v případě sporu s příslušnými orgány členských států místa určení – je nutno dát možnost odesílateli, příjemci nebo jejich zástupcům, aby si vyžádali posudek znalce;
vzhledem k tomu, že vaječné výrobky vyrobené v třetí zemi a určené k uvedení trh na území Společenství se nesmějí těšit výhodnějšímu režimu, než který je uložen v této směrnici; že je tudíž nutno zavést jednotný postup Společenství při inspekcích zařízení ve třetích zemích;
vzhledem k tomu, že je nutno ponechat na Komisi, aby přijala prováděcí opatření k této směrnici; že k dosažení tohoto cíle je třeba stanovit postupy, jimiž se zavede přímá a účinná spolupráce mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Tato směrnice stanoví hygienické a zdravotní požadavky na produkci a uvádění na trh vaječných výrobků určených k přímé lidské spotřebě nebo k výrobě potravinářských výrobků.
Tato směrnice se však nevztahuje:
- na hotové potravinářské výrobky z vaječných výrobků definovaných v článku 2, které odpovídají požadavkům článku 3,
- na vaječné výrobky získané v neprůmyslových podnicích, které nebyly nijak ošetřeny a které jsou určeny k přímému prodeji bez mezičlánku spotřebiteli nebo se konzumují po vyprodukování přímo na místě.
Článek 2 Pro účely této směrnice se použijí definice v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2772/75 [8]. Dále se rozumí:
1. "vaječnými výrobky" výrobky získané z vajec, z jejich různých součástí nebo z jejich směsí po odstranění skořápky a podskořápečných blan, které jsou určeny k lidské spotřebě; mohou být zčásti doplněny jinými poživatinami a přísadami; mohou být tekuté, koncentrované, sušené, krystalizované, zmražené, hluboce zmražené nebo koagulované;
2. "produkčním hospodářstvím" aniž jsou dotčena ustanovení nařízení (EHS) č.
2782/75 [9], hospodářství pro produkci vajec určených k lidské spotřebě;
3. "zařízením" zařízení schválené pro výrobu nebo ošetření vaječných výrobků;
4. "křapy" vejce s porušenou skořápkou, která však drží pohromadě a bez porušení podskořápečné blány;
5. "šarží" množství vaječných výrobků získaných za stejných podmínek a stejně ošetřených a upravených týmž kontinuálním technologickým postupem;
6. "zásilkou" množství vaječných výrobků dodávaných současně na stejné místo určení k dalšímu zpracování v potravinářském průmyslu nebo určených k přímé lidské spotřebě;
7. "odesílající zemí" členský stát nebo třetí země, ze které se vaječné výrobky odesílají do členského státu;
8. "zemí určení" členský stát, do kterého se odesílají vaječné výrobky z jiného členského státu nebo ze třetí země;
9. "balením" umístění vaječných výrobků do jakéhokoliv druhu obalu;
10. "příslušným orgánem" veterinární nebo jiný rovnocenný útvar pověřený členským státem dozorem nad dodržováním požadavků této směrnice;
11. "uvedením na trh" uvedení vaječných výrobků na trh ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení (EHS) č.
2772/75.
Článek 3
Každý členský stát zajistí, aby jako potravinářské výrobky nebo k výrobě potravinářských výrobků byly používány pouze jakostní vaječné výrobky odpovídající těmto všeobecným podmínkám:
a) byly získány z vajec slepic, kachen, hus, krůt, perliček nebo křepelek s vyloučením směsí různých druhů;
b) byly označeny údajem o procentním zastoupení vajec, pokud jsou zčásti doplňovány jinými poživatinami nebo přísadami, které odpovídají požadavkům článku 12;
c) aby byly ošetřeny nebo připraveny v zařízení schváleném podle článku 6, které odpovídá podmínkám kapitoly I a II přílohy a splňuje požadavky této směrnice;
d) aby byly připraveny za hygienických podmínek odpovídajících předpisům kapitol III a V přílohy z vajec, která splňují podmínky kapitoly IV přílohy;
e) aby byly podrobeny schválenému ošetření podle článku 14, takže zejména splňují analytické hodnoty uvedené v kapitole VI přílohy.
Pokud je to však při výrobě některých potravinářských výrobků z vaječných výrobků z technologických důvodů nutné, povolí příslušný orgán na základě kritérií stanovených postupem podle článku 14, že některé vaječné výrobky není nutno podrobit ošetření; v tomto případě se vaječné výrobky v zařízení, kde jsou určeny k výrobě jiných potravinářských výrobků, ihned spotřebují;
f) aby splňovaly pravidla pro provádění analýz uvedená v kapitole VI přílohy;
g) aby podléhaly hygienické kontrole podle kapitoly VII přílohy;
h) aby byly zabaleny podle kapitoly VIII přílohy;
i) aby byly skladovány a dopravovány podle kapitoly IX a X přílohy;
j) aby výrobky určené k přímé lidské spotřebě byly opatřeny označením poživatelnosti podle kapitoly XI přílohy; aby dále splňovaly požadavky směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [10], ve znění směrnice 86/197/EHS [11].
Článek 4
Příslušné orgány zajistí, aby producenti vaječných výrobků přijali všechna opatření nutná k dosažení souladu s touto směrnicí, a zejména:
- aby odebírali vzorky k laboratornímu vyšetření a tím prokazovali, že dodržují pravidla pro provádění analýz uvedená v kapitole VI přílohy,
- aby vaječné výrobky, které se nesmí uchovávat při pokojových teplotách, byly dopravovány při teplotách podle kapitoly IX a X přílohy,
- aby byla stanovena a dodržována doba, po kterou je možno vaječné výrobky uchovávat,
- aby výsledky všech kontrol a vyšetření byly evidovány a uchovávány tak, aby jim mohly být předloženy, po dobu 2 roků,
- aby každá šarže byla vybavena označením se zřetelně uvedeným datem produkce; toto označení šarže musí být na záznamu o produkci a na označení poživatelnosti podle kapitoly XI.
Článek 5
1. Členské státy zajistí provádění kontrol na rezidua farmakologických a hormonálních látek, na antibiotika, pesticidy, detergenty a jiné škodlivé látky nebo látky, které by mohly změnit organoleptické vlastnosti vaječných výrobků a které by případně mohly konzumaci vaječných výrobků učinit nebezpečnou nebo škodlivou lidskému zdraví.
2. Jestliže vyšetřované vaječné výrobky vykáží stopy reziduí, která jsou vyšší než tolerance stanovené v odstavci 4, musí být vyřazeny z využití k lidské výživě a z uvedení na trh, ať už k výrobě potravinářských výrobků nebo k přímé lidské spotřebě.
3. Vyšetření na rezidua se provádí vyzkoušenými a vědecky uznávanými metodami, zejména metodami, které jsou popsané ve směrnicích Společenství nebo v jiných mezinárodních normách.
Výsledky vyšetření na rezidua bude možno vyhodnocovat referenčními metodami postupem podle článku 14 až po vyjádření Vědeckého veterinárního výboru.
Stejným postupem se v každém členském státě určí nejméně jedna laboratoř k vyšetřování na rezidua v případech podle článku 7 a 8.
Komise uveřejňuje referenční metody a seznam referenčních laboratoří v Úředním věstníku Evropských společenství.
4. Na návrh Komise se Rada usnese kvalifikovanou většinou a stanoví:
- postup kontrol,
- tolerance pro látky uvedené v odstavci 2,
- četnost odběru vzorků.
1. Každý členský stát sestaví seznam schválených zařízení, kterým bylo vydáno číslo schválení.
Tento seznam zašle ostatním členským státům a Komisi.
Členský stát schválí pouze ta zařízení, o kterých se přesvědčil, že splňují požadavky této směrnice.
Členský stát odejme toto schválení, když se přestanou plnit tyto požadavky.
O odnětí schválení vyrozumí ostatní členské státy a Komisi.
2. Inspekce a kontroly zařízení a balíren se provádějí pravidelně pod odpovědností příslušného orgánu, který musí mít trvale přístup do všech částí zařízení, aby se mohl přesvědčit, že se dodržují požadavky této směrnice.
Zjistí-li se při inspekci, že nejsou plněny všechny požadavky této směrnice, přijme příslušný orgán opatření k nápravě.
Článek 7 1. V případech, kdy je to nutné pro jednotné uplatňování této směrnice, mohou znalci Komise ve spolupráci s příslušným orgánem provádět kontroly na místě. Mohou zejména ověřovat, zda schválená zařízení a balírny schválené podle čl. 5, odst. 3 nařízení (EHS) č. 2772/75 skutečně dodržují požadavky této směrnice.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům veškerou pomoc potřebnou k provedení jejich úkolu.
Komise podá tomuto členskému státu informace o výsledku provedených kontrol.
Členský stát přijme nezbytná opatření vyplývající z výsledků kontroly.
Jestliže členský stát tato opatření nepřijme, může Komise podle článku 13 rozhodnout, aby tento členský stát pozastavil uvádění na trh vaječných výrobků ze zařízení, které již neodpovídá požadavkům této směrnice.
2. Před uskutečněním kontrol podle odstavce 1 a postupu podle článku 14 je nutno stanovit všeobecná prováděcí pravidla k tomuto článku a doporučení Komise o pravidlech pro kontroly uvedené v odstavci 1.
Článek 8 1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 6 a 7, může země určení v případě vážného podezření na nesrovnalosti provést nediskriminující kontroly vaječných výrobků, aby ověřila, zda zásilka odpovídá požadavkům této směrnice.
2. Kontroly uvedené v odstavci 1 se provádějí na místě určení zboží nebo na jiném vhodném místě, pokud výběrem tohoto jiného místa dojde k minimálnímu možnému zásahu do další dráhy zboží.
Tyto kontroly musejí být provedeny co nejrychleji, aby nevedly k nadměrnému zdržení v uvedení vaječných výrobků na trh ani nezpůsobily zpoždění, jimiž by mohla být ohrožena jejich jakost.
3. Pokud v průběhu kontroly podle odstavců 1 a 2 dojde ke zjištění, že vaječné výrobky neodpovídají této směrnici, může příslušný orgán země určení nechat odesílateli, příjemci nebo jejich zástupci na výběr, zda má být zásilka stažena z trhu, aby se mohla být znovu zpracována, nebo zda má být použita jinak, pokud to dovolují hygienické podmínky; v opačném případě musejí být vaječné výrobky zničeny.
V každém případě musí příslušný orgán učinit preventivní opatření, aby zabránil nevhodnému použití takových vaječných výrobků.
4. a) Rozhodnutí musejí být spolu s důvody sdělena odesílateli, příjemci nebo jejich zástupci.
Na žádost musejí být odůvodněná rozhodnutí neprodleně sdělena písemně spolu s poučením o opravných prostředcích podle platných právních předpisů, o jejich formě a lhůtách pro jejich podání.
Opravné prostředky, které má odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce, zůstávají touto směrnicí nedotčeny.
b) Pokud jsou tato rozhodnutí odůvodněna obzvlášť závažným ohrožením lidského zdraví, musejí být ihned oznámena příslušnému orgánu odesílajícího členského státu a Komisi.
c) V návaznosti na toto oznámení mohou být postupem podle článku 13 přijata vhodná opatření, zejména za účelem vzájemné koordinace opatření přijatých v ostatních členských státech ohledně dotyčných vaječných výrobků.
5. Každý členský stát přiznává odesílatelům, jejichž vaječné výrobky nesmějí být dány na trh v důsledku kontroly uvedené v odstavci 1, právo získat posudek znalce.
Znalec musí mít být státním příslušníkem jiného členského státu než odesílající země nebo země určení.
Komise sestaví na návrh členských států seznam znalců, které lze pověřit vypracováním takových posudků.
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 9
Pokud se členský stát na základě kontroly podle článku 8 domnívá, že některé zařízení jiného členského státu již nedodržuje předpisy této směrnice, informuje o tom příslušný orgán dotyčného státu.
Tento orgán učiní veškerá nezbytná opatření a informuje příslušný orgán prvně uvedeného členského státu o učiněných rozhodnutích a o důvodech těchto rozhodnutí.
Pokud se první členský stát obává, že uvedená opatření nebyla učiněna nebo nejsou dostatečná, hledají oba členské státy způsoby a prostředky k napravení dané situace, případně návštěvou na místě.
Členské státy informují Komisi o sporech a jejich řešení.
Pokud se členské státy nemohou dohodnout, předloží jeden z nich v přiměřené lhůtě věc Komisi, jež pověří jednoho nebo více znalců vypracováním posudku.
Do vydání stanoviska musí odesílající členský stát zesílit kontroly vaječných výrobků pocházejících z dotyčného zařízení a na požádání členského státu určení vyšle Komise neprodleně jednoho znalce do odesílajícího zařízení, aby navrhl vhodná dočasná ochranná opatření.
Na základě stanoviska uvedeného ve čtvrtém odstavci nebo výsledku kontroly podle čl. 7 odst. 1 mohou být členské státy zmocněny postupem podle článku 13, aby dočasně zakázaly dovoz vaječných výrobků pocházejících z uvedeného zařízení na své území.
Uvedené zmocnění může být odvoláno postupem podle článku 13 na základě nového posudku vydaného jedním nebo více znalci.
Tito znalci musejí mít státní příslušnost jiných členských států, než které se účastní sporu.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 10 Na návrh Komise může být příloha této směrnice změněna Radou, která se usnese kvalifikovanou většinou.
Článek 11 1. Do doby provedení ustanovení této směrnice zůstávají použitelné vnitrostátní předpisy pro dovoz vaječných výrobků ze třetích zemí, jež nesmí být příznivější než předpisy pro obchod uvnitř Společenství.
2. Znalci členských států a Komise vykonávají kontroly na místě.
Odborníky Znalce členských států, kteří jsou pověřeni těmito kontrolami, jmenuje Komise na návrh členských států.
Kontroly se provádějí na účet Společenství, které hradí odpovídající náklady.
3. Seznam zařízení, která odpovídají podmínkám přílohy, se sestaví postupem podle článku 14.
4. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které doprovází produkty při dovozu, jakož i forma a způsob označení zdravotní nezávadnosti na produktech musejí odpovídat vzoru, který se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 12 Rada na návrh Komise rozhodne kvalifikovanou většinou, které přísady z přísad uvedených v seznamu přísad schválených předpisy Společenství k použití do potravinářských výrobků smějí být použity ve vaječných výrobcích uvedených v článku 3 písmenu a) a o způsobu tohoto použití.
Do vydání tohoto rozhodnutí se použijí vnitrostátní předpisy pro použití těchto přísad.
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě patnácti dní ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 14 1. Má-li být použit postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 15 Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Komise zašle Radě nejpozději do 31. prosince 1994 zprávu o získaných zkušenostech v této oblasti, doplněnou případně o návrhy na přizpůsobení přílohy této směrnice technologickému a vědeckému vývoji.
Článek 16 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. července 1989,
kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel, pokud jde o evropské normy pro automobily se zdvihovým objemem motoru menším než 1,4 litru
(89/458/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření k postupnému vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny z motorových vozidel a tomu odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic;
vzhledem k tomu, že třetí akční program stanoví další úsilí, které je nutné vynaložit k podstatnému snížení stávající úrovně emisí znečisťujících látek z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 88/436/EHS [5], stanoví mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z motorů těchto vozidel; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí 74/290/EHS [6] a dále doplněny směrnicí 77/102/EHS [7] o mezní hodnoty pro přípustné emise oxidů dusíku; že mezní hodnoty těchto tří znečišťujících látek byly následně postupně sníženy směrnicemi 78/665/EHS [8], 83/351/EHS [9] a 88/76/EHS [10]; že směrnicí 88/436/EHS byly zavedeny mezní hodnoty pro emise znečišťujících částic ze vznětových motorů;
vzhledem k tomu, že práce Komise v této oblasti ukázala, že Společenství má k dispozici nebo stále zdokonaluje technická řešení, která umožní podstatné snížení odpovídajících mezních hodnot pro všechny velikosti motorů;
vzhledem k tomu, že je třeba vyvinout zvláštní úsilí k podpoření čistých technologií u motorových vozidel v rámci výzkumného programu pro vývoj nových technologií;
vzhledem k tomu, že evropské životní prostředí by mělo mít co největší prospěch z těchto opatření a že by se měla zároveň zajistit jednotnost trhu, a je proto nutné zavést přísnější evropské normy, které jsou založeny na úplné harmonizaci a jsou nejméně tak přísné jako normy ve Spojených státech amerických a jako normy odhlasované Evropským parlamentem; že tyto mezní hodnoty vycházejí ze současných postupů zkoušek stanovených ve směrnici 70/220/EHS a bude je nutno přezkoumat po doplnění o zkoušku, která představuje podmínky provozu v mimoměstských oblastech;
vzhledem k tomu, že se zřetelem k významné úloze, kterou hrají emise znečišťujících látek z motorových vozidel, a k jejich příspěvku k plynům, které se podílejí na vytváření skleníkového efektu, musí být stabilizovány a postupně snižovány zejména emise CO2 v souladu s rozhodnutím Správní rady programu Organizace spojených národů pro životního prostředí (UNEP) ze dne 24. května 1989, a zejména s bodem 11 písm. d) uvedeného rozhodnutí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 70/220/EHS se mění takto:
1) V bodě 5.2.1.1.4 se poslední řádek tabulky nahrazuje tímto:
"C < 1,400 _BAR_ 19 _BAR_ 5 _BAR_ –". _BAR_
2) V bodě 7.1.1.1 se poslední řádek tabulky nahrazuje tímto:
"C < 1,400 _BAR_ 22 _BAR_ 5,8 _BAR_ –". _BAR_
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1990 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší emisemi z motoru se zdvihovým objemem menším než 1400 cm3
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS [11], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [12], nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu motorového vozidla,
pokud emise z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. července 1992 pro typy vozidel s motorem se zdvihovým objemem menším než 1400 cm3 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla a
- odmítnou udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
pokud jejich emise nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 31. prosince 1992 zakáží členské státy první uvedení do provozu vozidla s motorem se zdvihovým objemem menším než 1400 cm3, jehož emise nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy mohou stanovit daňové pobídky pro vozidla, jichž se týká tato směrnice.
Tyto pobídky musí být v souladu se Smlouvou a musí dále splňovat tyto podmínky:
- musí se vztahovat na veškerá vozidla, která jsou vyráběna v tuzemsku nebo jsou dovážena na trh členského státu a jsou vybavena zařízením umožňujícím splnit s předstihem evropské normy stanovené pro rok 1992,
- musí skončit ke dnům stanoveným v čl. 2 odst. 3, ke kterým vstupují v platnost povinné emisní hodnoty pro nová vozidla,
- ve vztahu ke každému typu vozidla musí být výrazně nižší než skutečné náklady na zařízení užité pro dosažení stanovených hodnot a na jeho montáž do vozidla.
Komise musí být včas informována o záměrech zavést nebo změnit daňové pobídky podle prvního pododstavce, aby mohla předložit své připomínky.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Do konce roku 1990 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise
- o přizpůsobení lhůt a norem stanovených v této směrnici na základě zdokonaleného evropského zkušebního postupu, včetně mimoměstského zkušebního cyklu, také pro vozidla s motorem o zdvihovém objemu nejméně 1400 cm3,
- o začlenění mezních hodnot stanovených v této směrnici pro vozidla s motory se zdvihovým objemem menším než 1400 cm3 do tohoto zdokonaleného evropského zkušebního postupu.
Článek 6
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou na návrh Komise, který vezme v úvahu výsledky probíhajících prací týkajících se skleníkového efektu, o opatřeních určených k omezení emisí CO2 z motorových vozidel.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. července 1989
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hloubky drážek běhounu pneumatik určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(89/459/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada a zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, dne 19. prosince 1984 vydali prohlášení o bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích [4], v němž vyzývají Komisi, aby v této věci předložila Radě příslušné návrhy;
vzhledem k tomu, že pravidla o minimální hloubce drážek běhounu pneumatik, přestože jsou dílčím a specifickým problémem, jsou jedním z cílů prací stanovených na rok 1986, který byl ve Společenství rokem bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament vydal dne 18. února 1986 prohlášení o programu Komise pro rok bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích 1986 [5] zahrnujícím ustanovení pro hloubku drážek běhounu pneumatik jako jedno z ustanovení Komise, které musí být co nejdříve přijato;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto druhu zajistí vyšší stupeň bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že se vnitrostátní požadavky na minimální hloubku drážek běhounu pneumatik v jednotlivých členských státech liší; že tyto rozdíly způsobují obtíže při dodržování právních předpisů o provozu na pozemních komunikacích ze strany motoristů, kteří užívají své automobily na územích různých členských států;
vzhledem k tomu, že harmonizace těchto požadavků usnadní volný pohyb vozidel a individuální cestování mezi členskými státy a pomůže k odstranění překážek obchodu a narušování hospodářské soutěže,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby pneumatiky pro vozidla kategorií M1, N1, O1 a O2 definovaná v příloze I směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [6], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [7] měly po dobu své provozní životnosti na pozemních komunikacích hloubku hlavních drážek povrchu běhounu nejméně 1,6 mm.
"Hlavními drážkami" se rozumějí široké drážky ve středové části povrchu běhounu, která zaujímá přibližně tři čtvrtiny šířky povrchu běhounu.
Článek 2
Po konzultaci s Komisí mohou členské státy vyloučit z oblasti působnosti této směrnice vozidla prohlášená za vozidla, která jsou předmětem historického zájmu a která byla původně vybavena obručemi, ať již s pneumatikami nebo jinými, které měly, když byly nové, hloubku drážek běhounu menší než 1,6 mm, nebo pro ně stanovit zvláštní požadavky, pokud jsou tato vozidla vybavena těmito obručemi a užívána za výjimečných podmínek a nejsou nikdy nebo jen zřídka užívána na veřejných pozemních komunikacích.
Článek 3
Po konzultaci s Komisí přijmou a zveřejní členské státy do 1. června 1991 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Členské státy sdělí Komisi znění předpisů, které přijmou k provedení této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. července 1989
o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – zrušení některých odchylek stanovených v čl. 28 odst.
(89/465/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
28 odst.
3 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [4], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, dovoluje členským státům uplatňovat během přechodného období opatření odchylující se od běžných pravidel společného systému daně z přidané hodnoty; že toto období bylo původně stanoveno na pět let; že Rada se na návrh Komise zavázala rozhodnout před uplynutím tohoto období o zrušení některých nebo všech těchto odchylek, bude-li to vhodné;
vzhledem k tomu, že mnohé z těchto odchylek vedou v systému vlastních zdrojů Společenství k obtížím při výpočtu náhrady podle nařízení Rady (EHS, Euratom) č.
1553/89 ze dne 29. května 1989 o konečné jednotné úpravě vybírání vlastních zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty [5]; že jsou důvody ke zrušení těchto odchylek, aby bylo zajištěno účinnějšího fungování tohoto systému;
vzhledem k tomu, že zrušení těchto odchylek přispěje rovněž k větší neutralitě systému daně z přidané hodnoty na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé ze zmíněných odchylek by měly být zrušeny k 1. lednu 1990, k 1. lednu 1991, k 1. lednu 1992 a k 1. lednu 1993;
vzhledem k tomu, že s ohledem na akt o přistoupení může Portugalská republika nejpozději do 1. ledna 1994 odložit zrušení osvobození od daně pro plnění uvedená v bodech 3 a 9 přílohy F směrnice 77/388/EHS;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby do 1. ledna 1991 Rada na základě zprávy Komise přezkoumala vzniklý stav s ohledem na ostatní odchylky podle čl. 28 odst.
3 směrnice 77/388/EHS včetně odchylky uvedené v čl. 1 bodu 1 druhém pododstavci uvedené směrnice a na návrh Komise rozhodla o zrušení těchto odchylek se zřetelem k jakémukoli narušení hospodářské soutěže, které tyto odchylky zapříčinily anebo které mohou vyvstat v souvislosti s budoucím dotvořením vnitřního trhu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Směrnice 77/388/EHS se mění takto:
1.
S účinkem od 1. ledna 1990 se zrušují plnění uvedená v bodech 1, 3 až 6, 8, 9, 10, 12, 13 a 14 přílohy E.
Členské státy, které k 1. lednu 1989 podrobovaly dani z přidané hodnoty plnění vyjmenovaná v příloze E bodech 4 a 5, jsou oprávněny použít podmínky čl. 13 části A odst. 2 písm. a) poslední odrážky rovněž na poskytování služeb a dodání zboží, jak jsou uvedena v čl. 13 části A odst. 1 písm. m) a n), pokud tuto činnost uskutečňují veřejnoprávní subjekty.
2.
V příloze F se:
a) plnění uvedená v bodech 3, 14 a 18 až 22 zrušují s účinkem od 1. ledna 1990;
b) plnění uvedená v bodech 4, 13, 15 a 24 zrušují s účinkem od 1. ledna 1991;
c) plnění uvedená v bodu 9 zrušují s účinkem od 1. ledna 1992;
d) plnění uvedená v bodu 11 zrušují s účinkem od 1. ledna 1993.
Článek 2
Portugalská republika může nejpozději do 1. ledna 1994 odložit lhůtu uvedenou v čl.
1 bodu 2 písm. a) ke zrušení bodu 3 přílohy F a lhůtu uvedenou v čl.
1 bodu 2 písm. c) ke zrušení bodu 9 přílohy F.
Článek 3 K 1. lednu 1991 přezkoumá Rada na základě zprávy Komise vzniklý stav s ohledem na ostatní odchylky podle čl. 28 odst. 3 směrnice 77/388/EHS včetně odchylky uvedené v čl. 1 bodu 1 druhém pododstavci uvedené směrnice a na návrh Komise rozhodne, zda mají být tyto odchylky zrušeny, s ohledem na jakékoli narušení hospodářské soutěže, které vyplynulo z jejich používání anebo které může vyvstat z opatření přijatých k dotvoření vnitřního trhu.
Článek 4
Členské státy mohou vzhledem k plněním uvedeným v článcích 1, 2 a 3 přijmout opatření týkající se odpočtu daně z přidané hodnoty za účelem toho, aby zcela nebo zčásti zabránily neoprávněnému zvýhodnění nebo poškození dotyčných osob povinných k dani.
Článek 5 1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději ke dnům stanoveným v článcích 1 a 2.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 17. července 1989,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku směrnice Rady 70/157/EHS, 70/220/EHS, 72/245/EHS, 72/306/EHS, 80/1268/EHS a 80/1269/EHS týkající se motorových vozidel
(89/491/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/157/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel [1] ve znění směrnice 87/354/EHS [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel [3] ve znění směrnice 88/436/EHS [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/245/EHS ze dne 20. června 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zážehovými motory namontovanými do motorových vozidel [5], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/306/EHS ze dne 2. srpna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím znečišťujících látek ze vznětových motorů vozidel [6], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 80/1268/EHS ze dne 16. prosince 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřeby paliva motorových vozidel [7], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 80/1269/EHS ze dne 16. prosince 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výkonu motoru motorových vozidel [8] ve znění směrnice 88/195/EHS [9], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 88/76/EHS [10], kterou se mění směrnice 70/220/EHS, uvádí požadavky vztahující se k použití bezolovnatého benzinu; že přizpůsobení stávajících motorů na bezolovnatý benzin nutně vede v mnoha případech k technickým změnám, které souvisejí s dodržením uvedených směrnic; že je vhodné usnadnit správní vyřizování vyplývajících změn schvalování typu příslušných vozidel v zájmu rychlého nárůstu užívání bezolovnatého benzinu; že je také nutné upřesnit požadavky směrnice 88/76/EHS tak, aby se zamezilo tankování takového benzinu u vozidel vybavených zařízeními pro regulaci emisí, která by mohla být nepříznivě ovlivněna působením olovnatého benzinu; že je rovněž vhodné zavést nové referenční palivo pro vznětové motory blíže uvedené v této směrnici do směrnice 72/306/EHS týkající se emisí kouře těchto motorů; že je vhodné přizpůsobit při této příležitosti technická ustanovení směrnice 80/1269/EHS týkající se výkonu motoru odpovídajícímu nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí provést změny obsažené v této směrnici co nejdříve v odpovídajících vnitrostátních právních předpisech; že tyto změny jsou zvláště potřebné pro přechodné období, kdy společně budou existovat vozidla na olovnatý benzin a vozidla vyžadující bezolovnatý benzin;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou ve shodě se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic pro motorová vozidla technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Následující směrnice se mění v souladu s přílohami této směrnice:
- směrnice 70/157/EHS se mění v souladu s přílohou I,
- směrnice 70/220/EHS se mění v souladu s přílohou II,
- směrnice 72/245/EHS se mění v souladu s přílohou III,
- směrnice 72/306/EHS se mění v souladu s přílohou IV,
- směrnice 80/1268/EHS se mění v souladu s přílohou V,
- směrnice 80/1269/EHS se mění v souladu s přílohou VI.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. srpna 1989,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/758/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňkových obrysových svítilen, předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen a brzdových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(89/516/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/758/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňkových obrysových svítilen, předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen a brzdových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 87/354/EHS [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností je nyní možno zjednodušit značku EHS schválení typu konstrukční části svítilen tohoto typu, pokud jsou skupinové, sdružené nebo sloučené s jinými svítilnami nebo světlomety, a upravit některá ustanovení s ohledem na technický pokrok, ke kterému mezitím došlo;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Seznam příloh a přílohy 0, I, II a III směrnice 76/758/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1990 nesmějí členské státy
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu motorového vozidla nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny a brzdové svítilny splňují požadavky této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu pro typ doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny a brzdové svítilny, pokud tato doplňková obrysová svítilna, přední obrysová svítilna, zadní obrysová svítilna nebo brzdová svítilna splňují požadavky této směrnice, ani
- zakázat uvedení na trh doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny, která je opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
2.
Od 1. července 1990 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny nesplňují požadavky této směrnice a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu vozidla, jehož doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny nesplňují požadavky této směrnice;
b) - nesmějí již udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny a brzdové svítilny, pokud nesplňují požadavky této směrnice,
- mohu odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny a brzdové svítilny, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
3.
Od 1. října 1995 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny nesplňují požadavky této směrnice, a uvedení na trh svítilny, která není opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
Aniž je dotčen odst. 2 písm. b), uznávají členské státy nadále EHS schválení typu konstrukční části udělená pro typ doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny podle směrnice 76/758/EHS u zařízení určených pro montáž na vozidla v provozu, a mohou rovněž udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny podle směrnice 76/758/EHS, pokud je toto zařízení určeno jako náhradní díl pro vozidla v provozu a není technicky možné, aby splňovalo požadavky této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření přijatá podle prvního pododstavce musí obsahovat odkaz na tuto směrnici.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. srpna 1989,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/761/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se světlometů motorových vozidel, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, a žárovek pro tyto světlomety
(89/517/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/761/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se světlometů motorových vozidel, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, a žárovek pro tyto světlomety [3], naposledy pozměněnou směrnicí 87/354/EHS [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a z hlediska současného stavu techniky je nyní možné nejen doplnit určité požadavky a uvést je více do souladu se skutečnými zkušebními podmínkami, ale také požadavky zpřísnit s ohledem na zvýšení bezpečnosti cestujících ve vozidle i ostatních uživatelů pozemních komunikací;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Seznam příloh a přílohy I, II, V a VI směrnice 76/761/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice. Vkládá se nová příloha VII obsažená v příloze této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1990 nesmějí členské státy
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani - zakázat první uvedení do provozu vozidla
z důvodů týkajících se světlometů, které slouží jako dálkové světlomety nebo potkávací světlomety, a žárovek pro tyto světlomety (dále jen "světlomety" a "žárovky"), pokud tyto světlomety a žárovky splňují požadavky této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro uvedené světlomety a žárovky, pokud splňují požadavky této směrnice, ani
- zakázat uvedení světlometů a žárovek na trh, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části vydanou podle této směrnice.
2.
Od 1. července 1990 členské státy
a) - nesmějí vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž dotyčné světlomety a svítilny nesplňují požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, u nějž dotyčné světlomety a žárovky nesplňují požadavky této směrnice;
b) - nesmějí již udělit EHS schválení typu konstrukční části pro dotyčné světlomety a žárovky, pokud nesplňují požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro dotyčné světlomety a žárovky, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
3.
Od 1. dubna 1994 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož světlomety a žárovky nesplňují požadavky této směrnice, a zakázat uvedení na trh světlometů a žárovek, které nejsou opatřeny značkou schválení typu vydanou podle této směrnice.
4. Aniž je dotčen odst. 2 písm. b), uznávají členské státy nadále EHS schválení typu konstrukční části udělená podle směrnice 76/761/EHS pro typy světlometu a pro typy žárovek určené k montáži na vozidla, která jsou již v provozu.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatrení prijatá podle prvního pododstavce musí obsahovat odkaz na tuto smernici.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. srpna 1989,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/538/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zadních mlhových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(89/518/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/538/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zadních mlhových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 87/354/EHS [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností a s ohledem na současný stav je nyní možné zjednodušit značku EHS schválení typu konstrukční části pro svítilny, které jsou skupinové, sdružené nebo sloučené s jinými svítilnami nebo světlomety;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy 0 a II směrnice 77/538/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Od 1. ledna 1990 nesmějí členské státy
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl.
10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla, pokud jeho zadní mlhové svítilny splňují požadavky této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ zadní mlhové svítilny, pokud splňuje požadavky této směrnice, nebo
- zakázat uvedení na trh zadní mlhové svítilny, pokud je opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1989.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření přijatá podle prvního pododstavce musí obsahovat odkaz na tuto směrnici.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. srpna 1989,
kterou se mění a doplňuje směrnice 77/535/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod odběru vzorků a analýzy hnojiv
(89/519/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 89/284/EHS [2], a zejména na čl. 9 odst.
2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 89/284/EHS mění a doplňuje směrnici 76/116/EHS, pokud jde o obsah vápníku, hořčíku, sodíku a síry v hnojivech;
vzhledem k tomu, že směrnice 77/535/EHS [3], naposledy pozměněná směrnicí 87/566/EHS [4], stanoví provádění úřední kontroly hnojiv EHS pro ověření, zda splňují požadavky stanovené předpisy Společenství s ohledem na jakost a složení hnojiv; že je třeba uvedenou směrnici doplnit tak, aby mohla být úředně kontrolována i hnojiva uvedená ve směrnici Rady 89/284/EHS; že je nezbytné nahradit metody 5.1, 5.2, 5.3 a 5.4; že obecné poznámky v příloze II je třeba doplnit o obecná ustanovení týkající se metod analýzy hnojiv, která by byla použitelná pro všechny metody;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Obecné poznámky v příloze II směrnice 77/535/EHS se doplňují o obecná ustanovení týkající se metod analýzy hnojiv uvedená v příloze I této směrnice.
2. V příloze II směrnice 77/535/EHS se doplňují metody 8.1 až 8.10 uvedené v příloze II této směrnice.
3. V příloze II směrnice 77/535/EHS se zrušují metody 5.1 až 5.4.
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. září 1990 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
V opatřeních přijatých podle prvního pododstavce bude uveden výslovný odkaz na tuto směrnici.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 6. září 1989,
kterou se mění příloha směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(89/520/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/485/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že studie nového produktu patřícího do skupiny aminokyselin prokázala, že splňuje požadavky směrnice 82/471/EHS; že by proto mělo být za určitých podmínek povoleno používání tohoto produktu ve výživě zvířat;
vzhledem k tomu, že se ukázalo nezbytným změnit charakteristiku složení a zvláštní ustanovení u produktů v příloze, které patří do skupiny hydroxyanalogů aminokyselin;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Předpisy přijaté na základě prvního pododstavce obsahují výslovný odkaz na tuto směrnici.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. září 1989,
kterou se doplňuje a mění směrnice 76/116/EHS s ohledem na stopové živiny bór, kobalt, měď, železo, mangan, molybden a zinek obsažené v hnojivech
(89/530/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření s cílem postupně vytvořit do 31. prosince 1992 vnitřní trh; že vnitřní trh je prostorem bez vnitřních hranic, v němž je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/284/EHS [5], stanoví pravidla pro uvádění hnojiv typu EHS na trh; že se ukázalo jako nezbytné rozšířit oblast působnosti uvedené směrnice na sedm stopových živin (bór, kobalt, měď, železo, mangan, molybden a zinek) obsažených v těchto hnojivech;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/116/EHS se tak po změně bude vztahovat na tuhá i kapalná hnojiva obsahující jednu nebo více stopových živin, které jsou uváděny na trh jednotlivě, ve směsi nebo v chelátech;
vzhledem k tomu, že směrnice o hnojivech je nutné průběžně doplňovat a aktualizovat v důsledku vědeckotechnického pokroku v oblasti výrobků uvedených v přílohách těchto směrnic; že je proto nezbytné rozšířit úkoly výboru zřízeného směrnicí 76/116/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tuhá a kapalná hnojiva uvedená v kapitole A přílohy, která obsahují pouze jednu ze stopových živin: bór, kobalt, měď, železo, mangan, molybden nebo zinek a která splňují požadavky zmíněné kapitoly A, mohou být označena jako "HNOJIVO EHS".
2. Směsi dvou nebo více hnojiv uvedených v odstavci 1, které obsahují alespoň dvě různé stopové živiny, mohou být označeny jako "HNOJIVO EHS", pokud splňují požadavky uvedené v v kapitole B přílohy.
Článek 2
Hnojiva EHS, která vyhovují požadavkům článku 1, musí být balená.
Článek 3
1. U hnojiv EHS uvedených v příloze I směrnice 76/116/EHS musí být udán obsah jedné nebo více stopových živin: bór, kobalt, měď, železo, mangan, molybden nebo zinek, pokud jsou splněny tyto dvě podmínky:
a) stopové živiny jsou přidány a jsou přítomny alespoň v minimálních množstvích stanovených v kapitolách C a D v příloze této směrnice;
b) hnojiva EHS musí i nadále splňovat požadavky přílohy I směrnice 76/116/EHS.
2. Pokud jsou stopové živiny běžnými složkami surovin používaných jako zdroje hlavních a druhotných živin, lze je uvádět za předpokladu, že jsou přítomny alespoň v minimálních množstvích stanovených v kapitolách C a D přílohy této směrnice.
Článek 4
Pro identifikaci hnojiv v oblasti působnosti této směrnice je povinné následující značení:
a) slova "HNOJIVO EHS" velkými písmeny;
b) označení typu hnojiva:
- buď podle kapitoly A přílohy,
- nebo označením typu "Směs stopových živin" následovaným názvy přítomných stopových živin nebo jejich chemickými značkami,
- nebo podle přílohy I směrnice 76/116/EHS, kdy se označení typu doplní buď:
slovy "se stopovými živinami",
nebo slovem "s"/"se" následovaným názvy přítomných stopových živin nebo jejich chemickými značkami.
Za označením typu smějí následovat pouze čísla udávající obsah hlavních a druhotných živin v oblasti působnosti směrnice 76/116/EHS.
Pokud je přítomno několik stopových živin, uvedou se v abecedním pořadí jejich chemických značek: B, Co, Cu, Fe, Mn, Mo, Zn;
c) zaručený obsah každé živiny a zaručený obsah podle formy nebo rozpustnosti, pokud jsou obsaženy v přílohách směrnice 76/116/EHS, a obsah každé přítomné stopové živiny podle požadavků stanovených v článku 6;
d) pokud je stopová živina zcela nebo částečně chemicky vázána na organickou molekulu, následuje za názvem této živiny jeden z následujících údajů:
- "v chelátu s…" (název chelátotvorného činidla nebo jeho zkratka podle kapitoly E bodu 1 přílohy),
- "v komplexu s…" (název komplexotvorného činidla podle kapitoly E bodu 2 přílohy).
Obsah stopových živin se u hnojiv obsahujících pouze jednu stopovou živinu (kapitola A přílohy) vyjádří v hmotnostních procentech, a to v celých číslech, popřípadě na jedno desetinné místo.
Pokud hnojivo obsahuje více stopových živin, může být obsah dané stopové živiny uveden číslem s počtem desetinných míst stanoveným v kapitolách B, C a D přílohy.
Obsah stopových živin se uvede jak slovy, tak odpovídajícími chemickými značkami.
U výrobků uvedených v kapitolách A a B přílohy musí být na etiketě nebo v průvodní dokumentaci uvedeno pod povinnými nebo nepovinnými údaji toto upozornění:
"Používat pouze v případě skutečné potřeby.
Nepřekračovat doporučené dávkování."
Článek 5
Členské státy mohou na svém území vyžadovat, aniž by omezovaly obchodování a na zodpovědnost osoby pověřené uváděním na trh, aby byl uveden údaj o dávkování a podmínkách používání, které nejlépe odpovídají typům půdy a plodin, na nichž má být hnojivo použito.
Tyto informace musí být na etiketě zřetelně odděleny od povinných údajů podle článku 4.
Článek 6
Členské státy stanoví, že obsah stopových živin v hnojivech EHS uváděných na trh musí být vyjádřen v elementární formě (B, Co, Cu, Fe, Mn, Mo, Zn).
Obsah stopových živin v hnojivu se udává takto:
a) u hnojiv podle čl. 1 odst. 1 podle požadavků uvedených v kapitole A (sloupec 6) přílohy;
b) u hnojiv podle čl. 1 odst. 2 a článku 3 uvedením:
- celkového obsahu vyjádřeného v procentech hmotnosti hnojiva a
- obsahu vodorozpustného podílu vyjádřeného v procentech hmotnosti hnojiva, činí-li tento rozpustný podíl nejméně polovinu celkového obsahu.
Pokud je stopová živina zcela rozpustná ve vodě, udává se pouze obsah vodorozpustného podílu.
Obsah stopových živin v hnojivu se určuje za podmínek stanovených pro analytické metody zmíněné v článku 8 směrnice 76/116/EHS.
Pokud je stopová živina chemicky vázána na organickou molekulu, uvede se její obsah v hnojivu bezprostředně za vodorozpustným obsahem jako hmotnostní procento výrobku, za kterým následuje jeden z těchto výrazů: "v chelátu s" nebo "v komplexu s" a název organické molekuly, jak je uveden v kapitole E přílohy.
Název organické molekuly může být nahrazen jeho zkratkou.
Článek 7
Přípustné odchylky od udaného obsahu stopových živin činí:
- 0,4 % v absolutní hodnotě při obsahu vyšším než 2 %,
- jednu pětinu udané hodnoty při obsahu nepřesahujícím 2 %.
Článek 8
V článku 9 směrnice 76/116/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"Změny nezbytné k přizpůsobení příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 11.
V rámci těchto změn může být hnojivo zařazeno pouze tehdy,
a) nemá-li nepříznivý vliv na zdraví lidí nebo zvířat nebo na životní prostředí;
b) dodává-li živiny účinným způsobem podle potřeb příslušné plodiny nebo podle potřeb pěstování příslušných plodin."
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. října 1989
o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání
(89/552/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a článek 66,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že cíle Společenství vytyčené ve Smlouvě spočívají v neustálém vytváření úzkého svazku mezi evropskými národy, ve vytvoření užších vztahů mezi státy sdruženými ve Společenství, v zajištění hospodářského a sociálního rozvoje zemí pomocí společné akce směřující k odstranění překážek rozdělujících Evropu, v trvalé podpoře zlepšování životních podmínek národů a v zabezpečení ochrany a upevnění míru a svobody;
vzhledem k tomu, že Smlouva předpokládá vytvoření společného trhu zahrnujícího zrušení omezení volného pohybu služeb mezi členskými státy a vytvoření systému zajišťujícího, aby na společném trhu nebyla narušována hospodářská soutěž;
vzhledem k tomu, že vysílání do zahraničí zajišťované prostřednictvím různých technologií je jedním z prostředků umožňujících dosahovat cílů Společenství; že mají být přijata opatření, která umožňují přechod od vnitrostátních trhů ke společnému trhu výroby a distribuce pořadů a která vytvářejí podmínky pro korektní hospodářskou soutěž, aniž je dotčena úloha provozovatelů televizního vysílání v oblasti veřejného zájmu;
vzhledem k tomu, že Rada Evropy přijala Evropskou úmluvu o televizním vysílání do zahraničí;
vzhledem k tomu, že Smlouva předpokládá přijetí směrnic pro koordinaci předpisů zaměřených na usnadnění přístupu k samostatně výdělečným činnostem;
vzhledem k tomu, že televizní vysílání je za obvyklých okolností službou ve smyslu Smlouvy;
vzhledem k tomu, že Smlouva předpokládá volný pohyb všech služeb obvykle poskytovaných za úplatu, bez výjimek spojených s jejich kulturním nebo jiným obsahem a bez omezení vůči příslušníkům členských států usazeným v jiné zemi Společenství než zemi příjemce služeb;
vzhledem k tomu, že toto právo vztahující se na vysílání a distribuci televizních služeb je v právu Společenství rovněž zvláštním projevem obecnější zásady svobody projevu, jak je uvedeno v čl. 10 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod ratifikované všemi členskými státy; že z tohoto důvodu musí přijetí směrnic o vysílání a distribuci televizních pořadů zajistit svobodný výkon této činnosti v souladu se zmíněným článkem, který bude omezený pouze odstavcem 2 téhož článku a čl. 56 odst. 1 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že právní a správní předpisy členských států týkající se televizního vysílání a kabelového rozvodu obsahují rozdíly ustanovení, z nichž některé mohou bránit volnému pohybu vysílání ve Společenství a mohou narušovat hospodářskou soutěž uvnitř společného trhu;
vzhledem k tomu, že všechna taková omezení volného vysílání ve Společenství musí být podle Smlouvy zrušena;
vzhledem k tomu, že toto zrušení musí doprovázet koordinace použitelných právních předpisů; že cílem koordinace musí být usnadnění výkonu dotyčných odborných činností a obecněji volného pohybu informací a myšlenek uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je tudíž nezbytné a dostatečné, aby všechna vysílání dodržovala právní předpisy členského státu, ve kterém jsou provozována;
vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví minimální pravidla nezbytná k zajištění svobody přenosu vysílání; že se tedy nedotýkají pravomocí členských států a jejich orgánů týkající se organizace — včetně systémů udělování licencí, udělování správních povolení nebo systémů zdaňování — a financování vysílání a rovněž obsahu pořadů; že nezávislost kulturního vývoje v členských státech a kulturní odlišnosti ve Společenství zůstávají zachovány;
vzhledem k tomu, že v rámci společného trhu je nezbytné, aby všechna vysílání provozovaná ve Společenství a určená k příjmu uvnitř Společenství, a zejména ta, která jsou určena pro jiný členský stát, byla v souladu s právními předpisy členského státu původu vztahujícími se na vysílání určené veřejnosti v tomto členském státu a rovněž s touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že povinnost členského státu původu ujistit se, že vysílání je provozováno v souladu s vnitrostátními právními předpisy koordinovanými touto směrnicí, je s ohledem na právo Společenství dostatečná k zabezpečení volného pohybu vysílání, aniž by bylo nezbytné v přijímajících členských státech provádět ze stejných důvodů další kontrolu; že nicméně přijímající členský stát může výjimečně a za daných podmínek prozatímně pozastavit další přenos televizního vysílání;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby členské státy zajistily zamezení jednání, která mohou omezovat volnost pohybu televizního vysílání a obchod s ním nebo která mohou podporovat vytvoření dominantního postavení, jež způsobuje omezení pluralismu a svobody televizí přenášené informace a omezení svobody informací obecně;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se omezuje na právní úpravu televizního vysílání a nedotýká se platných ani budoucích harmonizačních aktů Společenství vztahujících se zejména na dodržování požadavků na ochranu spotřebitelů, na spravedlivé obchody a na hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že koordinace je nezbytná, aby byl osobám a studiím zabývajícím se výrobou kulturně zaměřených pořadů zajištěn přístup k povolání a jeho výkon;
vzhledem k tomu, že základní požadavky vztahující se na všechny televizní programy Společenství, veřejné i soukromé, týkající se evropské audiovizuální výroby, jsou prostředkem umožňujícím podporovat výrobu, nezávislou výrobu a distribuci ve výše zmíněných studiích a doplňují další nástroje, které byly nebo budou navrženy ke stejnému účelu;
vzhledem k tomu, že je tudíž nezbytné podporovat vytváření dostatečně velkých trhů, aby televizní provozovatelé v členských státech mohli splácet nezbytné investice, nejen vytvářením společných pravidel otevírajících vzájemně vnitrostátní trhy, ale také, kdykoli je to možné, vhodnými prostředky usilováním o dosažení toho, aby evropští provozovatelé byli v televizních programech všech členských států ve většině; že k zajištění toho, aby se umožnilo uplatňování těchto pravidel a sledování těchto cílů, musí členské státy Komisi podávat zprávu o uplatňování požadavku na poměr evropských děl a nezávislých provozovatelů, vymezeného v této směrnici; že pro výpočet tohoto poměru bude přihlédnuto ke zvláštní situaci Řecké republiky a Portugalské republiky; že Komise musí každému členskému státu sdělovat zprávy ostatních členských států a případně k nim připojit stanovisko, které zejména bere v úvahu dosažený vývoj vzhledem k předchozím rokům, programové zastoupení původních vysílání, zvláštní situaci nových televizních vysílacích subjektů a zvláštní situaci zemí s nízkým objemem audiovizuální výroby nebo s úzkou jazykovou oblastí;
vzhledem k tomu, že pro tyto účely je třeba definovat výraz "evropská díla", aniž je dotčena možnost členských států upřesnit tuto definici pro subjekty televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci podle čl. 3 odst. 1, v souladu s právem Společenství a s ohledem na cíle této směrnice;
vzhledem k tomu, že je důležité hledat vhodné nástroje a postupy v souladu s právem Společenství, které podporují dosahování těchto cílů s ohledem na přijetí vhodných opatření pro povzbuzení činnosti a vývoje evropské audiovizuální výroby a distribuce, zejména v zemích s nízkým výrobním objemem nebo úzkou jazykovou oblastí;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní podpůrné programy vývoje evropské výroby lze použít, pokud jsou v souladu s právem Společenství;
vzhledem k tomu, že závazek podle možností vysílat určitý podíl nezávislých děl vytvořených výrobci, kteří nejsou závislí na subjektech televizního vysílání, podpoří vznik nových zdrojů televizní výroby, zejména vytvoření malých a středních podniků; že tak vzniknou nové možnosti a příležitosti pro tvůrčí talenty, pro povolání v kulturní oblasti a pro pracovníky v kulturní oblasti; že při vymezení pojmu nezávislý výrobce musí členské státy tento cíl vzít v úvahu a věnovat malým a středním podnikům veškerou možnou pozornost a umožnit finanční účast koprodukčních společností, které jsou dceřinými společnostmi subjektů televizního vysílání;
vzhledem k tomu, že jsou nezbytná opatření, která by umožnila členským státům zajistit, že mezi prvním filmovým a prvním televizním vysíláním uplyne určitá doba;
vzhledem k tomu, že členské státy si pro možnost účinné podpory určitého jazyka zachovávají pravomoc ke stanovení přísnějších a podrobnějších předpisů v závislosti na jazykových kritériích, pokud jsou tyto předpisy v souladu s právem Společenství, a zejména se nevztahují na další šíření původních pořadů jiných členských států;
vzhledem k tomu, že k zajištění úplné a odpovídající ochrany zájmů spotřebitelů, jimiž jsou televizní diváci, je podstatné, aby televizní reklama podléhala určitému počtu minimálních pravidel a kritérií a aby členské státy měly pravomoc stanovit přísnější a podrobnější pravidla a v některých případech rozdílné podmínky pro subjekty televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci;
vzhledem k tomu, že členské státy při dodržení práva Společenství musí mít možnost stanovit pro přenosy určené pouze pro vnitrostátní území, které nemohou být přijímány přímo nebo nepřímo v jednom nebo více členských státech, další podmínky pro zařazení reklamy a další omezení pro objem reklamy, aby tak podpořily vysílání tohoto druhu přenosů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zakázat veškerou televizní reklamu na cigarety a jiné tabákové výrobky, včetně nepřímých forem reklamy, které se bez přímého uvedení výrobku snaží obe jít zákaz reklamy použitím názvů ochranných známek, symbolů nebo jiných charakteristických znaků tabákových výrobků nebo podniků, jejichž známé nebo hlavní činnosti zahrnují výrobu nebo prodej takových výrobků;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné zakázat veškerou televizní reklamu na léčiva a léčebné postupy, které jsou v členských státech, do jejichž pravomoci spadá subjekt televizního vysílání, dostupné pouze na lékařský předpis, a dále zavést přísná kritéria pro oblast televizní reklamy na alkoholické nápoje;
vzhledem k tomu, že neustále roste význam sponzorování při financování pořadů, a je proto třeba stanovit příslušná pravidla;
vzhledem k tomu, že je mimo jiné nezbytné v pořadech a televizní reklamě zavést pravidla pro ochranu tělesného, duševního a morálního vývoje dětí a mladistvých;
vzhledem k tomu, že subjekty televizního vysílání jsou běžně povinny zajistit, aby při vysílání byly skutečnosti a události sdělovány objektivně, je však důležité, aby podléhaly přesným povinnostem v oblasti práva na uveřejnění odpovědi nebo obdobných opatření, aby se jakákoli osoba poškozená ve svých legitimních právech tvrzeními učiněnými v průběhu televizního vysílání mohla účinně svých práv dovolat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Definice
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "televizním vysíláním" prvotní šíření po drátě nebo bezdrátové šíření, šíření pomocí vysílačů nebo družice, kódované či nikoli, televizních pořadů určených veřejnosti.
Zahrnuje přenos pořadů mezi podniky s cílem jejich dalšího vysílání pro veřejnost.
Nezahrnuje komunikační služby poskytující na individuální žádost informace nebo jiná plnění, jako faxové služby, služby elektronické databanky a jiné obdobné služby;
b) "televizní reklamou" jakákoli podoba televizního oznámení veřejného nebo soukromého podniku za úplatu nebo jinou protihodnotu v rámci jeho obchodní, průmyslové, řemeslné činnosti nebo činnosti svobodného povolání, s cílem podpořit poskytnutí zboží nebo služeb za úplatu, včetně nemovitého majetku, práv a povinností.
Nezahrnuje přímé nabídky určené veřejnosti na prodej, nákup nebo pronájem výrobků nebo poskytnutí služeb za úplatu, aniž jsou dotčeny účely uvedené v článku 18;
c) "klamavou reklamou" ústní nebo obrazová prezentace zboží, služeb, jména, ochranné známky nebo činností výrobce zboží nebo poskytovatele služeb v pořadech, jestliže subjekt televizního vysílání úmyslně uvede takovou prezentaci s reklamním cílem a mohl by tak uvést veřejnost v omyl o povaze této prezentace.
Taková prezentace je považována za úmyslnou, zejména je-li prováděna za úplatu nebo jinou protihodnotu;
d) "sponzorováním" jakýkoli příspěvek poskytnutý veřejným nebo soukromým podnikem, který nevykonává činnost televizního vysílání nebo výroby audiovizuálních děl, na financování televizních pořadů s cílem podporovat své jméno, ochrannou známku, obraz na veřejnosti, činnost nebo své výrobky.
KAPITOLA II
Obecná ustanovení
Článek 2
1. Každý členský stát zabezpečí, aby veškeré šíření televizního vysílání zajišťované
- subjekty televizního vysílání, které spadají do jeho pravomoci, nebo
- subjekty televizního vysílání, které užívají kmitočty nebo kapacitu družice udělenou dotyčným členským státem nebo družicové spojení umístěné v dotyčném členském státu i tehdy, nespadají-li do pravomoci žádného členského státu,
bylo v souladu s právními předpisy vztahujícími se na vysílání určené veřejnosti v dotyčném členském státě.
2. Členské státy zajišťují svobodu příjmu a nesmějí bránit dalšímu šíření televizního vysílání z jiných členských států na svém území z důvodů, které spadají do oblastí upravených touto směrnicí.
Mohou dočasně pozastavit další přenos televizního vysílání, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a) televizní vysílání z jiného členského státu zřejmým, závažným a hrubým způsobem porušuje článek 22;
b) subjekt televizního vysílání během předchozích dvanácti měsíců již nejméně dvakrát porušil toto ustanovení;
c) dotyčný členský stát písemně oznámil subjektu televizního vysílání a Komisi údajná porušení a svůj úmysl omezit další přenos v případě opětovného porušení;
d) konzultace se státem, z něhož se vysílá, a Komisí nevedla ve lhůtě čtrnácti dnů od oznámení uvedeného v bodě c) ke smírnému řešení a údajné porušení trvá.
Komise zajistí, aby pozastavení bylo v souladu s právem Společenství.
Může požádat dotyčný členský stát, aby okamžitě zrušil pozastavení, které je v rozporu s právem Společenství.
Toto ustanovení se nedotýká použití jakéhokoli postupu, opatření nebo sankce vztahujících se na dané porušení v členském státě, do jehož pravomoci subjekt televizního vysílání spadá.
3. Tato směrnice se nevztahuje na televizní vysílání, které je určeno výlučně pro příjem v jiných než členských státech a které není přijímáno přímo nebo nepřímo v jednom ani více členských státech.
Článek 3
1. Členské státy jsou oprávněny uplatňovat vůči subjektům televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci, v oblastech, na které se vztahuje tato směrnice, přísnější nebo podrobnější přepisy.
2. Členské státy zajistí vhodnými prostředky v rámci svých právních předpisů, aby subjekty televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci, dodržovaly tuto směrnici.
KAPITOLA III
Podpora distribuce a výroby televizních pořadů
Článek 4
1. Členské státy zajistí vždy, kdy je to možné, vhodnými prostředky, aby subjekty televizního vysílání vyhradily pro evropská díla většinový podíl svého vysílacího času v souladu s článkem 6, s výjimkou času určeného pro zprávy, sportovní události, soutěže, reklamu nebo teletextové služby.
Tohoto podílu bude dosaženo postupně na základě vhodných kritérií s ohledem na povinnosti subjektů televizního vysílání vůči veřejnosti v oblasti poskytování informací, vzdělávání, kultury a zábavy.
2. Není-li možné dosáhnout podílu uvedeného odstavci 1, nesmí být tento nižší než podíl zjištěný v roce 1988 v dotyčném členském státě jako průměrný.
Pro Řeckou republiku a Portugalskou republiku se však rok 1988 nahrazuje rokem 1990.
3. Od 3. října 1991 podávají členské státy každé dva roky Komisi zprávu o uplatňování tohoto článku a článku 5.
Tato zpráva obsahuje zejména statistický výkaz o dosahování podílu uvedeného v tomto článku a v článku 5 pro každý z televizních programů, které spadají do pravomoci dotyčného členského státu, důvody, pro které nebylo možné v jednotlivých případech dosáhnout tohoto podílu, a přijatá nebo připravovaná opatření k jeho dosažení.
Komise tyto zprávy sdělí ostatním členským státům a Evropskému parlamentu a případně k nim připojí své stanovisko.
Komise dbá na uplatňování tohoto článku a článku 5 v souladu se Smlouvou.
Ve svém stanovisku Komise vezme v úvahu zejména vývoj dosažený v porovnání s předchozími lety, podíl programového zastoupení premiérových děl, zvláštní situaci nových subjektů televizního vysílání a zvláštní situaci zemí s malým objemem audiovizuální výroby nebo s úzkou jazykovou oblastí.
4. Rada na základě zprávy Komise doplněné o návrhy změn, které Komise považuje za vhodné, přezkoumá provádění tohoto článku nejpozději na konci pátého roku po přijetí této směrnice.
K tomuto účelu vezme zpráva Komise v úvahu, zejména na základě informací poskytnutých členskými státy podle odstavce 3, vývoj na trhu Společenství a mezinárodní souvislosti.
Článek 5
Členské státy zajistí vždy, kdy je to možné a vhodnými prostředky, aby subjekty televizního vysílání vyhradily nejméně 10 % svého vysílacího času, s výjimkou času určeného pro zprávy, sportovní události, soutěže, reklamu nebo teletextové služby, nebo alternativně podle výběru členského státu nejméně 10 % svého programového rozpočtu pro evropská díla vytvořená výrobci nezávislými na subjektech televizního vysílání.
Tohoto podílu má být dosaženo postupně na základě vhodných kritérií s ohledem na povinnosti subjektů televizního vysílání vůči veřejnosti v oblasti poskytování informací, vzdělávání, kultury a zábavy; musí být dosažen vyčleněním přiměřeného podílu pro nejnovější díla, tedy pro díla vysílaná v době do pěti let od jejich výroby.
Článek 6
1. Pro účely této kapitoly se "evropskými díly" rozumějí:
a) díla pocházející z členských států Společenství, a pokud jde o subjekty televizního vysílání, které spadají do pravomoci Spolkové republiky Německo, díla pocházející z německých území, na která se nevztahuje její ústava, díla splňující podmínky odstavce 2;
b) díla pocházející ze třetích evropských států, která jsou stranou Evropské úmluvy Rady Evropy o televizním vysílání do zahraničí a která splňují podmínky odstavce 2;
c) díla pocházející z ostatních třetích evropských států, která splňují podmínky odstavce 3.
2. Díla uvedená v odst. 1 písm. a) a b) jsou díla převážně vytvořená ve spolupráci autorů a pracovníků s bydlištěm v jednom nebo více státech uvedených v odst. 1 písm. a) a b), která splňují jednu z následujících třech podmínek:
a) jsou vytvořena jedním nebo více výrobci usazenými v jednom nebo více těchto státechi nebo
b) na výrobu těchto děl dohlíží nebo ji fakticky kontroluje jeden nebo více výrobců usazených v jednom nebo více těchto státechi nebo
c) příspěvek koproducentů těchto států na celkovou koprodukční cenu je většinový a koprodukce není kontrolována jedním nebo více výrobci usazenými mimo tyto státy.
3. Díla uvedená v odst. 1 písm. c) jsou díla vytvořená výlučně producenty usazenými v jedné nebo více třetích evropských zemích, se kterými Společenství uzavře dohody podle postupů uvedených ve Smlouvě, nebo v koprodukci s producenty usazenými v jednom nebo více členských státech, jsou-li tato díla převážně vytvořena ve spolupráci autorů a pracovníků s bydlištěm v jednom nebo více evropských státech.
4. Díla, která nejsou evropskými díly ve smyslu odstavce 1, ale jsou převážně vytvořená ve spolupráci autorů a pracovníků s bydlištěm v jednom nebo více členských státech, jsou považována za evropská díla podle podílu koproducentů Společenství na celkové ceně výroby.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby subjekty televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci, nevysílaly žádné filmové dílo před uplynutím lhůty dvou let od zahájení promítání tohoto díla v kinech v jednom z členských států Společenství, pokud dohoda mezi držiteli práv a subjekty televizního vysílání nestanoví jinak; v případě filmových děl vytvořených v koprodukci se subjekty televizního vysílání činí tato lhůta jeden rok.
Článek 8
Považují-li to členské státy za nezbytné pro naplňování cílů jazykové politiky, mají právo za podmínky dodržení práva Společenství stanovit pro některé nebo všechny přenosy subjektů televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci, podrobnější a přísnější předpisy, zejména v závislosti na jazykových kritériích.
Článek 9
Tato kapitola se nevztahuje na televizní vysílání lokální povahy, která nejsou součástí vnitrostátní sítě.
KAPITOLA IV
Televizní reklama a sponzorování
Článek 10
1. Televizní reklama musí být snadno rozeznatelná a zřetelně oddělená od ostatních pořadů obrazovými nebo zvukovými prostředky.
2. Samostatné reklamní šoty lze vysílat pouze výjimečně.
3. Reklama nesmí používat podprahová sdělení.
4. Klamavá reklama je zakázána.
Článek 11
1. Reklama musí být zařazena mezi jednotlivé pořady.
Jsou-li splněny podmínky uvedené v odstavcích 2 až 5, lze reklamu rovněž zařadit během pořadů tak, aby nenarušila celistvost a hodnotu pořadů s ohledem na přirozená přerušení pořadu a na jeho délku a povahu a aby nebyla poškozena práva oprávněných osob.
2. U přenosů složených ze samostatných částí nebo sportovních přenosů nebo přenosů z obdobně uspořádaných událostí a představení, které obsahují přestávky, musí být reklamy zařazeny pouze mezi samostatné části nebo do přestávek.
3. Přenos audiovizuálních děl, jako jsou dlouhometrážní filmy a filmy vytvořené pro televizi (s výjimkou seriálů, cyklů, zábavných pořadů a dokumentů), pokud trvají déle než 45 minut, může být přerušen jednou během každého dovršeného 45minutového úseku.
Další přerušení je přípustné, jestliže je jejich trvání nejméně o 20 minut delší než dva či více dovršených 45 minutových úseků.
4. Při zařazení reklamy do ostatních pořadů, které nejsou zahrnuty v odstavci 2, musí mezi dvěma po sobě jdoucími přerušeními uplynout nejméně 20 minut.
5. Reklama nesmí být zařazena do vysílání bohoslužeb.
Zpravodajské a publicistické pořady, dokumenty, náboženské pořady a pořady pro děti kratší než 30 minut nesmějí být přerušeny reklamou.
Trvají-li alespoň 30 minut, vztahují se na ně ustanovení předchozích odstavců.
Článek 12
Televizní reklama nesmí
a) poškozovat lidskou důstojnost;
b) obsahovat diskriminaci na základě rasy, pohlaví nebo národnosti;
c) útočit na náboženské nebo politické přesvědčení;
d) podporovat chování ohrožující zdraví nebo bezpečnost;
e) podporovat chování ohrožující zájmy na ochranu životního prostředí.
Článek 13
Všechny formy televizní reklamy na cigarety a jiné tabákové výrobky jsou zakázány.
Článek 14
Televizní reklama na léčiva a léčebné postupy, které jsou v členských státech, do jejichž pravomoci spadá subjekt televizního vysílání, dostupné pouze na lékařský předpis, je zakázána.
Článek 15
Televizní reklama na alkoholické nápoje musí splňovat tato kritéria:
a) nesmí být vysloveně určena dětem nebo mladistvým, a zvláště nesmí zobrazovat děti nebo mladistvé užívající tyto nápoje;
b) nesmí spojovat užívání alkoholu se zvýšenou fyzickou výkonností nebo s řízením automobilu;
c) nesmí vytvářet dojem, že užívání alkoholu přispívá ke společenskému nebo sexuálnímu úspěchu;
d) nesmí tvrdit, že alkohol má léčebné vlastnosti nebo povzbuzující či uklidňující účinek nebo že je prostředkem řešení osobních problémů;
e) nesmí nabádat k nestřídmému užívání alkoholických nápojů nebo záporně hodnotit abstinenci nebo zdrženlivost;
f) nesmí jako kladnou vlastnost nápojů zdůrazňovat jejich vysoký obsah alkoholu.
Článek 16
Televizní reklama nesmí morálně nebo fyzicky ohrožovat děti a mladistvé a z tohoto důvodu musí splňovat tato kritéria pro jejich ochranu:
a) nesmí přímo nabádat děti nebo mladistvé ke koupi výrobku nebo služby a využívat k tomu jejich nezkušenosti nebo důvěřivosti;
c) nesmí využívat zvláštní důvěru, kterou mají děti a mladiství k rodičům, svým učitelům nebo jiným osobám;
d) nesmí bezdůvodně zobrazovat děti nebo mladistvé v nebezpečných situacích.
Článek 17
1. Sponzorované televizní pořady musí splňovat tyto požadavky:
a) obsah a doba zařazení sponzorovaných pořadů nesmí být v žádném případě ovlivňovány sponzorem tak, aby tím ohrozil odpovědnost a vydavatelskou nezávislost subjektu televizního vysílání vůči pořadům;
b) musí být zřetelně označené jako sponzorované pořady jménem nebo logem sponzora na jejich začátku nebo na konci;
c) nesmí propagovat nákup nebo pronájem výrobků nebo služeb sponzora nebo třetí osoby, zejména tím, že by jejich výrobky nebo služby byly zvláště zmiňovány.
2. Televizní pořady nesmějí být sponzorovány fyzickými nebo právnickými osobami, jejichž hlavním předmětem činnosti je výroba nebo prodej výrobků nebo poskytování služeb, jejichž reklama je zakázána článkem 13 nebo 14.
3. Zpravodajské a politicko-publicistické pořady nesmějí být sponzorovány.
Článek 18
1. Ve vysílání nesmí čas vyhrazený reklamám přesáhnout 15 % denního vysílacího času.
Tento podíl se však může zvýšit na 20 %, jestliže zahrnuje formy reklamy, jako jsou přímé nabídky veřejnosti na prodej, nákup nebo pronájem výrobků nebo na poskytnutí služeb za podmínky, že objem reklamních šotů nepřesáhne 15 %.
2. V průběhu jedné hodiny nesmí čas vyhrazený reklamním šotům přesáhnout 20 %.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, nesmí formy reklam, jako jsou přímé nabídky veřejnosti na prodej, nákup nebo pronájem výrobků nebo na poskytnutí služeb, přesáhnout jednu hodinu denně.
Článek 19
Členské státy mohou stanovit přísnější předpisy než ty, které jsou uvedeny v článku 18, týkající se vysílacího času a podrobností televizního vysílání subjektů televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci tak, aby sloučily požadavek na televizní reklamu s veřejným zájmem, zejména s ohledem na
a) úlohu televize v oblasti poskytování informací, vzdělávání, kultury a zábavy;
b) ochranu plurality informací a médií.
Článek 20
Aniž je dotčen článek 3, mohou členské státy s ohledem na právo Společenství stanovit, pokud jde o pořady výlučně určené pro jejich území, které nelze přijímat přímo ani nepřímo v jednom nebo více jiných členských státech, jiné podmínky než ty, které jsou uvedené v čl. 11 odst. 2 až 5 a v článku 18.
Článek 21
Členské státy dbají v rámci svých právních předpisů, aby v případě, že televizní pořady nejsou v souladu s touto kapitolou, byla přijata vhodná opatření k nápravě takového stavu.
KAPITOLA V
Ochrana dětí a mladistvých
Článek 22
Členské státy přijmou vhodná opatření zajišťující, aby vysílání subjektů televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci, neobsahovalo pořady, které by mohly vážně poškodit tělesný, duševní nebo morální vývoj dětí a mladistvých, zejména takové pořady, které obsahují pornografické scény nebo bezdůvodné násilí.
Toto ustanovení se rozšíří i na jiné pořady, které mohou poškodit tělesný, duševní nebo morální vývoj dětí a mladistvých, kromě případů, kdy je volbou doby vysílání nebo jakýmkoli technickým opatřením zajištěno, že děti a mladiství, kteří jsou v dosahu vysílání, takové pořady běžně neuvidí nebo neuslyší.
Členské státy dbají, aby vysílání neobsahovala podněty k nenávisti z důvodu rasy, pohlaví, náboženství nebo národnosti.
KAPITOLA VI
Právo na uveřejnění odpovědi
Článek 23
1. Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy občanského, správního nebo trestního práva přijaté členskými státy, musí mít jakákoli fyzická nebo právnická osoba bez ohledu na státní příslušnost, jejíž legitimní práva, zejména čest a dobrá pověst, byla poškozena uvedením nepravdivých skutečností v televizním pořadu, právo na uveřejnění odpovědi nebo na obdobný prostředek.
2. Právo na uveřejnění odpovědi nebo obdobný prostředek lze využít vůči všem subjektům televizního vysílání, které spadají do pravomoci členského státu.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zavedení tohoto práva na uveřejnění odpovědi nebo na obdobný prostředek a určí postup jeho výkonu.
Zajistí zejména, aby lhůta stanovená pro uplatnění práva na uveřejnění odpovědi nebo na obdobný prostředek byla dostatečná a aby tyto způsoby umožňovaly uplatnění tohoto práva nebo prostředku vhodným způsobem fyzickými nebo právnickými osobami, které mají bydliště nebo jsou usazeny v jiných členských státech.
4. Žádost o uplatnění práva na uveřejnění odpovědi nebo na obdobný prostředek může být zamítnuta, jestliže není s ohledem na podmínky uvedené v odstavci 1 odůvodněná, jestliže představuje trestné jednání, jestliže by její rozšíření vyvolalo občanskoprávní odpovědnosti subjektů televizního vysílání nebo jestliže odporuje dobrým mravům.
5. Stanoví se postupy umožňující soudní přezkum v případě sporu o výkon práva na uveřejnění odpovědi nebo na obdobný prostředek.
KAPITOLA VII
Závěrečná ustanovení
Článek 24
V oblastech, které nejsou upraveny touto směrnicí, se tato směrnice nedotýká práv a povinností členských států vyplývajících ze stávajících úmluv v odvětví telekomunikací a televizního vysílání.
Článek 25
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 3. října 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 26
Nejpozději do konce pátého roku ode dne přijetí této směrnice a poté každé dva roky podá Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování této směrnice a popřípadě podá návrhy na její přizpůsobení vývoji v odvětví televizního vysílání.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. září 1989
o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozů těchto embryí ze třetích zemí (89/556/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že používání embryí skotu je součástí účinné politiky chovu, jež vede k vyšší produktivitě a vyšším výnosům v této oblasti; že navíc volný pohyb takových embryí by měl podpořit racionální vývoj s přihlédnutím k optimálním faktorům produkce;
vzhledem k tomu, že veterinární ustanovení týkající se obchodu se skotem a prasaty v rámci Společenství jsou obsažena ve směrnici 64/432/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 89/360/EHS [5]; že směrnice 72/462/EHS [6] naposledy pozměněná směrnicí 89/227/EHS [7] obsahuje ustanovení týkající se problematiky veterinární kontroly při dovozu skotu a prasat ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že výše uvedená ustanovení zajišťují, pokud jde o obchod v rámci Společenství i dovozy do Společenství ze třetích zemí skotu a prasat, že země původu ručí za to, že jsou splněna určitá veterinární kritéria, takže je prakticky vyloučeno šíření nákaz zvířat; že přesto existuje určité riziko šíření těchto nákaz v případě obchodu s embryi;
vzhledem k tomu, že v rámci politiky Společenství týkající se harmonizace vnitrostátních veterinárních předpisů, kterými se řídí obchod se zvířaty a výrobky živočišného původu v rámci Společenství, je třeba nyní vytvořit harmonizovaný systém pro obchod s embryi skotu v rámci Společenství a pro jejich dovoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že v rámci obchodu s embryi ve Společenství by měly mít členské státy, ve kterých dochází k odběru embryí, povinnost zajistit, aby embrya byla odebírána a ošetřována schváleným a kontrolovaným týmem pro odběr embryí, aby pocházela ze zvířat, jejichž nákazový status zajišťuje, že šíření nákaz mezi zvířaty je vyloučeno, aby byla odebrána, ošetřena, uskladněna a dopravována v souladu s pravidly chránícími jejich nákazový status a aby byla během dopravy do země určení doprovázena osvědčením o zdravotní nezávadnosti potvrzujícím, že tato povinnost byla splněna;
vzhledem k tomu, že rozdíl v politikách uplatňovaných v rámci Společenství, pokud jde o očkování proti slintavce a kulhavce, je dostatečným důvodem pro zachování dočasných odchylek pro čerstvá embrya, které opravňují členské státy vyžadovat doplňující ochranná opatření proti této chorobě;
vzhledem k tomu, že je třeba s přihlédnutím k veterinárním kritériím vypracovat seznam třetích zemí, ze kterých lze embrya dovážet do Společenství; že aniž by byl dotčen takový seznam, nesmí členské státy povolit dovoz embryí, pokud tato nebyla odebrána, ošetřena a skladována týmem pro odběr embryí na určité úrovni a pod úřední kontrolou; že pro země na výše uvedeném seznamu je třeba stanovit konkrétní veterinární podmínky podle okolností; že lze provádět kontroly na místě, aby se prověřilo dodržování uvedených norem;
vzhledem k tomu, že pro zabránění přenosu určitých nakažlivých chorob je nutné provádět kontroly při dovozu, jakmile zásilka embryí vstoupí na území Společenství, kromě případů vnějšího tranzitu;
vzhledem k tomu, že pro případy vnitřního tranzitu je nutné určit opatření, jaká mají členské státy přijmout po takových kontrolách;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být pověřena přijetím určitých opatření pro provedení této směrnice; že za tímto účelem by měl být založen postup pro spolupráci mezi Komisí a členskými státy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice neovlivní obchod s embryi odebranými, ošetřenými nebo skladovanými před datem, do kterého musí členské státy dosáhnout souladu s touto směrnicí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Všeobecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice upravuje veterinární podmínky obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozy čerstvých a zmrazených embryí skotu ze třetích zemí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na embrya počatá oplodněním in vitro ani na embrya, u nichž bylo zjišťováno pohlaví, prováděno dělení jader, klonování nebo prováděna jakákoliv manipulace v rozporu s nedotknutelností "zona pellucida".
Komise předloží do 1. ledna 1992 Radě zprávu (společně s případnými návrhy) o podmínkách pro zahrnutí takových embryí do působnosti této směrnice.
Rada rozhodne o návrzích kvalifikovanou většinou.
Článek 2
Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 64/432/EHS a v článku 2 směrnice 72/462/EHS.
Kromě toho se rozumí:
a) "embryem" počáteční vývojové stadium skotu, když může být přeneseno do chovné krávy – příjemkyně;
b) "týmem pro odběr embryí" skupina techniků nebo úředně uznaná struktura pod dozorem veterinárního lékaře týmu, která je příslušná k provádění odběru, ošetření a skladování embryí v souladu s podmínkami uvedenými v příloze A;
c) "veterináním lékařem týmu" veterinární lékař odpovědný za dozor nad týmem pro odběr embryí v souladu s podmínkami uvedenými v příloze A;
d) "zásilkou embryí" množství embryí pocházející z jednoho odběru, od stejné dárkyně a opatřené jedním osvědčením;
e) "zemí odběru" členský stát nebo třetí země, kde jsou embrya vyprodukována, odebrána, ošetřena, případně skladována a odkud jsou odesílána do členského státu;
f) "schválenou diagnostickou laboratoří" laboratoř nacházející se na území členského státu nebo třetí země a schválená příslušným veterinárním orgánem pro provádění diagnostických vyšetření stanovených touto směrnicí.
KAPITOLA II Pravidla týkající se obchodu uvnitř Společenství
Článek 3
Každý členský stát zajistí, aby embrya nebyla odesílána z jeho území na území jiného členského státu, pokud nesplňují následující podmínky:
a) byla počata v důsledku umělé inseminace semenem dárce z inseminační stanice, jak je definována v čl. 2 písm. b) směrnice 88/407/EHS [8].
Postupem podle článku 18 může Komise povolit obchod s embryi určitých zvláštních plemen počatými v důsledku oplodnění přirozeným způsobem býky, jejichž nákazový status je v souladu s přílohou B uvedené směrnice;
b) byla odebrána od skotu, jehož nákazový status je v souladu s přílohou B této směrnice;
c) byla odebrána, ošetřena a skladována týmem pro odběr embryí schváleným v souladu s čl. 5 odst. 1;
d) byla odebrána, ošetřena a skladována týmem pro odběr embryí v souladu s přílohou A této směrnice;
e) byla doprovázena po dobu jejich přepravy do členského státu určení veterinárním osvědčením v souladu s čl. 6 odst.
Článek 4
1. Členské státy, které neprovádějí očkování proti slintavce a kulhavce, mohou do 31. prosince 1992:
- zakázat dovoz čerstvých embryí na své území z členských států, kde se očkování provádí, a
- vyžadovat při dovozu zmrazených embryí z členských států, kde se očkování provádí, aby:
i) dárkyně pocházela z hospodářství:
- kde žádné zvíře nebylo očkováno proti slintavce a kulhavce během 30 dnů před odběrem embryí,
- které nepodléhá zákazu nebo karanténním opatřením podle směrnice 64/432/EHS;
ii) embrya byla skladována za schválených podmínek nejméně po dobu 30 dnů před odesláním.
2. Rada přezkoumá do 1. ledna 1992 tento článek na základě zprávy Komise doprovázené případnými návrhy.
Článek 5
1. Tým pro odběr embryí uvedený v čl. 3 písm. c) je schválen pouze tehdy, jestliže jsou dodrženy pokyny první kapitoly přílohy A a jestliže tým pro odběr embryí je schopen dodržovat ostatní ustanovení této směrnice.
Jakákoli zásadnější změna v organizaci týmu musí být oznámena příslušnému orgánu.
Schválení týmu musí být obnoveno po každé výměně veterinárního lékaře týmu, nebo po každé zásadní změně v jeho organizaci, nebo laboratoři či zařízení, které má tým k dispozici.
Úřední veterinární lékař musí dohlížet na dodržování výše uvedených ustanovení.
Schválení bude odebráno, pokud jedno nebo více ustanovení nebude dodržováno.
2. Každý schválený tým pro odběr embryí musí být registrován příslušným orgánem daného členského státu, přičemž každý tým obdrží veterinární registrační číslo.
Seznam odběrových týmů s jejich veterinárními registračními čísly zašle každý členský stát ostatním členským státům a Komisi, jež mají být též informovány o každé změně provedené v tomto seznamu.
Pokud se členský stát domnívá, že některý tým pro odběr embryí v některém jiném členském státě nesplňuje nebo již nesplňuje podmínky pro schválení, uvědomí o tom příslušné orgány daného státu.
Ty pak učiní veškerá nutná opatření a oznámí příslušným orgánům prvního členského státu přijatá rozhodnutí i jejich důvody.
Pokud se první členský stát obává, že nebyla přijata nezbytná opatření, nebo že přijatá opatření jsou nepřiměřená, uvědomí o tom Komisi, která si vyžádá posudek jednoho nebo více veterinárních znalců.
Podle takového posudku mohou být členské státy postupem podle článku 17 oprávněny dočasně zakázat přijímání embryí odebraných dotyčným týmem na své území.
Takový zákaz může být odvolán postupem podle článku 17 na základě nového posudku vyjádřeného jedním nebo více veterinárními znalci.
Veterinární znalci musí být státními příslušníky jiných členských států, než které jsou zapojeny do sporu.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18.
Článek 6
1. Veterinární osvědčení vystavené úředním veterinárním lékařem členského státu odběru na formuláři odpovídajícím vzoru v příloze C, musí doprovázet každou zásilku embryí.
Pro každou zásilku musí být vystaveno samostatné osvědčení.
2. Veterinární osvědčení musí:
a) sestávat pouze z jednoho listu a musí být napsáno alespoň v úředním jazyce nebo jazycích členského státu určení;
b) být určeno pouze pro jediného příjemce;
c) doprovázet zásilku embryí až na místo určení v originálním provedení.
KAPITOLA III Pravidla týkající se dovozu ze třetích zemí
Článek 7
1. Embrya mohou být dovážena pouze z těch třetích zemí nebo jejich částí, které jsou uvedeny na seznamu vyhotoveném postupem podle článku 18.
Tento seznam může být doplňován nebo pozměňován stejným postupem.
2. Při rozhodování, zda třetí země nebo její část může být zařazena do seznamu uvedeného v odstavci 1, je třeba zejména brát v úvahu:
a) zdravotní stav dobytka, ostatních domácích zvířat a volně žijících zvířat ve třetí zemi, zejména s ohledem na exotické choroby zvířat, a veterinární situaci v sousedních zemích uvedené země, pokud by mohly ohrozit zdraví zvířat v členském státě;
b) pravidelnost a rychlost informací poskytovaných třetí zemí ohledně výskytu nakažlivých chorob zvířat na jejím území, zejména těch, které jsou uvedeny v seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) předpisy třetí země pro prevenci a tlumení chorob zvířat;
d) strukturu veterinárních útvarů třetí země a jejich pravomoci;
e) organizaci a provádění opatření pro prevenci a tlumení nákaz zvířat a
f) záruky, které může dát třetí země, pokud jde o dodržování pravidel uvedených v této směrnici.
3. Seznam uvedený v odstavci 1 a všechny v něm provedené změny se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 8
1. Postupem podle článku 18 se vypracuje seznam týmů pro odběr embryí, které jsou oprávněny ve třetích zemích odebírat, ošetřovat nebo skladovat embrya určená do členských států.
Tento seznam může být pozměňován nebo doplňován stejným postupem.
2. Při rozhodování, zda může být tým pro odběr embryí ve třetí zemi zařazen na seznam uvedený v odstavci 1, je třeba brát v úvahu zejména veterinární kontrolu prováděnou v této zemi nad systémy odběru embryí, pravomoci veterinárních útvarů a dozor vykonávaný nad týmy pro odběr embryí.
3. Tým pro odběr embryí může být zařazen na seznam uvedený v odstavci 1, pouze pokud:
a) vykonává svou činnost v jedné ze zemí nebo jejich částí, které jsou uvedeny na seznamu vyhotoveném podle čl. 7 odst. 1;
b) vyhovuje požadavkům přílohy A;
c) byl úředně schválen pro vývozy do Společenství veterinárními útvary dotyčné třetí země a
d) je alespoň dvakrát ročně kontrolován úředním veterinárním lékařem dotyčné třetí země.
Článek 9
1. Dovoz embryí z území třetí země nebo její části uvedené na seznamu vyhotoveném podle čl. 7 odst. 1 je povolen, pouze pokud embrya:
a) pocházejí od dárkyň, které bezprostředně před odběrem pobývaly nejméně šest měsíců na území dotyčné třetí země, a to nejvýše ve dvou stádech splňujících alespoň požadavky stanovené v odstavci 2;
b) odpovídají veterinárním požadavkům pro dovozy embryí z dotyčné země přijatým postupem podle článku 18.
Při dodržování požadavků uvedených v prvním odstavci je třeba mít na zřeteli:
a) zdravotní situaci v okolí místa odběru embryí, zejména ve vztahu k chorobám uvedeným na seznamu A Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
b) zdravotní stav stáda, kterého se odběr týká, včetně předepsaných vyšetření;
c) zdravotní stav dárkyně a předepsaná vyšetření;
d) předpisy vztahující se na odběr, ošetření a na skladování embryí.
2. Pro stanovení veterinárních podmínek v souladu s odstavcem 1 týkajících se tuberkulózy, bovinní brucelózy a enzootické bovinní leukózy tvoří základ normy uvedené v přílohách A a G směrnice 64/432/EHS.
Případ od případu je možno rozhodnout postupem podle článku 18 o odchylkách od těchto ustanovení, jestliže dotyčná země poskytuje podobné a přinejmenším rovnocenné veterinární záruky.
3. Článek 4 se použije přiměřeně.
Článek 10
1. Dovoz embryí je povolen pouze po předložení veterinárního osvědčení vystaveného a podepsaného úředním veterinárním lékařem třetí země odběru.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno alespoň v úředním jazyku nebo jazycích členského státu určení a v úředním jazyku nebo jazycích členského státu, kde se provádí kontrola při dovozu podle článku 11;
b) být určeno pouze jednomu příjemci;
c) doprovázet embrya v originálním provedení.
2. Veterinární osvědčení musí být na formuláři odpovídajícím vzoru vyhotoveném postupem podle článku 18.
Článek 11
1. Každá zásilka embryí vstupující na území Společenství musí projít kontrolou před tím, než je propuštěna do volného oběhu nebo podrobena celnímu řízení.
Vstup takových embryí na území Společenství je zakázán, pokud dovozní kontrola při jejich příjezdu zjistí, že:
- embrya nepocházejí z území třetí země nebo její části uvedené v seznamu vyhotoveném podle čl. 7 odst. 1,
- embrya nebyla odebrána, ošetřena nebo skladována týmem pro odběr embryí ze seznamu vyhotoveného podle čl. 8 odst. 1,
- embrya pocházejí z území třetí země nebo její části, ze které jsou dovozy zakázány v souladu s čl. 14 odst. 2,
- veterinární osvědčení doprovázející embrya neodpovídá podmínkám uvedeným v článku 10 a v prováděcích předpisech.
Tento odstavec se nevztahuje na zásilky embryí dopravené na území Společenství a podřízené celnímu tranzitnímu řízení pro zásilky s místem určení mimo uvedené území.
Použije se však, pokud se v průběhu přepravy přes území Společenství od celního tranzitu upustí.
2. Členský stát určení může přijmout nezbytná opatření, včetně uvalení karantény, aby získal jistotu v případech, kdy jsou embrya podezřelá z kontaminace patogenními organismy.
3. Pokud byl dovoz embryí zakázán z důvodů uvedených v odstavcích 1 a 2 a vyvážející třetí země nepovolila do 30 dnů jejich návrat, může příslušný veterinární orgán členského státu určení nařídit zničení embryí.
Článek 12
Každá zásilka embryí, jejíž dovoz na území Společenství byl povolen členským státem na základě kontroly uvedené v čl. 11 odst. 1, musí být při zasílání na území dalšího členského státu doprovázena originálem veterinárního osvědčení nebo jeho ověřenou kopií, v obou případech potvrzenými příslušným orgánem, který byl odpovědný za kontrolu provedenou souladu s článkem 11.
Článek 13
Náklady vyplývající z provádění opatření podle čl. 11 odst. 2 a 3 nese dodavatel, příjemce nebo jejich zástupci, bez náhrady členskými státy.
KAPITOLA IV Pravidla týkající se opatření ochrany a kontroly
Článek 14
1. Pokud vypukne nebo se rozšíří nakažlivá choroba, která může být přenášena embryi, nebo pokud to odůvodňují jiné veterinární důvody, které by mohly ohrozit zdravotní stav dobytka členského státu a pokud:
- je dotčeno území členského státu, mohou být uplatněna ochranná opatření stanovená v článku 9 směrnice 64/432/EHS,
- je dotčeno celé území třetí země nebo jeho část, členský stát určení zakáže dovoz takových embryí, ať již jde o dovoz přímý, nebo nepřímý, prostřednictvím jiného členského státu, ať pocházejí z celého území třetí země, nebo pouze z její části.
2. Opatření členských států přijatá na základě odstavce 1, jakož i jejich zrušení, musí být neprodleně sdělena ostatním členským státům a Komisi spolu s důvody pro tato opatření.
Postupem podle článku 17 může být rozhodnuto, že opatření musí být změněna, především v zájmu jejich koordinace s opatřeními přijatými ostatními členskými státy, nebo že musejí být zrušena.
3. Pokud nastane situace předpokládaná v odstavci 1 a pokud je nutné, aby ostatní členské státy rovněž uplatnily opatření přijatá v souladu s uvedeným odstavcem, v případě nutnosti pozměněná v souladu s odstavcem 2, musí být učiněny patřičné kroky postupem podle článku 17.
Obnova dovozu z dotyčné třetí země bude povolena stejným postupem.
Článek 15
1. Veterinární znalci Komise mohou vykonávat kontroly na místě ve spolupráci s příslušnými orgány členských států nebo třetích zemí v rozsahu nezbytném pro zajištění jednotného provádění této směrnice.
Země odběru, na jejímž území se provádí kontrola, poskytne znalcům veškerou nutnou pomoc při plnění jejich úkolu.
Komise informuje dotyčnou zemi odběru o výsledku provedených kontrol.
Dotyčná země odběru přijme všechna opatření, která jsou nezbytná na základě výsledků kontroly.
Jestliže země odběru nepřijme uvedená opatření, Komise může po prošetření situace Stálým veterinárním výborem povolit členským státům, aby odmítly dovážet na své území embrya získaná, ošetřená nebo skladovaná předmětným týmem pro odběr, nebo odebrat schválení v případě třetích zemí.
2. Všeobecná prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména týkající se četnosti a způsobů výkonu kontrol uvedených v prvním pododstavci odstavce 1, se stanoví postupem podle článku 18.
KAPITOLA V Závěrečná ustanovení
Článek 16
O změnách příloh, zejména z hlediska jejich přizpůsobení technologickému pokroku, bude rozhodnuto postupem podle článku 18.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. Komise navrhovaná opatření přijme, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme rozhodnutí kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 18
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor se vyjádří k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise navrhovaná opatření přijme, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme rozhodnutí kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 19
1. Tato směrnice se nevztahuje na embrya odebraná, ošetřená nebo skladovaná v členském státě před 1. lednem 1991.
2. Až do data, kdy vstoupí v platnost rozhodnutí přijatá podle článků 7, 8 a 9, nesmějí členské státy na dovozy embryí ze třetích zemí uplatňovat příznivější podmínky, než které vyplývají z kapitoly II.
Článek 20
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1991.
Uvědomí o tom Komisi.
Článek 21
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. října 1989,
kterou se mění směrnice 75/362/EHS, 77/452/EHS, 78/686/EHS, 78/1026/EHS a 80/154/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů a porodních asistentek, jakož i směrnice 75/363/EHS, 78/1027/EHS a 80/155/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů, veterinárních lékařů a porodních asistentek
(89/594/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, čl.
57 odst. 1 a 2 první a třetí větu a článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je vhodné provést některé technické změny směrnic 75/362/EHS [4], 77/452/EHS [5], 78/686/EHS [6], 78/1026/EHS [7] a 80/154/EHS [8] naposledy pozměněných aktem o přistoupení Španělska a Portugalska o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů a porodních asistentek, jakož i směrnice Rady 75/363/EHS [9], naposledy pozměněné směrnicí 82/76/EHS [10], a směrnic 78/1027/EHS [11] a 80/155/EHS [12] o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů, veterinárních lékařů a porodních asistentek, zejména s ohledem na změny v názvech diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci ve zmíněných povoláních nebo v označení některých lékařských odborností, jakož i na vznik některých nových lékařských odborností nebo na opuštění některých starších lékařských odborností v některých členských státech;
vzhledem k tomu, že je vhodné chránit na úrovni Společenství dříve nabytá práva držitelů starších dokladů o dosažené kvalifikaci, které již nejsou vydávány v důsledku uvedených změn, ke kterým došlo v právních předpisech členského státu, jenž doklady vydal, a popřípadě doplnit v tomto smyslu zmíněné směrnice odpovídajícími ustanoveními;
vzhledem k tomu, že je vhodné z důvodu zachování rovného postavení stanovit přechodná opatření ve prospěch některých držitelů diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaciveterinárních lékařů a porodních asistentek vydanýchItalskou republikou a Španělským královstvím a dokládajících vzdělání, které není plně v souladu se směrnicemi 78/1027/EHS a 80/155/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: KAPITOLA I
Článek 1
Článek 3 směrnice 75/362/EHS se mění takto:
1.
V písmenu a) "v Německu":
- se bod 2 nahrazuje tímto:
- "2 Osvědčení o státní zkoušce z lékařství vydané příslušnými orgány po 30. červnu 1988 a potvrzení osvědčující výkon lékařské činnosti během praktické přípravy ("Arzt im Praktikum",);",
- dosavadní bod 2 se označuje jako bod 3 a slova "doklady uvedené v bodě 1" se nahrazují slovy "doklady uvedené v bodech 1 a 2;".
2. Písmeno f)
"v Itálii" se nahrazuje tímto:
"f) v Itálii:
(diplom absolventa lékařství a chirurgie) vydávaný vysokou školou a doplněný (diplom opravňující k výkonu lékařství a chirurgie) vydaný státní zkušební komisí;"
3. Písmeno j)
"v Řecku" se nahrazuje tímto:
"j) v Řecku:
(licenciát v lékařství) vydaný:
- lékařskou fakultou vysoké školy
- nebo fakultou lékařských věd, katedrou lékařství vysoké školy;"
4. Písmeno k)
"ve Španělsku" se nahrazuje tímto:
"k) ve Španělsku:
(licenciát v lékařství a chirurgii) vydaný Ministerstvem školství a vědy nebo rektorem vysoké školy;"
Článek 2 Ustanovení čl. 5 odst. 2 směrnice 75/362/EHS se mění takto:
1.
Záhlaví v Belgii se nahrazuje tímto:
"v Belgii:
(doklad o získání kvalifikace odborného lékaře) vydaný ministrem odpovědným za zdravotnictví;"
2. V záhlaví
"ve Francii" se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— "le diplôme d'études spécialisées de médecine délivré par les universités" (diplom o studiu odborného lékařství vydávaný vysokými školami);"
3.
Záhlaví "v Nizozemsku" se mění takto:
- dosavadní znění se označuje jako první odrážka,
- doplňuje se nová odrážka, která zní:
- "— "Het door de Sociaal-Geneeskundigen Registratie-Comissie (SGRC) afgegeven getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Register von Sociaal-Geneeskundigen"
(osvědčení o přijetí a zapsání do seznamu lékařů sociálního lékařství vydané Komisí pro registraci lékařů sociálního lékařství);" 4.
se nahrazuje tímto:
"v Řecku: (doklad o lékařské odbornosti vydávaný prefekturami);"
Článek 3 Ustanovení čl. 5 odst. 3 směrnice 75/362/EHS se mění takto:
1.
V záhlaví "anesteziologie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ anesthésiologie réanimation chirurgicale", _BAR_
- text týkající se Nizozemska se nahrazuje tímto:
"Nizozemsko: _BAR_ anesthesiologie"; _BAR_
2.
V záhlaví "všeobecné lékařství":
- se podzáhlaví týkající se Španělska nahrazuje tímto:
"Španělsko: _BAR_ cirurgía general y del aparato digestivo"; _BAR_
3.
V záhlaví "oftalmologie":
- se podzáhlaví týkající se Belgie nahrazuje tímto:
"Belgie: _BAR_ opthalmologieoftalmologie"; _BAR_
4.
V záhlaví "respirační medicína":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ pneumologie", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Nizozemska se nahrazuje tímto:
"Nizozem _BAR_ Longziekten en tuberculose"; _BAR_
5.
V záhlaví "urologie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ chirurgie urologique"; _BAR_
6.
V záhlaví "ortopedie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ chirurgie orthopédique et traumatologie"; _BAR_
7.
Doplňují se nová záhlaví, která znějí:
"— patologická anatomie:
Německo: _BAR_ Pathologie _BAR_
Belgie: _BAR_ anatomie pathologiquepathologische anatomie _BAR_
Dánsko: _BAR_ patologisk anatomi og histologi eller vævsundersøgelse _BAR_
Francie: _BAR_ anatomie et cytologie pathologique _BAR_
Irsko: _BAR_ morbid anatomy and histopathology _BAR_
Itálie: _BAR_ anatomia patologica _BAR_
Lucembursko: _BAR_ anatomie pathologique _BAR_
Nizozemsko: _BAR_ pathologische anatomie _BAR_
Spojené království: _BAR_ morbid anatomy and histopathology _BAR_
Řecko: _BAR_ παθολογική ανατομική _BAR_
Španělsko: _BAR_ anatomía patológica _BAR_
Portugalsko: _BAR_ anatomia patológica _BAR_
— neurologie:
Německo: _BAR_ Neurologie _BAR_
Belgie: _BAR_ neurologieneurologie _BAR_
Dánsko: _BAR_ neuromedicin eller medicinske nervesygdomme _BAR_
Francie: _BAR_ neurologie _BAR_
Irsko: _BAR_ neurology _BAR_
Itálie: _BAR_ neurologia _BAR_
Lucembursko: _BAR_ neurologie _BAR_
Nizozemsko: _BAR_ neurologie _BAR_
Spojené království: _BAR_ neurology _BAR_
Řecko: _BAR_ νευρολογία _BAR_
Španělsko: _BAR_ neurología _BAR_
Portugalsko: _BAR_ neurologia _BAR_
— psychiatrie
Německo: _BAR_ Psychiatrie _BAR_
Belgie: _BAR_ psychiatriepsychiatrie _BAR_
Dánsko: _BAR_ psykiatri _BAR_
Francie: _BAR_ psychiatrie _BAR_
Irsko: _BAR_ psychiatry _BAR_
Itálie: _BAR_ psychiatria _BAR_
Lucembursko: _BAR_ psychiatrie _BAR_
Nizozemsko: _BAR_ psychiatrie _BAR_
Spojené království: _BAR_ psychiatry _BAR_
Řecko: _BAR_ ψυχιατρική _BAR_
Španělsko: _BAR_ psiquiatría _BAR_
Portugalsko: _BAR_ psiquiatria" _BAR_
Článek 4
Ustanovení čl. 7 odst. 2 směrnice 75/362/EHS se mění takto:
1.
V záhlaví "hematologie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Francie: _BAR_ hématologie", _BAR_
- ve všech zněních s výjimkou francouzského a portugalského se vypouští podzáhlaví týkající se Španělska.
2.
Vypouští se záhlaví "patologická anatomie".
3.
V záhlaví "plastická chirurgie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie:chirurgie plastique, reconstructrice et esthétique";
4. V záhlaví "kardiochirurgie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie:chirurgie thoracique et cardio-vasculaire";
5.
V záhlaví "dětská chirurgie":
- se vkládá nové podzáhlaví týkající se Francie, které zní:
"Francie: _BAR_ chirurgie infantile"; _BAR_
6.
V záhlaví "cévní chirurgie":
- se v nizozemském znění název záhlaví nahrazuje názvem "chirurgie van bloedvaten"
- vkládá se nové podzáhlaví, které zní:
"Francie: _BAR_ chirurgie vasculaire", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Itálie se nahrazuje tímto:
"Itálie: _BAR_ chirurgia vascolare"; _BAR_
7. V záhlaví
"kardiologie" se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ pathologie cardio-vasculaire"; _BAR_
8.
V záhlaví "gastroenterologie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ Gastro-entérologie et hépatologie", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Lucemburska se nahrazuje tímto:
"Lucembursko: _BAR_ Gastro-entérologie", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Nizozemska se nahrazuje tímto:
"Nizozem: _BAR_ Gastro-enterologie", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Řecka se nahrazuje tímto:
"Řecko: _BAR_ Γαστρεντερολογία"; _BAR_
9. V záhlaví "revmatologie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Dánsko: _BAR_ reumatologi"; _BAR_
10.
V záhlaví "endokrinologie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Francie: _BAR_ endocrinologie maladies métaboliques", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Lucemburska se nahrazuje tímto:
"Lucembursko: _BAR_ endocrinologie, maladies du métabolisme et de la nutrition"; _BAR_
11.
V záhlaví "rehabilitační lékařství":
- se podzáhlaví týkající se Řecka nahrazuje tímto:
"Řecko: _BAR_ Φυσική ιατρική και αποατασταση"; _BAR_
12.
Vypouštějí se podzáhlaví "neurologie" a "psychiatrie".
13.
V záhlaví "neuropsychiatrie"
se podzáhlaví týkající se Řecka nahrazuje tímto:
"Řecko: _BAR_ νευρολογία — ψυχιατρική"; _BAR_
14.
V záhlaví "dermatovenerologie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ dermatologie et vénéréologie", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Nizozemska se nahrazuje tímto:
"Nizozemsko: _BAR_ dermatologie en venerologie"; _BAR_
15.
V záhlaví "radiologie":
- se podzáhlaví týkající se Francie nahrazuje tímto:
16.
V záhlaví "radiologie a zobrazovací metody":
- vkládá se nové podzáhlaví, které zní:
"Německo: _BAR_ Radiologische Diagnostik", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Francie se nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ radiodiagnostic et imagerie médicale"; _BAR_
17.
V záhlaví "radiační onkologie":
- vkládá se nové podzáhlaví, které zní:
"Německo: _BAR_ Strahlentherapie", _BAR_
- podzáhlaví týkající se Francie se nahrazuje tímto:
"Francie: _BAR_ oncologie, option radiothérapie"; _BAR_
18.
V záhlaví "tropická medicína":
- se vypouští podzáhlaví "Belgie:
; 19.
V záhlaví "dětská psychiatrie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Irsko: _BAR_ child and adolescent psychiatry"; _BAR_
20.
V záhlaví "geriatrie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Nizozem: _BAR_ klinische geriatrie"; _BAR_
21.
V záhlaví "nefrologie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Francie: _BAR_ néphrologie", _BAR_
- vkládá se nové podzáhlaví, které zní:
"Lucembursko: _BAR_ néphrologie"; _BAR_
22.
V záhlaví "hygiena a epidemiologie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Francie: _BAR_ santé publique et médicine sociale"; _BAR_
23. Podzáhlaví "pracovní lékařství" se mění takto:
a) název se s výjimkou anglického znění mění takto:
-dánské znění: _BAR_ "arbejdsmedicin" _BAR_
-německé znění: _BAR_ "Arbeitsmedizin" _BAR_
-řecké znění: _BAR_ "ιατρκη της εργασιας" _BAR_
-španělské znění: _BAR_ "medicina del trabajo" _BAR_
-francouzské znění: _BAR_ "médicine du travail" _BAR_
-italské znění: _BAR_ "medicina del lavoro" _BAR_
-nizozemské znění: _BAR_ "arbeidsgeneeskunde" _BAR_
-portugalské znění: _BAR_ "medicina do trabalho" _BAR_
b) v záhlaví uvedeném v písmenu a) se vkládají nová podzáhlaví, která znějí:
"Německo: _BAR_ Arbeitsmedizin" _BAR_
"Dánsko: _BAR_ samfundsmedicin/arbejdsmedecin" _BAR_
"Francie: _BAR_ médecine du travail" _BAR_
"Itálie: _BAR_ medicina del lavoro" _BAR_
"Nizozemsko: _BAR_ arbeids- en bedrijfsgeneeskunde" _BAR_
"Řecko: _BAR_ ιατρκη της εργασιας" _BAR_
"Portugalsko: _BAR_ medicina do trabalho" _BAR_
24.
V záhlaví "alergologie":
- se podzáhlaví týkající se Řecka nahrazuje tímto:
"Řecko: _BAR_ Αλλεργιολογία"; _BAR_
25.
V záhlaví "gastroenterologická chirurgie":
- se vkládá nové podzáhlaví, které zní:
"Francie: _BAR_ chirurgie viscérale"; _BAR_
26.
Doplňují se nová záhlaví, která znějí:
"nukleární medicína:
Německo: _BAR_ Nuklearmedizin _BAR_
Belgie: _BAR_ médecine nucléairenucleaire geneeskunde _BAR_
Francie: _BAR_ médecine nucléaire _BAR_
Itálie: _BAR_ medicina nucleare _BAR_
Nizozemsko: _BAR_ nucleaire geneeskunde _BAR_
Spojené království: _BAR_ nuclear medicine _BAR_
Řecko: _BAR_ πυρηνική ιατρική _BAR_
Španělsko: _BAR_ medicina nuclear _BAR_
Portugalsko: _BAR_ medicina nuclear; _BAR_
maxilofaciální chirurgie(základní vzdělávání lékařů):
Francie: _BAR_ chirurgie maxillo-faciale et stomatologie _BAR_
Itálie: _BAR_ chirurgia maxillo-facciale _BAR_
Španělsko: _BAR_ cirurgía oral y maxilofacial; _BAR_
dentální, orální a maxilofaciální chirurgie(základní vzdělávání lékařů a zubních lékařů):
Německo: _BAR_ Zahn-, Mund-, Kiefer- und Gesichtschirurgie _BAR_
Belgie: _BAR_ stomatologie/chirurgie orale et maxillo-faciale chirurgie stomatologie/orale en maxillo-faciale chirurgie _BAR_
Irsko: _BAR_ oral and maxillo-facial surgery _BAR_
Spojené království: _BAR_ oral and maxillo-facial surgery" _BAR_
Článek 5
V článku 9 směrnice 75/362/EHS se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství nebo v odborném lékařství neodpovídají označením uvedeným pro tento členský stát v článcích 3, 5 nebo 7, uznává každý členský stát jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány členskými státy a které jsou doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení potvrzuje, že tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství nebo v odborném lékařství dokládají odbornou přípravu v souladu s ustanoveními směrnice 75/363/EHS uvedenými podle okolností v článcích 2, 4 nebo 6 této směrnice jsou členským státem, který je vydává, považovány za rovnocenné těm, které jsou uvedeny podle okolností v článcích 3, 5 nebo 7 této směrnice."
Článek 6 Článek 2 směrnice 75/363/EHS se mění takto:
- v odst. 1 písm. a) se doplňuje nová věta, která zní: "pro studium směřující k vydání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci v oboru dentální, orální a maxilofaciální chirurgie (základní vzdělávání lékařů a zubních lékařů) představuje rovněž řádné splnění stupně vzdělání zubního lékaře zmíněného v článku 1 směrnice Rady 78/687/EHS (1);",
- doplňuje nová poznámka pod čarou, která zní
"1 Úř. věst.
L 233, 24.8.1978, s.
10.",
- v odstavci 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"vydání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci v oboru dentální, orální a maxilofaciální chirurgie (základní vzdělávání lékařů a zubních lékařů) je mimo jiné podmíněno získáním některého z diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubního lékaře uvedených článku 1 směrnice 78/687/EHS."
- odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 9 orgány a subjekty příslušné pro vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v odstavci 1."
Článek 7 V článku 4 směrnice 75/363/EHS se pod názvem "2. skupina" doplňují nové odrážky, které znějí:
"— patologická anatomie
— neurologie
— psychiatrie" Článek 8
Článek 5 směrnice 75/363/EHS se mění takto:
1.
Pod názvem "1.skupina":
- v nizozemském znění se odrážka "chirurgie van hart- en bloedvaten" nahrazuje tímto: "chirurgie van bloedvaten",
- doplňuje se nová odrážka, která zní:
- "— maxilofaciální chirurgie (základní vzdělávání lékařů)";
2.
Pod názvem "2. skupina":
- zrušují se odrážky "neurologie", "psychiatrie" a "patologická anatomie",
- s výjimkou anglického znění se odrážka
"pracovní lékařství"
nahrazuje tímto:
-dánské znění: _BAR_ "arbejdsmedicin" _BAR_
-německé znění: _BAR_ "Arbeitsmedizin" _BAR_
-řecké znění: _BAR_ "ιατρκη της εργασιας" _BAR_
-španělské znění: _BAR_ "medicina del trabajo" _BAR_
-francouzské znění: _BAR_ "médecine du travail" _BAR_
-italské znění: _BAR_ "medicina del lavoro" _BAR_
-nizozemské znění: _BAR_ "arbeidsgeneeskunde" _BAR_
-portugalské znění: _BAR_ "medicina do trabalho" _BAR_
- doplňují se nové odrážky, které znějí:
- "— nukleární medicína,
- — dentální, orální a maxilofaciální chirurgie (základní vzdělávání lékařů a zubních lékařů)."
Článek 9 1. Členské státy, které zrušily právní a správní předpisy týkající se vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru neuropsychiatrie, radiologie, kardiochirurgie, cévní chirurgie, gastroenterologické chirurgie, biologické hematologie, rehabilitačního lékařství nebo tropické medicíny a které přijaly opatření týkající se nabytých práv ve prospěch vlastních státních příslušníků, přiznávají státním příslušníkům ostatních členských států právo využívat tato opatření, pokud jejich diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru neuropsychiatrie, radiologie, kardiochirurgie, cévní chirurgie, gastroenterologické chirurgie, biologické hematologie, rehabilitačního lékařství nebo tropické medicíny splňují podmínky stanovené buď v čl. 9 odst. 2 směrnice 75/362/EHS nebo v článcích 2, 3 a 5 směrnice 75/363/EHS, a pokud byly tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydány přede dnem, od kterého hostitelský členský stát přestal vydávat takové diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v dotyčných oblastech.
2. Dny, od kterých dotyčné členské státy zrušily právní a správní předpisy týkající se diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zmíněných v odstavci 1, jsou uvedeny v příloze.
3. Zrušují se čl. 9 odst. 4 směrnice 75/363/EHS a článek 15 směrnice 82/76/EHS.
KAPITOLA 2
Změny směrnice 77/452/EHS (vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči)
Článek 10 Ustanovení čl. 1 odst. 2 směrnice 77/452/EHS se mění takto:
1.
V záhlaví "ve Spojeném království" se slova "State Registered Nurse" nahrazují slovy "State Registered Nurse nebo Registered General Nurse".
2.
V záhlaví "v Řecku" se slova "Διπλωματούχος ή πτυχιούχος νοσοκόμος, νοσηλευτής ή νοσηλεύτρια" nahrazují slovy "Διπλωματόχος ή πτυχιούχος νοσοκόμος νοσηευτής ή νοσηλεύτρια"
. Článek 11 Článek 3 směrnice 77/452/EHS se mění takto:
1. Písmeno f)
"v Itálii" se nahrazuje tímto:
"f) v Itálii:
- "diploma di infermiere professionale", vydaný státem uznanými školami;"
2. Písmeno i)
"ve Spojeném království" se nahrazuje tímto:
"i) ve Spojeném království:
- "Statement of Registration as a Registered General Nurse" v části I rejstříku vedeného "United Kingdom Central Council for Nursing, Midwifery and Health Visiting";"
3. Písmeno j)
"v Řecku" se nahrazuje tímto:
"j) v Řecku:
- (diplom zdravotní sestry pro všeobecnou péči z vyšší školy pro zdravotní sestry pro všeobecnou péči), ověřený ministerstvem sociálního zabezpečení nebo ministerstvem zdravotnictví a sociální péče, nebo
- (licenciát zdravotní sestry z oddělení zdravotních sester škol pro pomocný zdravotnický personál při centrech vyššího technického a odborného vzdělávání) udělovaný ministerstvem školství a církevních záležitostí nebo
- (licenciát zdravotní sestry v zařízení technologického vzdělávání) ministerstva školství a církevních záležitostí nebo
- (licenciát zdravotní sestry fakulty lékařských věd, katedra ošetřovatelství Aténské univerzity)"
4. Písmeno k)
"ve Španělsku" se nahrazuje tímto:
"k) ve Španělsku:
(titul držitele vysokoškolského diplomu zdravotní sestry) udělovaný ministerstvem školství a vědy nebo rektorem vysoké školy."
Článek 12 Článek 4 směrnice 77/452/EHS se mění takto:
- dva stávající pododstavce se označují jako odstavec 1 zmíněného článku,
- doplňuje se nový pododstavec, který zní:
"2. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zdravotních sester nebo ošetřovatelů pro všeobecnou péči neodpovídají označením uvedeným pro tento členský stát v článku 3, uznává každý členský stát jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány členskými státy a které jsou doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení potvrzuje, že tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zdravotních sester nebo ošetřovatelů pro všeobecnou péči dokládají odbornou přípravu v souladu s ustanoveními směrnice 77/453/EHS uvedenými v článku 2 této směrnice a jsou členským státem, který je vydává, považovány za rovnocenné těm, které jsou uvedeny v článku 3 této směrnice."
KAPITOLA 3
Změny směrnice 78/686/EHS (vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů)
Článek 13 V článku 1 směrnice 78/686/EHS se záhlaví "— v Itálii" nahrazuje tímto:
"— v Itálii:
odontoiatra"
Článek 14 V čl.
5 bodě 1 "Ortodoncie" směrnice 78/686/EHS se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— v Řecku:
(doklad osvědčující absolvování speciálního ortodontického studia) vydávaný příslušným orgánem uznaným k tomuto účelu."
Článek 15 V článku 7 směrnice 78/686/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosaženékvalifikacizubních lékařů nebo odborných zubních lékařů v ortodoncii a ústní chirurgii neodpovídají označením uvedeným pro tento členský stát v článcích 3 a 5, uznává každý členský stát jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány členskými státy a které jsou doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení potvrzuje, že tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zubních lékařů nebo odborných zubních lékařů v ortodoncii a ústní chirurgii dokládají odbornou přípravu v souladu s ustanoveními směrnice 78/687/EHS uvedenými podle okolností v článcích 2 nebo 4 této směrnice jsou členským státem, který je vydává, považovány za rovnocenné těm, které jsou uvedeny podle okolností v článcích 3 nebo 5 této směrnice."
KAPITOLA 4
Změny směrnic 78/1026/EHS a 78/1027/EHS (vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů a koordinace právních a správních předpisů týkajících se činnosti veterinárních lékařů)
Článek 16 V článku 2 směrnice 78/1026/EHS se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Jestliže byl diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci uvedený v článku 3 vydán před provedením této směrnice nebo jestliže byl vydán po tomto dni, ale dokládá odbornou přípravu zahájenou dříve, musí být doplněn potvrzením příslušných orgánů členského státu, který jej vydal, osvědčujícím, že odpovídá článku 1 směrnice 78/1027/EHS."
Článek 17 Článek 3 směrnice 78/1026/EHS se mění takto:
1. Písmeno j)
"v Řecku" se nahrazuje tímto:
"j) v Řecku:
(diplom veterinárního lékaře) vydaný fakultou geotechnických věd Aristotelovy univerzity v Soluni nebo Školou veterinárního lékařství Aristotelovy univerzity v Soluni;"
2.
Písmeno k)
"ve Španělsku"
"k) ve Španělsku:
(licenciát veterinárního lékaře) vydaný ministerstvem školství a vědy nebo rektorem vysoké školy."
Článek 18 Článek 4 směrnice 78/1026/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Každý členský stát uznává jako dostatečný důkaz pro státní příslušníky členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci nevyhovují všem základním požadavkům odborné přípravy uvedeným v článku 1 směrnice 78/1027/EHS, diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci veterinárního lékaře, které byly vydány těmito členskými státy před provedením směrnice 78/1027/EHS nebo které byly vydány po tomto dni, ale dokládají odbornou přípravu zahájenou dříve a které doplňuje potvrzení osvědčující, že tito státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následující roky v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů neodpovídají označením uvedeným pro tento členský stát v článku 3, uznává každý členský stát jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány členskými státy a které jsou doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení potvrzuje, že tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů dokládají odbornou přípravu v souladu s ustanoveními směrnice 78/1027/EHS uvedenými v článku 2 této směrnice jsou členským státem, který je vydává, považovány za rovnocenné těm, které jsou uvedeny v článku 3 této směrnice."
Článek 19 V článku 1 směrnice 78/1027/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Přechodně a odchylně od odstavce 2 může Itálie, jejíž právní a správní předpisy stanoví studijní plán, který nebyl v okamžiku nabytí účinnosti směrnice 78/1026/EHS a této směrnice v souladu s plánem uvedeným v příloze této směrnice, zachovat použitelnost těchto předpisů na osoby, které zahájily studium veterinárního lékařství nejpozději 31. prosince 1984.
Každý hostitelský členský stát je oprávněn požadovat od držitelů diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárního lékaře vydaných v Itálii dokládajících odbornou přípravu zahájenou před 1. lednem 1985, aby jejich diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly doplněny potvrzením osvědčujícím, že skutečně a v souladu se zákonem vykonávali činnosti veterinárního lékaře po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení, ledaže je tento diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci doplněn potvrzením vydaným příslušnými italskými orgány osvědčujícím, že dokládá odbornou přípravu plně odpovídající tomuto článku a příloze."
Článek 20 V kapitole "B. Speciální předměty" v příloze směrnice 78/1027/EHS se výraz "Χειρουργικ" v řeckém znění v první odrážce v "2. skupina: Klinické vědy" nahrazuje výrazem "Μαιευτική".
KAPITOLA 5
Změny směrnic 80/154/EHS a 80/155/EHS (vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci porodních asistentek a koordinace právních a správních předpisů týkajících se činnosti porodních asistentek a jejího výkonu)
Článek 21 Článek 1 směrnice 80/154/EHS se mění takto:
1.
Záhlaví "ve Spolkové republice Německo" se nahrazuje tímto:
"Hebamme" ve Spolkové republice Německo: "Entbindungspfleger" nebo.
2.
Záhlaví "v Řecku" se nahrazuje tímto:
"Μαία" Řecku: "Μαιευτήςv" nebo.
Článek 22 Článek 3 směrnice 80/154/EHS se mění takto:
1. V písmenu a)
"ve Spolkové republice Německo" se první odrážka nahrazuje tímto:
"— "Zeugnis über die staatliche Prüfung für Hebammen und Entbindungspfleger". vydávaný státní zkušební komisí,".
2.
V písmenu h) "v Nizozemsku" se název "vroedvrouwdiploma" ve všech zněních vyjma nizozemského nahrazuje názvem "diploma van verloskundige".
3. Písmeno i)
"ve Spojeném království" se nahrazuje tímto:
"i) ve Spojeném království:
- "Statement fo registration as a Midwife". v části 10 rejstříku vedeného "United Kingdom Central Council for Nursing, Midwifery and Health Visiting".".
4. Písmeno j)
"v Řecku" se nahrazuje tímto:
"j) v Řecku:
- "Πτυχίο Μαίας ή Μαιευτή" schválené ministerstvem zdravotnictví a sociálních věcí,
- "Πτυχίο Ανωτέρας Σχολής Στελεχών Υγείας και Κοιτνωνικής Πρόνοιας, Τμήματος Μαιευτικές" vydaný fakultou zdravotnictví a sociální péče, katedra porodnictví, středisek vyššího technického a profesního vzdělávání nebo zařízeními technologického a profesního vzdělávání ministerstva školství a církevních záležitostí."
5. Písmeno k)
"ve Španělsku" se nahrazuje tímto:
"k) ve Španělsku:
diplom "matrona". nebo "asistente obstétrico (matrona) nebo".enfermería obstétrica-ginecológica vydaný Ministerstvem školství a vědy;".
Článek 23 V článku 5 směrnice 80/154/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Aniž je dotčen článek 4, uznává každý členský stát státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci porodních asistentek neodpovídají označením uvedeným pro tento členský stát v článku 3, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány členskými státy a které jsou doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení potvrzuje, že tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci porodních asistentek dokládají odbornou přípravu v souladu s ustanoveními směrnice 80/155/EHS uvedenými v článku 2 této směrnice jsou členským státem, který je vydává, považovány za rovnocenné těm, které jsou uvedeny v článku 3 této směrnice."
Článek 24 V článku 1 směrnice 80/155/EHS se doplňují nové odstavce, které znějí:
"5. Tato směrnice se nedotýká možnosti členských států povolovat na svém území podle svých právních předpisů přístup k činnostem porodní asistentky a jejich výkon držitelům diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, které nezískali v některém členském státě.
6. Přechodně a odchylně od odstavce 1 a 4 může Španělsko, jehož právní a správní předpisy stanoví studium, které nebylo v okamžiku provedení směrnice 80/154/EHS a této směrnice v souladu s touto směrnicí, zachovat použitelnost těchto předpisů na osoby, které zahájily odbornou přípravu pro porodní asistentky nejpozději 31. prosince 1985.
Každý hostitelský členský stát je oprávněn požadovat od držitelů diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci porodní asistentky vydaných ve Španělsku a dokládajících odbornou přípravu zahájenou před 1. lednem 1986, aby jejich diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly doplněny potvrzením osvědčujícím, že skutečně a v souladu se zákonem vykonávali činnosti porodní asistentky po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení, ledaže je tento diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci doplněn potvrzením vydaným příslušnými španělskými orgány osvědčujícím, že dokládá odbornou přípravu plně odpovídající tomuto článku a příloze."
Článek 25 V článku 4 směrnice 80/155/EHS se bod 6 ve španělském znění nahrazuje tímto:
"6.
Llevar a cabo el parto normal cuando se trate de una presentación de vértice, incluyendo, si es necesario, la episiotomía, y, en caso de urgencia, realizar el parto en presentación de nalgas."
Článek 26 Článek 8 směrnice 80/155/EHS se v německém znění nahrazuje tímto:
"Článek 8
Spätestens sechs Jahre nach Bekanntgabe dieser Richtlinie beschließt der Rat auf Vorschlag der Kommission und nach Stellungnahme des beratenden Ausschusses, ob die Ausnahme nach Teil B Nummer 3 des Anhangs geändert oder aufgehoben werden soll."
Článek 27 Bod B přílohy směrnice 80/155/EHS se nahrazuje tímto:
"B. PRAKTICKÝ A KLINICKÝ VÝCVIK
Tento výcvik se provádí pod vhodným dohledem:
1.
Poradenství těhotným ženám zahrnující nejméně sto předporodních vyšetření.
2.
Dohled a poskytnutí péče nejméně čtyřiceti rodičkám.
3.
Studentka provede nejméně čtyřicet porodů; není-li možné dosáhnout tohoto počtu pro nedostatek rodiček, může být snížen nejméně na třicet za podmínky, že se studentka zúčastní dalších dvaceti porodů.
4.
Účast na jednom nebo dvou porodech v poloze pánevní.
Není-li to možné pro nedostatek porodů v poloze pánevní, musí být proveden nácvik simulací.
5.
Zkušenost s nastřižením hráze a úvod do šití.
Úvod zahrnuje teoretickou výuku a klinický výcvik.
Zkouška šití zahrnuje šití hráze a jednoduchých natržení hráze a může být, je-li to nezbytné, provedena simulovaně.
6.
Dohled a péče o čtyřicet žen s rizikovým těhotenstvím při porodu a po něm.
7.
Dohled a péče, včetně vyšetření, o nejméně sto rodiček a zdravých novorozenců.
8.
Pozorování a péče o novorozence vyžadující zvláštní péči, včetně péče o nedonošené a přenošené novorozence, novorozence s podváhou a nemocné novorozence.
9.
Péče o ženy s patologickými nálezy v oblasti gynekologie a porodnictví.
10.
Seznámení se s péčí v lékařství a chirurgii.
Seznámení zahrnuje teoretickou výuku a klinický výcvik."
KAPITOLA 6
Závěrečná ustanovení
Článek 28 Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 8. května 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 29
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. října 1989,
kterou se mění směrnice 77/452/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, obsahující opatření pro usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb, a směrnice 77/453/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči
(89/595/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, čl. 57 odst. 1 a odst. 2 první a třetí věta a odst. 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst.
3 druhý pododstavec směrnice 77/453/EHS [4] stanoví zásadu, že teoretická a technická výuka má být koordinovaná a vyvážená s klinickým výcvikem, ač nestanoví jejich konkrétní poměr; a že čl. 1 odst.
4 stanoví, že Rada na návrh Komise rozhodne, zda tato ustanovení budou ponechána či změněna;
vzhledem k tomu, že ve světle tohoto posouzení a zejména zvýšených nároků na úroveň znalostí sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou ošetřovatelskou péči je vhodné změnit čl. 1 odst. 4 směrnice 77/453/EHS tak, aby se stanovila délka teoretické výuky v rozsahu alespoň jedné třetiny a délka klinického výcviku na alespoň jednu polovinu minimální délky studia vymezeného v čl. 1 odst. 2 písm b) této směrnice; že tento poměr vyžaduje přesnější definici teoretické výuky a klinického výcviku;
vzhledem k tomu, že je také nutno vymezit, tak jako v obdobných ustanoveních ostatních směrnic týkajících se zdravotních profesí, že seznam předmětů v příloze směrnice 77/453/EHS není omezující, a používat jako standardní termíny "teoretická výuka" a "klinický výcvik" ve směrnici 77/453/EHS a v nadpisech v její příloze; že je rovněž nezbytné dát do souladu znění některých ustanovení směrnice 77/452/EHS [5], naposledy pozměněné směrnicí 89/594/EHS [6], se zněním obdobných ustanovení směrnice Rady 75/362/EHS ze dne 16. června 1975 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, obsahující opatření pro usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb [7], naposledy pozměněné směrnicí 89/594/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Směrnice 77/452/EHS se mění takto:
1.
V článku 6 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro potvrzení nebo doklady, které vydaly.
Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací."
2.
V článku 7 se odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit výkon dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro informace, které byly předány podle odstavce 1."
3.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 10a
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení."
4. Za druhý pododstavec v čl.
11 odst. 1 se vkládá nová věta, která zní:
"Pro tento účel a jako doplněk k prohlášení uvedenému v odstavci 2, které se týká poskytování služeb, mohou členské státy, aby umožnily užití kázeňských opatření platných na svém území, stanovit dočasnou automatickou registraci v profesní organizaci či sdružení či formální členství nebo zápis do seznamu za podmínky, že se tím nezpozdí ani nijak neztíží poskytování služeb a že to nepřinese poskytovateli služby dodatečné výdaje."
5.
Článek 14 se zrušuje.
Článek 2 Směrnice 77/453/EHS se mění takto:
1.
V článku 1 se odst. 2 písm. b) a odstavce 3 a 4 se nahrazují tímto:
"2. b) řádné studium specificky odborného zaměření, které musí zahrnovat předměty studijního programu stanoveného v příloze k této směrnici a zahrnovat tři roky studia nebo 4600 hodin teoretické výuky a klinického výcviku.
3. Členské státy zajišťují, aby ústavy pro vzdělávání zdravotních sester a ošetřovatelů odpovídaly za koordinaci teoretické výuky a klinického výcviku během celého studijního programu.
a) "Teoretickou výukou"; se rozumí:
ta část výuky zdravotních sester a ošetřovatelů, při níž studující získávají znalosti, vědomosti a profesionální dovednosti nezbytné pro plánování, poskytování a vyhodnocování celkové zdravotní péče.
Tato výuka je poskytována ve zdravotnických školách a ostatních školících zařízeních vybraných školícím pracovištěm a výuku zajišťuje sbor učitelů zdravotních škol a ostatní způsobilé osoby.
b) "Klinickým výcvikem"; se rozumí: ta část výuky zdravotních sester a ošetřovatelů, při níž se studující jako součást týmu a s nepřímým kontaktem se zdravými či nemocnými jedinci nebo kolektivem učí plánovat, poskytovat a vyhodnocovat požadovanou celkovou zdravotní péči na základě získaných znalostí, vědomostí a dovedností.
Studující se učí nejen být členem týmu, ale i být vedoucím týmu, který organizuje celkovou zdravotní péči, včetně zdravotního vzdělání pro jednotlivce i malé skupiny ve zdravotnických zařízeních nebo kolektivech.
Tato výuka probíhá v nemocnicích a ostatních zařízeních a v kolektivech za spolupráce a součinnosti ostatních kvalifikovaných sester a ošetřovatelů a odpovídají za ni učitelé, kteří jsou zdravotními sestrami a ošetřovateli.
Do vzdělávacího procesu může být zapojen i ostatní kvalifikovaný personál.
Studující se účastní na činnostech dotyčného zařízení, pokud přispívají k jejich vzdělávání a umožňují jim naučit se přebírat odpovědnost za zdravotní péči.
4. Teoretická výuka uvedená v části A přílohy musí být vyvážená a koordinovaná s klinickým výcvikem uvedeným v části B přílohy takovým způsobem, aby znalosti a zkušenosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku mohly být získány odpovídajícím způsobem.
Délka teoretické výuky musí činit alespoň jednu třetinu a klinického výcviku alespoň jednu polovinu minimální délky studia uvedené v odst. 2 písm. b).";
2.
Příloha se mění takto:
a) Úvodní věta se nahrazuje tímto:
"Vzdělání vedoucí k udělení diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry nebo ošetřovatele odpovědného za všeobecnou péči se skládá ze dvou částí a alespoň z předmětů níže uvedených.
Výuka jednoho nebo více těchto předmětů může být uskutečňována jako součást jiných oborů nebo ve spojení s nimi.";
b) nadpisy částí A a B se mění takto:
- ve španělském znění "A. Enseñanza teórica y técnica" se nahrazuje: "A. Enseñanza teórica" a "B. Enseñanzas de enfermería clínica" se nahrazuje: "B. Enseñanza clínica",
- v dánském znění "A. Teoretisk og teknisk undervisning" se nahrazuje: "A. Teoretisk undervisning",
- v německém znění "A. Theoretischer und technischer Unterricht" se nahrazuje: "A. Theoretischer Unterricht" a "B. Klinisch-praktische Krankenpflege-Ausbildung" se nahrazuje: "B. Klinische Unterweisung",
- v řeckém znění "A. Θεωρητική και πρακτική διδασκαλία" se nahrazuje: "Α.
Θεωρητική διδασκαλία" a "Β.
Κλινική διδασκαλία του νοσοκόμου" se nahrazuje: "Β. Κλινική διδασκαλία",
- v anglickém znění "A. Theoretical and technical instruction" se nahrazuje: "A. Theoretical instruction",
- ve francouzském znění "A. Enseignement théoretique et technique" se nahrazuje: "A. Enseignement théoretique" a "B. Enseignement infirmier clinique" se nahrazuje: "B. Enseignement infirmier clinique",
- v italském znění "A. Insegnamento teorico e tecnico" se nahrazuje: "A. Insegnamento teorico" a "B. Insegnamento infermieristico clinico" se nahrazuje: "B. Insegnamento clinico",
- v nizozemském znění "A. Theoretisch en technisch onderwijs" se nahrazuje: "A. Theoretisch onderwijs",
- v portugalském znění "A. Ensino teórico e técnico" se nahrazuje:, "A. Ensino teórico" a "B. Ensino clínico da enfermagem" se nahrazuje: "B. Ensino clínico".
Článek 3
Odborná příprava pro zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči a ošetřovatele odpovědné za všeobecnou péči započatá před 13. říjnem 1991 podle dosavadní úpravy v souladu s článkem 1 směrnice 77/453/EHS může být dokončena podle uvedené úpravy.
Článek 4 Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 13. října 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 23. listopadu 1989,
kterou se mění směrnice 83/183/EHS o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu
(89/604/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že se Rada při přijetí směrnice 83/183/EHS [4] zavázala přijmout jednohlasně na návrh Komise předpisy umožňující podstatné uvolnění, ba i odstranění formalit týkajících se osvobození od daní při trvalém dovozu osobního majetku jednotlivců z některého členského státu; že ad hoc výbor "Evropa občanů" ve své první zprávě schválené zasedáním Evropské rady v Bruselu ve dnech 29. a 30. března 1985 vyzval Komisi, aby takový návrh předložila;
vzhledem k tomu, že je nezbytné co možná nejvíce usnadnit volný pohyb osob uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že až do zrušení daňových hranic, které je zapotřebí k dosažení skutečného vnitřního trhu, je nezbytné harmonizovat a uvolnit některé formality potřebné k osvobození od daní při dovozu, jak je uvedeno ve směrnici 83/183/EHS, zvláště pokud se jedná o sestavení seznamu majetku a doložení místa obvyklého bydliště; že je zapotřebí zmírnit stávající pravidla o době používání dováženého majetku a o množstevních omezeních pro určité předměty,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 83/183/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) který dotyčná osoba skutečně používala před změnou bydliště nebo před zřízením rekreačního objektu.
U motorových vozidel (včetně jejich přívěsů), obytných přívěsů, rekreačních lodí a rekreačních letadel mohou členské státy požadovat, aby je dotyčná osoba používala po dobu alespoň šesti měsíců před změnou bydliště.
U zboží uvedeného ve druhé větě písmene a) mohou členské státy požadovat:
- u motorových vozidel (včetně jejich přívěsů), obytných přívěsů, rekreačních lodí a rekreačních letadel, aby je dotyčná osoba používala po dobu alespoň 12 měsíců,
- u jiného zboží, aby je dotyčná osoba používala po dobu alespoň šesti měsíců
před změnou trvalého bydliště."
2. V článku 4 se slova "Dovezený majetek" a "byl dovezen"
nahrazují těmito slovy: "Dovezená motorová vozidla (včetně jejich přívěsů), obytné přívěsy, rekreační lodě a rekreační letadla a byly dovezeny."
3. V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
Členské státy mohou uložit omezení na dovoz zboží uvedeného v čl. 4 odst.
1 směrnice 69/220/EHS [5], naposledy pozměněné směrnicí 89/220/EHS [6], který byl osvobozen od daní. Tato omezení však nesmějí být nižší než čtyřnásobky množství uvedeného ve sloupci II zmíněného článku, s výjimkou tabákových výrobků, u nichž může být dovoz osvobozený od daní omezen na množství uvedená ve zmíněném sloupci."
4. V článku 7 se
a) odstavec 1 označuje jako odstavec 1 písmeno a);
b) v odstavci 1 doplňuje nové písmeno, které zní:
"b) poskytnutí osvobození od daní, aniž jsou dotčeny případné předpisy vztahující se na tranzit Společenství, je podmíněn sestavením seznamu majetku na zvláštním listu, k němuž bude přiloženo, pokud to příslušný stát požaduje, prohlášení, jehož vzor a obsah se určí postupem podle čl.
17 odst. 2 a 3 nařízení (EHS) č.
678/85 [1] Úř. věst.
L 274, 15.10.1985, s. 1.
Na seznamu majetku nesmí být požadováno žádné označení jeho hodnoty."
c) v odstavci 2 doplňují nové věty, které znějí: "Bude-li podle článku 3 během uvedeného období majetek dovážen vícekrát, mohou členské státy požadovat při prvním dovozu pouze předložení souhrnného seznamu, na nějž se lze odvolávat při následujícím stěhování přes jiný celní úřad.
Takový souhrnný seznam může být doplněn se souhlasem příslušných orgánů členského státu dovozu."
5. V čl. 8 odst. 2 se
a) slova "po dobu alespoň 12 měsíců" na konci prvního pododstavce nahrazují slovy "už před zřízením rekreačního objektu";
b) zrušuje třetí pododstavec.
6. V článku 9 se
a) úvodní věta odstavce 1 nahrazuje tímto:
"1. Aniž jsou dotčeny články 2 až 5, má každý při svém sňatku právo na osvobození od daní podle článku 1, dováží-li do členského státu, kam hodlá přemístit své obvyklé bydliště, osobní majetek, který si pořídil nebo užíval, za těchto podmínek:"
b) odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Osvobození od daní se rovněž přizná, pokud jde o dary obvyklé při příležitosti sňatku, které jednotlivci splňujícímu podmínky uvedené v odstavci 1 zasílají osoby, které mají obvyklé bydliště v jiném členském státě, než je stát dovozu.
Toto osvobození od daní se vztahuje na dary s jednotkovou hodnotou nepřevyšující 350 ECU.
Členské státy však mohou přiznat osvobození od daní v případě, kdy je hodnota 350 ECU překročena, nepřekročí-li hodnota žádného daru osvobozeného od daní 1400 ECU."
7. V článku 11 se
a) v odstavci 1 slova "Dokud nevstoupí v platnost daňová pravidla Společenství přijatá podle čl. 14 odst. 2 směrnice 77/388/EHS, usilují členské státy" nahrazují slovy "Členské státy usilují";
b) v odstavci 2 slova "v čl. 2 odst. 2" nahrazují slovy "v čl. 2 odst. 2 písm. a)".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou k provedení této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. listopadu 1989
o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění správného uplatňování veterinárních a zootechnických právních předpisů
(89/608/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v rámci zemědělského sektoru byly v oblasti veterinární a zootechnické zavedeny významné a dalekosáhlé předpisy;
vzhledem k tomu, že dobré fungování společné zemědělské politiky a společného trhu se zemědělskými produkty, stejně jako výhledové zrušení veterinárních kontrol na hranicích s ohledem na dotvoření vnitřního trhu s výrobky, které takovým kontrolám podléhají, vyžaduje posílení spolupráce mezi orgány, které jsou v každém z členských států příslušné pro uplatňování veterinárních a zootechnických předpisů;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné vytvořit předpisy, podle nichž si příslušné orgány členských států musejí vzájemně poskytovat pomoc a spolupracovat s Komisí tak, aby bylo zajištěno správné uplatňování veterinárních a zootechnických předpisů, zejména prevencí a odhalováním porušování těchto předpisů a odhalováním všech činností, které jsou nebo se jeví být s nimi v rozporu;
vzhledem k tomu, že tvorba těchto předpisů by měla pokud možno vycházet z ustanovení Společenství stanovených nařízením Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění správného uplatňování celních a zemědělských právních předpisů [4], ve znění nařízení (EHS) č.
945/87 [5]; že je také nutno přihlížet ke specifičnosti hygienických předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice určuje způsoby, jimiž orgány příslušné v členských státech pro sledování veterinárních a zootechnických předpisů mají spolupracovat s týmiž orgány v jiných členských státech a s příslušnými útvary Komise za účelem zabezpečení dodržování těchto předpisů.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se výrazem
- "veterinární předpisy" rozumí všechna ustanovení Společenství a ustanovení přispívající k uplatňování předpisů Společenství o zdraví zvířat a o veřejném zdraví ve spojení s veterinárním sektorem, o zdravotních prohlídkách zvířat, masa a dalších produktů živočišného původu, a také o ochraně zvířat,
- "zootechnické předpisy" rozumí všechna ustanovení Společenství a ustanovení přispívající k uplatňování zootechnických předpisů Společenství,
- "dožadující orgán" rozumí příslušný orgán členského státu, který žádá o pomoc,
- "dožádaný orgán" rozumí příslušný orgán členského státu, který je žádán o pomoc.
2. Každý členský stát sdělí dalším členským státům a Komisi seznam příslušných orgánů uvedených v článku 1.
Článek 3
Povinnost poskytnout pomoc ve smyslu této směrnice se netýká poskytnutí informací nebo dokladů získaných příslušným orgánem uvedeným v článku 1 při výkonu jeho pravomocí na žádost soudního orgánu.
Takové informace nebo doklady však mají být poskytnuty v případě žádosti o pomoc, aniž je dotčen článek 14, ve všech případech, kdy soudní orgán, který musí být za tímto účelem konzultován, k tomu dá svůj souhlas.
HLAVA I
POMOC NA ŽÁDOST
Článek 4
1. Na základě řádně odůvodněné žádosti dožadujícího orgánu dožádaný orgán:
- předá dožadujícímu orgánu všechny informace, osvědčení, doklady nebo jejich ověřené kopie, kterými disponuje nebo které si opatří podle článku 2 a které umožňují prověřit, zda jsou dodržovány veterinární a zootechnické předpisy,
- vhodným způsobem prověří správnost skutečností oznámených dožadujícím orgánem a o výsledku tohoto šetření dožadující orgán informuje, a to včetně informací, které byly k takovému šetření nezbytné.
2. Za účelem získání těchto informací dožádaný orgán nebo správní orgán, který byl tímto orgánem určen, postupuje tak, jako by plnil své vlastní úkoly nebo jednal na žádost jiného orgánu ze své vlastní země.
Článek 5
1. Na základě žádosti dožadujícího orgánu jej dožádaný orgán, který sleduje platné předpisy členského státu, v němž má sídlo, informuje nebo nechá informovat o všech správních aktech nebo rozhodnutích vydaných příslušnými orgány, které se týkají uplatňování veterinárních a zootchnických předpisů.
2. Žádosti o informaci s uvedením předmětu zákona nebo rozhodnutí, o jejichž sdělení je žádáno, musejí být opatřeny překladem do úředního jazyka nebo do jednoho z úředních jazyků členského státu, v němž má dožádaný orgán sídlo.
Článek 6
Na základě žádosti dožadujícího orgánu dožádaný orgán provádí dozor nebo dá provádět nebo posílit dozor v rámci oblasti své působnosti všude, kde existuje podezření na porušení předpisů, a to zejména:
a) nad zařízeními;
b) nad místy, kde se zřizují sklady zboží;
c) nad ohlášenými pohyby zboží;
d) nad dopravními prostředky.
Článek 7
Na základě žádosti dožadujícího orgánu mu dožádaný orgán poskytne veškeré relevantní informace, které má k dispozici nebo které získá v souladu s čl. 4 odst. 2, zejména ve formě zpráv a dalších dokladů nebo ověřených kopií či výtahů z takových zpráv nebo dokladů o opravdu zjištěných operacích, které jsou podle názoru dožadujícího orgánu v rozporu s veterinárními nebo zootechnickými předpisy.
HLAVA II
SPONTÁNNÍ POMOC
Článek 8
1. Za podmínek uvedených v odstavci 2 poskytují příslušné orgány každého členského státu spontánně pomoc příslušným orgánům jiných členských států, a to i bez jejich předchozí žádosti.
2. Pokud to příslušné orgány každého členského státu za účelem dodržování veterinárních nebo zootechnických předpisů považují za vhodné,
a) provádějí nebo nechají provádět dozor uvedený v článku 6;
b) sdělují co nejdříve příslušným orgánům dalších dotyčných členských států veškeré dostupné informace, zejména ve formě zpráv a dalších dokladů nebo ověřených kopií či výtahů z takových zpráv nebo dokladů, týkající se činností, které jsou nebo se jim jeví být v rozporu s veterinárními nebo zootechnickými předpisy, a zejména způsobů nebo metod používaných při těchto činnostech.
HLAVA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
1. Příslušné orgány každého členského státu sdělí Komisi co nejdříve poté, co je samy získají: a) veškeré informace, které považují za užitečné ohledně
- zboží, které je předmětem transakcí, které jsou v rozporu s veterinárními a zootechnickými předpisy (nebo u něhož je podezření na to, že je předmětem takových transakcí),
- metod a postupů, které jsou používány v rozporu s těmito předpisy (nebo u nichž je podezření na to, že jsou používány v rozporu s těmito předpisy);
b) veškeré informace o nedostatcích nebo mezerách v uvedených předpisech, které jsou při jejich uplatňování zjištěny nebo předpokládány.
2. Komise sdělí příslušným orgánům každého členského státu co nejdříve poté, co je sama získá, veškeré informace, které jsou takové povahy, že mohou přispět k dodržování veterinárních nebo zootechnických předpisů.
Článek 10
1. Pokud se příslušné orgány členského státu dozví o operacích, které jsou v rozporu nebo se jeví být v rozporu s veterinárními nebo zootechnickými předpisy a které jsou z hlediska Společenství zvláště významné a zejména,
- pokud se vztahují nebo mohou vztahovat i na další členské státy nebo
- pokud se zmíněným orgánům zdá být pravděpodobné, že podobné činnosti byly prováděny také v jiných členských státech,
sdělí tyto orgány Komisi co nejdříve, buď z vlastního podnětu, nebo na základě odůvodněné žádosti Komise, všechny relevantní informace, v případě potřeby ve formě dokladů nebo kopií nebo výtahů z dokladů, které jsou nezbytné ke znalosti skutkového stavu a k tomu, aby Komise mohla koordinovat kroky podniknuté členskými státy.
Komise předá tyto informace příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Pokud se sdělení uvedená v článku 1 týkají případů, které mohou představovat nebezpečí pro lidské zdraví, a pokud nejsou k dispozici jiné metody prevence, mohou být předmětné informace po kontaktu mezi zúčastněnými stranami a Komisí oznámeny s uvedením důvodů veřejnosti.
3. Informace týkající se fyzických nebo právnických osob jsou podle článku 1 sdělovány jen v rozsahu nezbytně nutném k oznámení činností, které jsou v rozporu s veterinárními a zootechnickými předpisy.
4. Pokud příslušné orgány členského státu použijí odstavec 1, nemusejí sdělovat informace uvedené v čl. 8 odst. 2 písm. b) a v článku 9 příslušným orgánům ostatních dotyčných členských států.
Článek 11
Komise a členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru nebo Stálého zootechnického výboru
- obecně prověřují funkčnost systému vzájemné pomoci stanoveného touto směrnicí,
- prověřují relevantní informace sdělené Komisi podle článků 9 a 10 a postupy takového sdělování s ohledem na to, jaké poučení se z nich má vyvodit.
Na základě tohoto šetření Komise podle potřeby navrhuje změny ve stávajících předpisech Společenství nebo vypracování doplňujících ustanovení.
Článek 12
Pro účely uplatňování této směrnice podniknou členské státy všechny kroky nezbytné
a) k zajištění dobré vnitrostátní koordinace mezi příslušnými orgány podle článku 1;
b) k vytvoření požadované vzájemné a případné přímé spolupráce mezi orgány, které k tomuto úkolu speciálně zmocní.
Článek 13
1. Tato směrnice nezavazuje příslušné orgány členských států k tomu, aby si poskytovaly vzájemnou pomoc v případech, kde by takovou pomocí byl pravděpodobně dotčen veřejný pořádek nebo jakékoli jiné podstatné zájmy členského státu, v němž tyto příslušné orgány mají sídlo.
2. Jakékoli odmítnutí pomoci musí být odůvodněno.
Článek 14
Místo dokladů uvedených v této směrnici mohou být poskytnuty počítačově zpracované informace v jakékoli formě, které slouží stejnému účelu.
Článek 15
1. Jakákoli informace sdělená v jakékoli formě podle této směrnice je důvěrné povahy.
Vztahuje se na ni povinná služební mlčenlivost a požívá ochrany, která se na podobné informace vztahuje jak podle vnitrostátního práva členského státu, který je přijímá, tak podle odpovídajících předpisů vztahujících se na orgány Společenství.
Informace uvedené v prvním pododstavci nesmějí být zejména zaslány žádným jiným osobám než těm, jejichž povinnosti v členských státech nebo v orgánech Společenství vyžadují, aby k těmto informacím měly přístup.
Tyto informace nesmějí být využity k jiným účelům, než které jsou stanoveny touto směrnicí, ledaže k tomu orgán, který informace poskytuje, dá výslovný souhlas a pokud takové sdělení nebo použití informací není v rozporu s předpisy členského státu, v němž sídlí orgán, který informace přijal.
Informace stanovené podle této směrnice se sdělují dožadujícímu orgánu pouze tehdy, pokud to není v rozporu s platnými předpisy členského státu dožádaného orgánu.
Členské státy zabezpečí, aby informace získané v rámci systému vzájemné pomoci zůstaly důvěrné i po uzavření případu.
2. Odstavec 1 nebrání využití informací získaných podle této směrnice při jakýchkoli soudních žalobách nebo soudních řízeních vedených kvůli nedodržování veterinárních a zootechnických předpisů nebo při prevenci a odhalování nedostatků ve vztahu k fondům Společenství.
Příslušný orgán členského státu, který tyto informace poskytl, musí být o takovém využití informován.
Článek 16
Členské státy informují Komisi a další členské státy o dvoustranných dohodách o vzájemné pomoci mezi veterinárními správami uzavřených se třetími zeměmi.
Komise obdobně informuje členské státy o dohodách stejné povahy, které sama uzavírá se třetími zeměmi.
Článek 17
Kromě případných honorářů vyplácených znalcům se členské státy vzájemně zříkají nároků na náhradu výdajů vzniklých při používání této směrnice.
Článek 18
Touto směrnicí zůstává v členských státech nedotčeno uplatňování pravidel o vzájemné právní pomoci v trestněprávních věcech.
Článek 19
Členské státy uvedou do 1. července 1991 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o tom informují Komisi.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. listopadu 1989,
kterou se mění směrnice 80/181/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření
(89/617/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 80/181/EHS [4] ve znění směrnice 85/1/EHS [5] stanoví konečné datum pro použití zákonných britských jednotek měření uvedených v kapitole III přílohy uvedené směrnice; že u některých britských jednotek a u speciálních použití se ukázalo, že je nutné povolit příslušným členským státům, aby si stanovily vhodné datum, do kterého budou tyto jednotky zákonnými jednotkami měření;
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 5 směrnice 80/181/EHS povoluje, aby se pro užívání doplňkových indikací určila nová konečná data,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 80/181/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se písmeno b) a písmeno c) nahrazují tímto zněním:
"b) jednotky uvedené v kapitole II přílohy pouze v těch členských státech, v nichž byly povoleny dne 21. dubna 1973, a do data, které tyto členské státy stanoví;
c) jednotky uvedené v kapitole III přílohy pouze v těch členských státech, v nichž byly povoleny dne 21. dubna 1973, a do data, které tyto členské státy stanoví. Toto datum nesmí být pozdější než 31. prosinec 1994;
d) jednotky uvedené v kapitole IV přílohy pouze v těch členských státech, v nichž byly povoleny dne 21. dubna 1973, a do data, které tyto členské státy stanoví. Toto datum nesmí být pozdější než 31. prosinec 1999."
2. V článku 3:
- se v odstavci 2 "31. prosince 1989" nahrazuje "31. prosince 1999",
- odstavec 5 se vypouští.
3. V článku 5 se "1. března 1974" nahrazuje "15. května 1983".
4. V článku 6 se druhý pododstavec vypouští.
5. Příloha se mění takto:
a) Kapitola II se nahrazuje tímto:
"KAPITOLA II
ZÁKONNÉ JEDNOTKY MĚŘENÍ UVEDENÉ V ČL. 1 PÍSM. b) POVOLENÉ POUZE PRO ZVLÁŠTNÍ ÚČELY
Oblast použití _BAR_ Jednotka _BAR_
Název _BAR_ Přibližná hodnota _BAR_ Značka _BAR_
_BAR_ _BAR_
Dopravní značky, měření vzdálenosti a rychlosti _BAR_ míle _BAR_ 1 míle = _BAR_ 1609 m _BAR_ míle _BAR_
yard _BAR_ 1 yd = _BAR_ 0,9144 m _BAR_ yd _BAR_
stopa _BAR_ 1 ft = _BAR_ 0,3048 m _BAR_ ft _BAR_
palec _BAR_ 1 in = _BAR_ 2,54 × 10-2 m _BAR_ in _BAR_
Čepování piva a jablečného moštu; mléko ve vratných lahvích _BAR_ pinta _BAR_ 1 pt = _BAR_ 0,5683 × 10-3 m3 _BAR_ pt _BAR_
Evidence pozemků _BAR_ akr _BAR_ 1 ac = _BAR_ 4047 m2 _BAR_ ac _BAR_ Prodej drahých kamenů _BAR_ trojská unce _BAR_ 1 oz tr = _BAR_ 31,10×10-3 kg _BAR_ oz tr _BAR_
Do data stanoveného podle čl. 1 písm. b) se jednotky uvedené v této kapitole mohou kombinovat navzájem nebo s jednotkami uvedenými v kapitole I, čímž se vytvoří složené jednotky."
b) Jednotka "fathom" se z kapitoly III vypouští.
c) Vkládá se tato kapitola:
"KAPITOLA IV
ZÁKONNÉ JEDNOTKY MĚŘENÍ UVEDENÉ V ČL. I PÍSM. d) POVOLENÉ POUZE VE SPECIALIZOVANÝCH OBLASTECH Oblast použití _BAR_ Jednotka _BAR_
unce tekutiny _BAR_ 1 fl oz = _BAR_ 28,41 × 10-6 m3 _BAR_ fl oz _BAR_ Alkoholické nápoje _BAR_ gill _BAR_ 1 gill = _BAR_ 0,142 × 10-3 m3 _BAR_ gill _BAR_ Zboží prodávané volně v libovolném množství _BAR_ unce (anglosaská soustava) _BAR_ 1 oz = _BAR_ 28,35 × 10-3 kg _BAR_ oz _BAR_ libra _BAR_ 1 lb = _BAR_ 0,4536 kg _BAR_ lb _BAR_
Zásobování plynem _BAR_ therm _BAR_ 1 therm = _BAR_ 105,506 × 106 J _BAR_ therm _BAR_ Do data stanoveného podle čl. 1 písm. d) se jednotky uvedené v této kapitole mohou kombinovat navzájem nebo s jednotkami uvedenými v kapitole I, čímž se vytvoří složené jednotky."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců od jejího oznámení [6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Odchylně od směrnice 80/181/EHS členské státy po 31. prosinci 1989 schválí nebo dále povolí užívání doplňkových indikací uvedených v článku 3 uvedené směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. listopadu 1989
o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace
(89/618/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 31 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci skupiny osobností jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států v souladu s uvedeným článkem,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl.
2 písm. b) Smlouvy stanoví, že Společenství vypracuje jednotné bezpečnostní standardy na ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků;
vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 přijala Rada směrnice, které stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3], naposledy pozměněné směrnicemi 80/836/Euratom [4] a 84/467/Euratom [5];
vzhledem k tomu, že podle článku 24 směrnice 80/836/Euratom jsou všechny členské státy povinny zajistit, aby pracovníci vystavení záření byli přiměřeně informováni o radiační ochraně;
vzhledem k tomu, že podle čl. 45 odst. 4 uvedené směrnice je každý členský stát povinen v případě havárie stanovit zásahové úrovně a opatření, která mají být příslušnými orgány přijata, jakož i nezbytné personální a materiální zdroje umožňující provedení přijatých opatření na ochranu a zachování zdraví obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že na úrovni Společenství by měly být informace dostupné obyvatelstvu doplněny o další informace a nad rámec oblastí již upravených v čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivu některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí [6] a v čl. 8 odst. 1 směrnice Rady 82/501/EHS ze dne 24. června 1982 o nebezpečí velkých havárií při některých průmyslových činnostech [7] ve znění směrnice 88/610/EHS [8];
vzhledem k tomu, že všechny členské státy podepsaly úmluvu Mezinárodní agentury pro atomovou energii (IAEA) o včasném oznamování jaderné havárie;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace [9] vyžaduje, aby všechny členské státy, které se rozhodly přijmout havarijní opatření na ochranu obyvatelstva buď po zjištění mimořádně vysokých úrovní radioaktivity v životním prostředí, anebo po havárii, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, vyrozuměly Komisi a členské státy, v nichž se projevily nebo by se mohly projevit důsledky havárie, o přijatých nebo plánovaných ochranných opatřeních a rovněž o přijatých nebo plánovaných opatřeních k informování obyvatelstva;
vzhledem k tomu že některé členské státy již uzavřely dvoustranné dohody o informování, koordinaci a vzájemné pomoci v případě jaderné havárie;
vzhledem k tomu, že v případě havárie v jaderném zařízení v členském státě by mělo být postižené obyvatelstvo vyzváno k tomu, aby učinilo vhodné kroky ke zvýšení účinnosti přijatých nebo plánovaných ochranných opatření;
vzhledem k tomu, že části obyvatelstva pravděpodobně postiženého v případě radiační mimořádné situace musí být přiměřeně informovány předem a poté nepřetržitě o plánovaných opatřeních na ochranu zdraví a o krocích, které je třeba v případě radiační mimořádné situace učinit, a že na úrovni Společenství by měly být vypracovány určité společné zásady a zvláštní předpisy o informování těchto částí obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že by měly být rovněž vypracovány společné zásady a zvláštní předpisy o informování obyvatelstva skutečně postiženého v případě vzniklé radiační mimořádné situace;
vzhledem k tomu, že v poskytovaných informacích musí být rovněž zohledněna situace části obyvatelstva žijící v příhraničních oblastech;
vzhledem k tomu, že navíc musí být v případě radiační mimořádné situace vyvinuto úsilí k zesílení opatření a postupů k informování obyvatelstva, které již platí na vnitrostátní úrovni,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Cíle a definice
Článek 1
Účelem této směrnice je na úrovni Společenství vymezit obecné cíle, pokud jde o opatření a postupy k informování obyvatelstva pro účely zlepšení ochrany zdraví v případě radiační mimořádné situace.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "radiační mimořádnou situací" rozumí jakákoli situace,
1. která následuje po
a) havárii na území členského státu v zařízeních nebo při činnostech uvedených v bodě 2, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, nebo
b) zjištění mimořádných úrovní radioaktivity na území členského státu i mimo ně, které mohou způsobit zdravotní újmu obyvatelstvu tohoto členského státu, nebo
c) haváriích jiných než uvedených v písmenu a) v zařízeních nebo při činnostech uvedených v bodě 2, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, nebo
d) jiných haváriích, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu;
2. která souvisí se zařízeními nebo činnostmi uvedenými v bodě 1 písm. a) a c), jako jsou
a) jakýkoli jaderný reaktor bez ohledu na umístění;
b) jakékoli jiné zařízení jaderného palivového cyklu;
c) jakékoli zařízení pro nakládání s radioaktivními odpady;
d) přeprava a skladování jaderného paliva nebo radioaktivních odpadů;
e) výroba, použití, skladování, zneškodňování a přeprava radioizotopů pro zemědělské, průmyslové, lékařské nebo související vědeckovýzkumné účely a
f) použití radioizotopů pro výrobu energie ve vesmírných objektech.
Článek 3
Pro účely této směrnice se "významným uvolněním radioaktivního materiálu" a "mimořádnými úrovněmi radioaktivity, které by mohly obyvatelstvu způsobit zdravotní újmu" rozumějí situace, v důsledku nichž by jednotlivci z obyvatelstva mohli být ozářeni dávkami překračujícími dávkové limity stanovené ve směrnicích, které upravují bezpečnostní standardy Společenství týkající se radiační ochrany [10].
Článek 4
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "obyvatelstvem pravděpodobně postiženým v případě radiační mimořádné situace":
jakákoli skupina obyvatelstva, pro kterou členské státy vypracovaly zásahové plány pro případ radiační mimořádné situace;
b) "obyvatelstvem skutečně postiženým vzniklou radiační mimořádnou situací":
jakákoli skupina obyvatelstva, pro kterou jsou přijata zvláštní ochranná opatření poté, jakmile vznikne radiační mimořádná situace.
HLAVA II
Předběžné informování
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby obyvatelstvo pravděpodobně postižené v případě radiační mimořádné situace bylo informováno o opatřeních na ochranu zdraví a o krocích, které je třeba v případě takové situace učinit.
2. Poskytnuté informace musí obsahovat alespoň údaje uvedené v příloze I.
3. Tyto informace musí být obyvatelstvu uvedenému v odstavci 1 sděleny bez jakéhokoli vyzvání.
4. Členské státy budou tyto informace aktualizovat a rozšiřovat pravidelně a dále tehdy, dojde-li k významné změně v situaci, kterou popisují.
Tyto informace musí být obyvatelstvu neustále k dispozici.
HLAVA III
Informování v případě radiační mimořádné situace
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby bylo v případě vzniku radiační mimořádná situace skutečně postižené obyvatelstvo neprodleně informováno o faktech vzniklé mimořádné situace, o krocích, které mají být podniknuty, a je-li to v daném případě třeba, o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají přijmout.
2. Poskytnutá informace musí obsahovat body obsažené v příloze II, které jsou pro typ radiační mimořádné situace významné.
HLAVA IV
Informování osob, které mohou být zapojeny do organizace pomoci v případě radiační mimořádné situace
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby jakýmkoli osobám, které nejsou zaměstnanci zařízení nebo se nezabývají činnostmi vymezenými v čl. 2 odst. 2, ale které mohou být zapojeny do organizace pomoci v případě radiační mimořádné situace, byly poskytovány přiměřené a pravidelné aktuální informace o účincích, které jejich zásah může mít pro zdraví, a o ochranných opatřeních, která mají být v takovém případě přijata; tyto informace musí zohlednit rozsah potenciálních radiačních mimořádných situací.
2. Jakmile vznikne radiační mimořádná situace, musí být tyto informace, s ohledem na zvláštní okolnosti, odpovídajícím způsobem doplněny.
HLAVA V
Prováděcí postupy
Článek 8
Informace uvedené v článcích 5, 6 a 7 musí rovněž uvádět, které orgány jsou příslušné pro provádění opatření uvedených v těchto článcích.
Článek 9
V každém členském státě budou stanoveny postupy pro šíření informací uvedených ve článcích 5, 6 a 7 a okruh adresátů informací (fyzických a právnických osob).
Článek 10
1. Informace uvedené v článku 5 budou oznámeny Komisi, pokud si je vyžádá, aniž je dotčeno právo členských států oznámit je jiným státům.
2. Informace rozšířené členským státem podle článku 6 budou oznámeny Komisi a těm členským státům, v nichž se projevily nebo by se mohly projevit důsledky.
3. S ohledem na informace uvedené v článku 7 budou odpovídající údaje o radiační mimořádné situaci oznámeny Komisi na její žádost co nejrychleji a nakolik to okolnosti dovolují.
HLAVA VI
Závěrečná ustanovení
Článek 11
Touto směrnicí není dotčeno právo členských států uplatňovat nebo přijímat opatření k poskytování doplňujících informací nad rámec informací požadovaných touto směrnicí.
Článek 12
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců po jejím přijetí.
Neprodleně o nich, jakož i o všech pozdějších změnách, uvědomí Komisi.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. prosince 1989
o omezení emisí hluku civilních podzvukových proudových letadel
(89/629/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zavedení norem pro emise hluku podzvukových proudových letadel má značné důsledky pro poskytování letecké dopravy, obzvláště pokud tyto normy zavádějí omezení typů letadel, která letečtí dopravci mohou provozovat, povzbuzuje investice do nejnovějších a nejtišších dostupných typů letadel a usnadňuje lepší využití kapacity, včetně kapacity letišť; že směrnice 80/51/EHS [4], ve znění směrnice 83/206/EHS [5] stanoví nejvyšší přípustné emisní hodnoty takového hluku;
vzhledem k tomu, že program priorit Rady ke studiu otázek letecké dopravy se zmiňuje o emisích letadel včetně emisí hluku;
vzhledem k tomu, že program činnosti Evropských společenství v oblasti životního prostředí [6] jasně ukazuje na důležitost problému hluku, a zejména na potřebu akcí proti hluku způsobenému leteckou dopravou;
vzhledem k tomu, že by hluk měl být dále snižován s ohledem na faktory životního prostředí, technickou řešitelnost a hospodářské důsledky;
vzhledem k tomu, že je vhodné omezit zápis civilních podzvukových dopravních letadel do registrů členských států na ta, která vyhovují normám uvedeným v oddíle II kapitoly 3 svazku 1 přílohy 16 k Mezinárodní úmluvě o civilním letectví, druhé vydání (1988); že v souvislosti s vytvořením prostoru bez vnitřních hranic by bylo vhodné vyloučit z pravidla o nerozšiřování počtu letadel zařazovaných do registrů členských států letadla zapsaná do registrů členských států k 1. listopadu 1990; že vzhledem ke svobodě pohybu, kterou takové pravidlo umožňuje, je podstatné, aby se výjimky omezily pouze na ty, u nichž je zaručeno jejich bezprostřední sledování a jejich časové omezení;
vzhledem k tomu, že pro tento účel by měla být zavedena společná pravidla v rozumném časovém sledu, aby byl zajištěn harmonizovaný přístup v celém Společenství, který by doplňoval stávající pravidla; že je to zvláště důležité s ohledem na nedávný impuls týkající se liberalizace evropské letecké dopravy;
vzhledem k tomu, že práce podniknuté Společenstvím ve spolupráci s dalšími mezinárodními institucemi ukázaly, že by omezení zápisu letadel, která nesplňují požadavky na vydání osvědčení o hluku podle kapitoly 3 uvedené přílohy 16, do registrů členských států představovalo samo o sobě pouze malý přínos z hlediska životního prostředí, a mělo by být proto považováno pouze za první etapu s tím, že budou následovat opatření na omezení provozu letadel nesplňujících normy uvedené v kapitole 3 příloze 16,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je stanovit přísnější pravidla pro omezení emisí hluku civilních podzvukových proudových letadel.
2. Tato směrnice se nevztahuje na letadla o maximální vzletové hmotnosti nejvýše 34000 kg a s kapacitou 19 nebo méně sedadel.
Článek 2
1. Členské státy zajistí, aby od 1. listopadu 1990 civilní podzvuková proudová letadla zapsaná do registru na jejich území po tomto datu nesměla být provozována na jejich území nebo na území ostatních členských států, aniž by měla osvědčení hlukové způsobilosti, které potvrzuje, že splňují požadavky přinejmenším rovnocenné těm, jež jsou uvedeny v oddíle II kapitoly 3 svazku 1 přílohy 16 k Mezinárodní úmluvě o civilním letectví, druhé vydání (1988).
2. Odstavec 1 se nevztahuje na letadla zapsaná do registrů členských států před 1. listopadem 1990.
3. Územím zmíněným v odstavci 1 nejsou zámořská území uvedená v čl. 227 odst. 2 Smlouvy.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby nebyly obcházeny cíle uvedené v čl. 1 odst. 1, například na základě jakékoli formy leasingové smlouvy.
Článek 4
Členské země mohou povolit výjimky z článku 2 pro
a) letadla, která jsou předmětem historického zájmu;
b) letadla používaná provozovatelem členského státu před 1. listopadem 1989 na základě platných smluv o koupi na splátky nebo leasingových smluv, která proto byla v této souvislosti zapsána do registru ve třetí zemi;
c) letadla pronajatá provozovateli z nečlenského státu na základě leasingové smlouvy, která byla z toho důvodu dočasně vyřazena z registru členských států;
d) letadlo, které nahradilo letadlo zničené při letecké nehodě a které provozovatel není schopen nahradit srovnatelným letadlem dostupným na trhu a vybaveným osvědčením hlukové způsobilosti podle čl. 2 odst. 1 za předpokladu, že zápis náhradního letadla se uskuteční v průběhu roku následujícího po zničení nahrazovaného letadla;
e) letadla poháněná motory s obtokovým poměrem 2 nebo více.
Článek 5
Členské státy mohou poskytnout výjimku z článku 2 pro počáteční období nejvýše tří let, kterou lze prodlužovat vždy nejvýše o další dva roky, za předpokladu, že platnost této výjimky skončí k 31. prosinci 1995, pro
- letadla krátkodobě pronajatá ze třetích zemí za předpokladu, že provozovatel letadla prokáže, že se jedná o obvyklou praxi v jeho odvětví a že jeho činnost by jinak byla nepříznivě narušena,
- letadla, u kterých provozovatel prokáže, že by jejich provozní činnost byla jinak v neúnosné míře narušena.
Článek 6
1. Členský stát, který poskytne výjimku, o tom uvědomí příslušné orgány ostatních členských států a Komisi.
2. Členské státy uznávají výjimky podle článků 4 a 5 poskytnuté ostatními členskými státy.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1990.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. listopadu 1989
o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví na pracovišti (první samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst.
(89/654/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnic určených k zajištění bezpečnosti a zdraví zaměstnanců na pracovišti;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti minimální požadavky týkající se uspořádání pracoviště;
vzhledem k tomu, že dodržování minimálních požadavků určených k zajištění vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví při práci je nezbytné pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl.
16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na pracoviště, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu,
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [7] naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985, konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je první samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví na pracovišti, jak je vymezeno v článku 2.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) dopravní prostředky používané mimo podnik nebo závod, ani na pracoviště uvnitř dopravních prostředků;
b) dočasná nebo mobilní staveniště;
c) těžební průmysl;
d) rybářské lodě;
e) pole, lesy a jiné pozemky tvořící součást zemědělského nebo lesního podniku, ale umístěné mimo budovy podniku.
3. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se "pracovištěm" rozumí místo určené pro umístění pracovních míst v budovách podniku nebo závodu a jakékoli jiné místo na ploše podniku nebo závodu, na které má zaměstnanec přístup v rámci své práce.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 3
Pracoviště používaná poprvé
Pracoviště používaná poprvé po 31. prosinci 1992 musí splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze I.
Článek 4
Pracoviště již používaná
Pracoviště již používaná před 1. lednem 1993 musí splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze II nejpozději do tří let po tomto dni.
V případě Portugalské republiky musí pracoviště používaná před 1. lednem 1993 splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze II nejpozději do čtyř let po tomto dni.
Článek 5
Změny pracovišť
Dojde-li ke změně, rozšíření nebo reorganizaci pracoviště po 31. prosinci 1992, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření pro zajištění toho, aby tyto změny, rozšíření nebo reorganizace byly v souladu s odpovídajícími minimálními požadavky stanovenými v příloze I.
Článek 6
Obecné požadavky
Za účelem ochrany bezpečnosti a zdraví zaměstnanců dbá zaměstnavatel na to, aby
- dopravní cesty k nouzovým východům a východy samotné byly udržovány bez překážek, aby je bylo možné kdykoli použít,
- byla prováděna technická údržba pracoviště a vybavení a zařízení, zejména uvedeného v přílohách I a II, a jakékoli zjištěné nedostatky, které by mohly mít vliv na bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců, byly co nejrychleji odstraněny,
- pracoviště a vybavení a zařízení, a zejména ta uvedená v bodě 6 přílohy I a příloze II, byla pravidelně čištěna pro zajištění přiměřené úrovně hygieny,
- bezpečnostní vybavení a zařízení určené pro předcházení či odstraňování nebezpečí, a zejména to uvedené v přílohách I a II, bylo pravidelně udržováno a kontrolováno.
Článek 7
Informování zaměstnanců
Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata a týkají se bezpečnosti a ochrany zdraví na pracovišti.
Článek 8
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně příloh, a umožňují jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Úpravy příloh
Úpravy příloh čistě technického rázu v souvislosti s
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace návrhu, výroby nebo stavby částí pracovišť nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti pracovišť,
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
V případě Řecké republiky se uvedený den nahrazuje dnem 31. prosince 1994.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1 až 3.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. listopadu 1989
o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst.
(89/655/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnice o používání pracovního zařízení při práci;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti minimální požadavky týkající se organizace bezpečnosti a ochrany zdraví při práci;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků určených k zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a ochrany zdraví při používání pracovního zařízení;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto ustanovení uvedené směrnice vztahují v plném rozsahu na používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že na základě směrnice 83/189/EHS [7] musí členské státy uvědomit Komisi o každém návrhu technických předpisů týkajících se strojů, zařízení a mechanismů;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [8] naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985, konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
1. Tato směrnice, která je druhou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví při používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, jak je vymezeno v článku 2.
2. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "pracovním zařízením" jakékoli stroje, přístroje, nástroje nebo zařízení používané při práci;
b) "používáním pracovního zařízení" jakákoli činnost zahrnující pracovní zařízení, jako například jeho spouštění nebo zastavování, jeho provoz, doprava, opravy, úpravy, údržba a obsluha, včetně čištění;
c) "nebezpečným prostorem" jakýkoli prostor uvnitř nebo kolem pracovního zařízení, ve kterém jsou ohroženy bezpečnost a ochrana zdraví v nich se zdržujícího zaměstnance;
d) "ohroženým zaměstnancem" jakýkoli zaměstnanec, který se nachází zcela nebo částečně v nebezpečném prostoru;
e) "obsluhujícím zaměstnancem" zaměstnanec nebo zaměstnanci, kteří jsou pověřeni používáním pracovního zařízení.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELE
Článek 3
Obecné povinnosti
1. Zaměstnavatel přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby pracovní zařízení dané k dispozici zaměstnancům v podniku nebo závodě bylo vhodné pro vykonávanou práci, nebo aby bylo k tomuto účelu řádně upraveno a mohlo být používáno zaměstnanci bez ohrožení jejich bezpečnosti a zdraví.
Při výběru pracovního zařízení, které zaměstnavatel navrhuje používat, musí věnovat pozornost zvláštním pracovním podmínkám a vlastnostem a rizikům pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců v podniku nebo závodě, zejména na pracovních místech, nebo všem dalším rizikům spjatým s používáním daného pracovního zařízení.
2. Pokud není možné plně zajistit, aby pracovní zařízení mohlo být zaměstnanci používáno bez rizika pro jejich bezpečnost nebo ochranu zdraví, přijme zaměstnavatel vhodná opatření ke snížení těchto rizik.
Článek 4
Předpisy vztahující se na pracovní zařízení
1. Aniž je dotčen článek 3, musí zaměstnavatel zabezpečit a používat:
a) pracovní zařízení, které, bylo-li zaměstnancům v podniku nebo závodě dáno k dispozici poprvé po 31. prosinci 1992, splňuje:
i) ustanovení všech odpovídajících směrnic Společenství, které se jej týkají
ii) minimální požadavky stanovené v příloze, pokud se jich žádná jiná směrnice Společenství netýká, nebo týká pouze částečně;
b) pracovní zařízení, které, bylo-li zaměstnancům dáno k dispozici před 31. prosincem 1992, splňuje minimální požadavky stanovené v příloze nejpozději do čtyř let po uvedeném dni.
2. Zaměstnavatel přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby pracovní zařízení bylo po celou dobu své životnosti uchováváno vhodnou údržbou na takové úrovni, že splňuje podle okolností podmínky stanovené v odst.
1 písm. a) nebo b).
Článek 5
Pracovní zařízení se zvláštními riziky
Pokud používání pracovního zařízení může představovat zvláštní riziko pro bezpečnost nebo ochranu zdraví zaměstnanců, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
- bylo používání pracovního zařízení omezeno pouze na osoby pověřené jeho používáním,
- v případě oprav, úprav a údržby nebo obsluhy prováděli tyto práce zvlášť určení zaměstnanci.
Článek 6
Informování zaměstnanců
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k zajištění toho, aby měli zaměstnanci k dispozici odpovídající informace a popřípadě písemné pokyny o pracovním zařízení používaném při práci.
2. Informace a písemné pokyny musí obsahovat alespoň údaje o bezpečnosti a ochraně zdraví týkající se:
- podmínek používání pracovního zařízení,
- předvídatelných neobvyklých situací,
- závěrů, které je třeba učinit na základě zkušeností popřípadě získaných při používání pracovního zařízení.
3. Informace a písemné pokyny musí být dotyčným zaměstnancům srozumitelné.
Článek 7
Školení zaměstnanců
Aniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
- zaměstnanci pověření používáním pracovního zařízení získali odpovídající školení, včetně školení o rizicích, která toto používání případně zahrnuje,
- zaměstnanci uvedení v čl. 5 druhé odrážce získali vhodné zvláštní školení.
Článek 8
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně přílohy, a umožní jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Úpravy přílohy
1. Doplnění přílohy dalšími minimálními požadavky na zvláštní pracovní zařízení uvedená v bodě 3 přílohy přijímá Rada postupem podle článku 118a Smlouvy.
2. Úpravy přílohy čistě technického rázu v souvislosti s:
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace návrhu, výroby nebo stavby částí pracoviště nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti pracovních zařízení,
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let předkládají členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1 až 3.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. listopadu 1989
o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci (třetí samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst.
(89/656/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnice o používání osobních ochranných prostředků při práci;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí záměr Komise předložit Radě v blízké budoucnosti minimální požadavky týkající se organizace bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků určených k zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a ochrany zdraví pro uživatele osobních ochranných prostředků;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci, aniž tím jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že prostředky kolektivní ochrany mají přednost před osobními ochrannými prostředky; že je zaměstnavatel povinen zajistit bezpečnostní zařízení a přijmou bezpečnostní opatření;
vzhledem k tomu, že požadavky stanovené touto směrnicí by neměly zahrnovat změny osobních ochranných prostředků, jejichž navrhování a výroba splňují směrnice Společenství týkající se bezpečnosti a ochrany zdraví;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny popisy, které mohou členské státy použít při stanovení obecných předpisů pro používání osobních ochranných prostředků;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [7], naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985, konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je třetí samostatnou směrnicí ve smyslu čl.
16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na osobní ochranné prostředky používané zaměstnanci při práci.
2. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se osobními ochrannými prostředky rozumí všechny prostředky určené k nošení nebo držení zaměstnancem na ochranu před jedním nebo více riziky, která by mohla ohrozit jeho bezpečnost nebo zdraví při práci, a všechny doplňky nebo příslušenství určené k tomuto účelu.
2. Definice v odstavci 1 se nevztahuje na
a) běžné pracovní oděvy a uniformy, které nejsou zvlášť určeny k ochraně bezpečnosti a zdraví zaměstnance;
b) prostředky používané pohotovostní a záchrannou službou;
c) osobní ochranné prostředky, které jsou nošeny nebo používány vojenskými, policejními a dalšími složkami, které zajišťují veřejný pořádek;
d) osobní ochranné prostředky pro silniční dopravní prostředky;
e) sportovní potřeby;
f) prostředky určené pro sebeobranu nebo zastrašení;
g) přenosné prostředky pro odhalení a signalizování rizik a škodlivin.
Článek 3
Obecné pravidlo
Osobní ochranné prostředky se používají tehdy, pokud rizika nemohou být vyloučena nebo dostatečně omezena technickými prostředky kolektivní ochrany nebo opatřeními, metodami nebo postupy organizace práce.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 4
Obecná ustanovení
1. Osobní ochranné prostředky musí být v souladu s odpovídajícími předpisy Společenství o jejich navrhování a výrobě s ohledem na bezpečnost a ochranu zdraví.
Všechny osobní ochranné prostředky musí
a) být přiměřené pro vyskytující se rizika a nepůsobit zvýšení rizika;
b) odpovídat stávajícím podmínkám na pracovišti;
c) přihlížet k ergonomickým požadavkům a zdravotnímu stavu zaměstnance;
d) uživateli přesně padnout po nutných úpravách.
2. Pokud přítomnost více než jednoho rizika vyžaduje, aby zaměstnanec používal současně více než jeden osobní ochranný prostředek, musí být tyto prostředky vzájemně slučitelné a musí si udržet účinnost proti dotyčnému riziku nebo rizikům.
3. Podmínky používání osobních ochranných prostředků, zejména doba, po kterou jsou nošeny, se určují na základě závažnosti rizika, četnosti vystavení riziku, vlastností pracoviště každého zaměstnance a výkonu osobního ochranného prostředku.
4. Osobní ochranné prostředky jsou v zásadě určeny k osobnímu použití.
Vyžadují-li okolnosti, aby osobní ochranné prostředky byly používány více než jednou osobou, musí být přijata vhodná opatření pro zajištění, aby toto používání nepůsobilo různým uživatelům zdravotní ani hygienické problémy.
5. Uvnitř podniku nebo závodu musí být zajištěny a k dispozici odpovídající informace o každém osobním ochranném prostředku, vyžadované podle odstavců 1 a 2.
6. Osobní ochranné prostředky poskytuje zaměstnavatel bezplatně a zajišťuje jejich dobré fungování a uspokojivé hygienické podmínky prostřednictvím nezbytné údržby, oprav a nahrazení.
Členské státy však mohou stanovit, v souladu se svými vnitrostátními zvyklostmi, že zaměstnanci jsou požádáni, aby přispěli na náklady na určité osobní ochranné prostředky v případě, že se jejich používání neomezuje na pracoviště.
7. Zaměstnavatel nejprve zaměstnance informuje o rizicích, proti kterým jej osobní ochranné prostředky chrání.
8. Zaměstnavatel pořádá školení o používání osobních ochranných prostředků, a popřípadě také předvádění osobních ochranných prostředků.
9. Osobní ochranné prostředky mohou být používány jen k těm účelům, pro které jsou určeny, kromě zvláštních a výjimečných případů.
Musí být používány v souladu s pokyny.
Tyto pokyny musí být pro zaměstnance srozumitelné.
Článek 5
Hodnocení osobních ochranných prostředků
1. Před výběrem osobních ochranných prostředků musí zaměstnavatel vyhodnotit, zda osobní ochranné prostředky, které zamýšlí použít, splňují požadavky čl. 4 odst. 1 a 2.
Toto vyhodnocení zahrnuje
a) rozbor a vyhodnocení rizik, kterým se nelze vyhnout jiným způsobem;
b) vymezení vlastností, které musí osobní ochranné prostředky mít, aby byly účinné proti rizikům uvedeným v písmenu a), s přihlédnutím ke všem rizikům, která mohou tyto prostředky představovat;
c) srovnání vlastností dostupných osobních ochranných prostředků s vlastnostmi uvedenými v písmenu b).
2. Zhodnocení podle odstavce 1 musí být přezkoumáno, dojde li ke změně některého z jeho kritérií.
Článek 6 [8]
Pravidla používání
1. Aniž jsou dotčeny články 3, 4 a 5, zajistí členské státy, aby byla stanovena obecná pravidla pro používání osobních ochranných prostředků nebo pravidla pro případy a situace, kdy zaměstnavatel musí zajistit osobní ochranné prostředky, s přihlédnutím k právním předpisům Společenství o volném pohybu těchto prostředků.
Tato pravidla musí zejména udávat okolnosti nebo rizikové situace, v nichž, aniž je dotčena přednost daná prostředkům kolektivní ochrany, je použití osobních ochranných prostředků nezbytné.
Přílohy I, II a III, sloužící pro orientaci, obsahují užitečné informace pro vytvoření těchto pravidel.
2. Pokud členské státy přijímají pravidla uvedená v odstavci 1, přihlížejí ke všem významným změnám rizik, kolektivních prostředků ochrany a osobních ochranných prostředků vzniklým v důsledku technického rozvoje.
3. Členské státy konzultují pravidla uvedená v odstavcích 1 a 2 s organizacemi zaměstnavatelů a zaměstnanců.
Článek 7
Informování zaměstnanců
Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata a týkají se ochrany zdraví a bezpečnosti zaměstnanců při používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci.
Článek 8
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice, včetně přílohy, a umožňují jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Úpravy příloh
Úpravy příloh I, II a III čistě technického rázu v souvislosti s
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace týkajících se osobních ochranných prostředků nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti osobních ochranných prostředků,
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a Sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1 až 3.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 11. prosince 1989
o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu (89/662/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout opatření k postupnému zavádění vnitřního trhu v průběhu období, které uplyne 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že harmonické fungování společné organizace trhu s živočišnými produkty a produkty živočišného původu vyžaduje odstranění překážek veterinární povahy, bránících rozvoji obchodování s dotyčnými produkty uvnitř Společenství; že z tohoto hlediska je volný pohyb zemědělských produktů základním prvkem společných organizací trhu a měl by usnadnit racionální rozvoj zemědělské produkce a optimální využití výrobních faktorů;
vzhledem k tomu, že ve veterinární oblasti jsou v současné době hranice využívány k provádění kontrol, jejichž účelem je zabezpečení ochrany veřejného zdraví i zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že konečným cílem je zajistit provádění veterinárních kontrol pouze v místě odeslání; že realizace tohoto cíle zahrnuje sladění základních požadavků týkajících se ochrany veřejného zdraví i zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že s výhledem na dotvoření vnitřního trhu je vhodné až do dosažení tohoto cíle klást důraz na kontroly, jež mají být prováděny v místě odeslání, a na organizaci kontrol, které by měly být prováděny v místě určení; že toto řešení znamená opuštění možnosti provádět veterinární kontroly na vnitřních hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že toto řešení vyžaduje posílení důvěry ve veterinární kontroly prováděné odesílajícím státem; že odesílající stát musí zajistit provádění takovýchto veterinárních kontrol náležitým způsobem;
vzhledem k tomu, že ve státě určení mohou být prováděny namátkové veterinární kontroly v místě určení, že nicméně v případě vážného podezření z pochybení může být veterinární kontrola provedena v průběhu přepravy zboží;
vzhledem k tomu, že je na členských státech, aby v předkládaném plánu přesně určily způsob, jakým hodlají provádět kontroly, a že tyto plány musí podléhat schválení ze strany Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit kroky, které by nastaly po veterinární kontrole, při níž by u zásilky bylo shledáno pochybení; že v takové situaci jsou možná tři řešení: první by umožnilo uvedení do pořádku závadných dokladů, druhé by mělo zamezit jakémukoli nebezpečí při zjištění nákazy zvířat, jakékoli nové vážné nákazy nebo jiné příčiny, která by mohla představovat vážné nebezpečí pro zvířata anebo pro zdraví lidí, třetí by nastalo, pokud zboží nesplňuje stanovené požadavky z jiných než výše uvedených důvodů;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit postup při řešení sporů, které by mohly nastat ohledně zásilek z hospodářství, produkčního střediska nebo zařízení;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit ochranná opatření; že v této oblasti by zejména z důvodů účinnosti měl nést odpovědnost v prvé řadě odesílající členský stát; že Komise musí být schopna rychle jednat, zejména provádět kontroly na místě a přijímat opatření odpovídající dané situaci;
vzhledem k tomu, že mají-li pravidla stanovená touto směrnicí plnit svůj účel, musejí se týkat veškerého zboží podléhajícího při obchodování uvnitř Společenství veterinárním požadavkům;
vzhledem k tomu, že pokud jde o určité nákazy zvířat, mají členské státy stále ještě rozdílnou situaci v ochraně zdraví, a že než bude stanoven přístup Společenství, pokud jde o způsoby boje proti těmto nákazám, bude vhodné vyhradit prozatímně otázku kontroly při obchodování se hospodářskými zvířaty v rámci Společenství a umožnit kontrolu dokladů v průběhu přepravy; že v současném stadiu slaďování a do doby, než budou přijata pravidla a Společenství, by zboží, které není předmětem sladěných pravidel a předpisů, mělo splňovat požadavky státu určení, pokud jsou v souladu s článkem 36 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je třeba přizpůsobit ustanovení stávajících směrnic novým pravidlům stanoveným touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že je třeba přistoupit k přezkoumání těchto pravidel do konce roku 1993;
vzhledem k tomu, že je třeba pověřit Komisi přijetím prováděcích opatření k této směrnici, že za tímto účelem je nutné stanovit postupy, kterými se zavádí těsná a účinná spolupráce mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby veterinární kontroly produktů živočišného původu, které jsou předmětem úpravy ve směrnicích uvedených v příloze A nebo v článku 14 a jež jsou určeny pro obchodování, nebyly nadále – aniž by byl dotčen článek 6 – prováděny na hranicích, ale aby byly prováděny v souladu s touto směrnicí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "veterinární kontrolou" jakákoli fyzická kontrola a/nebo administrativní úkon týkající se produktů uvedených v článku 1, jejichž smyslem je přímo či jinak zabezpečit ochranu zdraví lidí nebo zvířat;
2. "obchodováním" obchodování mezi členskými státy se zbožím ve smyslu čl. 9 odst.
3. "zařízením" jakýkoli podnik zabývající se produkcí, skladováním nebo zpracováním produktů uvedených v článku 1;
4. "příslušným orgánem" ústřední orgán členského státu příslušný k provádění veterinárních kontrol nebo jakýkoli orgán, jemuž tuto pravomoc svěřil;
5. "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař jmenovaný příslušným ústředním orgánem členského státu.
KAPITOLA I Kontroly v místě původu
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby k obchodování byly určeny pouze produkty uvedené v článku 1, které byly získány, zkontrolovány, označeny a etiketovány v souladu s předpisy a pravidly Společenství pro dané určení a které až k uvedenému konečnému příjemci doprovází osvědčení o zdravotní nezávadnosti, veterinární osvědčení nebo jakýkoli jiný doklad, který ukládají veterinární předpisy Společenství.
Zařízení původu zajistí trvalou sebekontrolou, aby zmíněné produkty vyhovovaly požadavkům prvního pododstavce.
Aniž by byly dotčeny kontrolní povinnosti, které úřednímu veterinárnímu lékaři ukládají předpisy Společenství, příslušný orgán provádí pravidelné kontroly zařízení, aby se ujistil, že produkty určené k obchodování odpovídají požadavkům Společenství nebo, v případech uvedených v odstavci 3 tohoto článku a ve článku 14, požadavkům členského státu určení.
Pokud existuje opodstatněné podezření, že tyto požadavky nejsou dodržovány, provede příslušný orgán nezbytné kontroly a v případě, že se toto podezření potvrdí, provede odpovídající opatření, která mohou zahrnovat pozastavení schválení.
2. Pokud přeprava zahrnuje několik míst určení, musejí být produkty seskupeny do tolika šarží, kolik je míst určení.
Každá šarže musí být doprovázena výše zmíněným osvědčením nebo dokladem.
Jestliže jsou produkty uvedené v článku 1 určeny k exportu do třetí země, musí přeprava zůstat pod celním dohledem až do místa, kde opustí území Společenství.
3. Členské státy, které uskutečňují fakultativní dovozy z některých třetích zemí, informují Komisi a ostatní členské státy o existenci těchto dovozů.
Pokud jsou produkty uváděny na území Společenství jiným než výše uvedeným členským státem, pak tento členský stát provádí kontrolu dokladů o původu a určení zboží v souladu s čl. 6 odst. 1.
Členské státy určení zakazují odeslání dotyčných produktů ze svého území, pokud nejsou určeny do jiného členského státu, využívajícího stejné možnosti.
Článek 4
1. Odesílající členské státy přijímají nezbytná opatření k zajištění toho, aby dotyčné subjekty dodržovaly veterinární požadavky ve všech stadiích produkce, skladování, uvádění na trh a přepravy produktů uvedených v článku 1.
Zajistí zejména, aby:
- produkty získané v souladu se směrnicemi uvedenými v příloze A byly z veterinárního hlediska kontrolovány stejným způsobem, ať jsou určeny k obchodování uvnitř Společenství, anebo pro vnitrostátní trh,
- produkty, na něž se vztahuje příloha B, nebyly odesílány na území jiného členského státu, jestliže nemohou být uvedeny na trh na jejich vlastním území z důvodů opodstatněných článkem 36 Smlouvy.
2. Odesílající členské státy přijímají vhodná správní, zákonná či trestněprávní opatření k postihu jakéhokoli porušení veterinárních předpisů ze strany fyzických či právnických osob v případě, že je shledáno porušení předpisů Společenství, zejména pokud se zjistí, že vystavená osvědčení či doklady neodpovídají skutečnému stavu produktů, nebo že označení zdravotní nezávadnosti bylo dáno na produkty, které neodpovídají těmto předpisům.
KAPITOLA II Kontroly při příjezdu na místo určení
Článek 5
1. Členské státy určení zavedou tato kontrolní opatření:
a) příslušný orgán může na místě určení zboží prověřit nediskriminujícími namátkovými veterinárními kontrolami, zda byly dodrženy požadavky článku 3. Může při této příležitosti odebrat vzorky.
Pokud příslušný orgán tranzitního členského státu nebo členského státu určení kromě toho disponuje informacemi, jež mohou vést k podezření na porušení předpisů, mohou být provedeny rovněž kontroly v průběhu přepravy zboží na jeho území, včetně kontrol toho, zda vyhovují dopravní prostředky;
b) v případě, že produkty uvedené v článku 1 a pocházející z jiného členského státu jsou určeny:
- zařízení, za nějž odpovídá úřední veterinární lékař, pak se tento veterinární lékař musí ujistit o tom, že toto zařízení přijímá pouze produkty, jejichž označení a průvodní doklady vyhovují požadavkům čl. 3 odst. 1, nebo, v případě produktů uvedených v příloze B, jsou doprovázeny dokladem, jež ukládají předpisy země určení,
- schválenému zprostředkovateli, který rozděluje šarže, nebo obchodnímu podniku s více pobočkami, či jakémukoli zařízení nepodléhajícímu trvalému dozoru, jsou tito povinni před rozdělením či uvedením na trh zkontrolovat přítomnost uvedených označení, osvědčení nebo dokladů podle první odrážky a oznámit příslušnému úřadu jakékoli pochybení či neobvyklost,
- jiným příjemcům, zejména v případě částečného vykládání v průběhu přepravy, musí být šarže v souladu s čl. 3 odst. 1 doprovázena originálem osvědčení uvedeného v první odrážce.
Záruky, jež musejí poskytnout příjemci uvedení ve druhé a třetí odrážce, jsou vymezeny v dohodě, jež se podepisuje s příslušným orgánem při předběžné registraci podle odstavce 3.
Příslušný orgán provádí namátkové kontroly k ověření dodržování těchto záruk.
2. Aniž by byl dotčen článek 4, může členský stát určení v případě, že normy Společenství stanovené předpisy Společenství nebyly vytvořeny a v případě stanoveném článkem 14, vyžadovat, za předpokladu dodržení obecných ustanovení Smlouvy, aby zařízení původu uplatňovalo normy platné v rámci vnitrostátních předpisů uvedeného členského státu.
Členský stát původu se ujistí o tom, že předmětné produkty jsou v souladu s těmito požadavky.
3. Hospodářské subjekty, které mají produkty jim dodané z jiného členského státu nebo které zabezpečují úplné rozdělení šarží těchto produktů:
a) podléhají, na žádost příslušného orgánu, předchozí registraci;
b) vedou evidenci, v níž jsou zaznamenávány tyto dodávky;
c) musí na žádost příslušného orgánu hlásit, že dorazily produkty z jiného členského státu, v rozsahu nutném k provedení kontrol podle odstavce 1;
d) po dobu minimálně šesti měsíců, kterou přesněji určí příslušný orgán, uchovávají osvědčení o zdravotní nezávadnosti či doklady uvedené v článku 3 tak, aby je mohly na požádání předložit příslušnému orgánu.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18.
5. Na základě zprávy Komise, doprovázené případnými návrhy změn, přistoupí Rada k přezkoumání tohoto článku ve lhůtě tří let ode dne zahájení provádění této směrnice.
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby během kontrol prováděných na místech, kudy se mohou na území Společenství dostat produkty ze třetích zemí – jako jsou přístavy, letiště a hraniční přechody s třetími zeměmi – byla provedena tato opatření:
a) prověření dokladů o původu produktů;
b) pokud jde o produkty dovezené ze třetích zemí, musejí být zaslány pod celní kontrolou na kontrolní stanoviště, aby mohly být provedeny veterinární kontroly.
Produkty uvedené v příloze A nesmějí být celně odbaveny, pokud se při těchto kontrolách neprokáže, že odpovídají předpisům Společenství.
Produkty uvedené v příloze B a produkty, které jsou předmětem fakultativních dovozů v souladu s čl.
3 odst. 3 a které jsou po svém příchodu na území Společenství určeny k zaslání na území jiného členského státu, musejí:
- buď projít veterinárními kontrolami, aby se prokázalo, zda odpovídají předpisům členského státu určení,
- nebo – po pouhé vizuální kontrole toho, zda doklady a produkty si vzájemně odpovídají – být zaslány pod celní kontrolou na místo určení, kde musejí být provedeny veterinární kontroly;
c) produkty původem ze Společenství podléhají pravidlům kontroly uvedeným v článku 5.
2.
Od 1. ledna 1993 a odchylně od odstavce 1 podléhají všechny produkty přepravované dopravními prostředky zajišťujícími pravidelné a přímé spojení mezi dvěma zeměpisnými body Společenství pravidlům kontroly uvedeným v článku 5.
Článek 7
1. Pokud v průběhu kontroly prováděné na místě určení zásilky nebo v průběhu přepravy zjistí příslušné orgány členského státu:
a) přítomnost původců choroby uvedené ve směrnici 82/894/EHS [4] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 89/162/EHS [5], zoonózy nebo choroby či jakékoli příčiny případného závažného ohrožení zvířat či lidí, nebo že produkty pocházejí z oblasti postižené nákazou zvířat, nařídí – s výjimkou produktů, které z veterinárních hledisek podléhají ošetření podle článku 4 směrnice 80/215/EHS [6] naposledy ve znění směrnice 88/660/EHS [7] – likvidaci šarže nebo jakékoli jiné použití, jež stanoví předpisy Společenství.
Náklady spojené s likvidací šarže nese odesílatel nebo jeho zástupce.
Příslušné orgány členského státu určení neprodleně sdělí dálnopisem příslušným orgánům ostatních členských států a Komisi, co bylo zjištěno, jaká rozhodnutí byla přijata a důvody těchto rozhodnutí.
Mohou být uplatněna ochranná opatření uvedená v článku 9.
Kromě toho na požádání členského státu a postupem podle článku 17 může Komise v zájmu řešení situací, s nimiž není v předpisech Společenství počítáno, přijmout jakékoli nezbytné opatření vedoucí ke sladěnému přístupu členských států;
b) že zboží neodpovídá podmínkám stanoveným směrnicemi Společenství nebo – pokud chybí rozhodnutí o předpisech Společenství, jejichž existenci tyto směrnice stanoví – stanoveným vnitrostátními předpisy, mohou ponechat na odesílateli či jeho zástupci, jestliže to dovolují hygienické a veterinární okolnosti, volbu mezi:
- likvidací zboží, nebo
- jeho použitím k jiným účelům, včetně jeho vrácení s povolením příslušného orgánu země, v níž se nachází zařízení původu.
Pokud jsou však v osvědčení nebo v dokladech shledána pochybení, musí být odesílateli poskytnuta lhůta k nápravě, než se přistoupí k této poslední možnosti.
2. V souladu s postupem podle článku 18 vypracuje Komise seznam původců a chorob zmíněných v odstavci 1, jakož i prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 8
1. V případech uvedených v článku 7 se příslušný orgán členského státu určení neprodleně spojí s příslušnými orgány odesílajícího členského státu.
Tyto orgány přijmou veškerá nezbytná opatření a oznámí příslušnému orgánu členského státu určení povahu provedených kontrol, přijatá rozhodnutí a důvody těchto rozhodnutí.
Pokud se orgán členského státu určení obává, že tato opatření nejsou přiměřená, hledají příslušné orgány obou členských států společně způsoby a prostředky k nápravě situace, které mohou případně zahrnovat kontrolu na místě.
Pokud kontroly stanovené v článku 7 zjistí opakovaná pochybení, informuje příslušný orgán členského státu určení Komisi a veterinární útvary ostatních členských států.
Na žádost příslušného orgánu členského státu určení nebo ze svého vlastního podnětu může Komise s přihlédnutím k povaze zjištěných pochybení:
- poslat do dotyčného zařízení kontrolní misi,
- pověřit úředního veterinárního lékaře, jehož jméno je uvedeno na seznamu, který Komise připraví na návrh členských států, a který je přijatelný pro všechny zúčastněné strany, aby skutečnosti v dotyčném zařízení prověřil,
- požádat příslušný orgán, aby posílil odběry vzorků produkce dotyčného zařízení.
Komise informuje členské státy o svých zjištěních.
Pokud jsou tato opatření učiněna pro řešení opakovaných pochybení ze strany zařízení, Komise uloží úhradu jakýchkoli nákladů vzniklých při uplatňování opatření uvedených v předchozím pododstavci dotyčnému zařízení.
Do rozhodnutí Komise musí odesílající členský stát na požádání členského státu určení posílit kontroly produktů pocházejících z dotyčného zařízení a, pokud existují vážné veterinární nebo hygienické důvody, pozastavit schválení.
Členský stát určení může na své straně posílit kontroly produktů pocházejících z daného zařízení.
Na žádost jednoho z obou dotčených členských států musí Komise – pokud jsou pochybení potvrzena odborným posudkem – postupem podle článku 17 přijmout přiměřená opatření, která mohou zahrnovat až povolení členským státům dočasně odmítnout vstup produktů pocházejících z tohoto zařízení na jejich území.
Tato opatření musejí být co nejdříve potvrzena nebo přezkoumána postupem podle článku 17.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny možnosti podání opravných prostředků podle platných právních předpisů členských států proti rozhodnutím příslušných orgánů.
Rozhodnutí přijatá příslušným orgánem státu určení jsou sdělena spolu s jejich odůvodněním odesílateli nebo jeho zástupci a příslušnému orgánu odesílajícího členského státu.
Pokud o to odesílatel nebo jeho zástupce požádá, jsou mu uvedená odůvodněná rozhodnutí doručena písemně s údaji o právu na podání opravného prostředku podle platných právních předpisů členského státu určení a o postupu a odpovídajících lhůtách.
V případě sporu a aniž jsou dotčeny výše uvedené možnosti opravných prostředků, jestliže se na tom obě dotčené strany dohodnou, mohou však nejpozději do jednoho měsíce předložit spor k posouzení znalci uvedenému na seznamu znalců Společenství, který má Komise vypracovat; náklady znaleckého posudku nese Společenství.
Znalec musí vypracovat svůj posudek nejpozději do 72 hodin.
Strany se podrobí znaleckému posudku s patřičným ohledem na veterinární předpisy Společenství.
3. Náklady spojené s vrácením zásilky, skladováním zboží, jeho použitím k jiným účelům nebo jeho likvidací nese příjemce.
KAPITOLA III Společná ustanovení
Článek 9
1. Každý členský stát oznámí okamžitě ostatním členským státům a Komisi, pokud na jeho území vzplane jakákoli zoonóza, choroba či jiná možná příčina závažného ohrožení zvířat nebo zdraví lidí, jakož i nákaza uvedená ve směrnici 82/894/EHS.
Členský stát původu okamžitě uplatní tlumící nebo preventivní opatření stanovená předpisy Společenství, zejména vymezení ochranných pásem, jak tyto předpisy ukládají, nebo přijme jakékoli jiné opatření, jež bude považovat za vhodné.
Členský stát určení nebo tranzitu, který při kontrole podle článku 5 zjistí přítomnost některé z chorob nebo příčin zmíněných v prvém pododstavci, může, je-li to nutné, přijmout preventivní opatření podle předpisů Společenství.
Než budou přijata opatření v souladu s odstavcem 4, může členský stát určení z vážných hygienických nebo veterinárních důvodů přijmout prozatímní ochranná opatření týkající se dotyčných zařízení nebo, v případě nákazy zvířat ochranná opatření týkající se ochranné oblasti stanovené předpisy Společenství.
Opatření přijatá členskými státy se neprodleně sdělují Komisi a ostatním členským státům.
2. Jeden či více zástupců Komise se mohou na požádání členského státu, jak je uvedeno v odst. 1 prvním pododstavci, nebo z podnětu Komise neprodleně dostavit na dotyčné místo, aby ve spolupráci s příslušnými orgány přešetřili přijatá opatření a vydali k nim své stanovisko.
3. Jestliže nebyla Komise informována o přijatých opatřeních, nebo jestliže pokládá přijatá opatření za nedostatečná, může ve spolupráci s dotyčným členským státem ještě před schůzí Stálého veterinárního výboru přijmout prozatímní ochranná opatření vůči produktům pocházejícím z oblasti postižené nákazou zvířat nebo z daného zařízení.
Tato opatření jsou předložena v co nejkratší lhůtě Stálému veterinárnímu výboru, který je potvrdí, pozmění nebo zruší postupem podle článku 17.
4. Ve všech případech přistupuje Komise v rámci Stálého veterinárního výboru při nejbližší příležitosti k přezkoumání situace.
Postupem podle článku 17 stanoví nezbytná opatření pro produkty zmíněné v článku 1 a – pokud to situace vyžaduje – pro výchozí produkty nebo pro produkty z nich získané.
Komise sleduje situaci a v návaznosti na její vývoj týmž postupem přijatá opatření mění či ruší.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména seznam zoonóz či příčin případného vážného ohrožení lidského zdraví, se stanoví postupem podle článku 18.
Článek 10
Každý členský stát a Komise určí jeden či více veterinárních útvarů zodpovědných za provádění veterinárních kontrol a spolupráci s kontrolními útvary ostatních členských států.
Článek 11
Členské státy rovněž zajistí, aby úředníci jejich veterinárních útvarů v případné spolupráci s úředníky jiných útvarů, k takovému účelu zmocněných, mohli zejména:
- provádět prohlídky prostor, kanceláří, laboratoří, technického zařízení, dopravních prostředků, zařízení a vybavení, čisticích a údržbových prostředků, postupů používaných při výrobě a zpracování produktů a jejich označování, etiketování a obchodní úpravu,
- kontrolovat, zda zaměstnanci dodržují požadavky stanovené v předpisech uvedených v příloze A,
- odebírat vzorky produktů, které mají být skladovány nebo prodávány, uvedeny na trh či přepravovány,
- prošetřit dokumentaci či materiál výpočetní techniky týkající se dalších kontrol opatření přijatých na základě článku 3 odst. 1.
Za tímto účelem jim musí být se strany kontrolovaných zařízení poskytnuta součinnost v míře nezbytné k tomu, aby mohli splnit své povinnosti.
Článek 12
1. Čl. 8 odst. 3 a články 10 a 11 směrnice 64/433/EHS [8] naposledy pozměněné směrnicí 88/657/EHS [9] se zrušují.
2. Čl. 5 odst. 3 a 4 a články 9, 10 a 11 směrnice 71/118/EHS [10] naposledy pozměněné směrnicí 88/657/EHS se zrušují.
3. Ve směrnici 72/461/EHS [11] naposledy pozměněné směrnicí 87/489/EHS [12]:
i) čl. 5 odst. 2, 3, 4 a 5 a články 6 a 8 se zrušují;
ii) v čl. 8a se odkazy na článek 8 nahrazují odkazem na článek 9 směrnice 89/662/EHS.
4. Čl. 7 odst. 3 a články 12 a 16 směrnice 77/99/EHS [13] naposledy pozměněné směrnicí 89/227/EHS [14] se zrušují.
5. Ve směrnici 80/215/EHS:
i) čl. 5 odst. 2, 3, 4 a 5 a články 6 a 7 se zrušují;
ii) v článku 7a se odkazy na článek 7 nahrazují odkazem na článek 9 směrnice 89/662/EHS.
6. Čl. 5 odst. 3 a 4 a články 7, 8 a 12 směrnice 85/397/EHS [15] pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 [16] se zrušují.
7. Čl. 10 odst. 1 a 3 směrnice 88/657/EHS se zrušují.
8. Čl. 8 a 9 směrnice 89/437/EHS [17] se zrušují.
9. V příloze B směrnice 72/462/EHS [18] se v osvědčení doplňují nová slova, která znějí: "Jméno a adresa prvního příjemce".
Článek 13
1. Ve směrnicích 64/433/EHS a 71/118/EHS se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 19
Pravidla, jež stanoví směrnice 89/662/EHS [19] o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu, se použijí zejména na kontroly v místě původu, organizaci kontrol, jež má provádět členský stát určení, a na následná opatření a na ochranná opatření, která mají být zavedena."
2. Ve směrnicích 72/461/EHS a 80/215/EHS se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 15
Pravidla, jež stanoví směrnice 89/662/EHS [20] o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu, se použijí zejména na kontroly v místě původu, organizaci kontrol, jež má provádět členský stát určení, a na následná opatření a na ochranná opatření, která mají být zavedena."
3. Ve směrnici 77/99/EHS se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 24
Pravidla, jež stanoví směrnice 89/662/EHS [21] o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu, se použijí zejména na kontroly v místě původu, organizaci kontrol, jež má provádět členský stát určení, a na následná opatření a na ochranná opatření, která mají být zavedena."
4. Ve směrnicích 85/397/EHS a 88/657/EHS se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 18
Pravidla, jež stanoví směrnice 89/662/EHS [22] o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu, se použijí zejména na kontroly v místě původu, organizaci kontrol, jež má provádět členský stát určení, a na následná opatření a na ochranná opatření, která mají být zavedena."
5. Ve směrnici 88/437/EHS se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 17
Pravidla, jež stanoví směrnice 89/662/EHS [23] o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu, se použijí zejména na kontroly v místě původu, organizaci kontrol, jež má provádět členský stát určení, a na následná opatření a na ochranná opatření, která mají být zavedena."
Článek 14
Až do 31. prosince 1992 obchodování s produkty uvedenými v příloze B podléhá, než budou přijaty předpisy Společenství, pravidlům kontroly tak, jak je stanoví tato směrnice, a zejména pravidlům stanoveným v čl. 5 odst.
Před uplynutím termínu stanoveného v článku 19 sdělí členské státy, jaké podmínky a postupy v současné době uplatňují při obchodování s produkty uvedenými v prvním pododstavci.
Rada na návrh Komise určí do 31. prosince 1991 konečnou úpravu obchodu s produkty uvedenými v příloze B.
Článek 15
V článku 9 směrnice 64/432/EHS [24] se vkládá nové písmeno, které zní:
"2a. Jeden či více zástupců Komise se mohou na požádání členského státu nebo z podnětu Komise samotné okamžitě dostavit na dotyčné místo, aby ve spolupráci s příslušnými orgány přešetřili přijatá opatření a vydali k nim stanovisko."
Článek 16
1. Členské státy předloží Komisi nejpozději tři měsíce před datem uvedeným v čl. 19 odst.1 program se specifikací vnitrostátních opatření, která budou provedena k dosažení cílů stanovených touto směrnicí, zejména pak četnost kontrol.
2. Komise posoudí programy předložené členskými státy v souladu s odstavcem 1.
3. Každoročně a poprvé v roce 1991 zašle Komise členským státům doporučení k programu kontrol pro následující rok, k němuž se předtím vyjádřil Stálý veterinární výbor.
Toto doporučení může být předmětem dalších úprav.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor"), zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [25], neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě dvou dnů. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně svůj návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě patnácti dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 18
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor"), zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS, neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně svůj návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
KAPITOLA IV Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 19
1.
Do 31. prosince 1990 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou o návrhu Komise týkajícím se veterinárních kontrol při obchodování s živými zvířaty uvnitř Společenství.
Do data uvedeného v prvním pododstavci rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise o všeobecných pravidlech a zásadách pro kontroly ve třetích zemích a pro kontroly dovozů produktů, kterých se týká tato směrnice, ze třetích zemí.
Stejně tak budou do tohoto data vymezena i kontrolní stanoviště na vnějších hranicích a stanoveny požadavky, které budou muset tato stanoviště splňovat.
2.
Do 31. prosince 1992 přezkoumá Rada ustanovení této směrnice na základě zprávy Komise o získaných zkušenostech doprovázené případnými vhodnými návrhy, o nichž se usnese kvalifikovanou většinou.
Článek 20
Až do 31. prosince 1992 a tak, aby mohla být postupně zaváděna kontrolní opatření stanovená v této směrnici, mohou členské státy odchylně od čl. 5 odst.1:
- nadále pokračovat v kontrole dokladů v průběhu přepravy masa a odvozených produktů tak, aby se zajistilo dodržování zvláštních požadavků stanovených předpisy Společenství týkajících se slintavky a kulhavky a moru prasat,
- provádět kontrolu dokladů v průběhu přepravy produktů dovážených ze třetích zemí, jejichž jsou příjemci.
Článek 21
Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise určí do 1. října 1992 úpravu, která se použije poté, co přechodná ustanovení uvedená v článku 20 pozbudou účinnosti.
Článek 22
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do doby, uvedené v rozhodnutí, které bude přijato do 31. prosince 1990 v souladu s čl.
19 odst. 1 druhým pododstavcem, nejpozději však 31. prosince 1991.
Řecká republika má však navíc lhůtu dalšího jednoho roku pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1989
o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce
(89/665/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Společenství upravující zadávání veřejných zakázek, zejména směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/440/EHS [5], a směrnice Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [6], naposledy pozměněná směrnicí 88/295/EHS [7], neobsahují přesná ustanovení zajišťující jejich účinné uplatňování;
vzhledem k tomu, že stávající právní úprava zajišťující jejich uplatňování jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Společenství ne vždy dostačuje k zajištění dodržování společných ustanovení, zejména ve stadiu, kdy lze protiprávní jednání napravit;
vzhledem k tomu, že otevření veřejných zakázek soutěži na úrovni Společenství vyžaduje značné posílení záruk transparentnosti a nediskriminace; že k dosažení hmatatelných výsledků je třeba mít k dispozici účinné a rychlé opravné prostředky pro případy porušení práva Společenství v oblasti veřejných zakázek nebo vnitrostátních předpisů je provádějících;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech neexistují účinné opravné prostředky nebo jsou nedostatečné, což odrazuje podniky ze Společenství, aby se ucházely o veřejné zakázky zadavatelů v těchto státech; že proto dotyčné členské státy musí tuto situaci napravit;
vzhledem k tomu, že postup při zadávání veřejných zakázek je krátký, a orgány příslušné k přezkumu proto musí být oprávněny mimo jiné k přijímání předběžných rozhodnutí pozastavujících řízení a výkon rozhodnutí přijatého zadavatelem; že vzhledem ke krátkému trvání zadávacího řízení je nezbytné výše uvedená protiprávní jednání okamžitě řešit;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby ve všech členských státech existovala vhodná řízení umožňující zrušení protiprávních rozhodnutí a odškodnění osob poškozených protiprávním jednáním;
vzhledem k tomu, že pokud podniky samy nevyžadují přezkum, nemohou být některá protiprávní jednání napravena, není-li vytvořen zvláštní mechanismus;
vzhledem k tomu, že by proto Komise, pokud se domnívá, že při zadávání veřejných zakázek došlo ke zjevnému protiprávnímu jednání, měla být schopna upozornit příslušné orgány členského státu a zadavatele, aby byla učiněna vhodná opatření pro rychlou nápravu takového domnělého protiprávního jednání;
vzhledem k tomu, že uplatňování této směrnice v praxi by mělo být do čtyř let po jeho provedení přezkoumáno na základě informací o fungování vnitrostátních přezkumných řízení poskytnutých členskými státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pokud jde o postupy při zadávání veřejných zakázek, které spadají do působnosti směrnic 71/305/EHS a 77/62/EHS, přijmou členské státy opatření nezbytná pro zajištění účinného, a zejména co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí učiněných zadavateli podle následujících článků, a zejména čl. 2 odst. 7 z toho důvodu, že rozhodnutí porušila právo Společenství v oblasti veřejných zakázek nebo vnitrostátní předpisy je provádějící.
2. Členské státy zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci mezi podniky uplatňujícími nárok na náhradu škody, která jim vznikla v rámci postupu při udělování veřejné zakázky v důsledku toho, že tato směrnice rozlišuje mezi vnitrostátními předpisy provádějícími právo Společenství a jinými vnitrostátními předpisy.
3. Členské státy zajistí, aby přezkumné řízení bylo dostupné podle podrobných pravidel, která mohou stanovit členské státy, každé osobě, která má nebo měla zájem na získání určité veřejné zakázky na dodávky nebo stavební práce a které v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla škoda nebo jí hrozí.
Členské státy mohou zejména požadovat, aby osoba usilující o přezkum nejprve oznámila zadavateli domnělé protiprávní jednání a svůj záměr podat návrh na přezkum.
Článek 2
1. Členské státy zajistí, aby opatření přijímaná v souvislosti s přezkumným řízením uvedeným v článku 1 zahrnovala následující ustanovení týkající se pravomoci:
a) přijímat co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů předběžná opatření s cílem napravit domnělé protiprávní jednání nebo zabránit dalšímu poškozování příslušných zájmů, včetně opatření vedoucích k pozastavení nebo zajištění pozastavení postupů vedoucích k zadání dané veřejné zakázky nebo výkonu rozhodnutí učiněného zadavatelem;
b) zrušit protiprávní rozhodnutí nebo zajistit jeho zrušení, včetně odstranění diskriminačních technických, hospodářských nebo finančních specifikací ve výzvě k účasti v soutěži, v zadávací dokumentaci nebo v jakýchkoliv dalších dokumentech souvisejících s postupem při zadávání veřejných zakázek;
c) přiznat náhradu škody osobám poškozeným protiprávním jednáním.
2. Pravomoci uvedené v odstavci 1 mohou být rozděleny mezi různé orgány, které jsou příslušné k přezkumu z různých hledisek.
3. Přezkumné řízení jako takové nemusí mít odkladný účinek na postup při zadávání veřejných zakázek, kterého se týká.
4. Členské státy mohou stanovit, že při šetření, zda přijmout předběžné opatření, vezme orgán příslušný k přezkumu v úvahu pravděpodobné důsledky daných opatření pro všechny zájmy, které jím pravděpodobně budou poškozeny, a veřejný zájem a může rozhodnout, že nepřijme tato opatření, pokud by jejich nevýhody převážily nad výhodami.
Rozhodnutím nevydat předběžné opatření nejsou dotčena jiná práva žadatele.
5. Členské státy mohou stanovit, že pokud je nárok na náhradu škody uplatňován na základě skutečnosti, že rozhodnutí bylo protiprávní, musí být napadené rozhodnutí nejprve zrušeno orgánem, který je k tomu oprávněn.
6. Účinky výkonu pravomocí uvedených v odstavci 1 na uzavření smlouvy po udělení zakázky se řídí vnitrostátními právními předpisy.
S výjimkou případu, kdy je třeba rozhodnutí před přiznáním náhrady škody zrušit, může členský stát dále stanovit, že poté, co byla uzavřena smlouva po udělení zakázky, je pravomoc orgánů příslušných k přezkumu omezena na přiznání náhrady škody osobám poškozeným protiprávním jednáním.
7. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí učiněná orgány příslušnými k přezkumu byla účinně vynutitelná.
8. Pokud orgány příslušné k přezkumu nejsou soudy, musí své rozhodnutí vždy odůvodnit písemně.
Navíc musí být v takovém případě přijaty předpisy zajišťující, že domnělé protiprávní opatření orgánu příslušného k přezkumu nebo že domnělé vady při výkonu svěřených pravomocí podléhají soudnímu přezkumu nebo přezkumu orgánem, který je soudem ve smyslu článku 177 Smlouvy a který je nezávislý jak na zadavateli, tak na orgánu příslušném k přezkumu.
Členové tohoto nezávislého orgánu jsou jmenováni a jejich funkční období končí za stejných podmínek, které platí pro soudce, pokud jde o orgán, který je jmenuje, délku funkčního období a odvolání.
Alespoň předseda tohoto nezávislého orgánu musí mít stejnou kvalifikaci jako soudce.
Nezávislý orgán přijímá rozhodnutí po vyslechnutí obou stran; jeho rozhodnutí jsou právně závazná způsobem stanoveným jednotlivými členskými státy.
Článek 3
1. Komise může zahájit řízení uvedené v tomto článku, pokud před uzavřením smlouvy dospěje k názoru, že při zadávání veřejných zakázek ve smyslu směrnic 71/305/EHS a 77/62/EHS došlo ke zjevnému porušení práva Společenství v oblasti zadávání veřejných zakázek.
2. Komise oznámí členskému státu a zadavateli důvody, na základě kterých rozhodla, že došlo k protiprávnímu jednání a žádá nápravu.
3. Do 21 dnů po obdržení oznámení uvedeného v odstavci 2 předá dotyčný členský stát Komisi
a) potvrzení, že protiprávní jednání bylo napraveno nebo
b) odůvodnění, proč nedošlo k nápravě;
c) oznámení, že dotyčné řízení bylo pozastaveno buď z podnětu zadavatele, nebo na základě pravomocí uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a).
4. Odůvodnění podle odst. 3 písm. b) se může opírat zejména o skutečnost, že domnělé protiprávní jednání je již předmětem soudního řízení nebo jiného přezkumného řízení podle čl. 2 odst. 8. V tom případě sdělí členský stát Komisi výsledek tohoto řízení, jakmile je znám.
Pokud členský stát podle odst. 3 písm. c) oznámí, že dotyčné řízení bylo pozastaveno, oznámí členský stát Komisi, že toto pozastavení bylo ukončeno nebo že došlo k novému řízení, které se zcela nebo zčásti týká předchozího řízení.
Nové oznámení potvrdí, že protiprávní jednání bylo napraveno, nebo odůvodní, proč nebylo napraveno.
Článek 4
1. Nejpozději čtyři roky po provedení této směrnice v členských státech přezkoumá Komise po konzultaci s Poradním výborem pro veřejné zakázky způsob, jakým byla ustanovení této směrnice provedena, a bude-li to nezbytné, navrhne její změny.
2. Členské státy sdělí Komisi informace o fungování svých přezkumných řízení za předchozí rok každoročně do 1. března.
Povahu informací určí Komise po konzultaci s Poradním výborem pro veřejné zakázky.
Článek 5
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 21. prosince 1991.
Sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1989
o zveřejňování poboček vytvořených v členském státě některými formami společností řídících se právem jiného členského státu
(89/666/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění výkonu práva usazování společností uvedených v článku 58 Smlouvy stanoví čl.
54 odst. 3 písm. g) Smlouvy a Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování nezbytnost koordinace ochranných opatření požadovaných na společnostech v členských státech na ochranu zájmů jak společníků, tak třetích osob;
vzhledem k tomu, že tato koordinace v oblasti zveřejňování byla až dosud uskutečněna přijetím první směrnice 68/151/EHS [4], vztahující se na kapitálové společnosti, naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1985; že tato koordinace pokračovala v oblasti účetnictví čtvrtou směrnicí 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností [5], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení, sedmou směrnicí 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách [6], pozměněnou aktem o přistoupení z roku 1985, a osmou směrnicí 84/253/EHS o schvalování osob pověřených prováděním auditů účetních dokumentů [7];
vzhledem k tomu, že se tyto směrnice vztahují na společnosti jako takové, ale nevztahují se na jejich pobočky; že vytvoření pobočky, podobně jako založení dceřiné společnosti, je v současné době jednou z možností, které společnosti mají při výkonu svého práva usazování v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že chybějící koordinace, zejména v oblasti zveřejňování, vede v oblasti ochrany společníků a třetích osob k rozdílům mezi společnostmi působícími v jiných členských státech tím, že vytvořily pobočky, a mezi společnostmi, které tam působí na základě založení dceřiných společností;
vzhledem k tomu, že rozdíly v právních předpisech členských států mohou v této oblasti narušovat výkon práva usazování, a že je proto nutné tyto rozdíly odstranit, aby byl mimo jiné zabezpečen výkon tohoto práva;
vzhledem k tomu, že pro zabezpečení ochrany osob, které jednají se společnostmi prostřednictvím pobočky, je nutné zavést opatření na zveřejňování v členském státě, kde se pobočka nachází; že v určitých ohledech může být hospodářský a sociální vliv pobočky srovnatelný s vlivem dceřiné společnosti, takže existuje veřejný zájem na zveřejňování společnosti u pobočky; že při organizaci tohoto zveřejňování je vhodné se odvolat na postupy již zavedené u kapitálových společností ve Společenství;
vzhledem k tomu, že toto zveřejňování se vztahuje na řadu důležitých listin a údajů, jakož i na jejich změny;
vzhledem k tomu, že s výjimkou práva jednat jménem společnosti, obchodní firmy a právní formy, zrušení nebo zániku a úpadkového řízení společnosti může být toto zveřejňování omezeno na informace týkající se poboček samotných a na odkaz na rejstřík společnosti, jehož je pobočka integrální částí, protože podle stávajících pravidel Společenství jsou všechny informace týkající se společnosti jako takové k dispozici v tomto rejstříku;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy, které ukládají zveřejňování účetních dokumentů týkajících se pobočky, ztratily své opodstatnění poté, co došlo ke koordinaci vnitrostátních právních předpisů v oblasti vypracování, ověřování a zveřejňování účetních dokumentů společností; že je proto dostačující zveřejňovat v rejstříku pobočky účetní dokumenty ověřené a zveřejněné společností;
vzhledem k tomu, že obchodní dopisy a objednávkové listy používané pobočkou musí obsahovat alespoň stejné údaje jako obchodní dopisy a objednávkové listy používané společnosti, jakož i uvedení rejstříku, ve kterém je pobočka zapsána;
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů této směrnice a pro zamezení jakékoli diskriminace na základě země původu společnosti se tato směrnice vztahuje také na pobočky vytvořené společnostmi řídícími se právem třetích zemí a organizovaných v právní formě srovnatelné s právními formami společností, na něž se vztahuje směrnice 68/151/EHS; že u těchto poboček jsou nutná některá ustanovení odlišná od těch, která se uplatňují na pobočky společností řídících se právem jiných členských států, protože uvedená směrnice se nevztahuje na společnosti třetích zemí;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nijak nedotýká povinnosti zveřejňování uložené pobočkám na základě jiných předpisů, např. pracovního práva z hlediska práva zaměstnanců na informace, daňového práva nebo pro statistické účely,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
Pobočky společností jiných členských států
Článek 1
1. Listiny a údaje týkající se poboček vytvořených v členském státě společnostmi, které se řídí právem jiného členského státu a na které se vztahuje směrnice 68/151/EHS, jsou zveřejňovány v souladu s článkem 3 uvedené směrnice podle práva členského státu, ve kterém se nachází pobočka.
2. Je-li zveřejňování provedené u pobočky odlišné od zveřejňování u společnosti, je pro operace uskutečněné s pobočkou určující způsob zveřejňování u pobočky.
Článek 2
1. Povinné zveřejňování stanovené v článku 1 se vztahuje pouze na tyto listiny a údaje:
a) adresa pobočky;
b) činnost pobočky;
c) rejstřík, ve kterém je veden pro společnost spis uvedený v článku 3 směrnice Rady 68/151/EHS, a číslo zápisu této společnosti do tohoto rejstříku;
d) název a právní forma společnosti a název pobočky, pokud se liší od názvu společnosti;
e) jmenování, ukončení funkce a totožnost osob, které jsou oprávněny zastupovat společnost vůči třetím osobám a v soudních řízeních
- jako statutární orgán nebo členové takového orgánu v souladu se zveřejňováním společností podle čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 68/151/EHS,
- jako stálí zástupci společnosti pro činnosti pobočky s uvedením rozsahu jejich pravomocí;
f) likvidace společnosti, jmenování, totožnost a pravomoci likvidátorů a ukončení likvidace, v souladu se zveřejňováním provedeným u společnosti podle čl. 2 odst.
- úpadkové řízení nebo jiné podobné řízení, jehož předmětem je společnost;
g) účetní dokumenty za podmínek uvedených v článku 3;
h) zrušení pobočky.
2. Členský stát, ve kterém byla pobočka vytvořena, může stanovit zveřejňování tak, jak je uvedeno v článku 1,
a) podpisu osob uvedených v odst. 1 písm. e) a f) tohoto článku;
b) aktu, kterým se společnost zakládá, a stanov, pokud jsou obsaženy v samostatném aktu, v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 68/151/EHS, a změn těchto aktů;
c) osvědčení z rejstříku uvedeného v odst. 1 písm. c) tohoto článku o existenci společnosti;
d) údaje o zárukách zatěžujících majetek společnosti nacházející se v tomto členském státě, pokud se toto zveřejňování týká platnosti takových záruk.
Článek 3
Povinnost zveřejňování stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. g) se týká pouze účetních dokumentů společnosti tak, jak byly v souladu se směrnicemi 78/660/EHS, 83/349/EHS a 84/253/EHS vypracovány, ověřeny a zveřejněny podle práva členského státu, kterým se řídí společnost.
Článek 4
Členský stát, ve kterém byla pobočka vytvořena, může nařídit, že zveřejňování listin uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. b) a v článku 3 se provede v jiném úředním jazyce Společenství a že překlad těchto listin musí být ověřen.
Článek 5
Jestliže v členském státě existuje více poboček vytvořených stejnou společností, lze zveřejňování stanovené v čl. 2 odst. 2 písm. b) a článku 3 provést u rejstříku pobočky podle volby společnosti.
V tom případě se povinnost zveřejňování ostatních poboček vztahuje na uvedení rejstříku pobočky, u kterého je zveřejnění provedeno, a číslo této pobočky v tomto rejstříku.
Článek 6
Členské státy nařídí, aby obchodní dopisy a objednávkové listy používané pobočkou uváděly vedle údajů stanovených v článku 4 směrnice 68/151/EHS také rejstřík, u kterého je veden spis pobočky, a číslo této pobočky v tomto rejstříku.
ODDÍL II
Pobočky společností třetích zemí
Článek 7
1. Listiny a údaje týkající se poboček vytvořených v členském státě společnostmi, které se neřídí právem členského státu, ale které mají právní formu srovnatelnou s právními formami uvedenými ve směrnici 68/151/EHS, jsou zveřejňovány podle práva členského státu, ve kterém byly pobočka vytvořena, v souladu s článkem 3 uvedené směrnice.
2. Použije se čl. 1 odst. 2.
Článek 8
Povinné zveřejňování stanovené v článku 7 se vztahuje alespoň na tyto listiny a údaje:
a) adresa pobočky;
b) činnost pobočky;
c) právo státu, kterým se řídí daná společnost;
d) pokud to právo stanoví, rejstřík, do kterého je společnost zapsána, a číslo zápisu této společnosti do tohoto rejstříku;
e) akt, kterým se společnost zakládá, a stanovy, pokud jsou obsaženy v samostatném aktu, jakož i všechny změny těchto aktů;
f) právní forma, sídlo a předmět podnikání společnosti, jakož i alespoň jednou ročně výše upsaného základního kapitálu, pokud tyto údaje nejsou obsaženy v aktech uvedených v písmenu e);
g) název společnosti a název pobočky, pokud se liší od názvu společnosti;
h) jmenování, ukončení funkce a totožnost osob, které jsou oprávněny zastupovat společnost vůči třetím osobám a v soudních řízeních:
- jako statutární orgán nebo členové takového orgánu,
- jako stálí zástupci společnosti pro činnosti pobočky.
Musí být uveden rozsah pravomocí osob oprávněných zastupovat společnost, jakož i to, zda tak mohou činit jednotlivě, nebo zda musí jednat společně;
i) - zrušení společnosti, jmenování, totožnost a pravomoci likvidátorů a ukončení likvidace,
- úpadkové řízení nebo jiné podobné řízení, jehož předmětem je společnost;
j) účetní dokumenty za podmínek uvedených v článku 7;
h) zrušení pobočky.
Článek 9
8 odst. 1 písm. j) se týká účetních dokumentů společnosti tak, jak byly vypracovány, ověřeny a zveřejněny podle práva členského státu, kterým se řídí společnost.
Jestliže tyto dokumenty nejsou vypracovány v souladu se směrnicemi 78/660/EHS a 83/349/EHS nebo rovnocenným způsobem, mohou členské státy požadovat vypracování a zveřejňování účetních dokumentů, které se vztahují k činnostem pobočky.
2. Použijí se články 4 a 5.
Článek 10
Členské státy nařídí, aby obchodní dopisy a objednávkové listy používané pobočkou uváděly rejstřík, u kterého je veden spis pobočky, a číslo této pobočky v tomto rejstříku.
Pokud právo státu, kterým se společnost řídí, vyžaduje zápis do rejstříku, musí být uveden také rejstřík, do kterého je společnost zapsána, a číslo zápisu této společnosti do tohoto rejstříku.
ODDÍL III
Uvedení poboček ve výroční zprávě společnosti
Článek 11
V čl. 46 odst. 2 směrnice 78/660/EHS se vkládá nový pododstavec, který zní:
"e) existence poboček společnosti" .
ODDÍL IV
Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 12
Členské státy stanoví přiměřené sankce pro případ, že nedojde ke zveřejnění stanovenému v článcích 1, 2, 3, 7, 8 a 9 nebo jestliže v obchodních dopisech a na objednávkových listech nejsou uvedeny povinné údaje stanovené v článcích 6 a 10.
Článek 13
Každý členský stát určí osoby, které jsou povinny splnit náležitosti zveřejňování stanovené touto směrnicí.
Článek 14
1. Články 3 a 9 se nevztahují na pobočky vytvořené úvěrovými a finančními institucemi, na které se vztahuje směrnice 89/117/EHS [8].
2. Až do další koordinace nemusí členské státy uplatňovat články 3 a 9 na pobočky vytvořené pojišťovnami.
Článek 15
Zrušují se článek 54 směrnice 78/660/EHS a článek 48 směrnice 83/349/EHS.
Článek 16
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2.
Členské státy stanoví, že předpisy uvedené v odstavci 1 se použijí ode dne 1. ledna 1993, a pokud jde o účetní dokumenty, od roční účetní závěrky za účetní období počínající dne 1. ledna 1993 nebo v průběhu roku 1993.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Kontaktní výbor ustavený článkem 52 směrnice 78/660/EHS má dále za úkol
a) usnadňovat, aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, harmonizované uplatňování této směrnice pomocí pravidelných jednání, zejména o konkrétních obtížích vznikajících v souvislosti s jejím uplatňováním;
b) radit Komisi v případě potřeby ve věcech doplnění nebo změn této směrnice.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1989
v oblasti práva společností o společnostech s ručením omezeným s jediným společníkem (89/667/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné koordinovat některé záruky, které jsou v některých členských státech vyžadovány od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy na ochranu zájmů společníků a třetích osob, aby bylo dosaženo jejich rovnocennosti;
vzhledem k tomu, že na jedné straně se v této oblasti vztahují na všechny kapitálové společnosti směrnice 68/151/EHS [4] a 78/660/EHS [5] naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska a směrnice 83/349/EHS [6], ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, které se týkají zveřejňování informací, platnosti závazků společnosti, neplatnosti společnosti a roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky; že se na druhé straně směrnice 77/91/EHS [7] a 78/855/EHS [8] naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska a směrnice 82/891/EHS [9], které se týkají založení, základního kapitálu, fúzí a rozdělení společností, vztahují pouze na akciové společnosti;
vzhledem k tomu, že dne 3. listopadu 1986 schválila Rada ve svém usnesení akční program pro malé a střední podniky [10];
vzhledem k tomu, že reformy práva společností provedené v posledních letech v některých právních předpisech členských států, jimiž bylo umožněno založení společnosti s ručením omezeným s jediným společníkem, vytvořily rozdíly mezi právními úpravami členských států;
vzhledem k tomu, že je třeba vytvořit právní nástroj umožňující omezení ručení jednotlivého podnikatele v celém Společenství, aniž tím jsou dotčeny právní předpisy členských států, které ukládají tomuto jednotlivému podnikateli ve výjimečných případech ručení za závazky podniku;
vzhledem k tomu, že společnost s ručením omezeným může mít jediného společníka jednak již při svém založení, jednak v důsledku soustředění všech společenských podílů do jediných rukou; že až do koordinace vnitrostátních předpisů v oblasti práva koncernů mohou členské státy stanovit zvláštní ustanovení nebo sankce, je-li fyzická osoba jediným společníkem více společností nebo je-li společnost jedné osoby nebo jakákoli jiná právnická osoba jediným společníkem některé společnosti; že jediným cílem této možnosti je zohlednit stávající zvláštnosti některých vnitrostátních právních předpisů; že za tímto účelem mohou členské státy ve zvláštních případech stanovit omezení práva na založení společnosti jedné osoby nebo neomezené ručení jediného společníka; že členské státy mohou volně stanovit pravidla, aby čelily možným nebezpečím vyplývajícím z toho, že společnost jedné osoby má jen jediného společníka, zvláště k zajištění splacení upsaného základního kapitálu;
vzhledem k tomu, že soustředění všech podílů do jediných rukou a totožnost jediného společníka musí být zveřejněny v rejstříku, který je přístupný veřejnosti;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí, která přijímá jediný společník v postavení valné hromady společníků, je nutné pořizovat písemně;
vzhledem k tomu, že písemná forma musí být rovněž požadována u smluv uzavřených mezi jediným společníkem a společností, za niž jedná, pokud se tyto smlouvy nevztahují na běžné operace uzavřené za obvyklých podmínek,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které se vztahují na tyto formy společností:
- Německo:
Gesellschaft mit beschränkter Haftung,
- Belgie:
société privée à responsabilité limitée/besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid,
- Dánsko:
anpartsselskab,
- Španělsko:
sociedad de responsabilidad limitada,
- Francie:
société à responsabilité limitée,
- Řecko:
εταιρεία περιορισμένης ευδύνης,
- Irsko:
private company limited by shares or by guarantee,
- Itálie:
società a responsabilità limitata,
- Lucembursko:
société a responsabilité limitée,
- Nizozemsko:
besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid,
- Portugalsko:
sociedade por quotas,
- Spojené království:
private company limited by shares or by guarantee.
Článek 2
1. Společnost může mít jediného společníka jednak již při svém založení, jednak v důsledku soustředění všech společenských podílů do jediných rukou (společnost jedné osoby).
2. Až do koordinace vnitrostátních předpisů v oblasti práva koncernů mohou zákony členských států obsahovat zvláštní ustanovení nebo sankce,
a) je-li fyzická osoba jediným společníkem více společností nebo
b) je-li společnost jedné osoby nebo jakákoli právnická osoba jediným společníkem některé společnosti.
Článek 3
Pokud se společnost stane společností jedné osoby v důsledku soustředění všech podílů v jediných rukou, musí být tato skutečnost a totožnost jediného společníka vloženy do spisu nebo zapsány do rejstříku ve smyslu čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 68/151/EHS nebo vyznačeny v rejstříku vedeném u společnosti a přístupném veřejnosti.
Článek 4
1. Jediný společník vykonává pravomoci valné hromady společníků.
2. Rozhodnutí jediného společníka přijatá v oblasti uvedené v odstavci 1 musí být uvedena v zápisu nebo pořízena písemně.
Článek 5
1. Smlouvy uzavřené mezi jediným společníkem a společností, za niž jedná, musí být uvedeny v zápisu nebo pořízeny písemně.
2. Členské státy nejsou povinny uplatňovat odstavec 1 na běžné operace uzavřené za obvyklých podmínek.
Článek 6
Povolí-li členský stát společnost jedné osoby ve smyslu čl. 2 odst. 1 také u akciové společnosti, vztahuje se na ni tato směrnice.
Článek 7
Členský stát nemusí povolit společnost jedné osoby, jestliže jeho vnitrostátní právní předpisy umožňují jednotlivým podnikatelům zakládat podniky, jejichž ručení je omezeno na majetek určený pro určitou činnost, jsou-li pro tyto podniky stanoveny záruky rovnocenné těm, které obsahuje tato směrnice a ostatní předpisy Společenství vztahující se na společnosti uvedené v článku 1.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se tato směrnice použije na společnosti existující již ke dni 1. ledna 1992 až od 1. ledna 1993.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se mění směrnice 75/106/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu
(89/676/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 75/106/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 88/316/EHS [5] stanoví úplnou harmonizaci rozsahu jmenovitých množství některých vinařských výrobků;
vzhledem k tomu, že z hlediska vývoje ve Společenství v oblasti přechovávání vína ve velkých sudech, plnění do lahví a označování vína je nutné tento rozsah pozměnit;
vzhledem k tomu, že za účelem povolení používání vratných lahví, jejichž objemy nejsou ve zmíněné směrnici uvedeny, je nutné do ní zahrnout zvláštní pravidla,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 75/106/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Tato směrnice se nevztahuje na hotová balení obsahující výrobky uvedené v příloze III
- bodě 1 písm. a), které jsou přechovávány ve velkých sudech, plněny do lahví a označovány v objemech nepřesahujících 0,25 litru a které jsou určeny k obchodnímu použití,
- bodě 2 písm. a) a bodě 4, které jsou určeny buď ke spotřebě na palubě letadel, lodí a ve vlacích, anebo k prodeji v bezcelních obchodech."
2. V článku 5 se odstavec 3 mění takto:
a) písmeno a) se zrušuje;
b) odrážky v písmenu c) se nahrazují tímto:
"— 0,68 litru, 0,70 litru a 0,98 litru ve Španělsku do 31. prosince 1992,
— 0,46 litru a 0,70 litru v Řecku do 31. prosince 1992."
3. V příloze III sloupci I bodě 1 se písmeno a) mění takto:
a) doplňují se čísla "0,187 (l) – 4 – 8";
b) slova "0,187 (výhradně pro spotřebu na palubě letadel a lodí)" uvedená na konci rozsahu objemů se zrušují;
c) doplňuje se nová poznámka pod čarou, která zní:
"(1) Hodnota se týká pouze spotřeby na palubě letadel, lodí a ve vlacích a prodeje v bezcelních obchodech."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se poosmé mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(89/677/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že musí být přijata opatření pro postupné vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh představuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že přes zákaz uvádění na trh některých ozdobných předmětů určených k vytvoření světelných efektů a obsahujících skleněné nádoby s nebezpečnými kapalinami, jak jsou definovány směrnicí 67/548/EHS [4] naposledy pozměněnou směrnicí 86/431/EHS [5], jsou předměty představující stejné nebezpečí stále uváděny na trh k použití ve hrách pro jednoho nebo více účastníků, někdy s dekorativní funkcí;
vzhledem k tomu, že je žádoucí přehodnotit obsah PCB/PCT (0,01 % hmotnostní –100 ppm) v přípravcích, včetně odpadních olejů; že směrnicí Rady 87/101/EHS ze dne 22. prosince 1986, kterou se mění směrnice 75/439/EHS o nakládání s odpadními oleji [6], byl tento obsah stanoven na 0,005 % hmotnostní;
vzhledem k tomu, že benzen (č.
CAS 71-43-2) je toxická látka, která pravděpodobně ovlivňuje centrální nervový systém a krvetvorbu a vyvolává rakovinu, zejména leukémii; že tato látka je klasifikována ve směrnici 67/548/EHS jako karcinogen kategorie 1; že úmluva Mezinárodní organizace práce č.
136 a doporučení Mezinárodní organizace práce č.
144 stanoví opatření k ochraně před riziky, která jsou spojená s benzenem;
vzhledem k tomu, že tyto látky: 2-naftylamin (č.
CAS.
91-59-8), 4-nitrobifenyl (č.
CAS 92-93-3), 4-aminobifenyl (č.
CAS 92-67-1) a benzidin (č.
CAS 92-87-5) mohou vyvolat rakovinu, zejména rakovinu močového systému; že tyto látky jsou klasifikovány ve směrnici 67/548/EHS jako karcinogeny kategorie 1; že ačkoli v rámci Společenství jsou nyní tyto látky vyráběny pouze v minimálních kontrolovaných množstvích určených výhradně pro výzkum, mohou být přesto přítomny ve formě nečistot v jiných látkách a přípravcích;
vzhledem k tomu, že vedle zvláštních opatření vztahujících se výhradně na pracoviště by stanovení nejvyšší mezní hodnoty koncentrace a omezení používání těchto látek jako takových nebo obsažených v přípravcích zlepšilo prevenci rakoviny jako nemoci z povolání a ochranu spotřebitele;
vzhledem k tomu, že sloučeniny olova obecně, a zejména soli olova, které jsou snadno rozpustné v žaludku, jsou nebezpečné pro zdraví; že sloučeniny tohoto typu jsou dosud příležitostně používány jako barviva pro různé dekorativní nátěry a že jejich používání v takových případech by mělo být omezeno; že úmluva Mezinárodní organizace práce č.
13 omezuje používání olovnaté běloby v nátěrových hmotách;
vzhledem k tomu, že některé přípravky proti nánosům používané jako ochranné nátěry lodních trupů a/nebo pod vodou ponořeného zařízení mají v důsledku použití určitých chemických sloučenin, zejména sloučenin arzénu, rtuti a cínu, škodlivé účinky na živé vodní organismy; že za účelem lepší ochrany životního prostředí by používání sloučenin a přípravků tohoto typu mělo být omezeno;
vzhledem k tomu, že nejen di-μ-oxo-di-n-butylcínohydroxyboran (C8H19BO3Sn,č.
CAS 75113-37-0), ale také jeho produkty rozkladu/degradace jsou látky nebezpečné pro člověka a životní prostředí, zejména pro vodní prostředí; že používání těchto látek by mělo být omezeno;
vzhledem k tomu, že omezení používání nebo uvádění na trh již přijaté některými členskými státy, pokud se týká výše uvedených látek nebo přípravků, které je obsahují, mají přímý dopad na vytváření a fungování vnitřního trhu; že je proto nezbytné uvést v soulad právní předpisy členských států v této oblasti a změnit odpovídajícím způsobem přílohu I směrnice 76/769/EHS [7] naposledy pozměněnou směrnicí 85/610/EHS [8];
vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčen současný stav práva Společenství, pokud jde o případná přísnější omezení přijatá členskými státy a týkající se používání daných látek a přípravků na pracovišti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/769/EHS se mění takto:
1. v bodu 1 v levém sloupci se hodnota "0,01 %" uvedená v třetí odrážce nahrazuje hodnotou "0,005 %";
2. bod 3 se nahrazuje tímto:
"3.Kapalné látky nebo přípravky, které jsou považovány za nebezpečné podle definice v čl.
2 odst.
2 a kritérií uvedených v příloze VI části II.D směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek, naposledy pozměněné směrnicí 86/431/EHS. _BAR_ Nejsou povoleny v: ozdobných předmětech určených k vytváření světelných nebo barevných efektů pomocí různých fází, např. v ozdobných lampách a popelnících,žertovných a zábavnýchpředmětech,hrách pro jednoho nebo více účastníků nebo předmětech určených k takovému použití nebo k dekorativním účelům. _BAR_
3. v bodu 5 (benzen) se v pravém sloupci doplňuje tento text:
_BAR_ "V látkách nebo přípravcích uváděných na trh není povolen v koncentracích rovných nebo vyšších než 0,1 % hmot. _BAR_
_BAR_ Odchylně se však toto ustanovení nevztahuje na a)motorová paliva, která jsou upravena směrnicí 85/210/EHS;b)látky a přípravky pro použití v průmyslových výrobách, které nedovolují emise benzenu v množstvích přesahujících hodnoty povolené platnými předpisy;c)odpady, které jsou upraveny směrnicemi 75/442/EHS a 78/319/EHS. _BAR_
4. doplňují se nové body, které znějí:
"13.2-naftylaminč.
CAS 91-59-8 a jeho soli _BAR_ V látkách a přípravcích uváděných na trh není povolen v koncentracích rovných nebo vyšších než 0,1 % hmot. _BAR_
14.Benzidinč.
CAS 92-87-5 a jeho soli _BAR_ Odchylně se však toto ustanovení nevztahuje na odpad obsahující jednu nebo více těchto látek, který je upraven směrnicemi 75/442/EHS a 78/319/EHS. _BAR_
15.4-nitrobifenylč.
CAS 92-93-3 _BAR_ _BAR_
16.4-aminobifenylč.
CAS 2-67-1 a jeho soli _BAR_ Tyto látky a přípravky nesmí být prodávány široké veřejnosti.
Aniž je dotčena platnost jiných předpisů Společenství o klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek a přípravků, musí být obal těchto přípravků čitelně a nesmazatelně označen takto: "Pouze pro profesionální uživatele". _BAR_
17.Uhličitany olovaneutrální bezvodý uhličitan olovnatý,PbCO3,č.
CAS 598-63-0uhličitan-hydroxid olovnatý2PbCO3.Pb(OH)2,č.
CAS 1319-46-6 _BAR_ Nejsou povoleny jako látky a složky přípravků určených k použití jako nátěrové hmoty, kromě restaurování a údržby uměleckých děl a historických budov a jejich interiérů, pokud si členské státy přejí toto použití na svém území povolit, ale pouze v souladu s ustanoveními úmluvy Mezinárodní organizace práce č.
13 o použití olovnaté běloby v nátěrových hmotách. _BAR_
18.Sulfáty olovaPbSO4 (1:1), č.
CAS 7446-14-2 PbxSO4, č.
CAS 15739-80-7 _BAR_ Nejsou povoleny jako látky a složky přípravků určených k použití jako nátěrové hmoty, kromě restaurování a údržby uměleckých děl a historických budov a jejich interiérů, pokud si členské státy přejí toto použití na svém území povolit, ale pouze v souladu s ustanoveními úmluvy Mezinárodní organizace práce č.
13 o použití olovnaté běloby v nátěrových hmotách. _BAR_
19.Sloučeniny rtuti _BAR_ Nejsou povoleny jako látky a složky přípravků určených k a)ochraně před uhníváním působením mikroorganismů, rostlin nebo živočichů natrupech lodí,klecích, plovácích, sítích a jiném zařízení nebo vybavení používaném k chovu ryb, korýšů a měkkýšů,jakémkoliv částečně nebo zcela ponořeném zařízení nebo vybavení;b)ochraně dřeva;c)impregnaci silně namáhaných průmyslových textilií a přízí určených pro jejich výrobu;d)úpravě průmyslových vod, bez ohledu na jejich použití. _BAR_
20.Sloučeniny arzénu _BAR_ 1.Nejsou povoleny jako látky a složky přípravků určených ka)ochraně před uhníváním působením mikroorganismů, rostlin nebo živočichů natrupech lodí,klecích, plovácích, sítích a jiném zařízení nebo vybavení používaném k chovu ryb, korýšů a měkkýšů,jakémkoliv zcela nebo částečně ponořeném zařízení nebo vybavení;b)ochraně dřeva.V tomto případě se zákaz nevztahuje na roztoky anorganických solí typu CCA (měď – chrom - arzén), používaných v průmyslových zařízeních pro impregnaci dřeva ve vakuu nebo pod tlakem.Kromě toho mohou členské státy povolit na svém území používání přípravků typu DFA (dinitrofenol - fluorid – arzén) pro obnovu impregnace již postavených dřevěných stožárů nadzemního vedení.
S těmito přípravky mohou pracovat pouze odborníci na použití vakua nebo tlaku.2.Nejsou povoleny jako látky a složky přípravků určených k úpravě průmyslových vod, bez ohledu na jejich použití. _BAR_
21.Organické sloučeniny cínu _BAR_ 1.Nejsou povoleny jako látky a složky přípravků určených k ochraně před uhníváním působením mikroorganismů, rostlin nebo živočichů naa)trupech lodí o celkové délce, definované podle ISO 8666, menší než 25 metrů;b)klecích, plovácích, sítích a na všech ostatních zařízeních a vybaveních používaných pro chov ryb, korýšů a měkkýšů;c)jakýchkoliv zařízeních nebo vybaveních, která jsou zcela nebo částečně ponořena.Tyto látky a přípravkymohou být uváděny na trh pouze v obalech s objemem 20 litrů a větším,nesmí být prodávány široké veřejnosti, ale pouze profesionálním uživatelům.Aniž je dotčena platnost ostatních předpisů Společenství o klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek a přípravků, musí být balení těchto přípravků čitelně a nesmazatelně označeno takto:"Nepoužívat na lodě o celkové délce menší než 25 metrů nebo jakákoliv zařízení a vybavení používaná při chovu ryb, korýšů a měkkýšů"."Pouze pro profesionální uživatele".2.Nesmí být použity jako látky nebo složky přípravků určených k úpravě průmyslových vod, bez ohledu na jejich použití. _BAR_
22.di-μ-oxo-di-n-butylcínohydroxyboran (C8H19BO3Sn,č.
CAS 75113-37-0) (DBB) _BAR_ V látkách a složkách přípravků uváděných na trh není povolen v koncentracích rovných nebo vyšších než 0,1 %.
Odchylně se však toto ustanovení nevztahuje na tuto látku (DBB) nebo přípravky tuto látku obsahující, pokud jsou určeny výhradně pro zpracování do konečných výrobků, v nichž se tato látka již nebude vyskytovat v koncentraci rovné nebo vyšší než 0,1 %." _BAR_
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od data jejího přijetí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 18 měsíců od přijetí této směrnice znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(89/678/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že veřejnost a životní prostředí jsou neustále vystaveny novým rizikům, která pocházejí z používání chemických výrobků; že když je zjištěno poškození a zejména v případech, kdy jsou pozorovány vážné následky pro lidské zdraví, je nezbytný okamžitý zásah s cílem zakázat nebo omezit uvádění na trh nebo používání některých nebezpečných látek a přípravků na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/769/EHS [4] v současném znění nestanoví, že Komise s pomocí výboru může rozhodnout o přizpůsobení příloh technickému pokroku a že v souladu s tím každé přizpůsobení musí být stanoveno rozhodnutím Rady;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby se ustanovení obsažená v příloze směrnice 76/769/EHS rychle přizpůsobovala technickému pokroku; že k usnadnění provedení potřebných opatření je nezbytné zavést postup předpokládající úzkou spolupráci členských států a Komise; že by měla být stanovena opatření k zajištění tohoto postupu v rámci výboru a k přijetí změn v souladu s postupem podle článku 21 směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [5], naposledy pozměněné směrnicí 88/490/EHS [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Do směrnice 76/769/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 2a
Změny požadované pro přizpůsobení příloh technickému pokroku ve vztahu k látkám a přípravkům, na které se vztahuje tato směrnice, budou schvalovány v souladu s postupem stanoveným v článku 21 směrnice 67/548/EHS [7], naposledy pozměněné směrnicí 88/490/EHS [8]."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se popáté mění směrnice 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(89/679/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 76/768/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 88/667/EHS [5], stanoví pro účely přizpůsobení technických požadavků stanovených směrnicí technickému pokroku postup pro užší spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že v případě příloh III až VII je postup tohoto výboru použitelný do 31. prosince 1988; že by se používání tohoto postupu mělo prodloužit na dobu neurčitou,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ve směrnici 76/768/EHS se v čl. 8 odst. 2 zrušuje druhý pododstavec.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se mění směrnice 77/536/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů
(89/680/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že článek 9 směrnice 77/536/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/354/EHS [5], omezuje oblast působnosti uvedené směrnice na kolové zemědělské a lesnické traktory o hmotnosti od 1,5 do 4,5 t; že zvýšení dosud stanovené maximální hmotnosti o 1,5 t není z hlediska bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce na poli spojeno s žádnou závažnou nevýhodou;
vzhledem k tomu, že ochranné konstrukce chránící při převrácení traktorů hmotnosti od 4,5 do 6 t jsou srovnatelné s ochrannými konstrukcemi traktorů hmotnosti od 1,5 do 4,5 t, a tudíž se na ně mohou vztahovat stejné požadavky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V prvním řádku čl. 9 čtvrté odrážky směrnice 77/536/EHS se slova "hmotnost od 1,5 do 4,5 t" nahrazují slovy "hmotnost od 1,5 do 6 t".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od 3. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se mění směrnice 87/402/EHS o předních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů
(89/681/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že článek 12 směrnice 87/402/EHS [4] stanoví, že uvedená směrnice bude doplněna o ustanovení, jimiž budou v rámci postupu dynamických zkoušek zavedeny přídavné zkoušky rázem;
vzhledem k tomu, že v rámci postupu statických zkoušek se již s přídavnou zkouškou počítá, proto je nutné předepsat přídavnou zkoušku, která věrněji odráží podmínky při převrácení traktoru, také pro postup dynamických zkoušek, aby oba tyto zkušební postupy byly rovnocenné a odstranila se dosavadní nerovnováha mezi nimi;
vzhledem k tomu, že výsledky praktických zkoušek prováděných se zadními ochrannými konstrukcemi lze, pokud se týká spolehlivosti parametrů a výpočtů, použít i na stejná zařízení, avšak namontovaná vpředu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 87/402/EHS se mění takto:
1.
V příloze IV části A se bod 1.6 nahrazuje tímto:
"1.6 Přídavné zkoušky
1.6.1 Jestliže se během zkoušky rázem objeví lomy nebo praskliny, které nelze pokládat za zanedbatelné, provede se ihned po zkoušce rázem, při níž se tyto lomy nebo praskliny objevily, druhá podobná zkouška rázem, avšak s použitím výšky pádu rovné:
H′ =
H
10
,
kde "a" je poměr trvalé deformace k pružné deformaci měřené v okamžiku úderu (a = Dp/De).
Přídavná trvalá deformace způsobená druhým rázem nesmí překročit 30 % trvalé deformace způsobené prvním rázem.
Aby bylo možné přídavnou zkoušku provést, je nutno při všech zkouškách rázem měřit pružnou deformaci.
1.6.2 Jestliže se během zkoušky tlakem objeví lomy nebo praskliny, které nelze pokládat za zanedbatelné, provede se ihned po zkoušce tlakem, při níž se tyto lomy nebo praskliny objevily, druhá podobná zkouška tlakem, avšak s použitím síly rovné 1,2 Fv."
2.
V příloze VI se vkládá nový bod, který zní:
"7.3 Údaje a výsledky případné přídavné dynamické zkoušky".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od 3. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989,
kterou se mění směrnice 86/298/EHS o zadních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů
(89/682/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že článek 13 směrnice 86/298/EHS [4] stanoví, že uvedená směrnice bude doplněna o ustanovení, jimiž budou v rámci postupu dynamických zkoušek zavedeny přídavné zkoušky rázem;
vzhledem k tomu, že v rámci postupu statických zkoušek se již s přídavnou zkouškou počítá, proto je nutné předepsat přídavnou zkoušku, která věrněji odráží podmínky při převrácení traktoru, také pro postup dynamických zkoušek, aby oba tyto zkušební postupy byly rovnocenné a odstranila se dosavadní nerovnováha mezi nimi;
vzhledem k tomu, že čistě teoretické parametry a výpočty, na nichž byla přídavná dynamická zkouška zpočátku založena, byly ověřovány praktickými experimenty, které potvrdily jejich spolehlivost;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné změnit oblast působnosti směrnice 86/298/EHS tak, aby se upřesnilo znění čl. 1 druhé odrážky týkající se pneumatik, kterými jsou opatřeny přední a zadní nápravy, a tím odstranila možnost případného rozdílného výkladu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 86/298/EHS se mění takto:
1.
V článku 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"– pevný nebo nejmenší nastavitelný rozchod kol u náprav s nejširšími pneumatikami menší než 1150 mm; za předpokladu, že náprava s nejširšími pneumatikami je nastavena na rozchod kol nejvýše 1150 mm, musí být možné nastavit rozchod kol u druhé nápravy tak, aby vnější okraje nejužších pneumatik nepřečnívaly za vnější okraj pneumatik nápravy s nejširšími pneumatikami.
Mají-li obě nápravy ráfky a pneumatiky stejných rozměrů, musí být pevný nebo nastavitelný rozchod kol u obou náprav menší než 1150 mm;"
2. V příloze II se bod 3.1.1 nahrazuje tímto:
"3.1.1 Po kterékoli dílčí zkoušce v rámci dynamických zkoušek nevykazuje ochranná konstrukce lomy nebo praskliny podle bodu 3.1 oddílu a přílohy III.
Jestliže během dynamické zkoušky vzniknou nepřípustné lomy nebo praskliny, musí se ihned po zkoušce, která vznik lomů nebo prasklin způsobila, provést přídavná zkouška rázem nebo tlakem podle bodu 1.6 oddílu a přílohy III."
3.
V příloze III části A se bod 1.6 nahrazuje tímto:
"1.6 Přídavné zkoušky
1.6.1 Jestliže se během zkoušky rázem objeví lomy nebo praskliny, které nelze pokládat za zanedbatelné, provede se ihned po zkoušce rázem, při níž se tyto lomy nebo praskliny objevily, druhá podobná zkouška rázem, avšak s použitím výšky pádu rovné:
H′ =
×
,
kde "a" je poměr trvalé deformace k pružné deformaci měřené v okamžiku úderu (a = Dp/De).
Přídavná trvalá deformace způsobená druhým rázem nesmí překročit 30 % trvalé deformace způsobené prvním rázem.
Aby bylo možné přídavnou zkoušku provést, je nutno při všech zkouškách rázem měřit pružnou deformaci.
1.6.2 Jestliže se během zkoušky tlakem objeví lomy nebo praskliny, které nelze pokládat za zanedbatelné, provede se ihned po zkoušce tlakem, při níž se tyto lomy nebo praskliny objevily, druhá podobná zkouška tlakem, avšak s použitím síly rovné 1,2 Fv."
4.
V příloze VI se vkládá nový bod, který zní:
"7.3 Údaje a výsledky případné přídavné dynamické zkoušky".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od 3. ledna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1989
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se osobních ochranných prostředků
(89/686/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření zaměřená na postupné vytváření vnitřního trhu ve lhůtě, která skončí dnem 31. prosince 1992; že vnitřní trh je tvořen prostorem bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že různé členské státy přijaly během posledních let předpisy vztahující se na mnohé položky osobních ochranných prostředků se zřetelem zejména na zajištění ochrany veřejného zdraví, zdokonalení bezpečnosti při práci a zabezpečení ochrany uživatele;
vzhledem k tomu, že tyto vnitrostátní právní předpisy jsou často velmi podrobné, pokud jde o požadavky týkající se návrhu, výroby, stupně jakosti, zkoušek a certifikace osobních ochranných prostředků s ohledem na ochranu jednotlivců proti zranění a onemocnění;
vzhledem k tomu, že zejména vnitrostátní právní předpisy týkající se bezpečnosti práce zavádějí povinnost používat osobní ochranné prostředky; že mnoho požadavků zavazuje zaměstnavatele poskytovat příslušným pracovníkům příslušné osobní ochranné prostředky, pokud přednostní kolektivní ochranná opatření nejsou k dispozici nebo jsou nedostatečná;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy týkající se osobních ochranných prostředků se v jednotlivých členských státech podstatně liší; že tyto předpisy mohou proto vytvářet překážky obchodu s přímými důsledky pro vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné harmonizovat tyto rozdílné vnitrostátní právní předpisy s cílem zajistit volný pohyb těchto výrobků bez jakéhokoli snížení již platných úrovní ochrany vyžadovaných v členských státech a s cílem umožnit nezbytné zvýšení úrovně této ochrany;
vzhledem k tomu, že ustanovení upravující navrhování a výrobu osobních ochranných prostředků stanovená v této směrnici, která jsou stěžejní, zejména pokud jde o zajištění bezpečnějšího pracovního prostředí, se nedotýkají ustanovení, která se vztahují k používání takových prostředků a k organizaci ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků na pracovišti;
vzhledem k tomu, že tato směrnice definuje pouze základní požadavky, které musí osobní ochranné prostředky splňovat; že pro usnadnění postupu posuzování shody se základními požadavky je nezbytné, aby byly k dispozici harmonizované evropské normy, zejména pokud jde o navrhování a výrobu, a dále o technické specifikace a o zkušební metody pro osobní ochranné prostředky, protože soulad s těmito normami umožňuje u těchto výrobků předpoklad shody s výše uvedenými základními požadavky; že tyto normy harmonizované na evropské normy jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat status nezávazných předpisů; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za subjekty oprávněné k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami podepsanými dne 13. listopadu 1984 a upravujícími spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatou jedním nebo oběma výše uvedenými subjekty na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [4], naposledy pozměněnou směrnicí 88/182/EHS [5], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že až do přijetí harmonizovaných norem, jichž bude značné množství vzhledem k široké oblasti jejich použití a jejichž příprava ve lhůtě stanovené pro vytvoření vnitřního trhu bude znamenat velký objem prací, by bylo pro ty osobní ochranné prostředky, pro které k datu přijetí této směrnice neexistuje harmonizovaná norma, vhodné zachovat na přechodnou dobu dosavadní status quo s odvoláním na shodu s platnými vnitrostátními normami, a přitom vzít v úvahu požadavky Smlouvy;
vzhledem k tomu, že s ohledem na obecnou a horizontální povahu úlohy, kterou sehrává stálý výbor zřízený podle článku 5 směrnice 83/189/EHS v normalizační politice Společenství, a konkrétně na jeho účast při přípravě normalizačních vztahů a plnění dosavadních evropských normalizačních dohod je tento stálý výbor subjektem vhodným zejména pro pomoc Komisi při sledování shody harmonizovaných norem v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že sledování dodržování odpovídajících technických předpisů je nutné pro zajištění účinné ochrany uživatelů a třetích stran; že se existující ispekční postupy v jednotlivých členských státech liší; že k zamezení vícenásobných inspekcí, které brání volnému pohybu osobních ochranných prostředků, je nezbytné přijmout v rámci členských států opatření ke vzájemnému uznávání kontrol; že pro usnadnění vzájemného uznávání kontrol je nutno v rámci Společenství vypracovat harmonizované postupy společně s harmonizovanými kritérii pro jmenování subjektů odpovědných za provádění inspekcí, dozoru a ověřování;
vzhledem k tomu, že legislativní rámec by měl být zdokonalen, aby zajišťoval účinný a přiměřený podíl zaměstnavatelů a zaměstnanců na procesu normalizace,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI, UVÁDĚNÍ NA TRH A VOLNÝ POHYB
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na osobní ochranné prostředky, dále jen "OOP".
Stanoví podmínky jejich uvádění na trh a jejich volného pohybu v rámci Společenství a základní požadavky na bezpečnost, které musí OOP splňovat, aby byla zajištěna ochrana zdraví a bezpečnost uživatelů.
2. Pro účely této směrnice se OOP rozumí každé zařízení nebo prostředek určený k nošení nebo držení jednotlivcem pro ochranu před jedním nebo více zdravotními a bezpečnostními riziky.
Za OOP se dále považuje:
a) technická sestava tvořená několika výrobcem nedílně spojenými zařízeními nebo prostředky pro ochranu jednotlivce proti jednomu nebo více potenciálně současně působícím rizikům;
b) ochranné zařízení nebo prostředek spojené oddělitelně nebo neoddělitelně s osobní výstrojí bez ochranného účinku nošenou nebo drženou jednotlivcem při provádění určité činnosti;
c) vyměnitelné součástky OOP, které jsou nezbytné pro jeho bezchybnou funkci a jsou použity výhradně pro tento prostředek.
3. Jakýkoli systém uváděný na trh společně s OOP určený pro připojení k jinému vnějšímu doplňkovému zařízení je považován za nedílnou část tohoto prostředku, a to i tehdy, jestliže tento systém není určen pro stálé nošení nebo držení uživatelem po celou dobu, kdy je vystaven riziku.
4. Tato směrnice se nevztahuje na:
- OOP, které jsou předmětem jiné směrnice, která byla vypracována za účelem dosažení téhož cíle jako tato směrnice vzhledem k uvádění na trh, volnému pohybu zboží a bezpečnosti,
- druhy OOP specifikované v seznamu vyňatých výrobků v příloze I nezávisle na důvodu vynětí uvedeném v první odrážce.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby OOP podle článku 1 mohly být uváděny na trh a do provozu pouze tehdy, pokud při řádném udržování a používání pro zamýšlený účel chrání zdraví a zaručují bezpečnost uživatelů, aniž by to bylo na úkor zdraví a bezpečnosti jiných osob, domácích zvířat nebo majetku.
2. Ustanovení této směrnice se nedotýkají práva členských států – při dodržení Smlouvy – stanovit požadavky, které považují za nezbytné, aby zajistily ochranu uživatele, pokud to neznamená změnu OOP takovým způsobem, který může vést k neshodě s ustanoveními této směrnice.
3. Členské státy nesmějí na veletrzích, výstavách apod. bránit předvádění OOP, které nejsou ve shodě s ustanoveními této směrnice, za předpokladu, že vhodné označení upozorňuje na tuto skutečnost a rovněž na zákaz prodeje a/nebo použití pro jakýkoli účel, dokud daný OOP nebude výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem usazeným ve Společenství uveden do shody.
Článek 3
OOP uvedené v článku 1 musí vyhovovat základním požadavkům na ochranu zdraví a bezpečnosti stanoveným v příloze II.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh OOP nebo jejich součástí, které vyhovují ustanovením této směrnice a které jsou opatřeny značkou ES.
2. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh součástí OOP, které nejsou opatřeny značkou ES a které jsou určeny k tomu, aby byly zabudovány do OOP, za předpokladu, že se nejedná o části podstatné pro bezchybné fungování OOP.
Článek 5
1. Členské státy považují OOP uvedený v čl.
8 odst. 3 opatřený značkou ES, u kterého může výrobce na požádání předložit prohlášení o shodě podle článku 12, za OOP, který je ve shodě se základními požadavky uvedenými v článku 3.
2. Členské státy vycházejí z předpokladu, že OOP uvedený v čl. 8 odst. 2 splňuje základní požadavky uvedené v článku 3, jestliže je opatřen značkou ES, a výrobce může na požádání předložit kromě prohlášení podle článku 12 též certifikát vystavený subjektem oznámeným v souladu s článkem 9 a potvrzující jejich shodu s příslušnými vnitrostátními normami, kterými byly převzaty harmonizované normy, jak je stanoveno v rámci ES přezkoušení typu podle čl. 10 odst. 4 písm. a) první odrážky a písm. b) první odrážky.
Pokud výrobce nepoužil harmonizované normy nebo je použil jen částečně, nebo pokud takové normy neexistují, musí certifikát vystavený oznámeným subjektem konstatovat shodu se základními požadavky v souladu s čl. 10 odst. 4 písm. a) druhou odrážkou a písm. b).
3. OOP uvedené v čl. 8 odst. 2, pro které nejsou k dispozici harmonizované normy, mohou na přechodnou dobu, nejpozději do 31. prosince 1992, podléhat vnitrostátní právní úpravě platné v době přijetí této směrnice za předpokladu, že je tato úprava slučitelná s ustanoveními Smlouvy.
4. Komise zveřejní odkazy na harmonizované normy v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy zveřejní odkazy na vnitrostátní normy použité pro přejímání harmonizovaných norem.
5. Členské státy zajistí, nejpozději do 30. června 1991, přijetí příslušných opatření, která umožní zaměstnavatelům a zaměstnancům ovlivňovat na vnitrostátní úrovni proces přípravy a sledování harmonizovaných norem.
Článek 6
1. Má-li členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy uvedené v článku 5 nesplňují zcela příslušné základní požadavky uvedené v článku 3, postoupí Komise nebo daný členský stát celou záležitost výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS [6] a uvede své důvody.
Výbor neprodleně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy, zda je či není nutné stáhnout tyto normy ze zveřejnění podle článku 5.
2. Stálý výbor zřízený podle čl. 6 odst. 2 směrnice 89/392/EHS [7] může být seznámen s jakoukoli záležitostí, která souvisí s prováděním a praktickým používáním této směrnice, následujícím postupem.
Zástupce Komise předloží stálému výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku stálého výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 7
1. Pokud členský stát zjistí, že by OOP opatřený značkou ES používaný k zamýšlenému účelu mohl ohrozit bezpečnost osob, domácích zvířat nebo majetku, přijme veškerá nezbytná opatření pro stažení tohoto prostředku z trhu nebo pro zákaz jeho prodeje nebo volného pohybu.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
a) zanedbáním plnění základních požadavků podle článku 3;
b) nesprávným použitím norem podle článku 5;
c) nedostatky v normách podle článku 5.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace se zúčastněnými stranami.
Jestliže Komise po této konzultaci zjistí, že opatření je oprávněné, neprodleně o tom uvědomí daný členský stát, který opatření přijal, i ostatní členské státy.
Jestliže Komise po této konzultaci zjistí, že opatření není oprávněné, neprodleně o tom uvědomí daný členský stát, který opatření přijal, a výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce usazeného ve Společenství.
Je-li rozhodnutí podle odstavce 1 založeno na nedostatcích v normách a členský stát na svém rozhodnutí trvá, Komise o tom neprodleně uvědomí výbor uvedený v čl. 6 odst.
3. Jestliže je nevyhovující OOP opatřen značkou ES, přijme příslušný členský stát příslušná opatření proti každému, kdo značku připojil, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly průběžně informovány o průběhu a výsledcích postupu podle tohoto článku.
KAPITOLA II
POSTUPY CERTIFIKACE
Článek 8
1. Před uvedením vzoru OOP na trh musí výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství shromáždit technickou dokumentaci uvedenou v příloze III, aby mohla být v případě potřeby předložena příslušným orgánům.
2. Před sériovou výrobou OOP jiných než uvedených v odstavci 3 musí výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství předložit vzor pro ES přezkoušení typu podle článku 10.
3. ES přezkoušení typu není vyžadováno v případě vzorů OOP jednoduché konstrukce, u které konstruktér předpokládá, že uživatel může sám zhodnotit úroveň ochrany poskytované proti účinku jednotlivých minimálních rizik, jež mohou být včas a bezpečně uživatelem rozpoznána.
Do této kategorie patří výhradně OOP určené pro ochranu uživatele proti:
- mechanickému působení, jehož účinky jsou povrchové (zahradnické rukavice, náprstky atd.),
- slabě agresivním čisticím prostředkům, jejichž účinek lze snadno vyloučit (ochranné rukavice proti zředěným roztokům čisticích přípravků atd.),
- rizikům při manipulaci s horkými předměty, které nevystaví uživatele teplotám převyšujícím 50 oC nebo nebezpečným nárazům (rukavice, zástěry pro profesionální používání atd.),
- klimatickým vlivům, které však nejsou mimořádné ani extrémní (pokrývka hlavy, sezónní oděv, obuv atd.),
- slabým nárazům a vibracím, které nepostihují životně důležité části těla a jejichž účinky nemohou způsobit nevratná poškození (lehké ochranné přilby proti skalpování vlasů, rukavice, lehká obuv atd.),
- slunečnímu záření (sluneční brýle).
4. Vyrobené OOP podléhají:
a) podle volby výrobce jednomu ze dvou postupů uvedených v článku 11, v případě OOP složité konstrukce určených k ochraně proti smrtelnému nebezpečí nebo proti nebezpečím, která mohou vážně a nevratně poškodit zdraví, o jejichž bezprostředních účincích konstruktér předpokládá, že je uživatel nemůže včas rozpoznat.
Do této kategorie patří výhradně:
- filtrační dýchací prostředky pro ochranu proti aerosolům v pevné nebo kapalné formě nebo proti dráždivým, nebezpečným, toxickým nebo radioaktivními plynům,
- prostředky pro ochranu dýchacích orgánů zajišťující plnou izolaci vůči okolní atmosféře, včetně přístrojů pro potápění,
- OOP poskytující pouze časově omezenou ochranu proti chemickému působení nebo proti ionizujícímu záření,
- zásahové prostředky pro použití v horkých prostředích, s účinky srovnatelnými se vzduchem o teplotě 100 oC nebo vyšší, kde může nebo nemusí být infračervené záření, plameny nebo rozstřik velkého množství roztaveného materiálu,
- zásahové prostředky pro použití v chladných prostředích, s účinky srovnatelnými se vzduchem o teplotě –50 °C nebo nižší,
- OOP chránící před pádem z výšky,
- OOP proti rizikům vyvolaným elektřinou a nebezpečným napětím nebo prostředky užívané jako izolace při práci pod vysokým napětím,
- přilby a obličejové štíty pro motocyklisty;
b) ES prohlášení o shodě uvedenému v článku 12 pro všechny OOP.
Článek 9
1. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům schválené subjekty odpovědné za provádění postupů certifikace podle článku 8.
Komise pro informaci zveřejní seznam těchto subjektů a přidělená identifikační čísla v Úředním věstníku Evropských společenství a zajistí pravidelnou aktualizaci seznamu.
2.
Členské státy musí při posuzování subjektů, které jsou oznámeny, uplatňovat kritéria stanovená v příloze V. Subjekty, které splňují kritéria pro posouzení stanovená v příslušných harmonizovaných normách, musí být považovány za subjekty, které tato kritéria splňují.
3.
Členský stát, který subjekt oznámil, toto oznámení odejme, pokud zjistí, že tento subjekt již nesplňuje kritéria uvedená v příloze V. Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
ES PŘEZKOUŠENÍ TYPU
Článek 10
1. ES přezkoušení typu je postup, kterým schválený inspekční subjekt zjišťuje a osvědčuje, že vzor OOP splňuje ustanovení této směrnice, která se na něj vztahují.
2. Žádost o ES přezkoušení typu podává výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce jednomu schválenému inspekčnímu subjektu vybranému s ohledem na vzor, který má být posuzován.
Zplnomocněný zástupce musí být usazen ve Společenství.
3. Žádost musí obsahovat:
- jméno a adresu výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce a místo výroby OOP,
- výrobcem dodaný soubor technické dokumentace podle přílohy III.
K žádosti se přikládá přiměřený počet vzorků pro schválení vzoru.
4. Oznámený subjekt provede ES přezkoušení typu níže popsaným způsobem:
a) Přezkoumání souboru technické dokumentace dodaného výrobcem
- Přezkoumá soubor technické dokumentace dodaný výrobcem, aby zjistil jeho vhodnost s ohledem na harmonizované normy uvedené v článku 5.
- Pokud výrobce nepoužil harmonizované normy, nebo je použil pouze částečně, nebo v případě, že takové normy neexistují, musí oznámený subjekt zkontrolovat vhodnost technických specifikací použitých výrobcem s ohledem na základní požadavky, a to dříve, než prověří soubor technické dokumentace dodaný výrobcem, aby zjistil jeho vhodnost ve vztahu k těmto technickým specifikacím.
b) Přezkoušení vzoru
- Při přezkoušení vzoru inspekční subjekt ověří, zda byl OOP vyroben v souladu se souborem technické dokumentace dodaným výrobcem a zda může být použit zcela bezpečně pro svůj zamýšlený účel.
- Provede nezbytné kontroly a zkoušky s cílem ověřit shodu vzoru s harmonizovanými normami.
- Pokud výrobce nepoužil harmonizované normy nebo je použil pouze částečně, nebo v případě, že takové normy neexistují, provede oznámený subjekt nezbytné kontroly a zkoušky, aby zjistil shodu vzoru s technickými specifikacemi použitými výrobcem s ohledem na jejich vhodnost z hlediska základních požadavků.
5. Jestliže vzor splňuje ustanovení, která se na něj vztahují, schválený subjekt vydá certifikát ES přezkoušení typu a oznámí to žadateli.
Certifikát obsahuje závěry přezkoušení, podmínky spojené s jeho vystavením a zahrnuje popisy a výkresy nezbytné k identifikaci schváleného vzoru.
Komise, ostatní schválené subjekty a další členské státy mohou obdržet kopii certifikátu a na základě odůvodněné žádosti i kopii konstrukční a výrobní dokumentace a protokolů o provedených kontrolách a zkouškách.
Soubor se uchovává k dispozici pro příslušné subjekty po dobu 10 let po uvedení OOP na trh.
6. Schválený subjekt, který odmítne vydat certifikát ES přezkoušení typu, uvědomí ostatní schválené subjekty.
Schválený subjekt, který odejme certifikát ES přezkoušení typu, uvědomí také členský stát, který jej schválil.
Tento členský stát uvědomí ostatní členské státy a Komisi, přičemž uvede důvody tohoto rozhodnutí.
KONTROLA VYRÁBĚNÝCH OOP
Článek 11
A. "ES"systém řízení jakosti konečného výrobku 1.
Výrobce přijme veškerá nezbytná opatření, aby jeho výrobní proces včetně konečné kontroly OOP a zkoušení zajišťoval jednotnost výroby a shodu OOP s typem popsaným v certifikátu ES schválení typu a s požadavky této směrnice, které se na ně vztahují.
2. Oznámený subjekt zvolený výrobcem provede nezbytné kontroly.
Tyto kontroly se provádějí v náhodných intervalech, zpravidla nejméně jednou za rok rok.
3. Odpovídající vzorek OOP odebraný oznámeným subjektem bude pro účely prokázání shody podroben kontrole a příslušným zkouškám stanoveným v harmonizovaných normách nebo nezbytným k prokázání shody se základními požadavky této směrnice.
4. Pokud se nejedná o subjekt, který vystavil příslušný certifikát ES schválení typu, kontaktuje tento subjekt v případě obtíží při posuzování shody vzorků oznámený subjekt.
5. Oznámený subjekt poskytne výrobci protokol o zkoušce.
Jestliže je v závěru protokolu uvedeno, že výroba není stejnorodá, nebo že se kontrolovaný OOP neshoduje s typem popsaným v certifikátu ES schválení typu, nebo že nesplňuje základní požadavky, přijme subjekt opatření přiměřená závažnosti zjištěné chyby nebo chyb a uvědomí členský stát, který jej oznámil.
6. Výrobce je schopen na požádání předložit zprávu oznámeného subjektu.
B. ES systém zabezpečování jakosti výroby prostředky dozoru 1.
Systém
a) V rámci tohoto postupu výrobce podává u oznámeného subjektu, který si zvolil, žádost o schválení systému svého jakosti.
Žádost musí obsahovat:
- všechny informace vztahující se k příslušné kategorii OOP, případně včetně dokumentace vztahující se ke schválenému vzoru,
- dokumentaci systému jakosti,
- závazek výrobce, že bude plnit povinnosti vyplývající ze systému jakosti a udržovat jeho odpovídající úroveň a účinnost.
b) V rámci systému jakosti je každý OOP přezkoumán a jsou provedeny příslušné zkoušky podle oddílu A odst. 3, aby byla zajištěna shoda s příslušnými základními požadavky této směrnice.
Dokumentace systému jakosti musí obsahovat zejména přiměřený popis:
- cílů jakosti, organizační struktury, odpovědností a pravomocí vedení, pokud jde o jakost výrobků,
- kontrol a zkoušek, které budou provedeny po výrobě,
- metod ověřování efektivního fungování systému jakosti.
c) Oznámený subjekt posoudí systém jakosti s cílem určit, zda splňuje ustanovení podle odst.
1 písm. b). U systémů jakosti, které používají příslušnou harmonizovanou normu, se shoda s těmito požadavky předpokládá.
Oznámený subjekt vykonávající audit provádí všechna nezbytná objektivní hodnocení složek systému řízení jakosti, a zejména kontroluje, zda systém zajišťuje shodu vyráběných OOP se schváleným vzorem.
Rozhodnutí musí být sděleno výrobci.
Oznámení musí obsahovat závěry kontrol a odůvodněné rozhodnutí o posouzení.
d) Výrobce informuje oznámený subjekt, který schválil systém jakosti, o každém záměru změnit tento systém jakosti.
Oznámený subjekt posoudí navrhované změny a rozhodne, zda změněný systém jakosti splňuje příslušná ustanovení.
Oznámený subjekt oznámí výrobci své rozhodnutí.
Oznámení musí obsahovat závěry kontrol a odůvodněné rozhodnutí o posouzení.
2. Dozor
a) Účelem dozoru je zajistit, aby výrobce řádně plnil povinnosti vyplývající ze schváleného systému jakosti.
b) Výrobce umožní oznámenému subjektu za účelem inspekce vstup do prostor určených pro kontrolu, zkoušení a skladování OOP a poskytne mu všechny potřebné informace, zejména:
- dokumentaci systému jakosti,
- technickou dokumentaci,
- příručky řízení jakosti.
c) Oznámený subjekt pravidelně provádí audity, aby se ujistil, že výrobce udržuje a používá schválený systém jakosti, a předává výrobci zprávu o auditu.
d) Kromě toho může oznámený subjekt uskutečnit u výrobce neočekávané prohlídky.
V průběhu takových prohlídek poskytuje oznámený subjekt výrobci zprávu o prohlídce a případně zprávu o auditu.
e) Výrobce je schopen na požádání předložit zprávu oznámeného subjektu.
ES PROHLÁŠENÍ O SHODĚ VÝROBY
Článek 12
ES prohlášení o shodě je postup, kterým výrobce:
1. vypracovává prohlášení za účelem jeho předložení příslušným orgánům, přičemž použije formuláře uvedeného v příloze VI, jímž osvědčuje, že OOP uváděný na trh je ve shodě s ustanoveními této směrnice;
2. připojí na každý OOP značku shody CE podle článku 13.
KAPITOLA III
ZNAČKA ES
Článek 13
1. Značka ES sestává z iniciál CE následovaných posledními dvěma číslicemi roku, v němž byla značka připojena, a v případě zapojení oznámeného subjektu, který provedl ES přezkoušení typu podle článku 10, je doplněna o identifikační číslo tohoto subjektu.
Tvar značky je uveden v příloze IV.
2. Značkou ES musí být opatřen každý vyrobený OOP a jeho obal viditelným, čitelným a nesmazatelným způsobem po celou předpokládanou dobu jeho životnosti.
3. Připojování jiných značek nebo nápisů na OOP, které by mohly způsobit záměnu se značkou CE, je zakázáno.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Každé rozhodnutí přijaté na základě této směrnice, které omezuje uvedení OOP na trh, musí být přesně odůvodněno.
Toto rozhodnutí se neprodleně oznámí straně, které se týká, spolu s informací o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů daného členského státu spolu s uvedením časových lhůt pro jejich uplatnění.
Článek 15
Komise přijme nezbytná opatření, aby informace o všech příslušných rozhodnutích vztahujících se k plnění této směrnice byly dostupné.
Článek 16
1. Členské státy do 31. prosince 1991 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 1. července 1992.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 119/89
ze dne 19. ledna 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2514/78 o registraci smluv o množení osiva ve třetích zemích, prováděné ve členských státech
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3997/87 [2], a zejména na čl. 3a odst. 4 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2514/78 [3] stanoví údaje, které musí smluvní strana usazená ve Společenství poskytnout orgánu příslušnému pro registraci; že poskytované údaje musí souhlasit s údaji uvedenými ve smlouvě; že by mělo být výslovně stanoveno, že poskytnuta má být i smlouva samotná; že pro některé druhy je obtížné stanovit ke dni stanovenému pro registraci smluv množství, která mají být dovezena do Společenství; že k přesnějšímu odhadu vývoje trhů by mělo být stanoveno pro předávání odhadů dovozu jiné datum; že k tomu, aby bylo možné provést určitý odhad dováženého množství, by mělo být upraveno oznamování plochy, která bude ve třetí zemi k množení použita;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo a sadbu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2514/78 se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Pro registraci smluv stanovenou v článku 1 musí smluvní strana usazená ve Společenství poskytnout orgánu uvedenému v článku 4 kromě smlouvy samotné současně alespoň tyto údaje:
a) země, ve které má být osivo množeno;
b) druh a odrůda osiva;
c) množství, původ a kategorie osiva, které má být množeno;
d) hospodářské roky, kterých se smlouva týká, plocha, jež má být oseta, odhadovaná množství, která se do Společenství dovezou, a plánovaná období dodávek."
2. V čl. 5 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"U osiva hybridní kukuřice však mohou být údaje o odhadovaných množstvích, která se do Společenství dovezou, a plánovaných obdobích dodávek poskytnuty nejpozději šest měsíců po uplynutí lhůty pro registraci smluv."
3. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Členský stát oznámí Komisi každý rok do 30 dnů po uplynutí lhůt stanovených v příloze plochu, která má být oseta, a odhadované množství osiva pocházejícího z množení, které je určeno k dovozu do Společenství. Tato čísla se uvádějí pro každý hospodářský rok a každý druh a skupinu odrůd uvedené v příloze a pro každou dotyčnou třetí zemi.
U osiva hybridní kukuřice však členské státy oznámí Komisi odhadovaná množství osiva, která jsou určena k dovozu do Společenství, do 30 dnů ode dne, kdy jsou tato množství sdělena orgánu příslušnému pro registraci."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 120/89
ze dne 19. ledna 1989,
kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k vývozním dávkám a poplatkům pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2210/88 [2], a zejména na čl. 19 odst. 3 a čl. 20 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1109/88 [4], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2180/71 ze dne 12. října 1971, kterým se stanoví obecná pravidla, která mají být uplatňována v odvětví mléka a mléčných výrobků v případě zásobovacích obtíží [5], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1603/74 ze dne 25. června 1974 o vybírání vývozního poplatku u některých výrobků z obilovin, rýže a mléka obsahujících přidaný cukr v případě obtíží v zásobování cukrem [6], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2221/88 [8], a zejména na čl. 12 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2742/75 ze dne 29. října 1975 o produkčních náhradách v odvětví obilovin a rýže [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1009/86 [10], a zejména na čl. 8 písm. a) uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2747/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla, jež majíbýt používána v případě narušení trhu s obilovinami [11], ve znění nařízení (EHS) č. 2560/77 [12], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [13], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2229/88 [14], a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1432/76 ze dne 21. června 1976, kterým se stanoví obecná pravidla, jež mají být používána v případě narušení trhu s rýží [15], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [16], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2247/88 [17],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 520/77 ze dne 14. března 1977 o vybírání vývozního poplatku u některých produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny s přídavkem cukru v případě obtíží v zásobování cukrem [18], a zejména na čl. 1 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [19], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2306/88 [20], a zejména na čl. 13 odst. 2 a čl. 18 odst. 4 a 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1650/86 ze dne 26. května 1986 o náhradách a dávkách při vývozu olivového oleje [21], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 645/75 [22], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3677/86 [23], stanovilo společná prováděcí pravidla k vývozním dávkám a poplatkům pro zemědělské produkty; že získané zkušenosti ukazují, že je třeba začlenit nová ustanovení do uvedeného nařízení; že v zájmu jasnosti a správní účinnosti je třeba přistoupit k přepracování předpisů platných v této oblasti;
vzhledem k tomu, že vývozní dávky a poplatky jsou součástí vývozních cel definovaných zejména v čl. 1 odst. 2 písm. e) nařízení Rady (EHS) č. 2144/87 ze dne 13. července 1987 o celním dluhu [24], ve znění nařízení (EHS) č. 4108/88 [25];
vzhledem k tomu, že je třeba neuplatňovat vývozní dávku na vývozy uskutečněné na základě licence obsahující náhradu stanovenou předem nebo stanovenou v rámci nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že některé transakce nepředstavují hospodářský zájem nebo se týkají velmi malých množství; že se ukazuje jako možné osvobodit takové transakce od výběru vývozní dávky;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit na jedné straně den, který má být vzat v úvahu pro uplatnění sazby vývozní dávky, a na straně druhé členský stát, který má vývozní dávku vybírat;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránit spekulativním transakcím je třeba přijmout opatření, která mají zajistit, aby produkty, pro které bylo přijato vývozní prohlášení, opustily celní území Společenství v přiměřené lhůtě; že lhůta 60 dnů vzatá v úvahu u vývozů, pro něž jsou poskytovány náhrady, může být také použita v případě vybírání vývozní dávky; že se jeví jako nezbytné, je-li překročena uvedená lhůta, stanovit ve zvláštním případě vývozních dávek zvláštní ustanovení pro stanovení jejích sazby;
vzhledem k tomu, že úkol celních orgánů je usnadněn, přepravují-li se produkty, na které byla uplatněna vývozní dávka, v rámci postupu, který se liší od postupu použitého pro produkty, na které vývozní dávka uplatněna není; že za tím účelem je třeba stanovit, aby se produkty, na které byla uplatněna vývozní dávka, přepravovaly v režimu vnějšího tranzitu Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit v případech, kdy dotyčné produkty během přepravy z jednoho místa na druhé ve Společenství opustí území Společenství, vhodná ustanovení pro vybírání dotyčné vývozní dávky v případě, že by produkty nebyly dovezeny zpět do Společenství; že za tím účelem je třeba použít ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
1062/87 ze dne 27. března 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla, jakož i opatření ke zjednodušení tranzitního režimu Společenství [26], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1469/88 [27];
vzhledem k tomu, že o vývozní licence neobsahující stanovení náhrady předem mohlo být požádáno nebo mohly být vydány přede dnem uplatnění vývozní dávky; že kromě případů stanovení náhrady předem nemá být žádán vývoz zemědělských produktů v případě uplatnění vývozní dávky; že v návaznosti na to je třeba stanovit, aby tyto žádosti o licence mohly být staženy nebo aby tyto licence mohly být zrušeny na žádost zúčastněné strany a složená jistota uvolněna;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Aniž jsou dotčena odchylná ustanovení uvedená v předpisech Společenství týkajících se některých zemědělských produktů, stanoví toto nařízení společná prováděcí pravidla k režimu vývozních dávek a poplatků pro zemědělské produkty (dále jen "vývozní dávky") uvedených v:
- čl. 20 odst. 1 druhé odrážce nařízení č. 136/66/EHS,
- čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2180/71,
- čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1603/74,
- čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2742/75,
- čl. 2 odst. 1 první odrážce nařízení (EHS) č. 2747/75,
- čl. 2 odst. 1 první odrážce nařízení (EHS) č. 1432/76,
- čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 520/77,
- čl. 18 odst. 1 a 4 nařízení (EHS) č. 1785/81.
Článek 2
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, uplatňují se vývozní dávky na každý trvalý nebo dočasný vývoz mimo celní území Společenství:
a) produktů, na něž se vztahuje čl. 9 odst. 2 Smlouvy, bez ohledu na skutečnost, že se uvedené ustanovení vztahuje nebo nevztahuje na jejich balení;
b) produkty, na něž se nevztahuje čl. 9 odst. 2 Smlouvy, pokud obsahují složky podléhající vývozním dávkám, na které se vztahovalo zcela nebo částečně výše uvedené ustanovení, než byly použity při výrobě vyvážených produktů.
Článek 3
1. Vývozní dávky se neuplatňují na vývozy, pro které je poskytována náhrada stanovená předem nebo stanovená v rámci nabídkového řízení.
V případě, kdy je u složeného produktu náhrada stanovena předem pro jednu nebo více jeho složek ve smyslu čl. 8 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 [28], neuplatnění vývozních dávek se týká pouze této složky nebo těchto složek.
2. Kromě případů uvedených v kapitole II nařízení Rady (EHS) č. 918/83 [29] se vývozní dávky neuplatňují na:
a) produkty, které jsou ve Společenství pro účely zásobování naloženy buď na palubu námořních plavidel, nebo letadel obsluhujících mezinárodní lety s výhradou, že jejich množství zůstane v mezích obvyklých potřeb, pokud jde o spotřebu na palubě plavidel nebo letadel;
b) produkty určené ozbrojeným silám podléhajícím členskému státu, které mají základny mimo celní území Společenství;
c) malé zásilky neobchodní povahy, jestliže produkty podléhající poplatkům nepřesahují tři kilogramy na zásilku; ostatní podmínky pro uplatňování tohoto osvobození, kromě podmínek týkajících se hodnoty produktů, jsou stejné jako podmínky stanovené v článcích 29, 30 a 31 nařízení (EHS) č. 918/83;
d) produkty obsažené v osobních zavazadlech cestujících, jestliže produkty podléhající poplatkům nepřesahují tři kilogramy na cestujícího; ostatní podmínky uplatňování tohoto osvobození, kromě podmínek týkajících se hodnoty produktů, jsou stejné jako podmínky stanovené v článcích 45 až 49 nařízení (EHS) č. 918/83;
e) produkty nacházející se v jednom z režimů uvedených v článcích 4 a 5 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [30];
f) dodávky palubních zásob uvedené v čl. 42 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3665/87, přičemž podmínky uvedené v odst. 2 druhém pododstavci a odstavcích 3, 4, 5, 6 a 7 tohoto článku se použijí obdobně.
3. Ustanovení odst. 2 písm. b) se použijí, pouze je-li příslušným orgánům členského státu, v němž bylo přijato vývozní prohlášení, předloženo osvědčení vydané dotyčnými ozbrojenými silami potvrzujícími místo určení produktů, pro něž je vývozní prohlášení podáno, a pokud je zajištěn příchod produktů na místo určení.
Článek 4
1. S výjimkou případů, kdy je vývozní dávka buď stanovena předem, nebo stanovena v rámci nabídkového řízení, je platnou sazbou vývozní dávky dávka platná ke dni, kdy celní orgán přijal vývozní prohlášení týkající se produktů podléhajících vývozním dávkám.
Od okamžiku tohoto přijetí zůstávají produkty pod celním dohledem až do okamžiku, kdy opustí celní území Společenství;
Avšak s výjimkou případu vyšší moci:
- pokud dotyčné produkty opustily celní území Společenství teprve po šedesátém dni ode dne přijetí vývozního prohlášení nebo
- pokud důkaz o výstupu z tohoto celního území není předložen do 12 měsíců ode dne přijetí vývozního prohlášení,
je platnou sazbou vývozní dávky nejvyšší sazba ze sazeb, které byly v platnosti během období ode dne přijetí vývozního prohlášení až do dne, k němuž produkty opustí celní území Společenství, jakož i popřípadě sazba stanovená předem.
Pro účely druhého pododstavce se nepřihlíží ke stanovení vývozní náhrady během uvedeného období.
Důkaz o výstupu z celního území Společenství je předložen jako v případě náhrad.
Pokud není tento důkaz předložen do 12 měsíců ode dne přijetí vývozního prohlášení, je za den výstupu z celního území Společenství považován poslední den této lhůty.
2. Den přijetí vývozního prohlášení je vzat v úvahu pro stanovení množství, povahy a vlastností produktu, který má být vyvezen.
3. Pro účely tohoto článku se rozumí nejvyšší sazbou vývozní dávky výše vývozní dávky:
- vyjádřená v ECU,
- která je nevyšší pro dotyčný produkt a dotyčné místo určení během období porovnání sazeb.
4. Vývozní dávkou stanovenou v rámci nabídkového řízení je dávka stanovená předem.
Článek 5
1. Vývozní dávka je vybrána členským státem, pod který spadá celní úřad, který přijímá vývozní prohlášení.
2. V případě vývozní dávky rozlišené podle místa určení:
a) je vybrána dávka platná pro místo určení uvedené ve vývozním prohlášení podle čl. 4 odst. 1 a případný rozdíl mezi výší této dávky a výší nejvyšší dávky platné ke dni přijetí vývozního prohlášení zakládá nárok na složení jistoty;
b) pokud je složena jistota, musí vývozce předložit důkaz o dovozu produktu do 12 měsíců ode dne přijetí, s výjimkou případu vyšší moci; tento důkaz je předložen za podmínek stanovených v článku 18 nařízení (EHS) č. 3665/87;
c) pokud není důkaz uvedený v písmenu b) předložen v předepsané lhůtě, s výjimkou případu vyšší moci, uvažuje se o produktech, jako kdyby dorazily do místa určení, pro které je clo nejvyšší, a jistota propadá coby vývozní dávka;
d) pokud je důkaz uvedený v písmenu b) předložen v předepsané lhůtě, jistota je uvolněna podle dosaženého místa určení a v poměru k množstvím, pro něž je tento důkaz předložen; pokud není uvolněna část jistoty nebo celá jistota, její výše propadá coby vývozní dávka;
e) pokud ve lhůtě stanovené v písmenu b) předloží vývozce důkaz, že produkt dorazil do místa určení, pro které je výše dávky nižší než výše vybrané dávky, je splatná částka opravena a případně složená jistota je uvolněna;
f) jistota je složena v hotovosti nebo ve formě záruky dané institucí odpovídající kritériím stanoveným členským státem, v němž je přijato vývozní prohlášení.
3. Pokud lhůta stanovená v odst. 2 písm. b), c) a e) nemohla být dodržena, i když se vývozce snažil opatřit si důkazy v uvedené lhůtě, může být na žádost vývozce prodloužena o dobu považovanou za nezbytnou příslušným orgánem členského státu vývozu z důvodu nepředvídané okolnosti.
Článek 6
Pokud důkaz uvedený v čl. 4 odst. 1 čtvrtém pododstavci a/nebo důkaz uvedený v čl. 5 odst. 2 písm. b) jsou předloženy do šesti měsíců po lhůtách v nich uvedených, výše splatné dávky je:
a) dávka, která by byla vybrána, kdyby byla dodržena uvedená lhůta;
b) zvýšena o 15 % rozdílu mezi dávkou vybranou a částkou uvedenou v písmenu a).
Článek 7
Od přijetí vývozního prohlášení podaného pro produkty uvedené v čl. 2 písm. a) jsou uvedené produkty považovány za produkty, na které se již nevztahuje čl. 9 odst. 2 Smlouvy, a jsou tedy přepravovány v souladu s čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 222/77 ze dne 13. prosince 1976 o tranzitu Společenství [31].
Článek 8
1. Přeprava produktů, které podléhají vývozní dávce, mezi dvěma členskými se uskutečňuje v souladu s ustanoveními hlavy III nařízení (EHS) č. 1062/87.
2. Ve smyslu nařízení (EHS) č. 222/77 přijme úřad odeslání nezbytná opatření k vybírání vývozní dávky uvedené v písmenu c), pokud:
a) v dokladu o vnitřním tranzitu Společenství uvádějícím jako úřad určení úřad spadající pod členský stát není uvedena poznámka podle článku 21 nařízení (EHS) č. 1062/87 (druhá poznámka) z důvodu, že dotyčný produkt nepodléhal vývozní dávce při potvrzování prohlášení o vnitřním tranzitu Společenství, a
b) podle Úmluvy o společném tranzitním režimu mezi zeměmi Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) a Evropským hospodářským společenstvím je tento produkt předložen úřadu určení spadajícího pod zemi ESVO a
c) vývozní dávka zavedená po dni, v němž bylo potvrzeno prohlášení o vnitřním tranzitu Společenství, je platná ke dni, k němuž je produkt předložen úřadu určení.
3. Prokáže-li vývozce ke spokojenosti příslušného úřadu, že zboží opustilo celní území Společenství ke dni, kdy vývozní dávka neexistovala nebo byla nižší než dávka uvedená odstavci 2, není vybírána žádná dávka nebo je popřípadě vybírána uvedená nižší dávka.
4. Pro účely tohoto nařízení se považují za země ESVO: Rakousko, Finsko, Island, Norsko, Švédsko a Švýcarsko.
Článek 9
1. Pokud se produkty přepravují za podmínek stanovených v článcích 24 a 25 nařízení (EHS) č. 1062/87, je složena jistota, aby bylo zajištěno vybírání vývozní dávky splatné v případě, že by tyto produkty znovu nevstoupily na celní území Společenství; uvedená jistota je složena v souladu s čl. 24 odst. 2 výše uvedeného nařízení.
2. Jistota je uvolněna, jakmile je v členském státě odeslání předložen důkaz, že produkty znovu vstoupily na celní území Společenství, a v poměru k množstvím, pro která je důkaz předložen.
Článek 10
Pokud je produkt propuštěn do jednoho ze zjednodušených postupů uvedených v hlavě IV kapitole I nařízení (EHS) č.
1062/87, aby byl dopraven do stanice určení nebo aby byl dodán příjemci na celním území Společenství, úřad odeslání může povolit změnu přepravní smlouvy za účelem ukončení přepravy mimo výše uvedené celní území pouze poté, co přijal nezbytná opatření, aby zajistil vybírání splatné vývozní dávky.
V takovém případě je platnou sazbou vývozní dávky sazba, která je platná ke dni, kdy úřad odeslání přijal vývozní prohlášení do třetích zemí.
Článek 11
1. Pokud je vývozní dávka platná a pokud jsou produkty vyvezeny zpět v rámci ustanovení čl. 6 odst. 2 druhého pododstavce nebo čl. 11 odst. 3 druhého pododstavce nařízení Rady (EHS) č. 1430/79 [32], je složena jistota, jejíž výše se rovná výši vývozní dávky.
2. Jistota uvedená v odstavci 1:
a) je uvolněna, pokud je přijato kladné rozhodnutí týkající se žádosti o vrácení nebo prominutí dovozních dávek;
b) propadá coby vývozní dávka, pokud:
- je rozhodnutí uvedené v písmenu a) záporné,
- vývozní dávka není uhrazena do 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Článek 12
Po dobu, během níž je platná sazba dávky pro produkt vyšší než nula, mohou být na žádost zúčastněné strany vývozní licence týkající se daného produktu zrušeny a žádosti o tyto licence mohou být staženy, s výjimkou těchto případů:
a) pokud licence obsahuje náhradu stanovenou předem nebo stanovenou v rámci nabídkového řízení;
b) pokud licence byla vydána v důsledku žádosti podané, ve smyslu článku 15 nařízení Komise (EHS) č. 3719/88 [33], v den, kdy vývozní dávka byla platná;
c) pokud se žádost o licenci týká licence uvedené v písmenu a) nebo b).
V takových případech je jistota týkající se licence neprodleně uvolněna.
Článek 13
1. Zrušuje se nařízení (EHS) č. 645/75.
2. Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Potvrzení a odkazy vztahující se na články zrušeného nařízení jsou v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 184/89
ze dne 25. ledna 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 213/89
ze dne 27. ledna 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2288/83, kterým se vydává seznam biologických a chemických látek uvedený v čl. 60 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4235/88 [2], a zejména na čl. 143 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2288/83 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3692/87 [4] stanoví seznam biologických a chemických látek uvedený v čl.
1 písm. b) nařízení (EHS) č. 918/83; že z dodatečných informací podaných členskými státy vyplývá, že je třeba toto nařízení opět pozměnit tak, aby byla na zmíněný seznam zapsána látka, která do něj nebyla zahrnuta a pro kterou v současnosti neexistuje rovnocenná výroba na celním území Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit zpětnou působnost těchto ustanovení, aby se vztahovala na dovoz uvedené látky uskutečněný od 1. září 1988;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2288/83 se doplňuje vložením látky s názvem "Orcoacid Sulforhodamine G" (kód KN 3204).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 226/89
ze dne 26. ledna 1989
o postupu určování obsahu masa ve výrobcích kódů KN 16024911, 16024913, 16024915, 16024919, 16024930 a 16024950
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury je nezbytné přijmout opatření k zařazení přípravků nebo konzerv z masa a drobů domácích prasat obsahujících maso nebo droby jakéhokoli druhu, včetně tuků jakéhokoli druhu či původu;
vzhledem k tomu, že v souladu se zněním kódů KN 16024911, 16024913, 16024915, 16024919, 16024930 a 16024950 se polotovary a konzervy z masa obsahující maso nebo droby jakéhokoli druhu, včetně tuků jakéhokoli druhu či původu zařazují na základě hmotnostních procent těchto složek;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit postup určování hmotnostních procent masa nebo drobů jakéhokoli druhu, včetně tuků jakéhokoli druhu či původu; že podle dosavadních zkušeností poskytuje postup uvedený v příloze nejlepší záruky;
vzhledem k tomu, že vstupem v platnost tohoto nařízení se zrušuje nařízení Komise (EHS) č. 3530/83 ze dne 12. prosince 1983 o postupu určování obsahu masa ve výrobcích položek 16.02 B III a) 2 aa), 16.02 B III a) 2 bb) a 16.02 B III a) 2 cc) společného celního sazebníku [3];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Hmotnostní procenta masa nebo drobů jakéhokoli druhu, včetně tuků jakéhokoli druhu či původu v polotovarech a konzervách z masa nebo drobů kódů KN 16024911, 16024913, 16024915, 16024919, 16024930 a 16024950 se určují postupem uvedeným v příloze.
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 3530/83.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 231/89
ze dne 30. ledna 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1109/88 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3036/88 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že s ohledem na současnou situaci na trhu a na snížení veřejných zásob másla je nutné upravit snížení ceny, která se v rámci tohoto režimu vztahují na máslo prodávané intervenčními agenturami; že kromě toho je s ohledem na získané zkušenosti nutné snížit maximální hmotnost čistého obsahu balení zahuštěného másla;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1:
- se částka "240 ECU" nahrazuje částkou "225 ECU",
- se částka "238 ECU" nahrazuje částkou "223 ECU"
a v čl. 2 odst. 4: - se částka "300 ECU" nahrazuje částkou "285 ECU".
2. V čl. 5 odst. 5 se slova "deset kilogramů" nahrazují slovy "tři kilogramy".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 358/1989
ze dne 13. února 1989,
kterým se znovu zavádí preferenční celní sazby na dovoz velkokvětých růží pocházejících z Maroka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 4088/87 ze dne 21. prosince 1987 o podmínkách pro uplatňování preferenčních celních sazeb na dovoz některých květinářských produktů pocházejících z Izraele, Jordánska, Kypru a Maroka [1], pozměněné nařízením (EHS) č. 3551/88 [2], a zejména na čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
4088/87 stanoví podmínky pro uplatnění preferenční celní sazby na velkokvěté růže, malokvěté růže, jednokvěté karafiáty (Standard), mnohokvěté karafiáty (Spray) v rámci celních kvót otevíraných každoročně na dovoz čerstvých řezaných květin do Společenství;
vzhledem k tomu, že se nařízení Rady (EHS) č. 3005/88 [3], (EHS) č. 3175/88 [4], (EHS) č. 3552/88 [5] a (EHS) č. 4078/88 [6] týkají otevírání a správy celních kvót Společenství pro čerstvé řezané květiny a květinová poupata pocházející z Izraele, Jordánska, Kypru a Maroka;
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 4088/87 stanoví, že preferenční clo se pro určitý produkt a určitou zemi původu zavede znovu, pokud ceny dováženého produktu (bez odečtení plné celní sazby) jsou nejméně pro 70 % množství, pro která jsou ceny k dispozici na reprezentativních dovozních trzích Společenství, rovné nebo vyšší než 85 % ceny producentů ve Společenství po určitou dobu, počítáno od okamžiku skutečného pozastavení preferenčního cla,
- dvou po sobě následujících dnů obchodování na trhu po pozastavení preferenčního cla podle čl. 2 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení,
- tří po sobě následujících dnů obchodování na trhu po pozastavení preferenčního cla podle čl. 2 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3557/88 [7] stanovilo ceny producentů ve Společenství pro karafiáty a růžepři uplatnění opatření pro dovoz z daných zemí;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 700/88 [8] ve znění nařízení (EHS) č. 3556/88 [9] stanovilo prováděcí pravidla k těmto opatřením;
vzhledem k tomu, že pro zajištění běžného fungování dovozních opatření by dovozní ceny měly být vypočítány pomocí
- přepočítacího koeficientu na základě střední parity vynásobené opravným faktorem podle čl. 3 odst. 1 posledního pododstavce nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 [10] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1636/87 [11] u měn, jejichž kurzy jsou vzájemně svázány v rámci fluktuačního pásma o šíři 2,25 %,
- přepočítacího koeficientu na základě aritmetického průměru směnných kurzů zjištěných v daném období vůči měnám Společenství uvedeným v předchozí odrážce a shora uvedeného koeficientu;
vzhledem k tomu, že preferenční celní sazba stanovená nařízením (EHS) č. 3552/88 pro velkokvěté růže pocházející z Maroka byla pozastavena nařízením Komise (EHS) č. 53/89 [12];
vzhledem k tomu, že na základě záznamu cen učiněných podle nařízení (EHS) č. 4088/87 a (EHS) č. 700/88 je nutné dojít k závěru, že požadavky pro znovuzavedení preferenčního cla stanoveného v čl. 2 odst. 3 první odrážce nařízení (EHS) č. 4088/87 jsou splněny, pokud jde o velkokvěté růže pocházející z Maroka; že preferenční celní sazba by měla být znovu zavedena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Na dovoz velkokvětých růží (položky ex06031051 KN) pocházejících z Maroka jsou ode dne 14. února 1989 znovu zavedeny preferenční celní sazby stanovené nařízením (EHS) č. 3552/88.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. února 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 424/89
ze dne 20. února 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87, pokud jde o sazební zařazení teplákových souprav kódů KN 6112 a 6211, je nezbytné upřesnit některé jejich charakteristiky ve vztahu k ostatním oděvům uvedených v této nomenklatuře;
vzhledem k tomu, že do kódů KN 6103, 6104, 6203 a 6204 se mimo jiné zařazují komplety vymezené v poznámce 3 písm. b) ke kapitolám 61 a 62;
vzhledem k tomu, že se teplákové soupravy nosí výhradně nebo zejména při sportovních aktivitách, přičemž toto kritérium však není rozhodující pro sazební zařazení kompletů;
vzhledem k tomu, že výraz "komplet" nezahrnuje teplákové soupravy, je tedy nezbytné v rámci kombinované nomenklatury správně rozlišit tyto dva typy oděvů;
vzhledem k tomu, že teplákové soupravy se skládají ze dvou oděvů, a to z oděvu určeného k zakrytí horní části těla a z kalhot; že komplety však mohou být složeny ze stejných oděvů;
vzhledem k tomu, že jak u teplákových souprav, tak u kompletů může být oděv určený k zakrytí horní části těla vpředu zcela nebo částečně rozepínatelný;
vzhledem k tomu, že díky výše uvedeným společným charakteristikám teplákových souprav i kompletů je v praxi složité správně rozlišit tyto dva typy oděvů; že teplákové soupravy jsou však ve srovnání s komplety určeny pro velmi specifické použití;
vzhledem k tomu, že pokud je díl teplákových souprav určený k zakrytí horní části těla vepředu rozepínatelný, je zapínání většinou tvořeno zipem; že však může mít tento oděv také jiný způsob zapínání; že použitý způsob zapínání nesmí u teplákových souprav způsobovat ztrátu jejich hlavní charakteristiky; že je proto nutné, pokud je tento přední díl zcela rozepínatelný, omezit způsob zapínání na zipy, na patentky nebo na suchý zip; že pokud je tento přední díl rozepínatelný pouze částečně, může být zapínání za určitých podmínek podobu jakýchkoli knoflíků;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely zařazení teplákových souprav do kódů KN 6112 a 6211 musí mít díl určený k zakrytí horní části těla, který je vpředu zcela rozepínatelný, zapínání ve formě zipu, patentek nebo suchého zipu.
Pokud je tento přední díl rozepínatelný pouze částečně, může mít zapínání, není-li jeho délka větší než třetina délky oděvu měřené od výstřihu, podobu jakýchkoli knoflíků.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. března 1989 .
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 439/89
ze dne 22. února 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 411/88 o metodě a úrokové míře pro výpočet nákladů na financování intervenčních opatření ve formě nákupu, skladování a odbytu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2050/88 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
5 odst. 1 nařízení (EHS) č.
1883/78 stanoví určení jednotné úrokové míry Společenství, která je reprezentativní pro úrokové míry skutečně nesené členskými státy; že odstavec 2 zmocňuje Komisi ke stanovení jednotné úrokové míry na nižší úrovni, než byla její reprezentativní úroveň do roku 1992; že Komise využila této možnosti a stanovila od roku 1986 jednotnou úrokovou míru ve výši 7 %; že se zřetelem k vývoji úrokových měr v členských státech je nezbytné zvýšit tuto úrokovou míru;
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1883/78 přenáší na Komisi pravomoc stanovit jednotnou úrokovou míru na nižší úrovni pro členské státy, jejichž úrokové náklady jsou nižší než úrokové náklady, které vyplývají z používání jednotné úrokové míry k výpočtu finančních nákladů;
vzhledem k tomu, že podmínky stanovené v uvedeném článku 5 jsou v některých členských státech splněny; že veskutečnosti byly v těchto státech od roku 1986 zaznamenány úrokové míry nižší, než je úroveň jednotné úrokové míry;
vzhledem k tomu, že je vhodné zavést pro dotyčné členské státy zvláštní úrokovou míru, která se v těchto členských státech použije ode dne 1. ledna 1989 a v souladu s tím změnit nařízení Komise (EHS) č. 411/88 [3];
vzhledem k tomu, že Výbor EZOZF nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 411/88 se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Úroková míra uvedená v článku 5 nařízení (EHS) č. 1883/78 se stanoví ve výši 7,7 %."
2. V článku 4 se druhý odstavec nahrazuje tímto:
"2. Pro období od 1. ledna do 30. září 1989 se stanoví zvláštní úroková míra ve výši:
- 6 % pro Německo,
- 6,5 % pro Nizozemsko a Lucembursko."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 440/89
ze dne 22. února 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 451/89
ze dne 20. února 1989
o postupu použitelném pro určité zemědělské produkty pocházející z třetích zemí oblasti Středomoří
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že k dohodám mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Alžírskem, Egyptem, Izraelem, Jordánskem, Jugoslávií, Kyprem, Libanonem, Maltou, Marokem, Sýrií, Tuniskem a Tureckem na straně druhé byly uzavřeny dodatkové protokoly;
vzhledem k tomu, že u některých zemědělských produktů, kterých se uvedené dohody týkají a které pocházejí z uvedených zemí, se v těchto protokolech počítá s postupným snižováním některých cel uplatněných u těchto produktů; že na některé z těchto produktů se vztahuje referenční množství;
vzhledem k tomu, že podle uvedených protokolů je možné status těchto produktů změnit, pokud na trhu Společenství nastanou potíže nebo se překročí referenční množství;
vzhledem k tomu, že by se proto měly stanovit postupy pro změnu statusu takových produktů, aby se na ně vztahovala referenční množství, pokud takové potíže nastanou, nebo aby se na ně vztahovaly celní kvóty, pokud jsou překročena referenční množství; že se tyto postupy mají prostřednictvím řídícího výboru, pod který dané produkty spadají;
vzhledem k tomu, že taková změna statusu by měla být založena na roční obchodní bilanci podle produktů a zemí; že účelem této bilance je sledovat obchodní vývoj, předejít poruchám na trhu a stanovit, do jaké míry bylo dosaženo cíle zachování tradičních prvků v obchodu s danými zeměmi,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Aby se zabránilo narušením trhu, přezkoumá Komise na konci každého hospodářského roku pro každý produkt a každou zemi toky obchodu s produkty uvedenými v přílohách I a II, které pocházejí z Alžírska, Egypta, Izraele, Jordánska, Jugoslávie, Kypru, Libanonu, Malty, Maroka, Sýrie, Tuniska a Turecka.
Článek 2
1. Pokud Komise s ohledem na přezkum uvedený v článku 1 stanoví, že objem dovozu produktů uvedených v příloze I, které pocházejí z Alžírska, Egypta, Izraele, Jordánska, Jugoslávie, Kypru, Libanonu, Malty, Maroka, Sýrie, Tuniska a Turecka, narůstá takovou měrou, že hrozí, že by dovozy mohly vyvolat potíže na trhu Společenství, využije postup podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 [1], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 166/89 [2], popř. postup podle odpovídajících článků jiných nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, nebo postup podle článku 32 nařízení (EHS) č. 1035/72 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2238/88 [4], u produktů, pro které není v předpisech Společenství zřízen žádný řídící výbor, s cílem stanovit referenční množství pro daný produkt z dotyčné země. Pokud se ve dvou po sobě jdoucích letech nedosáhne tohoto referenčního množství, pozbude referenční množství účinku.
2. Pro přípravu přezkumu uvedeného v odstavci 1 se dotčené produkty monitorují v rámci statistického systému podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2658/87 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 20/89 [6].
3. Na produkty, pro které Komise stanovila referenční množství podle odstavce 1, se použije článek 3.
Článek 3
1. Jestliže se překročí referenční množství stanovené podle článku 2 nebo referenční množství produktu uvedeného v příloze II a pocházejícího z některé ze zemí uvedených v příloze, využije Komise s přihlédnutím k přezkumu uvedenému v článku 1 postup podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 nebo podle odpovídajících článků jiných nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, nebo postup podle článku 32 nařízení (EHS) č. 1035/72 u produktů, pro které není v předpisech Společenství zřízen žádný řídící výbor, s cílem uplatnit na daný produkt celní kvóty Společenství, které se rovnají uvedenému referenčnímu množství.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75.
2. Pro přípravu přezkumu uvedeného v článku 1 se na dotyčné produkty vztahuje kontrolní postup stanovený nařízením (EHS) č. 452/89 [7].
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 473/89
ze dne 24. února 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2807/83, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro zaznamenávání údajů o úlovcích ryb členských států
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2241/87 ze dne 23. června 1987 o některých kontrolních opatřeních vztahujících se na rybolovné činnosti [2], pozměněné nařízením (EHS) č. 3483/88 [3], a zejména na článek 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2807/83 [4], pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanoví pokyny pro používání lodního deníku během rybolovných operací, jakož i pokyny pro prohlášení o vykládce/překládce vyhotoveném velitelem plavidla, které pluje pod vlajkou členského státu nebo je v něm zapsáno;
vzhledem k tomu, že postup při předávání údajů z lodního deníku v případě vykládek v členském státě, který není členským státem vlajky plavidla, uvedený v přílohách IV a V bodě 4.2.2 uvedeného nařízení, musí být upřesněn; že by se proto mělo změnit nařízení (EHS) č. 2807/83;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2807/83 se mění takto:
1. V bodě 4.2.2 přílohy IV se první věta nahrazuje tímto: "V případě vykládky v členském státu, který není státem vlajky plavidla nebo v němž není plavidlo zapsáno, musí být první opis prohlášení o vykládce předán nebo odeslán příslušným orgánům členského státu vykládky ve lhůtě do 48 hodin od ukončení vykládky."
2. V bodě 4.2.2 přílohy V se první věta nahrazuje tímto:"V případě vykládky v členském státu, který není státem vlajky plavidla nebo v němž není plavidlo zapsáno, musí být první opis prohlášení o vykládce předán nebo odeslán příslušným orgánům členského státu vykládky ve lhůtě do 48 hodin od ukončení vykládky."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 489/89
ze dne 24. února 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro kombinovanou nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajícího kódu KN uvedeného ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 548/89
ze dne 28. února 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží, popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky. Článek 2
Nařízení Komise (EHS) č. 645/89
ze dne 14. března 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], azejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do uvedených kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 646/89
ze dne 14. března 1990,
kterým se v některých nařízení týkajících se zařazení zboží nahrazují kódy stanovené na základě nomenklatury společného celního sazebníku platné k 31. prosinci 1987 kódy stanovenými na základě kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 20/89 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č.
950/68 ze dne 28. června 1968 o společném celním sazebníku [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3529/87 [4], byla zavedena nomenklatura společného celního sazebníku na základě Úmluvy o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících ze dne 15. prosince 1950;
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [5], naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 2055/84 [6], Komise přijala řadu nařízení týkajících se zařazení zboží v nomenklatuře společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 2658/87 byla zavedena nomenklatura zboží, nazývaná kombinovaná nomenklatura, která splňuje požadavky společného celního sazebníku a zároveň požadavky statistik zahraničního obchodu Společenství a která je založena na Mezinárodní úmluvě o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, jež nahrazuje výše uvedenou úmluvu ze dne 15. prosince 1950;
vzhledem k tomu, že čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2658/87 stanoví, že kódy a popisy zboží stanovené na základě nomenklatury společného celního sazebníku platné k 31. prosinci 1987 mají být nahrazeny kódy a popisy zboží stanovenými na základě kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že v zájmu jasnosti a jednoduchosti je třeba změnit tato uvedená nařízení, která mají praktický význam a jejichž provedení nepřináší žádnou zásadní změnu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízeních uvedených ve sloupci 1 přílohy, jež se vztahují ke zboží popsanému ve sloupci 2, se čísla nomenklatury společného celního sazebníku ve sloupci 3 nahrazují kódy kombinované nomenklatury uvedenými ve sloupci 4.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 736/89
ze dne 16. března 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1] naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 787/89
ze dne 20. března 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1883/78 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2048/88 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení (EHS) č.
1883/78 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2050/88 [4], stanoví, že hmotné operace v souvislosti se skladováním a případně zpracováním intervenčních produktů jsou financovány prostřednictvím paušálních částek jednotných pro Společenství; že stejný systém financování se použije na převzetí nákladů záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), které vyplývají ze zvláštních opatření, jež jsou určena k zajištění použití nebo určení produktů držených intervenčními agenturami k určitým účelům a jež vyplývají z předpisů Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 6 nařízení (EHS) č. 1883/78 se doplňuje nový odstavec, který zní.
"Náklady, které vyplývají ze zvláštních opatření, jež jsou určena k zajištění použití a/nebo určení produktů držených intervenčními agenturami k určitým účelům, jež byla přijata v rámci společných organizací trhu a jejichž náklady hradí záruční sekce EZOZF, jsou rovněž financovány prostřednictvím paušálních částek jednotných pro Společenství.
Paušální částky se stanoví postupem podle předchozího odstavce."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 789/89
ze dne 20. března 1989,
kterým se zavádějí zvláštní opatření týkající se ořechů a svatojánského chleba a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1035/72 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že situace na trhu s ořechy, to znamená hlavně s mandlemi, lískovými oříšky, vlašskými ořechy a pistáciemi, je výrazně v nesouladu s technickými a obchodními požadavky, jak pokud jde o technické podmínky produkce, pro které je typické velké množství malých farem s velmi nízkým stupněm mechanizace a následně pak i nízká produktivita a vysoké náklady, tak pokud jde o podmínky uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že stejná situace je typická i pro pěstování svatojánského chleba; že v určitých oblastech Společenství je toto pěstování úzce vázáno na sady, v nichž se pěstují ořechy, a může tvořit s těmito plodinami homogenní výsadby; že je tedy třeba opatření zavedená pro ořechy rozšířit i na svatojánský chleba;
vzhledem k tomu, že vytvoření organizací producentů, které stanoví pro své členy povinnost dodržovat pravidla přijatá organizacemi za účelem zlepšení jakosti produktů a přizpůsobení objemu dodávek požadavkům trhu, může vést k nápravě uvedených strukturálních nedostatků; že je třeba přijmout opatření, která usnadní vytvoření a fungování těchto organizací;
vzhledem k tomu, že vzniku organizací napomůže v prvé řadě poskytnutí paušální podpory na jejich vytvoření, která by měla být vyplacena na konci prvního a druhého hospodářského roku následujícího po udělení zvláštního uznání organizacím příslušným členským státem a která by měla být dodatkem podpory podle článku 14 nařízení (EHS) č. 1035/72 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2238/88 [3]; že je třeba stanovit finanční účast Společenství do výše 50 % podpory poskytnuté členským státem;
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit organizacím producentů, kteří produkují a uvádějí na trh ořechy a/nebo svatojánský chleba, koncentrovat nabídku, rozdělení dodávek na trh, zejména prostřednictvím vhodných skladovacích prostor, jakož i zhodnocení jakosti produktů, je třeba podpořit založení provozního fondu pro tyto organizace; že je za tím účelem třeba stanovit finanční příspěvky členského státu i Společenství na vytvoření provozního fondu se stropem stanoveným na základě hodnoty produktů, které organizace producentů během daného hospodářského roku uvedou na trh;
vzhledem k tomu, za účelem zvýšení snahy producentů sdružených v organizacích o modernizaci sadů tak, aby odpovídaly požadavkům trhu, je třeba, aby poskytování podpor na vytvoření organizace a provozního fondu bylo podmíněno předložením plánu na zlepšení jakosti a uvádění na trh a schválením tohoto plánu příslušnými vnitrostátními orgány určenými členským státem; že pokud má tento plán splňovat záměr, musí být v prvé řadě zaměřen na genetické i odrůdové zlepšení produktů z homogenní výsadby, která není smíšena s ostatní výsadbou; že pro realizaci tohoto plánu musí být poskytnuta zvláštní podpora financovaná společně členskými státy a Společenstvím; že je však nutné omezit výši této podpory a také stanovit, že jde o podporu přechodnou a klesající, aby se postupně zvyšovala finanční odpovědnost producentů;
vzhledem k tomu, že pro seznámení všech stávajících nebo potenciálních spotřebitelů s dotyčnými produkty a pro podporu uvádění na trh přizpůsobeného potřebám trhu, jakož i pro podnícení činnosti organizací producentů ořechů, je třeba stanovit účast Společenství na financování činností směřujících k rozvoji a zlepšení spotřeby a využití těchto produktů;
vzhledem k tomu, že je třeba zařadit svatojánský chleba mezi produkty patřící do společné organizace trhu s ovocem a zeleninou a změnit nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3911/87 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1035/72 se mění takto:
1. V článku 1 se v odstavci 2 vkládá nový řádek, který zní:
"Kód KN _BAR_ Popis _BAR_ 12121010 _BAR_ Svatojánský chleba" _BAR_
2. V čl. 1 odst. 3 se v prvním pododstavci vkládá nová odrážka, která zní:
"— ořechy, čerstvé nebo sušené, a svatojánský chleba, od 1. září do 31. srpna."
3. Vkládá se nová hlava, která zní:
"HLAVA IIa
Zvláštní opatření pro ořechy a svatojánský chleba
Článek 14a
Opatření stanovená v této hlavě se použijí:
- pro mandle kódů KN 08021190 a 08021290,
- pro lískové oříšky kódů KN 08022100 a 08022200,
- pro vlašské ořechy kódů KN 08023100 a 08023200,
- pro pistácie kódu KN 08025000,
- pro svatojánský chleba kódu KN 12121010.
Článek 14b
1. Aniž je dotčen článek 14, členské státy poskytnou na podporu vzniku organizací producentů, jejichž hospodářská činnost se týká produkce a uvádění na trh ořechů a/nebo svatojánského chleba a kteří předložili plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh schválený příslušnými vnitrostátními orgány podle článku 14d, dodatečnou paušální podporu.
Tato podpora se poskytuje organizaci producentů uznané příslušným vnitrostátním orgánem na základě tohoto článku.
2. Výše podpory podle odstavce 1 se vypočítá podle množství ořechů a/nebo svatojánského chleba, které organizace producentů během prvního hospodářského roku následujícím po dni udělení zvláštního uznání podle odstavce 1 uvedou na trh.
Jednotková výše podpory se stanoví pro každou dávku zboží.
Podpora se vyplácí na konci prvního a druhého hospodářského roku, které následují po uznání organizace.
Poskytované podpory jsou hrazeny z orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu do výše 50 % celkové částky.
3. Členské státy sdělí Komisi počet organizací producentů uznaných podle tohoto článku, počty jejich členů a objem zboží, které organizace uvedly na trh během prvního hospodářského roku.
4. Rada rozhodující kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví objem tranší stanovených v odstavci 2, jakož i jednotnou výši podpory použitou do výše každé z nich.
Článek 14c
1. Členské státy poskytnou zvláštní podporu organizacím producentů, které vytvoří provozní fond v souladu s tímto článkem a které předložily plán zlepšení jakosti a plán uvádění na trh schválený příslušnými vnitrostátními orgány podle článku 14d.
2. Provozní fond se použije na jedné straně ke stabilizaci nabídky zajištěním financování skladování, které je nutné pro vhodné načasování uvedení produktů na trh, a na straně druhé ke zlepšení obalové úpravy s cílem zlepšení prodeje produktů.
Pomocí tohoto fondu organizace producentů financuje zejména skladování, třídění, loupání a louskání a balení.
3. Zvláštní podpora se poskytuje jen jednou, přičemž financování fondu je zajištěno:
- ze 45 % organizací producentů,
- z 10 % přispívá členský stát.
Financování Společenství dosahuje výše 45 % kapitálu fondu.
Celková finanční účast členského státu a Společenství však nesmí překročit 16,5 % hodnoty produkce, kterou organizace producentů uvedla na trh během hospodářského roku.
Článek 14d
1. Organizace producentů jsou příjemci podpor podle článku 14b a 14c, pokud předloží plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh, který schválí příslušné orgány členského státu.
Plán uvedený v prvním pododstavci má za cíl především zlepšení jakosti produkce změnou odrůd nebo zkvalitněním plodin na plochách osázených jednou plodinou, nikoliv smíšených s ostatní výsadbou, a popřípadě chce zlepšit i uvádění produktů na trh.
Zavádí typy opatření přijatých v souladu s postupem podle článku 33. 2.
Schváleným plánům lze poskytnout podporu na jejich realizaci ve výši 45 % ze Společenství, pokud je ze 45 % financují organizace producentů a z 10 % členský stát.
Pro příspěvky členského státu i pro podporu Společenství je však stanoven strop.
Tento strop se určí podle rozlohy osázené jednou plodinou a maximální výší na hektar.
Příspěvek členského státu a podpora Společenství se vyplácejí po deset let.
Podpora má klesající tendenci.
3. Rada určí kvalifikovanou většinou na návrh Komise:
- maximální výši příspěvku členského státu a podpory Společenství na hektar,
- způsob snižování vnitrostátního příspěvku i podpory Společenství.
4. Členské státy sdělí Komisi plán předložený organizací producentů.
Tyto plány může příslušný orgán členského státu schválit pouze po předložení Komisi a až na konci šedesátidenní lhůty, během níž může Komise požadovat změny plánu nebo může plány odmítnout.
Článek 14e
1. Společenství se podílí do výše 50 % na financování činností směřujících k rozvoji a zlepšení spotřeby a využití ořechů a/nebo svatojánského chleba ve Společenství.
2. Cílem opatření uvedených v odstavci 1 je:
- zlepšování jakosti produktů, zejména prostřednictvím studií trhu a hledáním nového využití produktů, včetně prostředků pro přizpůsobení produkce,
- rozvoj nových způsobů balení,
- rozšiřování obchodního poradenství různým hospodářským subjektům v odvětví,
- organizování trhů a jiných obchodních předváděcích akcí a účast na nich.
3. Komise uvede podrobnosti opatření uvedených v odstavci 2 nebo definuje nová opatření postupem podle článku 33.
Článek 14f
1. Podpory podle článku 14c, 14d a 14e se považují za intervenční opatření určené ke stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 729/70 [1] Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13. naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2048/88 [2] Úř. věst. čL 185, 15.7.1988, s. 1..
2. U podpor uvedených v odstavci 1 může Komise na žádost dotyčných členských států a postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70 rozhodovat o vyplacení první části příspěvku na základě plánů na zlepšení jakosti a na uvádění na trh, které členské státy schválily.
Článek 14g
Komise přijme v souladu s postupem stanoveným v článku 33 prováděcí pravidla k této hlavě.
Tato pravidla zahrnují opatření, která zajistí kontrolu využití finančních příspěvků Společenství."
4. V příloze I se v rubrice "Ovoce" vkládají slova: "mandle, lískové oříšky a vlašské ořechy".
Článek 2
V příloze nařízení (EHS) č. 827/68 se zrušuje řádek týkající se svatojánského chleba kódu KN 12121010.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 790/89
ze dne 20. března 1989
o stanovení výše doplňkové paušální podpory pro vytváření organizací producentů a maximální výše podpory pro zlepšení jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 789/89 [2], a zejména na čl. 14b odst. 4 a čl. 14d odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že výše doplňkové paušální podpory zaměřené na rozvoj vytváření organizací producentů a/nebo svatojánského chleba musí být stanovena tak, aby působila jako skutečný podnět s ohledem na velmi nízké procento produkce uváděné na trh organizacemi producentů a na malou velikost existujících organizací;
vzhledem k tomu, že v případě podpory pro zlepšení jakosti a uvádění na trh stanovené článkem 14d nařízení (EHS) č. 1035/72 být stanovena maximální reálná výše finančních příspěvků od členského státu a Společenství s ohledem na hlavní účel zlepšení v oblasti genetiky a pěstitelství a na plochu sadů, která se může každoročně měnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Doplňková paušální podpora pro vytváření organizací producentů ořechů a/nebo svatojánského chleba stanovená článkem 14b nařízení (EHS) č. 1035/72 je pro daná množství stanovena v této výši:
- 60 ECU za tunu pro tranši do 1000 tun,
- 70 ECU za tunu pro tranši od 1000 do 2000 tun,
- 75 ECU pro tranši nad 2000 tun,
Článek 2
Maximální výše na hektar uvedená v čl. 14d odst. 2 nařízení (EHS) č. 1035/72 je stanovena na 300 ECU pro prvních pět let a 210 ECU pro následujících pět let.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 812/89
ze dne 21. března 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 921/89
ze dne 10. dubna 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 890/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3998/87 [2], a zejména na čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že se při určování obsahu listů chmele, stopek a chmelového odpadu podle nařízení Komise (EHS) č. 890/78 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3994/88 [4] předpokládá, že chmelový odpad a lupulin mají stejnou hustotu; že je nyní možné určit poměr mezi jejich příslušnými hustotami; že je proto nutné stanovit, jaká metoda výpočtu se k tomuto účelu použije;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 7 nařízení (EHS) č. 890/78 musí být balení, ve kterém se výrobek uvádí na trh, označeno po zapečetění požadovanými údaji; že je za účelem zabránit zneužití nutné stanovit, že je takové označení také upevněno na balíčcích nebo schránkách s práškem nebo extrakty, které balení obsahuje; že je proto nutné změnit nařízení (EHS) č.
890/78;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 890/78 se mění takto:
1. V příloze II oddílu C bodu 1 se v třetím pododstavci slova "Odpad a lupulin není možné oddělit. Jejich relativní procentní podíly se tedy stanoví na základě objektivního zhodnocení barvy a hmotnost se vypočítá na základě předpokladu, že je jejich hustota identická."
nahrazují slovy: "Je velmi obtížné přesně oddělit odpad a lupulin.
Pomocí síta o velikosti ok 0,8 milimetru je však možné přibližně určit relativní podíl odpadu a lupulinu.
Při odhadování podílu lupulinu je nutné vzít v úvahu, že hustota lupulinu je čtyřikrát větší než hustota odpadu."
2. V příloze IV písmenu d) se za slova "potisk zapečetěného obalu" vkládají slova "a každého balíčku nebo schránky s práškem nebo extrakty v zapečetěném obalu".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (Euratom) č. 944/89
ze dne 12. dubna 1989,
kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace méně významných potravin po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na nařízení Rady (Euratom) č. 3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [1], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v souladu s nařízením (Euratom) č. 3954/87 přijme Komise seznam méně významných potravin společně s nejvyššími úrovněmi radioaktivní kontaminace, které se u těchto potravin použijí;
vzhledem k tomu, že byla konzultována odborná skupina jmenovaná Výborem pro vědu a techniku podle článku 31 Smlouvy o Euratomu;
vzhledem k tomu, že potraviny, které mají být z hlediska výživy považovány za méně významné, jsou potraviny, které se pouze okrajově podílejí na spotřebě potravin obyvatelstvem;
vzhledem k tomu, že potraviny k tomu, aby byly začleněny do seznamu méně významných potravin, musí být identifikovatelné podle čísla kódu kombinované nomenklatury a popisu stanoveného v nařízení Komise (EHS) č. 3174/88 ze dne 21. září 1988, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [2];
vzhledem k tomu, že výbor ad hoc zřízený nařízením Rady (Euratom) č. 3954/87 nevydal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Seznam méně významných potravin vypracovaný na základě článku 7 nařízení (Euratom) č. 3954/87 je uveden v příloze.
Článek 2
Pro méně významné potraviny uvedené v příloze jsou nejvyšší přípustné úrovně, které se mají použít, desetkrát vyšší než úrovně použitelné pro "jiné potraviny, s výjimkou méně významných potravin" stanovené v příloze nařízení (Euratom) č. 3954/87 nebo v souladu s nařízeními přijatými na základě článku 3 uvedeného nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 989/89
ze dne 17. dubna 1989
o kritériích pro zařazení bund (včetně lyžařských), větrovek a podobných výrobků kódů KN 6101, 6102, 6201 a 6202
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87, pokud jde o sazební zařazení bund (včetně lyžařských), větrovek a podobných výrobků kódů KN 6101, 6102, 6201, 6202, je nezbytné upřesnit některé charakteristiky uvedených oděvů;
vzhledem k tomu, že tyto výrobky spadají do kategorie oděvů, které se obvykle oblékají na další šatstvo a které zajišťují ochranu před nepříznivým počasím;
vzhledem k tomu, že taková ochrana nemůže být zajištěna oděvy bez rukávů nebo oděvy s krátkými rukávy; že z tohoto důvodu je nezbytné výslovně uvést, že bundy, větrovky a podobné výše uvedené výrobky musí mít dlouhé rukávy;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jako bundy (včetně lyžařských), větrovky a podobné výrobky kódů KN 6101, 6102, 6201 a 6202 se zařazují pouze oděvy s dlouhými rukávy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1097/89
ze dne 27. dubna 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 649/87, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zavedení registru vinic Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2392/86 ze dne 24. července 1986 o zavedení registru vinic Společenství [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena povinnost provozovatelů nebránit kvalifikovaným odborníkům ve zjišťování údajů uvedených v čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2392/86, aby byl těmto odborníkům zajištěn přístup do dotyčných zemědělských podniků; že by proto mělo být nařízení Komise (EHS) č.
649/87 [2] odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do nařízení (EHS) č. 649/87 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 3a
Provozovatelé umožní volný přístup do svých zemědělských podniků odborníkům, kteří byli příslušným subjektem členského státu pověřeni vytvořením registru vinic."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
1225/89 ze dne 3. května 1989,
kterým se mění nařízení č.
136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článkem 5 nařízení č.
136/66/EHS [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2210/88 [5] se definuje pojem malovýrobce olivového oleje, pro kterého platí zvláštní režim podle uvedeného článku; že tuto definici je třeba změnit, zejména v zájmu řádného výkonu správy;
vzhledem k tomu, že článkem 26 nařízení č.
136/66/EHS se stanoví intervenční nákupní cena olejnatých semen na 94 % intervenční ceny stanovené Radou pro daný hospodářský rok; že na produkty nakoupené intervenční agenturou se vztahuje měsíční zvýšení, jakož i přirážka za jakost u dvounulové odrůdy semen řepky a řepice; že při překročení maximálních zaručených množství musí být nákupní cena upravena o stejnou částku, o jakou je upravena podpora; že v zájmu jasnosti by toto ustanovení mělo být upřesněno;
vzhledem k tomu, že prodej semen řepky a řepice a slunečnicových semen intervenčním agenturám by měl být pouze výjimečný; že v zájmu řádné správy trhu je třeba podporovat prodej těchto semen zpracovatelským podnikům; že je proto třeba omezovat prodej produktů pěstiteli intervenčním agenturám;
vzhledem k tomu, že článkem 25 nařízení č.
136/66/EHS se stanoví data, od kterých se používají měsíční zvýšení; že v zájmu větší pružnosti by měla být tato data uvedena v nařízení, které stanoví měsíční zvýšení používané v průběhu hospodářského roku;
vzhledem k tomu, že v zájmu stabilizace obchodu s uvedenými produkty bylo přijato opatření stanovící výši náhrad u olivového oleje; že však zkušenosti ukazují, že za určitých okolností, zejména pokud se hospodářské subjekty na toto pravidlo nadměrně odvolávají, jsou obavy z potíží na trhu oprávněné;
vzhledem k tomu, že pro nápravu této situace je třeba umožnit rychlé přijímání opatření; že je proto třeba umožnit Komisi přijímat tato opatření po konzultaci s řídícím výborem, nebo v naléhavých případech, aniž by musela na takovou konzultaci čekat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Nařízení č.
136/66/EHS se mění takto:
1.
V článku 5
- v odst. 1 druhém a šestém pododstavci a
- v odst. 2 první odrážce
se hodnota "300" nahrazuje hodnotou "400".
2. V článku 20 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Jsou-li při prověření situace na trhu zjištěny obtíže vzniklé použitím ustanovení o stanovení náhrady předem nebo hrozí-li nebezpečí takových obtíží, může být postupem podle článku 38 rozhodnuto, aby se uplatňování uvedených ustanovení pozastavilo na co nejkratší, nezbytně nutnou dobu.
V naléhavých případech může Komise po prověření situace na základě všech dostupných informací rozhodnout, aby se stanovení předem pozastavilo na dobu nanejvýš tří pracovních dnů.
Během doby pozastavení se žádosti o licence doprovázené žádostmi o stanovení předem nepřipouštějí."
3.
V článku 24a se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro semena řepky a řepice dvounulových odrůd se směrná, intervenční a intervenční nákupní cena zvyšují o přirážku."
4.
V článku 25 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"V zájmu umožnění rovnoměrného rozložení prodejů budou směrná cena, intervenční cena a intervenční nákupní cena každý měsíc předmětem zvýšení stejného pro všechny tři ceny, po dobu, která se stanoví nejméně na pět měsíců, počínaje pátým měsícem hospodářského roku pro semena řepky a řepice a čtvrtým měsícem hospodářského roku pro slunečnicová semena."
5.
V článku 26 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Intervenční agentury vykupují semena pocházející ze Společenství, která jsou jim nabízena, v období od 1. listopadu do 31. května, a v případě slunečnicových semen nabízených k intervenci ve Španělsku a Portugalsku v období od 1. srpna do 30. dubna, podle pravidel stanovených podle odstavců 2 a 3.
Nákupní cena se stanovuje na 94 % intervenční ceny.
Tato nákupní cena se případně upravuje o měsíční zvýšení i přirážku uvedenou v článku 24 a o úpravu uvedenou v čl. 27a odst. 4."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 3. května 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2771/75 o společné organizaci trhu s vejci a nařízení (EHS) č.
2777/75 o společné organizaci trhu s drůbežím masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2771/75 [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3207/88 [5] a nařízení (EHS) č.
2777/75 [6] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3907/87 [7] stanoví čtvrtletní určování zdymadlových cen a dávek především na základě cen krmných obilovin; že s ohledem na vzájemnou závislost uvedených cen a na datum zahájení obchodního roku pro obiloviny, kterým je 1. červenec, by termín pro uplatnění zdymadlových cen a dávek měl být posunut o jeden měsíc; že se tudíž tato čtvrtletí budou shodovat se čtvrtletími kalendářními;
vzhledem k tomu, že podle článků 5 a 7 nařízení (EHS) č.
2771/75 a nařízení (EHS) č.
2777/75 je nezbytné nejméně jednou ročně přezkoumat údaje, na jejichž základě se stanoví odvozovací koeficienty a paušální částky; že jednak s ohledem na zkušenosti získané při řízení trhu s vejci a drůbežím masem, a jednak z praktických důvodů nejsou tato ustanovení již považována za přiměřená; že by proto měla být zrušena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení (EHS) č.
2771/75 se mění takto:
1. V čl.
1 odst. 2 se zrušuje písmeno e).
2.
V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Dávka na vejce ve skořápce se skládá z:
a) částky rovnající se rozdílu mezi cenami v rámci Společenství a na světovém trhu za množství krmných obilovin nezbytného pro produkci jednoho kilogramu vajec ve skořápce ve Společenství.
Ceny krmných obilovin v rámci Společenství se stanoví jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. července na základě prahových cen těchto krmných obilovin a jejich měsíčních zvýšení.
Použijí se ke stanovení dávky od 1. července každého roku.
Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin zjištěných za období pěti měsíců, které končí jeden měsíc před čtvrtletím, pro něž se uvedená částka vypočítává.
Při stanovení dávek použitelných od 1. října, 1. ledna a 1. dubna se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud se zároveň stanoví nová zdymadlová cena;
b) částky rovnající se 7 % průměru zdymadlových cen platných po dobu čtyř čtvrtletí předcházejících 1. dubnu každého roku.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. července."
3.
V článku 5 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Koeficienty vyjadřující množství a poměr uvedené v odstavci 1 se stanoví postupem podle článku 17."
4. V čl.
7 odst. 2 se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Při stanovení zdymadlové ceny platné od 1. října, 1. ledna a 1. dubna se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud cena za množství krmných obilovin vykazuje minimální odchylku od ceny použité pro výpočet zdymadlové ceny na předchozí čtvrtletí."
Článek 2 Nařízení (EHS) č.
2777/75 se mění takto:
1. V čl.
1 odst. 2 se zrušuje písmeno e).
2.
V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Dávka na poraženou drůbež se skládá z:
a) částky rovnající se rozdílu mezi cenami v rámci Společenství a na světovém trhu za množství krmných obilovin, které závisí na druhu drůbeže a které je nezbytné pro produkci jednoho kilogramu poražené drůbeže ve Společenství.
Ceny krmných obilovin v rámci Společenství se stanoví jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. července na základě prahových cen a jejich měsíčních zvýšení.
Použijí se pro stanovení dávky od 1. července každého roku.
Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin zjištěných za období pěti měsíců, které končí jeden měsíc před čtvrtletím, pro něž uvedená částka vypočítává.
Při stanovení dávek použitelných od 1. října, 1. ledna a 1. dubna se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud se zároveň stanoví nová zdymadlová cena;
b) částky rovnající se 7 % průměru zdymadlových cen platných po dobu čtyř čtvrtletí předcházejících 1. dubnu každého roku.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. července."
3.
V článku 5 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Koeficienty vyjadřující poměry uvedené v odstavci 1 jsou stanoveny postupem podle článku 17."
4. V čl.
7 odst. 2 se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Při stanovení zdymadlové ceny platné od 1. října, 1. ledna a 1. dubna se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud cena za množství krmných obilovin vykazuje minimální odchylku od ceny použité pro výpočet zdymadlové ceny na předchozí čtvrtletí."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 3. května 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2759/75 o společné organizaci trhu s vepřovým masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 4 nařízení (EHS) č.
2759/75 [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3906/87 [5] stanoví, že se má stanovit základní cena pro maso jatečně upravených těl prasat, platná od 1. listopadu každého roku; že ceny krmných obilovin mají hlavní vliv na cenu produkce jatečně upravených těl prasat; že kvůli této značné závislosti by základní cena měla vstoupit v platnost ve stejný den, kdy začíná hospodářský rok pro obilí; že se při stanovování základní ceny bere v úvahu zdymadlová cena a dávka platná v odvětví vepřového masa a že se tudíž musí rovněž změnit data použitelnosti této ceny a dávky;
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2759/75 stanoví, že cena jatečně upravených těl prasat na trhu Společenství se stanoví na základě cen zaznamenaných na reprezentativních trzích; že čl.
4 odst. 5 uvedeného nařízení uvádí, že seznam reprezentativních trhů má stanovit Rada kvalifikovanou většinou; že by s ohledem na čistě technickou povahu této záležitosti a častou potřebu změny byl vhodnější postup stanovený v článku 24 nařízení (EHS) č.
2759/75;
vzhledem k tomu, že při zavedení kombinované nomenklatury a společného celního sazebníku, stanoveného nařízením (EHS) č.
2658/87 [6], do nařízení (EHS) č.
2759/75 nařízením (EHS) č. 3906/87 byly vynechány dva produkty spojené s GATT, které by měly být uvedeny v čl.
10 odst. 3 nařízení (EHS) č.
2759/75; že by se tato chyba měla opravit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
2759/75 se mění takto:
1.
V článku 1 se odstavec 2 zrušuje.
2.
V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Základní cena platná od 1. července téhož roku se stanoví každým rokem pro maso jatečně upravených těl prasat nebo jatečních půlí, dále jen "jatečně upravená těla prasat", standardní jakosti vymezené odkazem na stupnici pro třídění jatečně upravených těl prasat ve Společenství.
Při stanovení základní ceny je třeba vzít v úvahu:
- zdymadlovou cenu a dávku platné ve čtvrtletí začínajícím dnem 1. července daného roku a
- potřebu stanovení této ceny na úrovni, která přispívá ke stabilizaci cen na trhu, aniž by to vedlo k vytváření strukturálních přebytků ve Společenství."
3.
V článku 4 se odstavce 5 a 6 nahrazují tímto:
"5. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví stupnici Společenství pro třídění jatečně upravených těl prasat.
6. Postup stanovený v článku 24 se používá pro účely:
- rozhodování o přijetí intervenčních opatření a dni, kdy pozbývají účinnost,
- stanovení seznamu reprezentativních trhů,
- stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku."
4.
V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Dávka na jatečně upravená těla prasat se skládá z:
a) částky rovnající se rozdílu mezi cenami ve Společenství a na světovém trhu za množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho kilogramu vepřového masa ve Společenství.
Ceny krmných obilovin ve Společenství se stanoví jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. července na základě prahových cen a jejich měsíčních zvýšení.
Použijí se pro stanovení dávky od 1. července každého roku.
Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin zjištěných za období pěti měsíců, které končí měsíc před začátkem čtvrtletí, ve kterém se uvedená částka vypočítává.
Při stanovování dávek platných od 1. října, 1. ledna a 1. dubna se však bere v úvahu vývoj cen na světovém trhu krmných obilovin pouze tehdy, pokud se zároveň stanoví nová zdymadlová cena;
b) částky rovnající se 7 % průměru zdymadlových cen platných po dobu čtyř čtvrtletí předcházejících 1. dubnu každého roku.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. července."
5.
V článku 10 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
"2. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. c), dávka se rovná součtu těchto částek:
a) částky odvozené z dávky na jatečně upravená těla prasat na základě poměru cen za tyto produkty a ceny za jatečně upravená těla prasat ve Společenství;
b) druhé částky rovnající se 7 % průměrné nabídkové ceny určené na základě dovozu uskutečněného za 12 měsíců předcházejících 1. dubnu každého roku.
U produktů spadajících pod kódy KN ex1602 a ex1902 je to však 10 %.
Tato částka se vypočítává jednou ročně pro období dvanácti měsíců začínající dnem 1. července.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 u produktů spadajících pod kódy KN 02063021, 02063031, 02064191, 02064991, 15010011, 16010010, 16021000, 16022090 a 16029010, u kterých byla celní sazba konsolidována v rámci GATT, jsou dávky omezeny na částku vyplývající z této konsolidace."
6. V čl.
12 odst. 2 se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Při stanovení zdymadlové ceny platné od 1. října, 1. ledna a 1. dubna, se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud cena za množství krmných obilovin vykazuje minimální odchylku od ceny použité pro výpočet zdymadlové ceny na předchozí čtvrtletí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1260/89
ze dne 8. května 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
20/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1458/89
ze dne 26. května 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1963/79, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1225/89 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3788/85 [4], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 20a nařízení č.
136/66/EHS je olivový olej používaný pro výrobu rybích a zeleninových konzerv způsobilý pro poskytování produkční náhrady; že náhradu musí umožnit příjemcům nákup olivového oleje na trhu Společenství za ceny blížící se cenám na světovém trhu; že produkční náhrada musí být stanovena na základě proměnlivé složky dovozní dávky na olej získaný rafinací panenského olivového oleje;
vzhledem k tomu, že opatření pro udělení produkční náhrady jsou stanovena v nařízení Komise (EHS) č. 1963/79 [5] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 393/87 [6];
vzhledem k tomu, že přistoupení Španělska a Portugalska mělo za následek různé úrovně výpočtů produkčních náhrad, zejména z důvodu rozdílů v cenových úrovních; že k vyrovnání těchto cenových rozdílů byly zavedeny přístupové vyrovnávací částky; že podle článku 4 nařízení (EHS) č.
591/79 je třeba upravit produkční náhradu pro Španělsko a Portugalsko o přístupovou vyrovnávací částku, která se použije na dovozy daných produktů ze třetích zemí do obou těchto členských států;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č. 296/86 [7] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1981/88 [8] lze pro obchod mezi novými členskými státy a mezi novými členskými státy navzájem a ostatními členskými státy uplatnit režim aktivního zušlechťovacího styku;
vzhledem k tomu, že pokud je olivový olej vyprodukovaný ve Společenství a použitý k výrobě některých konzervovaných potravin umístěn do režimu aktivního zušlechťovacího styku, takže je možné na takový olej obdržet produkční náhradu platnou v zemi zušlechťování, musí být produkční náhrada upravena o nepoužitou přístupovou vyrovnávací částku; že v zájmu srozumitelnosti je uvedené ustanovení třeba stanovit přesněji a náležitě pozměnit nařízení (EHS) č. 1963/79;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do nařízení (EHS) č. 1963/79 se vkládá nový článek 4a, který zní:
"Článek 4a
Pro olivový olej vyprodukovaný ve Společenství a použitý k výrobě některých konzervovaných potravin s přísadou olivového oleje, který je umístěn do režimu aktivního zušlechťovacího styku, musí být produkční náhrada upravena o nepoužitou přístupovou vyrovnávací částku."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1544/89
ze dne 2. června 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3460/85, kterým se stanoví prováděcí pravidla k poskytování vyrovnávacího příspěvku na sardinky ze Středozemního moře
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3117/85 ze dne 4. listopadu 1985, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků na sardinky druhu Sardina pilchardus [1], pozměněné nařízením (EHS) č. 3940/87 [2], a zejména na článek 4 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že někdy není možné u určitých solených produktů z důvodu požadované doby pro nasolení dodržet lhůtu pro podání žádosti na vyplacení příspěvku stanovenou nařízením Komise (EHS) č. 3460/85 [3]; že je nutno čl.
5 odst. 1 uvedeného nařízení pozměnit, aby nebyly tyto produkty vyloučeny z možnosti čerpat vyrovnávací příspěvek;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3460/85 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"U solených produktů, které musejí být naloženy v soli po dobu, jejíž délka vylučuje dodržení výše uvedené šestiměsíční lhůty, prodlužuje případně dotčený členský stát tuto lhůtu o čas potřebný pro nasolení produktů.
Toto prodloužení lhůty nesmí v žádném případě přesáhnout šest měsíců."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1547/89
ze dne 2. června 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2185/87 o vrácení vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě některého zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a o vybírání přístupových vyrovnávacích částek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1213/89 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1069/89 [4], a zejména na čl. 19 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2185/87 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 164/89 [6] stanoví v některých případech vrácení náhrady vypočítané na základě množství stanovených v příloze výše uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že produkty kódu KN 380910 jsou předmětem vývozních náhrad, jejichž úroveň je vyšší, než jsou dovozní cla vybíraná ve Společenství; že je tedy třeba začlenit tyto produkty do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 2185/87, aby se zabránilo neoprávněným výhodám pro hospodářské subjekty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2185/87 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1553/89 ze dne 29. května 1989 o konečné jednotné úpravě vybírání vlastních zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 209 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 183 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady 88/376/EHS, Euratom ze dne 24. června 1988 o systému vlastních zdrojů Společenství [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [4],
vzhledem k tomu, že na základě svého článku 14 se nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č.
2892/77 ze dne 19. prosince 1977, kterým se provádí, s ohledem na vlastní zdroje vycházející z daně z přidané hodnoty, rozhodnutí ze dne 21. dubna 1970 o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství [5], ve znění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 3735/85 [6], uplatňuje po přechodné období končící 31. prosincem 1988;
vzhledem k tomu, že předpisy o konečné jednotné úpravě vybírání zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty (dále jen "zdroje z DPH") a podrobná prováděcí pravidla k těmto předpisům mají rovněž být použitelné ode dne 1. ledna 1989;
vzhledem k tomu, že by měla být zvolena výnosová metoda jako jediná konečná metoda pro stanovení základu zdrojů z DPH, protože tato metoda je spolehlivá a již používaná většinou členských států;
vzhledem k tomu, že ustanovení nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2892/77 mohou být zachována s výjimkou těch, která již nejsou nezbytná nebo která by měla být na základě získaných zkušeností změněna;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané při uplatňování postupů pro opravu výkazů ukázaly potřebu vyjasnění oblasti jejich působnosti tím, že se upřesní, že se vztahují obecně na všechny opravy;
vzhledem k tomu, že členské státy musí poskytnout Komisi informace o postupech, které používají při registraci osob podléhajících dani a při vyměřování a vybírání DPH, a informace o podrobnostech a výsledcích svých kontrolních systémů v oblasti DPH; že by Komise a příslušný členský stát měly společně posoudit, zda lze uvažovat o zdokonalení těchto postupů z hlediska zvýšení jejich účinnosti; že by Komise měla každé tři roky vypracovat zprávu o postupech používaných členskými státy a o jakýchkoli navrhovaných zdokonaleních;
s ohledem na pravomoci Účetního dvora podle článku 206a Smlouvy o EHS a článku 180a Smlouvy o Euratomu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Zdroje z DPH se vypočtou uplatněním jednotné sazby stanovené v souladu s rozhodnutím 88/376/EHS, Euratom na základ stanovený podle tohoto nařízení.
HLAVA II
Oblast působnosti
Článek 2
1. Zdroje z DPH se stanoví ze zdanitelných plnění uvedených v článku 2 směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [7], naposledy pozměněné směrnicí 84/386/EHS [8], s výjimkou plnění osvobozených od daně podle článků 13 až 16 uvedené směrnice.
2. Pro účely odstavce 1 se při stanovení zdrojů z DPH přihlédne k
- plněním, na která se podle čl. 28 odst. 2 směrnice 77/388/EHS vztahuje osvobození od daně s vrácením daně zaplacené na předchozím stupni,
- plněním, u kterých členské státy pokračují ve zdaňování podle čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 77/388/EHS,
- plněním, u kterých členské státy pokračují v osvobození od daně podle čl. 28 odst. 3 písm. b) směrnice 77/388/EHS,
- plněním, která jsou zdaňována za základě možnosti volby poskytnuté osobám podléhajícím dani členskými státy podle čl. 28 odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/EHS.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy nepřihlédnout pro účely stanovení zdrojů z DPH k plněním osob podléhajících dani, jejichž roční obrat určený v souladu s pravidly stanovenými v čl. 24 odst. 4 směrnice 77/388/EHS nepřesahuje 10000 ECU přepočtených na národní měnu podle průměrného kurzu za daný rozpočtový rok; členské státy smějí zaokrouhlit nahoru nebo dolů až o 10 % částky, které jsou výsledkem tohoto přepočtu.
HLAVA III
Metoda výpočtu
Článek 3
Pro určitý kalendářní rok, aniž jsou dotčeny články 5 a 6, se základ zdrojů z DPH vypočte vydělením celkového čistého výnosu DPH vybraného členským státem během tohoto roku sazbou DPH uplatňovanou v tomto roce.
Je-li ve členském státě uplatňována více než jedna sazba DPH, vypočte se základ zdrojů z DPH vydělením celkového vybraného čistého výnosu DPH váženou průměrnou sazbou DPH.
V takovém případě vypočte členský stát váženou průměrnou sazbu na čtyři desetinná místa společnou metodou vymezenou v článku 4.
Tato vážená průměrná sazba se vyjádří v procentech.
Článek 4
1. K výpočtu váhy různých sazeb, jak je uvedeno v článku 3, rozdělí členský stát podle uplatněné sazby DPH všechna plnění, které jsou zdanitelná podle jeho vnitrostátních právních předpisů a která neopravňují zákazníka k odpočtu DPH, s přihlédnutím k článku 17 směrnice 77/388/EHS, a dále vlastní spotřebu zemědělců podléhajících daňovému paušálu a jejich přímé prodeje konečným spotřebitelům.
Pro účely tohoto výpočtu se použijí sazby DPH, které v souladu s odstavcem 7 ovlivňují výnos DPH vybraný v příslušném roce.
Plnění, na která se podle čl. 28 odst. 2 směrnice 77/388/EHS vztahuje osvobození od daně s vrácením daně zaplacené na předchozím stupni, se považují za zdanitelná plnění s nulovou sazbou daně.
2. Rozdělení podle sazby DPH se použije na následující kategorie, jestliže se na ně vztahuje neodečitatelná DPH:
- konečná spotřeba domácností včetně vlastní spotřeby zemědělců podléhajících daňovému paušálu a jejich přímé prodeje konečným spotřebitelům,
- mezispotřeba soukromých neziskových organizací a veřejné správy,
- mezispotřeba ostatních sektorů,
- hrubé kapitálové investice soukromých neziskových organizací a veřejné správy,
- hrubé kapitálové investice ostatních sektorů,
- upravené a neupravené stavební pozemky, jak jsou vymezeny v čl. 4 odst. 3 písm. b) směrnice 77/388/EHS,
- plnění týkající se zlata kromě zlata pro průmyslové účely
uskutečněné na území uvedeném v článku 3 směrnice 77/388/EHS pro daný členský stát.
3. Pro účely rozdělení konečné spotřeby podléhá vlastní spotřeba zemědělců podléhajících daňovému paušálu a jejich přímé prodeje konečným spotřebitelům sazbě rovnocenné uplatnění na vstupu.
4. Rozdělení plnění podle statistických kategorií se provede za pomoci údajů převzatých z národních účtů vypracovaných v souladu s Evropským systémem integrovaných hospodářských účtů (ESA).
Při výpočtu základu vlastních zdrojů z DPH pro daný rozpočtový rok se vychází z národních účtů vztahujících se k předposlednímu roku před rozpočtovým rokem.
Členskému státu může být postupem podle článku 13 povoleno použít údaje týkající se jiného roku, který nesmí předcházet pátému roku před daným rozpočtovým rokem.
5. Pro účely identifikace plnění podléhajících neodečitatelné DPH a pro účely rozdělení podle sazby DPH smějí členské státy vycházet z údajů převzatých z doplňkových zdrojů k ESA, které je možno přizpůsobit tomuto systému, tzn. v první řadě z vnitřních národních účtů, pokud obsahují nezbytné rozdělení, a není-li tomu tak, z jakéhokoliv jiného vhodného zdroje.
6. Ke stanovení váhy každé sazby vypočtou členské státy poměr mezi hodnotou plnění, na které se sazba vztahuje, a celkovou hodnotou všech plnění.
7. Změní-li členský stát sazbu DPH vztahující se na všechna nebo některá plnění anebo daňovou úpravu pro určitá plnění způsobem, který ovlivní vybírané výnosy DPH, vypočte novou váženou průměrnou sazbu.
Nová vážená průměrná sazba se použije na výnosy odvozené z uplatnění pozměněné sazby nebo daňové úpravy.
Odchylně od prvního pododstavce mohou členské státy vypočíst jedinou váženou průměrnou sazbu.
Pro tento účel se plnění, pro něž byla pozměněna sazba nebo daňová úprava, přiřadí ke starým a novým sazbám nebo staré a nové úpravě poměrným dílem, přičemž se přihlédne k průměrné době mezi vstupem nové sazby nebo úpravy v platnost a výběrem příslušných výnosů vypočtené za celý daný rok.
Tato průměrná doba může být zaokrouhlena na celý měsíc.
Článek 5
1. Pro účely článku 3 přičtou členské státy případně k vybraným výnosům částku odpovídající celkové DPH, která by byla vybrána, kdyby nebyl použit režim odstupňované daňové úlevy podle čl. 24 odst. 2 směrnice 77/388/EHS.
2. Výnosy vybrané členským státem se opraví, jestliže procentní sazba paušální náhrady stanovená podle čl. 25 odst. 3 směrnice 77/388/EHS, která se vztahuje na plnění uskutečněná zemědělci podléhajícími daňovému paušálu, neodpovídá procentní sazbě DPH na vstupu, která byla skutečně uplatněna na tato plnění s výjimkou těch, která se vztahují k vlastní spotřebě a přímým prodejům konečným spotřebitelům v průběhu daného roku. Výše opravy se rovná rozdílu obou procentních sazeb.
Článek 6
1. Pro účely použití čl. 2 odst. 1 na plnění uskutečňovaná osobami podléhajícími dani, jejichž roční obrat přesahuje 10000 ECU, ale na které se vztahuje osvobození od daně podle čl. 24 odst. 2 směrnice 77/388/EHS, a na případy zmíněné v odstavci 2 stanoví členské státy základ zdrojů z DPH na základě přiznání, která jsou povinny podat osoby podléhající dani podle článku 22 zmíněné směrnice, nebo není-li takové přiznání nebo neobsahuje-li potřebné údaje, na základě vhodných údajů, jako jsou jiná daňová přiznání, obchodní účetnictví nebo úplné statistické řady.
2. Pro účely použití čl. 2 odst. 2 druhé, třetí a čtvrté odrážky
- na plnění, jejichž seznam je uveden v příloze E směrnice 77/388/EHS a u nichž členské státy pokračují ve zdaňování podle čl. 28 odst. 3 písm. a) zmíněné směrnice, vypočtou členské státy základ zdrojů z DPH, jako by tato plnění byla osvobozena od daně,
- na plnění, jejichž seznam je uveden v příloze F směrnice 77/388/EHS a u nichž členské státy pokračují v osvobození od daně podle čl. 28 odst. 3 písm. b) zmíněné směrnice, vypočtou členské státy základ zdrojů z DPH, jako by tato plnění byla zdaněna,
- na plnění uvedená v bodu 1 písm. a) přílohy G směrnice 77/388/EHS, která jsou zdaněna na základě možnosti volby, kterou poskytují osobám podléhajícím dani členské státy podle čl. 28 odst. 3 písm. c) zmíněné směrnice, vypočtou členské státy základ zdrojů z DPH, jako by tato plnění byla osvobozena od daně.
3. Postupem podle článku 13 může být členskému státu povoleno
- buď nepřihlížet při výpočtu základu zdroje z DPH
a) k jedné nebo více kategoriím plnění, jež jsou uvedena v přílohách E, F a G směrnice 77/388/EHS a na které se vztahuje odstavec 2 tohoto článku;
b) k částce odpovídající dani, která by byla vybrána, kdyby nebyl použit režim odstupňované daňové úlevy podle čl. 24 odst. 2 směrnice 77/388/EHS,
- nebo vypočíst základ zdrojů z DPH v případech zmíněných v písmenech a) a b) přibližným odhadem,
pokud by přesný výpočet základu zdrojů z DPH zřejmě vedl k administrativní zátěži, která by nebyla odůvodněná vzhledem k dopadu dotyčných plnění na celkový základ zdrojů z DPH tohoto členského státu.
4. Využijí-li členské státy čl. 17 odst. 6 druhý pododstavec a čl. 17 odst. 7 směrnice 77/388/EHS k omezení uplatnění práva na odpočet, může být základ vlastního zdroje z DPH stanoven, jako by uplatnění práva na odpočet nebylo omezeno.
Předchozí pododstavec se použije s ohledem na čl. 17 odst. 6 druhý pododstavec směrnice 77/388/EHS pouze na nákup ropných produktů a osobních automobilů v míře, ve které jsou použity pro výdělečné účely, a na výdaje týkající se pronájmu a nájmu, údržby a oprav těchto automobilů.
5. Přiznává-li členský stát vrácení daně členským státem podle článku 6 směrnice Rady 69/169/EHS ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu [9], naposledy pozměněné směrnicí 89/194/EHS [10], odečte se případně zdanitelná výše plnění, k nimž se váže toto vrácení, od základu zdrojů z DPH.
HLAVA IV
Ustanovení o účetnictví a poskytování vlastních zdrojů
Článek 7
1. Členské státy zašlou Komisi do 31. července výkaz celkové výše základu zdrojů z DPH pro předchozí kalendářní rok vypočtený podle článku 3, na který má být uplatněna sazba uvedená v článku 1.
2. Tento výkaz obsahuje všechny údaje použité ke stanovení základu, které jsou požadovány pro kontrolu podle článku 11. Samostatně se uvede základ vyplývající z plnění uvedených v článku 5 a čl. 6 odst. 1 až 4.
3. Ke stanovení základu se použijí nejčerstvější údaje, které jsou dostupné v době zpracování výkazu.
Článek 8
Členské státy zašlou Komisi do 15. dubna každého roku předběžný odhad základu zdrojů z DPH pro následující rozpočtový rok.
Článek 9
1. Veškeré opravy z jakéhokoliv důvodu ve výkazech uvedených v čl. 7 odst. 1 pro předchozí rozpočtové roky se provádějí na základě dohody mezi Komisí a příslušným členským státem.
Nedá-li členský stát souhlas, přijme Komise po opakovaném prošetření věci opatření, která bude považovat za nutná pro správné použití tohoto nařízení.
Veškeré opravy se začlení do souhrnných výkazů k 31. červenci, které změní předchozí výkazy pro dané rozpočtové roky.
2. Žádné další opravy nesmějí být v ročním výkazu podle čl. 7 odst. 1 provedeny po 31. červenci čtvrtého roku následujícího po daném rozpočtovém roce, pokud se netýkají bodů, které před uplynutím této lhůty oznámila Komise nebo dotyčný členský stát.
HLAVA V
Ustanovení o kontrole
Článek 10
1. Členské státy uvědomí Komisi do 30. dubna každého rozpočtového roku o řešeních a jejich změnách, které navrhují přijmout ke stanovení základu zdrojů z DPH pro každou z kategorií plnění uvedených v článku 5 a čl. 6 odst. 1 až 4, přičemž případně označí povahu údajů, které považují za vhodné, a předběžný odhad hodnoty základu pro každou z těchto kategorií plnění.
Do 30 dnů předá Komise ostatním členským státům zmíněné informace, které obdrží od jednotlivých členských států.
2. Komise prošetří postupem podle článku 13 navrhovaná řešení a jejich změny.
Článek 11
1. Pokud se jedná o zdroje z DPH, provádí Komise kontroly v součinnosti s příslušnými orgány členských států.
V průběhu těchto kontrol se Komise zejména přesvědčí, že byly řádně provedeny operace k centralizaci vyměřovacího základu a stanovení vážené průměrné sazby uvedené v článcích 3 a 4 a že vybraná celková čistá daň z přidané hodnoty byla správně stanovena; přesvědčí se rovněž, že byly použity vhodné údaje a že výpočty provedené ke stanovení výše zdrojů z DPH vyplývajících z plnění uvedených v článku 5 a čl. 6 odst.
1 až 4 byly v souladu s tímto nařízením.
2. Na kontroly zdrojů z DPH se vztahuje nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 165/74 ze dne 21. ledna 1974, kterým se určují pravomoci a povinnosti zaměstnanců pověřených Komisí podle čl. 14 odst. 5 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2/71 [11]. Pro účely použití článku 5 zmíněného nařízení se má za to, že tam uvedené informace smějí být sdělovány pouze těm osobám, které musí tyto informace znát vzhledem ke svým povinnostem při poskytování a kontrole zdrojů z DPH.
3. Po kontrolách uvedených v odstavci 1 se opraví roční výkaz pro daný rozpočtový rok, jak je uvedeno v článku 9.
Článek 12
1. Členské státy poskytnou Komisi informace o postupech, které používají při registraci osob podléhajících dani a při vyměřování a vybírání DPH, a informace o podrobnostech a výsledcích svých kontrolních systémů v oblasti DPH.
2. Komise posoudí společně s příslušným členským státem, zda lze uvažovat o zdokonalení těchto postupů z hlediska zvýšení jejich účinnosti.
3. Komise každé tři roky vypracuje zprávu o postupech používaných členskými státy a o všech navrhovaných zdokonaleních.
Komise předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě poprvé do 31. prosince 1991.
Článek 13
1. Výbor uvedený v článku 20 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 1552/89 [12] (dále jen "výbor") pravidelně posuzuje z podnětu Komise nebo na žádost členského státu otázky týkající se uplatňování tohoto nařízení.
2. Členské státy žádající o povolení podle čl. 4 odst. 4 nebo čl. 6 odst. 3 zašlou své žádosti Komisi co nejdříve, nejpozději do 30. dubna rozpočtového roku, od kterého má povolení platit.
Zástupci Komise předloží návrh rozhodnutí výboru co nejdříve, nejpozději do 31. prosince rozpočtového roku.
3. Z podnětu Komise nebo na žádost členského státu posoudí výbor řešení zmíněná v článku 10.
Vysloví-li výbor po posouzení stanovisko odlišné od zamýšleného řešení, předloží zástupce Komise výboru návrh rozhodnutí co nejdříve, nejpozději do 31. prosince rozpočtového roku, od kterého má být toto řešení používáno.
4. Výbor vydá stanovisko k návrhům rozhodnutí uvedeným v odstavci 2 a 3, případně hlasováním, ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
5. Nejpozději 60 dnů ode dne, kdy výbor zaujme stanovisko, přijme Komise rozhodnutí a sdělí je členským státům.
HLAVA VI
Závěrečná ustanovení
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Je použitelné ode dne 1. ledna 1989.
Nepoužije se však na vypracování ani opravu výkazů základu zdrojů z DPH pro léta před rokem 1989, které byly vypracovány v souladu s nařízením (EHS, Euratom, ESUO) č. 2892/77, jež zůstává použitelné ve vztahu k dotyčným výkazům.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v současné době neexistují žádné zvláštní předpisy Společenství týkající se lihovin, zejména pokud jde o definici těchto produktů a požadavky na jejich označování a obchodní úpravu; že se zřetelem na hospodářský význam těchto produktů je nezbytné přijmout společné předpisy pro tuto oblast, a tím přispět k řádnému fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že trh s lihovinami je významným odbytištěm pro zemědělství Společenství; že se toto odbytiště zakládá z velké části na pověsti, kterou tyto produkty získaly ve Společenství a na světovém trhu; že tato pověst je spojena s jakostí tradičních produktů; že je proto k zachování tohoto odbytiště nezbytné zachovat úroveň jakosti těchto nápojů; že vhodným prostředkem k zachování této úrovně je definice těchto produktů s přihlédnutím k tradičním výrobním metodám, na nichž je jejich pověst založena; že by dále měla takto definovaná pojmenování zůstat vyhrazena pro produkty stejné jakosti jako tradiční produkty, aby se předešlo znehodnocení těchto pojmenování;
vzhledem k tomu, že právo Společenství by mělo určitým územím, k nimž mohou výjimečně patřit i některé země, vyhradit užívání zeměpisných údajů, které se k nim vztahují, pokud v dané zeměpisné oblasti probíhá výrobní fáze, během níž produkt získává své charakteristické a konečné vlastnosti; že tím, že takto přiznají dotyčným producentům výlučná práva, zajistí pravidla Společenství, aby dotyčné označení nadále sloužilo jako údaj o původu, a zabrání tomu, aby se stalo veřejným vlastnictvím, a tím označením, které zdruhovělo; že dotyčná označení také slouží jako informace pro spotřebitele o produktech charakterizovaných použitými surovinami nebo zvláštními postupy použitými při jejich výrobě;
vzhledem k tomu, že k informaci spotřebitele slouží obvykle etiketa s určitými údaji; že označování lihovin etiketou podléhá obecným pravidlům stanoveným směrnicí Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4], naposledy pozměněnými směrnicí 86/197/EHS [5]; že se zřetelem na povahu dotyčných produktů a v zájmu lepší informovanosti spotřebitele by měly být přijaty zvláštní předpisy k těmto obecným pravidlům, a zejména že by do definic produktů měly být začleněny údaje týkající se zrání a minimálního obsahu alkoholu, při kterém je produkt uvolněn na trh k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že ačkoli směrnice 79/112/EHS požaduje vytištění určitých údajů na etiketě, je poměrně nepřesná, pokud jde o místo výroby; že tento údaj má v odvětví dotyčných nápojů zvláštní význam, protože spotřebitel často spojuje dotyčný nápoj s místem jeho výroby; že není-li tento údaj uveden, může mít spotřebitel dojem, že produkt je jiného původu; že tomuto nebezpečí lze předejít tím, že v některých případech bude povinné uvést místo výroby na etiketě;
vzhledem k tomu, že v některých případech by měly být stanoveny dodatečné požadavky; že zejména, je-li použit ethanol, mělo by být požadováno používání ethanolu, který je pouze zemědělského původu, jak je to již ve Společenství běžné, aby bylo nadále zajištěno důležité odbytiště pro hlavní zemědělské produkty;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/778/EHS ze dne 15. července 1980 o jakosti vody určené k lidské spotřebě [6] a směrnice Rady 80/777/EHS ze dne 15. července 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se využívání a prodeje přírodních minerálních vod [7], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, stanoví vlastnosti vody, která může být použita k lidské spotřebě; že je třeba se odvolat na tyto směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 88/388/EHS ze dne 22. června 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu [8] definuje různé výrazy, které mohou být použity ve spojení s látkami určenými k aromatizaci; že stejná terminologie by měla být použita v tomto nařízení;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zvláštní předpisy pro označování dovážených lihovin a jejich obchodní úpravu s ohledem na závazky Společenství vyplývající ze vztahů se třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že k zachování pověsti produktů ze Společenství na světovém trhu by měla být stejná pravidla rozšířena na vyvážené produkty, nestanoví-li jinak zvláštní předpisy s ohledem na tradiční zvyklosti a praxi;
vzhledem k tomu, že jednotného a současného provádění navržených opatření lze nejlépe dosáhnout přijetím nařízení;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení a urychlení postupu by mělo být Komisi svěřeno přijetí prováděcích předpisů technické povahy; že je proto vhodné stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci prováděcího výboru;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění přechodu na režim zavedený tímto nařízením jsou nezbytná přechodná opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin.
2. Pro účely tohoto nařízení se lihovinou rozumí alkoholická tekutina:
- určená k lidské spotřebě,
- mající určité organoleptické vlastnosti a, s výjimkou produktů uvedených v bodu I přílohy III, minimální obsah alkoholu 15 % objemových a
- vyráběná
- buď přímo destilací přírodního zkvašeného produktu, s přidanými látkami určenými k aromatizaci, nebo bez nich, a/nebo macerací rostlinných látek a/nebo přidáním látek určených k aromatizaci, cukrů nebo jiných sladidel uvedených v odst. 3 písm. a) a/nebo jiných zemědělských produktů k ethanolu zemědělského původu a/nebo k destilátu zemědělského původu nebo k destilátu, jak je definován v tomto nařízení,
- nebo směsí lihoviny
- s jednou nebo více jinými lihovinami,
- s ethanolem zemědělského původu, destilátem zemědělského původu nebo s destilátem,
- s jedním nebo více alkoholickými nápoji,
- s jedním nebo více nápoji.
Nápoje kódů KN 220300, 2204, 2205, 220600 a 2207 však nejsou považovány za lihoviny.
3. Úvodní definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) přislazováním:
použití jednoho nebo více následujících produktů při přípravě lihovin:
cukr polobílý, cukr bílý, rafinovaný cukr bílý, dextróza, fruktóza, škrobový sirup, tekutý cukr, sirup z invertního cukru, rektifikovaný moštový koncentrát, zahuštěný hroznový mošt, čerstvý hroznový mošt, karamelizovaný cukr, med, sirup z karubinu nebo jiné přírodní sacharidy s podobným účinkem jako výše uvedené produkty.
"Karamelizovaným cukrem" se rozumí produkt získaný výhradně řízeným zahříváním sacharózy bez zásad, minerálních kyselin nebo jiných chemických přídatných látek;
b) směsí:
spojení dvou nebo více různých nápojů za účelem vytvoření nového nápoje;
c) přidáním alkoholu:
přidání ethanolu zemědělského původu k lihovině;
d) mísením:
spojení dvou nebo více alkoholických nápojů patřících do stejné kategorie a lišících se pouze nepatrnými rozdíly ve složení způsobenými jednou nebo více z následujících skutečností:
- samotnou výrobní metodou,
- použitým destilačním zařízením,
- dobou zrání,
- zeměpisnou oblastí produkce.
Takto vyrobená lihovina patří do stejné kategorie jako původní lihoviny před smísením;
e) zráním:
postup, při němž je umožněno, aby v odpovídajících nádobách proběhly přirozené reakce, a tak byly dotyčné lihovině dodány organoleptické vlastnosti, které předtím neměla;
f) aromatizací:
použití jedné nebo více látek určených k aromatizaci, které jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice 88/388/EHS, při přípravě lihovin;
g) barvením:
použití jednoho nebo více barviv při přípravě lihovin;
h) ethanolem zemědělského původu:
ethanol mající vlastnosti uvedené v příloze I tohoto nařízení a získaný destilací po alkoholovém kvašení zemědělských produktů uvedených v příloze II Smlouvy, s výjimkou lihovin definovaných v bodu 2.
Jestliže je na použitou surovinu odkazováno, musí být získán pouze z této suroviny;
i) destilátem zemědělského původu:
alkoholická tekutina, která je získána destilací po alkoholovém kvašení zemědělských produktů uvedených v příloze II Smlouvy, ale nemá vlastnosti ethanolu, jak je definován v písmenu h), nebo vlastnosti lihoviny, avšak stále si zachovává aroma použité suroviny.
Jestliže je na použitou surovinu odkazováno, musí být získána pouze z této suroviny;
j) obsahem alkoholu v objemových:
poměr objemu čistého alkoholu přítomného v dotyčném produktu při 20 °C a celkového objemu tohoto produktu při stejné teplotě;
k) obsahem těkavých látek:
obsah těkavých látek jiných než ethanol a methanol, které jsou obsaženy v lihovině získané výhradně destilací a které jsou výhradně výsledkem destilace nebo redestilace použitých surovin;
l) místem výroby:
místo nebo region, kde se provádí u konečného produktu výrobní fáze, během nichž produkt získává své základní charakteristické a konečné vlastnosti;
m) kategorií lihovin: všechny lihoviny spadající pod stejnou definici.
4. Definice různých kategorií lihovin
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) rumem:
1. lihovina vyráběná výhradně alkoholovým kvašením a destilací buď melasy, nebo sirupu vyráběného při výrobě třtinového cukru nebo ze samotné šťávy z cukrové třtiny, destilovaná na méně než 96 % objemových, takže destilát má zřetelné specifické organoleptické vlastnosti rumu;
2. lihovina vyráběná výhradně alkoholovým kvašením a destilací šťávy z cukrové třtiny, která má zvláštní aromatické vlastnosti rumu a obsah těkavých látek nejméně 225 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových.
Tato lihovina smí být uvedena na trh pod označením "rum" s přívlastkem "zemědělský" společně s kterýmkoli zeměpisným názvem francouzských zámořských departementů uvedeným v příloze II;
b) whisky nebo whiskey:
lihovina vyrobená destilací obilné zápary
- zesladované v ní přítomnou sladovou amylázou nebo jinými přírodními enzymy,
- zkvašené pomocí kvasinek,
- destilované na méně než 94,8 % objemových, takže destilát má aroma a chuť použité suroviny,
a zrající alespoň tři roky v dřevěných sudech o objemu nepřevyšujícím 700 litrů;
c) obilným destilátem:
1. lihovina vyrobená destilací zkvašené obilné zápary mající organoleptické vlastnosti použité suroviny.
Označení "obilný destilát" může být nahrazeno označením Korn nebo Kornbrand v případě nápoje vyráběného v Německu a v regionech Společenství, ve kterých je němčina jedním z úředních jazyků, za předpokladu, že tento nápoj je v těchto regionech tradičně vyráběn a pokud se tam obilný destilát získává bez jakýchkoli přídatných látek
- buď výhradně destilací zkvašené zápary celých zrn pšenice, ječmene, ovsa, žita nebo pohanky se všemi jejich částmi,
- nebo redestilací destilátu získaného podle prvního pododstavce;
2. obilný destilát označený "obilná pálenka" musí být získán destilací ne méně než 95 % objemových zkvašené obilné zápary a musí mít organoleptické vlastnosti použité suroviny;
d) vínovicí:
lihovina
- vyráběná výhradně z vína nebo alkoholizovaného vína, a to destilací na méně než 86 % objemových nebo redestilací vinného destilátu na méně než 86 % objemových,
- obsahující těkavé látky v množství nejméně 125 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových a
- obsahující nejvýše 200 gramů methanolu na hektolitr alkoholu o 100 % objemových.
Jestliže tento nápoj zrál, může být nadále uváděn na trh jako "vínovice", pokud byla doba zrání rovna nebo delší než doba stanovená pro nápoj uvedený pod písmenem e);
e) brandy nebo Weinbrand:
lihovina
- vyráběná z vínovice, smísená nebo nesmísená s vinným destilátem destilovaným na méně než 94,8 % objemových za předpokladu, že daný destilát netvoří více než 50 % konečného produktu,
- zrající alespoň jeden rok v dubových nádobách nebo alespoň šest měsíců v dubových sudech o objemu menším než 1000 litrů,
- obsahující těkavé látky v množství rovném nebo vyšším než 125 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových, které pocházejí výhradně z destilace nebo redestilace surovin,
- obsahující nejvýše 200 gramů methanolu na hektolitr alkoholu o 100 % objemových;
f) matolinovou pálenkou nebo matolinovicí:
1. a) lihovina
- vyráběná ze zkvašených vinných matolin destilací s vodní parou nebo po přidání vody; k matolinám mohou být přidány kaly v množství stanoveném postupem podle článku 15, přičemž destilace samotných matolin se provádí na méně než 86 % objemových. Redestilace na stejný obsah alkoholu je povolena,
- obsahující těkavé látky v množství nejméně 140 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových a methanol v množství nejvýše 1000 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových;
b) během přechodného období stanoveného pro Portugalsko v aktu o přistoupení nebrání ustanovení písmene a) tomu, aby byla v Portugalsku uváděna na trh matolinová pálenka vyráběná v Portugalsku a obsahující nejvýše 1500 gramů methanolu na hektolitr alkoholu o 100 % objemových;
2. pojmenování "matolinová pálenka" nebo "matolinovice" může být nahrazen pojmenováním grappa pouze v případě lihoviny vyrobené v Itálii;
g) pálenkou z ovocných výlisků:
lihovina vyráběná kvašením a destilací výlisků z ovoce.
Podmínky destilace, vlastnosti produktu a ostatní podrobnosti musí být stanoveny postupem podle článku 15;
h) korintskou pálenkou nebo raisin brandy:
lihovina vyráběná destilací produktu získaného alkoholovým kvašením výtažku ze sušených "korintských černých" rozinek nebo rozinek "Malaga muscat", destilovaná na méně než 94,5 % objemových, takže destilát má aroma a chuť pocházející z použité suroviny;
i) ovocnými destiláty:
1. a) lihoviny
- vyráběné výhradně alkoholovým kvašením a destilací čerstvého ovoce nebo moštu takového ovoce, s peckami nebo bez pecek,
- destilované na méně než 86 % objemových, takže destilát má aroma a chuť použitého ovoce,
- obsahující těkavé látky v množství nejméně 200 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových a
- obsahující nejvýše 1000 gramů methanolu na hektolitr alkoholu o 100 % objemových a
- v případě ovocného destilátu z peckovin obsahujících kyselinu kyanovodíkovou v množství nepřevyšujícím 10 gramů na hektolitr 100 % objemových alkoholu;
b) odchylky od ustanovení třetí, čtvrté a páté odrážky písmene a) mohou být přijaty postupem podle článku 15, zejména pokud výroba a prodej tradičních produktů tvoří podstatnou část příjmu určitých producentů ovoce ve Společenství;
c) v označení takto definovaného nápoje bude výrazu destilát předcházet název použitého ovoce, jako například: třešňový destilát neboli kirsch, švestkový destilát neboli slivovice, mirabelkový, broskvový, jablkový, hruškový, meruňkový, fíkový destilát, destilát z citrusových plodů, hroznový destilát nebo destilát z jiných plodů.
Tyto produkty mohou být také nazývány wasser s názvem ovoce.
Výraz Williams může být použit pouze pro označení hruškového destilátu vyráběného výhradně z hrušek odrůdy "Williams".
Jestliže je destilát vyráběn ze dvou nebo více druhů ovoce, musí být produkt nazýván "ovocným destilátem".
Pojmenování může být doplněno názvy každého druhu ovoce v sestupném pořadí jejich použitých množství;
d) případy, ve kterých může být pojmenování "destilát", kterému předchází název ovoce, nahrazeno názvem dotyčného ovoce, a podmínky, za nichž k tomu může dojít, musí být stanoveny postupem podle článku 15;
2. pojmenování "destilát", kterému předchází název ovoce, může být také použito pro lihoviny vyráběné macerací určitých bobulovin a jiných plodů, jako např. malin, ostružin, borůvek apod., částečně zkvašených nebo nezkvašených, s podílem plodů nejméně 100 kilogramů na 20 litrů alkoholu o 100 % objemových, v ethanolu zemědělského původu nebo v destilátu nebo v destilátu zemědělského původu, jak jsou definovány v tomto nařízení, a následnou destilací.
Podmínky pro použití pojmenování "destilát", kterému předchází název ovoce, s cílem zabránit záměně s ovocnými destiláty v bodu 1 musí být stanoveny postupem podle článku 15;
3. lihoviny získané macerací celých nezkvašených plodů v ethanolu zemědělského původu a následnou destilací, jak je uvedeno v bodu 2, mohou být označovány jako "geist", kterému předchází název ovoce;
j) destilátem z jablečného vína (cidru) nebo destilátem z hruškového vína:
lihoviny
- vyráběné výhradně destilací jablečného nebo hruškového vína a
- splňující požadavky druhé, třetí a čtvrté odrážky bodu i) v bodu 1 písm. a) týkající se ovocných destilátů;
k) enzianem:
lihovina vyrobená z destilátu enzianu získaného kvašením kořene hořce s přidáním nebo bez přidání ethanolu zemědělského původu;
l) ovocnými lihovinami:
1. lihoviny získané macerací ovoce v ethanolu zemědělského původu a/nebo v destilátu zemědělského původu a/nebo v destilátu, jak jsou definovány v tomto nařízení, v poměru, jehož minimální hodnota musí být stanovena postupem podle článku 15.
Aroma těchto lihovin může být doplněno aromatickými látkami a/nebo aromatickými přípravky, které nepocházejí z použitého ovoce.
Tyto aromatické látky a aromatické přípravky jsou definovány v čl. 1 odst.
2 písm. b) bodu i) a v písm. c) směrnice 88/388/EHS. Charakteristická chuť nápoje a jeho barva však musí pocházet výhradně z použitého ovoce;
2. takto definované nápoje mohou být nazývány "lihovinami" nebo "destiláty", kterým předchází název ovoce.
Případy, ve kterých mohou být tato pojmenování nahrazena názvem ovoce, a podmínky, za kterých k tomu může dojít, musí být stanoveny postupem podle článku 15.
Pojmenování Pacharán však může být použit pouze pro "ovocnou lihovinu" vyrobenou ve Španělsku a získanou macerací trnek (Prunus espinosa) v poměru nejméně 250 gramů plodu na litr čistého alkoholu;
m) jalovcovými lihovinami:
1. a) lihoviny vyrobené aromatizací ethanolu zemědělského původu a/nebo obilné pálenky a/nebo obilného destilátu plody jalovce (Juniperus communis).
Mohou být přidány jiné přírodní nebo přírodně identické aromatické látky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodech i) a ii) směrnice 88/388/EHS, a/nebo aromatické přípravky definované v čl. 1 odst. 2 písm. c) výše uvedené směrnice a/nebo aromatické rostliny nebo části aromatických rostlin, ale organoleptické vlastnosti jalovce musí být zřetelné, třebaže někdy zeslabené;
b) nápoje lze nazývat Wacholder, ginebra nebo genebra.
Použití těchto pojmenování musí být stanoveno postupem podle článku 15;
c) alkohol použitý pro lihoviny nazvané genièvre, jenever, genever a peket musí být organolepticky vhodný pro výrobu výše uvedených produktů, musí obsahovat nejvýše 5 gramů methanolu na hektolitr alkoholu o 100 % objemových a maximální obsah aldehydů vyjádřený jako acetaldehyd musí být 0,2 gramu na hektolitr alkoholu o 100 % objemových.
V případě takových produktů nemusí být chuť plodů jalovce zřetelná;
2. a) nápoj lze nazývat "gin", pokud je vyroben aromatizací organolepticky vhodného ethanolu zemědělského původu přírodními a/nebo přírodně identickými aromatickými látkami, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodech i) a ii) směrnice 88/388/EHS, a/nebo aromatickými přípravky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. c) výše uvedené směrnice, takže chutná převážně po jalovci;
b) nápoj lze nazývat "destilovaný gin", pokud je vyroben pouze redestilací organolepticky vhodného ethanolu zemědělského původu a vhodné jakosti s počátečním obsahem alkoholu nejméně 96 % objemových, pomocí destilačního přístroje tradičně používaného pro gin a za přítomnosti plodů jalovce a ostatních přírodních rostlinných látek za předpokladu, že chuť jalovce převládá. Pojmenování "destilovaný gin" může být rovněž použito pro směs produktů takové destilace a ethanolu zemědělského původu, který má stejné složení, stejnou čistotu a stejný obsah alkoholu.
Přírodní a/nebo přírodně identické aromatické látky a/nebo aromatické přípravky, jak jsou upřesněny v písmenu a), mohou být rovněž použity k aromatizaci destilovaného ginu.
London gin je druhem destilovaného ginu.
Gin získaný prostým přidáním tresti nebo látek určených k aromatizaci k ethanolu zemědělského původu nesmí být nazýván "destilovaným ginem";
n) kmínovými lihovinami nebo kmínkou:
1. lihoviny vyráběné aromatizací ethanolu zemědělského původu kmínem (Carum carvi L.).
Mohou být použity jiné přírodní a/nebo přírodně identické aromatické látky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodech i) a ii) směrnice 88/388/EHS, a/nebo aromatické přípravky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. c) výše uvedené směrnice, ale musí být zachována převládající chuť kmínu;
2. a) lihoviny definované v bodu 1 lze také nazývat akvavit nebo aquavit, jestliže jsou aromatizovány destilátem z bylin nebo koření.
Mohou být přidány ostatní aromatické látky specifikované v druhém pododstavci bodu 1, ale aroma těchto nápojů musí převážně pocházet z destilace semen kmínu nebo kopru (Anethum graveolens L.), přičemž použití éterických olejů je zakázáno;
b) chuť hořkých látek nesmí převládat; obsah suchého extraktu nesmí překročit 1,5 gramů na 100 mililitrů;
o) anýzovými lihovinami:
1. lihoviny vyrobené aromatizací ethanolu zemědělského původu přírodními výluhy badyánu (Illicium verum), anýzu (Pimpinella anisum), fenyklu (Foeniculum vulgare) nebo jakékoli jiné byliny, která obsahuje stejnou hlavní aromatickou složku, jedním z následujících postupů:
- macerací a/nebo destilací,
- redestilací alkoholu za přítomnosti semen nebo jiných částí výše uvedených bylin,
- přidáním přírodních destilovaných výluhů bylin s aromatem semen anýzu,
- kombinací těchto tří metod.
Mohou být také použity jiné přírodní bylinné výluhy nebo aromatická semena, avšak chuť po anýzu musí převládat;
2. lihovinu s příchutí anýzu lze nazývat "pastis", pokud obsahuje přírodní výtažky kořene lékořice (Glycyrrhiza glabra), a tím barviva známá jako "chalkoné", a také kyselinu glycyrrhiziovou v množství nejméně 0,05 gramu na litr a nejvýše 0,5 gramu na litr.
Pastis obsahuje méně než 100 gramů cukru na litr a obsah anetholu na litr je nejméně 1,5 gramu a nejvýše 2 gramy;
3. lihovinu s příchutí anýzu lze nazývat "ouzo", pokud:
- byla vyrobena výhradně v Řecku,
- byla vyrobena mísením alkoholu aromatizovaného destilací nebo macerací s použitím semen anýzu, a popřípadě fenyklu, mastixem ze stromu Pistacia lentiscus Chia nebo latifolia z ostrova Chios a ostatních aromatických semen, bylin a ovocných plodů; alkohol aromatizovaný destilací musí tvořit alespoň 20 % objemu alkoholu v lihovině ouzo.
Tento destilát:
- musí být vyráběn tradiční nekontinuální destilací v měděných destilačních přístrojích o objemu 1000 litrů nebo menším,
- nesmí mít obsah alkoholu nižší než 55 % a vyšší než 80 %.
Ouzo musí být bezbarvé a jeho obsah cukru musí být 50 gramů na litr nebo nižší;
4. lihovinu s příchutí anýzu lze nazývat anis, pokud její charakteristické aroma pochází výhradně z anýzu (Pimpinella anisum) a/nebo badyánu (Illicium verum) a/nebo fenyklu (Foeniculum vulgare).
Pojmenování "destilovaný anis" může být použito, pokud alespoň 20 % obsahu alkoholu v tomto nápoji tvoří alkohol destilovaný za přítomnosti těchto semen;
p) hořkými lihovinami nebo lihovinami bitter:
lihoviny s převládající hořkou chutí vyráběné aromatizací ethanolu zemědělského původu přírodními a/nebo přírodně identickými aromatickými látkami, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodech i) a ii) směrnice 88/388/EHS, a/nebo aromatickými přípravky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. c) výše uvedené směrnice.
Tyto nápoje mohou být uváděny na trh jako "hořký" nebo "bitter" s dalším termínem nebo bez něj.
Tímto ustanovením není dotčeno případné použití výrazu "hořký" nebo "bitter" pro produkty, na které se nevztahuje tento článek;
q) vodkou:
lihovina vyrobená buď rektifikací ethanolu zemědělského původu, nebo jeho filtrací přes aktivní uhlí, popřípadě následovanou přímou destilací nebo rovnocenným zpracováním, takže organoleptické vlastnosti suroviny jsou zeslabeny.
Produktu mohou být uděleny zvláštní organoleptické vlastnosti, zejména jemná chuť, přidáním látky určené k aromatizaci;
r) likérem:
1. lihovina
- s obsahem cukru nejméně 100 gramů na litr, vyjádřeno jako invertní cukr, aniž jsou dotčena odlišná rozhodnutí přijatá postupem podle článku 15,
- vyrobená aromatizací ethanolu zemědělského původu nebo destilátu zemědělského původu nebo jedné či více lihovin definovaných v tomto nařízení, nebo jejich směsí, přislazená a popřípadě obsahující přídavek produktů zemědělského původu, jako jsou smetana, mléko nebo jiné mléčné výrobky, ovoce, víno nebo aromatizované víno;
2. pojmenování "krém", po němž následuje název ovoce nebo použité suroviny, s výjimkou mléčných výrobků, je vyhrazen pro likéry s obsahem cukru nejméně 250 gramů na litr, vyjádřeno jako invertní cukr.
Pojmenování "crème de cassis" je však vyhrazen pro likéry z černého rybízu obsahující alespoň 400 gramů cukru na litr, vyjádřeno jako invertní cukr;
s) vaječným likérem/advocaat/avocat/Advocat:
lihovina aromatizovaná nebo nearomatizovaná, získaná z ethanolu zemědělského původu, jejímiž složkami jsou jakostní vaječný žloutek, vaječný bílek a cukr nebo med.
Obsah cukru nebo medu musí být nejméně 150 gramů na litr.
Obsah žloutku musí být nejméně 140 gramů na litr konečného produktu;.
t) likérem s přídavkem vajec:
lihovina aromatizovaná nebo nearomatizovaná, získaná z ethanolu zemědělského původu, jejímiž složkami jsou jakostní vaječný žloutek, vaječný bílek a cukr nebo med.
Obsah cukru nebo medu musí být nejméně 150 gramů na litr.
Obsah žloutku musí být nejméně 70 gramů na litr konečného produktu.
Článek 2
S výhradou článků 3, 4, a 12 musí lihovina, aby mohla být uvedena na trh k lidské spotřebě pod jedním z pojmenování uvedených v čl. 1 odst. 4, vyhovovat definicím a splňovat požadavky týkající se kategorie, do které patří.
Článek 3
1. S výjimkou jalovcových lihovin, jak jsou definovány v čl.
1 odst. 4 písm. m) bodu 1), musí mít lihoviny, aby mohly být dodány k lidské spotřebě ve Společenství pod jedním z pojmenování uvedených v čl.
1 odst.
4, s výjimkou některých specifických produktů, jejichž obsah alkoholu je uveden v příloze III, následující obsah alkoholu:
—40 % _BAR_ whisky/whiskey pastis _BAR_
—37,5 % _BAR_ Rum Rum-Verschnitt vínovice matolinová pálenka pálenka z ovocných výlisků korintská pálenka ovocný destilát destilát z jablečného vína (cidru) a destilát z hruškového vína enzian gin/destilovaný gin akvavit/aquavit vodka grappa ouzo Kornbrand _BAR_
—36 % _BAR_ brandy/Weinbrand _BAR_
—35 % _BAR_ obilný destilát/obilná pálenka anis _BAR_
—32 % _BAR_ Korn _BAR_
—30 % _BAR_ kmínové lihoviny (s výjimkou lihoviny akvavit/aquavit) _BAR_
—25 % _BAR_ ovocné lihoviny _BAR_
—15 % _BAR_ anýzové lihoviny (s výjimkou lihovin ouzo, pastis, anis) ostatní produkty uvedené v čl.
1 odst. 4 a neuvedené výše. _BAR_
2. Vnitrostátními předpisy lze pro lihoviny uvedené v příloze II stanovit minimální obsah alkoholu, který je vyšší než hodnoty uvedené v odstavci 1.
Členské státy sdělí Komisi tyto hodnoty obsahu alkoholu do tří měsíců:
- po vstupu tohoto nařízení v platnost, v případě již existujících předpisů, nebo
- po jejich přijetí v případě předpisů, které mohou být přijaty po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Komise zajistí, že budou zveřejněny v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství.
3. Rada může na návrh Komise stanovit kvalifikovanou většinou minimální obsah alkoholu pro jiné kategorie nápojů než kategorie uvedené v odstavci 1.
4. Rada přezkoumá před 31. prosincem 1992 minimální obsah alkoholu lihovin whisky/whiskey na základě studie trhu provedené Komisí.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčeny předpisy přijaté podle odstavců 2 a 5, ztrácí lihovina právo na vyhrazené pojmenování přidáním jiné látky než látky povolené předpisy Společenství nebo v případě, že takové předpisy neexistují, vnitrostátními předpisy.
2. Seznam povolených potravinářských přídatných látek, pokyny pro jejich použití a dotyčné lihoviny budou stanoveny postupem podle směrnice Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [9].
3. Seznam povolených pomocných látek, pokyny pro jejich použití a dotyčné lihoviny se stanoví postupem podle článku 15.
4. Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení čl. 1 odst. 4, je povoleno přibarvování lihovin podle vnitrostátních pravidel stanovených v souladu se směrnicí Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států o barvivech povolených k použití v potravinách určených k lidské spotřebě [10], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Španělska a Portugalska.
5. Při přípravě lihovin definovaných v čl. 1 odst. 4, kromě lihovin definovaných v čl. 1 odst. 4 písm. m) a p), mohou být použity pouze přírodní aromatické látky a přípravky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu i) a v čl. 1 odst. 2 písm. c) směrnice 88/388/EHS.
Přírodně identické aromatické látky a přípravky, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu ii) směrnice 88/388/EHS, jsou povoleny v likérech, s výjimkou následujících likérů:
a) ovocné likéry (nebo krémy):
- ananasový,
- z černého rybízu,
- třešňový,
- malinový,
- ostružinový,
- borůvkový,
- z citrusových plodů;
b) bylinné likéry:
- mentolový,
- enzian,
- anýzový,
- pelyňkový,
- léčivý.
6. Při přípravě lihovin je povoleno přidání vody, případně destilované nebo demineralizované, pokud jakost vody vyhovuje vnitrostátním předpisům přijatým k provedení směrnic 80/777/EHS a 80/778/EHS a přidaná voda nemění vlastnosti produktu.
7. a) Ethanol použitý při přípravě lihovin musí být pouze zemědělského původu.
b) Ethanol použitý při přípravě lihoviny k ředění nebo rozpouštění barviv, látek určených k aromatizaci nebo jakýchkoli jiných povolených přídatných látek musí být zemědělského původu.
c) Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení čl. 1 odst. 4 písm. m) bodu 1, musí jakost ethanolu zemědělského původu odpovídat specifikacím stanoveným v příloze I.
8. Prováděcí pravidla včetně metod rozboru lihovin se stanoví postupem podle článku 14.
Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou doplnit seznam likérů uvedený v odst. 5 druhém pododstavci.
Článek 5
1. Aniž jsou dotčeny předpisy přijaté podle článku 6, jsou pojmenování uvedená v čl. 1 odst. 4 omezena na lihoviny tam definované s přihlédnutím k požadavkům stanoveným v článcích 2, 3, 4 a 12. Tato pojmenování musí být užívána k označení těchto lihovin.
Lihoviny, které nesplňují požadavky stanovené pro produkty, jak jsou definovány v čl. 1 odst.
4, nesmějí být označeny pojmenováními tam uvedenými. Musí být označeny jako "lihoviny".
2. Pojmenování uvedená v odstavci 1 mohou být doplněna zeměpisnými označeními jinými než označeními uvedenými v odstavci 3, pokud to neuvede spotřebitele v omyl.
3. a) Pojmenování uvedená v odstavci 1 mohou být nahrazena zeměpisnými označeními uvedenými v příloze II nebo jimi mohou být doplněna, a mohou tak s nimi vytvořit složená pojmenování.
Tato pojmenování, ať složená či nikoli, mohou být v případě potřeby doprovázena dalšími údaji, pokud jsou tyto údaje upraveny produkujícím členským státem.
Odchylně od předchozího pododstavce nahrazuje výraz "marque nationale luxembourgeoise" zeměpisné označení a může doplnit označení lihovin vyrobených v Lucemburském velkovévodství, jak jsou uvedeny v příloze II.
b) Tato zeměpisná označení jsou vyhrazena pro lihoviny, u nichž se výrobní fáze, během níž získávají své charakteristické a konečné vlastnosti, uskutečňuje v uvedené zeměpisné oblasti.
c) Členské státy mohou pro produkty vyráběné na svém území použít zvláštní vnitrostátní předpisy pro výrobu, tuzemský oběh, označování a obchodní úpravu, pokud jsou tyto předpisy slučitelné s právem Společenství.
Pokud tyto předpisy sledují politiku jakosti, může být výroba v některé zeměpisné oblasti těmito pravidly omezena na jakostní produkty, které jsou v souladu s dotyčnými zvláštními předpisy.
Článek 6
1. Zvláštními předpisy mohou být upraveny doplňující údaje použité k obchodnímu označení, tj:
- použití názvů, zkratek a značek,
- použití složených výrazů, včetně jakýchkoli obecných výrazů definovaných v čl. 1 odst. 2 a 4.
2. Zvláštními předpisy mohou být upravena pojmenování směsí lihovin a směsí nápojů a lihovin.
3. Předpisy podle odstavců 1 a 2 se přijmou postupem podle článku 15.
Mají především za cíl, aby pojmenování v uvedených odstavcích nevedla k omylům, zejména pokud jde o produkty, které existují v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 7
1. Kromě souladu s vnitrostátními právními předpisy přijatými v souladu se směrnicí 79/112/EHS musí být označování etiketou, obchodní úprava a související reklama lihovin definovaných v čl. 1 odst. 4 a určených konečnému spotřebiteli v souladu s odstavci 2 a 3.
2. a) Obchodním označením produktů uvedených v čl. 2 odst. 4 je některé z pojmenování, která jsou pro ně vyhrazena podle článku 5 a čl. 6 odst. 2.
b) Pokud je na etiketě uvedena surovina použitá k výrobě ethanolu zemědělského původu, musí být uveden každý použitý alkohol zemědělského původu v sestupném pořadí podle použitého množství.
c) Obchodní označení lihoviny uvedené v odstavci 1 může být doplněno výrazem "smíseno" (blend), pokud byl produkt získán mísením.
d) Kromě výjimek smí být doba zrání uvedena pouze tehdy, pokud se vztahuje k nejmladší alkoholové složce a pokud produkt zrál pod daňovým dozorem nebo pod dozorem skýtajícím rovnocenné záruky.
3. V případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 4 mohou být postupem podle článku 14 stanoveny:
a) podmínky, za kterých mohou být na etiketách uvedeny doba zrání a použité suroviny;
b) podmínky, které upravují použití obchodních označení, jež vyvolávají dojem, že produkt zrál společně s jakýmikoli výjimkami a podmínkami rovnocenné kontroly;
c) zvláštní ustanovení upravující použití výrazů týkajících se určitých vlastností produktů, jako je jeho minulost nebo výrobní metoda;
d) pravidla upravující označování etiketou produktů v nádobách, které nejsou určeny konečnému spotřebiteli, včetně jakýchkoli výjimek z pravidel pro označování etiketou, s cílem zohlednit zejména skladování a přepravu.
4. Údaje podle tohoto nařízení musí být uvedeny v jednom nebo více úředních jazycích Společenství tak, aby konečný spotřebitel snadno rozuměl každému údaji, pokud nejsou kupujícím tyto informace podány jiným způsobem.
5. Zeměpisná označení uvedená v příloze II, pojmenování v čl. 1 odst. 4 psaná kurzívou a pojmenování Rum-Verschnitt nesmějí být překládána.
Na žádost členského státu, ve kterém dochází ke spotřebě, však může být postupem podle článku 14 rozhodnuto, že dotyčné pojmenování psané kurzívou, a zejména pojmenování "raisin brandy", bude doplněno rovnocennými výrazy tak, aby spotřebitelé v dotyčném členském státě nebyli uvedeni v omyl.
6. U produktů pocházejících ze třetích zemí je povoleno použití úředního jazyka třetí země, ve které byl produkt vyroben, jsou-li údaje podle tohoto nařízení uvedeny také v některém úředním jazyce Společenství tak, aby konečný spotřebitel snadno rozuměl každému údaji.
7. Aniž je dotčen článek 12, mohou být údaje podle tohoto nařízení u produktů pocházejících ze Společenství určených na vývoz opakovány v jiném jazyce, s výjimkou výrazů uvedených v odstavci 5.
8. Komise může postupem podle článku 15 stanovit případy a/nebo lihoviny, u nichž je povinné uvést odkaz na místo výroby a/nebo původu a/nebo na místo, odkud byla lihovina dovezena, jakož i další pravidla.
Článek 8
Lihoviny vyrobené ve Společenství, které mají být uvedeny na trh k lidské spotřebě, nesmějí být označeny spojením slov nebo obratů, jako jsou "druh", "typ", "styl", "značka", "chuť" nebo jakýchkoli podobných údajů s kterýmikoli obchodními označeními uvedenými v tomto nařízení.
Článek 9
1. Při obchodní úpravě nesmějí být označeny jakoukoli formou obecného pojmu vyhrazeného pro výše uvedené nápoje níže uvedené lihoviny, pokud obsahují přidaný ethanol zemědělského původu:
- rum,
- whisky a whiskey,
- obilný destilát/obilná pálenka,
- vínovice a brandy,
- matolinová pálenka,
- korintská pálenka,
- ovocný destilát jiný než produkty definované v čl. 1 odst. 4 písm. i) bodu 2),
- destilát z jablečného vína (cidru) a destilát z hruškového vína.
2. Odstavec 1 však nebrání tomu, aby byl na trh uváděn za účelem lidské spotřeby ve Společenství produkt vyrobený v Německu a získaný řezáním rumu a alkoholu.
Minimální množství alkoholu, které pochází z rumu, musí v tomto produktu nazývaném Rum-Verschnitt činit 5 % z celkového množství alkoholu obsaženého v produktu.
Jestliže je tento produkt prodáván mimo trh Německa, musí být jeho alkoholové složení uvedeno na etiketě.
Pokud jde o označování etiketou a obchodní úpravu produktu Rum-Verschnitt, musí být slovo Verschnitt uvedeno na obalu (láhvi nebo balení) písmem stejného typu, stejné velikosti a barvy jako slovo Rum, a musí být uvedeno ve stejném řádku a v případě láhve na přední etiketě.
Článek 10
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že předpisy Společenství týkající se lihovin budou dodržovány.
Určí jeden nebo více subjektů pro dohled nad dodržováním těchto předpisů.
U produktů uvedených v příloze II může Rada postupem podle článku 14 rozhodnout, že tento dohled a ochrana oběhu budou uvnitř Společenství zajištěny obchodními doklady ověřenými správními orgány a vedením vhodných rejstříků.
2. Pro lihoviny uvedené v příloze II, jež jsou vyváženy, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanovit ověřování pravosti dokumentů, aby zabránila podvodům a padělkům.
Tento systém je určen k tomu, aby nahradil stávající vnitrostátní systém.
Tento systém musí při zachování pravidel Společenství, a zejména pravidel týkajících se hospodářské soutěže, poskytovat alespoň stejný stupeň jistoty, jako poskytují vnitrostátní systémy.
Do doby zavedení systému uvedeného v předchozím pododstavci mohou členské státy uplatňovat vlastní systém ověřování pravosti, pokud je v souladu s právem Společenství.
3. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou přijme opatření nezbytná pro jednotné používání předpisů Společenství v odvětví lihovin, zejména pokud jde o dohled a vztahy mezi příslušnými subjekty členských států.
4. Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 11
1. S výhradou odstavce 2 mohou dovážené lihoviny se zeměpisným označením nebo pojmenováním jiným než uvedeným v čl. 1 odst. 4 za účelem jejich uvádění na trh k lidské spotřebě ve Společenství a za podmínky vzájemnosti podléhat dohledu a ochraně podle článku 10.
První pododstavec se provádí prostřednictvím dohod se zainteresovanými třetími zeměmi, které budou sjednány a uzavřeny postupem podle článku 113 Smlouvy.
Prováděcí pravidla a seznam produktů podle prvního pododstavce se stanoví postupem podle článku 15.
2. Toto nařízení nebrání dovozu a jejich uvádění na trh k lidské spotřebě ve Společenství pod jejich označením původu těch specifických lihovin pocházejících ze třetích zemí, na něž se vztahuje celní koncese poskytnutá Společenstvím buď v rámci GATT, nebo na základě dvoustranných dohod a jejichž podmínky propuštění byly stanoveny předpisy Společenství.
Článek 12
1. Lihoviny určené pro vývoz musí být v souladu s tímto nařízením.
2. Členské státy však mohou rozhodnout o odchylkách, pokud jde o ustanovení čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 6, nikoli však pokud jde o lihoviny uvedené v přílohách II a III nebo o lihoviny s vyhrazenými pojmenováními.
3. O odchylkách od ustanovení článku 3 týkajícího se obsahu alkoholu, při kterém je produkt uváděn na trh k lidské spotřebě, může být rovněž rozhodnuto v případě:
- lihovin uvedených v čl. 1 odst. 2 a 4,
- lihovin uvedených v příloze II, zejména pokud je to vyžadováno právními předpisy dovážející třetí země,
a to na žádost produkujícího členského státu postupem podle článku 14. 4. Odchylky od pravidel týkající se označování a obchodní úpravy, s výjimkou pojmenování podle čl. 1 odst. 2 a 4 a pojmenování uvedených v přílohách II a III, mohou být, aniž jsou dotčeny články 8 a 9, povoleny členskými státy:
- v případě, že to vyžadují platné právní předpisy dovážející třetí země,
- v případech, na něž se nevztahuje první odrážka, kromě údajů, jež budou určeny postupem podle článku 14.
5. Odchylky povolené členskými státy jsou sděleny Komisi a členským státům.
Článek 13
1. Zřizuje se Prováděcí výbor pro lihoviny (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese předseda věc výboru, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise odložit použitelnost opatření o jeden měsíc.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 15
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese předseda věc výboru, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byla věc předložena, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 16
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 17
1. Pro usnadnění přechodu od dosavadní úpravy k úpravě zavedené tímto nařízením se postupem podle článku 14 stanoví přechodná opatření.
2. Přechodná opatření lze používat nejdéle dva roky ode dne použitelnosti tohoto nařízení.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1584/89
ze dne 7. června 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1495/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1585/89
ze dne 7. června 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1495/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1586/89
ze dne 7. června 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1495/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1643/89
ze dne 12. června 1989,
kterým se stanoví paušální částky pro financování hmotných operací v souvislosti s veřejným skladováním zemědělských produktů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
787/89 [2], a zejména na články 6 a 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení (EHS) č. 1883/78 stanoví, že hmotné operace v souvislosti se skladováním a případně zpracováním intervenčních produktů jsou financovány paušálními částkami jednotnými pro celé Společenství;
vzhledem k tomu, že pracovní postupy, na nichž jsou hmotné operace založeny, byly nedávno přezkoumány a že je nezbytná jejich definice, aby mohly být plně vzaty v úvahu při výpočtu paušálních částek;
vzhledem k tomu, že se zjištěné skutečné náklady hmotných operací v různých členských státech liší v takovém rozsahu, že musí být stanoveno nové pravidlo vážení těchto nákladů, které zároveň vyloučí nejvyšší náklady a dá podnět k lepšímu a hospodárnému řízení;
vzhledem k tomu, že způsob výpočtu paušálních částek musí tedy brát v úvahu toto nové vážení;
vzhledem k tomu, že Výbor EZOZF nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Paušální částky uvedené v článku 6 nařízení (EHS) č. 1883/78 se stanoví na základě váženého průměru skutečných nákladů na příslušné hmotné operace zjištěných v průběhu referenčního období v nejméně čtyřech členských státech, jak je stanoveno v přílohách tohoto nařízení.
Referenčním obdobím je rok uplynulý před datem stanovení paušální částky.
Článek 2
Vážený průměr skutečných nákladů se stanoví výběrem čtyř členských států s nejnižšími skutečnými náklady na danou hmotnou operaci, pokud u nich uskladněná množství představují alespoň 33 % celkového skladovaného množství dotyčného produktu.
Pokud tomu tak není, zahrnou se skutečné náklady do vážení, dokud nebude dosaženo 33 % skladovaných množství.
Skutečné náklady se váží na základě množství skladovaných vybranými členskými státy.
Pokud je dotyčný produkt skladován pouze jedním nebo dvěma členskými státy, stanoví se příslušné paušální částky pro tento produkt na základě skutečných zjištěných nákladů.
Při stanovení paušálních částek však mohou být vzaty v úvahu obchodní sazby pro skladování stejných produktů v těchto členských státech.
Článek 3
Každá intervenční agentura předloží Komisi vzorovou smlouvu používanou pro veřejné skladování a prováděcí pravidla pro převzetí, skladování a vyskladňování a pro kontroly.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1644/89
ze dne 12. června 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 411/88 o metodě a úrokové míře pro výpočet nákladů na financování intervenčních opatření ve formě nákupu, skladování a odbytu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 787/89 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení (EHS) č.
1883/78 stanoví, že úrokové náklady, financované záruční sekcí EZOZF, na prostředky pocházející od členských států na nákup intervenčních produktů, se vypočítají metodou a na základě úrokové míry, které jsou jednotné pro Společenství.
Kromě toho musí být úroková míra reprezentativní pro úrokové míry skutečně nesené;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 411/88 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 439/89 [4] stanoví metodu a úrokovou míru, které se použijí pro výpočet uvedených finančních nákladů;
vzhledem k tomu, že úrokové míry pro krátkodobé a dlouhodobé financování se v členských státech značně liší; vzhledem k tomu, že vyvažování těchto dosud používaných úrokových měr nevykázalo uspokojivé výsledky;
vzhledem k tomu, že úrokové míry zjištěné v minulých letech, pokud jde o ECU, stále více odráží vážení úrokových měr měn které tvoří ECU, a že úrokové míry, pokud jde o ECU, mohou proto být považovány za reprezentativní;
vzhledem k tomu, že s ohledem na lhůty pro financování kapitálu investovaného do intervenčních zásob by měla jednotná úroková míra odrážet tříměsíční a roční úrokové míry;
vzhledem k tomu, že článek 4 nařízení (EHS) č. 411/88 by měl stanovit zvláštní pravidla, která budou platit pro členský stát, ve kterém jsou úrokové náklady nižší než úrokové náklady vyplývající z používání jednotných úrokových měr;
vzhledem k tomu, že Výbor EZOZF nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 411/88 se nahrazuje tímto:
1. Článek 3 se nahrazuje následujícím článkem:
"Článek 3
Úroková míra uvedená v článku 5 nařízení (EHS) č. 1883/78 odpovídá úrokovým mírám zjištěným Statistickým úřadem Evropských společenství, pokud jde o ECU, na eurotrzích pro tříměsíční, popř. roční úrokové míry a váženým 1/3 a 2/3.
Úroková míra bude pevně stanovena před začátkem každého účetního období záruční sekce EZOZF na základě měr zjištěných během šesti měsíců před jejím stanovením."
2. V článku 4 se vkládá následující odstavec 1a, který zní:
"1a. Úrokové náklady nesené členským státem se oznamují Komisi nejpozději do 20 dnů před koncem rozpočtového roku.
Vztahují se na dobu šesti měsíců předcházejících takovému oznámení.
Nedojde-li k oznámení, určí se úrokové náklady, které mají být používány, na základě referenčních úrokových měr stanovených v příloze."
3. Nařízení se doplňuje o přílohu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1676/89
ze dne 13. června 1989
o zařazení zboží do kódů KN 22060093 a 69111000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1495/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení skleněné láhve obsahující 0,7 litru rýžového vína (saké), malého porcelánového džbánku a tří malých porcelánových nádobek, balených společně v krabici;
vzhledem k tomu, že kombinovaná nomenklatura tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 zařazuje do kódu KN 22060093 ostatní kvašené nápoje, jiné než šumivé, v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry a do kódu KN 69111000 zařazuje kuchyňské a stolní nádobí; že tyto dva kódy by mohly při zařazování výše zmíněného zboží přicházet v úvahu;
vzhledem k tomu, že tyto výrobky nelze považovat za "zboží v soupravách" ve smyslu všeobecného pravidla 3 písm. b) pro výklad kombinované nomenklatury, protože nesplňují podmínky stanovené v bodě X písm. b) vysvětlivek k harmonizovanému systému, které vypracovala Rada pro celní spolupráci a které se týkají pravidla 3 písm. b), tj. nesestávají z "výrobků.… balených dohromady za určitým účelem.…";
vzhledem k tomu, že správný výklad znění výše uvedeného pravidla 3 písm. b) vede k závěru, že současné používání dotyčných výrobků není dostatečným důvodem k tomu, aby byly považovány za soupravu, ale že použití musí spočívat buď ve zpracování na nový výrobek, nebo v současné přítomnosti výrobků, která je nezbytná pro vykonávání dotyčné činnosti; že jinak řečeno, dotyčné výrobky se musí doplňovat;
vzhledem k tomu, že spojení vína a porcelánových nádobek nesplňuje žádné z výše uvedených kritérií; že rýžové víno je již ve své originální láhvi a že uvedené nádobky jej ani nedoplňují ani nesplňují zvláštní účel; že za těchto okolností by měly být uvedené výrobky zařazeny jednotlivě;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Skleněná láhev obsahující 0,7 litru rýžového vína (saké), malý porcelánový džbánek a tři malé porcelánové nádobky, balené společně v krabici, by měly být v rámci kombinované nomenklatury zařazeny takto:
- rýžové víno (saké) do kódů KN
220600 _BAR_ Ostatní kvašené nápoje (např. jablečné, hruškové, medovina): _BAR_ _BAR_ — ostatní: _BAR_ _BAR_ — — jiné než šumivé v nádobách o obsahu: _BAR_ 22060093 _BAR_ — — — nejvýše 2 litry _BAR_
- porcelánový džbánek a tři malé porcelánové nádobky do kódů KN:
691100 _BAR_ Kuchyňské a stolní nádobí a ostatní předměty pro domácnost a toaletní předměty, z porcelánu: _BAR_ 69111000 _BAR_ — kuchyňské a stolní nádobí _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1808/89
ze dne 19. června 1989,
kterým se vydává seznam regionů Společenství, ve kterých se podpora produkce chmele poskytuje pouze uznaným seskupením producentů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3998/87 [2], a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 12 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1696/71 stanoví možnost poskytnout v některých regionech Společenství podporu produkce seskupením producentů, která jsou schopna zabezpečit svým členům přiměřený příjem a racionálně spravovat nabídku; že seznam těchto regionů je uveden v příloze nařízení (EHS) č.
1981/82 [3], pozměněném nařízením (EHS) č. 4069/87 [4];
vzhledem k tomu, že Irsko oznámilo, že již nemá uznaná seskupení producentů, a že region "Irsko" již nesplňuje podmínky pro poskytnutí podpory produkce seskupení producentů stanovené v článku 12 nařízení (EHS) č.
1696/71; že je proto nutné změnit nařízení (EHS) č. 1981/82 od sklizně 1988,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V seznamu uvedeném v příloze nařízení (EHS) č. 1981/82 se zrušuje region "Irsko".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1843/89
ze dne 26. června 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2290/83, kterým se provádějí články 50 až 59 a články 63a a 63b nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 4235/88 [2], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
4235/88 stanovilo nový případ osvobození od dovozního cla pro dovoz vybavení určeného k používání v rámci dohod o vědecké spolupráci uzavřených mezi vědeckovýzkumnými zařízeními ve třetích zemích a vědeckovýzkumnými zařízeními ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit nezbytné podmínky pro správné provádění tohoto předpisu; že se tato ustanovení mohou v některých ohledech zakládat na ustanoveních nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3893/88 [4]; že se proto jeví vhodným řešit všechny obdobné případy v jediném aktu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2290/83 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 ze dne 29. července 1983, kterým se provádějí články 50 až 59b a články 63a a 63b nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla".
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Tímto nařízením se provádějí články 50 až 59b a články 63a a 63b nařízení (EHS) č. 918/83 (dále jen "základní nařízení")."
3. Vkládá se nová hlava, která zní:
"HLAVA VIa
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ VYBAVENÍ OD DOVOZNÍHO CLA PODLE ČLÁNKŮ 59a A 59b ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ
Článek 18a
1. Aby bylo vybavení osvobozeno od dovozního cla podle článků 59a a 59b základního nařízení, musí vedoucí vědeckovýzkumného zařízení nebo subjektu se sídlem mimo Společenství nebo jeho pověřený zástupce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se vědeckovýzkumné zařízení nebo subjekt se sídlem ve Společenství nachází.
2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace:
a) kopii dohody o vědecké spolupráci uzavřené mezi vědeckovýzkumnými zařízeními se sídlem ve Společenství a se sídlem v třetích zemích;
b) přesné obchodní označení vybavení, jeho množství a hodnotu a případně předpokládané sazební zařazení;
c) země původu a země odeslání vybavení,
d) místo, kde má být vybavení používáno;
e) účel, ke kterému má být vybavení používáno, a doba, po kterou má být používáno.
Článek 18b
1. Jakmile příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází vědeckovýzkumné zařízení nebo subjekt se sídlem ve Společenství, obdrží žádost o osvobození vybavení od dovozního cla ve smyslu článku 59a základního nařízení, zašle žádost a příslušné podklady Komisi, aby mohla být přezkoumána ve Výboru pro osvobození od cla, než příslušný orgán přijme rozhodnutí.
Pro účely tohoto přezkoumání se Komisi zašlou dodatečné informace, pokud o ně požádá.
2. Příslušný orgán uvedený v odstavci 1 uvědomí Komisi o rozhodnutí, které přijme o žádosti o osvobození od dovozního cla.
Článek 18c
Ustanovení čl. 7 odst. 2 druhého a třetího pododstavce a odst. 3 a článku 8 se použijí přiměřeně."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1989.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
1953/89
ze dne 30. června 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 763/89 [2], a zejména na čl.
6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1560/89 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny; že toto opatření přispělo ke snížení intervenčních zásob másla;
vzhledem k tomu, že v důsledku současné situace na trhu s máslem a v důsledku množství intervenčních zásob vzniká vysoká poptávka po množstvích uvedených do prodeje; že s cílem zajistit co nejlepší možnou správu intervenčních zásob, jakož i rovný přístup k produktům a rovné zacházení s nakupujícími je vhodné umožnit pro omezené množství intervenčního másla dvoufázový prodejní postup, a to nejprve v rámci nabídkového řízení a poté prodej za předem stanovené paušální ceny, a s ohledem na trvalé snižování zásob učinit příslušné oznámení podle čl. 1 odst.
2 nařízení (EHS) č. 3143/85;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ceny, za které je máslo prodáváno, je vhodné snížit částku jistoty;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
3143/85 se mění takto:
1.
V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní
"3. Oznámení uvedené v článku 2 se podává od 1. července 1989."
2. V čl.
2 odst. 4 první odrážce se částka "285 ECU" nahrazuje částkou "250 ECU".
3.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 2a
1. Máslo uvedené v čl. 1 prvním pododstavci může být prodáváno ve dvou na sebe navazujících fázích; nejprve v rámci nabídkového řízení a poté za předem stanovené paušální ceny.
2. V první fázi je máslo nabízeno k prodeji v rámci nabídkového řízení.
Přílohy nařízení o zahájení prodeje másla se nahrazuje oznámení o nabídkovém řízení.
Údaje o množstvích a o místech, kde je máslo skladováno, mohou zájemci získat na adresách uvedených v příloze uvedeného nařízení o zahájení prodeje másla.
Intervenční agentury mohou kromě toho vyvěsit oznámení ve svém sídle a použít i jiné možnosti zveřejnění.
Nabídky, které nabízejí cenu nižší, než je minimální cena uvedená v odstavci 3, jsou nepřijatelné.
3. Intervenční agentury přidělí množství pro uvedení do prodeje účastníkům, jejichž nabídky obsahují stejnou cenu nebo cenu vyšší než je cena stanovená v příloze nařízení o zahájení prodeje másla.
Pro účely prvního pododstavce intervenční agentury přednostně přijmou nabídku nebo nabídky obsahující cenu, která se nejvíce odchyluje od uvedené minimální ceny.
Další množství se přidělí účastníkům nabídkového řízení uvedeným v prvním pododstavci na základě cen, které nabídli, vycházejíce z ceny, jejíž rozdíl s příslušnou minimální cenou je největší.
V případě, kdy je na základě zohlednění více nabídek za stejnou cenu překročeno dostupné množství, intervenční agentura rozdělí toto dostupné množství poměrným dílem.
Každému účastníkovi nabídkového řízení oznámí příslušná intervenční agentura nejpozději čtvrtý pracovní den po lhůtě pro podání nabídek pro dané nabídkové řízení, zda byla jeho nabídka vybrána, či nikoli.
Po ukončení prodeje v rámci nabídkového řízení intervenční agentury vyvěsí ve svém sídle oznámení o množstvích, která zůstala k dispozici.
4. Ve druhé fázi podle odstavce 1 jsou množství, která zůstanou k dispozici po uzavření nabídkového řízení uvedeného v odstavcích 2 a 3, nabízena k prodeji za minimální cenu stanovenou v příloze nařízení o zahájení prodeje másla.
Za tímto účelem jsou žádosti o koupi podávány za podmínek stanovených nařízením o zahájení prodeje másla.
5. Před převzetím másla složí kupující u příslušných orgánů členského státu, ve kterém proběhne zpracování másla, jistotu, která má zaručit jednak zpracování másla na zahuštěné máslo až do fáze jeho konečného balení, a jednak jeho převzetí maloobchodem ve Společenství.
Zpracování másla a jeho použití uvedené v prvním pododstavci představují zásadní požadavky ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č.
2220/85.
6. Převzetí másla proběhne nejpozději do 15 dnů ode dne přijetí nabídky uvedené ve čtvrtém pododstavci odstavce 3 nebo žádosti uvedené v odst. 4 druhém pododstavci.
7. Pokud jde o jednotlivá nabídková řízení, intervenční agentury informují Komisi ve lhůtě uvedené v odst. 3 čtvrtém pododstavci o požadovaných množstvích a příslušných nabídnutých cenách, jakož i o přidělených množstvích a skutečně použitých prodejních cenách podle odstavce 3.
8. Ustanovení tohoto nařízení se použijí v případech soukromých prodejů, pokud nařízení o zahájení prodeje učiní odkaz na toto nařízení.
9. Pro účely:
- použití čl. 4 odst. 4 je devadesátidenní lhůta pro zpracování a zabalení počítána od konečného data pro přijetí nabídky uvedené v odst. 3 čtvrtém pododstavci,
- použití článku 6 se "výrobní šarží" rozumí množství zahuštěného másla vyrobeného z másla, které má v porovnání s celou nabídkou či pouze její částí jednotnou jakost, a jehož výroba probíhala bez přerušení ve stejném zařízení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2053/89
ze dne 10. července 1989,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu minimálních dovozních cen pro některé zpracované třešně
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1125/89 [2], a zejména na čl. 9 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech použitelných pro účely společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1636/87 [4], a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 9 odst.
1 nařízení (EHS) č. 426/86 stanoví používání minimální dovozní ceny pro některé produkty uvedené v příloze I části B téhož nařízení; že některé zpracované třešně byly nařízením Rady (EHS) č.
2247/88 [5] doplněny do seznamu produktů podléhajících tomuto režimu;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3225/88 [6] stanoví obecná pravidla k režimu minimálních dovozních cen pro některé zpracované třešně; že je třeba stanovit prováděcí pravidla k tomuto režimu; že cílem těchto pravidel je zabránit, aby se hospodářské subjekty vyhýbaly dodržování minimálních dovozních cen za použití podvodných praktik, které je obtížné odhalit a účinně potírat; že tyto podvodné praktiky mohou mít vážné důsledky pro trh Společenství s dotyčnými produkty a že nevybrání vyrovnávacích poplatků způsobené uvedenými praktikami představuje značné ztráty v rozpočtových prostředcích;
vzhledem k tomu, že k zabránění podvodům a jejich neblahým důsledkům pro trh s dotyčnými zpracovanými třešněmi je třeba zavést podstatně zesílené celní kontroly; že je třeba, aby vnitrostátní celní orgány prověřovaly, zda je minimální dovozní cena dodržována u každé dovezené zásilky a v případě, že cena dodržena není, vybíraly vyrovnávací poplatek, který je roven rozdílu mezi minimální dovozní cenou a ohlášenou dovozní cenou;
vzhledem k tomu, že hlavním účelem režimu minimálních dovozních cen je zaručit, aby produkty ze třetích zemí nenarušovaly trh Společenství tím, že jejich cena je příliš nízká; že je následně třeba prověřovat skutečné dodržování minimální dovozní ceny až po stadium prodeje; že za účelem prokázání dodržení minimální dovozní ceny je třeba mít přístup k dokladům, které stanoví cenu dalšího prodeje;
vzhledem k tomu, že riziko nepravdivého prohlášení o dovozních cenách je vysoké; že je proto třeba zavést zvláštní postup pro řešení podezřelých případů nepravdivých prohlášení;
vzhledem k tomu, že v případech skutečného nedodržení minimální dovozní ceny musí být zajištěno vybrání vyrovnávacího poplatku; že za tím účelem mohou být produkty propuštěny do volného oběhu podle článku 13 směrnice Rady 79/695/EHS [7] naposledy pozměněné směrnicí 81/853/EHS [8] a podle článku 20 směrnice Rady 82/57/EHS [9] naposledy pozměněné směrnicí 83/371/EHS [10]; že dovozce musí předložit důkaz o dodržení minimální ceny; že je třeba také stanovit časové lhůty pro předložení tohoto důkazu;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné zavést zpětné kontroly dovozů; že příslušné orgány členských států musí provádět kontroly na základě vzorků přibližně 10 % dovezených zásilek; že od hospodářských subjektů se proto musí požadovat, aby po určité období uchovávaly příslušné doklady s cílem zpřístupnit je příslušným orgánům; že toto období je třeba omezit na tři roky následující po roce, v němž bylo přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu;
vzhledem k tomu, že Komise musí být vyrozuměna o kontrolách prováděných za účelem ověření dodržování minimálních dovozních cen;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Zásady a definice
Článek 1
Minimální dovozní cena některých zpracovaných třešní se považuje za dodrženou, jestliže tato dovozní cena není nižší než minimální dovozní cena použitelná v den, kdy je přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení tvoří dovozní ceny tyto složky:
a) cena FOB v zemi původu a
b) náklady na dopravu a pojištění až do místa vstupu na celní území Společenství.
2. Pro účely odstavce 1 se "cenou FOB" rozumí okamžitá cena vyplácená nebo vyplatitelná za množství produktu obsaženého v zásilce včetně nákladů na umístění zásilky na palubu dopravního prostředku v místě nakládky v zemi původu a jiných nákladů vzniklých v této zemi.
Cena FOB nezahrnuje náklady na jakékoliv služby, které nese prodávající od okamžiku, kdy jsou produkty umístěny na palubu dopravního prostředku.
3. Jestliže se zjistí, že ceny při dalším prodeji, přímém nebo prostřednictvím obchodních zprostředkovatelů, jsou o více než 15 % nižší, než činí minimální cena za dovezenou zásilku, považuje se za dovozní cenu vážený průměr těchto cen.
4. Jestliže jsou složky uvedené v odstavci 1 vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, v němž jsou produkty propuštěny do volného oběhu, použije se nařízení Komise (EHS) č. 1766/85 [1] Úř. věst. L 168, 28.6.1985, s. 21. o směnných kurzech použitelných pro stanovení celní hodnoty.
5. Dovozní cena musí být uvedena v prohlášení o propuštění do volného oběhu.
6. Pro účely tohoto nařízení se konečným uživatelem rozumí buď producent, který dotyčný produkt používá s cílem zpracovat jej na jiný produkt spadající pod jiný kód KN, než produkty, které jsou uvedeny v prohlášení o propuštění do volného oběhu, nebo maloobchodní prodejce, který prodává výlučně spotřebitelům.
7. Pro účely tohoto nařízení tvoří dovezenou zásilku všechny produkty, které jsou předmětem jednoho a téhož prohlášení o propuštění do volného oběhu.
Článek 3
Minimální dovozní cena se upravuje měnovým koeficientem stanoveným tak, aby byla cena přepočítána podle průměrného směnného kurzu používaného ke stanovení nebo změně peněžních vyrovnávacích poplatků.
Kontrola a zdanění dovozu
Článek 4
Při každém přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu příslušné vnitrostátní orgány porovnají ohlášenou dovozní cenu s minimální dovozní cenou použitelnou pro zboží v den přijetí prohlášení.
Jestliže je cena uvedená na faktuře cenou pro odloženou platbu během období přesahujícího tři měsíce, cena uvedená na faktuře se sníží o 1 % za každý měsíc odkladu poskytnutého nad tyto tři měsíce.
Článek 5
Jestliže je dovozní cena nižší než minimální dovozní cena použitelná na zboží, příslušné vnitrostátní orgány vyberou vyrovnávací poplatek rovnající se rozdílu mezi těmito cenami.
Zvláštní kontrolní postup
Článek 6
1. V případech, ve kterých mají celní orgány opodstatněné pochybnosti o tom, zda cena uvedená v prohlášení o propuštění do volného oběhu odráží skutečnou dovozní cenu, požádají dovozce, aby do šesti měsíců předložil důkaz, že produkt byl prodán za podmínek zaručujících dodržení minimální dovozní ceny, aniž tím je dotčeno použití článku 13 směrnice 79/695/EHS a článku 20 směrnice 82/57/EHS.
2. Lhůta stanovená v odstavci 1 může být na řádně odůvodněnou žádost hospodářského subjektu příslušným orgánem prodloužena nejvýše o tři měsíce.
Článek 7
1. Minimální dovozní cena se považuje za dodrženou, pokud dovozce předloží nejméně na 95 % dovezené zásilky doklad o tom, že produkt byl prodán konečnému uživateli bez dalšího zpracování po zabalení přímo nebo prostřednictvím obchodních zprostředkovatelů za cenu alespoň rovnou minimální dovozní ceně.
2. Jestliže přes veškeré kroky učiněné dovozcem není možné doklad od konečného uživatele předložit, příslušné orgány mohou přijmout jiný doklad v tom smyslu, že produkt byl prodán za podmínek zaručujících, že minimální dovozní cena byla dodržena.
3. Uplatňování tohoto zvláštního kontrolního postupu se nijak nedotýká zpětných kontrol zmíněných v článcích 8, 9 a 10.
Zpětné kontroly
Článek 8
Dovozce s ohledem na zpětné kontroly uchovává pro případ posouzení příslušnými orgány doklad o platbě prodávajícímu a všechny obchodní doklady, jako jsou faktury, smlouvy a korespondence o nákupu a prodeji dotyčných produktů, a to nejméně po dobu tří let následujících po roce, v němž bylo přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu.
Článek 9
1. Příslušné orgány provádějí kontroly na základě vzorků.
2. Kontroly musí být každoročně provedeny přibližně u 10 % dovezených zásilek.
Článek 10
Jestliže v průběhu kontroly příslušné orgány zjistí, že minimální dovozní cena nebyla dodržena, vyberou vyrovnávací poplatek snížený o veškeré částky, které byly již dříve zaplaceny jako vyrovnávací poplatek.
Závěrečná ustanovení
Článek 11
Členské státy uvědomí Komisi jednou ročně před koncem prvních šesti měsíců o kontrolách provedených v předcházejícím roce za účelem ověření dodržování minimálních dovozních cen.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost osmým dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2054/89
ze dne 10. července 1989,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu minimálních dovozních cen pro sušené vinné hrozny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1125/892, a zejména na čl. 9 odst. 6 uvedeného nařízení;
s ohledem na nařízení (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech použitelné pro účely společné zemědělské politiky3, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1636/874, a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 9 odst.
1 nařízení (EHS) č. 426/86 stanoví používání minimální dovozní ceny pro některé produkty uvedené v příloze I části B téhož nařízení; že nařízení Rady (EHS) č.
2089/855 stanoví obecná pravidla k režimu minimálních dovozních cen pro sušené hrozny;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit prováděcí pravidla k tomuto režimu; že cílem těchto pravidel je zabránit, aby se hospodářské subjekty vyhýbaly dodržování minimálních dovozních cen za použití podvodných praktik, které je obtížné odhalit a účinně potírat; že tyto podvodné praktiky mohou mít vážné důsledky pro trh Společenství s dotyčnými produkty a že nevybrání vyrovnávacích poplatků způsobené uvedenými praktikami, představuje značné ztráty v rozpočtových prostředcích;
vzhledem k tomu, že k zabránění podvodům a jejich neblahým důsledkům pro trh s dotyčnými sušenými vinnými hrozny je třeba zavést podstatně zesílené celní kontroly; že je třeba, aby vnitrostátní celní orgány prověřovaly, zda je minimální dovozní cena dodržována u každé dovezené zásilky a v případě, že cena dodržena není, vybíraly vyrovnávací poplatek, který se stanoví s použitím stupnice dovozních cen;
vzhledem k tomu, že hlavním účelem režimu minimálních dovozních cen je zaručit, aby produkty ze třetích zemí nenarušovaly trh Společenství tím, že je jejich cena příliš nízká; že je následně třeba prověřovat skutečné dodržování minimální dovozní ceny až po stadium prodeje; že za účelem poskytnutí důkazu o dodržení minimální dovozní ceny je třeba mít přístup k dokladům, které stanoví cenu dalšího prodeje;
vzhledem k tomu, že riziko nepravdivého prohlášení o dovozních cenách je vysoké; že je proto třeba zavést zvláštní postup pro řešení podezřelých případů nepravdivých prohlášení;
vzhledem k tomu, že v případech skutečného nedodržení minimální dovozní ceny musí být zajištěno vybrání vyrovnávacího poplatku; že za tím účelem mohou být produkty propuštěny do volného oběhu podle článku 13 směrnice Rady 79/695/EHS6 naposledy pozměněné směrnicí 81/853/EHS7 a podle článku 20 směrnice Rady 82/57/EHS8 naposledy pozměněné směrnicí 83/371/EHS9; že dovozce musí předložit důkaz o dodržení minimální ceny; že je třeba také stanovit časové lhůty pro předložení tohoto důkazu;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné zavést zpětné kontroly dovozů; že příslušné orgány členských států musí provádět kontroly na základě vzorků přibližně 10 % dovezených zásilek; že od hospodářských subjektů se proto musí požadovat, aby po určité období uchovávaly příslušné doklady s cílem zpřístupnit je příslušným orgánům; že toto období je třeba omezit na tři roky následující po roce, v němž bylo přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu;
vzhledem k tomu, že Komise musí být vyrozuměna o kontrolách prováděných za účelem ověření dodržování minimálních dovozních cen;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Zásady a definice
Článek 1
Minimální dovozní cena sušených hroznů se považuje za dodrženou, jestliže tato dovozní cena není nižší než minimální dovozní cena použitelná v den, kdy je přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení tvoří dovozní ceny tyto složky:
a) cena FOB v zemi původu a
b) náklady na dopravu a pojištění až do místa vstupu na celní území Společenství.
2. Pro účely odstavce 1 se "cenou FOB" rozumí okamžitá cena vyplácená nebo vyplatitelná za množství produktu obsaženého v zásilce včetně nákladů na umístění zásilky na palubu dopravního prostředku v místě nakládky v zemi původu a jiných nákladů vzniklých v této zemi.
Cena FOB nezahrnuje náklady na jakékoliv služby, které nese prodávající od okamžiku, kdy jsou produkty umístěny na palubu dopravního prostředku.
3. Jestliže se zjistí, že ceny při dalším prodeji, přímém nebo prostřednictvím obchodních zprostředkovatelů, jsou o více než 15 % nižší, než činí minimální cena za dovezenou zásilku, považuje se za dovozní cenu vážený průměr těchto cen.
4. Jestliže jsou složky uvedené v odstavci 1 vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, v němž jsou produkty propuštěny do volného oběhu, použije se nařízení Komise (EHS) č. 1766/8510 o směnných kurzech použitelných pro stanovení celní hodnoty.
5. Dovozní cena musí být uvedena v prohlášení o propuštění do volného oběhu.
6. Konečným uživatelem pro účely tohoto nařízení je buď producent, který dotyčný produkt používá s cílem zpracovat jej na jiný produkt spadající pod jiný kód KN, než ty, které jsou uvedeny v prohlášení o propuštění do volného oběhu, nebo maloobchodní prodejce, který prodává výlučně spotřebitelům.
7. Pro účely tohoto nařízení tvoří dovezenou zásilku všechny produkty, které jsou předmětem jednoho a téhož prohlášení o propuštění do volného oběhu.
Článek 3
Minimální dovozní cena se upravuje měnovým koeficientem stanoveným tak, aby byla cena přepočítána podle průměrného směnného kurzu používaného ke stanovení nebo změnu peněžních vyrovnávacích poplatků.
Kontrola a zdanění dovozu
Článek 4
Při každém přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu příslušné vnitrostátní orgány porovnají ohlášenou dovozní cenu s minimální dovozní cenou použitelnou na zboží v den přijetí prohlášení.
Jestliže je cena uvedená na faktuře cenou pro odloženou platbu během období přesahujícího tři měsíce, cena uvedená na faktuře se sníží o 1 % za každý měsíc odkladu poskytnutého nad tyto tři měsíce.
Článek 5
Jestliže je dovozní cena nižší než minimální dovozní cena použitelná na zboží, příslušné vnitrostátní orgány vyberou vyrovnávací poplatek rovnající se rozdílu mezi těmito cenami.
Zvláštní kontrolní postup
Článek 6
1. V případech, ve kterých mají celní orgány opodstatněné pochybnosti o tom, zda cena uvedená v prohlášení o propuštění do volného oběhu odráží skutečnou dovozní cenu, požádají dovozce, aby do šesti měsíců předložil důkaz, že produkt byl prodán za podmínek zaručujících, že byla dodržena minimální dovozní cena, aniž tím je dotčeno použití článku 13 směrnice 79/695/EHS a článku 20 směrnice 82/57/EHS.
2. Lhůta stanovená v odstavci 1 může být na řádně odůvodněnou žádost hospodářského subjektu příslušným orgánem prodloužena nejvýše o tři měsíce.
Článek 7
1. Minimální dovozní cena se považuje za dodrženou, pokud dovozce předloží doklad týkající se nejméně 95 % dovezené zásilky, že produkt byl prodán konečnému uživateli bez dalšího zpracování po zabalení přímo nebo prostřednictvím obchodních zprostředkovatelů za cenu alespoň rovnou minimální dovozní ceně.
2. Jestliže přes veškeré kroky učiněné dovozcem není možné doklad od konečného uživatele předložit, příslušné orgány mohou přijmout jiný doklad v tom smyslu, že produkt byl prodán za podmínek ukazujících, že minimální dovozní cena byla dodržena.
3. Uplatňování tohoto zvláštního kontrolního postupu se nijak nedotýká zpětných kontrol zmíněných v článcích 8, 9 a 10.
Zpětné kontroly
Článek 8
Dovozce s ohledem na zpětné kontroly uchovává pro případ posouzení příslušnými orgány doklad o platbě prodávajícímu a všechny obchodní doklady, jako jsou faktury, smlouvy a korespondenci o nákupu a prodeji dotyčných produktů, a to nejméně po dobu tří let následujících po roce, v němž bylo přijato prohlášení o propuštění do volného oběhu.
Článek 9
1. Příslušné orgány provádějí kontroly na základě vzorků.
2. Kontroly musí být každoročně provedeny přibližně u 10 % dovezených zásilek.
Článek 10
Jestliže v průběhu kontroly příslušné orgány zjistí, že minimální dovozní cena nebyla dodržena, vyberou vyrovnávací poplatek snížený o každou částku, která byla již dříve zaplacena jako vyrovnávací poplatek.
Závěrečná ustanovení
Článek 11
Členské státy uvědomí Komisi jednou ročně před koncem prvních šesti měsíců o kontrolách provedených v předcházejícím roce za účelem ověření dodržování minimálních dovozních cen.
Článek 12
Nařízení Komise (EHS) č. 2237/8511se zrušuje.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost osmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2061/89
ze dne 7. července 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1672/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2067/89
ze dne 11. července 1989,
kterým se stanoví den zavedení systému osvědčení o původu zboží podle Mezinárodní dohody o kávě z roku 1983 pro dobu, kdy jsou pozastaveny kvóty, ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 678/87 ze dne 26. ledna 1987 o uplatňování systému osvědčení o původu zboží podle Mezinárodní dohody o kávě z roku 1983 pro dobu, kdy jsou pozastaveny kvóty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že rada Mezinárodní organizace pro kávu na zasedání dne 3. července 1989 rozhodla pozastavit kvóty od 4. července 1989;
vzhledem k tomu, že je třeba provést uvedená ustanovení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
K provedení Mezinárodní dohody o kávě z roku 1983 se nařízení (EHS) č. 678/87 použije ode dne 4. července 1989.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2122/89
ze dne 14. července 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3440/84 o připevňování zařízení k vlečným sítím, dánským nevodům a podobným sítím
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], pozměněné Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3094/86 ze dne 7. října 1986 o některých technických opatřeních pro zachování rybolovných zdrojů [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4193/88 [3], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že byly v Bruselu v květnu 1982 a ve Stockholmu v listopadu 1988 vedeny s Norskem a Švédskem konzultace o rybolovu ve Skagerraku a Kattegatu; že s přihlédnutím k výsledkům těchto konzultací by mělo být nařízení Komise (EHS) č.
3440/84 [4], ve znění nařízení (EHS) č. 955/87 [5], změněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolovné zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3440/84 se mění takto:
1. V článku 5 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"6. Odchylně od odstavce 1 je ve Skagerraku a Kattegatu zakázáno používat typ A přídavného vrchního a postranního dílu zabraňujícího prodření sítě.
7. Ve Skagerraku a Kattegatu je zakázáno připevňovat přídavný vrchní a postranní díl zabraňující prodření sítě k vlečným sítím o velikostí ok větší než 70 milimetrů."
2. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Zpevňující kapsa
1. Zpevňující kapsa je válcovitý kus síťoviny, který zcela obepíná kapsu zatahovací sítě a lze jej v určitých rozestupech ke kapse zatahovací sítě připevnit.
Má alespoň tytéž rozměry (délku a šířku) jako ta část kapsy zatahovací sítě, k níž je připevněn.
2. Ustanovení odstavců 3 a 4 se nevztahují na Skagerrak a Kattegat.
3. Je zakázáno používat více zpevňujících kapes, vyjma u vlečných sítí o velikosti ok nejvýše 60 milimetrů, u nichž lze používat dvě zpevňující kapsy.
4. Povolená velikost ok bude alespoň dvakrát větší než velikost ok kapsy zatahovací sítě.
Je-li použita druhá zpevňující kapsa, minimální velikost ok bude 120 milimetrů.
5. Ustanovení odstavců 6, 7, 8 a 9 se vztahují výhradně na Skagerrak a Kattegat.
6. Je zakázáno připevňovat zpevňující kapsu k vlečným sítím o velikosti ok větší než 70 milimetrů.
7. Je zakázáno používat zpevňující kapsu a vrchní a postranní díl zabraňující prodření sítě současně.
8. Je zakázáno používat zpevňující kapsu o velikosti ok menší než 80 milimetrů.
9. Je zakázáno používat více zpevňujících kapes, vyjma u vlečných sítí o velikosti ok nejvýše 16 milimetrů, u nichž lze používat dvě zpevňující kapsy.
Odchylně od odstavce 8 může být velikost ok jedné z těchto zpevňujících kapes menší než 80 milimetrů, avšak nejméně 35 milimetrů.
10. Je zakázáno používat zpevňující kapsy, které přesahují přední část kapsy zatahovací sítě.
11. Skládá-li se zpevňující kapsa z válcovitých dílů síťoviny, nesmějí se tyto díly v místech připevnění překrývat o více než čtyři oka.
12. Zpevňující kapsy připevněné k vlečným sítím o velikosti ok větší než 60 milimetrů nesmějí zadní zvedací popruh přesahovat o více než dva metry.
13. Odchylně od odstavce 1 je možné zpevňující kapsy, jejichž rozměry jsou menší než rozměry kapsy zatahovací sítě, připevnit k sítím o velikosti ok nejvýše 60 milimetrů."
3. V článku 11 se vkládá nový odstavec, který zní:
"4. Ve Skagerraku a Kattegatu nesmí buben do kapsy zatahovací sítě zasahovat dále než o délku dvaceti ok."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2123/89
ze dne 14. července 1989,
kterým se stanoví seznam reprezentativních trhů pro vepřové maso ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1249/89 [2], a zejména na čl. 4 odst. 6 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2759/75 se tržní cena Společenství u poražených prasat stanoví na základě cen zaznamenaných na reprezentativních trzích;
vzhledem k tomu, že aby toto ustanovení bylo možno použít, musí se sestavit seznam reprezentačních trhů; že pro stanovení ceny jatečně upravených těl prasat je třeba vzít v potaz ceny přímo zjištěné na trzích nebo na jatkách, jakož i ceny zaznamenané v kótovacích střediscích, přičemž jejich komplexní celek vytváří v každém státě reprezentativní trh;
vzhledem k tomu, že v Německu, Dánsku, Francii, Řecku, Nizozemsku a Spojeném království se ceny placené veřejnými nebo soukromými jatkami zaznamenávají jedním nebo více kótovacími středisky pro různé oblasti; že v Itálii, Irsku a Lucembursku se ceny přímo zaznamenávají na nejvýznamnějších prodejních místech, zatímco v Belgii a Španělsku se kótace stanoví jako průměr kótací zaznamenaných na trzích a na jatkách na straně jedné a v kótovacích střediscích na straně druhé;
vzhledem k tomu, že účelem tohoto nařízení je nahradit seznam stanovený nařízením Rady (EHS) č. 43/81 ze dne 1. ledna 1981, kterým se stanoví seznam reprezentativních trhů pro vepřové maso ve Společenství [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3553/88 [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní trhy ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2759/75 jsou trhy uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Odkazy na nařízení (EHS) č. 43/81 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
2136/89 ze dne 21. června 1989
o stanovení společných obchodních norem pro konzervované sardinky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1495/89 [2], a zejména na čl.
2 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3796/81 stanoví možnost přijetí společných obchodních norem pro produkty rybolovu ve Společenství, zejména za účelem vyloučení produktů nevyhovující kvality z trhu a usnadnění obchodních vztahů na základě poctivé hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že stanovení takových norem pro konzervované sardinky by mohlo zlepšit ziskovost produkce sardinek ve Společenství, jakož i jejich odbyt, a usnadnit prodej produktů;
vzhledem k tomu, že zejména za účelem transparentnosti trhu, je nutné přesně stanovit, že dotčené produkty musejí být připraveny pouze z ryb druhu "Sardina pilchardus Walbaum" a musejí obsahovat alespoň minimálně stanovené množství ryb;
vzhledem k tomu, že za účelem zaručení vhodné obchodní úpravy produktů, by se měla stanovit kritéria pro přípravu ryb, která předchází jejich zabalení, úpravu v jaké mohou být uváděny na trh, jakož i nálevy a jiné přidané složky, které mohou být použity; že tato kritéria však nesmějí být takové povahy, aby předem vylučovala případné uvedení nových produktů na trh;
vzhledem k tomu, že za účelem neuvádět na trh nevyhovující produkty, by se měla stanovit některá kritéria, která musejí konzervované sardinky splňovat, aby mohla být prodávána ve Společenství k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich nabízení k prodeji a související reklamy [3], naposledy pozměněná směrnicí 86/197/EHS [4], a směrnice Rady 76/211/EHS ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých produktů v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu [5], naposledy pozměněná směrnicí 78/891/EHS [6], vymezují údaje nutné k správnému informování a ochraně spotřebitele pokud jde o obsah balení; že v případě konzervovaných sardinek by se měl stanovit obchodní název produktů v závislosti na navrženém kuchyňské přípravě a zejména s ohledem na poměr mezi různými složkami, ze kterých je konečný produkt složen; že pokud je v olejovém nálevu, měl by se stanovit způsob, jakým bude tento olej označen;
vzhledem k tomu, že by mělo být uloženo Komisi, aby přijala technická prováděcí pravidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 Toto nařízení určuje normy, které se vztahují na uvádění konzervovaných sardinek na trh ve Společenství.
Článek 2 Jako konzervované sardinky s obchodním názvem podle článku 7 mohou být na trh uváděny pouze takové produkty, které splňují následující požadavky:
- spadají do čísla KN 16041310 a ex16042050,
- jsou připraveny výhradně z ryb druhu "Sardina pilchardus Walbaum",
- jsou v hotovém balení a v příslušném nálevu v neprodyšně uzavřeném obalu,
- jsou příslušným způsobem sterilizovány.
Článek 3
Za účelem vhodné obchodní úpravy produktů musejí být sardinky řádně zbaveny hlavy, žáber,ocasní ploutve a vnitřností, kromě jiker, mlíčí a ledvin, jakož i, podle dotčené obchodní úpravy, páteře a kůže.
Článek 4 Konzervované sardinky mohou být uváděny na trh v následujících formách úpravy:
1. sardinky: základní produkt; ryba řádně zbavena hlavy, žáber, ocasní ploutve a vnitřností.
Hlava se odřezává u žáber kolmým řezem na páteř;
2. vykostěné sardinky: jako základní produkt podle bodu 1, ale navíc se odstraňuje páteř;
3. vykostěné sardinky bez kůže: jako základní produkt podle bodu 1, ale navíc se odstraňuje páteř a kůže;
4. sardinkové filety: svalovina oddělená paralelním řezem na páteř po celé délce ryby nebo její části, po odstranění páteře, ploutví, jakož i výstelky dutiny břišní.
Filety mohou být s kůží nebo bez kůže;
5. části sardinek: porce ryb přilehlé k hlavě, o délce nejméně 3 centimetry, získané ze základního produktu podle bodu 1 kolmým řezem na páteř;
6. jakékoli formy úpravy, odlišují-li se zřetelně od úprav uvedených v bodech 1 až 5.
Článek 5 Pro účely obchodního názvu podle článku 7, se rozlišují následující nálevy, s jinými přidanými složkami nebo bez nich:
1. olivový olej;
2. ostatní čisté rostlinné oleje, včetně oleje z olivových pokrutin, použité samostatně nebo ve směsi;
3. tomatová omáčka;
4. vlastní šťáva (tekutina vylučující se z ryby během vaření), solný roztok nebo voda;
5. marináda s vínem nebo bez vína;
6. všechny ostatní nálevy, odlišují-li se zřetelně od nálevů uvedených v bodech 1 až 5.
Tyto nálevy mohou být vzájemně smíchány, s výjimkou olivového oleje, který nesmí být smíchán s ostatními oleji.
Článek 6 1. Po sterilizaci musejí produkty v obalu splňovat alespoň tato kritéria:
a) pro úpravu stanovenou v čl. 4 bodě 1 až 5, sardinky nebo části sardinek:
- musejí být zhruba stejně velké a řádně uložené v obalu,
- musejí být snadno oddělitelné jedna od druhé,
- nesmějí mít výrazně narušenou břišní stěnu,
- nesmějí mít porušené nebo roztrhané maso,
- nesmějí mít nažloutlou tkáň, kromě slabých náznaků,
- maso musí mít běžnou konzistenci.
V žádném případě nesmí být příliš vláknité, měkké nebo houbovité,
- maso musí mít světlou nebo narůžovělou barvu, bez červeného zabarvení kolem páteře, kromě slabých náznaků;
b) nálev musí vykazovat barvu a konzistenci charakteristickou pro daný název a použité složky.
V případě olejové nálevu, obsah vodnatého exsudátu nesmí být v oleji vyšší než 8 % čisté váhy;
c) produkt si musí zachovat vůni a chuť charakteristickou pro druh "Sardina pilchardus Walbaum" a pro daný nálev a nesmí vykazovat nepříjemné pachy nebo chutě, zejména nesmí být hořký, zkvašený nebo žluklý;
d) produkt nesmí obsahovat žádné cizí části;
e) v případě produktů s kostmi, musí být páteř snadno oddělitelná od masa a drolivá;
f) produkty bez kůže a bez kostí nesmí obsahovat jejich podstatnější pozůstatky.
2. Obal nesmí vykazovat vnější oxidaci nebo deformace, které mají nepříznivý vliv na vhodnou obchodní úpravu.
Článek 7 Aniž jsou dotčeny směrnice 79/112/EHS a 76/211/EHS, musí obchodní název uvedený na hotovém balení konzervovaných sardinek odpovídat poměru mezi hmotností sardinek obsažených v obalu po sterilizaci a čistou hmotností vyjádřenou v gramech.
a) Pro úpravy uvedené v čl. 4 bodech 1 až 5 nesmí být tento poměr nižší než tyto hodnoty:
- 70 % pro nálevy uvedené v čl. 5 bodech 1, 2, 4 a 5,
- 65 % pro nálev uvedený v čl. 5 bodě 3,
- 50 % pro nálev uvedený v čl. 5 bodě 6.
Jsou-li dodržovány tyto hodnoty, musí obchodní název odpovídat úpravě sardinek na základě příslušného označení podle článku 4.
Označení použitého nálevu tvoří nedílnou součást obchodního názvu.
V případě produktů v oleji, je nálev označen následujícím výrazy:
- "v olivovém oleji", je-li použit tento olej,
nebo
- "v rostlinném oleji", jsou-li použity jiné čisté rostlinné oleje, včetně oleje z olivových pokrutin, nebo jejich směsi
nebo
- "v… oleji" podle označení specifického druhu tohoto oleje.
b) Pro úpravy uvedené v čl. 4 bodě 6, poměr uvedený v prvním pododstavci musí činit alespoň 35 %.
c) V případě jiných kuchyňských příprav, než které jsou uvedeny v písmenu a), musí obchodní název označovat charakteristický ráz této kuchyňské přípravy.
Odchylně od ustanovení čl.
2 druhé odrážky a písmene b) tohoto článku, mohou přípravy mající za základ maso sardinek a vedoucí k zániku struktury svaloviny obsahovat maso jiných ryb, které prošly stejnou technologickou úpravou, je-li podíl sardinek alespoň 25 %.
d) Obchodní název podle tohoto článku je vyhrazen produktům podle článku 2.
Článek 8 Je-li to nutné, přijme Komise postupem podle článku 33 nařízení (EHS) č.
3796/81 nezbytná prováděcí pravidla k tomuto nařízení, zejména plán odebírání vzorků k zhodnocení souladu výrobních partií s tímto nařízením.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2141/89
ze dne 14. července 1989
o zařazení určitého zboží do kódů KN 39211100 a 48101200
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1672/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení tohoto zboží:
1. lehké panely čtvercového nebo pravoúhlého tvaru vyrobené z desky z lehčeného polystyrenu potažené na obou stranách listem papíru.
Celková tloušťka papíru představuje méně než 10 % celkové tloušťky předmětu;
2. lehké panely čtvercového nebo pravoúhlého tvaru vyrobené z vrstvy lehčeného polystyrenu potažené na obou stranách listem bílého, kaolínem natíraného papíru, neobsahující vlákna získaná mechanickým postupem a o plošné hmotnosti větší 150 g/m2. Celková tloušťka papíru představuje nejméně 10 % celkové tloušťky předmětu;
vzhledem k tomu, že kombinovaná nomenklatura tvořící přílohu uvedeného nařízení (EHS) č. 2658/87 zařazuje do kódu 39211100"ostatní desky, listy, fólie, filmy, pruhy a pásky z plastů, lehčené, z polymerů styrenu" a do kódu 48101200"papír a lepenku, natírané na jedné nebo na obou stranách kaolinem nebo jinými anorganickými látkami, v kotoučích nebo listech (arších), používané pro psaní, tisk nebo pro jiné grafické účely, neobsahující vlákna získaná mechanickým postupem anebo obsahující nejvýše 10 % hmotnostních těchto vláken z celkového obsahu, o plošné hmotnosti větší než 150 g.m-2"; že tyto kódy KN přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že výše uvedené zboží je vyrobeno ze dvou různých materiálů a podle všeobecného pravidla 3 písm. b) pro výklad kombinované nomenklatury by mělo být zařazeno v závislosti na materiálu, jenž mu dává podstatné rysy;
vzhledem k tomu, že uvedené zboží lze na základě jeho složení očividně zařadit pouze do kapitoly 39 nebo kapitoly 48; že se zdá být vhodné rozlišovat mezi těmito dvěma kapitolami na základě celkové tloušťky listů papíru pokrývajícího obě strany polystyrenové desky nebo vrstvy ve vztahu k celkové tloušťce zboží; že je třeba určit celkovou tloušťku papíru na méně než 10 % (zařazení do kapitoly 39) nebo na 10 % nebo více (zařazení do kapitoly 48);
vzhledem k tomu, že s výhradou ustanovení poznámky 10 ke kapitole 39 a poznámky 7 ke kapitole 48 zůstává kritérium pro zařazení použité v tomto nařízení v platnosti samostatně, na jedné straně, pro typ lehčeného plastu kódů KN 39211100 až 39211990 a, na druhé straně, pro typ papíru příslušných položek kapitoly 48;
vzhledem k tomu, že toto nařízení zahrnuje body 1 a 2 přílohy nařízení Komise (EHS) č. 3564/88 ze dne 16. listopadu 1988 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury [3]; že je tudíž vhodné tyto body zrušit;
vzhledem k tomu, že Výbor pro kombinovanou nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Níže popsané zboží je zařazeno pod kódy KN uvedené vedle dotyčného zboží:
1. _BAR_ lehké panely čtvercového nebo pravoúhlého tvaru, vyrobené z desky z lehčeného polystyrenu potažené na obou stranách listem papíru.
Celková tloušťka papíru představuje méně než 10 % celkové tloušťky předmětu _BAR_ 39211100 _BAR_
2. _BAR_ lehké panely čtvercového nebo pravoúhlého tvaru vyrobené z vrstvy lehčeného polystyrenu potažené na obou stranách listem bílého, kaolínem natíraného papíru, neobsahující vlákna získaná mechanickým postupem a o plošné hmotnosti větší 150 g/m2. Celková tloušťka papíru představuje nejméně 10 % celkové tloušťky předmětu _BAR_ 48101200 _BAR_
Článek 2
Zrušují se body 1 a 2 přílohy nařízení Komise (EHS) č. 3564/88 ze dne 16. listopadu 1988 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2159/89
ze dne 18. července 1989
kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1119/89 [2], a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1636/87 [4], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že hlava IIa nařízení (EHS) č.
1035/72 stanoví různá zvláštní opatření ke zlepšení neodpovídajících podmínek produkce a uvádění určitých ořechů a svatojánského chleba na trh; že podpory jsou poskytovány organizacím producentů, které získaly zvláštní uznání a které předložily plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh schválený příslušným vnitrostátním orgánem;
vzhledem k tomu, že je vhodné připomenout, že toto zvláštní uznání nepodléhá předchozímu uznání udělovanému podle článku 13 nařízení (EHS) č.
1035/72; že je udělováno bez ohledu na toto předchozí uznání, pokud jsou splněny zvláštní podmínky stanovené pro jeho udělení;
vzhledem k tomu, že podmínky stanovené pro udělení uznání musí přijatelným způsobem zaručovat, že organizace producentů, kterým je poskytována podpora Společenství, budou rozsahem a trváním své činnosti a způsobem svého fungování napomáhat dosažení požadovaného zlepšení podmínek produkce a uvádění zmíněných produktů na trh; že za účelem zajištění minimální stability těchto organizací producentů je vhodné stanovit nejnižší hranici počtu jejich členů a objemu produkce ořechů a svatojánského chleba v závislosti na charakteru různých oblastí Společenství; že za stejným účelem je nutné požadovat, aby stanovy těchto organizací obsahovaly přesné doložky, které producentům zaručí možnost přijímat rozhodnutí a kontrolovat činnost organizace, a rovněž doložky stanovující sankce za porušení dohodnutých pravidel;
vzhledem k tomu, že v zájmu účinnosti a dobrého řízení by měla být finanční podpora pro plány na zlepšení jakosti a uvádění na trh poskytovaná členským státem a Společenstvím omezena pouze na financování sadů specializovaných na pěstování ořechů a svatojánského chleba, s vyloučením okrajové výsadby; že by také měla být vymezena minimální plošná výměra specializovaných sadů podle pěstitelských oblastí;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit opatření, která mohou být obsažena v plánech, jejichž prvotním cílem je zlepšení jakosti produkce podle článku 14d nařízení (EHS) č.
1035/72; že přestože vnitrostátní orgány budou odpovědné za schvalování plánů, musí spolupracovat s Komisí v oblasti schvalování správy za účelem splnění cílů nařízení a Komise může v případě nutnosti požadovat změny návrhů plánu nebo dokonce zamítnout poskytnutí finanční podpory na národní úrovni nebo na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že je vhodné upřesnit, kterým opatřením pro rozvoj a zlepšení spotřeby a využití ořechů a svatojánského chleba v rámci Společenství poskytne Společenství finanční podporu; že za tímto účelem musí předložené plány poskytovat záruku, že budou dosaženy cíle Společenství, pokud jde o účinnost opatření a jejich přímého nebo nepřímého vlivu na zvýšení spotřeby a využití dotyčných produktů; že plány musí být předloženy organizacemi nebo profesionálními seskupeními s určitou technickou zkušeností nebo reprezentujícími dotyčná hospodářská odvětví; že s výjimkou Komisí schválených odchylek může být provádění a přímé řízení prací organizacemi nebo seskupeními předkládajícími plán důkazem dobré spolupráce mezi stranami uzavírajícími smlouvu s Komisí; že by mělo být ujednáno, že různá pravidla pro plnění níže uvedených závazků budou předmětem smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit určitá obecná pravidla pro poskytování podpory záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu za podmínek stanovených v hlavě IIa nařízení (EHS) č.
1035/72; že je nutné připomenout, že v každém případě může být podpora Společenství vyplacena členským státem pouze po nebo zároveň s vyplácením podpory na národní úrovni po provedení náležitých prověření;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit, že podpora pro provádění plánů na zlepšení jakosti a uvádění na trh bude vyplácena ročně na základě skutečně provedených prací v souladu se schválenými plány; že maximální částka podpory na jeden hektar stanovená nařízením Rady (EHS) č.
790/89 [5], by měla být převedena do příslušné národní měny podle zemědělského přepočítacího koeficientu platného prvního dne každého hospodářského roku podle ustanovení nařízení (EHS) č. 1676/85;
vzhledem k tomu, že za účelem zavedení různých zvláštních opatření je organizace producentů, které je podpora poskytována, povinna předkládat ve stanovených intervalech příslušnému orgánu určenému členským státem podrobné a přesné informace, aby tento orgán mohl sledovat plnění smluvních závazků organizací producentů;
vzhledem k tomu, že povinnost předávání informací při poskytování podpory není sama o sobě zárukou správného provádění opatření; že by proto měl být upřesněn způsob prověřovaní dokumentů a kontrol na místě prováděných vnitrostátními orgány v souvislosti s různými druhy podpor podle hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72;
vzhledem k tomu, že nejzávažnější porušení povinností stanovených v nařízení (EHS) č. 1035/72 nebo v tomto nařízení mají být náležitě postihována;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Organizace producentů zabývající se produkcí a uváděním ořechů a/nebo svatojánského chleba na trh,
- které obdržely zvláštní uznání podle hlavy I,
- a které předložily plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh, který splňuje požadavky hlavy II a byl schválen příslušným členským státem,
mají nárok na zvláštní opatření podle hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72, která podléhají pravidlům stanoveným v hlavách II, III a IV tohoto nařízení.
2. Společenství přispěje za podmínek stanovených v hlavách IV a V k financování opatření pro rozšíření a zlepšení spotřeby a využití výše zmíněných produktů.
HLAVA I Zvláštní uznání organizací producentů ořechů a/nebo svatojánského chleba
Článek 2
Členské státy udělí zvláštní uznání organizacím a skupinám producentů (dále jen "organizace producentů") zabývajícím se produkcí a uváděním ořechů a/nebo svatojánského chleba na trh,
1. které byly zřízeny na podnět samotných producentů za účelem dosažení cílů uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1035/72 v odvětví ořechů a svatojánského chleba;
2. které vyžadují, abych jejich členové plnili závazky uvedené v tomto článku;
3. které zpřístupňují svým členům technická zařízení pro činnosti předcházející prodeji, včetně skladování a obalové úpravy zmíněných produktů;
4. jejichž stanovy:
a) určují, že producenti jsou povinni všechnu produkci ořechů a/nebo svatojánského chleba prodat prostřednictvím organizace producentů;
b) obsahují ustanovení určená k zajištění toho, že producenti mají kontrolu nad organizací a rozhodnutími, která přijímá;
c) stanovují sankce pro producenty za jakékoli porušení pravidel organizace, do které patří;
d) určují, že producenti jsou povinni:
- být součástí organizace producentů po dobu nejméně tří let,
- oznámit svůj odchod z takové organizace alespoň 12 měsíců předem;
e) obsahují ustanovení o poplatcích, které jsou jejich členové povinni platit;
5. které poskytnou důkaz o dostatečné hospodářské činnosti, který představuje zároveň:
- minimální počet producentů,
- minimální produkci na produkt a produkční oblast (příloha I);
6. které se písemně zavážou, že předloží plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh podle hlavy II;
7. které povedou oddělené účty pro jejich činnosti týkající se ořechů a/nebo svatojánského chleba.
Článek 3
1. Organizace producentů předloží příslušnému orgánu určenému členským státem svoji žádost o udělení zvláštního uznání spolu se svými stanovami a podrobnými údaji uvedenými v příloze II.
2. Příslušný orgán zkontroluje přesnost poskytnutých údajů prostřednictvím kontroly dokumentů a kontrol na místě.
U sporných případů provede příslušný orgán potřebné kontroly k zajištění souladu s podmínkami uvedenými v článku 2.
3. Zvláštní uznání bude uděleno do tří měsíců od podání žádosti, s výjimkou zpoždění způsobených dodatečnými šetřeními.
4. Každý rok před 1. listopadem zašle organizace producentů příslušnému orgánu aktualizovanou verzi údajů uvedených v příloze II.
Článek 4
Příslušný orgán provádí nejméně každé tři roky pravidelnou kontrolu k zajištění toho, aby organizace producentů uznané podle článku 3 fungovaly správným způsobem a dodržovaly podmínky stanovené pro poskytnutí uznání.
Příslušný orgán odejme zvláštní uznání, pokud zjistí, že:
- podmínky stanovené pro udělení uznání nebyly dodrženy,
- nebyly poskytnuty podrobné údaje uvedené v čl. 3 odst. 4, nebo
- uvedené podrobné údaje jsou záměrně nesprávné.
Článek 5
Dotyčné členské státy zasílají Komisi každý rok do 31. prosince:
1. seznam organizací producentů ořechů a/nebo svatojánského chleba, které obdržely zvláštní uznání;
2. pro každou organizaci producentů řádně vyplněný formulář uvedený v příloze II.
HLAVA II Plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh
Článek 6
Pro účely tohoto nařízení se stejnorodou a nerozdělenou plochou pro pěstování ořechů a/nebo svatojánského chleba (dále jen "sad") rozumí výsadba, kterou neprolínají žádné jiné plodiny nebo výsadby a která je zeměpisně plynulá.
Samotná řada stromů plodících skořápkové ovoce a/nebo rohovníků pěstovaná podél silnic nebo jiných plodin se za sad nepovažuje.
Plošná výměra sadů, která je členským státem a Společenstvím brána v úvahu pro účely této hlavy a pro poskytnutí finanční podpory, nesmí být menší než 0,20 hektaru.
Článek 7
Plán na zlepšení jakosti a uvádění na trh (dále jen "plán"), který se organizace producentů zaváže provádět ve všech nebo v některých sadech náležejících jejím členům, stanoví jedno nebo více následujících druhů opatření, které mají za cíl dlouhodobé zlepšení produktivity:
- kácení stromů plodících skořápkové ovoce a/nebo rohovníků, následované výsadbou nových stromů,
- obměna odrůd,
- zlepšení pěstitelských technik, udržování a řezy sadů,
- genetické vylepšení a certifikace, stimulace opylování,
- příprava půdy, hnojení a vylepšení,
- plánování a zavedení ochrany proti škůdcům,
- poskytnutí technické pomoci členům organizace formou školení a dozoru nad řízením rostlinné produkce,
- získání a používání zařízení na přípravu na trh, skladování, obalovou úpravu a jiných zařízení,
- technická pomoc s řízením prodeje.
Opatření, která mají nárok na finanční podporu podle strukturálních nařízení, nemají nárok na poskytování podpory podle tohoto nařízení.
Článek 8
1. Organizace producentů předloží návrh plánů ke schválení příslušným orgánem určeným členským státem ve formě uvedené v příloze III spolu se všemi doprovodnými dokumenty.
Provádění plánu nesmí začít do té doby, než ho schválí příslušný vnitrostátní orgán.
2.
Příslušný orgán rozhodne o návrhu plánu do pěti měsíců od jeho obdržení.
Žádosti o změny uvedené v odst.
3 písm. b) mají za následek přerušení této lhůty.
Příslušný orgán:
- použije všechny přiměřené prostředky, včetně kontrol na místě, ke kontrole přesnosti předložených informací o stavu a složení sadů patřících členům organizace producentů v době předložení plánu,
- zkontroluje, že plán byl předložen ve formě uvedené v příloze III a že odpovídá cílům této hlavy,
- prověří hospodářskou jednotnost a technickou platnost návrhu plánu, správnost odhadů a finančního plánu a časový plán jeho pro provádění.
Před koncem druhého měsíce následujícího po obdržení návrhu plánů zašle příslušný orgán Komisi plány, které by podle jeho názoru mohly být schváleny podle článku 14d nařízení (EHS) č. 1035/72 spolu s obecným hodnocením toho, jak vyhovují kritériím uvedeným v předchozím pododstavci třetí odrážce.
V případě nutnosti požádá Komise do šedesáti dnů od obdržení takového sdělení příslušný orgán, aby plány zamítl nebo je nechal upravit.
3. Příslušný orgán:
a) buď schválí plány, pokud vyhovují požadavkům článku 14d nařízení (EHS) č. 1035/72 a požadavkům této hlavy;
b) nebo si vyžádá změny návrhu plánů buď z vlastního podnětu, nebo na žádost Komise.
Návrhy plánů nesmí být schváleny, dokud do nich nejsou zahrnuty vyžádané změny;
c) nebo plány zamítne, z vlastního podnětu nebo na žádost Komise.
4. V případě žádosti o změnu plánu z technických důvodů nebo z důvodu rozšíření plochy obsažené v plánu, zvláště pak v důsledku zvýšení počtu členů organizací producentů, rozhodne příslušný orgán v souladu s tímto článkem.
Časová lhůta pro provádění pozměněného plánu nicméně nesmí přesáhnout lhůtu původně stanovenou.
5. Během uskutečňování každého plánu příslušný orgán pravidelně kontroluje prostřednictvím zpráv, které mu příslušné organizace producentů každý rok zasílají, a prostřednictvím kontrol na místě, provádění schváleného plánu a soulad vykonané práce s technickými a finančními požadavky a přesnost předložených doprovodných dokumentů.
Během provádění každého plánu budou vykonány alespoň dvě kontroly na místě.
Článek 9
Každý rok do 31. prosince zašle příslušný orgán Komisi zprávu o stavu provádění schválených plánů, o výsledku vykonaných kontrol, a o obtížích při provádění plánu, které by mohly ohrozit splnění závazků organizací producentů.
HLAVA III Podpora na vytváření organizací producentů a na založení oběžného fondu
Článek 10
Za účelem vypočítání dodatečné paušální podpory na vytváření organizací producentů podle článku 14b nařízení (EHS) č. 1035/72:
1. se posuzované množství týká nevyloupaných nebo nevyluštěných produktů; v případě svatojánského chleba se posuzované množství týká fazolí v lusku;
2. prodané množství znamená množství, které se skutečně prodalo během prvního hospodářského roku následujícího po udělení zvláštního uznání.
Článek 11
Z toho důvodu, aby organizaci producentů vznikl nárok na podporu pro založení oběžného fondu podle článku 14c nařízení (EHS) č. 1035/72, je organizace povinna sdělit příslušnému orgánu:
1. složení základního kapitálu oběžného fondu a důkaz o příspěvku organizace producentů k tomuto jmění;
2. opatření pro financování oběžného fondu, která zajistí, že bude správně fungovat a přispívat k dosahování cílů stanovených v čl. 4c odst.
2; tento důkaz může být poskytnut formou výpisů ze zvláštního bankovního účtu;
3. doprovodné dokumenty ověřující hodnotu prodaných plodin:
- během prvního hospodářského roku následujícího po datu udělení zvláštního uznání,
- nebo během jiného hospodářského roku následujícího po uznání.
Hodnota výnosu z prodeje se určí na základě:
- ročního objemu prodeje během daného hospodářského roku,
- průměrných produkčních cen dosažených během tohoto hospodářského roku.
Článek 12
Během tří hospodářských let následujících po výplatě podpory v souladu s článkem 18 kontroluje příslušný orgán:
- zda fond funguje a je udržován tak, jak bylo uvedeno ve sdělení zaslaném podle čl. 11 odst. 2, - zda je fond na počátku každého hospodářského roku znovu zřízen. Při hodnocení plnění tohoto závazku může být vzata v úvahu hodnota produkčních zásob.
Pro účely kontroly příslušným orgánem musí mít organizace producentů neustále k dispozici bankovní výpisy a doprovodné dokumenty, které dokládají převody vztahující se k fungování fondu.
HLAVA IV Opatření v oblasti reklamy
Článek 13
1. Opatření zaměřená na rozvoj a zlepšení spotřeby a využití ořechů a/nebo svatojánského chleba ve Společenství podle článku 14e nařízení (EHS) č. 1035/72 jsou následujícího druhu:
- průzkum trhu,
- hledání nových odbytišť,
- hospodářské studie o balení a obalové úpravě zboží,
- spolupráce mezi různými hospodářskými subjekty,
- organizování veletrhů a účast i na jiných obchodních akcích,
- opatření zaměřená na propagaci, jiná než reklamní kampaně,
- spotřebitelský průzkum a testy,
- odborné publikace,
- studie o výživě a dietách.
2. Pro poskytnutí finanční podpory Společenstvím musí navržená opatření:
- zdůrazňovat skutečnost, že prodikty jsou původem ze Společenství,
- mít široké pole působnosti s ohledem na situaci na trhu a k jeho vývoji,
- poskytovat nějakou záruku účinného provádění,
- být předložena buď organizací se zvláštní prokázanou technickou zkušeností, nebo sdružením či skupinou zastupující různá profesní odvětví nebo příslušné hospodářské činnosti v rámci Společenství.
Opatření musí být navržena orgány, sdruženími nebo skupinami, které mají sídlo ve Společenství.
Opatření zaměřená na obchodní značky nebo odkazující na konkrétní zemi nebo oblast produkce se neberou v úvahu.
Článek 14
Pokud Komise nerozhodne jinak, budou opatření prováděna organizací, sdružením nebo skupinou, které předložily návrh plánu.
Opatření přijatá v souladu s tímto nařízením jsou ta, která začala být prováděna po schválení návrhu Komisí.
Režijní výdaje související s těmito opatřeními mají nárok na financování, nebude-li překročena procentní sazba určená ve smlouvě uzavřené s Komisí.
Článek 15
1. Návrhy opatření se předkládají Komisi ve dvou vyhotoveních do 31. prosince každého roku.
2. Návrhy musí obsahovat alespoň následující informace:
a) název návrhu, to znamená odkaz na příslušné nebo příslušná opatření podle článku 13;
b) obchodní firma organizace, která plán předkládá;
c) navrhované opatření obsahující v přehledu úvod vykládající jasně stanovené cíle (rozbor, cíle, strategie atd.),
- očekávané výsledky, zvláště přímý či nepřímý vliv opatření na prodej a spotřebu dotyčných produktů,
- fáze následující po realizaci, časový plán provádění;
d) výdaje spojené s návrhem opatření vyjádřené v ECU, bez daně, s rozčleněním této částky podle položek, podložené v případě nutnosti srovnávacími odhady a s příslušným finančním plánem;
e) v případě nutnosti nejnovější dostupnou zprávu o činnostech příslušné organizace nebo skupiny.
3. Komise sdělí dotyčné organizaci, sdružení nebo skupině své rozhodnutí o jejich návrhu do 1. června následujícího roku.
Komise uzavře smlouvu o opatřeních uvedených v článku 14 s těmi žadateli, jejichž návrhy byly schváleny.
Článek 16
1. Na žádost příjemce se vyplatí záloha na náklady opatření ve výši až 50 % příspěvku Společenství, a to od čtvrtého měsíce následujícího po podpisu smlouvy uvedené v článku 14 a po předložení vhodných doprovodných dokumentů.
Výplata záloh závisí na složení jistoty odpovídající hodnoty ve prospěch Komise.
Taková jistota může být uvolněna pouze se souhlasem Komise. 2.
Platba zůstatku příspěvku Společenství závisí na řádném plnění smlouvy a na předložení, nejpozději do tří měsíců po provádění opatření, zprávy vypracované příjemcem, ve které budou zhodnoceny výsledky provedeného nebo provedených opatření.
Článek 17
Příjemci podpory zašlou Komisi buď sami, nebo na požádání všechny informace týkající se provádění plánů a podrobí se jakýmkoli prověřením nebo kontrolám prováděným Komisí.
HLAVA V Obecná a finanční ustanovení
Článek 18
Zvláštní podporu na založení oběžného fondu, zahrnující jak podporu členského státu, tak podporu Společenství, vyplácí příslušné vnitrostátní orgány organizacím producentů maximálně do tří měsíců od podání žádosti o podporu, po prověření souladu s ustanoveními článku 11.
Článek 19
Z důvodu, aby organizacím producentů, které žádají o podporu Společenství pro své plány na zlepšení jakosti a uvádění na trh, mohla být poskytnuta podpora, musí organizace podat žádost o podporu u příslušného vnitrostátního orgánu na konci každého referenčního období.
"Referenčním obdobím" se rozumí každé roční období provádění plánu, které se počítá od výročí data schválení plánu.
Žádosti o podporu se předkládají každý rok v souladu s přílohou IV do dvou měsíců od výročí schválení plánu a musí být doprovázeny fakturami a všemi ostatními písemnými důkazy o vykonané práci.
Článek 20
Příslušné orgány členských států zkontrolují žádosti o podporu a písemné důkazy předložené na podporu žádostí a vyplatí každý rok do dvou měsíců následujících po podání žádosti podporu poskytovanou členským státem a Společenstvím podle č. 14d odst. 2 nařízení (EHS) č. 1035/72.
Článek 21
Poměrem, který se každoročně používá k přepočtu maximální částky podpory na jeden hektar podle článku 2 nařízení (EHS) č. 790/89 na národní měnu, je zemědělský přepočítací koeficient platný prvního dne hospodářského roku, který začíná během referenčního období.
Článek 22
1. Pokud je podpora vyplacena omylem, členské státy, kromě případů vyšší moci, získají zpět vyplacené částky spolu s úroky z těchto částek od data, kdy byla podpora vyplacena až do data, kdy byla získána zpět.
Uplatní se ta úroková sazba, která je v platnosti pro podobné operace podle vnitrostátních právních předpisů.
Členské státy získají zpět celou podporu vyplacenou podle hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72 pro ty organizace producentů, které ukončily svoji činnost před koncem třetího roku následujícího po datu udělení zvláštního uznání podle hlavy I tohoto nařízení nebo kterým bylo zvláštní uznání odejmuto podle článku 4.
2. Navrácená podpora bude poskytnuta vyplácejícím organizacím nebo oddělením, které ji odečtou od výdajů uhrazených Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem úměrně k finančním prostředkům poskytnutým Společenstvím.
3. Důsledky neschopnosti získat zpět vyplacené částky ponese Komise úměrně k finančním prostředkům poskytnutým Společenstvím.
Článek 23
Členské státy podniknou nezbytné kroky k postihu vážných porušení plnění daných závazků nebo smluvních povinností podle hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72 a podle tohoto nařízení.
HLAVA VI Závěrečná ustanovení
Článek 24
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EURATOM) č. 2218/89
ze dne 18. července 1989,
kterým se mění nařízení (Euratom) č. 3954/87, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 31 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise vypracovaný po obdržení stanoviska odborné skupiny jmenované Výborem pro vědu a techniku [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že příloha nařízení (Euratom) č.
3954/87 [4] obsahuje položky pro nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv;
vzhledem k tomu, že však pro některé položky nebyly stanoveny nejvyšší přípustné úrovně až do rozhodnutí, které měla Rada přijmout v později na základě dodatečných prací, prováděných zejména vědeckými odborníky;
vzhledem k tomu, že Komise předložila Radě dne 14. června a 9. prosince 1988 dvě sdělení, která byla určena k doplnění přílohy výše uvedeného nařízení a byla vypracována po konzultaci odborné skupiny uvedené v článku 31 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že by proto příloha uvedeného nařízení měla být doplněna;
vzhledem k tomu, že některé další informace v uvedené příloze by měly být rovněž upraveny s ohledem na nejnovější vědecké práce v této oblasti;
vzhledem k tomu, že se tedy jeví jako žádoucí sjednotit úrovně a ostatní informace v uvedené příloze do jedné tabulky;
vzhledem k tomu, že v důsledku pokračujících vědeckých prací se rovněž jeví jako žádoucí stanovit, že postup uvedený v článku 7 nařízení (Euratom) č. 3954/87 by měl být rovněž použit ke stanovení nejvyšších přípustných úrovní pro krmiva; že uvedené nařízení by mělo být doplněno v tomto smyslu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (Euratom) č. 3954/87 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Článek 7 nařízení (Euratom) č. 3954/87 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení, seznam méně významných potravin společně s nejvyššími úrovněmi, které se u těchto potravin použijí, a nejvyšší úrovně pro krmiva budou přijaty postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68, které se použije obdobně.
Za tímto účelem bude zřízen výbor ad hoc."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2219/89
ze dne 18. července 1989
o zvláštních podmínkách pro vývoz potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že Komise musí být informována o každé jaderné havárii nebo neobvykle vysokých úrovních radioaktivity v souladu s rozhodnutím Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace [2] nebo podle Úmluvy Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) ze dne 26. září 1986 o včasném oznamování jaderné havárie;
vzhledem k tomu, že Rada přijala nařízení (Euratom) č. 3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [3], naposledy pozměněné nařízením (Euratom) č. 2218/89 [4];
vzhledem k tomu, že nejvyšší přípustné úrovně stanovené ve výše uvedeném nařízení náležitě zohledňují nejnovější mezinárodní vědecké názory a odrážejí potřebu vyloučit jakékoli rozpory v předpisech mezinárodního práva;
vzhledem k tomu, že usnesení ze zasedání Rady a zástupců vlád členských států, které se konalo v průběhu zasedání Rady dne 22. prosince 1987, přijaté ve stejné době jako nařízení (Euratom) č. 3954/87, stanoví přijetí zvláštních pravidel, kterými se řídí vývoz potravin;
vzhledem k tomu, že po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace není přijatelné, aby se produkty, u nichž úrovně kontaminace překročí nejvyšší přípustné úrovně stanovené pro produkty určené ke spotřebě ve Společenství, staly předmětem vývozu do třetích zemí; že za těchto zvláštních okolností je z praktického hlediska obtížné zacházet s produkty různým způsobem v závislosti na jejich konečném určení;
vzhledem k tomu, že předpisy týkající se vývozu by se měly rovněž týkat krmiv, neboť tyto produkty patří z důvodů veřejného zdraví do oblasti působnosti nařízení (Euratom) č. 3954/87;
vzhledem k tomu, že je tedy vhodné vymezit zvláštní podmínky pro vývoz potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace a použít pro tyto produkty nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace stanovené v nařízení (Euratom) č. 3954/87,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví podmínky pro vývoz potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace, v jejímž důsledku by mohlo dojít k významné radioaktivní kontaminaci potravin a krmiv.
2. Pro účely tohoto nařízení se "potravinami" rozumí produkty, které jsou určeny k lidské spotřebě, a to buď okamžité, anebo po zpracování, a "krmivy" produkty, které jsou určeny pouze pro výživu zvířat.
Článek 2
Potraviny a krmiva, u nichž úroveň radioaktivní kontaminace překročí příslušné nejvyšší přípustné úrovně stanovené v článcích 2 a 3 nařízení (Euratom) č. 3954/87, nesmějí být vyváženy.
Článek 3
Členské státy provádějí kontroly, aby zajistily dodržování nejvyšších přípustných úrovní uvedených v článku 2
Článek 4
Každý členský stát sdělí Komisi veškeré informace o používání tohoto nařízení, a zejména o jakémkoli případu překročení nejvyšších přípustných úrovní.
Komise předá tyto informace ostatním členským státům.
Článek 5
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení stanoví Komise v souladu s postupem podle článku 7 nařízení (Euratom) č.
3954/87. Za tímto účelem bude zřízen ad hoc výbor.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2299/89
ze dne 24. července 1989
o kodexu chování pro používání počítačových rezervačních systémů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že velká většina rezervací letenek se provádí pomocí počítačových rezervačních systémů;
vzhledem k tomu, že tyto systémy mohou, jsou-li správně využívány, poskytovat důležité a užitečné služby leteckým dopravcům, cestovním kancelářím a cestujícím tím, že poskytují snadný přístup k aktuálním a přesným informacím o letech, tarifech a volných místech, umožňují provádění rezervací a v některých případech výdej letenek a palubních vstupenek;
vzhledem k tomu, že zneužití systémů v podobě odmítnutí přístupu k systémům nebo v podobě diskriminace při poskytování, zadávání či zobrazování údajů nebo v podobě ukládání nepřiměřených podmínek účastníkům nebo předplatitelům může vážně poškodit letecké dopravce, cestovní kanceláře a nakonec spotřebitele;
vzhledem k tomu, že tímto nařízením není dotčeno použití článků 85 a 86 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2672/88 [4] stanoví, že na dohody mezi podniky o společném nákupu, vývoji a provozu počítačových rezervačních systémů se nevztahuje čl. 85 odst. 1 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že závazný kodex chování platný pro používání všech počítačových rezervačních systémů a jiných distribučních možností nabízených nebo používaných ve Společenství by mohl pomocí určitých bezpečnostních opatření zajistit nediskriminační a průhledné využití těchto systémů, a předcházet tak jejich zneužití a zároveň posílit nerušenou hospodářskou soutěž mezi leteckými dopravci a počítačovými rezervačními systémy a chránit tím zájmy spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že by nebylo vhodné ukládat prodejci počítačových rezervačních systémů nebo mateřskému či zúčastněnému dopravci povinnosti vůči leteckému dopravci ze třetí země, který sám nebo společně s dalšími subjekty vlastní nebo kontroluje jiný obdobný systém, který není v souladu s tímto kodexem nebo nenabízí rovné zacházení;
vzhledem k tomu, že pro případ nedodržování tohoto kodexu je žádoucí stanovit postup pro podávání stížností, pro šetření a výkon rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na počítačové rezervační systémy, jsou-li nabízeny nebo používány na území Společenství pro distribuci nebo prodej produktů letecké dopravy, bez ohledu na
- status nebo státní příslušnost prodejce systému,
- zdroj použitých informací nebo umístění ústřední jednotky pro zpracování údajů,
- zeměpisnou polohu daného produktu letecké dopravy.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "produktem letecké dopravy" pravidelná letecká přeprava cestujících včetně všech souvisejících doplňkových služeb a dalších plnění nabízených k prodeji nebo prodávaných jako nedílná součást letecké dopravy;
b) "počítačovým rezervačním systémem" počítačový systém obsahující informace mimo jiné o
- letových řádech,
- volných místech,
- tarifech a
- souvisejících službách
s možností nebo bez možnosti
- provádět rezervace nebo
- vydávat letenky,
jsou-li některé nebo všechny z těchto služeb dostupné předplatitelům;
c) "distribučními možnostmi" nabídka, kterou prodejce systému poskytuje předplatiteli nebo spotřebiteli za účelem podávání informací o letových řádech, volných místech, tarifech a souvisejících službách leteckých dopravců, za účelem provádění rezervací nebo vydávání letenek a za účelem zajištění všech dalších souvisejících služeb;
d) "prodejcem systému" jakýkoli subjekt a jeho dceřiné společnosti, které odpovídají za provoz nebo uvedení na trh počítačového rezervačního systému;
e) "mateřským dopravcem" letecký dopravce, který je prodejcem systému nebo který přímo či nepřímo sám nebo společně s dalšími subjekty vlastní nebo kontroluje prodejce systému;
f) "zúčastněným dopravcem" letecký dopravce, který uzavřel s prodejcem systému dohodu o distribuci svých produktů letecké dopravy prostřednictvím počítačového rezervačního systému.
Používá-li mateřský dopravce distribuční možnosti vlastního počítačového rezervačního systému, je považován za zúčastněného dopravce;
g) "předplatitelem" osoba nebo podnik, s výjimkou zúčastněného dopravce, které používají počítačový rezervační systém na základě smlouvy nebo jiného ujednání uzavřeného s prodejcem systému za účelem přímého prodeje produktů letecké dopravy veřejnosti;
h) "spotřebitelem" osoba, která hledá informace o určitém produktu letecké dopravy nebo tento produkt zamýšlí koupit;
i) "základním zobrazením" neutrální a úplné zobrazení údajů o spojích nabízených mezi páry měst v daném časovém období, které obsahuje zejména všechny přímé lety zajišťované zúčastněnými dopravci;
j) "celkovou dobou cesty" doba mezi časem odletu a příletu;
k) "zlepšením služby" jakýkoli produkt nebo služba, kromě distribučních možností, které prodejce systému nabízí na vlastní účet předplatitelům nebo spotřebitelům společně s počítačovým rezervačním systémem;
l) "pravidelnou leteckou dopravou" soubor letů, z nichž každý má všechny tyto vlastnosti:
- je provozován za úplatu letadly pro přepravu cestujících nebo cestujících a nákladu nebo poštovních zásilek tak, že pro každý let jsou k dispozici místa pro individuální prodej veřejnosti, buď přímo dopravcem, nebo jeho schválenými zástupci,
- je provozován za účelem poskytování dopravy mezi dvěma nebo více stejnými místy, buď
1. podle zveřejněného letového řádu, nebo
2. s lety tak pravidelnými nebo četnými, že tvoří zřejmou systematickou řadu.
Článek 3
1. Prodejce systému, který nabízí distribuční možnosti pro pravidelnou osobní leteckou dopravu, poskytne každému leteckému dopravci příležitost účastnit se za rovných a nediskriminačních podmínek těchto systémů v mezích kapacity systému a s výhradou technických omezení, jež jsou mimo kontrolu prodejce systému.
2. a) Prodejce systému nesmí
- klást ve smlouvě se zúčastněným dopravcem nepřiměřené podmínky,
- požadovat přijetí dodatečných podmínek, které svou povahou nebo podle obchodních zvyklostí nesouvisejí s účastí v jeho počítačovém rezervačním systému, a musí uplatňovat totožné podmínky pro stejnou úroveň služeb.
b) Prodejce systému nesmí od dopravce využívajícího jeho počítačový rezervační systém požadovat, aby přestal být zároveň účastníkem jiného systému.
c) Zúčastněný dopravce je oprávněn vypovědět bez smluvní pokuty smlouvu s prodejcem systému ve výpovědní lhůtě nepřesahující šest měsíců, která uplyne nejdříve ke konci prvního roku trvání smlouvy.
3. Zařízení pro zadávání a zpracování údajů poskytovaná prodejcem systému musí být bez diskriminace nabídnuta všem zúčastněným dopravcům.
4. Pokud prodejce systému provede zlepšení poskytovaných distribučních možností nebo vybavení určeného pro poskytování těchto možností, nabídne tato zlepšení za stejných podmínek všem zúčastněným dopravcům v mezích stávajících technických možností.
Článek 4
1. Zúčastnění dopravci a subjekty, kteří poskytují údaje pro počítačový rezervační systém, dbají, aby tyto údaje byly úplné, přesné, nezavádějící a průhledné.
2. Prodejce systému nesmí nakládat s údaji uvedenými v odstavci 1 tak, aby poskytované informace byly nepřesné, zavádějící nebo diskriminační.
3. Prodejce systému zadává a zpracovává údaje poskytované zúčastněnými dopravci stejně pečlivě a včas, pouze v rámci omezení daných metodou zadávání, kterou volí jednotliví dopravci, a s ohledem na standardní formáty používané prodejcem systému.
Článek 5
1. Prodejce systému poskytuje základní zobrazení a zahrne do něj údaje poskytované zúčastněnými dopravci týkající se letových řádů, tarifů a volných míst pro prodej jednotlivcům, a to jasně, úplně a bez diskriminace či zaujatosti, zejména pokud jde o pořadí informací.
2. Prodejce systému nesmí úmyslně nebo z nedbalosti zobrazovat nepřesné nebo zavádějící informace, a s výhradou čl. 9 odst. 5 zejména:
- kritéria pro řazení informací nesmějí mít přímou ani nepřímou souvislost s totožností dopravce a musí být uplatňována bez diskriminace na všechny zúčastněné dopravce,
- při sestavování a výběru párů měst nesmí docházet k diskriminaci založené na skutečnosti, že jedno město obsluhují různá letiště.
3. Základní zobrazení musí řadit letové možnosti pro požadovaný den či dny v pořadí stanoveném v příloze, ledaže spotřebitel pro určitou transakci požaduje odlišné řazení.
Článek 6
Kromě informací nabízených jako nedílná součást distribučních možností může prodejce systému poskytovat statistické nebo jiné informace pocházející z jeho počítačového rezervačního systému pouze tímto způsobem:
a) informace o individuálních rezervacích jsou poskytovány na stejném základě leteckému dopravci nebo leteckým dopravcům podílejícím se na spoji, na který se rezervace vztahuje;
b) informace v souhrnné nebo anonymní podobě poskytované leteckému dopravci na jeho žádost jsou nabídnuty bez diskriminace všem zúčastněným dopravcům;
c) ostatní informace pocházející z počítačového rezervačního systému jsou poskytovány se souhlasem příslušného leteckého dopravce a podléhají dohodě mezi prodejcem systému a zúčastněnými dopravci;
d) osobní informace o spotřebiteli získané cestovní kanceláří jsou zpřístupněny dalším stranám nezúčastněným na transakci pouze se souhlasem spotřebitele.
Článek 7
1. Povinnosti prodejce systému podle článků 3 až 6 se nevztahují na mateřského dopravce ze třetí země, pokud jeho počítačový rezervační systém není v souladu s tímto nařízením nebo pokud neposkytuje leteckým dopravcům ze Společenství zacházení rovnocenné tomu, které stanoví toto nařízení.
2. Povinnosti mateřských a zúčastněných dopravců podle článku 8 se nevztahují na počítačový rezervační systém, který kontrolují letečtí dopravci ze třetí země, pokud mateřskému nebo zúčastněnému dopravci není v této zemi přiznáno zacházení rovnocenné tomu, které stanoví toto nařízení a nařízení Komise (EHS) č. 2672/88.
3. Prodejce systému nebo letecký dopravce, který zamýšlí využít odstavce 1 nebo 2, musí své záměry a důvody rozhodnutí oznámit Komisi nejméně čtrnáct dnů před tímto krokem.
Za mimořádných okolností může Komise na žádost zúčastněného prodejce nebo leteckého dopravce udělit z pravidla čtrnáctidenní lhůty výjimku.
4. Po obdržení oznámení Komise neprodleně určí, zda došlo k diskriminaci ve smyslu odstavců 1 a 2.
Je-li tomu tak, uvědomí Komise všechny prodejce systémů nebo zúčastněné letecké dopravce ve Společenství, jakož i členské státy.
Pokud k diskriminaci ve smyslu odstavců 1 nebo 2 nedošlo, uvědomí o tom Komise zúčastněné prodejce systémů nebo letecké dopravce.
Článek 8
1. Mateřský nebo zúčastněný dopravce nesmí spojovat používání určitého počítačového rezervačního systému předplatitelem s platbou provize nebo jiné pobídky pro prodej nebo vydávání letenek pro některý ze svých produktů letecké dopravy.
2. Mateřský nebo zúčastněný dopravce nesmí od předplatitele požadovat, aby pro prodej nebo vydávání letenek pro kterýkoli z produktů letecké dopravy, který dopravce nabízí přímo nebo nepřímo, používal určitý počítačový rezervační systém.
3. Odstavce 1 a 2 se uplatňují, aniž jsou dotčeny podmínky, které může letecký dopravce vyžadovat od cestovní kanceláře, když ji zmocňuje k prodeji a k vydávání letenek pro své produkty letecké dopravy.
Článek 9
1. Prodejce systému musí umožnit všem předplatitelům přístup k distribučním možnostem počítačového rezervačního systému bez jakékoli diskriminace.
2. Prodejce systému nesmí od předplatitele požadovat, aby s ním podepsal výhradní smlouvu, ani mu přímo nebo nepřímo bránit v tom, aby si předplatil nebo používal jiný systém či systémy.
3. Zlepšení služby, které prodejce systému nabízí jakémukoli předplatiteli, musí nabídnout prodejce všem předplatitelům bez diskriminace.
4. Prodejce systému nesmí ukládat ve smlouvě s předplatitelem nepřiměřené podmínky a předplatitel má zejména možnost vypovědět smlouvu s prodejcem systému bez smluvní pokuty ve výpovědní lhůtě nepřesahující tři měsíce, která uplyne nejdříve koncem prvního roku trvání smlouvy.
5. Prodejce systému zajistí technickými prostředky nebo smlouvou s předplatitelem, aby základní zobrazení bylo poskytováno pro každou jednotlivou transakci a aby předplatitel nenakládal s údaji poskytovanými počítačovými rezervačními systémy způsobem, který vede k nepřesnému, zavádějícímu, omezujícímu nebo diskriminačnímu informování spotřebitelů.
Předplatitel však může při jakékoli transakci nově seřadit údaje nebo použít jiné zobrazení, aby vyhověl požadavku spotřebitelů.
6. Prodejce systému nesmí uložit předplatiteli povinnost přijmout návrh na technické zařízení, ale může požadovat, aby používal zařízení slučitelné s jeho systémem.
Článek 10
1. Poplatky požadované prodejcem systému nesmějí být diskriminační a musí být v přiměřeném vztahu k nákladům na poskytovanou a využívanou službu, a zejména musí být stejné pro stejnou úroveň služeb.
2. Prodejce systému poskytuje na žádost dotčeným osobám podrobnosti o platných postupech, poplatcích, systémových možnostech a o používaných kritériích pro editování a zobrazení.
Toto ustanovení však nezavazuje prodejce systému, aby zveřejňoval informace, k nimž má vlastnická práva, jako je programové vybavení.
3. Veškeré změny výše poplatků, podmínek nebo nabízených služeb musí být včetně odůvodnění sděleny bez diskriminace všem zúčastněným dopravcům a předplatitelům.
Článek 11
1. Komise na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu zahájí řízení, jehož cílem je ukončit porušování tohoto nařízení.
2. K podání stížnosti jsou oprávněny:
a) členské státy,
b) fyzické nebo právnické osoby, které prokáží oprávněný zájem.
3. Komise neprodleně předá členským státům kopie stížností, žádostí a všech souvisejících dokumentů, které jí byly zaslány nebo které sama v průběhu tohoto řízení posílá.
Článek 12
1. Komise si při plnění úkolů, které jí toto nařízení ukládá, může od členských států, podniků a sdružení podniků opatřovat všechny potřebné informace.
2. Komise může pro poskytnutí požadovaných informací stanovit lhůtu v délce nejméně jednoho měsíce.
3. Když Komise posílá podniku nebo sdružení podniků žádost o informace, pošle zároveň kopii žádosti členskému státu, na jehož území se nachází sídlo podniku nebo sdružení podniků.
4. Ve své žádosti Komise uvede právní důvody, předmět žádosti a sankce uvedené v čl. 16 odst. 1 pro případ poskytnutí nesprávných informací.
5. Majitelé podniků nebo jejich zástupci a v případě, že jde o právnické osoby nebo společnosti nebo sdružení bez právní subjektivity, osoby, které jsou ze zákona nebo podle stanov zmocněné je zastupovat, jsou povinny požadované informace poskytnout.
Článek 13
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, provádět v podnicích a sdruženích podniků veškerá nezbytná šetření.
K tomuto účelu jsou pracovníci pověření Komisí zmocněni: a) přezkoumávat účetní knihy a jiné obchodní záznamy;
b) pořizovat kopie nebo výpisy z účetních knih a obchodních záznamů;
c) na místě žádat o ústní vysvětlení;
d) vstupovat do všech objektů, na pozemky a do dopravních prostředků podniků nebo sdružení podniků.
2. Při výkonu těchto pravomocí se pověření pracovníci Komise prokazují písemným pověřením uvádějícím předmět a účel šetření a sankce stanovené v čl. 16 odst. 1 pro případ, že by požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy nebyly předloženy úplné. Komise v přiměřené době před šetřením uvědomí členský stát, na jehož území se má šetření provést, o účelu šetření a o totožnosti pověřených pracovníků.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny se šetření nařízenému rozhodnutím Komise podrobit. Rozhodnutí vymezí předmět a účel šetření, stanoví datum jeho zahájení a uvede sankce podle čl. 16 odst. 1 a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
4. Komise přijímá rozhodnutí podle odstavce 3 po konzultaci s členským státem, na jehož území se má šetření provést.
5. Pracovníkům Komise mohou být při plnění jejich úkolů na žádost členského státu, na jehož území se má šetření provést, nebo Komise nápomocni pracovníci uvedeného členského státu.
6. Nepodrobí-li se podnik šetření nařízenému na základě tohoto článku, poskytne příslušný členský stát pověřeným pracovníkům Komise nezbytnou podporu k provedení jejich šetření.
Článek 14
1. Informace získané při uplatňování článků 12 a 13 lze použít pouze pro účely odpovídající žádosti nebo šetření.
2. Aniž jsou dotčeny články 11 a 20, jsou Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a další zástupci povinni nezveřejňovat informace získané při provádění tohoto nařízení, na které se vztahuje služební tajemství.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání zveřejnění obecných informací nebo studií, které neobsahují údaje o konkrétních podnicích nebo sdruženích podniků.
Článek 15
1. Neposkytne-li podnik nebo sdružení podniků požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo dodá-li neúplné informace, vyžádá si je Komise rozhodnutím. V rozhodnutí upřesní požadované informace, stanoví odpovídající lhůtu pro jejich poskytnutí a uvede sankce stanovené čl. 16 odst. 1 a právo na přezkoumání rozhodnutí Soudním dvorem.
2. Zároveň Komise zašle kopii rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území se nachází sídlo podniku nebo sdružení podniků.
Článek 16
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši 1000 až 50000 ECU, pokud úmyslně nebo z nedbalosti
a) na žádost podle článku 12 poskytnou nesprávné informace nebo neposkytnou požadované informace ve stanovené lhůtě;
b) předloží požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy v neúplné podobě nebo se odmítají podrobit šetření nařízenému rozhodnutím podle čl. 13 odst. 1.
2. Komise může rozhodnutím uložit prodejcům systémů, mateřským dopravcům, zúčastněným dopravcům nebo předplatitelům, kteří porušují toto nařízení, pokuty až do výše 10 % ročního obratu daného podniku z dotyčné činnosti.
Při stanovení výše pokuty se přihlíží k závažnosti a době trvání protiprávního jednání.
3. Rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
Článek 17
Soudní dvůr má plnou soudní pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy rozhodovat o žalobách proti rozhodnutím, kterými Komise uložila pokutu; může ji zrušit, snížit nebo zvýšit.
Článek 18
Pro účely článku 16 se použije ECU jako zúčtovací jednotka používaná pro sestavování souhrnného rozpočtu Evropských společenství podle článků 207 a 209 Smlouvy.
Článek 19
1. Před přijetím rozhodnutí podle článku 16 poskytne Komise dotyčným podnikům nebo sdružením podniků příležitost vyjádřit se k výhradám Komise.
2. Jestliže to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nezbytné, mohou vyslechnout rovněž jiné fyzické nebo právnické osoby.
Žádostem těchto osob o slyšení musí být vyhověno, prokáží-li oprávněný zájem.
Článek 20
1. Komise zveřejní rozhodnutí, která přijímá podle článku 16.
2. V tomto zveřejnění uvede jména zúčastněných stran a hlavní obsah rozhodnutí; přihlédne k oprávněnému zájmu podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 21
1. Toto nařízení je použitelné ode dne 1. srpna 1989 pro všechny počítačové rezervační systémy pro pravidelnou osobní leteckou dopravu.
2. Bez ohledu na odstavec 1 nejsou čl. 5 odst. 3 a čl. 9 odst. 5 použitelné před 1. lednem 1990 pro počítačové rezervační systémy, které zřídily své správní ústředí a hlavní pobočku ve Společenství před 1. srpnem 1989. Komise může udělit další dvanáctiměsíční výjimku pro počítačové rezervační systémy, které z technických důvodů nejsou schopny splnit tato ustanovení do 1. ledna 1990.
Článek 22
Tímto nařízením nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy v oblasti bezpečnosti, veřejného pořádku a ochrany údajů.
Článek 23
Rada rozhodne o přezkoumání tohoto nařízení nejpozději do 31. prosince 1992 na základě návrhu Komise, který bude předložen do 31. března 1992 společně se zprávou o uplatňování tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2318/89
ze dne 28. července 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1764/86 o minimálních požadavcích na jakost produktů zpracovaných z rajčat, na které se vztahuje podpora produkce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1125/89 [2], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č.
1125/89 byla neloupaná rajčata, vcelku nebo dělená (crush nebo pizza sauce) kódu KN ex20021000 zahrnuta do seznamu produktů, na které se vztahuje podpora produkce podle přílohy I část A nařízení (EHS) č.
426/86; že v důsledku toho musí být také pro tyto produkty stanoveny minimální požadavky na jakost, které vycházejí z tradičních a správných výrobních postupů; že požadavky na jakost stanovené tímto nařízením jsou prováděcími pravidly k režimu poskytování podpor pro produkci a doplňují ustanovení, která byla stanovena nařízením Komise (EHS) č. 1599/84 ze dne 5. června 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je tudíž nutno pozměnit nařízení Komise (EHS) č. 1764/86 [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1764/86 se mění takto:
1. Hlava I se nahrazuje tímto:
"HLAVA I Požadavky na loupaná a neloupaná rajčata
Článek 3
Ve smyslu tohoto nařízení se "loupanými rajčaty" rozumí:
- loupaná rajčata, mražená, vcelku nebo dělená
a
- loupaná rajčata, konzervovaná, vcelku nebo dělená, tak jak jsou definována podle článku 1 nařízení (EHS) č. 1599/84;
neloupaná rajčata, konzervovaná, vcelku nebo dělená, tak jak jsou definována podle článku 1 výše uvedeného nařízení.
Článek 4
1. K loupaným nebo neloupaným rajčatům se smějí přidávat pouze následující přísady:
- voda,
- rajčatová šťáva,
- rajčatový koncentrát,
- kuchyňská sůl (chlorid sodný),
- přírodní koření, kořenící byliny a jejich extrakty, přírodní aromatické látky.
Při výrobě loupaných a neloupaných rajčat se smějí jako příměsi použít pouze kyselina citrónová (E 330) a chlorid vápenatý (509).
2. Množství použité kuchyňské soli nesmí být vyšší než 3 % vlastní hmotnosti rajčat.
Pokud se přidává chlorid vápenatý, nesmí celkový obsah iontů vápníku rajčat vcelku a dělených rajčat činit více než 0,045 % resp.
0,080 %. Při určení množství přidané kuchyňské soli je nutno vzít v úvahu přirozený obsah chloridů ve výši 2 % sušiny.
3. Přidaná rajčatová šťáva a přidaný rajčatový koncentrát musí odpovídat minimálním požadavkům na jakost podle hlavy II.
Článek 5
1. Loupaná a neloupaná rajčata nesmí mít chuť a vůni, které nejsou pro tento výrobek typické, jejich barva musí být charakteristická pro použitou odrůdu a správně zpracovaná loupaná rajčata.
2. Loupaná rajčata nesmí obsahovat prakticky žádné zbytky slupek.
Neloupaná rajčata musí prakticky vykazovat neporušené slupky.
Dále musí být loupaná a neloupaná rajčata prosta poškození.
3. Výsledek testu na přítomnost plísně u rajčatových konzerv (rajčata a nálev) smí prokázat maximálně 50 % pozitivních polí a hodnotu pH maximálně ve výši 4,5.
Článek 6
1. Požadavky uvedené v čl. 5 odst. 2 se považují za splněné, pokud vady nepřesahují následující hodnoty tolerance:
- vady: 35 cm2 celkové plochy,
- slupka: (loupaná rajčata)
- rajčata vcelku: 300 cm2 celkové plochy,
- rajčata dělená: 1250 cm2 celkové plochy;
- chybějící slupka (neloupaná rajčata):
- rajčata vcelku: 300 cm2 celkové plochy,
- rajčata dělená: 1250 cm2 celkové plochy.
Tolerance se rozumí na 10 kilogramů vlastní hmotnosti.
2. Ve smyslu odstavce 1 se rozumí:
a) "vadami" místa, na nichž poškození povrchu zasahují až do dužiny plodu a která se značně odlišují od běžné jakosti rajčat ohledně barvy nebo dužiny; tato místa by v podstatě měla být při zpracování odstraněna;
b) "slupkou" slupka přímo na dužině rajčat nebo slupka nalezená volně v nádobě.
Článek 7
1. U loupaných konzervovaných rajčat nesmí rajčata a nálev vyplňovat méně než 90 % objemu nádoby.
2. Hmotnost okapaných loupaných a neloupaných konzervovaných rajčat musí průměrně odpovídat minimálně 56 % objemu nádoby vyjádřenému v gramech.
3. Pokud se loupaná a neloupaná konzervovaná rajčata plní do skleněných nádob, sníží se objem před výpočtem procentních poměrů uvedených v odstavcích 1 a 2 o 20 ml."
2. V hlavě IV čl. 13 odst. 1 se slova "loupaná rajčata" nahradí slovy "loupaná a neloupaná rajčata".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2319/89
ze dne 28. července 1989
o minimálních požadavcích na jakost hrušek odrůd Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1125/89 [2], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 426/86 stanoví režim podpory produkce pro určité produkty; že čl.
6 odst l písm. b) stanoví, že tento režim podpory se týká pouze produktů, které splňují minimální stanovené požadavky na jakost;
vzhledem k tomu, že cílem uvedených požadavků na jakost je zamezit výrobě produktů, po kterých není poptávka nebo by vedla k narušení trhu; že požadavky na jakost musí vycházet z tradičních výrobních postupů;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1289/85 [3] stanoví minimální požadavky na jakost pro hrušky odrůdy Williamsova čáslavka v sirupu; že v něm obsažené ustanovení musí být vzato v úvahu při určení rozsahu režimu podpory pro hrušky odrůdy Rocha a hrušky odrůd Williamsova čáslavka a Rocha ve vlastní šťávě, jak stanoví výše uvedené nařízení Rady (EHS) č.
1125/89; že z důvodu přehlednosti musí být stanovené minimální požadavky na jakost uvedeny v novém znění;
vzhledem k tomu, že požadavky na jakost stanovené v tomto nařízení představují doplňující prováděcí pravidla k ustanovením nařízení Komise (EHS) č. 1599/84 ze dne 5. června 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory produkce pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2260/89 [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví minimální požadavky na jakost, které musí splňovat hrušky odrůd Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a hrušky těchto odrůd ve vlastní šťávě (dále jen "hrušky v sirupu nebo ve vlastní šťávě") podle článku 1 nařízení (EHS) č. 1599/84, aby se na ně vztahoval režim podpory podle článku 2 nařízení (EHS) č. 426/86.
Článek 2
Pro přípravu hrušek v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí být použit pouze druh hrušek Pyrus comunis L., odrůd Williamsova čáslavka a Rocha.
Surovina musí být čerstvá, nepoškozená, čistá a vhodná pro zpracování.
Surovina může být před použitím pro přípravu hrušek v sirupu a/nebo vlastní šťávě zchlazena.
Článek 3
1. Hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí být zpracovány jedním ze způsobů definovaných v odstavci 2.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "celým plodem ovoce" ovoce s jaderníkem a se stopkou nebo bez ní;
b) "půlkou plodu ovoce" vypeckovaný plod, rozříznutý na dvě zhruba stejné části;
c) "čtvrtkou plodu ovoce" vypeckovaný ovocný plod rozříznutý na čtyři zhruba stejné části;
d) "plátky" celý ovocný plod rozřezaný na více než čtyři části ve tvaru klínu;
e) "kostkami" vypeckovaný ovocný plod rozřezaný na části ve tvaru kostek.
3. Každé balení hrušek v sirupu a/nebo hrušek ve vlastní šťávě obsahuje jen jeden druh a plody ovoce nebo jeho části musí být téměř stejně velké.
V balení se nesmí nacházet jiný druh ovoce.
4. Barva hrušek v sirupu musí být typická pro hrušky Williamsova čáslovka a Rocha.
Jemné růžové zabarvení se nepokládá za vadu.
Hrušky v sirupu, který obsahuje zvláštní příměsi, jsou pokládány za normálně zbarvené, když nejsou použity příměsi nepřirozeného zabarvení.
5. Hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě nesmí obsahovat cizí látky nerostlinného původu ani cizí vůně a pachy.
Plody ovoce jsou masité a mohou se lišit měkkostí, nesmí být však ani příliš měkké, ani příliš tvrdé.
6. Hrušky v sirupu nesmí v podstatě obsahovat:
a) cizí materiály rostlinného původu;
b) slupku;
c) kazy.
Celé plody, půlky a čtvrtky nesmí mít téměř žádné mechanicky poškozené části.
Článek 4
1. Plody ovoce nebo jeho kousky jsou pokládány za stejně velké, když váha největšího plodu v balení není větší než dvojnásobek váhy nejmenšího plodu.
Pokud se v balení nachází méně než 20 kusů plodů, není třeba přihlížet k přesnému počtu kusů, může být o jeden kus méně nebo více.
Při stanovení největších a nejmenších kousků se neberou v úvahu kousky rozlomené.
2. Hrušky v sirupu nebo hrušky ve vlastní šťávě splňují požadavky čl. 3 odst. 6, nejsou-li překročeny následující hodnoty:
_BAR_ Druh _BAR_ Celé, půlené a čtvrcené _BAR_ Jiné _BAR_ Kazy _BAR_ 15 % z počtu _BAR_ 1,5 kilogramu _BAR_
Mechanicky poškozené _BAR_ 10 % z počtu _BAR_ nepoužívá se _BAR_ Slupka _BAR_ 100 cm2 celkové plochy _BAR_ 100 cm2 celkové plochy _BAR_ Cizí materiál rostlinného původu: _BAR_ _BAR_ _BAR_ –jaderník _BAR_ 10 kusů _BAR_ 10 kusů _BAR_ –volná jádra _BAR_ 80 kusů _BAR_ 80 kusů _BAR_
Jaderníky nejsou pokládány za vadu, pokud se jedná o celé ovoce.
3. Pro účely odstavce 2 se rozumí:
a) "poškozenými plody" plody ovoce s odlišným zbarvením na povrchu nebo se skvrnami, které jsou nápadně odlišné od celkové barvy a které by mohly pronikat do ovocné dužiny, zvláště potlučené, strupovité nebo tmavě zabarvené;
b) "plody s mechanickým poškozením" plody ovoce, které byly rozděleny na několik částí a odpovídá-li velikost souboru těchto částí velikosti celého plodu, jsou tyto části pokládány za jednu jednotku; nebo plody ovoce s příliš velkým odpadem a silným rýhováním na povrchu zhoršujícím jejich vzhled;
c) "slupkou" jak slupka spojená s dužinou hrušky, tak slupka, která se uvolnila v balení;
d) "cizími materiály rostlinného původu" rostlinné materiály, které nepatří vlastnímu ovoci, nebo které byly přidány k čerstvému ovoci, avšak měly být odstraněny během jeho zpracování, zvláště jedná-li se o jaderníky, jádra hrušek, stopky a listí a jejich kousky.
Slupka a kousky jader sem však nepatří;
e) "jaderníkem" celek jádřince nebo jeho části spojené s plodem, ať už s jádry nebo bez nich.
Kousky jaderníku jsou pokládány za jednu jednotku, jestliže jsou spojeny a jsou velké zhruba jako polovina jaderníku;
f) "volnými jádry hrušek" jádra, která netvoří součást jaderníku, ale jsou volně v balení.
Článek 5
1. Hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí tvořit nejméně 90 % množství ovocné šťávy v balení.
2. Čistá hmotnost ovoce bez šťávy vyjádřená v gramech musí být v průměru rovna alespoň následujícím procentům množství ovocné šťávy v balení:
Druh _BAR_ Konzervy s nominálním obsahem vody _BAR_ 425 ml nebo více _BAR_ méně než 425 ml _BAR_ Celý plod ovoce _BAR_ 50 _BAR_ 46 _BAR_ Půlka plodu ovoce _BAR_ 54 _BAR_ 46 _BAR_ Čtvrtka plodu ovoce _BAR_ 56 _BAR_ 46 _BAR_ Plátky _BAR_ 56 _BAR_ 46 _BAR_ Kostky _BAR_ 56 _BAR_ 50 _BAR_
3. Když jsou hrušky v sirupu a/nebo hrušky ve vlastní šťávě ve sklenicích, potom musí být množství ovocné šťávy sníženo o 20 ml ještě dřív, než se vypočítají procenta uvedená v odstavcích 1 a 2.
4. Na každém balení musí být vyznačen producent, den a rok produkce.
Označení, které může být v kódové formě, musí být schváleno příslušnými orgány v členském státě produkce a tyto orgány mohou přijmout doplňující předpisy o označování.
Článek 6
Producent musí denně a v pravidelných intervalech během doby zpracování ověřovat, zda hrušky v sirupu a/nebo hrušky ve vlastní šťávě vyhovují požadavkům na jakost stanoveným pro poskytování režimu podpory.
Výsledky ověření se zaznamenávají.
Článek 7
Nařízení (EHS) č. 1289/85 se zrušuje.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2320/89
ze dne 28. července 1989
o minimálních požadavcích na jakost broskví v sirupu a broskví ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1125/89 [2], a zejména čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 426/86 stanoví režim podpory produkce pro určité produkty; že čl.
6 odst l písm. b) stanoví, že tento režim podpory se týká pouze produktů, které splňují minimální stanovené požadavky na jakost;
vzhledem k tomu, že cílem uvedených požadavků na jakost je zamezit výrobě produktů, po kterých není poptávka nebo by vedla k narušení trhu; že požadavky na jakost musí vycházet z tradičních výrobních postupů;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1290/85 [3] stanoví minimální požadavky na jakost broskví v sirupu; že ustanovení uvedeného nařízení musí být vzato v úvahu při určení rozsahu režimu podpory pro broskve nakládané ve vlastní šťávě, jak stanoví výše uvedené nařízení Rady (EHS) č.
1125/89; že z důvodu přehlednosti musí být stanovené minimální požadavky na jakost uvedeny v novém znění;
vzhledem k tomu, že požadavky na jakost stanovené v tomto nařízení představují doplňující prováděcí pravidla k ustanovením nařízení Komise (EHS) č. 1599/84 ze dne 5. června 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory produkce pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2260/89 [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví minimální požadavky na jakost, které musí splňovat broskve v sirupu a/nebo broskve ve vlastní šťávě podle článku 1 nařízení (EHS) č. 1599/84, aby se na ně vztahoval režim podpory podle článku 2 nařízení (EHS) č. 426/86.
Článek 2
Pro přípravu broskví v sirupu a/nebo broskví ve vlastní šťávě může být použito pouze odrůd Prunus persica L., s výjimkou nektarinek.
Surovina musí být čerstvá, nepoškozená, čistá a vhodná pro zpracování.
Surovina může být před použitím pro přípravu broskví v sirupu zchlazena.
Článek 3
1. Broskve v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí být zpracovány jedním ze způsobů definovaných v odstavci 2.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "celým plodem ovoce" nevypeckovaný celý plod;
b) "půlkou plodu ovoce" vypeckovaný plod, rozříznutý na dvě zhruba stejné části;
c) "čtvrtkou plodu ovoce" vypeckovaný ovocný plod rozříznutý na čtyři zhruba stejné části;
d) "plátky" celý ovocný plod rozřezaný na více než čtyři části ve tvaru klínu;
e) "kostkami" vypeckovaný ovocný plod rozřezaný na části ve tvaru kostek.
3. Každé balení s broskvemi v sirupu a/nebo s broskvemi ve vlastní šťávě obsahuje jen jeden druh a plody ovoce nebo jeho části musí být téměř stejně velké.
V balení se nesmí nacházet jiný druh ovoce.
4. Barva broskví v sirupu musí být typická pro daný druh.
Části, které byly blízko nebo jsou součástí lůžka pecky a které se po plnění do plechovek jemně odbarví, jsou pokládány za normálně zbarvené.
Balení s broskvemi v sirupu a/nebo s broskvemi ve vlastní šťávě nesmějí obsahovat žádné zelené plody ani zelené části plodů.
5. Broskve v sirupu nesmí obsahovat ani cizí látky nerostlinného původu, ani cizí vůně a pachy.
Plody ovoce jsou masité a mohou se lišit měkkostí, nesmí být však ani příliš měkké, ani příliš tvrdé.
6. Broskve v sirupu nesmí v podstatě obsahovat:
a) cizí materiály rostlinného původu;
b) slupku;
c) kazy.
Celé plody, půlky a čtvrtky nesmí mít téměř žádné mechanicky poškozené části.
Článek 4
1. Plody ovoce nebo jeho kousky jsou pokládány za stejně velké, když váha největšího plodu v balení není větší než dvojnásobek váhy nejmenšího plodu.
Pokud se v balení nachází méně než 20 kusů plodů, není třeba přihlížet k přesnému počtu kusů, může být o jeden kus méně nebo více.
Při stanovení největších a nejmenších kousků se neberou v úvahu kousky rozlomené.
2. Pro účely čl. 3 odst. 4 se za normální barvu pro daný druh považuje:
- žlutá, včetně odrůd, v nichž převládající barva přechází od světle žluté do jasně červeno-oranžové,
- bílá, včetně odrůd, v nichž převládající barva přechází od bílé do světle žluté.
3. Broskve v sirupu a/nebo broskve ve vlastní šťávě splňují požadavky čl. 3 odst. 6, nejsou-li překročeny následující hodnoty: _BAR_ Druh _BAR_ Celé, půlené a čtvrcené _BAR_ Jiné _BAR_ Pecka nebo části pecky _BAR_ Dvě pecky _BAR_ Dvě pecky _BAR_ Kazy _BAR_ 10 % z počtu _BAR_ 1500 gramů _BAR_
Mechanicky poškozené _BAR_ 5 % z počtu _BAR_ nepoužívá se _BAR_ Slupka _BAR_ 150 cm2 celkové plochy _BAR_ 150 cm2 celkové plochy _BAR_ Cizí materiál rostlinného původu _BAR_ 20 kusů _BAR_ 20 kusů _BAR_
Povolená odchylka, jiná nežli odchylka stanovená procenty z počtu, je 10 kg čisté hmotnosti ovoce bez šťávy.
Pecky nejsou pokládány za vadu, pokud se jedná o celé broskve v sirupu nebo ve vlastní šťávě.
4. Pro účely odstavce 3 se rozumí:
a) "peckou nebo částmi pecky" celé pecky a kousky, které jsou tvrdé a ostré.
Kousky pecek, jejichž největší rozměr je méně než 5 mm a které nemají ostré špice nebo hrany, se neberou v úvahu.
Kousky pecek jsou pokládány za stejně velké jako jedna pecka, když:
- je jeden kousek větší než polovina pecky, nebo
- jsou celkem tři kousky;
b) "poškozenými plody" plody ovoce s odlišným zbarvením na povrchu nebo se skvrnami, které jsou nápadně odlišné od celkové barvy a které by mohly pronikat do ovocné dužiny, zvláště potlučené, strupovité nebo tmavě zabarvené;
c) "plody s mechanickým poškozením" plody ovoce, které byly rozděleny na několik částí a odpovídá-li velikost souboru těchto částí velikosti celého plodu, jsou tyto části pokládány za jednu jednotku; nebo plody ovoce s příliš velkým odpadem a silným rýhováním na povrchu zhoršujícím jejich vzhled.
Půlky plodů ovoce, které nejsou rozříznuty svisle, jsou také pokládány za mechanicky poškozené;
d) "slupkou" jak slupka spojená s dužinou broskve, tak slupka, která se uvolnila v balení;
e) "cizími materiály rostlinného původu" rostlinné materiály, které nepatří vlastnímu ovoci nebo které byly přidány k čerstvému ovoci, avšak měly být odstraněny během jeho zpracování, zvláště jedná-li se o stopky a listí a jejich kousky.
Slupka a části pecek sem však nepatří.
Článek 5
1. Broskve v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí tvořit nejméně 90 % množství ovocné šťávy v balení.
2. Čistá hmotnost ovoce bez šťávy vyjádřená v gramech musí být v průměru rovna alespoň následujícím procentům množství ovocné šťávy v balení:
Druh _BAR_ Konzervy s nominálním obsahem vody _BAR_ 425 ml nebo více _BAR_ méně než 425 ml _BAR_ Celý plod ovoce _BAR_ 52 _BAR_ 50 _BAR_ Půlka plodu ovoce _BAR_ 55 _BAR_ 50 _BAR_ Čtvrtka plodu ovoce _BAR_ 58 _BAR_ 50 _BAR_ Plátky _BAR_ 58 _BAR_ 50 _BAR_ Kostky _BAR_ 58 _BAR_ 55 _BAR_
3. Když jsou broskve v sirupu a/nebo broskve ve vlastní šťávě ve sklenicích, potom musí být množství ovocné šťávy sníženo o 20 ml ještě dřív, než se vypočítají procenta uvedená v odstavcích 1 a 2.
4. Na každém balení musí být vyznačen producent, den a rok produkce.
Označení, které může být v kódové formě, musí být schváleno příslušnými orgány v členském státě produkce a tyto orgány mohou přijmout doplňující předpisy o označování.
Článek 6
Producent musí denně a v pravidelných intervalech během doby zpracování ověřovat, zda broskve v sirupu a/nebo broskve ve vlastní šťávě vyhovují požadavkům na jakost stanoveným pro poskytování režimu podpory.
Výsledky ověření se zaznamenávají.
Článek 7
Nařízení (EHS) č. 1290/85 se zrušuje.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2403/89
ze dne 31. července 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1672/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2690/89
ze dne 6. září 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 763/89 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1953/89 [4], stanoví, že se prodejní cena másla liší na základě obsahu tuku v zahuštěném másle; že s ohledem na současnou situaci na trhu s máslem a na množství intervenčních zásob již takové rozlišení není nutné; že je proto nutné stanovit jednotnou prodejní cenu másla;
vzhledem k tomu, že je nutné upřesnit okamžik, kdy musí být složena jistota na zpracování stanovená v čl. 2a odst. 5 nařízení (EHS) č. 3143/85;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. V článku 2:
- se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Máslo uvedené v článku 1 se při vyskladnění prodává za cenu, která se rovná nákupní ceně zaplacené dotčenou intervenční agenturou v den uzavření prodejní smlouvy, sníženou o 151 ECU za 100 kilogramů v případě jeho zpracování na zahuštěné máslo o obsahu tuku nejméně 96 %.",
- v odst. 4 prvním pododstavci se částka "250 ECU" nahrazuje částkou "200 ECU",
- v odst. 4 druhém pododstavci se zrušují slova "obsah tuku zahuštěného másla".
2. V čl. 2a odst. 5 prvním pododstavci se slova "před jeho převzetím maloobchodem" nahrazují slovy "před uplynutím lhůty 15 dnů uvedené v odstavci 6".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2712/89
ze dne 7. září 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1432/88, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dávku spoluodpovědnosti v odvětví obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1834/892, a zejména na čl. 4 odst. 5 a čl. 4b odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky3, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1636/874, a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že přepočet dávek spoluodpovědnosti uvedených v článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 1432/885 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3858/886 do národní měny podle zemědělského přepočítacího koeficientu platného při výběru uvedených dávek, může vést ke správním těžkostem, dojde-li v průběhu hospodářského roku ke změně koeficientu; že v zájmu zjednodušení by měl být používán jednotný zemědělský přepočítací koeficient pro všechny transakce týkající se dávek spoluodpovědnosti, které se uskuteční v průběhu téhož hospodářského roku; že je proto vhodné použít přepočítací koeficient použitelný dne 1. července každého hospodářského roku;
vzhledem k tomu, že podle druhého pododstavce čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1432/88 mohou členské státy před začátkem hospodářského roku určit, že doplňkovou dávku spoluodpovědnosti podle článku 4b nařízení (EHS) č. 2727/75 případně uhradí hospodářské subjekty, které uvedenou dávku vybraly; že tuto možnost lze využít pouze tehdy, je-li hospodářským subjektům oznámena včas;
vzhledem k tomu, že v zájmu harmonizace by měly být pro hospodářské subjekty stanoveny stejné lhůty pro uhrazení doplňkové dávky spoluodpovědnosti dotčeným stranám, jakož i pro její zaplacení příslušným orgánům;
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností získaných při používání platného režimu dávek spoluodpovědnosti je nezbytné stanovit vhodná opatření pro případ, že nejsou ustanovení týkající se platby dávek spoluodpovědnosti dodržena, aby se tak vyloučila výhoda vyplývající ze zpožděné platby;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1432/88 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 2 odst. 1 a 2 se nahrazují tímto:
"1. Pro účely tohoto nařízení se dávky spoluodpovědnosti podle článku 1 zaplatí v okamžiku:
- dodání, v případě uvedení na trh podle prvního pododstavce čl. 1 odst. 2 v tomtéž členském státě,
- přijetí prohlášení o vývozu z celního území Společenství nebo o odeslání do jiného členského státu, provede-li vývoz nebo odeslání producent,
- přijetí opčního listu v případě podle druhého pododstavce čl. 1 odst. 2.
Pokud jde o prohlášení o odeslání do jiného členského státu podle druhé odrážky, považují se státy Beneluxu za jeden členský stát.
2. Ve smyslu článku 5 nařízení (EHS) č. 1676/85 došlo k rozhodující události pro výběr dávky spoluodpovědnosti podle článku 1 dne 1. července daného hospodářského roku."
2. Ve druhém pododstavci čl. 3 odst. 2 se v první větě zrušují slova "před začátkem hospodářského roku".
3. V čl. 3 odst. 4 se slovo "platný" nahrazuje slovem "použitý".
4. ve třetím pododstavci čl. 4 odst. 1 se slova "patnáctý den" nahrazují slovy "třicátý den".
5. v článku 4 se vkládá nový odstavec, který zní:
"4. Není-li platba provedena ve stanovených lhůtách, zaplatí dotčený hospodářský subjekt úrok z prodlení, který se vypočte pro celé období prodlení na základě sazby určené členskými státy.
Tato sazba nesmí být nižší než referenční úroková sazba uvedená v příloze II zvýšená o procentní bod, která je použitelná v dotčeném členském státě v den uplynutí výše uvedených lhůt.
Členské státy mohou upustit od výběru úroků z prodlení, pokud je jejich částka rovna 20 ECU nebo nižší."
6. Příloha se označuje jako příloha I. Příloha tohoto nařízení se připojuje jako příloha II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2734/89
ze dne 8. září 1989,
o skutečnostech, ke kterým se má přihlížet při určování výdajů podle čl. 37 odst. 2 nařízení (EHS) č. 822/87, které jsou financovány ze záruční sekce EZOZF
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3247/81 ze dne 9. listopadu 1981 o financování některých intervenčních opatření, zejména ve formě nákupu, skladování a prodeje zemědělských produktů intervenčními agenturami, ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2277/89 [2], a zejména na článek 7b uvedeného nařízení,
37 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č.
822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1236/89 [4], stanoví, že náklady na opatření na odbyt produktů destilace uvedené v článcích 35 a 36 zmíněného nařízení mají být hrazeny ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu a že by měly být stanoveny skutečnosti, ke kterým je nutno přihlížet při určování těchto nákladů;
vzhledem k tomu, že dotyčné náklady jsou obdobné nákladům, které vyplývají z uplatňování článku 40 nařízení (EHS) č. 822/87, a že tudíž mohou být použita stejná pravidla, jaká stanoví články 3 a 4 nařízení Rady (EHS) č. 3247/81;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Náklady vzniklé při odbytu produktů destilace uvedené v článcích 35 a 36 nařízení (EHS) č. 822/87 v jiných odvětvích než v odvětví alkoholu a lihovin, jež mají být zaneseny do účetnictví záruční sekce EZOZF, se musí rovnat nákupní ceně dotyčného alkoholu snížené o
a) tržbu z prodeje alkoholu;
b) hodnotu množstevních ztrát převyšující odpovídající mezní přípustnou odchylku;
c) hodnotu chybějícího množství v důsledku krádeže nebo jiných zjistitelných ztrát;
d) hodnotu produktů, které pozbyly jakosti v důsledku nevhodných skladovacích podmínek;
e) hodnotu produktů ztracených při nehodách;
f) jistoty propadlé podle pravidel Společenství;
g) jakékoli další výnosy.
Článek 2
Pro účely stanovení hodnot uvedených v čl. 1 písm. b), c), d) a e) se použije čl. 3 odst. 2 a článek 4 nařízení (EHS) č. 3247/81.
Článek 3
Mezní přípustnou odchylkou pro množstevní ztráty produktů vzniklých destilací přijatých ke skladování zmiňovanou v článcích 35 a 36 nařízení (EHS) č. 822/87 je mezní hodnota stanovená pro produkty destilace uvedené v článku 39 zmíněného nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3164/89
ze dne 23. října 1989,
kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením ohledně semen konopí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3698/88 ze dne 24. listopadu 1988, kterým se stanoví zvláštní opatření pro semena konopí [1], a zejména na čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č.
1496/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory pro semena konopí [2], musí členské státy zavést kontrolní režim, který umožní jednak ověření poměru mezi plochou, jejíž produkce semen konopí je předmětem žádosti o podporu, a plochou, na které byla semena zasazena a sklizena, jednak dodržování podmínek stanovených pro obsah intoxikačních látek plodiny; že za tímto účelem je nezbytné, aby každý producent podal žádost o podporu obsahující určité minimální informace umožňující toto ověření; že je třeba přijmout opatření, aby toto ověřování bylo prováděno zejména kontrolou odběru vzorků u dostatečně reprezentativního počtu žádostí o podporu; že za stejným účelem je vhodné přesně stanovit údaje, jež mají členské státy Komisi sdělit;
vzhledem k tomu, že musí být stanovena zvláštní ustanovení pro případ nepravdivých prohlášení producentů;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení režimu je vhodné stanovit, aby členské státy používaly režim podobný tomu, který zavedlo nařízení Komise (EHS) č. 1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví podrobná pravidla týkající se podpory na len a konopí pěstované pro vlákno [3];
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit jednotná ustanovení pro výplatu podpory;
vzhledem k tomu, že rozhodující skutečnost pro nárok na podporu v případě konopí vzniká při produkci konopí; že je ovšem velmi nesnadné určit přesné datum produkce pro daný pozemek; že zkušenost prokázala, že produkce je téměř úplně dokončena každý rok nejpozději v srpnu; že pro zajištění jednotného fungování režimu podpory by se měl jako přepočítací poměr pro výpočet částek podpory v příslušných národních měnách používat koeficient platný na konci tohoto měsíce;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ve smyslu tohoto nařízení se "ukázkovým výnosem" rozumí výnos semen konopí z jednoho hektaru stanovený během určité sezóny pro jednu nebo několik oblastí se stejnou produkcí.
2. Za účelem stanovení ukázkového výnosu se berou v úvahu výnosy, které jsou reprezentativní pro obecný trend vyplývající z průzkumů provedených členskými státy v hlavních produkčních oblastech.
Tento odběr vzorků se provádí v hospodářstvích a týká se reprezentativního procentního zastoupení ploch s konopím s ohledem na geografické rozdělení těchto ploch.
3. Podle postupu uvedeného v čl. 38 nařízení Rady (EHS) č. 136/66/EHS [4] se každý rok po sklizni stanoví jedna nebo několik stejnorodých produkčních oblastí s ohledem na faktory, které ovlivnily podmínky produkce. Tyto oblasti se stanoví především podle krajů, které jsou pro sklizené plochy reprezentativní.
Článek 2
1. Podpora se poskytuje pouze pro plochy:
a) které byly úplně osety a sklizeny a
b) v souvislosti s nimiž bylo předloženo:
- prohlášení o osetých plochách v souladu s ustanoveními článku 5 nařízení (EHS) č. 1164/89,
- žádost o podporu v souladu s ustanoveními článku 8 výše uvedeného nařízení a článku 3 tohoto nařízení a
c) které, bez ohledu na ustanovení čl. 5 odst. 2 tohoto nařízení, jsou vhodné pro podporu uvedenou v článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 1308/70 [5].
2. Každý členský stát uděluje podporu výhradně na semena konopí sklizená na jeho území.
3. Ustanovení čl. 7 a čl. 8 odst. 1 druhého pododstavce a odst. 4 nařízení (EHS) č. 1164/89 se používají pro případ podpory pro semena konopí.
Článek 3
1. Žádost o podporu uvedená podle článku 2 musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a) plochu, na které byla semena sklizena;
b) jestliže vyzrňování provedl žadatel: množství sklizených semen a místo jejich uskladnění, nebo, jestliže tato semena byla prodána nebo dodána, příjmení, jméno, a adresa kupujícího, jakož i dodaná množství;
c) jestliže vyzrňování neprovedl žadatel: místo uskladnění konopných stonků, nebo, jestliže tyto stonky byly prodány nebo dodány, příjmení, jméno a adresa kupujícího, jakož i množství dodaných konopných stonků;
2. Jestliže žádost o podporu neobsahuje údaje uvedené v odstavci 1, musí je žadatel sdělit příslušným úřadům ve lhůtách stanovených k podání žádosti o podporu.
Článek 4
Směnný koeficient použitelný pro podporu je reprezentativní koeficient platný ke dni 1. září, jenž následuje po začátku každé obchodní sezóny.
Článek 5
Za účelem kontroly podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 1496/89 ze dne 29. května 1989 přistoupí členské státy ke kontrole formou odběru vzorků na místě provádění běžných prací souvisejících se sklizní semen konopí.
Tato kontrola se týká nejméně 5 % žádostí o podporu s ohledem na geografické rozmístění příslušných ploch.
Slouží především k ověření, zda konopí nebylo vytrháno nebo pokoseno před úplným dozráním semen.
V případě výrazných nedostatků týkajících se 6 % nebo více provedených kontrol, členské státy sdělí bez odkladu Komisi tyto poznatky i přijatá opatření.
Členské státy mohou od producentů požadovat jakoukoli dokumentaci, kterou považují za nezbytnou.
2. Jestliže kontrola podle odstavce 1 prokáže, že plocha, pro kterou je požadována podpora, je:
a) menší než plocha zjištěná při kontrole, bere se v úvahu plocha zjištěná;
b) větší než plocha zjištěná při kontrole, bez dotčení případných sankcí podle vnitrostátních právních předpisů a ustanovení uvedených v písm. c), bere se do úvahy zjištěná plocha zmenšená o rozdíl mezi plochou, pro kterou je podpora požadována, a zjištěnou plochou, s výjimkou případu, kdy je rozdíl považován za odůvodněný příslušným členským státem; v tomto posledním případě se bere v úvahu zjištěná plocha;
c) větší než plocha zjištěná při kontrole a jestliže pro příslušného žadatele byly plochy uvedené v prohlášení nebo žádostech zmenšeny během stejné sezóny nebo minulé sezóny v souladu s článkem 7 nebo článkem 8 nařízení (EHS) č. 1164/89 nebo písm. b) tohoto odstavce, s výjimkou případu, kdy je rozdíl považován za odůvodněný příslušným členským státem, žádost o podporu se zamítá.
Členské státy informují Komisi o opatřeních přijatých při uplatňování tohoto odstavce.
Článek 6
Producentské členské státy vyplatí podporu do 31. března následujícího po ukončení sezóny.
Článek 7
1. Producentské členské státy informují Komisi do 15. února každého roku o sklizených plochách a množství semen uvedených v podaných žádostech o podporu, jakož i o výsledcích všech kontrol odběru vzorků uvedených v čl. 1 odst. 2.
2. Producentské členské státy sdělí Komisi nejpozději do konce měsíce následujícího po měsíci, ve kterém došlo k vyplacení podpory týkající se určité sezóny, informace o plochách, na které byla podpora vyplacena.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost v den po vyhlášení
ze dne 16. října 1989 o používání rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Egypt č. 1/89, kterým se v důsledku zavedení harmonizovaného systému mění protokol č. 2 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise, vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou [1] byla podepsána dne 18. ledna 1977; vzhledem k tomu, že podle článku 25 protokolu č. 2 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce, který tvoří nedílnou součást uvedené dohody, přijala Rada pro spolupráci EHS-Egypt rozhodnutí č. 1/89, kterým se mění uvedený protokol; vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Egypt č. 1/89 je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 16. října 1989 o používání rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Egypt č. 2/89, kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska k Evropským společenstvím mění protokol o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise, vzhledem k tomu, že podle článku 7 rozhodnutí 87/456/ESUO zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, ze dne 11. srpna 1987, kterým se stanoví režim obchodu s produkty, které spadají do působnosti Smlouvy o ESUO, mezi Španělskem a Portugalskem na jedné straně a Alžírskem, Egyptem, Jordánskem, Libanonem a Tuniskem na straně druhé [2] se nezbytné změny pravidel původu, které přijaly Rady pro spolupráci po přistoupení Španělska a Portugalska, vztahují na produkty uvedené v dotyčném rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že podle článku 25 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce přijala Rada pro spolupráci EHS-Egypt rozhodnutí č. 2/89, kterým se mění uvedený protokol v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska k Evropským společenstvím;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Egypt č. 2/89 se použije ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3209/89
ze dne 23. října 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 234/79 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3911/87 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [4],
vzhledem k tomu, že kombinovaná nomenklatura, která byla zavedena nařízením (EHS) č.
2658/87 [5] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 2886/89 [6] splňuje požadavky společného celního sazebníku a zároveň statistiky zahraničního obchodu;
vzhledem k tomu, že díky článku 9 nařízení (EHS) č. 2658/87 je již čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 234/79 [7] nadbytečný;
vzhledem k tomu, že článek 12 nařízení (EHS) č. 2658/87 stanoví, že kombinovanou nomenklaturu každoročně aktualizuje Komise; že zejména v důsledku těchto aktualizací by Komise měla provádět příslušné úpravy popisů a kódů obsažených v nařízeních Rady a že je tudíž třeba upravit čl.
2 odst. 2 nařízení (EHS) č.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (EHS) č. 234/79 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Popis produktů a odkazy na položky a podpoložky kombinované nomenklatury v nařízeních Rady lze upravit postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů, pokud tyto úpravy vyplývají ze změn v kombinované nomenklatuře.
2. Výbor zřízený článkem 37 nařízení č. 136/66/EHS je pro účely tohoto nařízení příslušný pro produkty, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 827/68."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3403/89
ze dne 13. listopadu 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2159/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1119/89 [2], a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2159/89 [3] stanoví podmínky pro poskytování podpory za určitých podmínek nárok pro organizace producentů v odvětví ořechů a svatojánského chleba;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění fungování organizace producentů fungují a aby byly plány na zlepšení jakosti a plány uvádění na trh prováděny účinněji, měla by být zavedena opatření pro výplatu záloh;
vzhledem k tomu, že by měly být upřesněny podmínky pro poskytnutí těchto záloh a upřesněna jejich výše; že výplata zálohy musí být nicméně podmíněná složením jistoty, která zaručí splnění závazků; že musí být určeny podmínky pro složení a uvolnění této jistoty;
vzhledem k tomu, že musí být pevně stanoven předběžný přepočítací kurs vztahující se na nejvyšší možnou částku roční podpory, pokud jsou vypláceny zálohy na podporu na provádění plánů na zlepšení jakosti a plánů uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2159/89 se mění takto:
1. K článku 19 se připojuje následující odstavec:
"Kromě případů vyšší moci, povede žádost podaná po výše uvedené lhůtě k 5 % snížení podpory; žádná žádost nebude přijata se zpožděním přesahujícím 30 dní."
2. Vkládá se následující článek:
"Článek 22a
1. Členské státy mohou poskytnout organizacím producentů, které o ně požádají, zálohy na podporu na vytvoření provozního kapitálu a na podporu na provedení plánů na zlepšení jakosti a plánů uvádění na trh.
2. V případě podpory na vytvoření provozního kapitálu se vyplácí pouze jedna záloha,
- pokud se jedná o žádost podanou nejpozději do 18 měsíců po udělení zvláštního uznání a to ve formě stanovené v příloze V,
- pokud žádající organizace producentů předloží důkaz, že provozní kapitál byl vytvořen v souladu s čl. 14c odst. 3 nařízení (EHS) č. 1035/72.
Výše zálohy nepřekročí 60 % celkového finančního příspěvku členského státu a Společenství na vytvoření provozního kapitálu určeného na základě údajů o předpokládaném uvádění na trh v hospodářském roce následujícím po udělení zvláštního uznání v souladu s bodem 6 přílohy V.
Pokud je vyplacena záloha, předkládá se žádost na vyplacení zůstatku podpory ve formě stanovené v příloze VI.
3. V případě podpory na provedení plánu může být předložena žádost na vyplacení zálohy ve formě stanovené v příloze VII po schválení plánu.
Na každý rok provádění plánu se předkládá pouze jedna žádost, a to na základě předložení důkazu, že roční fáze provádění započala.
Důkaz provedený pomocí dokladů, se musí vztahovat k nejméně 20 % odhadu uvedeného v bodě 7 přílohy VII.
Výše zálohy nepřekročí 80 % celkového finančního příspěvku členského státu a Společenství k ročním nákladům na provádění plánu, podle odhadu organizace producentů, který je uveden v bodě 7 přílohy VII.
Tato záloha však nesmí překročit 90 % částky stanovené v článku 2 nařízení (EHS) č. 790/89.
Za tímto účelem bude přepočítacím kursem k přepočtu výše uvedené nejvyšší možné částky do národní měny zemědělský přepočítací kurs platný 1. září předcházejícího žádost o zálohu.
Žádost o vyplacení zůstatku podpory, vztahující se na roční fázi provádění plánu, se předkládá ve formě stanovené v příloze VIII.
4. Výplata záloh podle odstavců 2 a 3 je podmíněna tím, že žadatel předloží důkaz, že složil jistotu rovnající se 110 % zálohy.
Jistota se skládá v souladu s hlavou VIII nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [1] Úř. věst. L 205, 3.8.1985, s. 5..
5. Jistota se uvolní neprodleně:
a) v případě zálohy na podporu uvedenou v odstavci 2 po té, co byl vyplacen zůstatek podpory;
b) v případě zálohy na podporu uvedenou v odstavci 3 po té, byl vyplacen roční příděl podpory.
6.
Část jistoty propadá, pokud záloha překročí částku podpory, která má být toho roku vyplacena; jistota propadá do výše řádně vyplacené částky.
7. Jistota propadá plné výši:
- v případě podpory na vytvoření provozního kapitálu, pokud žádost o podporu nebyla podána do čtyř měsíců od konce druhého hospodářského roku následujícího po datu udělení zvláštního uznání organizaci producentů,
- v případě podpory na plán, pokud žádost o vyplacení zůstatku podpory na daný rok nebyla předložena v souladu s článkem 19 třetím pododstavcem.
Aniž je dotčen odstavec 6, pokud jsou žádosti o vyplacení zůstatku podpory na daný rok předloženy po uplynutí výše uvedené lhůty, ale v rámci zpoždění nepřesahujícího 15 dní, propadá 10 % jistoty."
3.
Příloha tohoto nařízení se připojuje k nařízení (EHS) 2159/89.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3470/89
ze dne 16. listopadu 1989
o analytické metodě pro uplatňování doplňkové poznámky 2 ke kapitole 7 kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3469/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout ustanovení pro uplatňování doplňkové poznámky 2 ke kapitole 7 kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že podle dosavadních studií se analytická metoda popsaná v příloze tohoto nařízení jako vhodná;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Při uplatňování doplňkové poznámky 2 ke kapitole 7 kombinované nomenklatury se používá analytická metoda uvedená v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3471/89
ze dne 17. listopadu 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3469/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3481/89
ze dne 20. listopadu 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3469/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3482/89
ze dne 20. listopadu 1989
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3469/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3488/89
ze dne 21. listopadu 1989,
kterým se stanoví způsob rozhodování o některých ustanoveních přijatých pro zemědělské produkty v rámci středomořských dohod
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle:
- čl.
20 odst. 5 dohody o spolupráci mezi Společenstvím a Alžírskem [1], ve znění dodatkového protokolu ze dne 25. června 1987 [2],
- čl. 21 odst. 2 protokolu ze dne 19. října 1987 o podmínkách a postupech provedení druhé etapy dohody zakládající přidružení mezi Společenstvím a Kyprem [3],
- čl. 21 odst. 5 dohody o spolupráci mezi Společenstvím a Marokem [4], ve znění dodatkového protokolu ze dne 26. května 1988 [5],
- čl. 20 odst. 5 dohody o spolupráci mezi Společenstvím a Tuniskem [6], ve znění dodatkového protokolu ze dne 26. května 1987 [7], a
- čl. 22 odst. 7 dohody o spolupráci mezi Společenstvím a Jugoslávií [8], ve znění dodatkového protokolu ze dne 10. prosince 1987, který zavedl nový obchodní režim [9],
může Společenství za určitých podmínek rozhodnout o stanovení zvláštní ceny na hranicích pro vína z čerstvých hroznů kódu KN ex2204 dodávaná v nádobách větších než 2 litry;
vzhledem k tomu, že podle:
- čl. 20 odst. 1 protokolu ze dne 19. října 1987 o podmínkách a postupech provedení druhé etapy dohody zakládající přidružení mezi Společenstvím a Kyprem,
- čl. 3 odst. 1 dodatkového protokolu ze dne 25. června 1987 k dohodě o spolupráci mezi Společenstvím a Egyptem [10],
- čl. 3 odst. 1 dodatkového protokolu ze dne 15. prosince 1987 k dohodě o spolupráci mezi Společenstvím a Izraelem [11],
- čl. 3 odst. 1 dodatkového protokolu ze dne 26. května 1988 k dohodě o spolupráci mezi Společenstvím a Marokem,
- čl. 2 odst. 1 dodatkového protokolu ze dne 26. května 1987 k dohodě o spolupráci mezi Společenstvím a Tuniskem,
- čl. 1 odst. 1 doplňkového protokolu ze dne 23. července 1987 k dohodě o spolupráci mezi Společenstvím a Tureckem [12],
může Společenství za určitých podmínek rozhodnout o úpravě dovozních cen pro některé druhy ovoce a zeleniny pocházející z těchto zemí;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby výše uvedená rozhodnutí Společenství byla přijata Komisí v souladu s postupem příslušného řídícího výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U níže uvedených vín z čerstvých hroznů kódu KN ex220429, která jsou dodávána v nádobách větších než 2 litry a pocházejí z níže uvedených zemí, Komise v rámci množství přidělených jednotlivým zemím stanoví podle protokolů uzavřených s těmito zeměmi a za podmínek stanovených těmito protokoly případné zvláštní ceny na hranici postupem podle čl. 83 nařízení Rady (EHS) č. 822/87 [13]:
a) vína z čerstvých hroznů o skutečném obsahu alkoholu nejvýše 15 % objemových: Země _BAR_ Množství _BAR_
Maroko _BAR_ 75000 hektolitrů _BAR_ Tunisko _BAR_ 150000 hektolitrů _BAR_ Jugoslávie _BAR_ 516000 hektolitrů _BAR_
b) likérová vína o skutečném obsahu alkoholu nejméně 15 % objemových:
Země _BAR_ Množství _BAR_
Kypr _BAR_ 73000 hektolitrů _BAR_
Článek 2
U níže uvedeného ovoce a zeleniny, které pocházejí z jedné z níže uvedených zemí, Komise v zájmu zachování tradiční obchodní výměny v rámci rozšiřování provádí pro hospodářský rok 1990, jakož i pro každý další hospodářský rok,postupem podle čl. 33 nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 [14] případnou úpravu dovozních cen, přičemž přihlíží ke statistické rozvaze a všem podstatným skutečnostem stanoveným v protokolu uzavřeném s těmito zeměmi a dodržuje podmínky a množství stanovená těmito protokoly:
Kód KN _BAR_ Produkty _BAR_ Množství (v tunách) _BAR_ Země _BAR_ až _BAR_ Čerstvé pomeranče _BAR_ 67000 _BAR_ Kypr _BAR_ 7000 _BAR_ Egypt _BAR_ 293000 _BAR_ Izrael _BAR_ 265000 _BAR_ Maroko _BAR_ 28000 _BAR_ Tunisko _BAR_ ex08052010 _BAR_ Čerstvé mandarinky, klementinky apod., _BAR_ 14200 _BAR_ Izrael _BAR_ ex08052030 _BAR_ 110000 _BAR_ Maroko _BAR_ ex08052050 _BAR_ _BAR_ _BAR_ ex08052070 _BAR_ _BAR_ _BAR_ ex08052090 _BAR_ _BAR_ _BAR_ ex08053010 _BAR_ Čerstvé citrony _BAR_ 15000 _BAR_ Kypr _BAR_ 6400 _BAR_ Izrael _BAR_ 12000 _BAR_ Turecko _BAR_ ex08061011 _BAR_ Čerstvé stolní hrozny od 8. června do 4. srpna _BAR_ 10500 _BAR_ Kypr _BAR_ ex08061015 _BAR_ _BAR_ _BAR_ ex08061059 _BAR_ _BAR_ _BAR_ ex07020010 _BAR_ Rajčata _BAR_ 86000 _BAR_ Maroko _BAR_ ex07020090 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ z toho: duben _BAR_ 15000 _BAR_ _BAR_ _BAR_ květen _BAR_ 10000 _BAR_ _BAR_
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3506/89
ze dne 23. listopadu 1989,
kterým se pozměňuje nařízení (EHS) č. 3703/85, kterým se stanoví prováděcí pravidla k společným obchodním normám pro některé čerstvé nebo chlazené ryby
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1495/89 [2], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 103/76 ze dne 19. ledna 1976 o společných obchodních normách pro některé čerstvé nebo chlazené ryby [3], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 33/89 [4], a zejména na čl. 6 odst. 7, čl. 8 odst. 5 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by se mělo usnadnit provádění kontrolních opatření; že by se měla stanovit přiměřená lhůta pro třídění a označování některých čerstvých nebo chlazených ryb;
vzhledem k tomu, že získané zkušenosti poukazují na nutnost zahrnout do systému odebírání vzorků i jiné pelagické druhy ryb než jsou sledi a makrely; že by se tedy měla přijmout prováděcí pravidla pro druhy, na které by se tento systém měl vztahovat;
vzhledem, k tomu, že by se proto mělo pozměnit nařízení Komise (EHS) č. 3703/85 [5];
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3703/85 se mění takto:
1. Dosavadní články 7, 8 a 9 se označují jako 10, 11 a 12.
V třetí odrážce nového článku 11 se slova "v článku 7" nahrazují slovy "v článku 10".
2. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Třídění a určení kategorie velikosti a stupně čerstvosti uvedené v článcích 7 a 8 nařízení (EHS) č. 103/76 se uskutečňují v rozumné lhůtě před prvním nabídnutím do prodeje, aby se tak usnadnila kontrola stanovená v článku 4 nařízení (EHS) č. 3796/81.
Článek 7
1. Třídění druhů uvedených v příloze II do různých kategorií čerstvosti a velikosti, na základě systému odebírání vzorků podle článku 9 nařízení (EHS) č. 103/76, se uskutečňuje podle pravidel vymezených v následujícím odstavci a v článku 8.
2. Vzorky se odebírají tak, aby byly reprezentativní pro dotčená množství, s ohledem na obchodní praxi prováděnou v této věci v členských státech.
Vzorky se odebírají pravidelně, v závislosti na hmotnosti vzorků, které mají být odebrány, a na celkovém množství, které má být nabídnuto k prodeji.
3. Vzorky se odebírají z množství, které má být nabídnuto k prodeji, s tím, že nesmějí mít hmotnost nižší než 0,08 % z celkové množství o hmotnosti vyšší než 100 tun.
40 a více, ale méně než 60 _BAR_ 60 _BAR_ 60 a více, ale méně než 80 _BAR_ 80 _BAR_ 80 a více, ale méně než 100 _BAR_ 100 _BAR_ 100 a více _BAR_ 120 _BAR_
4. Jsou-li vykládky uskutečňovány plavidly, která jsou vybavena nádržemi pro uchování ryb, odebírají se vzorky z obsahu každé nádrže s ohledem na výše uvedená ustanovení.
Článek 8
1. Všechny ryby z každého vzorku se třídí podle nařízení (EHS) č.
103/76. Čerstvost se vyhodnocuje podle kritérií uvedených v bodě I přílohy A výše uvedeného nařízení.
Dotčená množství, určená k prodeji, se poté třídí podle stejného třídění jaké bylo stanoveno pro ryby ze vzorku, není-li vizuální kontrolou dotčených množství zpochybněna reprezentativnost vzorku.
Změna velikosti a čerstvosti podle článku 2 se připouští.
2. Vyplývá-li z odebraného vzorku:
a) že část zkoumaných ryb, která představuje více než 10 % množství ve vzorku, patří do kategorie B, hmotnost vzorků, které mají být odebrány podle čl. 7 odst.
3, se musí zdvojnásobit. Přiměřený počet ryb se musí také zkoumat podle kritérií čerstvosti uvedených v bodu II přílohy A nařízení (EHS) č.
103/76. Dotčené množství může být zařazeno do vyšší kategorie, než je kategorie B, je-li kvalita všech ryb z druhého vzorku vyšší než kvalita v kategorii B;
b) že část zkoumaných ryb nesplňuje podmínky pro uvedení na trh k lidské spotřebě, dotčená množství nesmějí být k této spotřebě použita, ledaže by třídění v souladu s ustanoveními článků 6, 7 a 8 nařízení (EHS) č. 103/76 ukázalo, že část může být uvedena na trh k lidské spotřebě;
c) že určitá množství by nemusela být homogenní, pokud jde o čerstvost a velikost, rozhodnou odborníci uvedení v článku 11 nařízení (EHS) č. 103/76 o hmotnosti dodatečných vzorků, které musejí být odebrány.
3. Vyplývá-li z vizuální kontroly ryb, že tyto ryby nebyly na plavidle uchovávány podle čl. 6 odst. 6 nařízení (EHS) č. 103/76, použije se metoda vyhodnocení podle odst. 2 písm. a).
Článek 9
Členské státy zajistí pravidelnými kontrolami dodržování nařízení (EHS) č. 103/76 pro produkty tříděné postupem podle režimu odebírání vzorků."
3. Dosavadní příloha se označuje jako příloha I a vkládá se nová příloha II, která zní:
"
Nařízení Rady (EHS) č. 3528/89
ze dne 23. listopadu 1989,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že na základě nedávného rozhodnutí Soudního dvora o oblasti působnosti článků 28 a 113 Smlouvy je zjevné, že nařízení (EHS) č. 2658/87 [2] bylo přijato na chybném právním základě, protože k danému právnímu základu navrženému Komisí, tj. k článkům 28, 43 a 113 Smlouvy, Rada přidala článek 235, který vyžaduje jiný rozhodovací postup; že v důsledku toho Komise postoupila tuto záležitost Soudnímu dvoru k řízení o zrušení uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že je třeba vypustit odkaz na článek 235 Smlouvy jako právní základ pro nařízení (EHS) č. 2658/87, aby Komise mohla stáhnout svůj návrh a aby se předešlo zrušení uvedeného předpisu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
První odkaz uvedený v nařízení (EHS) č. 2658/87 se nahrazuje tímto:
"s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 43 a 113 této smlouvy".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3537/89
ze dne 27. listopadu 1989
o stadiu obchodu, k němuž se vztahuje průměrná cena jatečně upravených těl prasat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1249/89 [2], a zejména na čl. 4 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že reprezentativní trhy zahrnují v každé zemi všechny trhy uvedené v příloze nařízení Komise (EHS) č. 2123/89 [3];
vzhledem k tomu, že podle čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2759/75 je nutno na reprezentativních trzích Společenství stanovit průměrnou váženou cenu jatečně upravených těl prasat za účelem posouzení toho, zda situace na trhu opravňuje k intervenčním opatřením;
vzhledem k tomu, že ke stanovení této průměrné ceny jatečně upravených těl prasat je nutno mít ve Společenství k dispozici srovnatelné ceny; že je za tímto účelem nutno cenu vztahovat ke stejné jakosti jatečně upraveného těla prasete odpovídající standardní jakosti uvedené v čl. 4 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2759/75 a k náležitě definovanému stadiu obchodu; že jelikož se jatečně upravená těla prasat uvádějí na trh většinou na úrovni jatek, je nutno vycházet právě z tohoto stadia;
vzhledem k tomu, že ceny jatečně upravených těl prasat se propříště v celém Společenství stanoví podle klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat stanovené nařízením Rady (EHS) č. 3220/84 [4] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3530/86 [5] a podle prováděcích pravidel stanovených v nařízení Komise (EHS) č. 2967/85 [6]; že definice standardní jakosti podle čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení (EHS) č. 3220/84 byla zjednodušena nařízením Rady (EHS) č. 1250/89 ze dne 3. května 1989, kterým se stanoví základní cena a standardní jakost jatečně upraveného těla prasete na období od 1. července 1989 do 30. června 1990 [7]; že seznam reprezentativních trhů pro odvětví vepřového masa uvnitř Společenství, stanovený nařízením Rady (EHS) č. 43/81 [8] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3553/88 [9] byl nahrazen seznamem uvedeným v příloze nařízení (EHS) č. 2123/89; že z těchto důvodů je nutné upravit pravidla týkající se stadia obchodu, k němuž se vztahuje průměrná cena jatečně upravených těl prasat;
vzhledem k tomu, že je za účelem zpřehlednění nutno přijmout nové nařízení, které bude zahrnovat všechna pravidla týkající se stadia obchodu, k němuž se vztahuje průměrná cena jatečně upravených těl prasat; že je nutné v souvislosti s tím zrušit nařízení Komise (EHS) č.
2342/86 [10] ve znění nařízení (EHS) č. 2847/87 [11];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tržní cena Společenství za jatečně upravené tělo prasete, uvedená v čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2759/75, se stanoví na základě cen vyplácených dodavatelům při vstupu živého zvířete na jatka, a to bez daně z přidané hodnoty.
2. Ceny uvedené v odstavci 1 zahrnují hodnotu nezpracovaných drobů a živočišného odpadu a vztahují se vždy na 100 kilogramů jatečně upraveného těla prasete za studena:
- upraveného v souladu s referenční obchodní úpravou uvedenou v čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3220/84 a
- zváženého a tříděného v závěsu na háku v jatkách s tím, že zjištěná hmotnost se převádí na hmotnost jatečně upraveného těla za studena na základě metod uvedených v článku 2 nařízení (EHS) č. 2967/85.
Článek 2
1. Tržní cena jatečně upraveného těla prasete v členském státě se rovná průměrné ceně za jatečný trup prasete zjištěné na trzích nebo v kotovacích střediscích tohoto členského státu uvedených v příloze nařízení (EHS) č. 2123/89.
2. Cena uvedená v odstavci 1 se určuje na základě zaznamenaných kotací cen pro jatečně upravená těla prasat o hmotnosti:
- od 60 do méně než 120 kilogramů ve třídě U,
- od 120 do méně než 180 kilogramů ve třídě R.
Volba hmotnostních tříd, jakož i jejich případné vážení se přenechává dotčenému členskému státu; členský stát však o tom uvědomí Komisi.
Článek 3
1. Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2342/86.
2. Odkazy na nařízení (EHS) č. 2342/86 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3745/89
ze dne 13. prosince 1989,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2220/85, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1491/85 ze dne 23. května 1985, kterým se stanoví zvláštní opatření pro sójové boby [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2217/88 [2], a zejména na čl. 2 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1181/87 [4] odkazuje na nařízení Společenství upravující zemědělství vyžadující složení jistoty, která by zajistila zaplacení určité částky v případě, že není splněna stanovená povinnost;
vzhledem k tomu, že ani nařízení Rady (EHS) č. 1491/85, ani nařízení (EHS) č. 2194/85 ze dne 25. července 1985, kterým se stanoví obecná pravidla pro zvláštní opatření pro sójové boby [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1231/89 [6], ačkoli zavádějí režim jistot, nejsou uvedeny v článku 1 nařízení (EHS) č. 2220/85; že z tohoto důvodu, za účelem umožnění jednotného výkladu zahrnujícího rovněž výše uvedený režim, je proto vhodné doplnit nařízení (EHS) č. 2220/85;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 2220/85 se k článku 1 doplňuje toto písmeno g), které zní:
"g) nařízení (EHS) č. 1491/85 (sójové boby) [7]."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3786/89
ze dne 15. prosince 1989,
kterým se Portugalsku povoluje zrušit dovozní cla na pokrutiny pocházející z ostatních členských států a uplatňovat cla společného celního sazebníku na dovoz ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 243 odst. 4 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že čl. 243 odst.
4 písm. a) první odrážka aktu o přistoupení stanoví, že Portugalsko může na vlastní žádost zrušit dovozní cla na olejnatá semena a plody a na výrobky z nich nebo urychlit vyrovnání těchto cel;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
566/87 [1] povolilo Portugalsku částečné zrušení dovozních cel na pokrutiny do 31. prosince 1987; že nařízení Komise (EHS) č.
1692/88 [2] stanovilo totéž povolení do 31. prosince 1988; že cílem tohoto opatření bylo usnadnit zásobování portugalského odvětví živočišných krmiv pokrutinami; že faktory, které odůvodňovaly přijetí tohoto opatření, zůstávají v platnosti a že Portugalsko požádalo o možnost v souladu s uvedeným článkem 243 zrušit cla na dovoz pokrutin z ostatních členských států Společenství a uplatňovat cla společného celního sazebníku na dovoz ze třetích zemí, a to od 1. ledna 1990;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U pokrutin a ostatních pevných zbytků kódů KN 23040000, 23050000 a 2306, s výjimkou kódů KN 23069011 a 23069019, se Portugalsku povoluje zrušit cla na dovoz z ostatních členských států a uplatňovat cla společného celního sazebníku na dovoz ze třetích zemí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3900/89
ze dne 4. prosince 1989
o používání rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Tunisko č. 2/89, kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska k Evropským společenstvím mění protokol o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2573/87 ze dne 11. srpna 1987, kterým se stanovují opatření pro obchod mezi Španělskem a Portugalskem na straně jedné a Alžírskem, Egyptem, Jordánskem, Libanonem, Tuniskem a Tureckem na straně druhé [1], a zejména na článek 23 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 7 rozhodnutí 87/456/ESUO zástupců vlád členských států zasedajících v Radě ze dne 11. srpna 1987, kterým se stanoví režim obchodování s produkty, které spadají do působnosti Smlouvy o ESUO, mezi Španělskem a Portugalskem na jedné straně a Alžírskem, Egyptem, Jordánskem, Libanonem a Tuniskem na straně druhé [2] se nezbytné změny pravidel původu, které přijaly Rady pro spolupráci po přistoupení Španělska a Portugalska, vztahují na produkty uvedené v dotyčném rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že podle článku 25 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce přijala Rada pro spolupráci EHS-Tunisko rozhodnutí č. 2/89, kterým se mění uvedený protokol v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska k Evropským společenstvím;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Tunisko č. 2/89 je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3906/89
ze dne 18. prosince 1989
o hospodářské pomoci Maďarské republice a Polské lidové republice
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že se Společenství a jeho členské státy rozhodly vyvinout s některými třetími zeměmi společné úsilí v podobě opatření na podporu hospodářských a společenských reforem v Maďarsku a Polsku;
vzhledem k tomu, že Společenství uzavřelo s Maďarskou republikou a s Polskou lidovou republikou dohody o vzájemném obchodu a o obchodní a hospodářské spolupráci;
vzhledem k tomu, že Společenství musí vládnout prostředky nezbytnými k tomu, aby se tato opatření uskutečnila;
vzhledem k tomu, že je třeba určit oblasti, ve kterých mají být tato opatření učiněna;
vzhledem k tomu, že je nutné odhadnout objem finančních zdrojů Společenství potřebných k uskutečnění těchto opatření v roce 1990;
vzhledem k tomu, že uskutečnění těchto opatření přispěje k tomu, aby Společenství dosáhlo svých cílů, a že Smlouva neposkytuje pro uvedená opatření jiné pravomoci než podle článku 235,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství uskutečňuje opatření k hospodářské pomoci ve prospěch Maďarské republiky a Polské lidové republiky v souladu s požadavky stanovenými tímto nařízením.
Článek 2
Objem finančních prostředků Společenství potřebných k provádění opatření na základě tohoto nařízení v období do 31. prosince 1990 se stanoví na 300 milionů ECU.
Článek 3
1. Pomoci se použije přednostně k podpoře reforem probíhajících v Polsku a Maďarsku, zejména financováním nebo účastí na financování projektů zaměřených na hospodářskou restrukturalizaci.
Projekty nebo opatření v rámci spolupráce bude třeba podniknout zejména v oblasti zemědělství, průmyslu, investic, energií, odborného vzdělávání, ochrany životního prostředí, obchodu a služeb; měly by se zaměřovat zvláště na soukromý sektor v Maďarsku a Polsku.
2. Při výběru opatření, která budou financována podle tohoto nařízení, se přihlédne mimo jiné k přáním a přednostním cílům vyjádřeným danými přijímajícími zeměmi.
Článek 4
Společenství poskytuje pomoc buď samostatně, anebo v podobě spolufinancování s členskými státy, Evropskou investiční bankou, třetími zeměmi nebo s mnohostrannými subjekty, anebo se samotnými přijímajícími zeměmi.
Článek 5
Společenství zpravidla poskytuje pomoc v podobě subvencí.
Z nich lze vytvářet fondy, jichž se použije k financování projektů nebo opatření v rámci spolupráce.
Článek 6
1. Poskytovaná pomoc může krýt náklady na dovoz a místní výdaje nezbytné k uskutečňování projektů a programů.
Z financování Společenstvím jsou vyloučeny daně, cla a jiné poplatky a částky určené k nabytí nemovitostí.
2. Náklady na údržbu a provoz lze hradit u vzdělávacích a výzkumných programů a u jiných projektů, u nichž však lze tyto náklady hradit pouze zpočátku a v postupně klesající míře.
3. V případě spolufinancování se však vždy přihlédne k postupům, jichž používají ostatní poskytovatelé pomoci.
Článek 7
1. Přesahuje-li finanční podpora 50000 ECU a je-li Společenství jejím jediným vnějším zdrojem, je účast na nabídkovém řízení, veřejných zakázkách a na uzavírání smluv otevřena všem fyzickým i právnickým osobám členských států, Polska a Maďarska za stejných podmínek.
2. Odstavec 1 se použije rovněž pro spolufinancování.
3. Při spolufinancování však účast třetích osob na nabídkovém řízení, veřejných zakázkách a na uzavírání smluv schvaluje Komise jednotlivě a po posouzení případu.
Článek 8
Komise spravuje pomoc postupem podle článku 9. Stejným postupem přijme obecné zásady pro pomoc a sektorové programy.
Článek 9
1. Při Komisi se zřizuje Výbor pro pomoc při hospodářské restrukturalizaci v Polsku a Maďarsku složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Jednání výboru se u otázek týkajících se Evropské investiční banky účastní její pozorovatel.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě Komise odloží použitelnost opatření, o kterých rozhodla, na dobu šesti týdnů ode dne tohoto sdělení.
Rada může ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 10
Od roku 1990 podává Komise každoročně zprávu o uskutečňování činností v rámci spolupráce.
Zprávu zašle Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1991
o kontrole opatření tvořících součást systému financování záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), prováděné členskými státy, a o zrušení směrnice 77/435/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2048/88 [4], členské státy přijímají opatření nezbytná k zajištění toho, že operace financované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF), jsou prováděny skutečně a správně, k zabránění nesrovnalostem a jejich vyšetření a k zpětnému získání ztrát, které nastaly v důsledku nesrovnalostí nebo nedbalosti;
vzhledem k tomu, že kontrola obchodní dokumentace podniků, které přijímají nebo provádějí platby, může být velmi účinným prostředkem dohledu nad operacemi tvořícími součást financování ze záruční sekce EZOZF; že tato kontrola doplňuje ostatní kontroly prováděné členskými státy; že tímto nařízením navíc nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy týkající se kontroly, která jsou širší než ustanovení tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že členské státy je třeba vyzvat k posílení kontroly obchodní dokumentace podniků které přijímají nebo provádějí platby v rámci uplatňování směrnice 77/435/EHS [5];
vzhledem k tomu, že zavádění úpravy vyplývající ze směrnice 77/435/EHS členskými státy odhalilo potřebu změnit stávající systém na základě získaných zkušeností; že s přihlédnutím k povaze potřebných opatření je třeba vtělit tyto změny do nařízení;
vzhledem k tomu, že dokumenty, na jejichž základě se uskutečňuje dotyčná kontrola, by měly být určeny tak, aby byla umožněna úplná kontrola;
vzhledem k tomu, že podniky, které mají být kontrolovány, musí být vybrány zejména s ohledem na povahu operací prováděných v jejich odpovědnosti a rozložení podniků přijímajících anebo provádějících platby podle jejich finančního významu v systému financování záruční sekcí EZOZF;
vzhledem k tomu, že dále je nutné stanovit minimální počet kontrol obchodní dokumentace; že tento počet musí být stanoven způsobem, který vylučuje podstatné rozdíly mezi jednotlivými členskými státy v důsledku rozdílné skladby jejich výdajů v rámci záruční sekce EZOZF; že tento způsob lze stanovit na základě počtu podniků o určitém stupni významu v systému financování záruční sekcí EZOZF;
vzhledem k tomu, že je třeba vymezit pravomoci úředníků pověřených prováděním kontrol, jakož i povinnost podniků zpřístupnit jim po určitou dobu obchodní dokumentaci a podávat jim informace, které si vyžádají; že by též mělo být stanoveno, že obchodní dokumentace může být v některých případech zabavena;
vzhledem k tomu, že s ohledem na mezinárodní skladbu obchodu se zemědělskými produkty a s výhledem na dotvoření vnitřního trhu je nezbytné organizovat spolupráci mezi členskými státy; že je rovněž nezbytné vytvořit na úrovni Společenství centralizovaný dokumentační systém, podchycující podniky přijímající anebo uskutečňující platby usazené ve třetích zemích;
vzhledem k tomu, že zatímco přijímání programů kontroly náleží na prvním místě členským státům, je nutné sdělovat tyto programy Komisi, aby mohla převzít koordinační a dohlížecí úlohu a zajistit, že tyto programy jsou přijímány na základě vhodných kriterií; že kontroly lze tudíž soustředit na odvětví a podniky, u nichž je nebezpečí zpronevěr vysoké;
vzhledem k tomu, že orgány vykonávající kontroly podle tohoto nařízení musí být organizovány nezávisle na orgánech provádějících kontroly před vyplacením;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby každý členský stát měl zvláštní orgán pověřený sledováním uplatňování tohoto nařízení a koordinací kontrol prováděných na jeho základě; že zástupci tohoto orgánu mohou provádět kontroly podniků na základě tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že by mělo být podpořeno posílení orgánů pověřených uplatňováním tohoto nařízení prostřednictvím dočasného a postupně snižovaného příspěvku Společenství na výdaje vynaložené členskými státy v souvislosti se získáváním dalších zaměstnanců a v souvislosti s některými dalšími náklady na školení zaměstnanců a technické vybavení orgánů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné provést odhad finančních prostředků Společenství nezbytných pro uskutečnění tohoto opatření; že tato částka tvoří součást finančního odhadu uvedeného v bodě II interinstitucionální dohody o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [6] ze dne 29. června 1988; že skutečně disponibilní prostředky budou stanoveny v rozpočtovém procesu v souladu s touto dohodou;
vzhledem k tomu, že se na informace získané v průběhu kontrol obchodní dokumentace musí vztahovat služební tajemství;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést výměnu informací na úrovni Společenství, aby výsledků uplatňování tohoto nařízení bylo možno využívat s vyšší účinností,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1 1. Toto nařízení se týká kontroly obchodní dokumentace subjektů, dále jen "podniky", které přijímají nebo provádějí platby, které se přímo nebo nepřímo vztahují k systému financování záruční sekcí EZOZF, za účelem zjištění, zda byla opatření tvořící součást systému financování záruční sekcí EZOZF skutečně a řádně provedena.
2. Pro potřeby tohoto nařízení se "obchodní dokumentací" rozumějí všechny účetní knihy, evidence, záznamy a související podpůrné dokumenty, účetnictví a korespondence související s obchodní činností podniku, jakož i obchodní údaje v jakékoli podobě, pokud souvisejí přímo anebo nepřímo s operacemi uvedenými v odstavci 1.
1. Členské státy provádějí kontroly obchodní dokumentace podniků, s přihlédnutím k povaze operací, jichž se kontrola týká.
Členské státy zajistí, aby výběr podniků ke kontrole poskytoval nejlepší záruku účinnosti opatření pro předcházení nesrovnalostí v systému financování záruční sekcí EZOZF a jejich vyšetřování.
Výběr přihlíží mimo jiné k finančnímu významu podniků v této oblasti a k ostatním rizikovým faktorům.
2. Kontroly uvedené v odstavci 1 jsou během každého kontrolního období uvedeného v odstavci 4 prováděny v počtu podniků, který nesmí být menší nežli polovina počtu podniků, které v kalendářním roce předcházejícím počátku daného kontrolního období obdržely nebo vyplatily v rámci systému financování záruční sekcí EZOZF více než 60000 ECU.
Pro kontrolní období začínající v roce 1990 se částka 60000 ECU, uvedená v prvním pododstavci, nahrazuje částkou 100000 ECU a pro období začínající v roce 1991 částkou 90000 ECU.
Podniky, které obdržely nebo vyplatily více než 200000 ECU a nebyly kontrolovány podle tohoto nařízení v průběhu předchozího kontrolního období, jsou kontrolovány povinně.
Podniky, které obdržely nebo vyplatily méně než 10000 ECU, jsou kontrolovány podle tohoto nařízení pouze na základě kritérií, které uvedou členské státy ve svém ročním programu uvedeném v článku 10 anebo Komise v jakémkoliv návrhu na změnu tohoto programu.
3. Ve vhodných případech bude kontrola uvedená v odstavci 1 rozšířena i na fyzické a právnické osoby, s nimiž jsou podniky ve smyslu článku 1 ve spojení, a na všechny další fyzické a právnické osoby, které mohou mít zájem na sledování cílů stanovených v článku 3.
4.
Kontrolní období trvá od 1. července do 30. června následujícího roku.
Kontrola se týká alespoň kalendářního roku předcházející kontrolnímu období; může být rozšířena na období stanovené členským státem, které předchází tomuto kalendářnímu roku, jakož i na období mezi 1. lednem roku, v němž začalo kontrolní období, a skutečným dnem uskutečnění kontroly podniku.
5. Kontrolami prováděnými podle tohoto nařízení nejsou dotčeny kontroly prováděné na základě článku 6 nařízení (EHS) č.
283/72 [7] ani kontroly prováděné na základě článku 9 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 3 1. Přesnost základních údajů podrobených kontrole je ve vhodných případech ověřována dostatečným počtem křížových kontrol, které zahrnují zejména
- porovnávání s obchodní dokumentací dodavatelů, zákazníků, dopravců a jiných třetích osob, které mají přímý či nepřímý vztah k operacím prováděným v rámci systému financování záruční sekcí EZOZF,
- fyzické kontroly množství a povahy zásob a
- porovnání s účetnictvím finančních toků předcházejících nebo následujících příslušným operacím prováděným v rámci systému financování záruční sekcí EZOZF.
2. Zejména mají-li podniky povinnost vést zvláštní účetnictví v souladu s předpisy Společenství nebo vnitrostátními předpisy, zahrne kontrola tohoto účetnictví, je-li to vhodné, porovnání s obchodní dokumentací a případně se skutečným stavem zásob.
Článek 4 Podniky uchovávají obchodní dokumentaci uvedenou v čl. 1 odst. 2 a článku 3 po dobu minimálně tří let od konce roku, v němž byla vystavena.
Členské státy mohou stanovit delší dobu uchovávání této dokumentace.
Článek 5 1. Osoby odpovědné za chod podniků zajistí, aby byla úředníkům pověřeným prováděním kontroly anebo osobám k tomu zmocněným předána veškerá obchodní dokumentace a doplňující informace.
2. Úředníci pověření prováděním kontroly anebo osoby k tomu zmocněné si mohou vyžádat předání výtahů nebo kopií dokumentace uvedené v odstavci 1.
1. Členské státy zajistí, aby úředníci pověření prováděním kontroly byli též oprávněni zabavit nebo dát zabavit obchodní dokumentaci.
Toto právo je třeba vykonávat v souladu s odpovídajícími vnitrostátními předpisy a není jím dotčeno použití předpisů trestního řízení o zajištění dokumentů.
2. Členské státy přijmou přiměřená opatření umožňující potrestání fyzických anebo právnických osob, které neplní své povinnosti vyplývající z tohoto nařízení.
Článek 7 1. Členské státy si navzájem poskytují pomoc při provádění kontrol uvedených v článcích 2 a 3, je-li podnik usazen v jiném členském státě, než ve kterém byla anebo měla být vyplacena nebo obdržena dotyčná částka.
2. V průběhu prvního čtvrtletí roku následujícího po roce, v němž byla provedena platba, předá členský stát seznam podniků uvedených v odstavci 1 každému členskému státu, v němž je podnik usazen; seznam obsahuje všechny podrobnosti umožňující oslovenému členskému státu zjistit totožnost podniků.
Opis každého seznamu je předán Komisi.
Členský stát, ve kterém byla vyplacena nebo obdržena částka, může požádat členský stát, v němž je podnik usazen, o přednostní kontrolu tohoto podniku na základě článku 2 s uvedením konkrétních důvodů této žádosti.
Opis každé žádosti je předán Komisi.
3. V průběhu prvého čtvrtletí roku následujícího po roce, v němž byla provedena platba, zašlou členské státy Komisi seznam podniků usazených ve třetí zemi, pro něž byla nebo měla být vyplacena nebo obdržena částka v tomto členském státě.
1. Na informace získané v průběhu kontroly obchodní dokumentace podle tohoto nařízení se vztahuje služební tajemství.
Nesmějí být sděleny jiným osobám kromě těch, které je musí znát pro výkon povinností vyplývajících z jejich postavení v členských státech anebo v orgánech Společenství.
2. Tímto článkem nejdou dotčeny vnitrostátní předpisy o soudním řízení.
Článek 9 1.
Do 1. ledna roku následujícího po kontrolním období zašlou členské státy Komisi podrobnou zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
2. Tato zpráva musí uvést veškeré obtíže, s nimiž se kontrola případně setkala, jakož i opatření přijatá k jejich překonání, a musí obsahovat případné návrhy na zlepšení.
3. Členské státy a Komise si pravidelně vyměňují své názory na uplatňování tohoto nařízení.
4. Komise každoročně vyhodnotí dosažený pokrok ve své výroční zprávě o správě EZOZF podle článku 10 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 10
1. Členské státy vypracují program kontrol, které budou prováděny, v souladu s článkem 2 v průběhu následujícího kontrolního období.
2.
Do 15. dubna každého roku sdělí členské státy Komisi svůj program uvedený v odstavci 1 a blíže určí
- počet podniků, v nichž bude provedena kontrola, a jejich rozčlenění podle odvětví s ohledem na související částky,
- kritéria sledovaná při vypracování programu.
3. Programy vypracované členskými státy a sdělené Komisi provádějí členské státy, pokud k nim Komise nepodá ve lhůtě šesti týdnů připomínky.
4. Na změny programů provedené členskými státy se vztahuje stejný postup.
5. Ve výjimečných případech si Komise může na kterémkoliv stupni vyžádat zařazení určité kategorie podniků do programu kontrol jednoho či více členských států.
6. V prvním roce uplatňování tohoto nařízení budou programy kontrol vypracované členskými státy sděleny Komisi nejpozději do 1. května 1990 a budou provedeny, pokud k nim Komise nepodá připomínky do 15. června 1990.
Článek 11 1.
V každém členském státě je nejpozději do 1. ledna 1991 zvláštní orgán pověřen sledováním uplatňování tohoto nařízení a
- prováděním kontrol podle něj úředníky přímo zaměstnanými tímto zvláštním orgánem, anebo
- koordinací a obecným dohledem nad kontrolami prováděnými úředníky zaměstnanými jinými orgány.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že kontroly prováděné podle tohoto nařízení jsou rozděleny mezi zvláštní orgán a jiné vnitrostátní orgány, pokud zvláštní orgán zajišťuje jejich koordinaci.
2. Orgán nebo orgány pověřené uplatňováním tohoto nařízení musí být organizovány tak, aby byly nezávislé na orgánech anebo odděleních orgánů pověřených platbami a předběžnou kontrolou.
3. Zvláštní orgán uvedený v odstavci 1 učiní veškeré potřebné podněty a opatření, aby zaručil správné uplatňování tohoto nařízení.
4. Zvláštní orgán dále zajišťuje
- školení vnitrostátních úředníků pověřených prováděním kontrol podle tohoto nařízení určené k tomu, aby jim umožnilo získat znalosti dostatečné k výkonu jejich povinností,
- zpracovávání zpráv o provedených kontrolách a dalších dokumentů souvisejících s prováděnými kontrolami, pokud tak stanoví toto nařízení,
- zpracovávání a projednávání zpráv podle čl. 9 odst. 1 a programů podle článku 10.
5. Zvláštnímu orgánu svěří příslušný členský stát veškerou pravomoc nezbytnou k výkonu úkolů uvedených v odstavcích 3 a 4.
Tvoří jej dostatečný počet úředníků, kteří jsou vhodným způsobem odborně vzděláni k výkonu těchto úkolů.
6. Tento článek se nepoužije, je-li minimální počet podniků, které mají být kontrolovány na základě čl. 2 odst. 2, menší než 10.
Článek 12 Za podmínek stanovených ve článcích 13, 14 a 15 se Společenství podílí na financování dodatečných nákladů skutečně vynaložených členskými státy, které souvisejí se
- snížením prahu pro výpočet počtu kontrol, které mají být provedeny,
- uvolněním prostředků určených ke zlepšení kvality kontrol.
1. Společenství se podílí na nákladech skutečně vynaložených členskými státy v souvislosti s odměňováním dodatečných pracovníků přijatých po 1. lednu 1990 výhradně pro
- zvláštní orgán uvedený v článku 11 anebo
- jiné vnitrostátní orgány, pokud se tito pracovníci zabývají výhradně kontrolami podle tohoto nařízení.
2.
Finanční účast Společenství činí 50 % v prvních třech letech a 25 % ve čtvrtém a pátém roce po dobu pěti let, počínaje 1. lednem 1990, do celkové roční výše
- 500000 ECU v prvních třech letech a 250000 ECU ve čtvrtém a pátém roce pro Německo, Španělsko, Francii, Itálii, Nizozemsko a Velkou Británii,
- 250000 ECU v prvních třech letech a 125000 ECU ve čtvrtém a pátém roce pro Belgii, Dánsko, Řecko, Irsko a Portugalsko a
- 50000 ECU v prvních třech letech a 25000 ECU ve čtvrtém a pátém roce pro Lucembursko.
3. Pro účely tohoto nařízení se "odměňováním" rozumějí platy po odečtení daní úředníků pověřených uplatňováním tohoto nařízení, jakož i cestovní výlohy nezbytné pro výkon jejich povinností.
Účast Společenství na nákladech odměňování pracovníků stanoví každý členský stát paušálně.
Článek 14
Společenství se podílí na nákladech vynaložených členskými státy na školení zaměstnanců orgánů pověřených uplatňováním tohoto nařízení 50 % v prvních třech letech a 25 % ve čtvrtém a pátém roce po dobu pěti let, počínaje 1. lednem 1990, do celkové roční výše
- 100000 ECU v prvních třech letech a 50000 ECU ve čtvrtém a pátém roce pro Německo, Španělsko, Francii, Itálii, Nizozemsko a Velkou Británii,
- 50000 ECU v prvních třech letech a 25000 ECU ve čtvrtém a pátém roce pro Belgii, Dánsko, Řecko, Irsko a Portugalsko a
- 10000 ECU v prvních třech letech a 5000 ECU ve čtvrtém a pátém roce pro Lucembursko.
Článek 15 Společenství přispívá na výdaje skutečně vynaložené členskými státy na nákup výpočetní techniky a kancelářského vybavení potřebných pro orgány pověřené uplatňováním tohoto nařízení ve výši 100 % až do celkové výše
- 100000 ECU pro Německo, Španělsko, Francii, Itálii, Nizozemsko a Velkou Británii,
- 60000 ECU pro Belgii, Dánsko, Řecko, Irsko a Portugalsko a
- 20000 ECU pro Lucembursko.
1. Maximální výše výdajů Společenství považovaných za nezbytné k provedení opatření zaváděných tímto nařízením činí 6080000 ECU v prvém roce, 5160000 ECU ve druhém a třetím roce a 2580000 ECU ve čtvrtém a pátém roce.
2. Orgán odpovědný za sestavení rozpočtu stanoví prostředky, které budou k dispozici pro každý rozpočtový rok.
Článek 17
Roční výši výdajů hrazených Společenstvím stanoví Komise na základě údajů dodaných členskými státy. Článek 18 Částky v ECU uváděné v tomto nařízení se na národní měny přepočítávají s použitím směnných kurzů platných k prvnímu pracovním dni kalendářního roku, ve kterém začíná kontrolní období, a zveřejněných v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 19
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení mohou být stanovena postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 20 Pro kontrolu konkrétních výdajů hrazených Společenstvím na základě tohoto nařízení se použije článek 9 nařízení (EHS) č.
729/70.
Článek 21 V souladu s příslušnými ustanoveními vnitrostátních právních předpisů mají zástupci Komise přístup ke všem dokumentům vypracovaným v souvislosti s kontrolami uskutečněnými na základě tohoto nařízení nebo v jejich důsledku, jakož i ke shromážděným údajům, včetně údajů uložených v informačních systémech.
Článek 22 1.
Směrnice 77/435/EHS se zrušuje od 1. ledna 1990.
Kontroly, prováděné po tomto dni na základě zmíněné směrnice se považují za kontroly prováděné na základě tohoto nařízení.
2. Odkazy na směrnici 77/435/EHS se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
4058/89 ze dne 21. prosince 1989
o stanovení sazeb pro přepravu zboží po silnici mezi členskými státy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že politika přepravních sazeb je důležitou součástí společné dopravní politiky, kterou má podle Smlouvy zavést Rada;
vzhledem k tomu, že použitelnost nařízení Rady (EHS) č.
3568/83 ze dne 1. prosince 1983 o stanovení sazeb pro přepravu zboží po silnici mezi členskými státy [4], ve znění nařízení (EHS) č.
1991/88 [5], končí dnem 31. prosince 1989; že podle článku 20 uvedeného nařízení má Rada na návrh Komise rozhodnout o následné právní úpravě pro přepravní sazby v tomto dopravním odvětví;
vzhledem k tomu, že volné stanovení sazeb za přepravu zboží po silnici je nejvhodnější právní úpravou tarifů pro vytvoření volného dopravního trhu v souladu s rozhodnutím Rady, pro cíle vnitřního trhu a pro nezbytné zavedení jednotné právní úpravy tarifů v celém Společenství; že tato právní úprava tarifů rovněž vyhovuje konkrétní situaci tohoto odvětví;
vzhledem k tomu, že by mělo být možné sledovat vývoj sazeb pro přepravu zboží,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na přepravu zboží po silnici pro cizí potřebu mezi členskými státy, a to i tehdy, je-li přeprava z části
- vedena tranzitem přes třetí zemi nebo
- provedena silničním vozidlem, které je naloženo na jiný dopravní prostředek, aniž proběhla překládka zboží.
Článek 2
S účinností od 1. ledna 1990 se sazby za přepravu uvedenou v článku 1 stanoví volnou dohodou stran přepravní smlouvy.
Článek 3
1. S ohledem na konečné zavedení systému sledování trhu přepravy zboží po silnici jsou dopravci, zasilatelé a zprostředkovatelé dopravy povinni sdělovat příslušným orgánům svého členského státu na jejich žádost veškeré údaje o sazbách za mezinárodní přepravu boží po silnici.
2. Informace získané na základě tohoto nařízení jsou chráněny profesním tajemstvím.
3. Členské státy sdělí Komisi na její žádost jakoukoli informaci, kterou mají k dispozici.
Článek 4
1. Členské státy přijmou v přiměřené době právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení a uvědomí o nich Komisi.
2. Členské státy spolupracují mezi sebou a s Komisí při uplatňování tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
4060/89 ze dne 21. prosince 1989
o odstranění kontrol na hranicích členských států v silniční a vnitrozemské vodní dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dosažení volného pohybu služeb v dopravě je důležitou součástí společné dopravní politiky stanovené ve Smlouvě a cílem této politiky je zvýšení plynulosti provozu různých dopravních prostředků na území Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství právě přijímá opatření s cílem do 31. prosince l992 postupně vytvořit vnitřní trh, který zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu se Smlouvou;
vzhledem k tomu, že Komise má podle své Bílé knihy předložit Radě návrh týkající se odstranění pohraničních kontrol a formalit vztahujících se k prostředkům pozemní dopravy a dokladům;
vzhledem k tomu, že podle stávajících právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů v silniční a vnitrozemské vodní dopravě provádějí členské státy kontroly, ověřování a inspekce technických charakteristik, oprávnění a jiných dokladů, s nimiž musí být vozidlo nebo plavidlo v souladu; že obecně jsou tyto kontroly, ověření a inspekce odůvodněny zájmem zabránit narušením organizace dopravního trhu a zajistit bezpečnost na silnicích a ve vnitrozemské vodní dopravě;
vzhledem k tomu, že podle stávajících právních předpisů Společenství mohou členské státy volně organizovat a provádět kontroly, ověřování a inspekce, kde si to přejí, ale v praxi je běžně provádějí na svých hranicích;
vzhledem k tomu, že tyto kontroly, ověřování a inspekce mohou být provedeny stejně efektivně uvnitř území příslušných členských států a překročení hranic by proto nemělo být důvodem pro provádění těchto opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na kontroly prováděné členskými státy podle právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů v silniční a vnitrozemské vodní dopravě prováděné dopravními prostředky evidovanými nebo uváděnými do provozu v členském státě.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "hranicí" rozumí hranice uvnitř Společenství nebo vnější hranice, pokud přeprava mezi členskými státy zahrnuje průjezd třetí zemí;
b) "kontrolou" rozumí každá kontrola, inspekce, ověření nebo formalita provedená na hranicích členských států vnitrostátními orgány, která znamená zastavení nebo omezení volného pohybu vozidel nebo plavidel.
Článek 3
Kontroly uvedené v příloze prováděné na základě právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů v silniční a vnitrozemské vodní dopravě mezi členskými státy se již neprovádějí jako hraniční kontroly, ale pouze v rámci běžných kontrol prováděných na celém území členského státu nediskriminačním způsobem.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
4064/89
ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 a článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství stanoví čl. 3 písm. f) pro Společenství cíl zavést "systém zajišťující, že nebude narušována hospodářská soutěž na společném trhu";
vzhledem k tomu, že tento systém je nezbytný pro dotvoření vnitřního trhu do roku 1992 a pro jeho další vývoj;
vzhledem k tomu, že zrušení vnitřních hranic vede a nadále povede k velkým změnám v uspořádání společností uvnitř Společenství, zejména formou jejich spojování;
vzhledem k tomu, že je třeba tento vývoj uvítat, neboť je v souladu s požadavky dynamické hospodářské soutěže a může posílit konkurenceschopnost evropského průmyslu; zlepšit podmínky hospodářského růstu a zvyšovat životní úroveň uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že však je třeba zajistit, aby proces nového uspořádání společností trvale nenarušil hospodářskou soutěž; že právo Společenství proto musí obsahovat ustanovení o takovém spojování, které by mohlo značně narušit účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části;
vzhledem k tomu, že články 85 a 86, ačkoliv se podle judikatury Soudního dvora vztahují na jisté druhy spojování, nejsou dostatečné pro kontrolu všech činností, které se mohou ukázat jako neslučitelné se systémem nenarušené hospodářské soutěže, jak ji stanoví Smlouva;
vzhledem k tomu, že je proto zapotřebí vytvořit nový právní nástroj ve formě nařízení, který by umožnil účinnou kontrolu všech spojování z hlediska jejich účinku na soustavu hospodářské soutěže v rámci Společenství a který by byl jediným nástrojem na ně se vztahujícím;
vzhledem k tomu, že by toto nařízení mělo vycházet nejen z článku 87, ale především z článku 235 Smlouvy, na jehož základě si může Společenství stanovit další pravomoci k jednáním nutným k dosažení svých cílů, včetně pravomocí týkajících se případů spojování na trhu se zemědělskými produkty, uvedených v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto nařízení se mají vztahovat na významné strukturální změny, jejichž tržní dopad přesahuje státní hranice každého členského státu;
vzhledem k tomu, že rozsah použití tohoto nařízení by proto měl být stanoven podle zeměpisné oblasti činnosti dotyčných podniků a měl by být množstevně omezen tak, aby se vztahoval na ty případy spojování, jež mají dopad na celé Společenství; že na konci počáteční fáze provádění tohoto nařízení by měla být tato množstevní omezení přezkoumána na základě nabytých zkušeností;
vzhledem k tomu, že spojování mající význam pro celé Společenství existuje tam, kde společný celkový obrat dotyčných podniků překračuje stanovenou úroveň celosvětově a uvnitř Společenství, a kde nejméně dva z dotyčných podniků mají své výlučné nebo hlavní pole působnosti v různých členských státech, nebo kde, ačkoliv jsou především činné ve stejném členském státě, nejméně jeden z podniků významně působí nejméně v jednom dalším členském státě; že je tomu tak rovněž v případě, kdy se spojují podniky, jejichž hlavní oblast podnikání není ve Společenství, ale které tam provozují významnou činnost;
vzhledem k tomu, že opatření, jež budou přijata ke kontrole spojování, by měla, aniž je dotčen čl. 90 odst.
2 Smlouvy, dodržovat zásadu nediskriminace mezi veřejným a soukromým sektorem; že ve veřejném sektoru musí proto výpočet obratu podniku, který se spojuje, brát na zřetel podniky tvořící hospodářskou jednotku se samostatnou rozhodovací pravomocí bez ohledu na způsob držení jejich kapitálu nebo na pravidla správního dohledu, jež se na ně vztahují;
vzhledem k tomu, že je zapotřebí zjistit, zda spojování mající význam pro celé Společenství je či není slučitelné se společným trhem z hlediska potřeby udržovat a rozvíjet účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu; že přitom musí Komise zařadit své hodnocení do obecného rámce dosažení základních cílů uvedených v článku 2 Smlouvy, včetně posilování hospodářské a sociální soudržnosti Společenství, stanoveného v článku 130a;
vzhledem k tomu, že toto nařízení by mělo stanovit zásadu, že spojení mající význam pro celé Společenství, které vytváří nebo posiluje pozici, jejímž důsledkem je výrazně narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu nebo v jeho významné části, má být prohlášeno neslučitelným se společným trhem;
vzhledem k tomu, že spojování, které z důvodu omezeného podílu na trhu spojujících se podniků nemůže narušit účinnou hospodářskou soutěž, lze pokládat za slučitelné se společným trhem; že, aniž jsou dotčeny články 85 a 86 Smlouvy, existuje náznak v tomto smyslu, zejména tam, kde podíl na trhu daných podniků nepřesahuje 25 % na společného trhu nebo jeho podstatné části;
vzhledem k tomu, že by úkolem Komise mělo být veškeré rozhodování potřebné ke zjištění, zda spojování mající význam pro celé Společenství je či není slučitelné se společným trhem, jakož i rozhodování určené k obnově účinné hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že za účelem účinné kontroly by měly mít podniky povinnost předem oznámit své spojování mající význam pro celé Společenství a měla by být přijata opatření umožňující pozastavení procesu spojování na omezenou dobu, jakož i jeho prodloužení nebo prominutí; že v zájmu právní jistoty musí být přesto platnost právních úkonů co nejvíce chráněna;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena lhůta, během níž musí Komise zahájit řízení o oznámeném spojení, a určeno období, během něhož musí vydat konečné rozhodnutí o slučitelnosti či neslučitelnosti oznámeného spojení se společným trhem;
vzhledem k tomu, že dotyčným podnikům musí být dáno právo být slyšeny Komisí, jakmile bylo řízení zahájeno; že členům řídících a dozorčích orgánů a uznaným zástupcům zaměstnanců dotyčných podniků, jakož i třetím stranám, které prokážou svůj oprávněný zájem na věci, musí být rovněž dána příležitost být slyšeni;
vzhledem k tomu, že by Komise měla jednat v úzké a stálé spolupráci s příslušnými orgány členských států, od nichž získává připomínky a informace;
vzhledem k tomu, že pro účely tohoto nařízení a v souladu s judikaturou Soudního dvora musí být Komisi členskými státy poskytována pomoc a Komise musí být rovněž zmocněna vyžadovat poskytování informací a provádět potřebné šetření pro hodnocení spojování;
vzhledem k tomu, že dodržování tohoto nařízení musí být vynutitelné prostřednictvím pokut a penále; že by v tomto směru měla být Soudnímu dvoru dána neomezená pravomoc podle článku 172 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je vhodné vymezit pojem spojování tak, aby zahrnoval pouze úkony, které způsobí trvalé strukturální změny dotyčných podniků; že je proto nezbytné vyloučit z rámce tohoto nařízení ty úkony, jejichž předmětem nebo účinkem je koordinace soutěžního chování nezávislých podniků, protože takové úkony spadají pod šetření podle příslušných ustanovení prováděcích nařízení k článkům 85 a 86 Smlouvy; že je vhodné činit tento rozdíl zvláště v případě vytváření společných podniků;
vzhledem k tomu, že neexistuje koordinace soutěžního chování ve smyslu tohoto nařízení, v případě, že dva nebo více podniků se dohodnou získat společnou kontrolu nad jedním nebo více jinými podniky, jejichž předmětem a účinkem je spoluvlastnictví takových podniků nebo jejich majetku;
vzhledem k tomu, že použitelnost tohoto nařízení není vyloučena v případě, že dotyčné podniky přijmou omezení, která se přímo týkají provedení spojení a jsou pro něj potřebná;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být výlučně příslušná k použití tohoto nařízení s výhradou přezkoumání jejího rozhodnutí Soudním dvorem;
vzhledem k tomu, že pokud tak nestanoví toto nařízení, členské státy nesmějí uplatňovat své vnitrostátní právní předpisy upravující hospodářskou soutěž týkající se spojování, mající význam pro celé Společenství; že odpovídající pravomoci vnitrostátních orgánů by se měly omezit na případy, kdy, pokud v nich nezasáhne Komise, by mohla být vážně narušena účinná hospodářská soutěž na území určitého členského státu a kdy soutěžní zájmy takového členského státu nemohou být dostatečně chráněny jinak než tímto nařízením; že v takových případech musí dotyčné členské státy jednat neprodleně; že pro rozdíly ve vnitrostátních právních předpisech jednotlivých států nemůže toto nařízení stanovit jednotnou lhůtu pro přijetí nápravných opatření;
vzhledem k tomu, že se výlučné použití tohoto nařízení na spojování, mající význam pro celé Společenství nedotýká článku 223 Smlouvy a nebrání členským státům přijímat vhodná opatření na ochranu svých oprávněných zájmů jiných, než stanoví toto nařízení, pokud jsou taková opatření slučitelná se základními zásadami a jinými ustanoveními práva Společenství;
vzhledem k tomu, že spojení neuvedená v tomto nařízení spadají v zásadě pod pravomoc členských států; že by však Komise měla mít pravomoc jednat na žádost dotyčného členského státu v případech, kdy by mohla být na území tohoto státu vážně narušena účinná hospodářská soutěž;
vzhledem k tomu, že by měly být dodržovány podmínky, za nichž se ve třetích zemích provádí spojování, jehož se účastní podniky ze Společenství, a že by měla být přijata ustanovení pro případ, že by Rada dala Komisi příslušný mandát k jednání zaměřenému na zajištění nediskriminačního zacházení pro podniky ze Společenství;
vzhledem k tomu, že toto nařízení nijak nesnižuje kolektivní práva pracovníků, jež jsou uznávána v dotyčných podnicích,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Působnost
1. Aniž je dotčen článek 22, toto nařízení se vztahuje na všechna spojení mající význam pro celé Společenství, jak je definován v odstavci 2.
2. Pro účely tohoto nařízení má spojení význam pro celé Společenství, jestliže:
a) celkový celosvětový obrat všech dotyčných podniků přesahuje 5000 milionů ECU a
b) celkový obrat každého z nejméně dvou dotyčných podniků v rámci celého Společenství přesahuje 250 milionů ECU,
pokud žádný z dotyčných podniků nedosáhne v jednom a témže členském státě více než dvou třetin celkového obratu v rámci celého Společenství.
3. Prahové hodnoty stanovené v odstavci 2 budou posouzeny do konce čtvrtého roku po roce, kdy Rada na návrh Komise přijala toto nařízení kvalifikovanou většinou.
Článek 2
Hodnocení spojení
1. Spojení, na něž se vztahuje toto nařízení se hodnotí v souladu s následujícími ustanoveními, aby se zjistilo, zda jsou slučitelná se společným trhem, či ne.
Při tomto hodnocení vezme Komise v úvahu:
a) potřebu zachování a rozvoje účinné hospodářské soutěže na společném trhu, mimo jiné vzhledem ke struktuře všech dotčených trhů a ke skutečné nebo možné soutěže ze strany podniků majících své sídlo uvnitř nebo mimo Společenství;
b) tržní postavení dotyčných podniků a jejich hospodářskou a finanční sílu, stávající alternativy pro dodavatele a uživatele, jejich přístup k dodávkám nebo na trh, právní nebo jiné překážky vstupu na trh, směry vývoje nabídky a poptávky, pokud jde o příslušné zboží a služby, zájmy zprostředkovatelů a konečných spotřebitelů a technický a hospodářský vývoj, je-li to ku prospěchu spotřebitelů a nebrání to hospodářské soutěži.
2. Spojení, která nevytvářejí ani neposilují dominantní postavení, v jehož důsledku by byla významně narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části, se prohlásí za slučitelná se společným trhem.
3. Spojení, která vytvářejí nebo posilují dominantní postavení, v jehož důsledku je významně narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části, se prohlásí za neslučitelná se společným trhem.
Článek 3
Definice spojení
1. Spojení se považuje za vzniklé, jestliže:
a) dva nebo více dříve nezávislých podniků fúzuje nebo
b) jedna nebo více osob již kontrolujících nejméně jeden podnik nebo
- jeden nebo více podniků
získají buď nákupem cenných papírů nebo majetku, smluvně nebo jiným způsobem přímou nebo nepřímou kontrolu nad jedním nebo více jinými podniky, ať celými nebo jejich částmi.
2. Úkony, včetně vytvoření společného podniku, jejichž předmětem nebo účinkem je koordinace soutěžního chování podniků, které zůstávají nezávislé, nejsou spojením ve smyslu odst. 1 písm. b).
Vytvoření společného podniku plnícího na trvalém základě všechny funkce samostatné hospodářské jednotky, které nevede ke koordinaci soutěžního chování zúčastněných stran mezi sebou nebo mezi nimi a společným podnikem, je spojením ve smyslu odst. 1 písm. b).
3. Pro účely tohoto nařízení se kontrola skládá z práv, smluv nebo jiných prostředků, které jednotlivě nebo společně a s ohledem na dané skutečnosti nebo právní předpisy poskytují možnost rozhodujícího vlivu v určitém podniku, zejména:
a) vlastnickými právy nebo právem užívání celého nebo části majetku podniku;
b) právy nebo smlouvami, poskytujícími rozhodující vliv na složení, hlasování nebo rozhodování orgánů podniku.
4. Kontrolu získávají osoby nebo podniky, které:
a) mají práva, která vyplývají z dotyčných smluv; nebo
b) i když nemají práva vyplývající z těchto smluv, jsou oprávněny tato práva vykonávat.
5. Za spojení se nepovažují případy, kdy:
a) úvěrové instituce nebo jiné finanční instituce nebo pojišťovny, jejichž normální činnost zahrnuje úkony a obchodování s cennými papíry na vlastní nebo cizí účet, jsou dočasnými držiteli cenných papírů, které získaly v určitém podniku za účelem jejich dalšího prodeje, pokud na základě těchto cenných papírů nevykonávají hlasovací práva z nich plynoucí, aby určovaly soutěžního chování daného podniku, nebo pokud tato hlasovací práva vykonávají pouze za účelem přípravy prodeje celého podniku nebo jeho části, či jeho majetku, nebo prodeje těchto cenných papírů s tím, že všechny tyto prodeje se uskuteční do jednoho roku ode dne, kdy tyto cenné papíry byly získány; tato lhůta může být na žádost prodloužena Komisí v případech, kdy takové instituce nebo pojišťovny prokážou, že ve stanovené lhůtě nebyl prodej skutečně možný;
b) kontrolu získá osoba na základě právních předpisů členského státu, týkajících se zrušení podniku, konkurzu, platební neschopnosti, zastavení plateb, vyrovnání nebo podobných řízení;
c) úkony uvedené v odst. 1 písm. b) provádějí majetkově propojené společnosti uvedené v čl.
5 odst. 3 Čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o vypracování výročních účetních závěrek u některých forem společností [4] naposledy pozměněnou směrnicí 84/569/EHS [5], avšak za předpokladu, že hlasovací práva spojená s nabytými podíly jsou vykonávána, zvláště pokud jde o jmenování řídících a dozorčích orgánů podniků, v nichž mají podíly, pouze za účelem zajištění plné hodnoty těchto investic a nikoliv aby bylo přímo či nepřímo ovlivňováno chování těchto podniků v hospodářské soutěži.
Článek 4
Předchozí oznamování spojení
1. Spojení mající význam pro celé Společenství uvedená v tomto nařízení se musí oznámit Komisi nejdéle do jednoho týdne po uzavření příslušné dohody nebo po oznámení veřejného návrhu smlouvy o koupi akcií, či po získání kontrolní účasti.
Tato týdenní lhůta začíná dnem, kdy dojde k první z těchto skutečností.
2. Spojení, které sestává z fúze ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) nebo ze získání společné kontroly ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b), musí být oznámeno společně účastníky fúze nebo stranami, které společnou kontrolu získaly. Ve všech ostatních případech oznámení učiní osoby nebo podniky, které získaly kontrolu nad jedním nebo více podniky nebo nad jejich částmi.
3. Pokud Komise zjistí, že se na oznámené spojení toto nařízení vztahuje, zveřejní skutečnost, že došlo k tomuto oznámení, přičemž zároveň uvede jména stran, povahu spojení a hospodářské oblasti, kterých se týká.
Komise vezme v úvahu oprávněné zájmy podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 5
Výpočet obratu
1. Celkový obrat ve smyslu čl. 1 odst. 2 se skládá z částek nabytých dotyčnými podniky v předchozím finančním roce z prodeje výrobků a poskytování služeb spadajících do rámce běžných činností těchto podniků, po odečtení rabatu a daně z přidané hodnoty a jiných daní přímo spojených s obratem. Celkový obrat daného podniku nezahrnuje prodej výrobků nebo poskytování služeb mezi podniky uvedenými v odstavci 4.
Obrat ve Společenství nebo v některém členském státě zahrnuje výrobky prodané a služby poskytnuté podnikům nebo spotřebitelům uvnitř Společenství nebo případně v tomto členském státě.
2. Pokud spojení sestává z nabytí částí jednoho nebo více podniků, bez ohledu na to, zda mají právní subjektivitu či ne, bere se v úvahu jako odchylka od odstavce 1, pokud jde o prodávajícího nebo prodávající, pouze obrat těch částí, jež jsou předmětem prodeje.
Avšak dva nebo více úkonů ve smyslu prvního pododstavce, k nimž dojde během dvou let mezi stejnými osobami nebo podniky, se považuje za jedno a totéž spojení, jež vzniklo v den, kdy došlo k poslednímu úkonu.
3. Namísto obratu se použije následující:
a) pro úvěrové a jiné finanční instituce, pokud jde o čl. 1 odst. 2 písm. a), jedna desetina jejich celkových aktiv.
Pokud jde o čl. 1 odst. 2 písm. b) a závěrečnou část čl. 1 odst. 2, nahradí se celkový obrat v rámci celého Společenství jednou desetinou celkových aktiv vynásobenou poměrem mezi pohledávkami z obchodů s rezidenty Společenství vůči úvěrovým institucím a zákazníkům a celkovou částkou těchto pohledávek.
Pokud jde o závěrečnou část čl. 1 odst.
2, nahradí se celkový obrat v jednom členském státě jednou desetinou celkových aktiv vynásobenou poměrem mezi pohledávkami z obchodů s rezidenty tohoto členského státu vůči úvěrovým institucím a zákazníkům a celkovou částkou těchto pohledávek;
b) pro pojišťovny hodnota hrubého předepsaného pojistného, která zahrnuje veškeré přijaté a očekávané platby vztahující se k pojistným smlouvám uzavřeným těmito pojišťovnami nebo na jejich účet, včetně vyplaceného zajišťovacího pojistného, a po odpočtu daní a jim podobných příspěvků nebo poplatků předepsaných odkazem na jednotlivé platby pojistného nebo celkovou částku pojistného; pokud jde o čl. 1 odst. 2 písm. b) a závěrečnou část čl. 1 odst. 2, vezme se v úvahu zvlášť hrubé pojistné přijaté od rezidentů Společenství a zvlášť od rezidentů některého členského státu.
4. Aniž je dotčen odstavec 2, vypočítá se obrat dotyčného podniku ve smyslu čl. 1 odst. 2 tak, že se sečtou jednotlivé obraty:
a) dotyčných podniků;
b) těch podniků, ve kterých dotyčný podnik přímo nebo nepřímo:
- vlastní více než polovinu základního kapitálu nebo obchodních aktiv, nebo
- může vykonávat více než polovinu hlasovacích práv, nebo
- má právo jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady, představenstva nebo orgánů, které podnik právně zastupují, nebo
- má právo spravovat záležitosti podniku;
c) těch podniků, které mohou vykonávat v dotyčném podniku práva uvedená v písmenu b);
d) těch podniků, ve kterých může některý podnik uvedený v písmenu c) vykonávat práva uvedená v písmenu b);
e) těch podniků, ve kterých dva či více podniků uvedených v písmenech a) až d) může dohromady vykonávat práva uvedená v písmenu b).
5. V případech, kdy podniky, jichž se týká spojení, mohou dohromady vykonávat práva uvedená v odst. 4 písm. b), se při výpočtu obratu dotyčných podniků pro účely čl. 1 odst. 2:
a) nebere v úvahu obrat vzniklý z prodeje výrobků nebo poskytování služeb mezi společným podnikem a každým z dotyčných podniků nebo jakýmkoliv jiným podnikem spojeným s některým z nich, uvedeným v odst. 4 písm. b) až e);
b) bere v úvahu obrat vzniklý z prodeje výrobků a poskytování služeb mezi společným podnikem a jakýmikoliv třetími podniky.
Tento obrat se rovnoměrně rozdělí mezi dotyčné podniky.
Článek 6
Přezkoumání oznámení a zahájení řízení
1. Komise přezkoumá oznámení, jakmile ho obdrží.
a) Pokud dojde k názoru, že oznámené spojení nespadá pod ustanovení tohoto nařízení, zaznamená toto zjištění formou rozhodnutí.
b) Pokud zjistí, že oznámené spojení, ačkoliv spadá pod ustanovení tohoto nařízení, nevyvolává vážné pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem, rozhodne, že proti němu nevznese námitky a prohlásí, že je slučitelné se společným trhem.
c) Pokud naopak zjistí, že oznámené spojení spadá pod ustanovení tohoto nařízení, ale vyvolává vážné pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem, vydá rozhodnutí o zahájení řízení.
2. Komise bez odkladu oznámí své rozhodnutí dotyčným podnikům a příslušným orgánům členských států.
Článek 7
Pozastavení procesu spojování
1. Pro účely odstavce 2 nenabude spojení ve smyslu článku 1 účinku před jeho oznámením nebo v prvních třech týdnech po jeho oznámení.
2. Pokud Komise po předběžném přezkoumání oznámení během lhůty stanovené v odstavci 1 zjistí, že je to nutné za účelem zajištění plné účinnosti jakéhokoliv rozhodnutí přijatého později na základě čl. 8 odst. 3 a 4, může z vlastního podnětu rozhodnout, že prodlouží pozastavení procesu spojování zcela nebo částečně do té doby, než přijme konečné rozhodnutí, nebo může za tímto účelem přijmout jiná prozatímní opatření.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání uskutečnění veřejné nabídky, která byla Komisi oznámena v souladu s čl. 4 odst. 1, pokud nabyvatel nevykonává hlasovací práva spojená s dotyčnými cennými papíry nebo pokud tak činí pouze proto, aby zachoval plnou hodnotu takových investic, a na základě odchylky přiznané Komisí podle odstavce 4.
4. Komise může na žádost přiznat odchylku z povinností stanovených v odstavcích 1, 2 nebo 3, aby se zabránilo způsobení vážné škody jednomu nebo více podnikům, jichž se týká spojení, nebo třetí straně.
Tuto odchylku lze přiznat při stanovení určitých podmínek a povinností, aby byly zajištěny podmínky účinné hospodářské soutěže.
O odchylku lze požádat a může být přiznána kdykoliv, i před oznámením nebo po provedení právního úkonu.
5. Platnost právního úkonu provedeného v rozporu s odstavcem 1 nebo 2 závisí na rozhodnutí vydaném podle čl. 6 odst. 1 písm. b) nebo čl. 8 odst. 2 nebo 3, nebo na základě domněnky podle čl. 10 odst. 6.
Tento článek se však nedotýká platnosti právních úkonů s cennými papíry, včetně papírů vyměnitelných za jiné cenné papíry přijaté k obchodování na trhu, který je regulován a kontrolován uznanými veřejnými orgány, který pravidelně funguje a který je přímo nebo nepřímo přístupný veřejnosti, ledaže kupující nebo prodávající věděl nebo musel vědět, že dotyčný právní úkon byla proveden v rozporu s odstavci 1 nebo 2.
Článek 8
Rozhodovací pravomoci Komise
1. Aniž je dotčen článek 9, musí být všechna řízení zahájená podle čl. 6 odst. 1 písm. c) ukončena rozhodnutím podle odstavců 2 až 5.
2. Pokud Komise zjistí, že po případných změnách provedených dotyčnými podniky splňuje oznámené spojení kritérium stanovené v čl. 2 odst. 2, vydá rozhodnutí, ve kterém prohlásí, že spojení je slučitelné se společným trhem.
Ke svému rozhodnutí může připojit podmínky a povinnosti určené k tomu, aby zajistila, že podniky dodrží závazky, které vůči Komisi přijaly vzhledem ke změnám původního plánu spojení.
Rozhodnutí prohlašující, že spojení je slučitelné, zároveň stanoví potřebná omezení, jež se přímo vztahují k provedení spojení.
3. Jestliže Komise zjistí, že spojení splňuje kritérium stanovené v čl. 2 odst. 3, vydá rozhodnutí, ve kterém prohlásí, že spojení je neslučitelné se společným trhem.
4. Jestliže spojení již bylo provedeno, může Komise ve svém rozhodnutí vydaném podle odstavce 3 nebo ve zvláštním rozhodnutí požadovat rozdělení spojených podniků nebo jejich kapitálu nebo ukončení společné kontroly, nebo jiná vhodná opatření k obnovení podmínek účinné hospodářské soutěže.
5. Komise může odvolat své rozhodnutí, jež přijala podle odstavce 2, jestliže:
a) prohlášení o slučitelnosti se zakládá na nesprávné informaci, za kterou nese odpovědnost některý z dotyčných podniků, nebo která byla podvodně získána; nebo
b) dotyčné podniky porušily některou povinnost spojenou s tímto rozhodnutím.
6. V případech uvedených v odstavci 5 může Komise přijmout rozhodnutí podle odstavce 3, aniž by byla vázána lhůtou stanovenou v čl. 10 odst. 3.
Článek 9
Postoupení příslušným orgánům členských států
1. Komise může svým rozhodnutím, bez odkladu oznámeným dotyčným podnikům a příslušným orgánům ostatních členských států, postoupit oznámené spojení příslušným orgánům dotyčného členského státu za následujících okolností.
2. Členský stát může do tří týdnů ode dne obdržení kopie oznámení informovat Komisi, která pak informuje dotyčné podniky, že jejich spojením hrozí vytvoření nebo posílení dominantního postavení, v jehož důsledku by byla výrazně narušena účinná hospodářská soutěž na trhu v tomto členském státě, který má veškeré znaky zvláštního trhu, ať je podstatnou součástí společného trhu, nebo ne.
3. Jestliže je Komise toho názoru, že s ohledem na trh daných výrobků nebo služeb a k zeměpisné poloze trhu ve smyslu odstavce 7 existuje takový zvláštní trh a existuje taková hrozba, buď:
a) bude sama řešit daný případ za účelem udržení nebo obnovení účinné hospodářské soutěže na dotyčném trhu; nebo
b) postoupí případ příslušným orgánům dotyčného členského státu, které použijí vnitrostátní právní předpisy tohoto státu upravující hospodářskou soutěž.
Pokud je však názorem Komise, že takový zvláštní trh nebo hrozba neexistuje, stanoví to rozhodnutím určeným členským státům.
4. Rozhodnutí, zda daný případ postoupit či nikoli podle odstavce 3, se přijme, jestliže:
a) v zásadě v šestitýdenní lhůtě stanovené v čl. 10 odst. 1 druhém pododstavci Komise nezahájila řízení podle čl. 6 odst. 1 písm. b); nebo
b) nejdéle do tří měsíců ode dne oznámení dotyčného spojení Komise zahájila řízení podle čl. 6 odst. 1 písm. c), aniž by učinila přípravné kroky k přijetí potřebných opatření podle čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce nebo čl. 8 odst. 3 nebo 4 za účelem udržení nebo obnovení účinné hospodářské soutěže na dotyčném trhu.
5. Pokud do tří měsíců uvedených v odst. 4 písm. b), přes upomínku dotyčného členského státu, nepřijme Komise rozhodnutí o postoupení podle odstavce 3 ani neučiní přípravné kroky uvedené v odst. 4 písm. b), platí, že se rozhodla postoupit případ příslušnému členskému státu podle odst. 3 písm. b).
6. Jakoukoliv zprávu nebo oznámení o výsledcích přezkoumání spojení může příslušný orgán členského státu zveřejnit nejdéle do čtyř měsíců ode dne, kdy Komise daný případ postoupila.
7. Zeměpisná poloha trhu znamená oblast, ve které se příslušné podniky účastní dodávky výrobků nebo služeb, kde jsou podmínky hospodářské soutěže dostatečně stejnorodé a kterou lze odlišit od sousedních oblastí, protože v těchto oblastech jsou především podmínky hospodářské soutěže značně odlišné.
Při tomto hodnocení by se měla vzít v úvahu zejména povaha a znaky dotyčných výrobků nebo služeb, existence překážek vstupu na trh nebo spotřebitelské preference, podstatné rozdíly v tržních podílech zúčastněných podniků mezi příslušnou oblastí a sousedními oblastmi nebo podstatné cenové rozdíly.
8. Při používání tohoto článku mohou dotyčné členské státy podniknout pouze opatření, která jsou nezbytná pro zajištění nebo obnovení účinné hospodářské soutěže na daném trhu.
9. Každý členský stát se může v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy odvolat k Soudnímu dvoru, a zejména může žádat použití článku 186 za účelem použití svých vnitrostátních právních předpisů upravujících hospodářskou soutěž.
10. Tento článek bude přezkoumán do čtyř let po přijetí tohoto nařízení.
Článek 10
Lhůty pro zahájení řízení a pro rozhodnutí
1. Rozhodnutí uvedená v čl.
6 odst. 1 musí být přijata nejdéle ve lhůtě jednoho měsíce.
Tato lhůta začíná běžet ode dne následujícího po dni přijetí oznámení nebo, jsou-li informace, jež mají být dodány s oznámením, neúplné, ode dne následujícího po dni přijetí úplných informací.
Tato lhůta se prodlouží na šest týdnů, jestliže Komise obdrží žádost od členského státu podle čl. 9 odst. 2.
2. Rozhodnutí přijatá podle čl. 8 odst. 2 o oznámených spojeních musí být přijata jakmile je zřejmé, že vážné pochybnosti uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c) byly odstraněny, zejména v důsledku změn provedených dotyčnými podniky, a nejdéle do uplynutí lhůty stanovené v odstavci 3.
3. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 6, musí být rozhodnutí přijatá podle čl. 8 odst. 3 o oznámených spojeních přijata nejdéle do čtyř měsíců ode dne zahájení řízení.
4. Běh lhůty stanovené v odstavci 3 lze výjimečně přerušit, jestliže z důvodů, za které nese odpovědnost některý z podniků zúčastněných na spojení, musela Komise požádat o informace na základě článku 11 nebo nařídit šetření rozhodnutím přijatým podle článku 13.
5. Pokud Soudní dvůr vydá rozhodnutí, které zruší zcela nebo zčásti rozhodnutí přijaté Komisí podle tohoto nařízení, začnou lhůty stanovené tímto nařízením běžet znovu ode dne rozsudku.
6. Pokud Komise nepřijme rozhodnutí podle čl. 6 odst. 1 písm. b) nebo c), nebo podle čl. 8 odst. 2 nebo 3, ve lhůtách stanovených v odstavcích 1 a 3, má se za to, že spojení je slučitelné se společným trhem, aniž je dotčen článek 9.
Článek 11
Žádosti o informace
1. Při plnění svých povinností stanovených tímto nařízením může Komise získávat veškeré potřebné informace od vlád a příslušných orgánů členských států, od osob uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. b) a od podniků a sdružení podniků.
2. Při zaslání žádosti o informaci jednotlivci, podniku nebo sdružení podniků zašle Komise současně kopii této žádosti příslušnému orgánu členského státu, na jehož území takový jednotlivec pobývá nebo kde má takový podnik či sdružení podniků své sídlo.
3. Ve své žádosti Komise uvede právní základ a účel této žádosti, jakož i sankce stanovené v čl. 14 odst. 1 písm. b) za poskytnutí nesprávné informace.
4. Vyžádaná informace bude v případě podniků poskytnuta jejich vlastníkovi nebo jeho zástupci a v případě právnických osob, společností či podniků, nebo sdružení, která nemají právní subjektivitu, osobám zmocněným za ně jednat buď právními předpisy, nebo jejich stanovami.
5. Pokud osoba, podnik nebo sdružení podniků neposkytne vyžádanou informaci ve lhůtě stanovené Komisí, nebo poskytne-li neúplné informace, Komise si vyžádá poskytnutí této informace svým rozhodnutím. V tomto rozhodnutí uvede, jakou informaci vyžaduje, určí přiměřenou lhůtu pro její poskytnutí a uvede sankce stanovené v čl. 14 odst. 1 písm. c) a čl. 15 odst. 1 písm. a), jakož i právo na přezkoumání rozhodnutí Soudním dvorem.
6. Komise současně zašle kopii svého rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území uvedená osoba pobývá nebo má podnik či kde má sdružení podniků své sídlo.
Článek 12
Vyšetřování orgány členských států
1. Na žádost Komise provedou příslušné orgány členských států vyšetřování, jež Komise pokládá za nutné podle čl. 13 odst. 1 nebo které nařídila svým rozhodnutím přijatým podle čl. 13 odst. 3. Úředníci příslušných orgánů členských států, odpovědní za provádění takového vyšetřování, vykonávají svoji pravomoc na základě písemného zmocnění vydaného příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má vyšetřování provádět. Toto zmocnění musí vymezit předmět a účel vyšetřování.
2. Požádá-li o to Komise nebo příslušný orgán členského státu, na jehož území se má vyšetřování provádět, úředníci Komise mohou pomáhat úředníkům tohoto orgánu při výkonu jejich povinností.
Článek 13
Vyšetřovací pravomoc Komise
1. Při výkonu svých povinností stanovených tímto nařízením může Komise provádět veškeré potřebné vyšetřování podniků a sdružení podniků.
Za tímto účelem mají úředníci pověření Komisí právo:
a) zkoumat účetní knihy a jiné záznamy o hospodářské činnosti;
b) opatřovat si a vyžadovat kopie nebo výpisy z účetních knih a záznamů o hospodářské činnosti;
c) vyžadovat na místě ústní vysvětlení;
d) vstupovat do všech prostorů podniku, pozemků a dopravních prostředků.
2. Úředníci Komise, pověření výkonem vyšetřování, vykonávají svoji pravomoc po předložení písemného zmocnění, které vymezuje předmět a účel vyšetřování, jakož i sankce stanovené v čl. 14 odst. 1 písm. c) pro případ, že nejsou předloženy všechny vyžádané účetní knihy nebo jiné záznamy o hospodářské činnosti. V dostatečném časovém předstihu před vyšetřováním Komise písemně vyrozumí příslušný orgán členského státu, na jehož území má být vyšetřování prováděno, o tomto vyšetřování a sdělí mu jména úředníků k tomu zmocněných.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny podrobit se vyšetřování nařízenému rozhodnutím Komise. Toto rozhodnutí vymezí předmět a účel vyšetřování, určí den jeho zahájení, uvede sankce stanovené v čl. 14 odst. 1 písm. d) a čl. 15 odst. 1 písm. b) a upozorní na právo přezkoumání rozhodnutí Soudním dvorem.
4. Komise musí písemně a v dostatečném časovém předstihu informovat příslušný orgán členského státu, na jehož území se má vyšetřování provádět, o svém záměru přijmout rozhodnutí podle odstavce 3.
Před přijetím rozhodnutí vyslechne názor příslušného orgánu.
5. Úředníci příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má vyšetřování provádět, mohou na žádost tohoto orgánu nebo Komise pomáhat pracovníkům Komise při výkonu jejich povinností.
Pokud se některý podnik nebo sdružení podniků nechce podřídit vyšetřování nařízenému na základě tohoto článku, dotyčný členský stát poskytne potřebnou pomoc úředníkům pověřeným Komisí, aby jim umožnil vyšetřování provést. Za tím účelem přijmou členské státy po konzultaci s Komisí potřebná opatření do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 14
Pokuty
1. Komise může svým rozhodnutím uložit pokutu ve výši od 1000 ECU do 50000 ECU osobám uvedeným v čl.
3 odst. 1 písm. b), podnikům nebo sdružením podniků, které úmyslně nebo z nedbalosti:
a) opomenou oznámit spojení podle článku 4;
b) poskytnou nesprávnou nebo zavádějící informaci v oznámení podle článku 4;
c) poskytnou nesprávnou informaci v odpovědi na žádost podle článku 11 nebo neposkytnou informaci ve lhůtě stanovené v rozhodnutí přijatém podle článku 11;
d) předloží požadované účetní knihy nebo jiné záznamy o hospodářské činnosti v neúplné formě během vyšetřování podle článku 12 nebo 13, nebo odmítnou podrobit se vyšetřování nařízenému rozhodnutím přijatým podle článku 13.
2. Komise může svým rozhodnutím uložit pokuty nepřesahující 10 % celkového obratu dotyčných podniků ve smyslu článku 5 dotyčným osobám nebo podnikům, které úmyslně nebo z nedbalosti:
a) nesplní povinnost uloženou jim rozhodnutím podle čl. 7 odst. 4 nebo čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce;
b) uskuteční spojení porušením čl. 7 odst. 1 nebo nedbají rozhodnutí přijatého podle čl. 7 odst. 2;
c) uskuteční spojení, které bylo prohlášeno jako neslučitelné se společným trhem rozhodnutím podle čl. 8 odst. 3, nebo nepodniknou opatření nařízená rozhodnutím podle čl. 8 odst. 4.
3. Při stanovení výše pokuty se přihlédne k povaze a závažnosti porušení.
4. Rozhodnutí přijatá podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
Článek 15
Penále
1. Komise může svým rozhodnutím uložit osobám uvedeným v čl. 3 odst. 1 písm. b), podnikům nebo sdružením podniků penále nejvýše 25000 ECU za každý den prodlení počítaného ode dne stanoveného v rozhodnutí, aby je přiměla:
a) poskytnout úplné a správné informace, které si vyžádala svým rozhodnutím podle článku 11;
b) podrobit se vyšetřování, které nařídila svým rozhodnutím podle článku 13.
2. Komise může svým rozhodnutím uložit osobám uvedeným v čl.
3 odst. 1 písm. b) nebo podnikům penále nejvýše 100000 ECU za každý den prodlení počítaného ode dne stanoveného v rozhodnutí, aby je přiměla:
a) splnit povinnost uloženou jim rozhodnutím, přijatým na základě čl. 7 odst. 4 nebo čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce, nebo
b) použít opatření nařízená rozhodnutím přijatým na základě čl. 8 odst. 4.
3. Jestliže osoby uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. b), podniky nebo sdružení podniků splní povinnost, jejíž plnění mělo penále vymáhat, Komise může snížit celkovou částku tohoto penále oproti výši částky, která by byla vypočtena podle jejího původního rozhodnutí.
Článek 16
Přezkoumání rozhodnutí Soudním dvorem
Soudní dvůr má neomezenou pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy přezkoumat rozhodnutí, kterými Komise stanovila pokutu nebo penále; má právo zrušit, snížit nebo zvýšit uložené pokuty nebo penále.
Článek 17
Profesní tajemství
1. Informace získané v důsledku použití článků 11, 12, 13 a 18 smějí být použity pouze pro účely příslušné žádosti, vyšetřování nebo slyšení.
2. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 3 a články 18 a 20, Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a jiní pracovníci nesmí sdělovat žádné informace získané použitím tohoto nařízení, které spadají pod závazek profesního tajemství.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání zveřejnění všeobecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace týkající se konkrétních podniků nebo sdružení podniků.
Článek 18
Slyšení stran a třetích osob
1. Dříve než přijme jakékoliv rozhodnutí podle čl. 7 odst. 2 a 4, čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce a odst. 3 až 5 a článků 14 a 15, umožní Komise dotyčným osobám, podnikům a sdružením podniků, aby v každém stadiu řízení, až po konzultaci s poradním výborem, sdělily svůj názor na námitky proti nim vznesené.
2. Odchylně od odstavce 1 je možno prozatímně přijmout rozhodnutí pokračovat v pozastavení spojování nebo přiznání odchylky z tohoto pozastavení podle čl. 7 odst. 2 a 4, aniž by byla dotyčným osobám, podnikům nebo sdružením podniků dána možnost sdělit předem svůj názor, pokud jim Komise tuto možnost poskytne co nejdříve po přijetí svého rozhodnutí.
3. Komise musí založit svůj názor pouze na námitkách, ke kterým strany mohly předložit své připomínky.
V řízení musí být plně dodržováno právo na obhajobu.
Nahlížet do spisu musí být umožněno přinejmenším přímo zúčastněným stranám s tím, že musí být chráněn oprávněný zájem podniků na zachování jejich obchodního tajemství.
4. Pokud to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nutné, mohou také vyslechnout jiné fyzické nebo právnické osoby.
Fyzické nebo právnické osoby, které prokážou oprávněný zájem, a zejména členové správních nebo řídících orgánů dotyčných podniků, nebo uznaní zástupci jejich zaměstnanců, mají právo být slyšeni na základě své žádosti.
Článek 19
Spolupráce s orgány členských států
1. Komise zašle příslušným orgánům členských států kopie oznámení do tří pracovních dnů a co nejdříve pak kopie nejdůležitějších dokumentů předložených Komisi nebo jí vystavených podle tohoto nařízení.
2. V řízení uvedených v tomto nařízení jedná Komise v úzkém a stálém styku s příslušnými orgány členských států, které mohou k řízení vyjádřit svoje stanovisko.
Pro účely článku 9 si Komise zajistí informace od příslušného orgánu členského státu, jak je uvedeno v odstavci 2 výše uvedeného článku, a umožní mu vyjádřit své stanovisko v každém stadiu řízení až po přijetí rozhodnutí podle odstavce 3 uvedeného článku; za tím účelem mu umožní nahlížet do spisu.
3. Před přijetím jakéhokoliv rozhodnutí podle čl. 8 odst. 2 až 5 a článků 14 nebo 15 nebo jakéhokoliv ustanovení podle článku 23 musí být konzultován poradní výbor pro kontrolu spojování podniků.
Poradní výbor se skládá ze zástupců orgánů členských států. Každý členský stát jmenuje do tohoto výboru jednoho nebo dva zástupce; nemohou-li se zúčastnit jednání, mohou je nahradit jiní zástupci.
Nejméně jeden ze zástupců členského státu musí být příslušný pro otázky restriktivních praktik a dominantních postavení.
5. Konzultace se uskuteční na společném zasedání svolaném Komisí a pod jejím předsednictvím.
S pozváním na toto zasedání se zašle souhrnná zpráva o každém daném případu, který má být projednáván, spolu s hlavními dokumenty a předběžným návrhem rozhodnutí, které má být přijato.
Zasedání se nesmí konat dříve než 14 dní po zaslání pozvánek.
Ve výjimečných případech může Komise zkrátit tuto lhůtu tak, aby se zabránilo způsobení vážné škody jednomu nebo více podnikům, jichž se spojení týká.
6. Poradní výbor vyjádří své stanovisko k návrhu rozhodnutí Komise, pokud je to nezbytné, hlasováním.
Poradní výbor může vyjádřit své stanovisko i když někteří jeho členové ani jejich zástupci nejsou přítomni.
Toto stanovisko musí být vyjádřeno písemně a musí být přiloženo k návrhu rozhodnutí.
Komise vezme v nejvyšší možné míře v úvahu stanovisko vyjádřené tímto výborem.
Rovněž musí informovat výbor o způsobu, kterým bylo přihlédnuto k jeho stanovisku.
7. Poradní výbor může doporučit zveřejnění svého stanoviska.
Toto zveřejnění může provést Komise.
Rozhodnutí o zveřejnění musí náležitě přihlédnout k oprávněným zájmům podniků na ochraně jejich obchodního tajemství, jakož i k zájmu dotyčných podniků na takovém zveřejnění.
Článek 20
Zveřejnění rozhodnutí 1. Komise zveřejňuje svá rozhodnutí přijatá podle čl. 8 odst. 2, jestliže jsou k nim připojeny podmínky a povinnosti, a podle čl. 8 odst. 2 až 5 v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Ve zveřejnění se uvedou jména stran a hlavní obsah rozhodnutí; přitom se musí přihlížet k oprávněným zájmům podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 21
Soudní pravomoc
1. Komise má výhradní právo přijímat rozhodnutí podle tohoto nařízení s tím, že tato rozhodnutí jsou přezkoumatelná Soudním dvorem.
2. Žádný členský stát nesmí použít své vnitrostátní právní předpisy upravující hospodářskou soutěž na jakákoliv spojení mající význam pro celé Společenství.
Prvním pododstavcem není dotčena pravomoc členských států provádět jakákoliv šetření nutná pro použití čl. 9 odst. 2 nebo, po postoupení, podle čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce písm. b) nebo podle čl. 9 odst. 5 podniknout opatření, jichž je nezbytně třeba k použití čl. 9 odst. 8.
3. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 mohou členské státy podniknout vhodná opatření na ochranu jiných oprávněných zájmů než těch, které bere v úvahu toto nařízení, a jež jsou slučitelné s obecnými zásadami a dalšími ustanoveními práva Společenství.
Za oprávněné zájmy ve smyslu prvního pododstavce se považuje veřejná bezpečnost, pluralita médií a pravidla obezřetnosti.
Jakýkoliv jiný veřejný zájem musí být sdělen Komisi dotyčným členským státem a musí být Komisí uznán po jeho zhodnocení, pokud jde o jeho slučitelnost s obecnými zásadami a dalšími ustanoveními práva Společenství, předtím než mohou být podniknuta shora uvedená opatření.
Komise musí o svém rozhodnutí informovat příslušný členský stát do jednoho měsíce od uvedeného sdělení.
Článek 22
Použití tohoto nařízení
1. Toto nařízení je jediné, které se vztahuje na spojení ve smyslu článku 3.
2. Nařízení č.
17 [6], nařízení (EHS) č.
1017/68 [7], nařízení (EHS) č.
4056/86 [8] a nařízení (EHS) č.
3975/87 [9] se nevztahují na spojování ve smyslu článku 3.
3. Pokud Komise zjistí na žádost členského státu, že určité spojení ve smyslu článku 3, které nemá význam pro celé Společenství ve smyslu článku 1, vytváří nebo posiluje dominantní postavení, v jehož důsledku je podstatně narušena účinná hospodářská soutěž na území dotyčného členského státu, může, pokud má toto spojení dopad na obchod mezi členskými státy, přijmout rozhodnutí uvedená v čl. 8 odst. 2 druhém pododstavci a čl. 8 odst. 3 a 4.
4. Použije se čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) a články 5, 6, 8 a články 10 až 20. Lhůta, ve které je možno zahájit řízení podle čl. 10 odst. 1, začíná dnem přijetí žádosti od příslušného členského státu. Žádost je třeba podat nejpozději do jednoho měsíce ode dne, kdy bylo spojení sděleno členskému státu nebo bylo uskutečněno. Tato lhůta začíná dnem, kdy dojde k první z těchto skutečností.
5. Podle článku 3 podnikne Komise pouze [10] ta opatření, která jsou nezbytná pro udržení nebo obnovení účinné hospodářské soutěže na území členského státu, na jehož žádost Komise zasahuje.
6. Odstavce 3 až 5 se nadále použijí do doby než budou přezkoumány prahové hodnoty uvedené v čl.
1 odst. 2.
Článek 23
Prováděcí ustanovení
Komise má pravomoc přijímat prováděcí ustanovení týkající se formy, obsahu a dalších podrobností oznámení podle článku 4, lhůt podle článku 10 a slyšení podle článku 18.
Článek 24
Vztahy s třetími zeměmi
1. Členské státy informují Komisi o jakýchkoli obecných obtížích, se kterými se setkaly jejich podniky při spojení ve smyslu článku 3 ve třetí zemi.
2. Nejprve nejdéle do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost a poté periodicky vypracuje Komise zprávu o zacházení s podniky ze Společenství ve smyslu odstavců 3 a 4, pokud jde o spojení ve třetích zemích.
Komise předloží tyto zprávy Radě spolu s případnými doporučeními.
3. Kdykoliv Komise dojde k názoru, ať na základě zpráv uvedených v odstavci 2, nebo na základě jiných informací, že některá třetí země nezachází s podniky ze Společenství srovnatelně s tím, jak zachází Společenství s podniky z této třetí země, může Komise navrhnout Radě, aby jí dala vhodný mandát k jednání za účelem zajištění srovnatelného zacházení s podniky ze Společenství.
4. Opatření učiněná podle tohoto článku musí respektovat závazky Společenství nebo členských států, vyplývající z mezinárodních smluv, ať dvoustranných či vícestranných, aniž je dotčen článek 234 Smlouvy.
Článek 25
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 21. září 1990.
2. Toto nařízení se nevztahuje na spojení, která byla předmětem dohody nebo oznámení, nebo nad nimiž byla získána kontrola ve smyslu čl. 4 odst. 1, před vstupem tohoto nařízení v platnost, a za žádných okolností se nevztahuje na jakékoliv spojení, vůči němuž bylo zahájeno před tímto dnem řízení orgánem některého členského státu odpovědným za hospodářskou soutěž.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. prosince 1989,
kterým se mění příloha I rozhodnutí Rady 77/795/EHS ze dne 12. prosince 1977, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství
(90/2/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 77/795/EHS ze dne 12. prosince 1977, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 86/574/EHS [2], a zejména na čl.
5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že Francie, Itálie, Portugalsko a Spolková republika Německo požádaly o změnu přílohy I uvedeného rozhodnutí Rady;
vzhledem k tomu, že Komise je přesvědčena, že tyto změny splňují požadavky čl. 5 odst. 2 rozhodnutí 77/795/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I rozhodnutí Rady 77/795/EHS se mění s ohledem na seznam vzorkovacích nebo měřicích stanic uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. prosince 1989
o postupu, který má být dodržen při změně nebo doplnění seznamů zařízení ve třetích zemích, která jsou schválena pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(90/13/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa a masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/227/EHS [2], a zejména na čl.
4 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že je na Komisi, aby stanovila prováděcí pravidla pro postup, který má být dodržen při změně nebo doplnění seznamů zařízení stanovených v článku 4 směrnice 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že se počet zařízení v uvedených seznamech zvyšuje; že je proto třeba, s přihlédnutím k výsledkům kontrol prováděných podle článku 5 směrnice 72/462/EHS, stále častěji přijímat rozhodnutí, která se jich týkají; že by nový postup neměl být příliš formální a zároveň by měl zajistit dodržování norem Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Tímto rozhodnutím se stanoví prováděcí pravidla pro postup, který je stanoven ve druhé větě čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS a který se použije při změně nebo doplnění seznamů zařízení schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství.
Článek 2
Komise informuje členské státy o výsledcích kontrol provedených podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a o navržených změnách a doplněních seznamů.
Výsledky se oznámí písemně.
Výjimečně lze uvedené údaje sdělit ústně, pokud se do 24 hodin vydá písemné potvrzení.
Článek 3
1. Členské státy budou mít maximální lhůtu jednoho týdne od data, kdy jejich stálé zastoupení přijme údaje uvedené v článku 2, aby sdělily připomínky; Komise může tuto lhůtu v naléhavých případech zkrátit na 48 hodin.
2. Komise zohlední připomínky členských států, zejména ty, které se týkají výsledků jejich dovozních kontrol, a před přijetím jakékoliv rozhodnutí informuje příslušný členský stát o opatřeních navržených na základě těchto připomínek.
3. Rozhodnutí uvedené ve druhé větě čl. 4 odst. 1 směrnice 72/462/EHS se přijme po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 1.
Článek 4
1. Nastanou-li potíže, záležitost se předloží Stálému veterinárnímu výboru postupem podle článku 29 směrnice 72/462/EHS.
2. Komise na zasedání Stálého veterinárního výboru pravidelně informuje členské státy o situaci ve třetích zemích, o kontrolách reziduí, o zdraví zvířat a o plánovaných inspekčních návštěvách.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 20. prosince 1989,
kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz hluboce zmrazeného spermatu skotu
(90/14/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/407/EHS ze dne 14. června 1988 o veterinárních požadavcích na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz [1], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro účely vytvoření seznamu třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz spermatu, je vhodné vzít v úvahu za prvé seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, za druhé seznam třetích zemí, které tradičně vyvážejí sperma do Společenství, a konečně známý nákazový status těchto zemí;
vzhledem k tomu, že při respektování omezení, která vznikají přijetím seznamu, bude dovoz spermatu i nadále podléhat vnitrostátním právním předpisům o hygienických a veterinárních kontrolách, pokud již nepodléhá hygienickým opatřením Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout další opatření upravující dovoz spermatu; že Komise stále plní úkol přípravy těchto opatření patřičnou rychlostí; vzhledem k tomu, že mezitím je třeba učinit první krok a vytvořit seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz spermatu, aby se předešlo narušení obchodu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dovoz hluboce zmrazeného spermatu skotu je povolen pouze z těch třetích zemí, které jsou uvedeny na seznamu v příloze k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 29. září 1989
o uzavření Rámcové dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Islandskou republikou jménem Evropského hospodářského společenství
(90/23/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 130q odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada svým rozhodnutím 87/516/Euratom, EHS [4] ve znění rozhodnutí 88/193/Euratom, EHS [5] stanovila na základě článku 130i Smlouvy rámcový program pro činnosti Společenství v oblasti výzkumu a technologického vývoje (1987-1991);
vzhledem k tomu, že rámcový program se vztahuje na všechny činnosti Společenství v oblasti výzkumu a technologického vývoje;
vzhledem k tomu, že při provádění rámcového programu Společenství v oblasti výzkumu a technologického vývoje mohou být stanovena opatření pro spolupráci se třetími zeměmi v souladu s článkem 130n Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby případné budoucí specifické dohody uzavírané s Islandskou republikou na základě článku 130n Smlouvy byly začleněny do celkového kontextu, a že by proto měla být Rámcová dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Islandskou republikou schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Islandskou Republikou se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění rámcové dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Evropského hospodářského společenství oznámení stanovené v článku 12 dohody.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. ledna 1990
o konečném uzavření Rámcové dohody o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Islandskou republikou jménem Evropského společenství pro atomovou energii
(90/24/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl.
101 druhý pododstavec této smlouvy,
vzhledem k tomu, že dne 30. října 1989 byla podepsána Rámcová dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Islandskou republikou [1];
vzhledem k tomu, že Rada svým rozhodnutím ze dne 19. června 1989 tuto rámcovou dohodu schválila za účelem jejího konečného uzavření Komisí jménem Evropského společenství pro atomovou energii;
vzhledem k tomu, že by tato rámcová dohoda měla být jménem Evropského společenství pro atomovou energii s konečnou platností uzavřena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda o vědeckotechnické spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Islandskou republikou se jménem Evropského společenství pro atomovou energii s konečnou platností uzavírá.
Článek 2
Předseda Komise provede jménem Evropského společenství pro atomovou energii oznámení stanovené v článku 12 rámcové dohody.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. ledna 1990,
kterým se povoluje odchylka Španělsku a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(90/30/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/657/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být v souladu s postupem stanoveným článkem 16 na žádost povoleny odchylky od odst.
45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musí stanovit hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že orgány Španělska předložily dopisem ze dne 26. září 1989 Komisi žádost o odchylku od odst.
45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné podmínkám odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Španělskem jsou rovnocenné podmínkám stanoveným odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Španělsko povolit bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. ledna 1990,
kterým se povoluje odchylka Francii a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(90/31/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/657/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být v souladu s postupem stanoveným v článku 16 na žádost povoleny odchylky od odst.
45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musí stanovit hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že orgány Francie předložily dopisem ze dne 18. ledna 1989 Komisi žádost o odchylku od odst.
45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné podmínkám odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Francií jsou rovnocenné podmínkám stanoveným odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Francie povolit bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. ledna 1990,
kterým se stanoví koeficient agroekonomického vývoje pro definici evropské velikostní jednotky v rámci klasifikačního systému pro zemědělské podniky ve Společenství
(90/36/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3644/85 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 571/88 ze dne 29. února 1988 o organizaci statistických zjišťování Společenství o struktuře zemědělských podniků v letech 1988 až 1997 [3], ve znění nařízení (EHS) č. 807/89 [4], a zejména s ohledem na čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v příloze III rozhodnutí 85/377/EHS Komise ze dne 7. června 1985 [5] o založení klasifikačního systému pro zemědělské podniky ve Společenství je definována evropská velikostní jednotka; že tato definice odkazuje na koeficient umožňující zohlednění celkového agroekonomického vývoje od referenčního období "1980"; že tento koeficient vypočítává Komise a stanoví jej po konzultaci s členskými státy, přičemž tato konzultace probíhá na zasedáních skupiny expertů "Klasifikační systém pro zemědělské podniky",
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Koeficient agroekonomického vývoje, používaný pro definování evropské velikostní jednotky podle přílohy III odd. A odst. 2 rozhodnutí 85/377/EHS, se pro vývoj mezi referenčními obdobími "1980" a "1986" stanoví na 1,2.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. února 1990
o zřízení Poradního výboru pro ochranu zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely
(90/67/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely [1], a zejména čl. 22 odst.
vzhledem k tomu, že cílem směrnice je zajistit tam, kde jsou používána zvířata pro pokusné nebo jiné vědecké účely, aby právní a správní předpisy v členských státech pro jejich ochranu byly sladěny tak, aby to nebylo na újmu vytváření a fungování společného trhu, zejména narušením hospodářské soutěže, nebo překážkami pro obchod;
vzhledem k tomu, že za účelem dosažení tohoto cíle směrnice mimo jiné stanoví, že by se mělo zabránit riziku duplicity pokusů; že stálý poradní výbor by proto měl být Komisi nápomocen při organizování výměny vhodných informací v oblasti pokusů na živých zvířatech;
vzhledem k tomu, že obecněji platí, že Komise je schopna účinněji řešit otázky vzniklé při provádění směrnice pouze tehdy, budou-li jí nápomocni znalci specializovaní na oblast pokusů se zvířaty, kteří mají dostatečné zkušenosti s právními a správními zvyklostmi ve členských státech;
vzhledem k tomu, že by bylo na základě zkušeností získaných v rámci útvarů Komise při působení v poradních výborech namístě dát výboru právní formu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro ochranu zvířat používaných k pokusným a jiným vědeckým účelům (dále jen "výbor").
Článek 2
Úkolem výboru je pomáhat Komisi při organizování výměny vhodných informací, jak je ustanoveno v čl. 22 odst. 3 směrnice 86/609/EHS, a pomáhat Komisi v ostatních záležitostech při provádění této směrnice.
Článek 3
Každý členský stát je zastoupen ve výboru dvěma zástupci z národního orgánu uvedeného v čl. 6 směrnice 86/609/EHS, odpovídajícího za ověřování toho, zda jsou ustanovení směrnice řádně prováděna.
V takových členských státech, kde pro tento účel bylo určeno více orgánů, oznámí členský stát Komisi, z kterého orgánu mají být dva zástupci vybráni.
Členové výboru mohou při každé okolnosti a příležitosti a dle své úvahy jmenovat vhodně kvalifikovaného znalce ze svého vlastního orgánu jako svého zástupce na určitou schůzi.
Článek 4
Schůzím výboru předsedá zástupce Komise.
Komise také zajišťuje služby sekretariátu pro výbor a jeho pracovní skupiny a organizuje jejich práci.
Článek 5
Funkční období členů výboru trvá pět let.
Je obnovitelné.
Po uplynutí pětiletého období členové výboru zůstanou ve funkci, dokud nebudou nahrazeni, nebo dokud jejich mandát nebude obnoven.
Mandát člena může být ukončen před uplynutím pětiletého období odstoupením nebo smrtí, anebo na žádost vnitrostátního orgánu, který člena jmenoval.
V takových případech dotyčný vnitrostátní orgán po konzultaci s Komisí jmenuje náhradníka pro zbývající část funkčního období.
Členové výboru nejsou za svou činnost finančně odměňováni.
Komise zveřejní pro informaci seznam členů v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Výbor může zřídit pracovní skupiny, aby mu pomáhaly při plnění jeho úkolů.
Pracovní skupiny podávají výboru zprávy o záležitostech, které jim výbor předložil.
Článek 7
Výbor a jeho pracovní skupiny se scházejí v sídle Komise nebo kdekoli jinde na pozvání Komise.
Zástupci odpovídajících útvarů Komise se zúčastňují schůzí výboru a jeho pracovních skupin.
Předseda a/nebo Komise mohou pozvat jakoukoli osobu se zvláštní kvalifikací k předmětu jednání, aby se podílela na jednání výboru nebo pracovních skupin uvedených v článku 6 jako znalec.
Článek 8
Na rozpravách výboru a jeho pracovních skupin se nehlasuje.
Pokud se podává vyžádaná rada s jednomyslným souhlasem členů, vypracuje výbor společné závěry.
Nedojde-li k jednomyslnému souhlasu, odlišná stanoviska projevená v průběhu diskuse se uvedou ve zprávě, za jejíž sepsání odpovídá Komise.
Požaduje-li Komise od výboru nebo jeho pracovních skupin stanovisko, může stanovit časovou lhůtu k jeho podání.
Článek 9
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, jestliže předseda Komise informuje členy výboru, že vyžádané stanovisko nebo vznesená záležitost je důvěrné povahy, mají členové výboru povinnost mlčenlivosti ohledně informací, které se získali při práci ve výboru nebo v jeho pracovních skupinách.
V takových případech mohou být na schůzích přítomni pouze členové výboru a představitelé odpovídajících útvarů Komise.
ze dne 26. února 1990 o uzavření Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik jménem Evropského hospodářského společenství
(90/116/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že uzavření Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik je nezbytné pro dosažení cílů Společenství v oblasti vnějších hospodářských vztahů; že tato dohoda by měla být schválena jménem Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že se ukazuje, že některá opatření hospodářské spolupráce stanovená v této dohodě přesahují pravomoc stanovenou ve Smlouvě, a zejména pravomoc v oblasti společné hospodářské politiky,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí [2].
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Evropského hospodářského společenství oznámení podle článku 25 dohody.
Článek 3
Společenství je ve smíšeném výboru ustaveném podle článku 22 dohody zastupováno Komisí, které jsou nápomocny členské státy.
Článek 4
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění
ze dne 27. února 1990 o uzavření Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik jménem Evropského společenství pro atomovou energii
(90/117/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl.
101 druhý pododstavec této smlouvy,
vzhledem k tomu, že dne 18. prosince 1989 byla podepsána Dohoda o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik;
vzhledem k tomu, že Rada svým rozhodnutím ze dne 26. února 1990 schválila tuto dohodu pro účely jejího uzavření Komisí jménem Evropského společenství pro atomovou energii;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být uzavřena jménem Evropského společenství pro atomovou energii,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik [1] se uzavírá jménem Evropského společenství pro atomovou energii.
Článek 2
Předseda Komise provede jménem Evropského společenství pro atomovou energii oznámení podle článku 25 dohody.
Rozhodnutí Rady
ze dne 22. března 1990
o uzavření dohody mezi Spolkovou republikou Německo a Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou na straně druhé o spolupráci při hospodaření s vodními zdroji v povodí Dunaje
(90/160/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na usnesení Rady Evropských společenství a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě dne 19. října 1987 o pokračování a provádění politiky Evropských společenství a akčního programu v oblasti životního prostředí (1987 - 1992) [4] a na čtvrtý akční program Evropských společenství v oblasti životního prostředí v příloze uvedeného usnesení (dále jen "čtvrtý akční program");
vzhledem k tomu, že čtvrtý akční program zahrnuje v návaznosti na předchozí akční programy mezi hlavní oblasti činnosti sledování a kontrolu vod s cílem zlepšit její kvalitu a snížit znečištění;
vzhledem k tomu, že čtvrtý akční program vyzývá Společenství a jeho členské státy k účasti na mezinárodních akcích na ochranu životního prostředí a přikládá v této souvislosti zvláštní význam dvoustranným stykům se třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že dohoda mezi Spolkovou republikou Německo a Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou na straně druhé o spolupráci při hospodaření s vodními zdroji v povodí Dunaje podepsaná v Regensburgu dne 1. prosince 1987 stanoví především založení Stálého výboru pro oblast vodního hospodářství, který bude smluvním stranám dávat doporučení na opatření, která mají být přijata mimo jiné za účelem zlepšení kvality vodních zdrojů v povodí Dunaje v rozsahu působnosti této dohody;
vzhledem k tomu, že patnáct směrnic uvedených v příloze závěrečného protokolu dotyčné dohody se použije pro povodí Dunaje;
vzhledem k tomu, že Společenství musí dohodu schválit, aby bylo dosaženo jednoho z cílů Společenství, který se týká zachování, ochrany a zlepšování kvality životního prostředí, jak stanoví již Jednotný evropský akt;
vzhledem k tomu, že zmíněná dohoda byla podepsána jménem Společenství dne 1. prosince 1987,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Spolkovou republikou Německo a Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou na straně druhé o spolupráci při hospodaření s vodními zdroji v povodí Dunaje se jménem Evropského hospodářského společenství schvaluje.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady Evropských společenství uloží jménem Evropských hospodářských společenství listinu o schválení stanovenou v článku 12 dohody.
Vzhledem k tomu, že jak Evropské hospodářské společenství tak Spolková republika Německo jsou stranami uvedené dohody, jejich příslušné orgány zkoordinují své časové plány tak, aby listiny o schválení obou stran byly uloženy současně.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. března 1990
o seznamu zařízení na Madagaskaru schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(90/165/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměnou směrnicí 89/227/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízení ve třetích zemích mohou být schválena pro vývoz čerstvého masa do Společenství pouze tehdy, pokud splňují všeobecné a zvláštní podmínky stanovené směrnicí 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 84/576/EHS [3] zakázalo dovoz čerstvého masa, které pochází ze zařízení na Madagaskaru; že s cílem vyhnout se náhlému přerušení stávajícího obchodu byl ovšem dovoz prováděn až do 30. června 1985;
vzhledem k tomu, že další kontrola provedená podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS o provádění veterinárních kontrol na místě s ohledem na dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [4] ukázala, že hygienická úroveň ve dvou podnicích se zvýšila, a lze ji tudíž pokládat za uspokojivou;
vzhledem k tomu, že tato zařízení lze za daných okolností zahrnout do seznamu zařízení schválených pro vývoz do Společenství, a tudíž musí být zrušeno rozhodnutí 84/576/EHS;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených v příloze i nadále podléhá příslušným předpisům Společenství, zejména s ohledem na zdraví zvířat, zkoušky přítomnosti reziduí v čerstvém mase a zákaz používání některých látek s hormonálními účinky v živočišné výrobě;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení na Madagaskaru, která jsou uvedena v příloze, jsou schválena pro dovoz čerstvého masa do Společenství ve smyslu uvedené přílohy.
2. Dovoz ze zařízení, která jsou uvedena v seznamu v příloze, i nadále podléhá veterinárním předpisům Společenství.
Článek 2
Členské státy zakáží dovoz čerstvého masa, které pochází ze zařízení, jež nejsou uvedena v příloze.
Článek 3
Rozhodnutí 84/576/EHS se zrušuje.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 2. dubna 1990
o přijetí rozhodnutí/doporučení OECD o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států jménem Evropského hospodářského společenství
(90/170/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Výbor pro životní prostředí Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) předal Radě uvedené organizace návrh rozhodnutí/doporučení doporučující mimo jiné ratifikaci a rychlé uplatňování Basilejské úmluvy o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států a jejich zneškodňování podepsané dne 22. března 1989 některými členskými státy OECD a Společenstvím;
vzhledem k tomu, že zmíněné rozhodnutí/doporučení si klade za cíl mimo jiné přimět členské státy k posílení kontroly pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států;
vzhledem k tomu, že část oblasti působnosti Basilejské úmluvy a zmíněného rozhodnutí/doporučení náleží do pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby na nadcházejícím zasedání Rady OECD Společenství toto rozhodnutí/doporučení schválilo,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Rozhodnutí/doporučení Rady OECD o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství, pokud jde o záležitosti náležející do jeho pravomoci.
Znění rozhodnutí/doporučení OECD se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. dubna 1990,
kterým se členské státy osvobozují od povinnosti používat směrnici Rady 70/458/EHS o uvádění osiva zeleniny na trh na některé druhy, kterým se mění rozhodnutí 73/122/EHS a 74/358/EHS a kterým se zrušuje rozhodnutí 74/363/EHS
(90/209/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/380/EHS [2], a zejména na čl. 42 písm. a) uvedené směrnice,
s ohledem na žádosti podané členskými státy,
vzhledem k tomu, že podle čl. 42 písm. a) směrnice 70/458/EHS mohou být členské státy na vlastní žádost zcela nebo zčásti osvobozeny od povinnosti používat uvedenou směrnici na chřest, čekanku k rychlení a čekanku hlávkovou (italskou), s výjimkou čl. 16 odst. 1 a čl. 30 odst. 1;
vzhledem k tomu, že je na základě žádostí podaných různými členskými státy vhodné osvobodit členské státy, na určitou nebo neurčitou dobu, od povinnosti používat na uvedené druhy zeleniny
- ustanovení směrnice o sestavování vnitrostátních katalogů odrůd, nebo
- ustanovení směrnice o uznávání a kontrole osiva, nebo
- v některých případech všechna ustanovení uvedené směrnice,
s výjimkou, ve všech případech, čl. 16 odst. 1 a čl. 30 odst. 1;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí nahrazuje všechna předchozí rozhodnutí poskytující osvobození pro tyto druhy; že by proto měla být změněna rozhodnutí Komise 73/122/EHS [3] a 74/358/EHS [4], která osvobozovala od této povinnosti Německo, Lucembursko a Irsko, a zrušeno rozhodnutí Komise 74/363/EHS [5], které osvobozovalo od této povinnosti Spojené království;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy uvedené ve sloupci 1 části I přílohy se osvobozují od povinnosti používat ustanovení směrnice 70/458/EHS uvedená ve sloupci 2 na chřest lékařský (Asparagus officinalis L.) na dobu uvedenou ve sloupci 3.
2. Členské státy uvedené ve sloupci 1 části II přílohy se osvobozují od povinnosti používat ustanovení směrnice 70/458/EHS uvedená ve sloupci 2 na čekanku k rychlení (Cichorium intybus L. (partim)) na dobu uvedenou ve sloupci 3.
3. Členské státy uvedené ve sloupci 1 části III přílohy se osvobozují od povinnosti používat ustanovení směrnice 70/458/EHS uvedená ve sloupci 2 na čekanku hlávkovou (italskou) (Cichorium intybus L. (partim)) na dobu uvedenou ve sloupci 3.
Článek 2
Článek 1 rozhodnutí 73/122/EHS se mění takto:
1. V odstavci 1 se zrušují písmena b) a e).
2. V odstavci 2 se zrušují písmena b) a g).
Článek 3
V článku 1 rozhodnutí 74/358/EHS se zrušuje písmeno b).
Článek 4
Rozhodnutí 74/363/EHS se zrušuje.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 23. dubna 1990,
kterým se mění rozhodnutí 77/271/Euratom, kterým se provádí rozhodnutí Rady 77/270/Euratom, kterým se Komise zmocňuje k tomu, aby za Euratom sjednávala půjčky za účelem přispění na financování jaderných elektráren
(90/212/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na rozhodnutí Rady 77/270/Euratom ze dne 27. března 1977, kterým se Komise zmocňuje k tomu, aby za Euratom sjednávala půjčky za účelem přispění na financování jaderných elektráren [1], a zejména na článek 1 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že celková hodnota uskutečněných operací podle rozhodnutí 77/271/Euratom [2], naposledy pozměněného rozhodnutím 85/537/Euratom [3], dosáhla 2800 milionů ECU;
vzhledem k tomu, že jaderná energie tvoří podstatnou část celkové dodávky energie Společenství a v tomto odvětví jsou nutné značné investice jak ve výrobní fázi s ohledem na bezpečnost a zajištění bezpečnostních požadavků, tak v dalších fázích výroby, a to zejména pokud jde o zpracovávání a skladování odpadů;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukazuje, že je žádoucí zvýšit o 1000 milionů ECU celkovou částku půjček, k jejichž sjednání za Evropské společenství pro atomovou energii je Komise zmocněna;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 77/271/Euratom by mělo být proto změněno,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Jediný článek rozhodnutí 77/271/Euratom se nahrazuje tímto:
"Jediný článek
Půjčky uvedené v článku 1 rozhodnutí Rady 77/270/Euratom mohou být sjednávány do maximální celkové částky 4000 milionů ECU.
Dosáhne-li celková hodnota uskutečněných operací částky 3800 milionů ECU, bude Komise informovat Radu, která co nejdříve jednomyslně rozhodne o stanovení nové částky."
Rozhodnutí Rady
ze dne 23. dubna 1990
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o zjednodušení kontrol a formalit při přepravě zboží
(90/216/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že uzavření dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o zjednodušení kontrol a formalit při přepravě zboží má umožnit zlepšení plynulosti provozu přes hranice mezi smluvními stranami; že je proto žádoucí tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o zjednodušení kontrol a formalit při přepravě zboží se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 15 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 3
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 22 dohody.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. května 1990,
kterým se stanoví kritéria pro schvalování chovatelských organizací a sdružení, které vedou nebo zakládají plemenné knihy pro čistokrevné plemenné ovce a kozy
(90/254/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/361/EHS ze dne 30. května 1989 o čistokrevných plemenných ovcích a kozách [1], a zejména na první odrážku článku 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve všech členských státech vedou nebo zakládají plemenné knihy chovatelské organizace, sdružení nebo úřední útvary; že je proto nezbytné stanovit kritéria pro schvalování chovatelských organizací a sdružení;
vzhledem k tomu, že chovatelská organizace nebo sdružení musí zažádat o úřední schválení u příslušného orgánu členského státu, na jehož území má sídlo;
vzhledem k tomu, že splňuje-li chovatelská organizace nebo sdružení určitá kritéria a má-li vymezené cíle, musí být orgány členského státu, jimž podala žádost, úředně uznána;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohla být úředně uznána, musí chovatelská organizace nebo sdružení, která vede nebo zakládá plemenné knihy, podat žádost orgánům členského státu, na jehož území má sídlo.
Článek 2
1. Orgány daného členského státu udělí úřední schválení kterékoliv chovatelské organizaci nebo sdružení, která vede nebo zakládá plemenné knihy, pokud splňuje podmínky uvedené v příloze.
2. Orgány členského státu, ve kterém již jsou pro dané plemeno jedna nebo více organizací nebo sdružení úředně uznány, však mohou zamítnout uznání nové chovatelské organizace nebo sdružení, pokud by to ohrozilo udržení plemene nebo zootechnického programu stávající organizace nebo sdružení.
V tomto případě oznámí členské státy Komisi udělená schválení i zamítnutí schválení.
Článek 3
Orgány členského státu odeberou úřední schválení chovatelské organizaci nebo sdružení, které vedou plemenné knihy, jestliže trvale neplní podmínky obsažené v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. května 1990
o kritériích pro zápis čistokrevných plemenných ovcí a koz do plemenných knih
(90/255/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/361/EHS ze dne 30. května 1989 o čistokrevných plemenných ovcích a kozách [1], a zejména na druhou odrážku článku 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že plemenné knihy ve všech členských státech vedou nebo zakládají plemenářské organizace, chovatelská sdružení nebo úřední útvary;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit kritéria pro zápis čistokrevných plemenných ovcí a koz do plemenných knih;
vzhledem k tomu, že před zápisem do plemenné knihy musejí být splněny přesné podmínky týkající se původu a identifikace;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit rozdělení plemenné knihy na různé třídy, aby některé druhy zvířat nebyly vyloučeny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
K zapsání do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene musejí čistokrevné plemenné ovce nebo kozy:
- být potomkem rodičů a prarodičů, kteří jsou zapsáni v plemenné knize téhož plemene,
- být po narození identifikovány podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- mít původ stanovený podle pravidel plemenné knihy.
Článek 2
Hlavní oddíl plemenné knihy může být rozdělen do více tříd podle vlastností zvířat. Do těchto tříd mohou být zapsány pouze čistokrevné ovce nebo kozy, které splňují kritéria stanovená v článku 1.
Článek 3
1. Chovatelská organizace nebo sdružení, které vede plemennou knihu, může rozhodnout, že zvíře samičího pohlaví, které nesplňuje kritéria stanovená v článku 1, může být zapsáno v doplňkovém oddíle plemenné knihy. Zvíře samičího pohlaví musí splňovat tyto požadavky:
- být po narození identifikováno podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- být shledáno odpovídající standardu plemene,
- splňovat minimální požadavky na vlastnosti podle pravidel stanovených v plemenné knize.
2. Zvíře samičího pohlaví, jehož matka a matka matky jsou zapsány v doplňkovém oddíle plemenné knihy, jak je stanoveno v odstavci 1, a jehož otec a oba dědové jsou zapsáni v hlavním oddíle knihy v souladu s kritérii stanovenými v článku 1, se považuje za čistokrevné zvíře samičího pohlaví a zapíše se do hlavního oddílu plemenné knihy podle článku 1.
3. Požadavky uvedené ve druhé a třetí odrážce odstavce 1 se mohou lišit podle toho, zda zvíře samičího pohlaví patří k dotčenému plemeni, ačkoliv je neznámého původu nebo vzešlo ze šlechtitelského programu schváleném plemenářskou organizací nebo chovatelským sdružením, které vede plemennou knihu.
Článek 4
Chovatelská organizace nebo sdružení, které vede plemennou knihu, může rozhodnout, že zvíře samčího pohlaví, které nesplňuje kritéria stanovená v článku 1, může být zapsáno v doplňkovém oddíle plemenné knihy. Zvíře samčího pohlaví musí splňovat tyto požadavky:
- být po narození identifikováno podle pravidel stanovených v plemenné knize,
- být shledáno odpovídající standardu plemene,
- mít minimální charakteristiku stanovenou podle pravidel plemenné knihy,
- splňovat podmínky stanovené v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Pokud kniha obsahuje více tříd, čistokrevná plemenná ovce nebo koza z jiné plemenné knihy téhož plemene, které mají zvláštní vlastnosti, jež je odlišují od populace téhož plemene v plemenné knize v místě určení, se zapíší do té třídy knihy, jejímž vlastnostem odpovídají.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. května 1990
o metodách pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných ovcí a koz
(90/256/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/361/EHS ze dne 30. května 1989 o čistokrevných plemenných ovcích a kozách [1], a zejména na třetí odrážku článku 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných ovcí a koz, které již členské státy používají, jsou velmi podobné;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné sjednotit pravidla těchto metod, aby jejich výsledky byly srovnatelnější;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty čistokrevných plemenných ovcí a koz jsou stanoveny v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. května 1990
o kritériích pro přijetí čistokrevných plemenných ovcí a koz do plemenitby a pro používání jejich spermatu, vajíček nebo embryí
(90/257/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/361/EHS ze dne 30. května 1989 o čistokrevných plemenných ovcích a kozách [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že cílem směrnice 89/361/EHS je postupná liberalizace obchodu s čistokrevnými plemennými ovcemi a kozami uvnitř Společenství; že je za tímto účelem nutné provést doplňkovou harmonizaci, především pokud jde o přijetí těchto zvířat a jejich spermatu, vajíček a embryí do plemenitby;
vzhledem k tomu, že ustanovení týkající se přijetí do plemenitby se vztahují na zvířata a jejich sperma, vajíčka a embrya;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, že se spermatem, vajíčky a embryi mohou zacházet pouze úředně schválené osoby, aby se zajistily záruky nezbytné k dosažení stanoveného cíle;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aniž je dotčen článek 2, lze do plemenitby přijmout všechny čistokrevné plemenné ovce a kozy, a to zvířata samčího i samičího pohlaví, které jsou zapsány v plemenné knize.
Článek 2
1. Čistokrevní plemenní berani a kozli se přijmou pro účely umělé inseminace a použití jejich spermatu, jestliže se podrobili testování užitkovosti a stanovení genetické hodnoty podle rozhodnutí Komise 90/256/EHS [2].
2. Čistokrevní plemenní berani a kozli se přijmou pro účely úředního testování a použití jejich spermatu v rámci množstevních limitů požadovaných pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty podle rozhodnutí Komise 90/256/EHS.
3. Čistokrevné plemenné ovce a kozy se přijmou k plemenitbě a k použití vajíček a embryí.
Článek 3
Pouze úředně schválené stanice nebo úředně schválené osoby mohou sbírat nebo uchovávat sperma, vajíčka a embrya nebo s nimi zacházet.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 10. května 1990
o zootechnických osvědčeních pro čistokrevné plemenné ovce a kozy, jejich sperma, vajíčka a embrya
(90/258/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/361/EHS ze dne 30. května 1989 o čistokrevných plemenných ovcích a kozách [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 6 směrnice 89/361/EHS je na Komisi, aby postupem podle článku 8 stanovila zootechnické osvědčení, které mohou členské státy požadovat při uvedení čistokrevných plemenných ovcí a koz, jejich spermatu, vajíček a embryí na trh;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny údaje, které se uvedou v zootechnickém osvědčení; že by z praktických důvodů měl být stanoven vzor osvědčení a podmínky, za nichž lze údaje v dokumentech doprovázejících čistokrevné plemenné ovce a kozy, jejich sperma, vajíčka a embrya uvádět;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V zootechnickém osvědčení pro čistokrevné plemenné ovce a kozy se uvedou tyto údaje:
- vydávající orgán,
- název plemenné knihy,
- číslo zápisu v plemenné knize,
- datum vydání,
- systém identifikace,
- identifikace,
- datum narození,
- plemeno,
- pohlaví,
- jméno a adresa chovatele,
- jméno a adresa majitele,
- původ:
otec plemenná kniha č. matka plemenná kniha č. _BAR_ děd plemenná kniha č. děd plemenná kniha č. _BAR_ bába plemenná kniha č. bába plemenná kniha č. _BAR_
2. Výsledky kontroly užitkovosti a aktualizované výsledky (s uvedením pramenů) posouzení genetické hodnoty zvířete a jeho rodičů a prarodičů lze na osvědčení uvést, pokud byly kontrola a posouzení provedeny v souladu s rozhodnutím Komise 92/256/EHS [2].
Článek 2
Údaje uvedené v článku 1 mohou být uvedeny:
1. v podobě osvědčení, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze I;
2. v dokumentech doprovázejících čistokrevné plemenné ovce nebo kozy.
V takovém případě příslušný orgán potvrdí, že dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 1, touto formulací:
"Níže podepsaný potvrzuje, že tyto dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 1 rozhodnutí Komise 90/258/EHS."
Článek 3
V zootechnickém osvědčení pro sperma čistokrevných plemenných ovcí a koz se uvedou tyto údaje:
- veškeré údaje uvedené v článku 1 týkající se berana dárce a kozla dárce a u mléčných plemen krevní skupina nebo výsledky testu, který poskytuje rovnocenné vědecké záruky,
- údaje umožňující identifikaci spermatu, den odběru a název a adresa inseminační stanice a jméno a adresu příjemce.
Článek 4
Údaje uvedené v článku 3 mohou být uvedeny:
1. v podobě osvědčení, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze II;
2. v dokumentech doprovázejících sperma čistokrevného plemenného berana nebo kozla.
V takovém případě příslušný orgán potvrdí, že dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 3, touto formulací:
"Níže podepsaný potvrzuje, že tyto dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 3 rozhodnutí Komise 90/258/EHS."
Článek 5
1. V zootechnickém osvědčení pro vajíčka čistokrevných plemenných ovcí a koz se uvedou tyto údaje:
- veškeré údaje uvedené v článku 1 týkající se bahnice dárkyně a kozy dárkyně,
- údaje umožňující identifikaci vajíčka, den odběru a název a adresa stanice pro odběr vajíček a jméno a adresa příjemce.
2. Pokud je v pejetě více než jedno vajíčko, mělo by se to zřetelně uvést a všechna vajíčka musejí mít stejný původ.
Článek 6
Údaje uvedené v článku 5 mohou být uvedeny:
1. v podobě osvědčení, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze III;
2. v dokumentech doprovázejících vajíčka čistokrevné plemenné ovce nebo kozy.
V takovém případě příslušný orgán potvrdí, že dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 5, touto formulací:
"Níže podepsaný potvrzuje, že tyto dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 5 rozhodnutí Komise 90/258/EHS."
Článek 7
1. V zootechnickém osvědčení pro embrya čistokrevných plemenných ovcí a koz se uvedou tyto údaje:
- veškeré údaje uvedené v článku 1 týkající se bahnice dárkyně a kozy dárkyně a veškeré údaje uvedené v první odrážce článku 3 týkající se berana dárce a kozla dárce,
- údaje umožňující identifikaci embryí, den inseminace nebo oplodnění, den odběru a název a adresa střediska pro přenos embryí a jméno a adresa příjemce.
2. Pokud je v pejetě více než jedno embryo, mělo by se to zřetelně uvést a všechna embrya musejí mít stejný původ.
Článek 8
Údaje uvedené v článku 7 mohou být uvedeny:
1. v osvědčení, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze IV;
2. v dokumentech doprovázejících embrya čistokrevné plemenné ovce nebo kozy.
V takovém případě příslušný orgán potvrdí, že dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 7, touto formulací:
"Níže podepsaný potvrzuje, že tyto dokumenty obsahují údaje uvedené v článku 7 rozhodnutí Komise 90/258/EHS."
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 29. května 1990
o uzavření Dohody o zřízení Společného fondu pro suroviny
(90/373/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o zřízení Společného fondu pro suroviny se vztahuje na záležitosti náležející do pravomoci členských států i na záležitosti, které jsou předmětem společné obchodní politiky;
vzhledem k tomu, že dne 21. října 1985 dohodu podepsalo Společenství a jeho členské státy;
vzhledem k tomu, že členské státy již dokončily postupy ratifikace, přijetí nebo schválení podle článku 54 dohody;
vzhledem k tomu, že je proto důležité, aby Společenství rovněž schválilo dohodu uloženou u generálního tajemníka Organizace spojených národů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o zřízení Společného fondu pro suroviny se schvaluje jménem Společenství.
Společenství uloží listinu o schválení dohody u generálního tajemníka Organizace spojených národů.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou uložit listinu o schválení dohody jménem Společenství.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. července 1990
o klasifikaci a označování di(2-ethylhexyl)ftalátu v souladu s článkem 23 směrnice Rady 67/548/EHS
(90/420/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na článek 23 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Dánské království dne 13. srpna 1987 uvědomilo Komisi o svém záměru stanovit specifické podmínky pro obchodování s 23 látkami s odkazem na článek 23 směrnice 67/548/EHS na základě toho, že tyto látky nejsou vhodně klasifikovány, a proto představují vážné riziko pro zdraví;
vzhledem k tomu, že Komise konzultovala členské státy v souladu s ustanoveními článku 23;
vzhledem k tomu, že Komise přezkoumala důkazy karcinogenity di(2-ethylhexyl)ftalátu a konzultovala experty, kteří byli určeni členskými státy a mají zvláštní kvalifikaci, pokud se týká karcinogenity, mutagenity a teratogenity;
vzhledem k tomu, že názorem většiny expertů bylo, že v současné době nejsou dostačující důkazy, aby opravňovaly klasifikaci a označování této látky jako karcinogenní nebo dráždivé,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Di(2-ethylhexyl)ftalát nebude klasifikován a označován jako karcinogenní nebo dráždivá látka.
Článek 2
Dánské království přijme opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím nejpozději do 1. ledna 1991.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti (90/424/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
se zřetelem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živá zvířata a produkty živočišného původu se vyskytují na seznamu v příloze II Smlouvy; že chov hospodářských zvířat a uvádění na trh produktů živočišného původu tvoří zdroj příjmu pro velkou část venkovského obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že racionálního rozvoje tohoto sektoru a zlepšení v jeho produktivitě může být dosaženo uvedením veterinárních opatření zacílených na ochranu a zvyšování hygienické a veterinární úrovně ve Společenství;
vzhledem k tomu, že k uskutečňování tohoto cíle je třeba ustanovení o podpoře Společenství pro podniknuté akce i pro akce, jež se mají podniknout;
vzhledem k tomu, že Společenství má přijmout opatření určená k postupnému dotvoření vnitřního trhu do dne 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že v rámci toho musí Společenství poskytnout finanční příspěvek určený na co možná nejrychlejší eradikaci každého ohniska závažné infekční choroby;
vzhledem k tomu, že je také nutné předcházet a snižovat přiměřenými kontrolními opatřeními výskyt zoonóz, které vytvářejí nebezpečí pro zdraví lidí;
vzhledem k tomu, že nová strategie kontroly vyžaduje zrušení kontrol na vnitřní hranici a harmonizaci kontrolního režimu u produktů ze třetích zemí; že se jeví být přiměřeným pro usnadnění provádění této strategie zajištění finančního příspěvku Společenství pro zahájení a rozvoj tohoto nového režimu;
vzhledem k tomu, že harmonizace podstatných požadavků týkajících se ochrany veřejného zdraví, ochrany zdraví zvířat a ochrany zvířat vede ke stanovení kontaktních a referenčních laboratoří Společenství a k podniknutí technických a vědeckých činností; že se jeví vhodným stanovit pro Společenství finanční příspěvek; že zejména v oblasti ochrany zvířat je žádoucí vytvořit databázi pro shromažďování, uchovávání a šíření všech nutných informací;
vzhledem k tomu, že opatření Společenství pro eradikaci některých chorob zvířat se již těší finanční podpory Společenství; že v tomto ohledu je třeba jmenovat ustanovení již přijatá prostřednictvím směrnice Rady 77/391/EHS ze dne 17. května 1977, kterou se zavádějí opatření Společenství k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy skotu [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3768/85 [5], směrnice Rady 82/400/EHS ze 14. června 1982, kterou se mění směrnice 77/391/EHS a zavádějí doplňující opatření Společenství k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy skotu [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3768/85, rozhodnutí Rady 89/145/EHS ze dne 20. února 1989, kterým se zavádí finanční opatření Společenství k eradikaci plicní nákazy skotu v Portugalsku [7], rozhodnutí Rady 80/1096/EHS ze dne 11. listopadu 1980, kterým se zavádějí finanční opatření Společenství k eradikaci klasického moru prasat [8], naposledy pozměněného rozhodnutím 87/488/EHS [9], rozhodnutí Rady 86/649/EHS ze dne 16. prosince 1986, kterým se zavádí finanční opatření Společenství k eradikaci afrického moru prasat v Portugalsku [10], naposledy pozměněného rozhodnutím 89/577/EHS [11], rozhodnutí Rady 86/650/EHS ze dne 16. prosince 1986, kterým se zavádí finanční opatření Společenství k eradikaci afrického moru prasat ve Španělsku [12], rozhodnutí Rady 89/455/EHS ze dne 24. července 1989, kterým se zavádějí opatření Společenství k zavedení pilotních projektů pro eradikaci nebo prevenci vztekliny [13]; že je vhodné, aby finanční příspěvky ze Společenství, které jsou určené pro eradikaci výše uvedených chorob byly i nadále upraveny odpovídajícím rozhodnutím; že přesto, co se týče dodatečného opatření pro eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy skotu, jak je stanoveno v rozhodnutí 87/58/EHS [14], jeví se oprávněným z hlediska důslednosti stanovit možnost zvýšení finančního příspěvku Společenství až do 50 % nákladů vynaložených členskými státy na poražení zvířat;
vzhledem k tomu, že se měla stanovit finanční opatření Společenství pro eradikaci a monitorování některých chorob zvířat; že všechna finanční opatření Společenství pro eradikaci a monitorování chorob zvířat, jež zahrnují povinné výdaje z rozpočtu Společenství, by měla být soustředěna do jednoho celku;
vzhledem k tomu, že je vhodné dát Komisi úkol přijmout nezbytná prováděcí pravidla k tomuto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí stanoví způsoby finančního přispívání Společenství na:
- specifická veterinární opatření,
- kontrolní opatření ve veterinární oblasti,
- programy pro eradikaci chorob zvířat a pro odpovídající veterinární dozor.
Tímto rozhodnutím není dotčena možnost, aby některé členské státy využívaly finančního příspěvku Společenstvím vyššího než 50 % podle nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji [15].
HLAVA I
SPECIFICKÁ VETERINÁRNÍ OPATŘENÍ
Článek 2
Specifická veterinární opatření zahrnují:
- nouzová opatření;
- tlumení slintavky a kulhavky,
- opatření pro ochranu zvířat,
- příspěvek národním programům pro eradikaci některých chorob,
- technická a vědecká opatření.
Kapitola 1
Nouzová opatření
Článek 3
1. Ustanovení tohoto článku se použijí v případě výskytu jedné z následujících chorob na území členského státu:
- mor skotu,
- mor malých přežvýkavců,
- vezikulární choroba prasat,
- katarální horečka ovcí,
- těšínská choroba prasat,
- influenza ptáků,
- neštovice ovcí a koz,
- horečka Údolí Rift,
- nodulární dermatitida skotu,
- mor koní,
- vezikulární stomatitida,
- venezuelská encefalomyelitida koní.
2. Dotčený členský stát obdrží od Společenství finanční příspěvek pro eradikaci choroby za podmínky, že okamžitě použitá opatření zahrnují alespoň izolaci hospodářství od doby podezření a po úředním potvrzení choroby:
- poražení zvířat vnímavých druhů, která jsou postižena nebo infikována nebo podezřelá z choroby nebo infekce, a jejich zničení a, v případě influenzy ptáků, zničení vajec,
- zničení kontaminovaných krmiv a kontaminovaného vybavení, kde toto vybavení nemůže být dezinfikováno v souladu se třetí odrážkou,
- očistu, dezinsekci a dezinfekci hospodářství a vybavení v hospodářstvích,
- vytvoření ochranných pásem,
- uložení vhodných opatření pro předcházení rizika šíření infekce,
- stanovení období pozorování po poražení zvířat před repopulací zvířat do hospodářství,
- rychlou a přiměřenou náhradu ztrát chovatelům dobytka.
3. Dotčený členský stát musí neprodleně informovat Komisi a ostatní členské státy o opatřeních uplatněných v souladu s právními předpisy Společenství o ohlašování a eradikaci a o jejich výsledcích.
Situace se posoudí co nejdříve v rámci Stálého veterinárního výboru, dále označovaného jako "výbor", zřízeného rozhodnutím 68/361/EHS [16].
O specifickém finančním příspěvku Společenstvím se rozhoduje postupem podle článku 41, aniž jsou dotčena opatření stanovená v souvislosti s dotyčnými společnými organizacemi trhu.
4. Jestliže, vzhledem k vývoji situace ve Společenství, se ukáže být nutným pokračovat v opatřeních uvedených v odstavci 2, může být přijato postupem podle článku 40 nové rozhodnutí týkající se finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím, který může přesahovat 50 %, stanovených v odstavci 5 první odrážce.
Když je přijato toto rozhodnutí, musí dotyčný členský stát přijmout veškerá opatření, aby byl zaručen úspěch, a zejména jiná opatření, než která jsou uvedena v odstavci 2.
5. Aniž jsou dotčena opatření pro podporu trhu, která mají být přijata jako část společné organizace trhu, finanční příspěvek Společenství, rozdělený v případě potřeby do několika částí, musí činit:
- 50 % výdajů vynaložených členským státem jako náhrada vlastníkům za poražení, zničení zvířat a popřípadě jejich produktů, za očistu, dezinsekci a dezinfekci hospodářství a vybavení a za zničení kontaminovaných krmiv a kontaminovaného vybavení, jak je uvedeno ve druhé odrážce odstavce 2,
- jestliže bylo rozhodnuto o očkování v souladu s odstavcem 4, 100 % výdajů za zásobu očkovací látky a 50 % výdajů vynaložených na provedení tohoto očkování.
Článek 4
1. Ustanovení článku 3 se použijí v případě výskytu afrického moru prasat nebo plicní nákazy skotu na území nebo části území členského státu, na něž se nevztahuje program eradikace této nákazy v souladu s ustanoveními Společenství.
2. Ustanovení článku 3 se použijí v případě výskytu newcastleské choroby na území členského státu.
Avšak, s výjimkou případu, kdy Komise přijme rozhodnutí postupem podle článku 41 o povolení k očkování za určitých podmínek a po omezené období a v omezené oblasti, nebude poskytnut finanční příspěvek Společenství na zásobu očkovací látky nebo provedení očkování.
Článek 5
1. Postupem podle článku 41 může Komise na žádost některého členského státu přidat do seznamu ve čl. 3 odst. 1 exotickou chorobu, která podléhá povinnému hlášení a která může vytvářet nebezpečí pro Společenství.
2. Postupem podle článku 41, může být seznam v čl.
3 odst. 1 doplněn podle vývoje situace, aby zahrnoval choroby povinné hlášením podle směrnice 82/894/EHS a choroby přenosné na ryby, nebo pozměněn nebo zkrácen, aby byl brán zřetel na pokrok dosažený opatřeními přijatými na úrovni Společenství pro tlumení některých chorob, zejména klasického moru prasat.
3. Ustanovení čl. 3 odst. 2 může být doplněno nebo pozměněno postupem podle článku 41, zejména se zřetelem na začlenění nových chorob do seznamu v čl. 3 odst. 1, na získanou zkušenost nebo na přijetí předpisů Společenství týkajících se tlumení choroby.
Článek 6
1. Pokud je členský stát přímo ohrožen výskytem nebo vývojem jedné z chorob uvedených v čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a 2 nebo čl. 11 odst. 1 na území přiléhající třetí země nebo členského státu, uvědomí Komisi a ostatní členské státy o opatřeních, která zamýšlí přijmout pro svou ochranu.
2. Situace se co nejdříve posoudí v rámci výboru uvedeného v článku 41.
Postupem podle uvedeného článku může být rozhodnuto přijmout veškerá vhodná opatření přiměřená situaci zahrnující zejména vytvoření nárazníkové očkovací zóny a poskytnutí finančního příspěvku Společenstvím pro zvláštní opatření, jež se jeví být nezbytnými pro úspěch akce.
3. Rozhodnutí uvedené v odstavci 2 stanoví způsobilé výdaje a výši finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím.
Článek 7
1. Společenství může na žádost některého členského státu rozhodnout, že členské státy mohou vytvořit zásoby biopreparátů určených pro tlumení chorob uvedených v čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1 (očkovací látky, standardizované sérotypy viru, diagnostická séra) a, aniž je dotčeno rozhodnutí podle čl. 14 odst. 2 směrnice 85/511/EHS, v čl. 11 odst. 1.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 a příslušná prováděcí pravidla týkající se zejména výběru, produkce, skladování, přepravy a použití takových zásob a výše finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím se stanoví postupem podle článku 41.
Článek 8
1. Jestliže výskyt nebo vývoj ve třetí zemi jedné z chorob uvedených v čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 1 nebo čl. 11 odst. 1 může vytvářet nebezpečí pro Společenství, může Společenství poskytnout svou podporu zdolávání této choroby zásobením očkovací látkou nebo financováním získání očkovací látky.
2. Opatření podle odstavce 1, příslušná prováděcí pravidla, podmínky, jež se na ně mohou vztahovat, a výše finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím se stanoví postupem podle článku 41.
Článek 9
1. Komise provádí ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány kontroly na místě, aby se z veterinárního hlediska přesvědčila o tom, že přijatá opatření jsou řádně prováděna.
2. Členské státy přijímají veškeré nutné kroky pro usnadnění těchto kontrol a musí zejména zaručit, aby znalci měli na požádání přístup ke všem informacím a dokladům nutným pro posouzení toho, zda opatření byla a jsou prováděna.
3. Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku týkající se zejména četnosti a metod provádění kontrol uvedených v odstavci 1, jmenování veterinárních znalců a postupu, který musí dodržovat při vypracování své zprávy, se stanoví postupem podle článku 41.
Článek 10
O přidělených prostředcích pro opatření stanovená v této kapitole se každý rok rozhoduje v rámci rozpočtového řízení.
Kapitola 2
Tlumení slintavky a kulhavky
Článek 11
1. Ustanovení tohoto článku se použijí v případě výskytu slintavky a kulhavky na území některého členského státu.
2. Dotyčný členský stát obdrží finanční příspěvek ze Společenství pro eradikaci slintavky a kulhavky za podmínky, že jsou okamžitě provedena opatření stanovená v čl. 3 odst. 2 a odpovídající ustanovení směrnice Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky [17], pozměněné směrnicí 90/423/EHS [18].
3. Použije se čl. 3 odst. 3.
4. Aniž jsou dotčena opatření na podporu trhu, jež mají být přijata v rámci společné organizace trhu, činí specifický finanční příspěvek podle tohoto rozhodnutí 60 % výdajů vynaložených členským státem na:
(a) odškodnění chovatelů za:
i) porážku a zničení zvířat,
ii) zničení mléka,
iii) očistu a dezinfekci hospodářství,
iv) zničení kontaminovaných krmiv a, pokud nemůže být dezinfikováno, kontaminovaného vybavení,
v) ztráty způsobené chovatelům jako výsledek omezení uvádění na trh hospodářských zvířat a zvířat na výkrm, jako výsledek opětovného zavedení nouzového očkování, v souladu s předposledním pododstavcem čl. 13 odst.
3 směrnice 85/511/EHS;
(b) případnou přepravu mrtvých těl zvířat do závodů na ošetření;
(c) veškerá další opatření, která jsou nezbytná pro eradikaci choroby v ohnisku.
Komise postupem podle článku 41 stanoví, na jaký druh dalších opatření podle c) může být poskytnut stejný finanční příspěvek Společenství a případy, ve kterých se použije ustanovení písmene a) bodu v).
5. Poprvé nejpozději 45 dnů po úředním potvrzení prvního ohniska slintavky a kulhavky a později podle vývoje událostí, se situace posoudí v rámci výboru uvedeného v článku 42.
Toto posouzení se týká jak veterinární situace, tak přibližného odhadu výdajů již vynaložených nebo budoucích.
Po tomto posouzení může být přijato postupem podle článku 42 nové rozhodnutí týkající se finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím, který může převýšit 60 % stanovených v odstavci 4. Toto rozhodnutí stanoví způsobilé výdaje a výši finančního příspěvku Společenství.
Navíc, když je přijato toto rozhodnutí, mohou být přijata všechna opatření, která příslušný členský stát musí přijmout, aby byl zajištěn úspěch akce, zejména jiná opatření než ta, která jsou uvedena v odstavci 2.
6. Odchylně od odstavce 4 činí specifický finanční příspěvek poskytnutý Společenstvím pro opatření uvedená v citovaném odstavci 70 % až do 1. ledna 1995.
Článek 12
Každé opatření přijaté Společenstvím pro tlumení slintavky a kulhavky mimo Společenství, zejména opatření přijatá podle článku 6 a 8, může obdržet finanční příspěvek Společenství.
Článek 13
Prováděcí pravidla k opatřením podle článku 12, podmínky, které se na opatření mohou vztahovat, a výše finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím se stanoví postupem podle článku 42.
Článek 14
Podpora Společenství může být poskytnuta pro vytvoření rezervy očkovacích látek proti slintavce a kulhavce Společenství, stanovené v čl. 14 odst. 2 směrnice 85/511/EHS.
Výše účasti Společenství a podmínky, které se na ni mohou vztahovat, se stanoví postupem podle článku 42.
Článek 15
O prostředcích přidělených na opatření podle článků 12, 13 a 14 se rozhoduje každý rok v rámci rozpočtového řízení.
Jestliže závažné vypuknutí slintavky a kulhavky vyžaduje na základě ustanovení této kapitoly výdaje převyšující částky stanovené podle prvního pododstavce, Komise přijme nutná opatření v rámci svých stávajících pravomocí, nebo předloží rozpočtovému orgánu nutné návrhy, aby bylo zaručeno splnění finančních závazků podle článku 11.
Opatření stanovená v článku 11 se považují za intervenci ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 729/70.
Kapitola 3
Ochrana zvířat
Článek 16
Společenství se účastní provádění informační politiky v oblasti ochrany zvířat tak, že poskytuje finanční příspěvek na:
- zavedení a rozvoj systému obsahujícího přiměřenou databázi pro shromažďování a uchovávání všech informací vztahujících se k právním předpisům Společenství týkajícím se ochrany hospodářských zvířat, ochrany zvířat během přepravy a ochrany jatečných zvířat a pro šíření těchto informací vůči příslušným orgánům, producentům a spotřebitelům,
- provádění studií nutných pro přípravu a rozvoj právních předpisů v oblasti ochrany zvířat.
Článek 17
Opatření uvedená v článku 16, příslušná prováděcí pravidla a výše finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím se stanoví postupem podle článku 41.
Článek 18
O prostředcích přidělených na opatření uvedená v této kapitole se rozhoduje každý rok v rámci rozpočtového řízení.
Kapitola 4
Technická a vědecká opatření
Článek 19
Společenství provádí technická a vědecká opatření nutná pro další rozvoj veterinárního práva Společenství nebo podporuje členské státy při provádění těchto opatření.
Článek 20
Opatření uvedená v článku 19, příslušná prováděcí pravidla a výše finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím se stanoví postupem podle článku 41.
Článek 21
O prostředcích přidělených na opatření stanovená v této kapitole se rozhoduje každý rok v rámci rozpočtového řízení.
HLAVA II
Program eradikace nákaz zvířat a dohledu nad nimi
Článek 22
1. Aniž je dotčen čl. 25 odst. 1, je finanční účast Společenství na eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy stanovena:
- směrnicí 77/391/EHS,
- směrnicí 82/400/EHS,
- rozhodnutím 87/58/EHS.
2. Finanční příspěvek Společenství na eradikaci plicní nákazy skotu je stanoven rozhodnutím 89/145/EHS.
Článek 23
1. Finanční příspěvek Společenství na eradikaci klasického moru prasat je stanoven rozhodnutím 80/1096/EHS.
2. Finanční příspěvek Společenství na eradikaci afrického moru prasat je stanoven:
- rozhodnutím 86/649/EHS,
- rozhodnutím 86/650/EHS,
- rozhodnutím Rady 90/217/EHS ze dne 25. dubna 1990 o finanční podpoře Společenství na eradikaci afrického moru prasat na Sardinii [19].
3. Finanční příspěvek Společenství na eradikaci brucelózy ovcí je stanoven v rozhodnutí Rady 90/242/EHS ze dne 21. května 1990 o finančním opatření Společenství na eradikaci brucelózy u ovcí a koz [20].
4. Finanční příspěvek Společenství pro eradikaci infekční nekrózy krvetvorné tkáně se stanoví do 31. prosince 1990 v rámci rozhodnutí Rady o finančním opatření Společenství na eradikaci infekční nekrózy krvetvorné tkáně lososovitých ve Společenství.
Článek 24
1. Finanční opatření Společenství se zavádí pro eradikaci chorob uvedených v příloze a dohled nad nimi.
Rada může rozhodnutím přijatým na návrh Komise kvalifikovanou většinou tento seznam doplnit nebo pozměnit podle vývoje veterinární situace ve Společenství.
2. Do 1. října 1990 Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanoví kritéria Společenství pro opatření uvedené v odstavci 1.
Avšak pro choroby, pro které Společenství již stanovilo příslušná kritéria Společenství na opatření, které má být přijato, členské státy mohou předložit Komisi program podle odstavce 3 od okamžiku oznámení tohoto rozhodnutí.
3. Když dotyčný členský stát předloží Komisi program, sdělí jí relevantní finanční informace a uvede zejména celkové odhadované náklady, které jsou ročně nutné pro provedení tohoto programu.
Tento program, který případně může být pozměněn tak, aby zohledňoval posouzení Komisí, se schválí postupem podle článku 41.
4. U každého programu se výše finančního příspěvku Společenství a případné podmínky, které se na příspěvek mohou vztahovat, stanoví postupem podle článku 41.
5. Žádosti o platbu se vztahují na výdaje vzniklé dotyčnému členskému státu během kalendářního roku a předávají se Komisi do 1. července roku následujícího.
6. Komise se usnáší o podpoře po poradě s výborem.
7. Komise provádí ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány pravidelné kontroly na místě, aby se přesvědčila o tom, že programy, na které byl poskytnut finanční příspěvek Společenství, jsou řádně prováděny.
8. Na základě informací vnitrostátních orgánů, které předávají Komisi se svými žádostmi o zaplacení finančního příspěvku obsáhlou zprávu, a případných zpráv znalců, kteří z pověření Komise provedli pro Společenství kontroly na místě, informuje Komise pravidelně, avšak alespoň jednou ročně, členské státy v rámci výboru o výsledku těchto kontrol.
9. Případná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 41.
Článek 25
1. Bez ohledu na články 22, 23 a 24 stanoví Komise výši finančního příspěvku Společenství pro programy proti chorobám uvedeným v těchto článcích postupem podle článku 41 na 50 % nákladů, jež vznikly v dotyčných členských státech z důvodu odškodnění vlastníků za porážku zvířat kvůli jedné z těchto chorob.
2. Na žádost některého členského státu přezkoumá v rámci Stálého veterinárního výboru Komise situaci ohledně chorob zvířat, na něž se vztahují články 22, 23 a 24.
Toto přezkoumání se týká veterinární situace i odhadu již vynaložených i budoucích výdajů.
V návaznosti na toto přezkoumání se postupem podle článku 24 přijímá veškerá nová rozhodnutí o finančním příspěvku Společenství, který může činit více než 50 % nákladů vzniklých členským státům z důvodu odškodnění chovatelů za porážku zvířat kvůli dotyčné chorobě.
Při přijímání tohoto rozhodnutí mohou být přijata veškerá opatření, která musí provést dotyčný členský stát, aby se zajistil úspěch akce.
Článek 26
Odhadovaná roční podpora k tíži rozpočtu Společenství pod kapitolou výdajů na zemědělství činí 70 milionů ECU na opatření stanovená v této hlavě.
HLAVA III
VETERINÁRNÍ KONTROLY
Článek 27
Společenství přispívá na zlepšení účinnosti veterinárních kontrol prostřednictvím:
- poskytování finanční podpory na kontaktní a referenční laboratoře,
- poskytnutí finančního příspěvku na provádění kontrol zaměřených na prevenci zoonóz,
- poskytnutí finančního příspěvku na uplatňování nové kontrolní strategie související s dotvořením vnitřního trhu.
Kapitola 1
Kontaktní a referenční laboratoře
Článek 28
1. Získat podporu Společenství může každá kontaktní nebo referenční laboratoř označená jako taková podle veterinárních předpisů Společenství a plnící povinnosti a požadavky v nich stanovené.
2. Mechanismy pro poskytnutí podpor uvedených v odstavci 1, podmínky, které se na ně mohou vztahovat, a jejich výše mohou se stanoví postupem stanoveným v článku 41.
3. O prostředcích přidělených na opatření stanovená v této kapitole se rozhoduje každý rok v rámci rozpočtového řízení.
Kapitola 2
Kontroly zaměřené na prevenci zoonóz
Článek 29
Jakmile se začne používat právní úprava Společenství pro tlumení zoonóz, mohou členské státy, jako součást národního plánu, který má být schválen Společenstvím postupem podle článku 41, žádat o finanční příspěvek ze Společenství pro jejich plán tlumení.
Článek 30
Dotyčný členský stát při předložení svého plánu tlumení Komisi poskytuje všechny vhodné finanční informace a uvádí zejména celkovou odhadovanou výši nákladů ročně na provedení tohoto plánu.
Článek 31
U každého národního plánu tlumení se výše finančního příspěvku Společenství a případné podmínky, jež se na něj mohou vztahovat, stanoví postupem podle článku 41.
Článek 32
Pro účely této kapitoly se použijí ustanovení čl. 24 odst. 3 až 8.
Článek 33
O prostředcích přidělených na opatření stanovená v této kapitole se rozhoduje každý rok v rámci rozpočtového řízení.
Kapitola 3
Nová kontrolní strategie
Článek 34
1. Každý členský stát vypracuje program pro výměny úředníků pracujících ve veterinární oblasti.
2. V rámci Stálého veterinárního výboru koordinuje Komise společně s členskými státy výměnné programy.
3. Členské státy přijmou veškerá nutná opatření pro provádění koordinovaných výměnných programů.
4. Každý rok na základě zpráv členských států se provádění programů pro výměnu zkoumá v rámci výboru.
5. Členské státy berou v úvahu získané zkušenosti, aby zlepšily a rozšířily výměnné programy.
6. V zájmu účinného provádění výměnných programů, zejména prostřednictvím dalších doškolovacích kurzů uvedených v čl. 36 odst. 1, lze poskytnout finanční podporu Společenství. Výše finančního příspěvku poskytnutého Společenstvím a případné podmínky, které se na něj mohou vztahovat, se stanoví postupem podle článku 41.
7. Pro účely tohoto článku se použijí články 20 a 21.
Článek 35
Ustanovení čl. 34 odst. 6 a 7 se použije na programy, které budou vypracovány podle rozhodnutí uvedeného v článku 19 směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [21], se zřetelem na organizování veterinárních inspekcí na vnějších hranicích u produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí.
Článek 36
1. Komise může přímo nebo prostřednictvím příslušných vnitrostátních orgánů organizovat kurzy odborného vzdělávání nebo semináře pro personál v členských státech, zejména pro personál příslušný pro kontroly uvedené v článku 35.
2. Organizační pravidla k opatřením uvedeným v odstavci 1 a výši finančního příspěvku Společenství stanoví Komise postupem podle článku 41.
Článek 37
1. Finanční podporu Společenství lze získat na zavedení systémů pro identifikaci zvířat a hlášení chorob podle předpisů týkajících se veterinárních kontrol v obchodu uvnitř Společenství se živými zvířaty s cílem dotvoření vnitřního trhu.
2. Organizační pravidla k opatřením podle odstavce 1 a výši finančního příspěvku Společenství stanoví Komise po konzultaci s výborem.
Článek 38
1. Jestliže se v některém členském státu nastanou ze strukturálního nebo zeměpisného hlediska personální nebo infrastrukturní problémy při uplatňování nové kontrolní strategie v souvislosti s dotvořením vnitřního trhu pro živá zvířata a produkty živočišného původu, může na přechodné období získat finanční podporu Společenství, která se postupně snižuje.
2. Dotčený členský stát předloží Komisi národní program na zlepšení kontrolního režimu spolu s veškerými vhodnými finančními informacemi.
3. Pro účely tohoto článku se použijí ustanovení čl. 24 odst. 3 a 5 až 8.
Článek 39
O prostředcích přidělených na opatření stanovená v této kapitole se rozhoduje každý rok v rámci rozpočtového řízení.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 40
Články 8 a 9 nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [22], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2048/88 [23], se použijí přiměřeně.
Článek 41
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [24] (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede.
Článek 42
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě patnácti dní ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede.
Článek 43
1.
Rozhodnutí Rady 77/97/EHS ze dne 21. prosince 1976 o financování některých nouzových veterinárních opatření Společenstvím [25] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3768/85 se zrušuje ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Postupem podle článku 41 stanoví Komise mechanismy pro úhradu opatření pro očkování proti moru koní od 1. září 1989.
2. Rozhodnutí přijatá podle rozhodnutí 77/97/EHS však zůstávají v platnosti.
Článek 44
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 30. července 1990
o seznamu zařízení v Namibii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(90/432/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nelze povolit vývoz čerstvého masa do Společenství, pokud nesplňují obecné a zvláštní podmínky, které jsou stanoveny ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Namibie získala nezávislost, je nezbytné vytvořit seznam zařízení v uvedené zemi schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství;
vzhledem k tomu, že tato zařízení jsou pravidelně kontrolována v rámci kontrol Společenství na jihu Afriky v souladu s člán kem 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS o provádění veterinárních kontrol na místě při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [3];
vzhledem k tomu, že hygienickou úroveň zařízení v Namibii lze považovat za uspokojivou a za těchto okolností mohou být tato zařízení zahrnuta do seznamu zařízení schválených k vývozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že na dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených v příloze se i nadále vztahují ustanovení Společenství stanovená v jiných předpisech, zejména pokud jde o zdraví zvířat, vyšetření na výskyt reziduí v čerstvém mase a zákazu používání některých látek s hormonálním účinkem při chovu hospodářských zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení
Rozhodnutí Komise
ze dne 30. července 1990,
kterým se mění rozhodnutí 82/913/EHS, pokud jde o seznam zařízení v Jihoafrické republice schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(90/433/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 89/321/EHS [4], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení v Jihoafrické republice a Namibii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství, byl zprvu navržen na základě rozhodnutí Komise 82/913/EHS [5] naposledy pozměněného rozhodnutím ze dne 3. listopadu 1989;
vzhledem k tomu, že Namibie dosáhla nezávislosti, je třeba pozměnit rozhodnutí 82/913/EHS o seznamu zařízení
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. září 1990,
kterým se povoluje odchylka Itálii a stanoví rovnocenné hygienické podmínky pro bourání čerstvého masa
(90/469/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 13 směrnice 64/433/EHS mohou být postupem podle článku 16 na žádost povoleny odchylky od odst. 45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne obdobné záruky; že tyto odchylky musí stanovit hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že orgány Itálie předložily telexem ze dne 20. dubna 1990 Komisi žádost o odchylku od odst.
45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS pro bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa; že jsou v této žádosti navrženy hygienické podmínky; že je nezbytné, aby hygienické podmínky stanovené jako alternativa v požadované odchylce pro bourání čerstvého masa byly alespoň rovnocenné odst. 45 písm. c) příloze I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že hygienické podmínky navrhované Itálií jsou rovnocenné podmínkám stanoveným odst. 45 písm. c) přílohou I směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od odst. 45 písm. c) přílohy I směrnice 64/433/EHS může Itálie povolit bourání čerstvého hovězího, skopového a vepřového masa za podmínek stanovených v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 24. září 1990,
kterým se zavádí finanční opatření Společenství na eradikaci infekční nekrózy krvetvorné tkáně lososovitých ve Společenství
(90/495/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], a zejména na čl. 23 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že infekční nekróza krvetvorné tkáně (IHN) lososovitých je vysoce nakažlivá virová choroba, která může způsobit hospodářstvím velmi značné ztráty;
vzhledem k tomu, že je v prvé řadě nezbytné stanovit patřičná opatření pro dohled za účelem získání informací nutných pro zavedení možných opatření pro eradikaci této choroby;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby členské státy předložily eradikační plán;
vzhledem k tomu, že finanční podpora Společenství bude pozůstávat z částečné náhrady výdajů členských států vzniklých při odběru vzorků a nezbytných laboratorních vyšetřeních;
vzhledem k tomu, že opatření musí být přijata postupem, v němž členské státy a Komise úzce spolupracují,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Tři měsíce po přijetí tohoto rozhodnutí musí členské státy předložit, na základě epizootologického průzkumu provedeného na svém území, plán ke stanovení míry infekce infekční nekrózou krvetvorné tkáně (IHN) a virovou hemorhagickou septikemií (VHS).
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se
1. "hospodářstvím" rozumí jakékoli zařízení, nebo obecně jakékoliv geograficky určené zařízení chovající nebo držící lososovité určené k uvedení trh;
2. "schválenou laboratoří" rozumí laboratoř nacházející se na území členského státu, určená příslušným orgánem a na jeho odpovědnost k provádění vyšetření stanovených tímto rozhodnutím.
Článek 3
Plán podle článku 1 musí stanovit:
1. ústřední orgány, které mají plán provádět a koordinovat;
2. registraci hospodářství zabývající se chovem lososovitých;
3. sledování pohybů lososovitých;
4. odběr vzorků, případně serologickou detekci v hospodářstvích zabývajících se chovem lososovitých; počet vzorků, které mají být odebrány, musí záviset na veterinární situaci;
5. předání vzorků do schválené laboratoře k provedení virologických a/nebo sérologických vyšetření na zjištění viru IHN, případně i viru VHS;
6. odhad nákladů na odběr vzorků a na laboratorní vyšetření, jakož i odhad celkových nákladů na provedení těchto opatření.
Článek 4
Komise přezkoumává plány sestavené členskými státy aby zjistila, zda splňují podmínky pro jejich schválení, nebo zda by měly být nějakým způsobem pozměněny.
Plány, včetně případných změn, se schvalují postupem podle článku 10.
Článek 5
Opatření stanovené tímto rozhodnutím je způsobilé získat finanční podporu od Společenství.
Článek 6
1. Finanční podpora Společenství se uděluje na dobu jednoho roku počínaje dnem stanoveným Komisí v jejím rozhodnutí o schválení plánů zmíněných v článku 1.
2. Výše pomoci, která jde k tíži rozpočtu Společenství v rámci kapitoly výdajů na zemědělství, se odhaduje na 2 milióny ECU za dobu stanovenou v odstavci 1.
Článek 7
1. Jestliže jsou všechna stanovená opatření provedena a jsou v souladu s plánem schváleným podle článku 4, jsou všechny výdaje vzniklé členským státům podle čl. 3 odst. 4 a 5 způsobilé k finanční podpoře v mezích stanovených v článku 6.
2. Společenství nahradí 50 % výdajů zmíněných v odstavci 1.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijímají podle potřeby postupem podle článku 10.
Článek 8
1. Žádosti o úhradu se musí vztahovat na výdaje vzniklé členským státům během kalendářního roku a musí být předloženy Komisi do 1. června následujícího roku.
2. Komise rozhodne o podpoře po konzultaci s výborem zmíněným v článku 10.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijímají v případě potřeby postupem podle článku 10.
Článek 9
Články 8 a 9 nařízení (EHS) č. 729/70 [5] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2048/88 [6] se použijí přiměřeně.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [7], neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh na opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
Znalci Komise mohou ve spolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly na místě, aby se ujistili o provádění plánů.
Komise uvědomí členské státy v rámci výboru zmíněného v článku 10 o výsledcích plánů na základě informací poskytnutých členskými státy, které předloží Komisi zprávu spolu se žádostmi o úhradu, jakož i případné zprávy znalců jmenovaných Komisí, kteří z pověření Společenství provedli návštěvy na místě.
Článek 12
Na základě výsledků průzkumu zmíněného v článku 1 předloží Komise zprávu spolu s případnými návrhy nebo rozhodnutími v rámci čl. 5 odst. 2 rozhodnutí 90/424/EHS.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. září 1990,
kterým se uznává, že systém lékařských vyšetření zaměstnanců předložený Dánskem poskytuje rovnocenné záruky
(90/514/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na bod 24 kapitoly IV přílohy I uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [3], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS, a zejména na bod 12 kapitoly III přílohy I uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS, a zejména na bod 20 kapitoly II přílohy A uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že bod 24 kapitoly IV přílohy I směrnice 64/433/EHS, bod 12 kapitoly III přílohy I směrnice 71/118/EHS a bod 20 kapitoly II přílohy A směrnice 77/99/EHS stanoví, že v souladu s postupy uvedenými v článcích 16, 12a a 18 výše uvedených směrnic Komise uzná, že systémy lékařských vyšetření zaměstnanců poskytují záruky rovnocenné zárukám poskytovaným systémy založenými na každoročním obnovování zdravotních osvědčení;
vzhledem k tomu, že dánské úřady dopisy ze dne 29. března a 19. června 1990 vyrozuměly Komisi o alternativním systému lékařských vyšetření zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že tento alternativní systém lze považovat za systém poskytující záruky rovnocenné zárukám poskytovaným systémy založenými na každoročním obnovování zdravotních osvědčení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém lékařských vyšetření zaměstnanců, kteří přicházejí do styku s čerstvým masem, čerstvým drůbežím masem a masnými výrobky, předložený Dánskem a uvedený v příloze se uznává za systém, který poskytuje záruky rovnocenné zárukám poskytovaným systémy založenými na každoročním obnovování zdravotních osvědčení.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 26. září 1990,
kterým se stanoví referenční metody pro zjišťování reziduí těžkých kovů a arzenu
(90/515/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství;
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice;
s ohledem na stanovisko Vědeckého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že podle čl.
4 odst. 1 písm. b) směrnice 64/433/EHS by měly být stanoveny referenční metody pro hodnocení výsledků vyšetření na rezidua;
vzhledem k tomu, že článek 1 rozhodnutí Komise 89/610/EHS ze dne 14. listopadu 1989, kterým se stanoví referenční metody a seznam národních referenčních laboratoří pro zjišťování reziduí [3], vyjímá těžké kovy a arzen ze své oblasti působnosti;
vzhledem k tomu, že podle čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. prosince 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [4] by všechny pozitivní nálezy, pokud jsou zpochybněny, měly být potvrzeny za použití referenčních metod stanovených na základě čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, že stanovení referenčních metod zahrnuje definici referenčního analytického postupu, který má být dodržen, a kritérií, která mají být splněna při provádění těchto analýz;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru;
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Analytické referenční postupy používané pro potvrzení přítomnosti reziduí by měly být tyto:
1. Pro arzen:
- atomová absorpční spektrometrie (AAS) (grafitová kyveta nebo hydridová technika),
- kolorimetrie (po tvorbě komplexu).
2. Pro kadmium a olovo:
- atomová absorpční spekrometrie (AAS) (grafitová kyveta nebo plamen)
- diferenciační pulzní anodická rozpouštěcí voltametrie (DPASV).
3. Pro rtuť: atomová absorpční spektrometrie (metoda studených par).
Článek 2
Zvolený analytický referenční postup musí být založen především na atomové absorpční spektrometrii (AAS) a musí mít detekční limit, který je stejný nebo nižší než limit rutinních analytických metod.
Článek 3
Podmínky vztahující se na referenční analytické postupy jsou uvedeny v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá do 1. ledna 1996 tak, aby byl zohledněn vývoj vědeckých a technických znalostí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 24. září 1990 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací na straně druhé, kterou se stanoví postup pro výměnu informací v oblasti technických předpisů
(90/518/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dohody o volném obchodu, které Evropské hospodářské společenství uzavřelo jednotlivě s Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací, mají za cíl zejména odstranění překážek obchodu;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství zavést s uvedenými státy výměnu informací v oblasti technických předpisů s cílem zabránit vzniku technických překážek obchodu;
vzhledem k tomu, že Komise vedla s uvedenými státy jednání, jejichž výsledkem byla dohoda podepsaná
ze dne 8. října 1990 o uzavření Rámcové dohody o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Argentinskou republikou
(90/530/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů by Společenství mělo schválit Rámcovou dohodu o obchodní a hospodářské spolupráci s Argentinskou republikou;
vzhledem k tomu, že určité formy spolupráce navržené v této dohodě překračují pravomoci stanovené v oblasti společné obchodní politiky,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Argentinskou republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 11 uvedené dohody [3].
Článek 3
Komise, které jsou nápomocni zástupci členských států, zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 7 uvedené dohody. Lucemburku dne 8. října 1990. Za Radu předseda E. Rubbi [1] Úř. věst. C 87, 5.4.1990, s. 7. [2] Úř. věst. C 231, 17. 9. 1990.
ze dne 22. října 1990,
kterým se jménem Evropského hospodářského společenství uzavírá Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami
(90/611/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dne 8. června 1989 v sídle Organizace spojených národů v New Yorku podepsalo Společenství a všechny jeho členské státy Úmluvu Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s narkotiky a psychotropními látkami, přijatou ve Vídni dne 19. prosince 1988;
vzhledem k tomu, že práce Organizace spojených národů, Rady, Evropské rady na zasedání v prosinci 1989 a Výboru pro boj s drogami (CELAD) umožnila, aby úmluva rychle vstoupila v platnost;
vzhledem k tomu, že většina členských států dokončí své vnitřní ratifikační postupy během několika měsíců a nejpozději do 30. června 1991;
vzhledem k tomu, že by Společenství v rámci svých pravomocí mělo úmluvu schválit nejpozději téhož dne jako první členské státy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Článek 2
Předseda Rady uloží jménem Společenství listinu o schválení úmluvy u generálního tajemníka Organizace spojených národů.
Předseda Rady současně uloží prohlášení o pravomoci obsažené v příloze tohoto rozhodnutí v souladu s článkem 27 úmluvy.
kterým se mění rozhodnutí 89/196/EHS, Euratom, ESUO, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odtajnění dokumentů chráněných služebním nebo obchodním tajemstvím (90/631/Euratom, ESUO, EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 354/83 ze dne 1. února 1983 o otevření historických archivů Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii veřejnosti [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Komise č. 359/83/ESUO ze dne 8. února 1983 o otevření historických archivů Evropského společenství uhlí a oceli veřejnosti [2], a zejména na článek 9 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že podle pravidel upravujících otevření historických archivů Společenství veřejnosti mohou být dokumenty a záznamy chráněné služebním nebo obchodním tajemstvím zpřístupněny veřejnosti, pouze pokud dotyčná osoba nebo podnik nevznese proti této skutečnosti námitky; že v tomto smyslu musí Komise vyhlásit svůj úmysl zpřístupnit dokumenty a záznamy veřejnosti;
vzhledem k tomu, že s otevřením archivů Evropského hospodářského společenství veřejnosti počet dokumentů, které mohou být odtajněny, značně vzroste;
vzhledem k tomu, že předběžné oznámení dotyčným osobám nebo podnikům je často obtížné, zejména v případech změny adresy nebo právního nástupnictví;
vzhledem k tomu, že k zajištění účinného fungování postupu otevírání historických archivů Společenství veřejnosti je třeba přijmout ustanovení umožňující Komisi vyrozumět dotčenou osobu nebo podnik prostřednictvím sdělení zveřejněného
ze dne 22. října 1990 o uzavření protokolu, kterým se obnovuje Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím při produkci manioku, jeho uvádění na trh a obchodu s ním (90/637/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že uzavření protokolu, kterým se obnovuje Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím při produkci manioku, jeho uvádění na trh a obchodu s ním [1], je v jejich vzájemném zájmu;
vzhledem k tomu, že zmíněný protokol by měl být schválen, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Protokol, kterým se obnovuje Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím při produkci manioku, jeho uvádění na trh a obchodu s ním, se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu uvedenou v článku 1 zavazující Společenství.
ze dne 27. listopadu 1990, kterým se stanoví kritéria Společenství pro eradikaci a sledování některých chorob zvířat
(90/638/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], a zejména na čl. 24 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl.
24 odst. 2 rozhodnutí 90/424/EHS musí být stanovena kritéria Společenství pro finanční opatření Společenství pro eradikaci a sledování některých chorob zvířat;
vzhledem k tomu, že uvedená kritéria musí zaručovat efektivitu tohoto opatření a umožnit členským státům předložit Komisi programy pro zajištění rychlé eradikace a přiměřeného sledování dotyčných chorob, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Za účelem schválení opatření stanoveného v čl. 24 odst. 1 rozhodnutí 90/424/EHS musí programy předložené členskými státy Komisi splňovat tato kritéria:
- pokud jde o eradikační programy: kritéria stanovená v příloze I,
- pokud jde o programy sledování: kritéria stanovená v příloze II.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 4. prosince 1990, kterým se mění rozhodnutí 87/277/EHS o přidělení práv k lovu tresky v oblasti Špicberk a Medvědího ostrova a v divizi 3M podle úmluvy NAFO (90/655/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], pozměněné Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
vzhledem k tomu, že sjednocením Německa došlo ke změně statistických údajů o rybolovu, na kterých bylo založeno rozhodnutí 87/277/EHS [4]; že je tudíž nutné změnit uvedené rozhodnutí, aby byl zohledněn rybolov v bývalé Německé demokratické republice při výpočtu přidělených procentních podílů uvedených v příloze uvedeného rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Příloha rozhodnutí 87/277/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
ze dne 19. listopadu 1990 o uzavření Dohody o založení Evropské banky pro obnovu a rozvoj (90/674/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že národy střední a východní Evropy mají úzké historické vazby s národy Společenství; že tyto vazby jsou nyní posilovány dohodami o spolupráci a obchodu;
vzhledem k tomu, že země střední a východní Evropy jsou oddány základním zásadám pluralitní demokracie, právního státu a dodržování lidských práv; že si tyto země přejí provádět reformy zaměřené na vývoj k tržnímu hospodářství;
vzhledem k tomu, že hospodářské reformy významně přispějí k dynamickému rozvoji hospodářských vztahů mezi těmito zeměmi a Společenstvím; že tento vývoj dále napomůže harmonickému rozvoji hospodářských činností v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že přechod k tržnímu hospodářství bude vyžadovat značné investice, zejména v soukromém sektoru, ale i ve veřejném sektoru; že založení zvláštní banky by mohlo napomoci při zajišťování financování těchto investic;
vzhledem k tomu, že čtyřicet zemí, Evropské hospodářské společenství a Evropská investiční banka projevily svůj úmysl stát se členy Evropské banky pro obnovu a rozvoj, která je evropská svým základním charakterem a široce mezinárodní svými členy; že za tímto účelem vypracovaly zakládající dohodu;
vzhledem k tomu, že uzavření této dohody Evropským hospodářským společenstvím je nezbytné k dosažení cílů Společenství v oblasti vnějších hospodářských vztahů; že Smlouva pro přijetí tohoto rozhodnutí neposkytuje žádné jiné pravomoci nežli ty, jež jsou uvedeny v článku 235, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda o založení Evropské banky pro obnovu a rozvoj se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Guvernéra a alternáta banky, kteří zastupují Společenství podle čl. 23 odst. 1 uvedené dohody, jmenuje Komise.
Článek 3
1. Komise jménem Společenství určí instituci, která bude depozitářem podle čl. 34 odst. 1 uvedené dohody.
2. Komise bude oficiální institucí, se kterou může být banka ve spojení podle čl. 34 odst. 2 uvedené dohody.
Článek 4
Předseda Rady provede jménem Společenství uložení dokladu o schválení ve smyslu článku 61 uvedené dohody.
Článek 5
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 26. listopadu 1990
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Knížectvím Andorry
(90/680/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v současnosti platné vnitrostátní dohody o obchodních vztazích mezi Evropským společenstvím a Knížectvím Andorry by měly být nahrazeny systémem Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zeměpisné, historické a společensko hospodářské skutečnosti by měl být Knížectví Andorry přiznán zvláštní režim umožňující výjimky z dovozních cel, daně z obratu a spotřebních daní pro zboží obsažené v osobních zavazadlech cestujících;
vzhledem k tomu, že dne 28. června 1990 byla
Směrnice Rady
ze dne 22. ledna 1990,
kterou se mění směrnice 79/373/EHS o uvádění krmných směsí na trh
(90/44/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 79/373/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 87/235/EHS [5], stanoví pravidla pro uvádění krmných směsí na trh v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že podle platných právních předpisů Společenství se členské státy mohou v určitých případech odchýlit od pravidel Společenství, zejména pokud jde o označování a volbu komponentů;
vzhledem k tomu, že s ohledem na dovršení vnitřního trhu by měly být odstraněny veškeré vnitrostátní odchylky, které by mohly nadále bránit volnému pohybu krmnýchsměsí nebo které byvytvářely nerovné podmínky hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že nejvhodnější metodou k odstranění současných nesrovnalostí pokud jde o pravidla označování, je stanovit — na úrovni Společenství — seznam údajů pro prohlášení, která buď musí, nebo mohou být na základě dobrovolnosti uváděny osobou odpovědnou za označování;
vzhledem k tomu, že záměrem směrnice 79/373/EHS, pokud jde o označování, je zajistit, aby zemědělci byli objektivně a pokud možno přesně informováni o složení a použití krmiv; že je důležité zajistit, aby přesnost údajů pro prohlášení mohla být úředně ověřena v souladu s příslušnými ustanoveními výše uvedené směrnice ve všech stadiích uvádění krmiv na trh;
vzhledem k tomu, že prohlášení o komponentech obsažených v krmivech může představovat v určitých případech důležitou informaci pro chovatele;
vzhledem k tomu, že množstevní stanovení komponentů v krmivech pro hospodářská zvířatavyvolává v současné době při kontrole určité těžkosti, především z hlediskavlastností použitých produktů, složitosti směsí či použitého výrobníh o postupu;
vzhledem k tomu, že je proto v této fázi vhodné dát přednost, alespoň u krmiv pro hospodářská zvířata, jednodušší formě prohlášení, která by se měla omezit na uvedení surovin bez udání jejich množství; že musí být rovněž ponechána možnost vytváření skupin, do kterých by bylo možno pod společným názvem zahrnout několik komponentů; že takové skupiny komponentů již byly vytvořeny směrnicí Komise 82/475/EHS [6] u krmnýchsměsí pro domácí zvířata, měla by být přijata obdobná ustanovení i pro ostatní krmiva;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata zvláštní ustanovení týkající se označování krmiv pro domácí zvířata, aby byl vzat v úvahu zvláštní charakter tohoto druhu krmiva;
vzhledem k tomu, že výrobci krmných směsí musí mít možnost poskytnout chovatelům i jiné informace, než stanoví směrnice 79/373/EHS, avšak poskytování takových dodatečných informací musí podléhat určitým podmínkám nebo omezením, aby byla zajištěna poctivá hospodářská soutěž mezi výrobci a objektivita informací;
vzhledem k tomu, že směrnice 79/373/EHS nyní umožňuje členským státům požadovat, aby krmné směsibyly vyrobeny z určitých komponentů nebo aby určité komponenty neobsahovaly; že překážky, které vyplývají z takových omezení, musí být odstraněny na úrovni Společenství přijetím seznamu komponentů používaných pro výrobu krmných směsí a seznamu komponentů, jejichž používání musí být ze zdravotních důvodů zakázáno;
vzhledem k tomu, že seznam komponentů, které mohou být používány v krmivech, nemůže být vyčerpávající s ohledem na velkou rozmanitost produktů a vedlejších produktů, které mohou být použity, na neustálý rozvoj potravinářské technologie a na potřebu neomezovat výrobcům výběr; že tedy postačí vypracovat přehled hlavních komponentů, které se běžně používají při výrobě krmných směsí;
vzhledem k tomu, že tento přehled musí blíže stanovit obecné názvy, které budou použity k označení různých komponentů, a charakteristiky, jimž musí vyhovět, aby mohly být takto označeny;
vzhledem k tomu, že charakteristiky různých komponentů se mohou ukázat jako nedostatečné, aby samy o sobě rozlišily výrobky, které jsou velmi podobné, ale někdy kvalitativně odlišné; že je nutno pro takové zvláštní případy umožnit dodatečné stanovení minimálních požadavků na složení směsi;
vzhledem k tomu, že seznam komponentů, které mohou být používány pro výrobu krmnýchsměsí, není vyčerpávající; že členské státy jsou tedy povinny připustit, aby krmnésměsi uváděné na trh v rámci Společenství obsahovalyi jiné komponenty než ty, které jsou zahrnuty do uvedeného seznamu, za předpokladu, že jsou řádné a uspokojivé obchodní jakosti , a že jsou označeny zvláštními názvy vylučujícími jakoukoliv záměnu s komponenty, které odpovídají názvu zavedenému na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že sestavení seznamu hlavních komponentů, které jsou běžně používány a prodávány pro výrobu krmných směsí, a sestavení seznamu komponentů, jejichž používání je nutno v budoucnu zakázat, jsou opatřeními vědeckého rázu; že pro usnadnění přijetí takových opatření by měl být zvolen postup zavádějící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výborupro krmiva;
vzhledem k tomu, že k zajištění dodržování podmínek týkajících se krmných směsí musí členské státy zavést vhodné kontroly odběrem vzorků, a to nejen při uvádění krmiv do oběhu, ale i během jejich výroby; že kontrola výroby se může týkat zejména písemných záznamů výrobce,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 79/373/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 se vkládá nové písmeno, které zní:
"g) sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu."
2. V článku 2 se vkládá nové písmeno, které zní:
"l. dobou minimální trvanlivosti krmné směsi: datum, dokteréhosi směs v náležitých skladovacích podmínkách uchová své specifické vlastnosti."
3. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Členské státy stanoví, že krmné směsi mohou být uváděny na trh, pouze pokud jsou na jejich obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné v rámečku k tomu určenému uvedeny následující údaje, které musí být jasně viditelné, snadno čitelné a nesmazatelné a za které je odpovědný výrobce, balírna, dovozce, prodejce nebo distributor usazený ve Společenství:
a) označení "kompletní krmivo", "doplňkové krmivo", "minerální krmivo", "melasové krmivo", "mléčná krmná směs kompletní" nebo "mléčná krmná směs doplňková";
b) druh nebo kategorie zvířat, kterým je krmná směs určena;
c) návod k použití s označením účelu, k němuž je krmivo určeno;
d) pro všechny krmné směsi, s výjimkou směsí určených pro domácí zvířata kromě psů a koček: komponenty, které musí být prohlášeny v souladu s článkem 5c;
e) popřípadě prohlášení o analytických složkách v případech uvedených v příloze v části A; f) podle okolností prohlášeníuvedená v příloze v části B ve sloupcích 1, 2 a 3;
g) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo osoby odpovědné za údaje uvedené v tomto odstavci;
h) u pevných produktů čistá hmotnost v jednotkách hmotnosti a u tekutých produktů v hmotnostních nebo objemových jednotkách;
i) doba minimální trvanlivosti v souladu s čl. 5d odst. 1;
j) číslo šarže, pokud není uvedeno datum výroby.
2. Členské státy stanoví, že v případě krmných směsí dodávaných v cisternových vozech nebo podobných vozidlech anebo v souladu s čl. 4 odst. 2 se údaje stanovené v odstavci 1 tohoto článku uvedou v průvodním listu. Pokud se jedná o malé množství, které je určeno pro konečného uživatele, postačí, bude-li kupující o těchto údajích vhodným způsobem informován v místě prodeje.
3. Členské státy stanoví, že spolu s údaji uvedenými v odstavci 1 mohou být v rámečku k tomu určenému podle odstavce 1 uvedeny pouze následující doplňující údaje:
a) identifikační značka nebo ochranná známka osoby odpovědné za údaje na etiketě;
b) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce, není-li tento odpovědný za údaje na etiketě;
c) případně číslo šarže;
d) země produkce nebo výroby;
e) cena produktu;
f) obchodní název nebo ochranná známka produktu;
g) u krmných směsí určených pro domácí zvířata kromě psů a koček komponenty v souladu s článkem 5c;
h) popřípadě údaje týkající se ustanovení čl. 14 písm. a);
i) údaje o fyzikálním stavu krmiva nebo specifické zpracování, kterému bylo podrobeno;
j) popřípadě prohlášení o analytických složkách v případech stanovených v příloze v části A;
k) prohlášení stanovená v příloze v části B ve sloupcích 1, 2 a 4;
l) datum výroby vyznačené podle čl. 5d odst. 2.
4. Členské státy mohou prokrmiva vyráběná a uváděná na trh na jejich území:
a) povolit, aby údaje stanovené v odst. 1 písm. b) až f) a písm. h) byly uváděny pouze v průvodním listu;
b) stanovit úřední číselné kódy umožňující identifikaci výrobce, pokud tento není odpovědný za údaje na etiketě;
5. Členské státy stanoví, že:
a) v případě krmných směsí složených nejvýše ze tří komponentů se údaje uvedené v odst. 1 písm. b) a c) nevyžadují, pokud jsou jednotlivé komponenty jasně uvedeny v názvu;
b) u směsí z celých zrn se prohlášení uvedená v odst. 1 písm. e) a f) nevyžadují; mohou však být poskytnuty;
c) u krmiv určených pro domácí zvířata kromě psů a koček může být označení "kompletní krmivo" nebo "doplňkové krmivo" nahrazeno označením "krmná směs".
V tomto případě jsou prohlášení požadovaná nebo přípustná podle tohoto článku stejná jako prohlášení stanovená pro kompletníkrmiva;
d) doba minimální trvanlivosti, čistá hmotnost a číslo šarže mohou být vyznačeny mimo rámeček vyhrazený pro údaje uvedené v odstavci 1; v takovém případě budou výše uvedené údaje doprovázeny údajem, kde se informace nachází.
6. U krmných směsí pro domácí zvířata označení:
a) v anglickém jazyce "compound feedingstuff", "complementary feedingstuff" a "complete feedingstuff" mohou být nahrazena označeními "compound pet food", "complementary pet food" a "complete pet food";
b) ve španělském jazyce "pienso" může být nahrazeno označením "alimento";
c) v holandském jazyce "mengvoeder", "aanvullend diervoeder" a "volledig diervoeder" mohou být nahrazena označeními "samengesteld voeder", "aanvullend samengesteld voeder" a "volledig samengesteld voeder"."
4. Články 5a a 5b se zrušují.
5. Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 5c
1. Pokud jsou uváděny údaje o jednotlivých komponentech, musí být uvedeny všechny použité komponenty.
2. Uvádění výčtu komponentů má tato pravidla:
a) krmné směsi pro zvířata s výjimkou domácích zvířat: výčet komponentů v sestupném pořadí podle jejich hmotnostníhopodílu; b) krmné směsi určené pro domácí zvířata: výčet komponentů seudává buď podle obsaženého množství nebo v sestupném pořadí podle jejich hmotnostního podílu.
3. Komponenty se uvádějí podsvými specifickými názvy; v souladu s čl.
10 písm. a) však budou vytvořeny kategorie sdružující několik komponentů; v tomto případě specifický název komponentu může být nahrazen názvem kategorie, do níž komponent náleží.
Použití jedné z těchto dvou forem prohlášení vylučuje použití druhé, s výjimkou případů, kdy jeden z komponentů nepatří do žádné z vytvořených kategorií; v takovém případě je komponent označen svým specifickým názvem a uveden v pořadí podle jeho hmotnostního podílu v závislosti na kategoriích.
4. Pokud nebyla přijata žádná opatření podle článku 10 písm. a), členské státy mohou zachovat stávající kategorie a připustit, aby označení komponentůbylo nahrazeno označením kategorií.
5. Označování krmných směsí pro domácí zvířata může rovněž upozorňovat na přítomnost nebo nízký obsah jedné nebo více komponentů, které mají pro vlastnosti krmiva zásadní význam.
V takovém případě musí být minimální nebo maximální obsah, vyjádřený v procentech hmotnosti uvedenéhokomponentu či komponentů, jasně vyznačen buď vedle prohlášení upozorňujícího na tento komponent či komponenty nebo ve výčtu komponentů, nebo musí být uvedena tento komponent či komponenty a jeho procentuální podíl vedle odpovídající kategorie komponentů.
Článek 5d
1. Doba minimální trvanlivosti je vyznačena následovně:
- "spotřebujte do…" s uvedením data (den, měsíc a rok) u krmiv mikrobiologicky snadno podléhajících zkáze,
- "minimální trvanlivost do…" s uvedením data (měsíc a rok) u ostatních krmiv.
Pokud uvedení doby minimální trvanlivosti vyžadují i jiné předpisy Společenství týkající se krmných směsí, bude uvedena jen jedna, a to nejkratší.
2.
Datum výroby je vyznačeno následovně:"vyrobeno… (x dnů, měsíců nebo roků) před uplynutím vyznačené doby minimální trvanlivosti".
V případech podle čl. 5 odst. 5 písm. d) je výše uvedený údaj doplněn údajem, kde je trvanlivost vyznačena.
Článek 5e
Osoba odpovědná za údaje uvedené na etiketě krmné směsi může poskytnout informace nad rámec požadavků této směrnice.
Tyto informace však:
- nesmějí udávat přítomnost nebo obsah jiných analytických složek než těch, jejichž prohlášení je stanoveno v článku 5,
- nesmějí uvádět uživatele v omyl zejména tím, že poukazují na účinky nebo vlastnosti, které krmiva nemají nebo vyvolávají dojem, že krmiva mají zvláštní vlastnosti, i když tyto vlastnosti mají všechna podobná krmiva,
- nesmí tvrdit, že krmivo je prevencí proti chorobě, zmírňuje ji nebo léčí,
- musí uvádět objektivní a měřitelné skutečnosti, které mohou být prokázány,
- musí být zřetelně odděleny od všech údajů stanovených v článku 5."
6. Článek 6 se nahrazují tímto:
"Článek 6
Členské státy stanoví, že při uvádění krmných směsí na trh se použijí obecná ustanovení uvedená v příloze v části A."
7. Články 7 a 8 se zrušují.
8. Článek 10 se nahrazuje těmito články:
"Článek 10
Postupem podle článku 13 a v souladu s vývojem vědecko-technických poznatků:
a) se nejpozději do 22. ledna 1991 stanoví kategorie zahrnující více komponentů;
b) bude vytvořen nevýlučný seznam hlavních komponentů, které se běžně používají a uvádějí do oběhu pro účely přípravy krmných směsíurčených pro jiné druhy zvířat než jsou domácí zvířata; pro každý výrobek je v seznamu uveden obecný název a popis; navíc mohou být v určitých případech stanoveny minimální požadavky na složení, pokud se ukáže, že jsou taková opatření nezbytná pro lepší identifikaci komponentů; c) bude sestaven seznam komponentů, jejichž použití je v krmných směsích zakázáno pro ohrožení zdraví lidí nebo zvířat;
d) mohou být stanoveny metody pro výpočet energetické hodnoty krmných směsí;
e) se přijímají změny přílohy a seznamu uvedeného pod písmeny b) a c).
Článek 10a
1. Členské státy stanoví, že komponenty zahrnuté do seznamu uvedeného v čl. 10 písm. b) mohou být prohlášeny jako komponenty pouze pod názvy uvedenými v seznamu a za předpokladu, že odpovídají popisu a vyhovují případným minimálním požadavkům na složení, které jsou v něm stanoveny.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení čl. 10 písm. c), členské státy mohou rovněž povolit uvádění jiných komponentů než těch, které jsou uvedeny v seznamu podle čl. 10 písm. b), na trh za předpokladu, že jsou řádné a uspokojivé obchodní jakosti, a jsou prohlášeny pod jinými názvy, které nemohou kupujícího uvést v omyl."
9. Článek 11 se nahrazují tímto:
"Článek 11
Pro účely obchodování mezi členskými státy jsou údaje na obalu, nádobě nebo etiketě na ní připevněné uvedeny alespoň v jednom ze státních nebo úředních jazyků země určení."
10. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby během výroby nebo při uvádění na trh byla prováděna úřední kontrola dodržování podmínek stanovených touto směrnicí alespoň odběrem vzorků."
11. Příloha se nahrazuje přílohou připojenou k této směrnici.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. února 1990,
kterou se mění směrnice 87/102/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru
(90/88/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 5 směrnice Rady 87/102/EHS [4] stanoví, že ve Společenství dojde k zavedení společného způsobu nebo společných způsobů výpočtu roční sazby v procentech za spotřebitelský úvěr;
vzhledem k tomu, že za účelem podpory vytvoření a fungování vnitřního trhu a k zajištění vysokého stupně ochrany spotřebitele je žádoucí, aby se v celém Společenství používal jednotný způsob výpočtu uvedené roční sazby v procentech;
vzhledem k tomu, že za účelem zavedení takového způsobu a v souladu s definicí celkových nákladů úvěru pro spotřebitele je žádoucí vypracovat jednotný matematický vzorec pro výpočet roční sazby v procentech a pro stanovení nákladových položek úvěru, jichž se použije pro tento výpočet, tím, že se uvedou položky, ke kterým se nesmí přihlížet;
vzhledem k tomu, že v průběhu přechodného období mohou ty členské státy, které před vyhlášením této směrnice uplatňují právní předpisy, jež povolují používání jiného matematického vzorce pro výpočet roční sazby v procentech, nadále uplatňovat tyto právní předpisy;
vzhledem k tomu, že před uplynutím přechodného období a s ohledem na získané zkušenosti Rada přijme na základě doporučení Komise rozhodnutí, jež umožní používání jednotného matematického vzorce Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby v případě potřeby byly zavedeny určité předpoklady pro výpočet roční sazby v procentech;
vzhledem k tomu, že pro zvláštní povahu úvěrů zajištěných hypotékou na nemovitostech je žádoucí, aby byl takový úvěr i nadále částečně vyňat z ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že by měly být rozšířeny informace, které musí být spotřebiteli sděleny v písemné smlouvě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 87/102/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 se písmena d) a e) nahrazují tímto:
"d) "celkovými náklady úvěru pro spotřebitele"; veškeré náklady, včetně úroků a jiných poplatků, které musí spotřebitel zaplatit za úvěr;";
"e) "roční sazbou v procentech". celkové náklady úvěru pro spotřebitele, vyjádřené ve formě ročního procenta částky poskytnutého úvěru a vypočítané v souladu s článkem 1a".
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 1a
1. a) Roční sazba v procentech, která se rovná na ročním základě současné hodnotě všech současných nebo budoucích závazků (půjček, splátek a poplatků) dohodnutých mezi věřitelem a dlužníkem, se vypočte podle matematického vzorce uvedeného v příloze II.
b) Čtyři příklady způsobu výpočtu jsou uvedeny v příloze III jako vzor.
2. Za účelem výpočtu roční sazby v procentech se určí "celkové náklady úvěru pro spotřebitele", jak jsou definovány v čl. 1 odst. 2 písm. d), s výjimkou následujících výdajů:
i) náklady, které platí dlužník za nedodržení některého ze svých závazků stanovených ve smlouvě o úvěru;
ii) jiné náklady než je kupní cena, které musí spotřebitel plnit při nákupu zboží nebo služeb bez ohledu na to, zda se za transakci platí v hotovosti nebo na úvěr;
iii) poplatky za převod peněz a poplatky za vedení účtu určeného pro příjem plateb ke splácení úvěru, úroků a jiných poplatků, s výjimkou případů, kdy spotřebitel nemá ve věci řádnou volnost rozhodování a kdy jsou takové poplatky nezvykle vysoké; toto ustanovení se však nevztahuje na poplatky za výběr takových splátek či plateb, ať v hotovosti, nebo jiným způsobem;
iv) příspěvky za členství ve spolcích nebo skupinách, jež vyplývají z jiných dohod než ze smlouvy o úvěru, i když takové příspěvky mají dopad na úvěrové podmínky;
v) náklady na pojištění nebo jistoty; zahrnují se však platby, jež jsou určeny k zajištění platby věřiteli v případě smrti, invalidity, nemoci nebo nezaměstnanosti spotřebitele, stejné nebo menší částky, než je celková výše úvěru, spolu s příslušným úrokem a jinými poplatky, které musí věřitel uložit jako podmínku poskytnutí úvěru.
3. a) V případech, kdy úvěrové transakce uvedené v této směrnici podléhají ustanovením vnitrostátního práva, jež jsou v platnosti 1. března 1990 a jež stanoví maximum pro roční sazby v procentech za tyto transakce, a v případech, kdy tato ustanovení umožňují, aby jiné standardní náklady, než jsou uvedeny v odst. 2 bodech i) až v), nebyly zahrnuty do tohoto maxima, nesmí členské státy, výhradně pokud jde o tyto transakce, zahrnovat výše uvedené náklady do výpočtu roční sazby v procentech, jak je stanoveno v této směrnici, za podmínky, že v případech uvedených v článku 3 a ve smlouvě o úvěru existuje požadavek, aby byl spotřebitel informován o příslušné částce a jejím zahrnutí do plateb, které bude činit.
b) Členské státy nesmí nadále uplatňovat ustanovení písmene a) ode dne, kdy ve Společenství vstoupí v platnost jednotný matematický vzorec pro výpočet roční sazby v procentech podle ustanovení odst. 5 písm. c).
4. a) Roční sazba v procentech se vypočítá v době uzavření smlouvy o úvěru, aniž tím jsou dotčena ustanovení článku 3 o reklamě a zvláštních nabídkách.
b) Výpočet se provede za předpokladu, že smlouva o úvěru je platná pro dohodnuté období a že věřitel a spotřebitel splní své závazky za dohodnutých podmínek a v dohodnutých lhůtách.
5. a) Jako přechodné opatření a bez ohledu na ustanovení odst. 1 písm. a), mohou členské státy, které před 1. březnem 1990 uplatňovaly ustanovení, podle nichž mohl být užíván matematický vzorec odlišný od vzorce uvedeného v příloze II pro výpočet roční sazby v procentech, nadále používat tento vzorec na svém území po dobu tří let, počínaje 1. lednem 1993.
Členské státy podniknou vhodná opatření, aby zajistily, že na jejich území se pro výpočet roční sazby v procentech používá jediný matematický vzorec.
b) Šest měsíců před uplynutím lhůty stanovené v písmenu a) předloží Komise Radě zprávu s přiloženým návrhem, který s ohledem na získané zkušenosti umožní používat pro výpočet roční sazby v procentech jediný matematický vzorec v celém Společenství.
c) Rada přijme na základě návrhu Komise kvalifikovanou většinou rozhodnutí do 1. ledna 1996.
6. V případě smluv o úvěru obsahujících doložky umožňující rozdíly v úrokové míře a ve výši nebo úrovni jiných plateb obsažených v roční sazbě v procentech, avšak nevyčíslitelných v době, kdy je tato sazba vypočítávána, se roční sazba v procentech vypočítá s předpokladem, že úrok a jiné platby zůstávají pevné a setrvají v platnosti do konce smlouvy o úvěru.
7. V nutných případech lze při výpočtu roční sazby v procentech vycházet z těchto předpokladů:
- pokud smlouva nestanoví horní hranici úvěru, výše poskytnutého úvěru se rovná částce stanovené příslušným členským státem, přičemž nepřekračuje částku rovnající se 2000 ECU,
- pokud není stanoven splátkový kalendář a nelze jej dovodit z podmínek smlouvy a z prostředků pro splacení poskytnutého úvěru, považuje se za délku úvěru jeden rok,
- pokud není stanoveno jinak, v případech, kdy smlouva stanoví více než jednu lhůtu splatnosti, poskytne se úvěr a platby na jeho splacení budou provedeny v nejbližší lhůtě stanovené ve smlouvě."
3. V článku 2 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Ustanovení článku 1a a článků 4 až 12 se nevztahují na smlouvy o úvěru nebo na přísliby úvěru zajištěné hypotékou na nemovitost, pokud takové smlouvy již nejsou vyloučeny z působnosti této směrnice ustanovením odst. 1 písm. a)".
4. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"c) údaje o výši, počtu a frekvenci nebo datech plateb, které musí spotřebitel provést ke splacení úvěru, jakož i plateb úroků a jiných poplatků; pokud možno, uvede se také celková částka těchto plateb;
1a odst. 2, s výjimkou výdajů spojených s porušením smluvních závazků, které nebyly zahrnuty do výpočtu roční sazby v procentech, ale které musí za daných okolností spotřebitel zaplatit, spolu se specifikací těchto okolností.
V případech, kdy je známa přesná částka těchto položek, musí se tato částka uvést; pokud tomu tak není, uvede se, kde je to možné, způsob výpočtu nebo co nejpřesnější odhad."
5. Článek 5 se zrušuje.
6. Dosavadní příloha se označuje jako příloha I a v odstavci 1 se doplňuje nový bod, který zní:
"ix) závazek spotřebitele zachovat určitou částku peněz, kterou musí uložit na zvláštní účet".
7. Směrnice se doplňuje o připojené přílohy II a III.
Článek 2
1. Členské státy učiní opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 5. března 1990
o přijetí čistokrevných plemenných prasat do plemenitby
(90/118/EHS)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že cílem směrnice 88/661/EHS je zejména postupná liberalizace obchodu s čistokrevnými plemennými prasaty uvnitř Společenství; že je za tímto účelem nutné provést doplňkovou harmonizaci, především pokud jde o přijetí těchto zvířat do plemenitby;
vzhledem k tomu, že ustanovení o přijetí do plemenitby se týkají jak zvířat, tak i jejich spermatu, vajíček a embryí;
vzhledem k tomu, že v tomto ohledu je vhodné zabránit tomu, aby vnitrostátní předpisy o přijetí čistokrevných plemenných kanců, jejich spermatu, vajíček a embryí do plemenitby nezakazovaly, neomezovaly nebo nebyly na překážku v obchodu uvnitř Společenství; že se jedná o přirozenou plemenitbu nebo o umělé oplodnění;
vzhledem k tomu, že čistokrevné plemenné prasnice, jejich vajíčka a embrya by při plemenitbě neměly čelit žádnému zákazu, omezení nebo překážce;
vzhledem k tomu, že umělé oplodnění představuje důležitou techniku pro šíření nejlepších plemeníků, a přispívá tudíž k celkovému zlepšení chovu prasat; že je však vhodné zabránit jakémukoli zhoršení genofondu, zejména pokud jde o plemenné kance, u kterých musí být zaručena genetická hodnota a vyloučeny dědičně podmíněné poruchy;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti je nezbytné rozlišovat mezi přijetím k umělému oplodnění čistokrevných plemenných kanců a jejich spermatu, kteří byli podrobeni všem úředně stanovenými testům určeným pro jejich plemeno v členském státě, a mezi přijetím kanců a jejich spermatu, kteří byli přijati pouze za účelem testování;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit postup pro řešení potíží, zejména v případě potíží při vyhodnocování výsledků testování;
vzhledem k tomu, že předpis stanovující, že se spermatem, vajíčky a embryi mohou zacházet pouze osoby úředně pověřené, poskytuje záruky pro dosažení stanoveného cíle;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní podmínky ve Španělsku a v Portugalsku je nezbytné stanovit dodatečnou lhůtou pro provedení této směrnice v těchto dvou členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy dbají na to, aby, aniž by byly dotčeny veterinární předpisy, nedocházelo k zákazům, omezování nebo vzniku překážek při:
- přijímání čistokrevných plemenných prasnic do plemenitby,
- přijímání čistokrevných plemenných kanců do přirozené plemenitby,
- používání vajíček a embryí čistokrevných plemenných prasnic.
Článek 2
1. Členský stát nesmí zakázat, omezovat nebo vytvářet překážky:
- přijetí čistokrevných plemenných kanců k umělému oplodnění nebo použití jejich spermatu na svém území, pokud tato zvířata byla přijata k umělému oplodnění v jiném členském státě na základě kontroly užitkovosti a stanovení genetické hodnoty v souladu s rozhodnutím Komise 89/507/EHS [2],
- přijetí čistokrevných plemenných kanců za účelem úředního testování nebo použití jejich spermatu v množství nezbytném pro provedení kontroly užitkovosti a stanovení jejich genetické hodnoty v souladu s rozhodnutím 89/507/EHS prostřednictvím úředně schválených sdružení nebo organizací.
2. V případě, že by použití odstavce 1 vedlo ke sporům, zejména pokud jde o vyhodnocení výsledků testů, mají hospodářské subjekty právo vyžádat si odborný posudek.
Na základě tohoto odborného posudku mohou být na žádost členského státu přijata opatření postupem podle článku 4.
3. Obecná prováděcí pravidla k odstavci 2 se případně stanoví postupem podle článku 4.
Článek 3
Členské státy dbají na to, aby, aniž jsou dotčeny veterinární předpisy, odběr, zpracování a uchovávání spermatu, vajíček a embryí za účelem prodeje byly provedeny úředně schváleným centrem nebo úředně schválenou osobou.
Článek 4
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, Stálý zootechnický výbor založený rozhodnutím 77/505/EHS [3] rozhoduje v souladu s pravidly podle článku 11 směrnice 88/661/EHS [4].
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Španělské království a Portugalská republika mají však k dispozici dodatečnou lhůtou dvou let pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 5. března 1990
o přijetí hybridů chovných prasat do plemenitby
(90/119/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/661/EHS ze dne 19. prosince 1988 o zootechnických normách pro plemenná prasata [1], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že cílem směrnice 88/661/EHS je zejména postupná liberalizace obchodu s hybridy chovných prasat uvnitř Společenství; že je za tímto účelem nutné provést doplňkovou harmonizaci, především pokud jde o přijetí těchto zvířat do plemenitby;
vzhledem k tomu, že ustanovení o přijetí do plemenitby se týkají jak zvířat, tak i jejich spermatu, vajíček a embryí;
vzhledem k tomu, že v tomto ohledu je vhodné zabránit tomu, aby vnitrostátní předpisy o přijetí hybridů chovných prasat, jejich spermatu, vajíček a embryí do plemenitby nezakazovaly, neomezovaly nebo nebyly na překážku v obchodu uvnitř Společenství, ať už v případě přirozeného páření, umělé inseminace anebo odběru vajíček nebo embryí;
vzhledem k tomu, že hybridy chovných prasnic a kanců, jejich sperma, vajíčka a embrya by při plemenitbě neměly čelit žádnému zákazu, omezení nebo překážce;
vzhledem k tomu, že předpis stanovující, že se spermatem, vajíčky a embryi mohou zacházet pouze osoby úředně pověřené, poskytuje záruky pro dosažení stanoveného cíle;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní podmínky ve Španělsku a v Portugalsku je nezbytné stanovit dodatečnou lhůtou pro provedení této směrnice v těchto dvou členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy dbají na to, aby, aniž jsou dotčeny veterinární předpisy, nedocházelo k zákazům, omezování nebo vzniku překážek při:
- přijímání hybridů chovných prasnic do plemenitby,
- přijímání hybridů chovných kanců do přirozeného páření,
- připouštění umělé inseminace hybridů chovných kanců, jejichž linie byla testována pro kontrolu užitkovosti a stanovení jejich genetické hodnoty,
- použití spermatu zvířat, na které je odkazováno ve třetí odrážce,
- přijetí pro úřední testování hybridů chovných kanců nebo použití spermatu takových prasat v rámci kvantitativních limitů nezbytných pro provedení testů kontroly užitkovosti a stanovení genetické hodnoty,
- používání vajíček a embryí hybridů chovných prasnic.
Článek 2
Členské státy dbají na to, aby, aniž jsou dotčeny veterinární předpisy, byly odběr, zpracování a uchovávání spermatu, vajíček a embryí za účelem prodeje prováděny úředně uznaným centrem nebo úředně schválenou osobou.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Španělské království a Portugalská republika mají však k dispozici dodatečnou lhůtou dvou let pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 5. března 1990,
kterou se mění směrnice 88/407/EHS o veterinárních požadavcích na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz
(90/120/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 88/407/EHS ze dne 14. června 1988 o veterinárních požadavcích na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz [1], a zejména na článek 18 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 21 uvedené směrnice mají členské státy dosáhnout souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990;
vzhledem k tomu, že pro účinné provádění uvedené směrnice je třeba v příloze uvedené směrnice učinit řadu změn, které by zohlednily vývoj situace,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 88/407/EHS se mění takto:
1. V příloze B kapitole II se v odstavci 1:
a) v bodu iii) doplňuje toto:
"do 30. června 1990 však členské státy nemusí brát v úvahu výsledky tohoto testu za podmínky, že sperma bylo podrobeno testu na přítomnost bílých krvinek s negativním výsledkem.
Členské státy, které tuto možnost využívají, přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že se s tímto spermatem nebo s embryi z něho zplozenými nebude uvnitř Společenství obchodovat;";
b) bod iv) nahrazuje tímto:
"iv) u infekční bovinní rhinotracheitidy/infekční pustulární vulvovaginitidy séroneutralizační test nebo test ELISA s negativním výsledkem.
Do 31. prosince 1992 však:
- tyto testy není nutné provádět u býků, kteří již těmto testům byli podrobeni a sérologický test provedený v souladu s touto směrnicí byl pozitivní,
- se očkování proti těmto chorobám může provádět na séronegativních býcích, a to buď jednou dávkou živé očkovací látky citlivé na teplotu, podávanou nazálně, nebo dvěma dávkami neaktivované očkovací látky, podávanými v rozmezí nejméně tří týdnů a nejdéle čtyř týdnů; očkování se musí opakovat v rozmezích ne delších šesti měsíců;";
c) v bodu v) se doplňuje toto:
"býci, kteří se nepoužívají k produkci spermatu, však mohou být z testování na protilátky nebo na infekci Campylobacter foetus vyňati s tím, že nebudou moci být připuštěni k produkci spermatu, dokud se těmto testům nepodrobí s negativním výsledkem".
2. V příloze B kapitole II se v odstavci 3 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Do 31. prosince 1992 však:
- se tato ustanovení nevztahují na séropozitivní býky, kteří před prvním očkováním v souladu s touto směrnicí na inseminační stanici měli negativní reakci na séroneutralizační test nebo na test ELISA na bovinní rhinotracheitidu nebo infekční pustulární vulvovaginitidu,
- séropozitivní býci uvedení v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci musí být izolováni, jelikož jejich sperma se bude moci stát předmětem obchodu uvnitř Společenství v souladu s ustanoveními vztahujícími se na obchod se spermatem těchto býků podle čl. 4 odst. 1 druhého, třetího, čtvrtého a pátého pododstavce."
3. V příloze C:
a) v písmenu b) bodu ii) se v první a druhé odrážce zrušují slova "před umístěním ve stanici" a "před přijetím do stanice";
b) v odst. 3 bodu ii) se se po slově "zapečetěny" doplňují slova "a očíslovány".
4. V příloze D se bod IV nahrazuje zněním uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Dvanáctá směrnice Komise
ze dne 20. února 1990,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V a VI směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(90/121/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/679/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny určité dočasně povolené látky, barviva a konzervační přísady, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat použití určitých barviv, látky 11-α-hydroxypregn-4-en-3,20-dion a jejích esterů, hormonů, zirkonia, s výjimkou určitých komplexů, dále tyrothricinu, antiandrogenů se steroidní strukturou, acetonitrilu a tetrahydrozolinu;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých omezení a požadavků povoleno použití látky octan olovnatý jako barvy na vlasy v kosmetických prostředcích, jsou-li na etiketě za účelem ochrany veřejného zdraví uvedena určitá varování;
vzhledem k tomu, že by mělo být povoleno použití laků z barviva CI 17200;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu by mělo být za určitých omezení a požadavků povoleno použití látky 3-decyloxy-2-hydroxy-1-aminopropan-hydrochlorid jako konzervační přísady v kosmetických prostředcích a látky Solvent Yellow 98 jako barviva v prostředcích pro péči o nehty;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se
- u položky č. 39 zrušují slova "s výjimkou látky uvedené v příloze V",
- u položky č. 194 zrušují slova "s výjimkou látek uvedených v příloze V",
- u položky č. 289 slova "sloučeniny, s výjimkou látek uvedených v příloze V" nahrazují slovy "sloučeniny, s výjimkou látky uvedené v příloze III č. 55, za uvedených podmínek",
- u položek č. 376 a 377 doplňují slova "a jejich soli",
- doplňují nové položky, které znějí:
"385.
11-α-Hydroxypregn-4-en-3,20-dion a jeho estery
386.
Barvivo CI 42640
387.
Barvivo CI 13065
388.
Barvivo CI 42535
389.
Barvivo CI 61554
390.
Antiandrogeny se steroidní strukturou
391.
Zirkonium a jeho sloučeniny, s výjimkou komplexů pod referenčním číslem 50 v příloze III části 1 a laků, solí a pigmentů se zirkoniem připravených z barviv uvedených s odkazem 3 v příloze IV části 1
392.
Thyrothricin
393.
Acetonitril
394.
Tetrahydrozolin a jeho soli".
2. Netýká se české verze.
3. V příloze III části 1 se doplňuje referenční číslo 55, které zní:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ 55 _BAR_ Octan olovnatý _BAR_ Jen pro barvení vlasů _BAR_ 0,6 % v přepočtu na olovo _BAR_ _BAR_ Uchovávejte mimo dosah dětí. Zamezte veškerému styku s očima. Umyjte si ruce po použití. Obsahuje octan olovnatý. Nepoužívejte pro barvení řas, obočí a vousů. Dojdeli k podráždění kůže, přestaňte výrobek používat." _BAR_
4. V příloze III části 2 se datum
"31.
12.
1989"
ve sloupci
"Povoleno do"
nahrazuje datem "31. 12. 1990" u těchto referenčních čísel:
2. 1,1,1-Trichlorethan (methylchloroform) a
4. 2,2‘-Disulfandiylbis(pyridin1oxid), adiční produkt s trihydrátem síranu hořečnatého.
5. V příloze IV části 1 se
a) zrušuje číslo podle colour indexu 42640;
b) u čísel podle colour indexu 42045 a 44045 zrušuje značka "X" v sloupci 4 a vkládá se do sloupce 3;
c) zrušují slova v sloupci "Jiná omezení a požadavky" u čísel podle colour indexu 42045 a 44045;
d) v položce s číslem podle colour indexu 17200 vkládá číslo poznámky pod čarou "(3)".
6. V příloze IV části 2 se
a) doplňuje následující barvivo:
"Číslo podle colour indexu nebo označení _BAR_ Barva _BAR_ Oblast aplikace _BAR_ Jiná omezení a požadavky2 _BAR_ Povolení platné do _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ Solvent yellow 98 _BAR_ Žlutá _BAR_ _BAR_ _BAR_ x _BAR_ _BAR_ Pouze v prostředcích pro péči o nehty, nejvýše 0,5 % v konečném výrobku _BAR_ 31. 12. 1991" _BAR_
b) zrušují čísla podle colour indexu 13065, 21110, 42045, 42535, 44045, 61554;
c) datum "31. 12. 1989" ve sloupci "Povolení platné do" nahrazuje datem "31. 12. 1990" u čísel podle colour indexu 26100 a 73900;
d) datum "31. 12. 1990" ve sloupci "Povolení platné do" nahrazuje datem "31. 12. 1991" u čísla podle colour indexu 74180.
7. V příloze V se zrušují čísla 1, 3, 6, 9.
8. a) V příloze VI části 2 se doplňuje číslo 27, které zní:
a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ 27 _BAR_ 3-Decyloxy-2-hydroxy-1-aminopropanhydrochlorid (Decominol) (INN)) _BAR_ 0,5 % _BAR_ _BAR_ _BAR_ 31. 12. 1990 _BAR_ b) V příloze VI části 2 se datum
"31. 12. 1989" ve sloupci f nahrazuje datem "31. 12. 1990" u těchto látek:
2. Chlorfenesin (INN),
4. Alkyl(C12-C22)trimethyl-amoniumbromid a chlorid (včetně látky cetrimoniumbromid (INN) (*)
6. 4,4-Dimethyl-1,3-oxazolidin,
15. Benzethoniumchlorid (INN) (*)
16. Benzalkoniumchlorid (INN), bromid a sůl cukerné kyseliny (*)
17.
1-[1,3-bis(Hydroxymethyl)2,5-dioxoimidazolidin-1-yl]-1,3-bis(hydroxymethyl)močovina,
20. Hexamidin (INN) a jeho soli (včetně isethionátu a 4-hydroxybenzoátu) (*)
21. Benzylhemiformal (směs látek benzyloxymethanol a (benzyloxymethoxy)methanol v poměru 1: 1).
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v čl. 1 bodech 4, 6 a 8, členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1991 v případě látek uvedených v čl. 1 bodu 1 a od 1. ledna 1992 v případě látek uvedených v čl. 1 bodech 3, 5, 6 a 8 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že konečnému spotřebiteli nebudou prodávány ani přenechávány od 31. prosince 1991 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodu 1, a od 31. prosince 1993 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodech 3, 5, 6 a 8, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. března 1990,
kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství
(90/167/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podmínky, kterým musí odpovídat medikovaná krmiva, zvláště co se týká jejich přípravy, vydávání, používání a podávání zvířatům, mají značný dopad na racionální rozvoj chovu zvířat a produktů živočišného původu;
vzhledem k tomu, že chov zvířat tvoří důležitou část společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, aby se zajistila ochrana veřejného zdraví proti možným nebezpečím, která jsou výsledkem podávání medikovaných krmiv zvířatům určeným k produkci potravin a aby se předešlo porušení rovnováhy soutěže v oblasti chovu a produkce hospodářských zvířat, je vhodné stanovit podmínky přípravy, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv, jakož i podmínky obchodování s těmito produkty v rámci trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba přihlížet k právním předpisům Společenství o veterinárních léčivých přípravcích, a zejména ke směrnici Rady 81/851/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se veterinárních léčivých přípravků [4] a ke směrnici Rady 81/852/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kritérií a protokolů s ohledem na zkoušení veterinárních léčivých přípravků [5], ve znění směrnice 87/20/EHS [6];
vzhledem k tomu, že medikovaná krmiva musí, pokud jde o léčivé složky, respektovat pravidla uplatňovaná na veterinární léčivé přípravky; že pro výrobu medikovaných krmiv je však nejdůležitější proces samotného míchání; že musí být proto používány pouze registrované medikované premixy a že musí být dány přesné instrukce pro používání těchto medikovaných krmiv; že je nadto vhodné, aby osoba odpovědná za výrobu disponovala takovými prostory a počtem pracovníků, aby bylo možno vyhovět požadavkům této směrnice;
vzhledem k tomu, že výrobce je odpovědný za provádění kontroly jakosti produktů uváděných na trh; že je však nezbytné, aby výrobní jednotka byla podrobena dostatečné úřední kontrole;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice by měla být používána pravidla týkající se kontrol a ochranná opatření stanovená směrnicí Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [7];
vzhledem k tomu, že medikovaná krmiva smí být chovatelům vydávána pouze na předpis veterinárního lékaře, který sám musí dodržovat zvláštní předpisy týkající se jejich předepisování;
vzhledem k tomu, že pro provádění účinné kontroly je nezbytné vyžadovat na osobách, kterých se to týká, aby vedly evidenci nebo případně aby uchovávaly dokumenty po stanovenou dobu;
vzhledem k tomu, že do doby, než budou plně harmonizována pravidla o registraci veterinárních léčivých přípravků, by měla být ponechána možnost udělování vnitrostátních výjimek, zvláště co se týká výroby meziproduktů nebo některých medikovaných premixů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví podmínky, jiné než týkající se zdraví zvířat, kterými se řídí příprava, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství, aniž je tím dotčeno přijetí seznamu uvedeného v čl. 2 odst. 3 směrnice 81/851/EHS.
Touto směrnicí nejsou dotčena pravidla Společenství platná pro doplňkové látky používané do krmiv, ani vnitrostátní pravidla přijatá v souladu s výše uvedenými pravidly, a zejména nejsou dotčena pravidla použitelná pro doplňkové látky zapsané v příloze II směrnice 70/524/EHS [8], naposledy pozměněné směrnicí Komise 89/583/EHS [9].
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí v potřebném rozsahu definice uvedené v čl. 1 odst. 2 směrnice 81/851/EHS a v článku 2 směrnice Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh [10], naposledy pozměněné směrnicí 90/44/EHS [11].
Kromě toho se rozumí:
a) "registrovaným medikovaným premixem": jakýkoliv premix pro výrobu medikovaných krmiv podle čl. 1 odst. 2 směrnice 81/851/EHS, který byl registrován v souladu s článkem 4 uvedené směrnice;
b) "uvedením na trh": držba na území Společenství za účelem prodeje nebo jiných forem převodu na třetí osoby, ať za úplatu nebo bezplatně, jakož i samotný prodej nebo jiné formy převodu.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že medikovaná krmiva mohou být vyráběna, pokud jde o medikované složky, pouze z registrovaných medikovaných premixů.
Při dodržení požadavků čl. 4 odst. 4 směrnice 81/851/EHS mohou členské státy odchylně od prvního pododstavce:
- s výhradou specifických podmínek stanovených v registraci registrovaného medikovaného premixu, povolit meziprodukty, které jsou připravovány z registrovaných medikovaných premixů podle článku 4 směrnice 81/851/EHS a z jednoho nebo více krmiv, a které jsou určeny pro další výrobu krmiv připravených k použití.
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby meziprodukty byly vyráběny pouze v zařízeních schválených v souladu s článkem 4 a aby se na ně vztahovala povinnost prohlášení příslušnému orgánu,
- povolovat veterinárním lékařům za podmínek stanovených v čl. 4 odst. 3 směrnice 81/851/EHS, aby mohli vyrábět na svoji odpovědnost a na předpis medikovaná krmiva z různých registrovaných medikovaných premixů za podmínky, že neexistuje žádný speciální registrovaný léčebný prostředek ve formě premixu pro nemoc, která má být léčena nebo pro dotyčný druh.
Až do doby, kdy členské státy musí dosáhnout souladu s novými pravidly uvedenými v čl. 4 odst. 3 směrnice 81/851/EHS, zůstávají použitelné vnitrostátní právní předpisy upravující zmíněné podmínky při dodržení všeobecných ustanovení Smlouvy.
2. Produkty povolené podle odstavce 1 se řídí pravidly uvedenými v článcích 24 až 50 směrnice 81/851/EHS.
Článek 4
1. Členské státy učiní veškerá potřebná opatření, aby medikovaná krmiva byla vyráběna výhradně za následujících podmínek:
a) výrobce musí mít prostory, které byly předtím schváleny příslušným vnitrostátním orgánem, dále technické vybavení a odpovídající a dostatečné možnosti pro skladování a kontrolu;
b) závod na výrobu medikovaných krmiv musí být obsluhován zaměstnanci, kteří mají dostatečné znalosti a kvalifikaci, co se týče technologií směsí;
c) výrobce musí na svoji vlastní zodpovědnost zajistit, aby
- byla používána pouze krmiva nebo jejich kombinace, která odpovídají předpisům Společenství o krmivech,
- použité krmivo vytvořilo s registrovanými medikovanými premixy homogenní a stabilní směs,
- registrované medikované premixy byly používány ve výrobě v souladu s podmínkami stanovenými při jejich registraci, a zejména aby:
i) bylo vyloučeno jakékoliv nežádoucí vzájemné působení mezi veterinárními léčivými přípravky, doplňkovými látkami a krmivy,
ii) medikovaná krmiva byla uchovávána po stanovenou dobu,
iii) krmiva používaná pro výrobu medikovaných krmiv neobsahovala stejné antibiotikum nebo kokcidiostatikum, jaké je používáno jako účinná látka v medikovaných premixech,
- denní dávka medikované látky byla obsažena v množství krmiva odpovídajícím nejméně polovině denní krmné dávky léčených zvířat a v případě přežvýkavců odpovídajícímu nejméně polovině denní potřeby doplňkových krmiv neobsahujících minerály;
d) prostory, zaměstnanci a stroje používané v celém procesu výroby musí být podrobeny pravidlům a zásadám hygieny výroby platným v daném členském státě; samotná výroba musí být v souladu s pravidly správné výrobní praxe;
e) vyráběná medikovaná krmiva jsou podrobována pravidelným kontrolám, včetně příslušných laboratorních testů homogenity, které vykonávají výrobní zařízení, pod dohledem a pravidelnou kontrolou úředního orgánu, aby bylo zajištěno, že medikovaná krmiva odpovídají požadavkům této směrnice, zejména co se týká homogenity, stálosti a skladovatelnosti;
f) výrobce je povinen každý den zapisovat do svých knih povahu a množství použitých registrovaných medikovaných premixů a krmiv, jakož i vyrobených, držených nebo vydaných medikovaných krmiv společně se jménem a adresou chovatelů nebo držitelů zvířat a v případě uvedeném v čl. 10 odst.
2 jméno a adresu držitele povolení distribuce, a popřípadě jméno a adresu veterinárního lékaře, který vystavil předpis. Tyto informace, které musí vyhovovat požadavkům článku 5 směrnice 81/851/EHS, musí být uchovány po dobu nejméně 3 let od data posledního zápisu a musí být kdykoliv k dispozici příslušným orgánům v případě kontroly;
g) premixy a medikovaná krmiva musí být uskladněny v uzamykatelných prostorech nebo hermeticky uzavíratelných kontejnerech oddělujících jednotlivé druhy a zvlášť určených pro uchovávání těchto produktů.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy povolit za podmínky určitých dodatečných záruk výrobu medikovaných krmiv v hospodářstvích při zachování požadavků ve výše uvedeném odstavci.
Článek 5
1. Členské státy stanoví, že medikovaná krmiva mohou být uváděna na trh pouze v obalech nebo nádobách uzavřených takovým způsobem, že při jejich otevření se uzávěr nebo plomba znehodnotí a nemohou být již znovu použity.
2. Pokud jsou pro uvádění medikovaných krmiv na trh používány cisternové vozy nebo jiné podobné kontejnery, je nutné, aby byly před každým dalším použitím vyčištěny, aby se zabránilo jakémukoliv pozdějšímu nežádoucímu vzájemnému působení nebo kontaminaci.
Článek 6
1. Členské státy přijmou veškerá potřebná opatření, aby zajistily, že na trh jsou uváděna pouze medikovaná krmiva, jejichž označení je v souladu s platnými právními předpisy Společenství.
Kromě toho musí být na obalu nebo nádobě uvedené v čl. 5 odst. 1 viditelně uveden údaj "Medikovaná krmiva".
2. Pokud jsou medikovaná krmiva uváděna na trh v cisternách nebo podobných kontejnerech, stačí, aby údaje uvedené v odstavci 1 byly zaznamenány v průvodních dokladech.
Článek 7
1. Členské státy přijmou veškerá potřebná opatření, aby zajistily, že mohou být držena, uváděna do oběhu nebo používána pouze medikovaná krmiva, která byla vyrobena v souladu s touto směrnicí.
2. Při zachování požadavků čl. 4 odst. 2 směrnice 81/851/EHS týkajících se testů prováděných na veterinárních léčivých přípravích však členské státy mohou pro vědecké účely stanovit odchylky od této směrnice, pokud bude vykonávána odpovídající úřední kontrola.
Článek 8
1. Členské státy zajistí, aby medikovaná krmiva byla chovatelům nebo držitelům zvířat vydána jen při předložení předpisu vystaveného veterinárním lékařem oprávněným k výkonu svého povolání, za následujících podmínek:
a) předpis veterinárního lékaře musí být vystaven na formuláři obsahujícím údaje podle vzoru v příloze A, přičemž originál formuláře je určen pro výrobce, případně držitele povolení distribuce vydaného příslušným orgánem členského státu, do kterého je medikované krmivo určeno; b) počet kopií formuláře, osoby, kterým je každá z těchto kopií určena, a dobu, po kterou musí být originál a kopie uchovány, určí příslušné vnitrostátní orgány;
c) jeden a týž předpis může být použit pouze k jednomu léčení předepsanými medikovanými krmivy.
Předpis veterinárního lékaře platí pouze po dobu určenou příslušným vnitrostátním orgánem, která nesmí přesahovat 3 měsíce;
d) předpis veterinárního lékaře smí být použit jen pro zvířata, která léčí on sám.
Veterinární lékař se musí předem ujistit, že:
i) užití tohoto léku je pro dané druhy odůvodněné podle pravidel veterinárního lékařství;
ii) podání léku není neslučitelné s léčením nebo předchozím použitím a že neexistuje žádná kontraindikace ani vzájemné působení v případě použití několika premixů;
e) veterinární lékař musí:
i) předepisovat medikovaná krmiva výhradně v množství, které je v maximálních mezích stanovených vnitrostátní registrací medikovaných premixů nezbytné pro dosažení účelu léčení;
ii) se ujistit, že medikované krmivo a krmiva běžně užívaná pro výživu léčených zvířat neobsahují jako účinnou látku stejné antibiotikum nebo stejné kokcidiostatikum jako jsou ta, která jsou užívána v registrovaných medikovaných premixech.
2. Pokud však jde o anthelmintika, členské státy mohou do doby, než budou v rámci směrnice 81/851/EHS opětovně prozkoumána rizika spojená s používáním těchto skupin látek, stanovit na dobu pěti let od přijetí této směrnice výjimku z povinnosti uvedené v odstavci 1, tj. vydávat medikovaná krmiva vyrobená s použitím registrovaných medikovaných premixů jen při předložení veterinárního předpisu, za předpokladu že:
- používané medikované premixy neobsahují účinné látky, které náleží k chemickým skupinám používaným na jejich území v humánní medicíně na lékařský předpis,
- takto povolená medikovaná krmiva jsou používána pouze profylakticky a v dávkách nezbytných pro daný účel.
Členské státy, které použijí této výjimky, o tom informují Komisi a ostatní členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru před datem uvedeným v čl. 15 prvním pododstavci první odrážce, a zvláště upřesní povahu léků a druh zvířat, kterých se týká.
Nejpozději šest měsíců před uplynutím lhůty pěti let stanovené v prvním pododstavci předloží Komise Radě zprávu o rizicích spojených s používáním těchto skupin látek a případně přiloží návrhy, o kterých Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
3. Pokud jsou medikovaná krmiva podávána zvířatům, jejichž maso, vnitřnosti nebo produkty jsou určeny k lidské spotřebě, musí chovatel nebo držitel těchto zvířat zajistit, aby nešla na porážku s cílem dalšího využití ke spotřebě před uplynutím stanovené ochranné lhůty a aby produkty pocházející z léčených zvířat před uplynutím této ochranné lhůty nebyly použity k lidské spotřebě.
Článek 9
1. Členské státy přijmou veškerá potřebná opatření, aby medikovaná krmiva byla vydávána chovatelům nebo držitelům zvířat přímo výrobcem nebo držitelem povolení distribuce vydaného příslušným orgánem členského státu určení.
Nadto medikovaná krmiva mohou být vydána pro léčení zvířat, jejichž maso, vnitřnosti nebo produkty jsou určeny k lidské spotřebě, pouze pokud:
- nepřekročí předepsané množství pro léčení v souladu s veterinárním předpisem v případech, kdy je předpis vyžadován,
- jsou vydána v množstvích nepřekračujících měsíční potřebu, stanovenou v souladu s ustanovením první odrážky.
2. Odchylně od odstavce 1 však členské státy mohou ve zvláštních případech povolit držiteli povolení distribuce vydaného zvlášť pro tento účel, aby vydával na základě veterinárního předpisu malá množství medikovaných krmiv v hotovém balení, připravených k použití v souladu s požadavky této směrnice, aniž je tím dotčen čl. 8 odst. 2, za předpokladu, že tito distributoři:
- dodržují stejné podmínky jako výrobce, zvláště pokud jde o vedení registrů, skladování, přepravu a vydávání dotyčných produktů,
- jsou podrobeni zvláštní kontrole za tímto účelem, pod dohledem příslušného veterinárního orgánu,
- mohou vydávat pouze medikovaná krmiva v hotovém balení a připravená k použití držitelem nebo chovatelem, s uvedením pokynů pro použití na obalu nebo kontejneru, a zvláště údaje o ochranné lhůtě.
3. Ustanoveními odstavce 2 zůstávají nedotčena vnitrostátní pravidla týkající se zákonného vlastnictví medikovaných krmiv.
Článek 10
1. Bez dotčení veterinárních předpisů členské státy zajistí, aby nebyl zakázán, omezen nebo narušován obchod uvnitř Společenství:
- s medikovanými krmivy vyráběnými v souladu s požadavky této směrnice, a zejména jejího článku 4, s použitím registrovaných premixů, které mají stejné účinné látky a podobné kvantitativní a kvalitativní složení jako premixy registrované členským státem určení v souladu s kritérii směrnice 81/852/EHS,
3 odst. 1 druhého pododstavce — a s jejich masem, vnitřnostmi a jejich produkty, s výhradou zvláštních ustanovení směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [12] a směrnice Rady 88/299/EHS ze dne 17. května 1988 o obchodu se zvířaty, která byla léčena látkami s hormonálním účinkem, a s jejich masem podle článku 7 směrnice 88/146/EHS [13].
2. V případě, že by ohledně použití odstavce 1 vznikly spory, zejména pokud jde o uznání premixu s podobnými vlastnostmi, mohou dotčené členské státy nebo Komise předložit spor k posouzení odborníkovi, zapsanému na seznamu odborníků Společenství, který vypracuje Komise na návrh členských států.
Pokud se na tom dva členské státy předem dohodnou, strany se podřídí názoru odborníka v souladu s právními předpisy Společenství.
3. Členský stát určení může požadovat, aby veškeré zásilky medikovaných krmiv směřující na jeho území byly doprovázeny osvědčením vydaným příslušným orgánem v souladu se vzorem uvedeným v příloze B.
Článek 11
1. Ochranná opatření uvedená ve směrnici 89/662/EHS se vztahují na obchod s registrovanými medikovanými premixy a medikovanými krmivy.
2. Pravidla týkající se veterinárních kontrol, a zejména požadavky uvedené v čl. 5 odst. 2 a článku 20 směrnice 89/662/EHS, se vztahují na obchod s registrovanými medikovanými premixy a medikovanými krmivy za předpokladu, že podléhají veterinární kontrole.
Článek 12
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise nezbytné změny a doplňky k této směrnici.
Článek 13
Členské státy přijmou veškerá potřebná opatření, aby zajistily, že se jejich příslušné orgány samy přesvědčují:
i) kontrolami prováděnými odběrem vzorků ve všech fázích výroby a uvádění produktů uvedených v této směrnici na trh, že jsou dodržována ustanovení této směrnice;
ii) zvláště prováděním kontrol odběrem vzorků v chovných farmách a na jatkách, že medikovaná krmiva jsou používána v souladu s podmínkami jejich používání a že ochranné lhůty jsou dodržovány.
Článek 14
Do doby, než se začnou používat ustanovení Společenství týkající se dovozů medikovaných krmiv pocházejících ze třetích zemí, členské státy použijí na tyto dovozy opatření alespoň rovnocenná ustanovením této směrnice.
Článek 15
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu:
- s požadavky uvedenými v čl. 11 odst. 2 ke dni, ke kterému musí být dosaženo souladu s pravidly Společenství týkajícími se ochrany krmiv proti patogenním původcům, avšak nejpozději do 31. prosince 1992,
- s ostatními ustanoveními této směrnice do 1. října 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 4. dubna 1990,
kterou se mění druhá směrnice 82/434/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
(90/207/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že ve druhé směrnici Komise 82/434/EHS ze dne 14. května 1982 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků [1] se stanoví společná metoda analýzy pro důkaz a stanovení volného formaldehydu;
vzhledem k tomu, že se ve světle nových vědeckých a technických údajů ukázalo nezbytným tuto metodu analýzy změnit;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Kapitola IV přílohy ke směrnici 82/434/EHS se nahrazuje zněním uvedeným v příloze k této směrnici.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1990.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření přijatá podle prvního pododstavce musí obsahovat výslovný odkaz na tuto směrnici.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 23. dubna 1990
o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy
(90/219/EHS)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 135s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy má být činnost Společenství vztahující se k životnímu prostředí založena na zásadě přijímání preventivních opatření s cílem uchovávat, ochraňovat a zlepšovat životní prostředí a ochraňovat lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 19. října 1987 [4] o čtvrtém akčním programu Evropských společenství pro životní prostředí prohlašuje, že opatření zabývající se vyhodnocením významu biotechnologií a možností jejich co nejlepšího využití ve vztahu k životnímu prostředí spadají do oblasti, na kterou se činnost Společenství musí soustředit především;
vzhledem k tomu, že rozvoj biotechnologií přispívá k hospodářskému rozvoji členských států; že z této skutečnosti vyplývá, že geneticky modifikované mikroorganismy budou využívány v operacích různého druhu a měřítka;
vzhledem k tomu, že uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy by mělo být prováděno tak, aby se omezily negativní důsledky pro lidské zdraví a životní prostředí, přičemž musí být věnována náležitá pozornost předcházení nehod a kontrole odpadů;
vzhledem k tomu, že uvolní-li se mikroorganismy do životního prostředí během uzavřeného nakládání s nimi v jednom členském státě, mohou se množit a šířit, přesáhnout státní hranice a ovlivnit i jiné členské státy;
vzhledem k tomu, že pro bezpečný rozvoj biotechnologií ve Společenství je nezbytné zavést společná opatření pro hodnocení a snižování případných rizik, která vznikají v průběhu všech operací zahrnujících uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy, a stanovit vhodné podmínky pro jejich používání;
vzhledem k tomu, že dosud není zcela známa přesná povaha a měřítko rizika spojeného s geneticky modifikovanými mikroorganismy a že toto riziko musí být posuzováno vždy případ od případu; že pro možnost zhodnotit riziko pro lidské zdraví a životní prostředí je nutno stanovit požadavky na jeho posuzování;
vzhledem k tomu, že by geneticky modifikované mikroorganismy měly být tříděny ve vztahu k rizikům, která představují; že by k tomuto účelu měla být stanovena kritéria; že zvláštní pozornost by měla být věnována operacím, při nichž se nakládá s geneticky modifikovanými mikroorganismy považovanými za více nebezpečné;
vzhledem k tomu, že pro uzavření by v různých stadiích příslušné operace měla být přijata opatření vhodná k omezení emisí a předcházení nehod;
vzhledem k tomu, že kdokoli, kdo poprvé přistupuje k uzavřenému nakládání s geneticky modifikovaným mikroorganismem v určitém konkrétním zařízení, by měl předložit příslušnému orgánu oznámení, aby se tento orgán mohl přesvědčit, že navrhované zařízení je k provádění daných operací vhodné a že navržený způsob činnosti nepředstavuje riziko pro lidské zdraví ani životní prostředí;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést vhodné postupy pro jednotlivá oznámení specifických operací obsahujících geneticky modifikované mikroorganismy, přičemž je třeba brát v úvahu stupeň rizika, který s touto činností souvisí;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy je toto riziko vysoké, by měl k dané operaci udělit souhlas příslušný orgán;
vzhledem k tomu, že v otázce uzavřeného nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy může být považováno za vhodné konzultovat rovněž veřejnost;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata vhodná opatření k tomu, aby všechny osoby, které by mohly být zasaženy nehodou, byly uvědomeny o všech záležitostech týkajících se bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že pro účinné zvládnutí nehod by měly být zavedeny havarijní plány;
vzhledem k tomu, že dojde-li k nehodě, měl by uživatel neprodleně uvědomit příslušný orgán a sdělit údaje nezbytné pro posouzení dopadů havárie a pro přijetí odpovídajícího postupu;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby Komise po konzultaci s členskými státy stanovila postup pro výměnu informací o nehodách a zavedla soupis takovýchto nehod;
vzhledem k tomu, že uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy by mělo být v rámci Společenství sledováno, a k tomu účelu by měly členské státy Komisi poskytovat určité informace;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen výbor, který by Komisi pomáhal v záležitostech provádění této směrnice a k jejímu přizpůsobování technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví obecná opatření pro uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy se zřetelem k ochraně lidského zdraví a životního prostředí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "mikroorganismem" rozumí každá buněčná či nebuněčná mikrobiologická entita schopná rozmnožování nebo přenosu genetického materiálu;
b) "geneticky modifikovaným mikroorganismem" rozumí mikroorganismus, ve kterém byl genetický materiál změněn způsobem, k němuž nedochází cestou přirozeného páření nebo přirozené rekombinace;
V rámci této definice:
i) ke genetické modifikaci dochází přinejmenším pomocí technik uvedených v příloze I A části 1;
ii) techniky uvedené v příloze I A části 2 nejsou považovány za techniky vedoucí ke genetické modifikaci;
c) "uzavřeným nakládáním" rozumí každá operace, v rámci níž jsou mikroorganismy geneticky modifikovány nebo během které jsou geneticky modifikované mikroorganismy pěstovány, uchovávány, používány, dopravovány a ničeny nebo zneškodňovány a ve kterých jsou použity fyzikální zábrany — nebo kombinace fyzikálních zábran se zábranami chemickými či biologickými — pro omezení jejich kontaktu s obyvatelstvem a s prostředím;
d) "operací typu A" rozumí každá operace prováděná pro potřeby výuky, výzkumu, vývoje, nikoli k účelům průmyslovým nebo obchodním, a v malém měřítku (např. objem kultury nepřesáhne 10 litrů);
e) "operací typu B" rozumí jakákoli operace, která není operací typu A;
f) "nehodou" rozumí jakákoli událost, při níž v průběhu uzavřeného nakládání dojde k významnému a neúmyslnému uvolnění geneticky modifikovaných mikroorganismů, které může představovat bezprostřední nebo pozdější ohrožení lidského zdraví nebo životního prostředí;
g) "uživatelem" rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která je odpovědná za uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy;
h) "oznámením" rozumí předložení dokumentů obsahujících předepsané údaje příslušným orgánům členského státu.
Článek 3
Tato směrnice se nevztahuje na genetické modifikace získané použitím technik uvedených v příloze I B.
Článek 4
1. Pro účely této směrnice jsou geneticky modifikované mikroorganismy rozděleny takto:
Skupina I : geneticky modifikované mikroorganismy, které splňují kritéria stanovená v příloze II;
Skupina II : geneticky modifikované mikroorganismy, které nenáležejí do skupiny I.
2. Pro operace typu A nemusí být některá z kritérií z přílohy II při určování klasifikace určitého geneticky modifikovaného mikroorganismu použitelná.
V takovém případě bude klasifikace považována za prozatímní a příslušný orgán zajistí, aby byla použita vhodná kritéria, s nimiž je možné dosáhnout co největší rovnocennosti.
3. Komise vypracuje zásady klasifikace postupem podle článku 21, s jejichž využitím bude tato směrnice prováděna.
Článek 5
Články 7 až 12 se nevztahují na dopravu geneticky modifikovaných mikroorganismů po silnici, po železnici, po vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo letecky.
Tato směrnice se nevztahuje na skladování, dopravu, ničení nebo zneškodňování takových geneticky modifikovaných mikroorganismů, které byly uvedeny na trh ve shodě s právními předpisy Společenství, které zahrnují specifické posouzení rizik podobné posouzení stanovenému touto směrnicí.
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby byla přijata veškerá vhodná opatření k předcházení nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí, které by mohly vznikat v důsledku uzavřeného nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy.
2. Za tímto účelem uživatel vypracuje předběžné posouzení určitého uzavřeného nakládání z hlediska možného rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
3. Toto posouzení zpracuje uživatel především se zřetelem na parametry uvedené v příloze III, pokud je jejich použití vhodné, pro ty geneticky modifikované mikroorganismy, k jejichž používání se návrh vztahuje.
4. Záznam tohoto posouzení bude uložen u uživatele a v souhrnné formě zpřístupněn příslušnému orgánu jako součást oznámení předkládaného podle článků 8, 9 a 10 nebo na vyžádání.
Článek 7
1. Na geneticky modifikované mikroorganismy skupiny I jsou uplatňovány zásady správné mikrobiologické praxe a zásady správné pracovní hygieny a bezpečnosti práce, podle kterých je třeba:
i) dbát na to, aby vystavení pracoviště a okolního prostředí jakémukoli fyzikálnímu, chemickému nebo biologickému vlivu bylo na nejnižší dosažitelné úrovni;
ii) provádět kontrolní opatření technického charakteru u zdroje a případně je doplnit používáním osobních ochranných oděvů a dalšího ochranného vybavení;
iii) v přiměřené míře provádět zkoušky a údržbu zařízení a vybavení; dodržovat kontrolní opatření;
iv) v případech, kdy je to nezbytné, zjišťovat přítomnost životaschopných organismů vně primárního fyzického uzavřeného prostoru;
v) zajistit školení pracovníků;
vi) v souladu s místními podmínkami zřídit výbory nebo podvýbory pro biologickou bezpečnost;
vii) zpracovat a zavést vnitřní předpisy pro bezpečnost personálu.
2. Dále je nutno vhodně použít opatření pro uzavřené nakládání podle přílohy IV pro uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy skupiny II tak, aby byla zajištěna vysoká úroveň bezpečnosti.
3. Opatření týkající se uzavřeného nakládání jejich uživatel pravidelně kontroluje se zřetelem k novým vědeckým a technickým poznatkům v oblasti rizikového řízení a úpravy a zneškodňování odpadů.
Článek 8
Jestliže má být určité zařízení poprvé použito pro operace, s nimiž je spojeno uzavřené nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy, musí uživatel před zahájením operace předložit příslušným orgánům oznámení obsahující přinejmenším údaje uvedené v příloze V části A.
Pro první operace s geneticky modifikovanými mikroorganismy skupin I a II se předloží samostatná oznámení pro každou z těchto skupin.
Článek 9
1. Uživatelé geneticky modifikovaných mikroorganismů zařazených do skupiny I musí vést pracovní záznamy o operacích typu A a na požádání je předložit příslušným orgánům.
2. Uživatelé geneticky modifikovaných mikroorganismů zařazených do skupiny I musí před zahájením operací typu B příslušným orgánům předložit oznámení, které obsahuje údaje podle přílohy V části B.
Článek 10
1. Uživatelé geneticky modifikovaných mikroorganismů zařazených do skupiny II předloží před zahájením operací uzavřeného nakládání typu A příslušným orgánům oznámení obsahující údaje uvedené v příloze V části C.
2. Uživatelé geneticky modifikovaných mikroorganismů zařazených do skupiny II předloží před zahájením operací uzavřeného nakládání typu B příslušným orgánům oznámení, které obsahuje tyto údaje:
- informace o geneticky modifikovaném organismu (organismech),
- informace o personálu a jeho vyškolení,
- informace o používaném zařízení,
- informaci o nakládání s odpady,
- informaci o předcházení nehodám a o havarijních opatřeních,
- posouzení rizik pro lidské zdraví a pro životní prostředí podle článku 6;
podrobnosti tohoto posouzení jsou uvedeny v příloze V části D.
Článek 11
1. Členské státy určí orgán nebo orgány příslušné k zavedení opatření nutných k provádění této směrnice, k přijímání a potvrzování příjmu oznámení podle článku 8, čl. 9 odst. 2 a článku 10.
2. Příslušné orgány přezkoumají soulad těchto oznámení s požadavky této směrnice, správnost a úplnost předložených informací, správnost klasifikace a případně i přiměřenost nakládání s odpady a bezpečnostních a havarijních opatření.
3. Pokud to bude nezbytné, příslušné orgány mohou:
a) požádat uživatele o poskytnutí dalších údajů nebo o úpravu podmínek pro navrhované uzavřené nakládání.
V tomto případě navržené uzavřené nakládání nemůže pokračovat, dokud k tomu příslušný orgán nedá souhlas na základě dalších získaných informací nebo na základě úpravy podmínek pro toto uzavřené nakládání;
b) omezit dobu, po kterou má být uzavřené nakládání povoleno, nebo uložit další konkrétní podmínky.
4. V případě prvního použití v zařízení uvedeném v článku 8:
- jestliže se operace týká geneticky modifikovaných mikroorganismů zařazených do skupiny I, pak uzavřené nakládání může začít po uplynutí doby 90 dnů po předložení oznámení, nenařídí-li příslušný orgán jinak, nebo dříve, pokud se tak stane po dohodě s příslušným orgánem,
- jestliže se operace týká geneticky modifikovaných mikroorganismů zařazených do skupiny II, pak uzavřené nakládání nesmí začít bez souhlasu příslušného orgánu; příslušný orgán sdělí své rozhodnutí písemně nejpozději do 90 dnů po předložení oznámení.
5. a) Nenařídí-li příslušný orgán jinak, mohou operace oznámené podle čl. 9 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 začít po uplynutí doby 60 dnů od předložení oznámení nebo dříve, pokud se tak stane po dohodě s příslušným orgánem.
b) Operace oznámené podle čl. 10 odst.
2 nesmějí začít bez souhlasu příslušného orgánů. Příslušný orgán sdělí své rozhodnutí písemně nejpozději do 90 dnů od podání oznámení.
6. Pro účely výpočtu období uvedených v odstavcích 4 a 5 nebudou do těchto období započtena období, kdy příslušný orgán:
- čeká na další údaje, které může od oznamovatele požadovat v souladu s odst. 3 písm. a), nebo
- provádí průzkum veřejného mínění nebo konzultaci v souladu s článkem 13.
Článek 12
1. Jestliže se uživatel seznámí s novými příslušnými skutečnostmi nebo pokud upraví uzavřené nakládání způsobem, který by mohl mít významné důsledky pro rizika spojená s tímto uzavřeným nakládáním, nebo změní-li se kategorie geneticky modifikovaných mikroorganismů, se kterými nakládá, uvědomí o tom co nejdříve příslušný orgán a změní v tomto smyslu i oznámení.
2. Jestliže příslušný orgán následně získá informace, které by mohly mít významné důsledky pro rizika spojená s uzavřeným nakládáním, může uživatele požádat o úpravu podmínek uzavřeného nakládání anebo může uzavřené nakládání pozastavit nebo ukončit.
Článek 13
Pokládá-li to členský stát za vhodné, může konzultovat určité skupiny nebo širokou veřejnost v otázce kteréhokoli problému navrhovaného uzavřeného nakládání.
Článek 14
V nezbytných případech příslušné orgány zajistí, aby před zahájením určité operace:
a) byl pro případ nehody vypracován havarijní plán k ochraně lidského zdraví a životního prostředí vně zařízení a pracovníci pohotovostní služby si byli vědomi všech souvisejících nebezpečí a byli o nich informováni i písemně;
b) osobám, které mohou být nehodou zasaženy, byly poskytnuty informace o bezpečnostních opatřeních a o správném chování v případě nehody, a to vhodným způsobem a aniž by si je musely tyto osoby vyžádat; informace se poskytují opakovaně a ve vhodných intervalech jsou aktualizovány.
Jsou rovněž veřejně přístupné.
Dotyčné členské státy zpřístupní současně dalším dotčeným členským státům tytéž informace, které poskytují vlastním státním příslušníkům a které poslouží jako základ pro nezbytné konzultace v rámci dvojstranných vztahů.
Článek 15
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby uživatel v případě nehody musel v souladu s článkem 11 příslušnému orgánu neprodleně poskytnout tyto informace:
- okolnosti nehody,
- údaje o druhu a množství uvolněných geneticky modifikovaných mikroorganismů,
- všechny informace nezbytné k posouzení účinků nehody na zdraví obyvatel a na životní prostředí,
- přijatá havarijní opatření.
2. V případech, kdy se předávají informace podle odstavce 1, se od členských států vyžaduje, aby:
- zajistily, že budou přijata nezbytná střednědobá i dlouhodobá havarijní opatření a že bude bezprostředně varován každý členský stát, který by mohl být nehodou zasažen;
- shromáždily, pokud je to možné, informace nezbytné k úplné analýze nehody, a pokud je to vhodné, vypracovaly doporučení pro předcházení podobným nehodám v budoucnosti, případně pro omezení jejich účinků.
Článek 16
1. Od členských států se vyžaduje, aby
a) s členskými státy, které jsou vystaveny účinkům případných nehod, konzultovaly vypracování a provádění havarijních plánů;
b) co nejdříve uvědomily Komisi o jakékoli nehodě v rozsahu působnosti této směrnice a poskytly podrobnosti o okolnostech nehody, o druhu a množství uvolněných geneticky modifikovaných mikroorganismů, o použitých havarijních opatřeních a o účinnosti těchto opatření, dále poskytly analýzu nehody, včetně doporučení k omezení jejích vlivů a k předcházení podobným nehodám v budoucnosti.
2. Komise po konzultaci s členskými státy stanoví postup pro výměnu informací podle odstavce 1.
Komise rovněž zřídí a povede soupis nehod v oblasti působnosti této směrnice, který bude dostupný členským státům a bude obsahovat analýzy příčin nehod, získané zkušenosti a opatření přijatá k předcházení obdobným nehodám v budoucnosti.
Článek 17
Členské státy zajistí, aby příslušné orgány pořádaly inspekce a jiná kontrolní opatření zajišťující, že uživatel bude jednat v souladu s touto směrnicí.
Článek 18
1. Členské státy zašlou Komisi koncem každého roku souhrnnou zprávu o uzavřených nakládáních oznámených podle čl. 10 odst. 2, včetně popisů geneticky modifikovaných mikroorganismů, jejich navržených použití a souvisejících rizik.
2. Každé tři roky, poprvé 1. září 1992, zašlou členské státy Komisi souhrnnou zprávu o svých zkušenostech s touto směrnicí.
3. Každé tři roky, poprvé v roce 1993, zveřejní Komise souhrn založený na zprávách podle odstavce 2.
4. Komise může zveřejnit všeobecné statistické údaje o provádění této směrnice a o souvisejících záležitostech, pokud tyto informace neobsahují žádné údaje, které by mohly poškodit postavení uživatele v hospodářské soutěži.
Článek 19
1. Komise a příslušné orgány nesdělí třetím stranám žádné důvěrné informace obsažené v oznámeních nebo jim jinak poskytnuté podle této směrnice a chrání právo duševního vlastnictví související s údaji poskytnutými Komisi.
2. Oznamovatel může v oznámeních podávaných podle této směrnice označit údaje, jejichž prozrazení by mohlo poškodit jeho postavení v hospodářském soutěži, a které by tedy měly být pokládány za důvěrné.
V těchto případech musí podat ověřitelné zdůvodnění.
3. Příslušný orgán po konzultaci s oznamovatelem rozhodne, které údaje budou pokládány za důvěrné, a toto rozhodnutí oznamovateli sdělí.
4. Za důvěrné nesmějí být v žádném případě pokládány následující údaje, pokud jsou předloženy podle článků 8, 9 nebo 10:
- popis dotyčných geneticky modifikovaných mikroorganismů; jméno a adresa oznamovatele, účel uzavřeného nakládání a místo používání,
- metody a plány sledování geneticky modifikovaných mikroorganismů a havarijní plány,
- zhodnocení předvídatelných účinků, zejména všech patogenních účinků anebo účinků poškozujících životní prostředí.
5. Pokud oznamovatel z jakýchkoli důvodů své oznámení stáhne, musí příslušný orgán respektovat důvěrnost poskytnutých údajů.
Článek 20
O změnách a doplňcích nezbytných k přizpůsobení příloh II až V technickému pokroku se rozhodne v souladu s postupem uvedeným v článku 21.
Článek 21
1. Komisi je nápomocen poradní výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha podle uvedeného článku. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise zamýšlená opatření přijme, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Jestliže zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh na opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, Komise navržená opatření přijme, s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 22
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. října 1991.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
TŘETÍ SMĚRNICE RADY
ze dne 14. května 1990
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel
(90/232/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
ve spolupráci s Evropským parlamentem2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že ve směrnici 72/166/EHS4 naposledy pozměněné směrnicí 84/5/EHS5 přijala Rada ustanovení o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 72/166/EHS ukládá každému členskému státu přijmout veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na jeho území, je kryta pojištěním; že rozsah pojištěné odpovědnosti a podmínky pojistného krytí mají být určeny na základě těchto opatření;
vzhledem k tomu, že směrnicí 84/5/EHS ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska se rozdíly v úrovni a obsahu povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti v jednotlivých členských státech značně zmenšily; že však u odpovídajícího pojistného krytí ještě stále existují významné rozdíly;
vzhledem k tomu, že poškozeným z nehod motorových vozidel by mělo být zaručeno srovnatelné zacházení nezávisle na tom, ve které oblasti Společenství k nehodám dojde;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech existují mezery, zejména pokud jde o povinnou pojistnou ochranu přepravovaných osob; že by se tyto mezery měly odstranit, aby byla chráněna tato zvláště zranitelná kategorie potenciálních poškozených;
vzhledem k tomu, že je třeba odstranit veškerou nejistotu při uplatňování čl. 3 odst. 2 první odrážky směrnice 72/166/EHS; že všechny pojistky týkající se povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel musí pokrývat celé území Společenství;
vzhledem k tomu, že v zájmu pojištěného by každá pojistka měla navíc za jediné pojistné zaručovat krytí v každém členském státě předepsané jeho právními předpisy, nebo krytí předepsané právními předpisy členského státu, ve kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, je-li vyšší;
1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS zavazuje každý členský stát zřídit nebo pověřit subjekt, jehož úkolem je odškodňovat poškozené z nehod způsobených nezjištěným nebo nepojištěným vozidlem; že však tímto ustanovením zůstává nedotčeno právo členských států považovat zásah ze strany tohoto subjektu za subsidiární či nikoli;
vzhledem k tomu, že však v případě nehody způsobené nepojištěným vozidlem musí v některých členských státech poškozený dříve, než uplatní nárok u tohoto subjektu, dokázat, že osoba, která za škodu odpovídá, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody; že však pro uvedený subjekt je snadnější než pro poškozeného podniknout právní kroky proti osobě, která za nehodu odpovídá; že by tento subjekt tudíž neměl mít možnost vázat vyplacení náhrady škody na důkaz poškozeného o tom, že osoba, která nehodu způsobila, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody;
vzhledem k tomu, že pokud se výše uvedený subjekt a pojistitel občanskoprávní odpovědnosti za škodu neshodnou, kdo má nehodou poškozenému zaplatit náhradu škody, mají členské státy, aby zabránily průtahům při výplatě náhrady škody poškozenému, zařídit určení jedné z těchto stran za předběžně povinnou vyplatit náhradu škody do rozhodnutí sporu;
vzhledem k tomu, že pro poškozené dopravní nehodou bývá někdy obtížné zjistit jméno pojišťovny kryjící odpovědnost z provozu vozidla, které se na nehodě podílelo; že vzhledem k zájmu těchto poškozených by měly členské státy přijmout potřebná opatření k zabezpečení toho, aby tato informace byla co nejdříve k dispozici;
vzhledem k tomu, že obě dosavadní směrnice o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel by se měly s ohledem na výše uvedené úvahy jednotným způsobem doplnit;
vzhledem k tomu, že tato doplnění, jímž se zlepší ochrana pojištěných a poškozených dopravními nehodami, dále usnadní překračování vnitřních hranic Společenství, a tím i vytváření a fungování vnitřního trhu; že je tudíž třeba nadále vycházet z požadavku vysoké úrovně ochrany spotřebitele;
vzhledem k tomu, že podle článku 8c Smlouvy je třeba vzít v úvahu úsilí, jež budou muset vynaložit některá hospodářství, která se liší stupněm vývoje; že by se tudíž určitým členských státům měla poskytnout přechodná úprava, která by umožnila postupné uplatňování některých ustanovení této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Aniž je dotčen čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 84/5/EHS, kryje pojištění uvedené v čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS odpovědnost za škody na zdraví všech osob cestujících ve vozidle, s výjimkou řidiče, vyplývající z provozu vozidla.
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí vozidlo, jak je vymezeno v článku 1 směrnice 72/166/EHS.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby všechny pojistky povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu vozidel
- pokrývaly na základě jediného pojistného celé území Společenství a
- na základě tohoto jediného pojistného zaručovaly pojistnou ochranu předepsanou právními předpisy v každém členském státě, popřípadě pojistnou ochranu předepsanou právními předpisy v členském státě, ve kterém má vozidlo své obvyklé stanoviště, pokud je tato druhá uvedená pojistná ochrana vyšší.
Článek 3
V čl. 1 odst. 4 prvním pododstavci směrnice 84/5/EHS se doplňuje nová věta, která zní:
"Členské státy však nesmí tomuto subjektu dovolit vázat vyplacení náhrady škody na to, aby poškozený nějakou formou prokázal, že osoba, která je za škodu odpovědná, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody."
Článek 4
Pro případ sporu mezi subjektem uvedeným v čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS a pojistitelem občanskoprávní odpovědnosti o tom, kdo má poškozeného odškodnit, přijmou členské státy odpovídající opatření k určení jedné z těchto stran jako strany, jež je předběžně povinna poškozenému neprodleně vyplatit náhradu škody.
Pokud se nakonec rozhodne, že náhradu škody měla zcela nebo částečně zaplatit druhá strana, nahradí uvedená druhá strana straně, která zaplatila, vyplacenou částku.
Článek 5
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby osoby zúčastněné na dopravní nehodě mohly co nejdříve zjistit totožnost pojišťovny kryjící občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidla zúčastněného na nehodě.
2. Komise podá Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 1995 zprávu o uplatňování odstavce 1 tohoto článku.
V případě potřeby podá Komise Radě vhodné návrhy.
Článek 6
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi. 2.
Odchylně od odstavce 1
- mají Řecká republika, Španělské království a Portugalská republika lhůtu do 31. prosince 1995 pro dosažení souladu s články 1 a 2,
- má Irsko lhůtu do 31. prosince 1998 pro dosažení souladu s článkem 1 ohledně spolujezdců na motocyklech a lhůtu do 31. prosince 1995 k dosažení souladu s článkem 1 ohledně ostatních vozidel a k dosažení souladu s článkem 2.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. května 1990 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro ruční manipulaci s břemeny spojenou s rizikem, zejména poškození páteře, pro zaměstnance (čtvrtá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
(90/269/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci Poradního výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnic určených k zajištění bezpečnosti a zdraví zaměstnanců při práci;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a zdraví při práci [5] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti směrnici o ochraně proti rizikům vyplývajícím z ruční manipulace s těžkými břemeny;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků navržených pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a ochrany zdraví při práci;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl.
16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto uvedená směrnice použije v plném rozsahu na ruční manipulaci s břemeny spojenou s rizikem, zejména poškození páteře, pro zaměstnance, aniž jsou dotčena přísnější a/nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [7] konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je čtvrtou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro ruční manipulaci s břemeny spojenou s rizikem, zejména poškození páteře, pro zaměstnance.
2. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější a/nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se "ruční manipulací s břemeny" rozumí jakékoli přepravování nebo nošení břemene jedním nebo více zaměstnanci, včetně zvedání, pokládání, sunutí, tahání, nošenínebo přemisťování břemene, které v důsledku svých vlastností nebo nepříznivých ergonomických podmínek zahrnuje riziko, zejména poškození páteře, pro zaměstnance.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 3
Obecná ustanovení
1. Zaměstnavatel musí učinit příslušná organizační opatření nebo použít patřičných prostředků, zejména mechanických zařízení, aby se vyhnul potřebě ruční manipulace zaměstnanců s břemeny.
2. Pokud je potřeba ruční manipulace zaměstnanců s břemeny nevyhnutelná, musí zaměstnavatel učinit příslušná organizační opatření, použít patřičných prostředků nebo poskytnout zaměstnancům takové prostředky, aby omezil riziko při ruční manipulaci s těmito břemeny s přihlédnutím k příloze I.
Článek 4
Organizace pracovišť
Tam, kde je potřeba ruční manipulace zaměstnanců s břemeny nevyhnutelná, musí zaměstnavatel uspořádat pracoviště tak, aby tato manipulace byla co nejbezpečnější a neohrožovala zdraví, a
a) vyhodnotit, pokud možno s předstihem, zdravotní a bezpečnostní podmínky typu dané práce, a zejména posoudit vlastnosti břemen s přihlédnutím k příloze I;
b) dbát na vyloučení nebo snížení rizika, zejména poškození páteře, pro zaměstnance tím, že přijme patřičná opatření, přičemž vezme zejména v úvahu vlastnosti pracovního prostředí a nároky dané činnosti s přihlédnutím k příloze I.
Článek 5
Odkaz na přílohu II
Pro provádění čl. 6 odst. 3 písm. b) a článků 14 a 15 směrnice 89/391/EHS je třeba přihlížet k příloze II.
Článek 6
Informování a školení zaměstnanců
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci a/nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata na základě této směrnice, týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví.
Zaměstnavatelé musí zajistit, aby zaměstnanci a/nebo jejich zástupci byli informováni, a to pokud možno přesně,
- o hmotnosti břemene,
- o těžišti na nejtěžší straně, je-li hmotnost břemene rozložena nerovnoměrně.
2. Aniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, musí zaměstnavatelé zajistit, aby zaměstnanci byli řádně vyškoleni a informováni o tom, jak správně manipulovat s břemeny, a o rizicích, jimž mohou být vystaveni, pokud tyto činnosti nevykonávají technicky správně, s přihlédnutím k přílohám I a II.
Článek 7
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci a/nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice, včetně přílohy, a umožňují jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Úpravy příloh
Úpravy příloh I a II čistě technického rázu v souvislosti s technickým rozvojem a se změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti ruční manipulace s břemeny se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 9
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každé čtyři roky předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a Sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise předkládá pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. května 1990 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro práci se zobrazovacími jednotkami (pátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
(90/270/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí opatření ohledně nových technologií; že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala tento úmysl na vědomí;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti na pracovištích se zobrazovacími jednotkami;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl.
16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na používání zobrazovacích jednotek zaměstnanci, aniž tím jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že zaměstnavatelé musí být informováni o nejnovějším pokroku v technice a vědeckých nálezech týkajících se podoby pracoviště, aby mohli provádět všechny změny nezbytné k zaručení lepší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že pro pracoviště se zobrazovacími jednotkami jsou zvlášť důležitá ergonomická hlediska;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [7] konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je pátou samostatnou směrnicí ve smyslu čl.
16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví při práci se zobrazovací jednotkou, jak je vymezeno v článku 2.
2. Ustanovení směrnice 89/391/EHS se vztahují v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.
3. Tato směrnice se nevztahuje na
a) kabiny řidičů nebo kabiny pro obsluhu vozidel nebo strojů;
b) počítačové systémy v dopravních prostředcích;
c) počítačové systémy určené především pro veřejné užívání;
d) "přenosné" systémy dočasně používané na pracovišti;
e) kalkulátory, kontrolní pokladny a jakýkoli přístroj, který má malé zařízení pro zobrazování údajů nebo výsledků měření nezbytné k přímému používání těchto přístrojů;
f) psací stroje klasického pojetí, typu známého jako "psací stroj s okénkem".
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "zobrazovací jednotkou" rozumí stínítko pro zobrazování alfanumerických znaků nebo grafického zobrazení bez ohledu na použitý způsob zobrazování;
b) "pracovním místem" rozumí soustava zahrnující zobrazovací jednotku, popřípadě vybavená klávesnicí či vstupním zařízením nebo programovým vybavením určujícím rozhraní člověk/počítač, volitelným příslušenstvím, periferním zařízením včetně disketové jednotky, telefonem, modemem, tiskárnou, stojanem na dokumenty, pracovním sedadlem, pracovním stolem nebo deskou a bezprostředním pracovním prostředím;
c) "zaměstnancem" rozumí jakýkoli zaměstnanec ve smyslu čl. 3 písm. a) směrnice 89/391/EHS, který obvykle používá zobrazovací jednotku jako významnou součást své běžné práce.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 3
Rozbor pracovišť
1. Zaměstnavatelé jsou povinni provádět rozbor pracovišť k vyhodnocení podmínek bezpečnosti a ochrany zdraví, které vytvářejí pro své zaměstnance, zejména z hlediska možných rizik pro zrak, tělesných potíží a potíží z psychického stresu.
2. Zaměstnavatelé musí přijmout příslušná opatření k odstranění zjištěných rizik na základě hodnocení podle odstavce 1 s přihlédnutím k jejich dodatečným nebo kombinovaným účinkům.
Článek 4
Pracoviště poprvé uváděná do provozu
Zaměstnavatelé musí přijmout vhodná opatření, aby pracoviště poprvé uvedená do provozu po 31. prosinci 1992 splňovala minimální požadavky stanovené v příloze.
Článek 5
Pracoviště, která jsou již v provozu
Zaměstnavatelé musí přijmout vhodná opatření, aby pracoviště, která byla uvedena do provozu před 31. prosincem 1992, byla upravena tak, aby splňovala minimální požadavky stanovené v příloze nejpozději do čtyř let po tomto dni.
Článek 6
Informování a školení zaměstnanců
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci informováni o všech otázkách bezpečnosti a ochrany zdraví týkajících se jejich pracoviště, zejména o opatřeních pro pracoviště prováděná na základě článků 3, 7 a 9.
Ve všech případech jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví, která jsou přijímána na základě této směrnice.
2. Aniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, musí být každý zaměstnanec také vyškolen v používání pracovního místa předtím, než začne vykonávat tento typ práce, a vždy, když dojde k podstatným změnám v organizaci pracovního místa.
Článek 7
Průběh každodenní práce
Zaměstnavatel musí plánovat činnost zaměstnance tak, aby práce u zobrazovací jednotky byla během dne periodicky přerušována přestávkami nebo změnami činnosti, které by práci se zobrazovací jednotkou omezovaly.
Článek 8
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
v souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně přílohy, a umožňují jejich účast.
Článek 9
Ochrana očí a zraku zaměstnanců
1.
Zaměstnanci mají nárok na příslušnou prohlídku očí a zraku provedenou osobou s potřebnou kvalifikací
- před zahájením práce se zobrazovací jednotkou,
- poté v pravidelných intervalech a
- v případě zrakových potíží, které mohou být způsobeny prací se zobrazovací jednotkou.
2. Zaměstnanci mají nárok na vyšetření odborným očním lékařem, pokud výsledky prohlídky uvedené v odstavci 1 prokáží jeho nezbytnost.
3. Zaměstnancům musí být poskytnuty zvláštní zrak chránící pomůcky vhodné pro dotyčnou práci, jestliže z výsledků prohlídky uvedené v odstavci 1 nebo vyšetření uvedeného v odstavci 2 vyplývá, že je to nezbytné, a nelze-li použít běžných zrak chránících pomůcek.
4. Opatření přijatá na základě tohoto článku nesmějí za žádných okolností znamenat pro zaměstnance dodatečné finanční náklady.
5. Ochrana očí a zraku zaměstnanců může být zajišťována jako součást státního systému zdravotní péče.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 10
Úpravy přílohy
Úpravy přílohy ryze technického rázu v souvislosti s technickým rozvojem a se změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích a poznatcích v oblasti zobrazovacích jednotek se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 11
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každé čtyři roky předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 7. června 1990
o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí
(90/313/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
po zvážení zásad a cílů stanovených akčními programy Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [4], 1977 [5] a 1983 [6], a především akčním programem z roku 1987 [7], který vyzývá zejména k "nalezení způsobů lepšího přístupu veřejnosti k informacím, které jsou v držení orgánů zabývajících se životním prostředím";
vzhledem k tomu, že Rada Evropských společenství a zástupci vlád členských států, kteří se sešli na zasedání Rady, uvádějí ve svém usnesení ze dne 19. října 1987 o pokračování a provádění akčního programu Evropského společenství v oblasti životního prostředí (v letech 1987-1992) [8], že pokládají za důležité, aby se ve shodě s odpovědností, kterou na sebe Společenství a členské státy vzaly, soustředila činnost Společenství i členských států na určité prioritní oblasti, včetně zlepšení přístupu k informacím o životním prostředí;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament ve svém stanovisku ke čtvrtému akčnímu programu Evropských společenství pro životní prostředí [9] zdůraznil, že "přístup k informacím musí být všem občanům umožněn pomocí zvláštního programu Společenství";
vzhledem k tomu, že přístup k informacím o životním prostředí, které mají v držení orgány veřejné moci, může zároveň přispět k lepší ochraně životního prostředí;
vzhledem k tomu, že jakékoli rozdíly mezi platnými právními předpisy členských států týkajícími se přístupu k informacím o životním prostředí, které jsou v držení orgánů veřejné moci, by mohly vést k vytvoření nerovných podmínek přístupu k informacím o životním prostředí a též nerovných podmínek hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že všem fyzickým či právnickým osobám ve Společenství je nezbytné zajistit volný přístup k informacím o životním prostředí, které jsou v písemné, vizuální, zvukové či elektronické podobě v držení orgánů veřejné moci, k informacím o činnosti či opatřeních, které nepříznivě ovlivňují nebo by mohly nepříznivě ovlivnit životní prostředí, a o činnostech či opatřeních, které mají sloužit k jeho ochraně;
vzhledem k tomu, že v jistých a přesně stanovených případech může být žádost o informace oprávněně zamítnuta;
vzhledem k tomu, že takové zamítnutí žádosti o poskytnutí informací musí orgán veřejné moci zdůvodnit;
vzhledem k tomu, že žadateli musí být dána možnost se proti takovému rozhodnutí orgánu veřejné moci odvolat;
vzhledem k tomu, že by měl být rovněž zajištěn přístup k informacím o životním prostředí, které jsou v držení organizací veřejně odpovědných za záležitosti životního prostředí a které jsou pod dohledem orgánů veřejné moci;
vzhledem k tomu, že součástí celkové strategie pro šíření informací o životním prostředí musí být i aktivní přístup k informování veřejnosti o stavu životního prostředí;
vzhledem k tomu, že použití této směrnice by mělo podléhat přezkoumání s přihlédnutím k získaným zkušenostem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cílem této směrnice je zajistit svobodu přístupu k informacím o životním prostředí, které jsou v držení orgánů veřejné moci, a šíření těchto informací a stanovit základní podmínky, za kterých by měly být tyto informace poskytovány.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "informací o životním prostředí" rozumí jakákoli dostupná informace v písemné, vizuální, zvukové či elektronické podobě týkající se stavu vody, ovzduší, půdy, živočichů, rostlin, krajiny a přírodních krajinných útvarů, dále činností (včetně činností, které mají rušivé účinky, jako například hluk) a opatření s nepříznivými či potenciálně nepříznivými účinky na životní prostředí, jakož i o činnostech a opatřeních, které mají za cíl vyjmenované jednotlivé složky chránit, a to včetně správních opatření a programů řízení životního prostředí;
b) "orgánem veřejné moci" rozumí jakýkoli orgán na celostátní, regionální či místní úrovni s příslušnou odpovědností, který má v držení informace o životním prostředí, s výjimkou orgánů s pravomocí soudní a zákonodárnou.
Článek 3
1. S výhradou ustanovení tohoto článku zajistí členské státy, aby orgány veřejné moci byly povinny zpřístupnit informace o životním prostředí všem fyzickým či právnickým osobám, aniž by tyto osoby musely svůj zájem odůvodnit.
Členské státy stanoví náležitosti pro poskytování těchto informací.
2. Členské státy mohou žádost odmítnout, jestliže by souhlas mohl nepříznivě ovlivnit:
- důvěrnost jednání orgánů veřejné moci, mezinárodních vztahů a národní obrany,
- veřejnou bezpečnost,
- záležitosti, které jsou v soudní pravomoci nebo jsou předmětem vyšetřování (včetně disciplinárního řízení) nebo předmětem předběžného šetření,
- obchodní a průmyslové tajemství, včetně ochrany duševního vlastnictví,
- důvěrnost osobních údajů či archivních záznamů,
- materiály poskytnuté třetí stranou bez toho, že by tato strana měla za povinnost tyto materiály poskytnout,
- materiály, jejichž zveřejnění by mohlo prostředí, k němuž se vztahuje, spíše uškodit.
Informace, které jsou v držení orgánů veřejné moci, se poskytují po částech, pokud je možné z nich vyjmout údaje související s výše uvedenými důvody odmítnutí.
3. Žádost o informace může být odmítnuta, jestliže se vztahuje k nedokončeným dokumentům, nezpracovaným údajům či ke sdělením pro vnitřní potřebu orgánu, dále tam, kde je žádost očividně neopodstatněná anebo formulována příliš obecně.
4. Orgán veřejné moci odpoví žadateli co nejdříve, nejpozději však do dvou měsíců.
Pokud je žádost zamítnuta, musí být uveden důvod zamítnutí.
Článek 4
Osoba, která se domnívá, že její žádost o informace byla bezdůvodně zamítnuta anebo ignorována anebo odpověď nebyla dostatečná, může požádat o soudní či správní přezkoumání příslušného rozhodnutí ve shodě s platnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 5
Členské státy mohou stanovit za poskytnutí výše zmíněných informací poplatek, jeho výše však nesmí překročit přiměřenou mez.
Článek 6
Členské státy přijmou nezbytná opatření k tomu, aby informace o životním prostředí, které jsou v držení dalších organizací veřejně odpovědných za záležitosti životního prostředí a pod dohledem orgánů veřejné moci, byly poskytovány za stejných podmínek a při dodržení stejných časových termínů, jak je uvedeno v článcích 3, 4 a 5, a to buď prostřednictvím příslušných orgánů veřejné moci, nebo přímo prostřednictvím dané organizace.
Článek 7
Členské státy učiní nezbytné kroky k tomu, aby byly veřejnosti poskytnuty všeobecné informace o stavu životního prostředí, například prostřednictvím pravidelně uveřejňovaných zpráv popisujících stav životního prostředí.
Článek 8
9 odst. 1 poskytnou členské státy Komisi souhrn získaných zkušeností, na jejichž základě pak Komise vypracuje zprávu pro Evropský parlament a Radu spolu s návrhem úprav směrnice, které považuje za vhodné.
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1992.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. června 1990
o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy
(90/314/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním z hlavních cílů Společenství je dotvoření vnitřního trhu, jehož důležitou částí je odvětví cestovního ruchu;
vzhledem k tomu, že mezi právními předpisy členských států o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (dále jen "souborné služby") je mnoho rozdílů a že vnitrostátní praxe v této oblasti se značně liší, což vytváří překážky pro volný pohyb služeb v této oblasti a narušování hospodářské soutěže mezi provozovateli usazenými v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že vytvoření společných předpisů o souborných službách přispěje k odstranění těchto překážek, a tím i k vytvoření společného trhu služeb a umožní tak provozovatelům usazeným v jednom členském státu nabízet své služby v jiných členských státech a spotřebitelům ve Společenství využívat srovnatelné podmínky nezávisle na členském státě, ve kterém souborné služby kupují;
vzhledem k tomu, že bod 36 písm. b) přílohy usnesení Rady ze dne 19. května 1981 o druhém programu Evropského hospodářského společenství pro politiku ochrany a informování spotřebitelů [4] vyzývá Komisi, aby zahájila šetření zejména v oblasti cestovního ruchu a popřípadě předložila vhodné návrhy s ohledem na jejich význam pro ochranu spotřebitele a na účinky rozdílných vnitrostátních předpisů členských států na řádné fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 10. dubna 1984 o politice Společenství pro cestovní ruch [5] Rada přivítala návrh Komise, aby byla věnována pozornost významu cestovního ruchu, a vzala na vědomí první záměry politiky Společenství v oblasti cestovního ruchu vymezené Komisí;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise Radě nazvané "Nové podněty pro politiku ochrany spotřebitelů", schválené usnesením Rady ze dne 6. května 1986 [6], stanoví v bodě 37 mezi opatřeními navrhovanými Komisí harmonizaci právní úpravy o souborných službách;
vzhledem k tomu, že cestovní ruch hraje stále významnější roli v hospodářství členských států; že systém souborných služeb představuje základní součást cestovního ruchu; že by došlo k podpoře růstu a produktivity odvětví souborných služeb v členských státech, pokud by bylo přijato alespoň minimum společných předpisů, které by mu daly rozměr Společenství; že tento vývoj by přinesl výhody nejen občanům Společenství, kteří si kupují souborné služby poskytované na základě těchto předpisů, ale přivedlo by to i turisty z třetích zemí, kteří chtějí využívat výhody zaručené úrovně souborných služeb;
vzhledem k tomu, že mezi předpisy na ochranu spotřebitelů jsou v jednotlivých členských státech rozdíly, které odrazují spotřebitele jednoho členského státu kupovat souborné služby v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že tyto překážky zvláště účinně odrazují spotřebitele od nákupu souborných služeb mimo vlastní členský stát; že je účinnější než v případě nákupu jiných služeb, neboť zvláštní povaha služeb poskytovaných v rámci souborných služeb obvykle předpokládá předběžné vydání značných částek a poskytování služeb v jiném státě, než je stát bydliště spotřebitele;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí využívat ochrany zaváděné touto směrnicí bez ohledu na to, zda je smluvní stranou, příjemcem nebo členem skupiny, na jejíž účet uzavřela smlouvu na souborné služby jiná osoba;
vzhledem k tomu, že organizátor souborných služeb nebo prodejce musí mít povinnost dbát, aby v dokumentech popisujících souborné služby, které organizují a prodávají, nebyly uváděny klamavé údaje, a aby katalogy pro spotřebitele obsahovaly jasné a přesné informace;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít kopii ustanovení smlouvy o souboru služeb; že se proto vyžaduje, aby všechna ustanovení smlouvy byla uvedena písemně nebo jakoukoli jinou formou srozumitelnou a přístupnou pro spotřebitele a aby obdržel jednu kopii;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít v určitých případech možnost převést svou rezervaci souboru služeb na třetí osobu;
vzhledem k tomu, že cena stanovená ve smlouvě by v zásadě neměla být měněna, ledaže možnost zvýšení či snížení ceny výslovně stanoví smlouva; že tato možnost však musí podléhat určitým podmínkám;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít možnost v určitých případech od smlouvy o souboru služeb před odjezdem odstoupit;
vzhledem k tomu, že by měla být jasně vymezena práva spotřebitele v případech, kdy organizátor zruší soubor služeb před dohodnutým dnem odjezdu;
vzhledem k tomu, že v případě, že po odjezdu spotřebitele není podstatná část souboru služeb uvedených ve smlouvě poskytnuta nebo organizátor zjistí, že nebude schopen zajistit podstatnou část stanovených služeb, musí mít organizátor vůči spotřebiteli určité povinnosti;
vzhledem k tomu, že organizátor nebo prodejce, který je stranou smlouvy, musí spotřebiteli odpovídat za řádné plnění závazků vyplývajících ze smlouvy; že organizátor nebo prodejce musí rovněž odpovídat za škody, které vzniknou spotřebiteli z neplnění nebo nesprávného plnění smlouvy, pokud neprokáží, že zjištěné nedostatky v plnění smlouvy nezavinili oni ani jiní dodavatelé služeb;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy vzniká odpovědnost organizátora nebo prodejce za neplnění nebo nesprávné plnění služeb, které jsou předmětem souboru služeb, může být tato odpovědnost omezena v souladu s mezinárodními smlouvami upravujícími tyto služby, zejména Varšavskou úmluvou z roku 1929 o mezinárodní letecké dopravě, Bernskou úmluvou z roku 1961 o železniční dopravě, Athénskou úmluvou z roku 1974 o námořní dopravě a Pařížskou úmluvou z roku 1962 o odpovědnosti hoteliérů; že kromě toho pro škody jiné než na životě či zdraví, mohou omezení odpovědnosti vyplývat rovněž ze smlouvy o souborných službách, za předpokladu, že nejsou nepřiměřená;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata určitá opatření pro informování spotřebitele a vyřizování reklamací;
vzhledem k tomu, že pro spotřebitele a pro poskytovatele souborných služeb by bylo výhodné, kdyby organizátor nebo prodejce byli povinni předložit záruky pro případ platební neschopnosti nebo úpadku;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít možnost přijmout nebo zachovat v oblasti souborných služeb přísnější předpisy na ochranu spotřebitele,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmětem této směrnice je sblížení právních a správních předpisů členských států o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy prodávaných nebo nabízených k prodeji na území Společenství.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "souborem služeb" předem stanovená kombinace alespoň dvou z následujících položek, je-li prodávána nebo nabízena k prodeji za souhrnnou cenu a je-li služba poskytována po dobu přesahující 24 hodin nebo zahrnuje-li nocleh:
a) doprava,
b) ubytování,
c) jiné služby cestovního ruchu, které nejsou doplňkem dopravy nebo ubytování a tvoří významnou část souboru služeb.
Oddělené účtování za jednotlivé položky téhož souboru služeb nezbavuje organizátora nebo prodejce podle této směrnice závazků;
2. "organizátorem" osoba, která jinak než příležitostně organizuje souborné služby a prodává je nebo je nabízí k prodeji, přímo nebo prostřednictvím prodejce;
3. "prodejcem" osoba, která prodává nebo nabízí k prodeji soubor služeb sestavený organizátorem;
4. "spotřebitelem" osoba, která si koupí nebo se zaváže, že si koupí, soubor služeb ("hlavní smluvní strana") nebo jakákoli osoba, jejímž jménem se hlavní smluvní strana zavazuje ke koupi souboru služeb ("ostatní příjemci") nebo jakákoli osoba, na kterou hlavní smluvní strana nebo ostatní příjemci převedou soubor služeb ("příjemce");
5. "smlouvou" dohoda, která zavazuje spotřebitele vůči organizátorovi nebo prodejci.
Článek 3
1. Jakýkoli popis souborných služeb poskytovaný organizátorem nebo prodejcem spotřebiteli, jeho cena a veškeré další podmínky smlouvy nesmějí obsahovat žádné klamavé údaje.
2. Je-li spotřebiteli poskytován katalog, musí čitelně, srozumitelně a přesně uvádět cenu, jakož i odpovídající informace o těchto položkách:
a) místo určení cesty, použitý dopravní prostředek, jeho vlastnosti a kategorie;
b) druh ubytování, jeho poloha, kategorie nebo stupeň vybavenosti a hlavní charakteristické znaky, jeho schválení a turistická klasifikace podle předpisů daného hostitelského členského státu;
c) stravování;
d) plán cesty;
e) obecné informace o pasových a vízových požadavcích pro příslušníky daného členského státu nebo států a zdravotních dokladech požadovaných pro cestu a pobyt;
f) výše nebo procento ceny, které mají být zaplaceny jako záloha, a časový rozvrh plateb;
g) zda souborné služby vyžadují minimální počet účastníků, a pokud ano, mezní termín pro informování spotřebitele o zrušení cesty.
Údaje obsažené v katalogu jsou pro organizátora nebo prodejce závazné, pokud
- změny těchto údajů nebyly spotřebiteli jasně sděleny před uzavřením smlouvy; v katalogu to musí být výslovně uvedeno,
- ke změnám nedojde na základě dohody mezi smluvními stranami.
Článek 4
1. a) Organizátor nebo prodejce poskytnou před uzavřením smlouvy spotřebiteli písemně nebo jinou vhodnou formou obecné informace o pasových a vízových požadavcích pro příslušníky daného členského státu nebo států, zejména o lhůtách pro jejich vyřízení, jakož i informace o zdravotních dokladech požadovaných pro cestu a pobyt;
b) organizátor nebo prodejce musí spotřebiteli poskytnout písemně nebo jinou vhodnou formou kdykoli před začátkem cesty tyto informace:
i) rozvržení času a míst zastávek a dopravní spojení, jakož i údaje o místě pro cestujícího, např. kajuta nebo lehátko na lodi nebo lehátkové nebo lůžkové kupé ve vlaku;
ii) jméno, adresa a telefonní číslo místního zástupce organizátora nebo prodejce nebo, případně, jméno, adresa a telefonní číslo místních subjektů, které mohou spotřebiteli poskytnout pomoc v nesnázích.
Pokud tato zastoupení ani subjekty neexistují, musí mít spotřebitel v každém případě k dispozici telefonní číslo pro naléhavé případy nebo jakýkoli jiný prostředek, který mu umožní spojit se s organizátorem nebo prodejcem;
iii) pro cesty nebo pobyty nezletilých osob v zahraničí informace o možnosti navázat přímé spojení s dítětem nebo odpovědnou osobou v místě pobytu dítěte;
iv) informace o možném uzavření pojistné smlouvy pro případ, že spotřebiteli vzniknou náklady v souvislosti se zrušením cesty ze strany spotřebitele nebo náklady v souvislosti s návratem domů v případě nehody či nemoci.
2. Členské státy dbají, aby smlouva dodržovala tyto zásady:
a) podle daného souboru služeb smlouva obsahuje alespoň ustanovení uvedená v příloze;
b) všechna smluvní ustanovení mají písemnou nebo jakoukoli jinou srozumitelnou formu přístupnou spotřebiteli a musí mu být sdělena před uzavřením smlouvy; spotřebitel obdrží jejich kopii;
c) písmeno b) nesmí bránit pozdějšímu uzavírání rezervací nebo smluv nebo uzavírání na poslední chvíli.
3. V případě, že je spotřebiteli znemožněno, aby cestu nastoupil, může svou rezervaci převést poté, co předem v přiměřené lhůtě před odjezdem o svém záměru informuje organizátora nebo prodejce, na osobu, která vyhovuje všem podmínkám pro soubor služeb.
Osoba převádějící soubor služeb a osoba, na niž jsou převáděny, jsou společně a nerozdílně odpovědny organizátoru nebo prodejci, který je stranou smlouvy, za zaplacení doplatku ceny a za jakékoli dodatečné náklady spojené s tímto převodem.
4. a) Ceny stanovené ve smlouvě nesmějí být měněny, ledaže smlouva výslovně stanoví možnost zvýšení nebo snížení ceny a určí přesný způsob výpočtu a výhradně, aby přihlédla ke změnám
- cen za dopravu, včetně cen pohonných hmot,
- poplatků za určité služby, jako jsou letištní a přístavní poplatky na letištích a v přístavech,
- směnných kurzů použitých pro daný soubor služeb.
b) Během dvaceti dnů předcházejících stanovený den odjezdu nesmí být cena uvedená ve smlouvě zvýšena.
5. Pokud je organizátor před odjezdem nucen podstatně změnit některou ze základních podmínek smlouvy, jako je cena, musí o tom co nejrychleji uvědomit spotřebitele, aby mu umožnil přijmout vhodné rozhodnutí, a zejména
- odstoupit od smlouvy bez sankce,
- nebo přijmout dodatek ke smlouvě upřesňující provedené změny a jejich vliv na cenu.
Spotřebitel musí o svém rozhodnutí uvědomit organizátora nebo prodejce co nejdříve.
6. Pokud spotřebitel odstoupí od smlouvy podle odstavce 5 nebo pokud organizátor z jakéhokoli důvodu, s výjimkou porušení povinností spotřebitelem, soubor služeb před sjednaným dnem odjezdu zruší, má spotřebitel právo:
a) na jiný soubor služeb odpovídající nebo vyšší kvality, pokud je mu organizátor nebo prodejce schopen takovou náhradu nabídnout.
Pokud má nabídnutý náhradní soubor služeb nižší kvalitu, musí organizátor spotřebiteli uhradit rozdíl v ceně;
b) nebo na vrácení celé částky uhrazené na základě smlouvy v co nejkratší době.
V těchto případech má spotřebitel případně právo na náhradu škody za nesplnění smlouvy, které mu uhradí organizátor nebo prodejce podle právních předpisů daného členského státu, pokud
i) ke zrušení nedojde na základě toho, že počet přihlášených osob pro souborné služby je nižší než minimální požadovaný počet a že spotřebitel je o zrušení informován písemně ve lhůtě uvedené v popisu souboru služeb, nebo
ii) ke zrušení nedojde, s výjimkou zrušení z důvodů překnihování, z důvodu vyšší moci, tedy neobvyklých a neočekávaných okolností nezávislých na straně, která se na ně odvolává, jejichž důsledkům nebylo možno přes veškeré vyvinuté úsilí předejít.
7. Pokud po odjezdu spotřebitele není podstatná část služeb sjednaných ve smlouvě poskytnuta nebo pokud organizátor zjistí, že nebude schopen zajistit podstatnou část sjednaných služeb, přijme organizátor jiná vhodná opatření, aby mohlo poskytování souboru služeb pokračovat, aniž by se zvýšila cena pro spotřebitele, a popřípadě nahradí spotřebiteli škodu do výše rozdílu mezi předpokládanými a poskytnutými službami.
Pokud taková opatření nelze přijmout nebo pokud je spotřebitel z řádných důvodů nepřijme, poskytne případně spotřebiteli bez zvýšení ceny odpovídající dopravní prostředek, který jej dopraví zpět na místo odjezdu nebo na jiné místo návratu, které s ním sjedná, a případně nahradí spotřebiteli škodu.
Článek 5
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření zajišťující, aby organizátor nebo prodejce, který je stranou smlouvy, odpovídali spotřebiteli za řádné plnění závazků vyplývajících ze smlouvy bez ohledu na to, zda tyto závazky má splnit organizátor nebo prodejce anebo jiný poskytovatel služeb, aniž je dotčeno právo organizátora nebo prodejce tyto jiné poskytovatele služeb postihnout.
2. Pokud jde o škody, které vyplývají pro spotřebitele z neplnění nebo nesprávného plnění smlouvy, přijmou členské státy nezbytná opatření zajišťující, aby za ně organizátor nebo prodejce odpovídali, ledaže by toto neplnění nebo nesprávné plnění nezavinili oni ani jiný poskytovatel služeb, neboť
- zjištěné nedostatky při plnění smlouvy lze přičíst spotřebiteli,
- tyto nedostatky lze přičíst třetí osobě, která není spojena s poskytováním smluvně sjednaných služeb, a jsou nepředvídatelné nebo nepřekonatelné,
- tyto nedostatky byly způsobeny vyšší mocí, jak je vymezena v čl. 4 odst. 6 druhém pododstavci bodu ii), nebo událostí, kterou organizátor nebo prodejce nebo poskytovatel služeb přes řádnou péči nemohl předpokládat ani ji překonat.
V případech uvedených v prvním pododstavci druhé a třetí odrážce jsou organizátor nebo prodejce, který je stranou smlouvy, povinni neprodleně poskytnout spotřebiteli v nesnázích pomoc.
Pokud jde o škody, které vyplývají z neplnění nebo nesprávného plnění služeb obsažených v souboru služeb, mohou členské státy povolit, aby výše náhrady škody byla omezena v souladu s mezinárodními smlouvami upravujícími tyto služby.
Pokud jde o škody jiné než na životě či zdraví, které vyplývají z neplnění nebo nesprávného plnění služeb obsažených v souboru služeb, mohou členské státy povolit, aby výše náhrady škody byla omezena smlouvou.
Toto omezení nesmí být nepřiměřené.
3. Aniž je dotčen odst. 2 čtvrtý pododstavec, není možné odchýlit se smluvním ujednáním od odstavců 1 a 2.
4. Spotřebitel musí každý nedostatek v plnění smlouvy, který zjistí na místě, oznámit co nejdříve písemně nebo jakoukoli jinou vhodnou formou danému poskytovateli služeb a organizátorovi nebo prodejci.
Tato povinnost musí být jasně a přesně uvedena ve smlouvě.
Článek 6
V případě reklamace musí organizátor nebo prodejce nebo jeho místní zástupce, existuje-li, neprodleně usilovat o nalezení vhodných řešení.
Článek 7
Organizátor nebo prodejce, který je stranou smlouvy, předloží dostatečné záruky pro zajištění vrácení vložených prostředků a pro návrat spotřebitele v případě platební neschopnosti nebo úpadku.
Článek 8
Členské státy mohou v oblasti působnosti této směrnice přijmout nebo zachovat přísnější předpisy na ochranu spotřebitele.
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise sdělí tyto předpisy ostatním členským státům.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 7. června 1990,
kterou se počtvrté mění příloha směrnice Rady 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(90/335/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/365/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pokrok ve vědeckých a technických poznatcích nezbytně vyžaduje určité změny přílohy směrnice 79/117/EHS;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zrušit zbývající počet dočasných odchylek od zákazů stanovených v uvedené směrnici, protože jsou nyní dostupné méně nebezpečné prostředky;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy informovaly Komisi, že nemají v úmyslu nebo již nadále nehodlají těchto odchylek využít;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnici 79/117/EHS se mění takto:
1. V části A "Sloučeniny rtuti":
a) v bodu 4 "Alkylsloučeniny rtuti" se zrušuje znění ve sloupci 2;
b) v bodu 5 "Alkoxyalkyl- a arylsloučeniny rtuti" se znění ve sloupci 2 nahrazuje tímto: "Ošetření osiva obilnin".
2. V části B "Persistentní chlorované organické sloučeniny":
a) v bodu 1 "Aldrin" se zrušuje znění ve sloupci 2;
b) v bodu 5 "Endrin" se zrušuje znění ve sloupci 2.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1990
o právu pobytu
(90/364/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
3 písm. c) Smlouvy stanoví, že činnosti Společenství zahrnují za posmínek stanovených ve Smlouvě odstranění překážek volného pohybu osob mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že článek 8aSmlouvy stanoví, že vnitřní trh musí být vytvořen do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění tohoto volného pohybu je třeba harmonizovat vnitrostátní předpisy o pobytu státních příslušníků členských států v jiném členském státě než ve státě, jehož jsou státními příslušníky;
vzhledem k tomu, že osoby požívající práva pobytu se nesmějí stát nepřiměřeným zatížením veřejných financí hostitelského členského státu;
vzhledem k tomu, že výkon práva pobytu je fakticky možný pouze tehdy, je-li uděleno také rodinným příslušníkům;
vzhledem k tomu, že na oprávněné osoby podle této směrnice by se měla vztahovat správní opatření podobná těm, která jsou stanovena zejména směrnicemi 68/360/EHS [4] a 64/221/EHS [5];
vzhledem k tomu, že Smlouva neposkytuje pro tento postup jiné pravomoci než ty, jež jsou uvedeny v článku 235,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy udělí právo pobytu státním příslušníkům členských států, kterým toto právo nevzniklo na základě jiných ustanovení práva Společenství, a jejich rodinným příslušníkům uvedeným v odstavci 2 za podmínky, že mají pro sebe i pro své rodinné příslušníky uzavřeno nemocenské pojištění vůči všem rizikům v hostitelském členském státě a mají dostatečné finanční prostředky, aby se během svého pobytu nestali zátěží pro sociální pomoc hostitelského členského státu.
Prostředky uvedené v prvním pododstavci jsou považovány za dostatečné, jsou-li vyšší než úroveň prostředků, pod kterou hostitelský členský stát může poskytovat sociální pomoc svým státním příslušníkům, přičemž se berou v úvahu osobní poměry žadatele a popřípadě osob přijatých na základě odstavce 2.
2. Právo usadit se v jiném členském státě spolu s osobou mající právo pobytu mají bez ohledu na svou státní příslušnost tyto osoby:
a) manžel nebo manželka a jejich vyživovaní potomci;
b) vyživovaní předci osoby mající právo pobytu a předci jeho manžela nebo její manželky.
Článek 2
1. Právo pobytu se prokazuje předložením dokladu s názvem "povolení k pobytu pro státního příslušníka členského státu EHS", jehož doba platnosti může být omezena na dobu pěti let s možností prodloužení.
Členský stát však může, považuje-li to za nezbytné, požadovat prodloužení doby platnosti povolení na konci prvních dvou let pobytu.
Nemá-li rodinný příslušník státní příslušnost členského státu, je mu vydán doklad o pobytu se stejnou dobou platnosti, jakou má doklad vydaný státnímu příslušníku, od nějž se odvíjejí jeho práva.
Pro účely vydávání povolení k pobytu nebo dokladu o pobytu může členský stát žadatele žádat pouze o to, aby předložil platný průkaz totožnosti nebo cestovní pas a prokázal, že splňuje podmínky stanovené článkem 1.
2. Články 2 a 3, čl. 6 odst. 1 písm. a) a odst. 2 a článek 9 směrnice 68/360/EHS se použijí obdobně na osoby mající právo pobytu podle této směrnice.
Manžel nebo manželka a vyživované děti státního příslušníka majícího právo pobytu na území členského státu jsou oprávněni vykonávat jakoukoliv pracovní činnost jako zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné kdekoliv na území tohoto členského státu, i pokud nejsou státními příslušníky žádného členského státu.
Členské státy se nesmějí odchýlit od ustanovení této směrnice, s výjimkou důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
V tomto případě se použije směrnice 64/221/EHS.
3. Touto směrnicí nejsou dotčeny stávající právní předpisy o nabývání objektů sloužících k vedlejšímu bydlení.
Článek 3
Právo pobytu trvá, pokud oprávněné osoby splňují podmínky stanovené článkem 1.
Článek 4
Komise vypracuje nejpozději do tří let od provedení této směrnice a poté každé tři roky zprávu o uplatňování této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1990
o právu pobytu zaměstnaných osob a osob samostatně výdělečně činných po skončení jejich pracovní činnosti
(90/365/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
3 písm. c) Smlouvy stanoví, že činnosti Společenství zahrnují za podmínek stanovených ve Smlouvě odstranění překážek volného pohybu osob mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že vnitřní trh musí být vytvořen do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že články 48 a 52 Smlouvy stanoví volný pohyb pracovníků a osob samostatně výdělečně činných, což jim dává právo pobytu v členských státech, v nichž vykonávají svoji pracovní činnost; že je žádoucí, aby toto právo pobytu bylo též udělováno osobám, které přestaly vykonávat svoji pracovní činnost, a to i v tom případě, že během svého pracovního života neuplatňovaly své právo na volný pohyb;
vzhledem k tomu, že osoby požívající práva pobytu se nesmějí stát nepřiměřeným zatížením veřejných financí hostitelského členského státu;
vzhledem k tomu, že podle článku 10 nařízení (EHS) č. 1408/71 [4] ve znění nařízení (EHS) č. 1390/81 [5] jsou příjemci invalidních nebo starobních peněžitých dávek či důchodů z pracovního úrazu a nemoci z povolání oprávněni pobírat tyto dávky a důchody dále, i pokud pobývají na území jiného členského státu, než ve kterém se má sídlo instituce příslušná pro jejich vyplácení;
vzhledem k tomu, že výkon tohoto práva je fakticky možný pouze tehdy, je-li uděleno také rodinným příslušníkům;
vzhledem k tomu, že na oprávněné osoby podle této směrnice by se měla vztahovat správní opatření podobná těm, která jsou stanovena zejména směrnicí 68/630/EHS [6] a směrnicí 64/221/EHS [7];
vzhledem k tomu, že Smlouva neposkytuje pro tento postup jiné pravomoci než ty, jež jsou uvedeny v článku 235,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy udělí právo pobytu státním příslušníkům členských států, kteří vykonávali činnost jako zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné, a jejich rodinným příslušníkům uvedeným v odstavci 2 za podmínky, že jsou příjemci invalidního, předčasného starobního nebo starobního důchodu nebo důchodu z pracovního úrazu nebo nemoci z povolání v dostatečné výši, jež zabrání, aby se stali během svého pobytu břemenem pro systém sociálního zabezpečení hostitelského členského státu, a za podmínky, že mají v hostitelském členském státě uzavřeno nemocenské pojištění pro všechna rizika.
Prostředky žadatele jsou považovány za dostačující, jsou-li vyšší než úroveň prostředků, pod kterou hostitelský členský stát může poskytovat sociální pomoc svým státním příslušníkům, přičemž se berou v úvahu osobní poměry osob přijatých v souladu s odstavcem 2.
Nemůže-li být v členském státě druhý pododstavec použit, jsou prostředky žadatele považovány za dostačující, jsou-li vyšší než minimální dávky sociálního zabezpečení vyplácené hostitelským členským státem.
2. Právo usadit se v jiném členském státě spolu s osobou mající právo pobytu mají bez ohledu na svou státní příslušnost tyto osoby:
a) manžel nebo manželka a jejich vyživovaní potomci;
b) vyživovaní předci osoby mající právo pobytu a předci jeho manžela nebo její manželky.
Článek 2
1. Právo pobytu se prokazuje předložením dokladu s názvem "povolení k pobytu pro státního příslušníka členského státu EHS", jehož doba platnosti může být omezena na dobu pěti let s možností prodloužení.
Členský stát však může, považuje-li to za nezbytné, požadovat prodloužení doby platnosti povolení na konci prvních dvou let pobytu.
Nemá-li rodinný příslušník státní příslušnost členského státu, je mu vydán doklad o pobytu se stejnou dobou platnosti, jakou má doklad vydaný státnímu příslušníku, od nějž se odvíjejí jeho práva.
Pro účely vydávání povolení k pobytu nebo dokladu o pobytu může členský stát žadatele žádat pouze o to, aby předložil platný průkaz totožnosti nebo cestovní pas a prokázal, že splňuje podmínky stanovené článkem 1.
2. Články 2 a 3, čl. 6 odst. 1 písm. a) a odst. 2 a článek 9 směrnice 68/360/EHS se použijí obdobně na osoby mající právo pobytu podle této směrnice.
Manžel nebo manželka a vyživované děti státního příslušníka majícího právo pobytu na území členského státu jsou oprávněni vykonávat jakoukoliv pracovní činnost jako zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné kdekoliv na území tohoto členského státu, i pokud nejsou státními příslušníky žádného členského státu.
Členské státy se nesmějí odchýlit od ustanovení této směrnice, s výjimkou důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
V tomto případě se použije směrnice 64/221/EHS.
3. Touto směrnicí nejsou dotčeny stávající právní předpisy o nabývání objektů sloužících k vedlejšímu bydlení.
Článek 3
Právo pobytu trvá, pokud oprávněné osoby splňují podmínky stanovené článkem 1.
Článek 4
Komise vypracuje nejpozději do tří let od provedení této směrnice a poté každé tři roky zprávu o uplatňování této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. června 1990
o postupu v rámci Společenství pro zvýšení transparentnosti cen plynu a elektřiny účtovaných konečným průmyslovým velkoodběratelům
(90/377/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že transparentnost cen energie, nakolik zlepšuje podmínky pro nerušenou hospodářskou soutěž v rámci společného trhu, je nezbytná pro dosažení řádného fungování vnitřního trhu s energií;
vzhledem k tomu, že transparentnost může napomáhat k tomu, aby bylo odstraněno znevýhodnění odběratelů tím, že jim je umožněno vybrat si svobodně mezi různými zdroji energie a mezi různými dodavateli;
vzhledem k tomu, že v současné době se stupeň transparentnosti liší podle zdrojů energie a podle zemí nebo regionů Společenství, což má nepříznivý vliv na vytváření jednotného trhu s energií;
vzhledem k tomu, že cena placená průmyslem ve Společenství za energii, kterou používá, je jedním z faktorů, který ovlivňuje jeho konkurenceschopnost, a proto by údaje o cenách měly být důvěrné;
vzhledem k tomu, že systém standardních odběratelů používaný Statistickým úřadem Evropských společenství (dále jen "SÚES") v jeho cenových publikacích a systém tržních cen, které mají být zavedeny pro hlavní velkoodběratele elektřiny, zajistí, aby transparentnost nebyla překážkou pro ochranu údajů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné rozšířit kategorie odběratelů používané SÚES jen do takové míry, aby zůstal zabezpečen reprezentativní charakter informací o odběratelích;
vzhledem k tomu, že tímto způsobem se dosáhne transparentnosti cen pro konečné odběratele bez ohrožení nezbytné ochrany informací u smluv; že pro respektování ochrany informací musí u ceny, která má být zveřejněna, existovat v dané spotřební kategorii přinejmenším tři zákazníci;
vzhledem k tomu, že informace týkající se množství plynu a elektřiny spotřebovaného průmyslem u konečných odběratelů energie rovněž umožní srovnání, která mají být provedena s jinými zdroji energie (ropa, uhlí, fosilní a obnovitelné zdroje energie) a s dalšími odběrateli;
vzhledem k tomu, že pro podniky dodávající plyn a elektřinu a dále pro velkoodběratele plynu a elektřiny zůstávají nezávisle na uplatnění této směrnice v platnosti pravidla o hospodářské soutěži podle Smlouvy a že Komise může požadovat poskytování informací o cenách a o podmínkách prodeje se zpětnou platností;
vzhledem k tomu, že znalost platných cenových systémů tvoří součást transparentnosti cen;
vzhledem k tomu, že informovanost o rozdělení odběratelů podle kategorií a podle odpovídajících tržních podílů tvoří také součást transparentnosti cen;
vzhledem k tomu, že sdělení SÚES o cenách a podmínkách prodeje odběratelům a o používaných cenových systémech společně s rozdělením odběratelů podle odběratelské kategorie by mělo Komisi dostatečně informovat, aby v případě nutnosti s ohledem na situaci na vnitřním trhu s energií rozhodla o vhodných opatřeních nebo návrzích;
vzhledem k tomu, že údaje poskytnuté SÚES budou spolehlivější, jestliže budou podniky sbírat údaje samy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění transparentnosti cen je důležitá informovanost o zdanění a o jiných poplatcích v každém členském státě;
vzhledem k tomu, že musí být umožněna kontrola spolehlivosti údajů poskytnutých SÚES;
vzhledem k tomu, že předpokladem pro dosažení transparentnosti je zveřejnění a šíření cen a cenových systémů mezi zákazníky v co nejširší možné míře;
vzhledem k tomu, že pro dosažení transparentnosti cen energie by měl být systém založen na osvědčené expertize a metodách vypracovaných a používaných SÚES pro zpracování, kontrolu a zveřejnění údajů;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vytvoření domácího trhu s energií by měl být systém transparentnosti cen zaveden co možná nejdříve;
vzhledem k tomu, že jednotné uplatňování této směrnice může proběhnout ve všech členských státech pouze v případě, že trh se zemním plynem dosáhne dostatečné úrovně rozvoje zejména ohledně infrastruktury,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby podniky dodávající plyn nebo elektřinu konečným velkoodběratelům definovaným v přílohách I a II sdělovaly SÚES ve formě stanovené článkem 3
1. ceny a prodejní podmínky pro plyn a elektřinu pro konečné velkoodběratele;
2. používané cenové systémy;
3. rozpis odběratelů a odpovídající objemy podle kategorií spotřeby, aby se zajistila reprezentativnost těchto kategorií na úrovni členského státu.
Článek 2
1. Podniky uvedené v článku 1 sbírají každoročně k 1. lednu a k 1. červenci údaje uvedené v čl.
1 bodech 1 a 2. Tyto údaje sebrané v souladu s článkem 3 do dvou měsíců předají SÚES a příslušným orgánům členských států.
2. SÚES zveřejní ve vhodné formě na základě údajů uvedených v odstavci 1 každý květen a každý listopad ceny plynu a elektřiny pro velkoodběratele v členských státech a cenové systémy používané pro jejich stanovení.
3. Informace uváděné v čl. 1 bodě 3) se zasílají každé dva roky SÚES a příslušným orgánům členských států. První sdělení se bude týkat stavu k 1. lednu 1991. Tato informace se nezveřejňuje.
Článek 3
Prováděcí ustanovení týkající se formy, obsahu a všech ostatních rysů informací uváděných v článku 1 jsou uvedena v přílohách I a II.
Článek 4
SÚES nezpřístupní údaje poskytnuté podle článku 1, které by mohou na základě své povahy být předmětem obchodního tajemství.
Tyto důvěrné statistické údaje předávané SÚES jsou přístupné pouze úředníkům SÚES a smějí být použity pouze pro statistické účely.
Toto ustanovení nebrání zveřejňování takových údajů v souhrnné formě, která neumožní určení jednotlivých obchodních transakcí.
Článek 5
Zjistí-li SÚES statisticky významné nepravidelnosti nebo nesoulad v údajích poskytovaných podle této směrnice, může požádat vnitrostátní orgány, aby mu umožnily kontrolu daných jednotlivých údajů i metod pro výpočet nebo vyhodnocování, na nichž se souhrnné údaje zakládají, aby vyhodnotil a případně opravil jakékoliv informace považované za neobvyklé.
Článek 6
Komise provede podle potřeby nezbytné změny příloh této směrnice s ohledem na konkrétní rozpoznané problémy.
Takové změny se však mohou týkat pouze technických prvků přílohy a nesmějí měnit obecnou strukturu systému.
Článek 7
V případě jakýchkoli změn v přílohách podle článku 6 je Komisi nápomocen poradní výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 8
Jednou ročně předloží Komise souhrnnou zprávu o uplatňování této směrnice Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 9
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
V případě zemního plynu se tato směrnice v členském státě nepoužije, dokud neuplyne pět let od zavedení této formy energie na jeho trh.
Daný členský stát sdělí výslovným prohlášením Komisi datum zavedení této formy energie na svém trhu.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. června 1990
o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se vah s neautomatickou činností
(90/384/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že členské státy mají odpovědnost za ochranu veřejnosti před nesprávnými výsledky vážicích operací prováděných v určitých oblastech na vahách s neautomatickou činností;
vzhledem k tomu, že v každém členském státě jsou v závazných předpisech definovány zejména funkční požadavky na provedení vah s neautomatickou činností uvedením metrologických a technických požadavků společně s kontrolními postupy před uvedením do provozu a po něm; že tyto závazné předpisy nemusí nutně vést k různým úrovním ochrany v rámci členských států, ale že jejich rozdílnost může bránit obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy zabezpečující tuto ochranu musí být harmonizovány, aby zaručovaly volný pohyb vah s neautomatickou činností při současném zajištění oprávněné úrovně ochrany ve Společenství;
vzhledem k tomu, že odchylně od jednoho základního pravidla Společenství, jmenovitě pravidla volného pohybu zboží, jsou podle současných právních předpisů Společenství překážky pohybu uvnitř Společenství vyplývající z rozdílů vnitrostátních právních předpisů pro použití výrobků přijatelné, pokud lze jejich ustanovení uznat jako nezbytná, aby dané výrobky splňovaly základní požadavky; že proto se harmonizace právních předpisů v tomto případě musí omezit na ta ustanovení, která jsou nutná, aby váhy s neautomatickou činností splňovaly základní metrologické a provozní požadavky; že tyto požadavky, protože jsou základní, musí nahradit odpovídající vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice obsahuje pouze závazné a základní požadavky; že pro usnadnění prokazování shody se základními požadavky je nezbytné mít harmonizované normy na evropské úrovni, zvláště pokud jde o metrologické, projektové a konstrukční charakteristiky, tak aby váhy vyhovující těmto harmonizovaným normám bylo možno považovat za vyhovující základním požadavkům; že tyto normy harmonizované na evropské úrovni jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zůstat nezávazné; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za subjekty oprávněné k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatou jedním nebo oběma uvedenými subjekty na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů, [4] ve znění směrnice 88/182/EHS [5] a v souladu s výše zmíněnými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že posuzování shody s příslušnými metrologickými předpisy je nezbytné k zajištění účinné ochrany uživatelů a třetích stran; že existující postupy pro posuzování shody se v jednotlivých členských státech liší; že k zamezení vícenásobného posuzování shody, které brání volnému pohybu vah, je nezbytné přijmout v rámci členských států opatření ke vzájemnému uznávání postupů při posuzování shody; že pro usnadnění vzájemného uznávání postupů posuzování shody je nutno v rámci Společenství vypracovat harmonizované postupy společně s harmonizovanými kritérii pro jmenování subjektů odpovědných za provádění úkolů týkajících se postupů posuzování shody;
vzhledem k tomu, že je proto důležité zajistit vysokou úroveň kvality těchto jmenovaných subjektů v rámci celého Společenství;
vzhledem k tomu, že se váhy s neautomatickou činností opatřují ES značkou shody nebo nálepkou s písmenem "M", která prokazuje, že splňují ustanovení této směrnice, a tudíž není nutno opakovat již provedené posuzování shody;
vzhledem k tomu, že opatření směřující k postupnému vytvoření vnitřního trhu musí být přijata do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je tvořen oblastí bez vnitřních hranic, ve které je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti, uvádění na trh, volný pohyb
Článek 1
1. Váhy jsou definovány jako měřicí přístroj, který slouží k určení hmotnosti tělesa využitím působení gravitace na toto těleso.
Váhy mohou být také použity k určení dalších veličin, množství, parametrů nebo charakteristických vlastností souvisejících s hmotností.
Váhy s neautomatickou činností jsou definovány jako váhy, které vyžadují zásah obsluhy během vážicího procesu.
Tato směrnice se vztahuje na všechny váhy s neautomatickou činností, dále označované jako "váhy".
2. V této směrnici se rozlišují dvě kategorie používání vah:
a) 1. určování hmotnosti pro účely obchodního styku;
2. určování hmotnosti pro výpočet poplatků, tarifů, daní, prémií, pokut, náhrad, odškodnění nebo podobných typů plateb;
3. určování hmotnosti při uplatňování zákonů nebo předpisů; dobrozdání znalců při soudních sporech;
4. určování hmotnosti ve zdravotnictví při vážení pacientů za účelem sledování, diagnostiky a léčení;
5. určování hmotnosti při přípravě léků na lékařský předpis v lékárnách a určování hmotnosti při analýzách prováděných v lékařských a farmaceutických laboratořích;
6. určování ceny na základě hmotnosti pro účely přímého prodeje veřejnosti a přípravy předbalených výrobků;
(b) všechna jiná použití, než jaká byla uvedena v odst. 2 písm a) tohoto článku.
Článek 2
1. Členské státy přijmou všechna opatření, aby na trh nebyly uváděny váhy, které nevyhovují požadavkům této směrnice, které na ně se vztahují.
2. Členské státy přijmou všechna opatření, aby do provozu pro účely podle čl. 1 odst. 2 písm. a) nebyly uváděny váhy, které nevyhovují požadavkům této směrnice, které se na ně se vztahují.
Článek 3
Váhy určené pro použití uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a) musí splňovat základní požadavky stanovené v příloze I.
V případech, kdy váhy obsahují zařízení nebo jsou spojeny se zařízeními, která nejsou určena pro použití uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a), se na taková zařízení základní požadavky nevztahují.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí bránit uvádění na trh vah, které splňují požadavky této směrnice, které se na ně vztahují.
2. Členské státy nesmějí bránit uvádění do provozu vah určených pro použití podle čl. 1 odst. 2 písm. a), které splňují požadavky této směrnice, které se na ně vztahují.
Článek 5
1. Členské státy předpokládají shodu se základními požadavky podle článku 3 u vah, které vyhovují příslušným vnitrostátním normám přejímajícím harmonizované normy, které splňují základní požadavky podle článku 3.
2. Komise zveřejní odkazy na harmonizované normy podle odstavce 1 v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy zveřejní odkazy na vnitrostátní normy podle odstavce 1.
Článek 6
5 odst. 1 plně nevyhovují základním požadavkům podle článku 3, předloží Komise nebo příslušný členský stát tuto záležitost s příslušným odůvodněním Stálému výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS (dále jen "výbor").
Výbor neprodleně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy, zda je nebo není nutné stáhnout tyto normy ze zveřejnění podle čl. 5 odst. 2.
Článek 7
1. Pokud členský stát usoudí, že váhy opatřené ES značkou shody podle bodů 2, 3 a 4 přílohy II nesplňují požadavky této směrnice, i když jsou správně instalovány a používány pro účely, pro které jsou určeny, přijme veškerá příslušná opatření ke stažení takových vah z trhu nebo zakáže nebo omezí jejich uvádění do provozu a/nebo uvádění na trh.
Příslušný členský stát o tom neprodleně uvědomí Komisi, přičemž uvede důvody svého rozhodnutí, zejména zda je neshoda způsobena:
a) nesplněním základních požadavků uvedených v článku 3, jestliže váhy nevyhovují normám podle čl. 5 odst.
1;
b) nesprávným použitím norem podle čl. 5 odst.
1;
c) nedostatky v samotných normách podle čl. 5 odst. 1.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace s dotčenými stranami.
Po konzultaci Komise neprodleně uvědomí členský stát, který dal podnět k jednání, o výsledku.
Pokud Komise zjistí oprávněnost opatření, neprodleně uvědomí ostatní členské státy.
Pokud rozhodnutí souvisí s nedostatky v normách, předloží Komise po konzultacích s příslušnými stranami tuto záležitost do dvou měsíců výboru, pokud členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, a následně zahájí postup podle článku 6.
3. Pokud jsou váhy, které nevyhovují požadavkům shody, opatřeny ES značkou shody, přijme příslušný členský stát příslušná opatření proti každému, kdo značku umístil, a uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby byly členské státy průběžně informovány o průběhu a výsledku tohoto postupu.
KAPITOLA II
Posuzování shody
Článek 8
1. Shoda vah se základními požadavky stanovenými v příloze I může být osvědčena podle volby žadatele jedním ze dvou následujících postupů:
a) ES přezkoušením typu podle bodu 1 přílohy II, po němž následuje buď ES prohlášení o shodě s typem (zabezpečování jakosti výroby) podle bodu 2 přílohy II, nebo ES ověřování podle bodu 3 přílohy II.
ES přezkoušení typu však není povinné pro váhy, u nichž nejsou použita elektronická zařízení a v jejichž měřicí jednotce není použita pružina k vyvážení zátěže;
b) ES ověřováním každého jednotlivého výrobku podle bodu 4 přílohy II.
2. Dokumenty a korespondence vztahující se k postupům podle odstavce 1 musí být vypracovány v úředním jazyce příslušného členského státu, v němž budou uvedené postupy provedeny, nebo v jazyce přijatelném pro příslušný subjekt.
3. Pokud se na váhy vztahují jiné směrnice Společenství týkající se jiných aspektů, ES značka shody podle článku 10 v těchto případech prokazuje, že váhy současně vyhovují požadavkům těchto jiných směrnic.
Článek 9
1. Členské státy oznamují ostatním členským státům a Komisi subjekty, které byly pověřeny prováděním úkolů týkajících se postupů podle článku 8, pro jaké specifické úkoly byly jednotlivé subjekty jmenovány a identifikační kódy jmenovaných subjektů.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam těchto oznámených subjektů společně s úkoly, pro které byly jmenovány, a zajistí aktualizaci tohoto seznamu.
2. Členské státy uplatní při jmenování subjektů minimální kritéria stanovená v příloze V. Předpokládá se, že subjekty, které splňují kritéria stanovená v příslušných harmonizovaných normách, splňují kritéria uvedená v příloze V.
3. Členský stát zruší jmenování subjektu, pokud tento subjekt již nesplňuje kritéria pro jmenování podle odstavce 2.
Členský stát o tom ihned uvědomí ostatní členské státy a Komisi a odvolá oznámení.
KAPITOLA III
ES značka shody a nápisy
Článek 10
1. ES značka shody a požadované doplňující údaje podle bodu 1 přílohy IV musí být na vahách, u nichž byla stanovena shoda, připevněny tak, aby byly jasně viditelné, snadno čitelné a neodstranitelné.
2. U všech ostatních vah musí být nápisy uvedené v bodu 2 přílohy IV připevněny tak, aby byly jasně viditelné, snadno čitelné a neodstranitelné.
3. Je zakázáno připevňovat na váhy značky, které by mohly být zaměněny s ES značkou shody.
Článek 11
Pokud se prokáže, že ES značka shody byla připevněna neoprávněně na váhy:
- které nejsou ve shodě s normami podle čl. 5 odst. 1, i když výrobce zvolil výrobu vah podle těchto norem,
- které neodpovídají schválenému typu,
- které odpovídají schválenému typu, jenž ale nesplňuje na něj se vztahující základní požadavky,
- u kterých výrobce nesplnil svoje povinnosti podle ES prohlášení o shodě s typem (zabezpečování jakosti výroby),
odejme příslušný oznámený subjekt v případě nutnosti ES schválení typu a/nebo schválení systému jakosti.
Po odejmutí ES schválení typu nesmí být předkládáno ani ES ověření ani ES prohlášení o shodě s typem (zabezpečování jakosti výroby).
Článek 12
1 odst. 2 písm. a) obsahují zařízení nebo jsou připojeny na zařízení, které není předmětem posuzování shody podle článku 8, každé z těchto zařízení musí být označeno symbolem omezujícím jeho použití podle bodu 3 přílohy IV.
Symbol připevněný na zařízení musí být jasně viditelný a neodstranitelný.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 13
Členské státy přijmou veškerá opatření, aby váhy, které jsou opatřeny značkou ES osvědčující shodu s požadavky této směrnice, byly nadále v souladu s těmito požadavky.
Článek 14
Každé rozhodnutí přijaté v souladu s touto směrnicí, které má za následek omezení uvádění vah do provozu, musí být přesně odůvodněno.
Toto rozhodnutí se bezodkladně oznámí příslušné straně, která musí být současně informována o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů v daném členském státě a o lhůtách, kdy může tyto prostředky použít.
Článek 15
1. Členské státy nejpozději do 1. července 1992 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy budou tyto předpisy uplatňovat od 1. ledna 1993.
3. Avšak odchylně od odstavce 2 povolí členské státy v období deseti let od data uplatnění předpisů podle odstavce 1, uvádění trh a/nebo do provozu vah, které jsou ve shodě s předpisy platnými před tímto datem.
4. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
5. Směrnice 73/360/EHS se zrušuje s účinností od 1. ledna 1993, s výjimkou odstavce 3.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. června 1990
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aktivních implantabilních zdravotnických prostředků
(90/385/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v každém členském státě musí aktivní implantabilní zdravotnické prostředky poskytovat pacientům, uživatelům i ostatním osobám vysokou úroveň ochrany a dosahovat předpokládané úrovně funkční způsobilosti, jsou-li implantovány do lidského těla;
vzhledem k tomu, že několik členských států usilovalo o zajištění této úrovně bezpečnosti pomocí závazných specifikací jak pro technické bezpečnostní parametry takových přístrojů, tak pro inspekční postupy; že uvedené specifikace se v jednotlivých členských státech liší;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy, které zajišťují tuto bezpečnost, musí být harmonizovány, aby zaručovaly volný pohyb aktivních implantabilních zdravotnických prostředků bez snížení stávající a oprávněné úrovně bezpečnosti v členských státech;
vzhledem k tomu, že harmonizované předpisy musí být odlišeny od opatření přijatých členskými státy pro správu financování systémů zdravotního a nemocenského pojištění vztahujících se přímo či nepřímo k takovýmto prostředkům; že tedy tyto harmonizované předpisy neovlivňují právo členských států zavést uvedená opatření v souladu s právními předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že udržování nebo zlepšování úrovně ochrany dosažené v členských státech tvoří jeden ze základních cílů této směrnice v souladu s jejich definováním v základních požadavcích;
vzhledem k tomu, že pravidla pro aktivní implantabilní zdravotnické prostředky mohou být omezena na předpisy potřebné k zajištění základních požadavků; že jsou tyto požadavky základní, a proto musí nahradit odpovídající vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění posuzování shody se základními požadavky a pro možnost kontroly této shody je třeba mít harmonizované normy na evropské úrovni k předcházení nebezpečím spojeným s konstrukcí, výrobou a balením aktivních implantabilních zdravotnických prostředků; že tyto normy harmonizované na evropské úrovni jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za subjekty oprávněné k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatou jedním nebo oběma uvedenými subjekty na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [4], naposledy pozměněnou směrnicí 88/182/EHS [5], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že kontrolní postupy je nutno stanovit a schválit na základě obecného souhlasu členských států a v souladu s kritérii Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu oblasti zdravotnictví se doporučuje učinit opatření, aby oznámený subjekt a výrobce, nebo jeho zástupce usazený ve Společenství, stanovili za obecného souhlasu lhůty k dokončení postupů hodnocení a ověřování shody prostředků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na aktivní implantabilní zdravotnické prostředky.
2. Pro účely této směrnice se použijí následující definice:
a) "zdravotnickým prostředkem" se rozumí každý nástroj, přístroj, zařízení, materiál nebo jiný předmět, použitý samostatně nebo v kombinaci, včetně příslušenství a programového vybavení nezbytného k jeho správnému použití, určenému výrobcem pro použití u člověka za účelem
- diagnózy, prevence, kontroly, léčby nebo mírnění choroby nebo zranění,
- vyšetřování, náhrady nebo úpravy anatomické struktury nebo fyziologického procesu,
- kontroly početí,
a který nedosahuje své hlavní zamýšlené funkce farmakologickým, chemickým nebo imunologickým ani metabolickým účinkem, jehož funkce však může být takovými účinky podpořena;
b) "aktivním zdravotnickým prostředkem" se rozumí každý zdravotnický prostředek, jehož činnost závisí na zdroji elektrické nebo jiné energie, která není přímo dodávána lidským tělem nebo gravitací;
c) "aktivním implantabilním zdravotnickým prostředkem" se rozumí každý aktivní zdravotnický prostředek, který je určen k úplnému nebo částečnému zavedení do lidského těla buď chirurgicky nebo medikamentózně, nebo zdravotnickým zákrokem do přirozeného otvoru a který má po zákroku zůstat na místě;
d) "prostředkem na zakázku" se rozumí každý aktivní implantabilní zdravotnický prostředek zvláště vyrobený podle předpisu zdravotnického specialisty, který uvede na svou odpovědnost zvláštní vlastnosti provedení, určený k použití pouze pro individuálně jmenovaného pacienta;
e) "prostředkem určeným pro klinické zkoušky" se rozumí každý aktivní implantabilní zdravotnický prostředek určený k použití odborným lékařem při vyšetření v odpovídajícím humánním klinickém prostředí;
f) "určeným účelem" se rozumí použití, pro které je zdravotnický prostředek určený a vhodný podle údajů, které uvádí výrobce v návodu;
g) "uvedením do provozu" se rozumí poskytnutí prostředku zdravotnickému personálu k implantaci.
3. Jestliže je aktivní implantabilní zdravotnický prostředek určen k podávání látky definované jako léčivý přípravek ve smyslu směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [6], naposledy pozměněné směrnicí 87/21/EHS [7], podléhá tato látka při uvádění na trh registraci podle uvedené směrnice.
4. Obsahuje-li aktivní implantabilní zdravotnický prostředek jako nedílnou součást látku, která může být při samostatném použití považována za léčivý přípravek ve smyslu článku 1 směrnice 65/65/EHS, musí být takový prostředek hodnocen a schvalován v souladu s ustanoveními této směrnice.
5. Tato směrnice představuje zvláštní směrnici ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 89/336/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility [8].
Článek 2
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby zajistily, že prostředky uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a d) mohou být uváděny na trh a do provozu pouze tehdy, pokud nesnižují úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví pacientů, uživatelů a případně i třetích osob, jsou-li řádně implantovány, udržovány a používány v souladu se svým určeným účelem.
Článek 3
Aktivní implantabilní zdravotnické prostředky uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c), d) a e) (dále jen "prostředky") musí splňovat základní požadavky stanovené v příloze 1 s přihlédnutím k určenému účelu dotyčných prostředků.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí bránit na svém území uvádění na trh a do provozu prostředků, které jsou opatřeny značkou ES.
2. Členské státy nesmějí vytvářet žádné překážky
- dostupnosti prostředků určených pro odborné lékaře pro účely klinických zkoušek, pokud vyhovují podmínkám stanoveným v článku 10 a v příloze 6,
- uvádění prostředků na zakázku na trh a do provozu, vyhovují-li podmínkám stanoveným v příloze 6 a jsou-li doplněny prohlášením podle uvedené přílohy.
Tyto prostředky nejsou opatřeny značkou ES.
3. Členské státy nesmějí na veletrzích, výstavách a při předvádění bránit předvádění prostředků, které neodpovídají této směrnici, za předpokladu, že viditelné označení zřetelně udává, že daný prostředek směrnici nevyhovuje a nemůže být uveden do provozu, dokud nebude výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem usazeným ve Společenství uveden do shody.
4. Jestliže je prostředek uveden do provozu, mohou členské státy vyžadovat informace podle bodů 13, 14 a 15 přílohy 1 ve svém úředním jazyce (jazycích).
Článek 5
Členské státy předpokládají, že prostředky, které jsou ve shodě s odpovídajícími vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, odkazy na tyto normy byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství, splňují základní požadavky podle článku 3. Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem.
Článek 6
1. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle článku 5 nesplňují zcela základní požadavky v článku 3, Komise nebo dotyčný členský stát předloží záležitost s udáním důvodu stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS.
Výbor bezodkladně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy o opatřeních, která mají být přijata z hlediska norem a jejich zveřejnění podle článku 5.
2. Zřizuje se stálý výbor (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Každá záležitost týkající se provádění a praktického použití této směrnice může být předložena výboru v souladu s níže uvedeným postupem.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 7
1. Zjistí-li členský stát, že prostředky podle čl. 1 odst. 2 písm. c) a d), pokud jsou řádně uvedeny do provozu a používány v souladu s určeným účelem, mohou ohrozit zdraví a/nebo bezpečnost pacientů, uživatelů nebo případně třetích osob, přijme všechna nezbytná opatření ke stažení těchto prostředků z trhu, k zákazu nebo k omezení jejich uvádění na trh nebo do provozu.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o všech takových opatření s uvedením důvodů pro své rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda s touto směrnicí způsobena
a) nesplněním základních požadavků uvedených v článku 3, pokud prostředek zcela nebo částečně nevyhovuje normám podle článku 5;
b) nesprávným použitím těchto norem;
c) nedostatky v samotných normách.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace s dotčenými stranami.
Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že
- opatření jsou oprávněná, uvědomí neprodleně členský stát, který dal k těmto konzultacím podnět, i ostatní členské státy. Vychází-li rozhodnutí podle odstavce 1 z nedostatků v normách, předloží Komise po projednání s dotčenými stranami záležitost do dvou měsíců výboru uvedenému v čl. 6 odst. 1, jestliže členský stát, který učinil rozhodnutí, na něm trvá, a dále Komise zahájí postup podle čl. 6 odst. 1;
- opatření nejsou oprávněná, uvědomí neprodleně členský stát, který dal k těmto konzultacím podnět, a výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce usazeného ve Společenství.
3. Jestliže je nevyhovující prostředek opatřen značkou ES, přijme příslušný členský stát nezbytná opatření proti každému, kdo značku připojil, a uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly informovány o průběhu a výsledku tohoto postupu.
Článek 8
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění centrální evidence a vyhodnocování veškerých zjištěných informací vztahujících se k níže uvedeným příhodám v souvislosti s daným prostředkem:
a) jakékoli zhoršení charakteristik a funkční způsobilosti prostředku a jakékoliv nepřesnosti v návodu k použití prostředku, které mohou nebo mohly vést k úmrtí pacienta nebo ke zhoršení jeho zdravotního stavu;
b) jakýkoli technický nebo zdravotní důvod, pro který výrobce stáhl prostředek z trhu.
2. Aniž je dotčen článek 7, členské státy neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o příhodách uvedených v odstavci 1 a o přijatých nebo zamýšlených opatřeních.
Článek 9
1. V případě prostředků, které nejsou na zakázku ani určené pro klinické zkoušky, postupuje výrobce za účelem připojení značky ES podle své volby, a to buď
a) podle postupu vztahujícího se k ES prohlášení o shodě stanoveného v příloze 2 nebo
b) podle postupu vztahujícího se k ES přezkoušení typu stanoveného v příloze 3 společně s
i) postupem vztahujícím se k ES ověřování stanoveným v příloze 4 nebo
ii) postupem vztahujícím se k ES prohlášení o shodě stanoveným v příloze 5.
2. V případě prostředků na zakázku vypracuje výrobce před uvedením každého prostředku na trh prohlášení podle přílohy 6.
3. V případě potřeby může postupy podle příloh 3, 4 a 6 vykonat zplnomocněný zástupce výrobce usazený ve Společenství.
4. Záznamy a korespondence vztahující se k postupům uvedeným v odstavcích 1, 2 a 3 musí být vypracovány v úředním jazyce členského státu, ve kterém budou tyto postupy prováděny, a/nebo v jazyce přijatém oznámeným subjektem stanoveným v článku 11.
Článek 10
1. V případě prostředků určených pro klinické zkoušky předloží výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství nejméně 60 dnů před zahájením zkoušek příslušným subjektům členského státu, ve kterém se mají zkoušky provádět, prohlášení podle přílohy 6.
2. Výrobce smí zahájit příslušné klinické zkoušky po uplynutí 60 dnů po oznámení, pokud mu příslušné subjekty během této lhůty nesdělí opačné rozhodnutí vycházející z ohledů na veřejné zdraví a veřejný pořádek.
3. Členské státy v případě potřeby přijmou nezbytná opatření k zajištění veřejného zdraví a veřejného pořádku.
Článek 11
1. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům, které subjekty jmenoval k provádění úkolů souvisejících s postupy podle článků 9 a 13, pro které konkrétní úkoly byly tyto subjekty jmenovány a jaký je identifikační znak těchto subjektů (dále jen "oznámené subjekty").
Komise pro informaci zveřejní seznam těchto oznámených subjektů a úkolů, pro něž byly oznámeny, v Úředním věstníku Evropských společenství a zajistí pravidelnou aktualizaci seznamu.
2. Při jmenování subjektů uplatní členské státy minimální kritéria stanovená v příloze 8.
U subjektů splňujících kritéria stanovená příslušnými harmonizovanými normami se předpokládá, že splňují příslušná minimální kritéria.
3. Členský stát, který oznámil subjekt, toto oznámení odejme, pokud zjistí, že subjekt již nesplňuje kritéria v odstavci 2.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
4. Oznámený subjekt a výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství stanoví po vzájemné dohodě lhůty pro dokončení posuzovacích a ověřovacích postupů uvedených v přílohách 2 až 5.
Článek 12
1. Prostředky, které nejsou na zakázku ani určené pro klinické zkoušky a splňují základní požadavky podle článku 3, musí být opatřeny ES značkou shody.
2. ES značka shody znázorněná v příloze 9 musí být připojena viditelně, čitelně a nesmazatelně na sterilním obalu, případně na prodejním obalu a v příbalové informaci.
Značka musí být doplněna znakem oznámeného subjektu odpovědného za zavádění postupů stanovených v přílohách 2, 4 a 5.
3. Je zakázáno připojovat značky, které lze snadno zaměnit za ES značku shody.
Článek 13
Pokud se prokáže, že značkou ES byly neoprávněně opatřeny prostředky, zejména jedná-li se o prostředky,
- které neodpovídají příslušným normám podle článku 5, pokud se výrobce rozhodl pro shodu s těmito normami,
- které neodpovídají schválenému typu,
- které odpovídají schválenému typu, který nesplňuje příslušné základní požadavky,
- u nichž výrobce nesplnil své povinnosti vyplývající z příslušného ES prohlášení o shodě,
přijme oznámený subjekt vhodná opatření a ihned o nich uvědomí příslušný členský stát.
Článek 14
Každé rozhodnutí přijaté na základě této směrnice, které zakazuje nebo omezuje uvádění prostředku na trh a/nebo do provozu, musí být přesně odůvodněno.
Toto rozhodnutí se oznámí neprodleně straně, které se týká, spolu s informací o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů daného členského státu spolu s uvedením časových lhůt pro jejich uplatnění.
Článek 15
Členské státy zajistí, aby všechny zúčastněné strany při použití této směrnice zachovávaly důvěrnost s ohledem na informace získané při provádění jejich úkolů.
Tímto nejsou ovlivněny povinnosti členských států a oznámených subjektů ohledně vzájemného informování a šíření výstrah.
Článek 16
1. Členské státy do 1. července 1992 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1993.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Členské státy povolí v období do 31. prosince 1994 uvádět na trh a do provozu prostředky vyhovující vnitrostátním právním předpisům platným na jejich území k 31. prosinci 1992.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. června 1990 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí karcinogenům při práci (šestá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
(90/394/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], vypracovaný po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 27. února 1984 o druhém akčním programu Evropských společenství o bezpečnosti a ochraně zdraví při práci [4] stanoví rozvoj ochranných opatření pro zaměstnance vystavené působení karcinogenů;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [5] předpokládá přijetí směrnic určených k zajištění bezpečnosti a zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků navržených pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a zdraví, pokud jde o ochranu zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí karcinogenům při práci;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto uvedená směrnice použije v plném rozsahu na expozici zaměstnanců karcinogenům, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a značení nebezpečných látek [7], naposledy pozměněná směrnicí 88/490/EHS [8], obsahuje seznam nebezpečných látek spolu s podrobnostmi klasifikace a značení pro na každou látku;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 88/379/EHS ze dne 7. června 1988 o sbližování právních a správních předpisůtýkajících se klasifikace, balení a značení nebezpečných přípravků [9], naposledy pozměněná směrnicí 89/178/EHS [10], obsahuje podrobnosti klasifikace a značení pro tyto přípravky;
vzhledem k tomu, že plán činnosti na léta 1987 až 1989, přijatý v rámci programu Evropa proti rakovině, stanoví podporu evropských výzkumů v oblasti možných rizik rakoviny u určitých chemických látek;
vzhledem k tomu, že současné vědecké poznání sice neumožňuje stanovit úroveň, pod kterou zdravotní rizika přestávají existovat, nicméně snížení expozice karcinogenům tato rizika sníží;
vzhledem k tomu, že pro přispění ke snížení těchto rizik je nutné stanovit limitní hodnoty a další přímo související předpisy pro všechny karcinogeny, u nichž to dostupné informace, včetně vědeckých a technických údajů, dovolují;
vzhledem k tomu, že musí být přijata preventivní opatření na ochranu zdraví a bezpečnosti zaměstnanců vystavených působení karcinogenů;
vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví konkrétní požadavky specifické pro expozici karcinogenům;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [11] naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985 konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Účelem této směrnice, která je šestou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, je ochrana zaměstnanců proti rizikům pro jejich zdraví a bezpečnost včetně jejich prevence, která vznikají nebo která by mohla vzniknout z expozice karcinogenům při práci.
Stanoví konkrétní minimální požadavky v této oblasti včetně limitních hodnot.
2. Tato směrnice se nevztahuje na zaměstnance vystavené pouze záření zahrnutému do Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
3. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se "karcinogenem" rozumí:
a) látka, která byla podle přílohy I směrnice 67/548/EHS označena jako R 45 "může vyvolat rakovinu";
b) přípravek, který podle čl.
3 odst. 5 písm. j) směrnice 88/379/EHS musí být označen jako R 45 "může vyvolat rakovinu";
c) látka, přípravek nebo postup uvedený v příloze I a látka nebo přípravek uvolňovaný během postupu uvedeného v příloze I.
Článek 3
Oblast působnosti — Určení a hodnocení rizik
1.
Tato směrnice se vztahuje na činnosti, při nichž zaměstnanci jsou nebo mohou být vystaveni působení karcinogenů v souvislosti s vykonávanou prací.
2. V případě jakékoli činnosti, která může zahrnovat riziko expozice karcinogenům, musí být určena povaha, stupeň a trvání expozice zaměstnance, aby bylo možné vyhodnotit všechna rizika pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců a stanovit opatření, která je třeba přijmout.
Toto hodnocení musí být opakováno pravidelně, a dále kdykoli dojde ke změně podmínek, která může mít vliv na expozici zaměstnance karcinogenům.
Zaměstnavatel musí informace využívané k tomuto hodnocení předložit příslušným orgánům na jejich žádost.
3. Při hodnocení rizika musí být rovněž přihlíženo ke všem případům závažné expozice, například k případům škodlivých účinků na kůži.
4. Při hodnocení podle odstavce 2 věnuje zaměstnavatel zvláštní pozornost všem možným vlivům na zdraví nebo bezpečnost zvlášť ohrožených zaměstnanců, a mimo jiné přihlédne k tomu, že je žádoucí nezaměstnávat tyto zaměstnance v oblastech, kde mohou přijít do styku s karcinogeny.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 4
Omezování a nahrazování
1. Zaměstnavatel musí omezit používání karcinogenů na pracovišti, zejména jejich nahrazením, v nejvyšším technicky možném rozsahu, látkou, přípravkem nebo postupem, které v podmínkách, v nichž se používají, nejsou nebezpečné nebo jsou méně nebezpečné pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců.
2. Zaměstnavatel je povinen, je-li o to požádán, předložit výsledky svých šetření příslušným orgánům.
Článek 5
Opatření k zabránění a omezení expozice
1. Pokud výsledky hodnocení uvedené v čl.
3 odst. 2 odhalí riziko pro zdraví nebo bezpečnost zaměstnanců, je třeba expozici zaměstnanců zabránit.
2. Pokud není technicky možné nahradit karcinogen látkou, přípravkem nebo postupem, které za podmínek, v nichž se používají, nejsou nebezpečné nebo jsou méně nebezpečné pro zdraví a bezpečnost, musí zaměstnavatel zajistit, aby byl v rámci technických možností vyráběn a používán v uzavřeném systému.
3. Pokud není uzavřený systém technicky možný, zajistí zaměstnavatel, aby byla úroveň expozice zaměstnanců omezena na nejnižší technicky dosažitelnou úroveň.
4. Při jakémkoli používání karcinogenu zaměstnavatel uplatňuje všechna tato opatření:
a) omezení množství karcinogenu na pracovišti;
b) omezení exponovaných osob nebo osob, které by mohly být exponovány, na co nejnižší počet;
c) řešení pracovních postupů a opatření technické kontroly k vyloučení nebo minimalizaci uvolňování karcinogenů na pracovišti;
d) odvádění karcinogenů u zdroje, systémy místního odsávání nebo celkového větrání, všechny tyto metody musí být vhodné a slučitelné s potřebou ochrany a zdraví veřejnosti a životního prostředí;
e) použití současných vhodných postupů pro měření karcinogenů, zvláště pro včasné odhalení nadměrné expozice v důsledku nepředvídatelné události nebo nehody;
f) používání vhodných pracovních postupů nebo metod;
g) opatření kolektivní ochrany nebo, pokud není možné zabránit expozici jinými prostředky, osobní ochranné prostředky;
h) hygienická opatření, zejména pravidelné čištění podlah, stěn a ostatních povrchů;
i) informování zaměstnanců;
j) vymezení rizikových prostorů a použití vhodných výstražných a bezpečnostních značek včetně značky "zákaz kouření" v prostorech, kde zaměstnanci jsou nebo mohou být vystaveni působení karcinogenů;
k) vypracování plánů pro případ nouze, která může mít za následek nadměrně vysokou expozici;
l) prostředky pro bezpečné skladování, manipulaci a přepravu, zejména použitím neprodyšně uzavřených a zřetelně a viditelně označených nádob;
m) prostředky pro bezpečné shromažďování, ukládání a odstraňování odpadu zaměstnanci, včetně používání neprodyšně uzavřených a zřetelně a viditelně označených nádob.
Článek 6
Informování příslušných orgánů
V případě, že výsledky hodnocení uvedeného v čl. 3 odst. 2 odhalí riziko pro zdraví nebo bezpečnost zaměstnanců, poskytne zaměstnavatel příslušnému orgánu na jeho žádost vhodné informace o:
a) prováděných činnostech nebo průmyslových postupech, včetně důvodů, proč jsou používány karcinogeny;
b) množství vyráběných nebo používaných látek nebo přípravků, které obsahují karcinogeny;
c) počtu exponovaných zaměstnanců;
d) přijatých preventivních opatřeních;
e) typu používaných ochranných prostředků;
f) povaze a stupni expozice;
g) případech nahrazení.
Článek 7
Nepředvídatelná expozice
1. V případě nepředvídatelné události nebo nehody, která může mít za následek nadměrnou expozici zaměstnanců, informuje zaměstnavatel zaměstnance.
2. Dokud nedojde k uvedení do běžného stavu a nejsou odstraněny příčiny nadměrné expozice,
a) smějí v zasaženém prostoru pracovat pouze zaměstnanci nepostradatelní pro provádění opravy a jiných nezbytných prací;
b) musí být dotyčným zaměstnancům poskytnuty ochranné oděvy a dýchací přístroje, které musí nosit; expozice nesmí být trvalá a musí být omezena na nezbytně nutnou dobu pro každého zaměstnance;
c) nesmí být nechráněným zaměstnancům dovoleno pracovat v zasažené oblasti.
Článek 8
Předvídatelná expozice
1. Pro určité činnosti, jako je údržba, u nichž se dá předvídat možnost značného zvýšení expozice zaměstnanců a u nichž už byly vyčerpány všechny možnosti technických preventivních opatření, určí zaměstnavatel po projednání se zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě, aniž tím je dotčena odpovědnost zaměstnavatele, opatření nezbytná ke zkrácení expozice zaměstnanců na nejkratší možnou dobu a k zajištění ochrany zaměstnanců během provádění této činnosti.
Na základě prvního pododstavce jsou těmto zaměstnancům poskytovány ochranné oděvy a dýchací přístroje, které musí nosit, dokud nadměrná expozice trvá; tato expozice nesmí být trvalá a musí být omezena na nezbytně nutnou dobu pro každého zaměstnance.
2. Musí být přijata vhodná opatření k zajištění toho, aby prostory, ve kterých se provádějí činnosti uvedené v odstavci 1 prvním pododstavci, byly jasně vymezeny a označeny, nebo aby bylo nepovolaným osobám jinými prostředky zabráněno do těchto prostorů vstupovat.
Článek 9
Přístup do rizikových prostorů
Zaměstnavatelé přijmou vhodná opatření k zajištění toho, aby přístup do prostorů, v nichž jsou vykonávány činnosti, které podle výsledků hodnocení uvedeného v čl.
3 odst. 2 představují riziko pro zdraví nebo bezpečnost zaměstnanců, byl umožněn pouze těm zaměstnancům, kteří do nich musí vstupovat v souvislosti s výkonem své práce nebo úkolů.
Článek 10
Hygiena a osobní ochrana
1. Zaměstnavatelé jsou povinni v případě všech činností, u nichž je riziko zamoření karcinogeny, přijmout vhodná opatření, aby zajistili, že:
a) zaměstnanci nejedí, nepijí nebo nekouří v pracovních prostorech, kde je riziko zamoření karcinogeny;
b) zaměstnancům je poskytnut vhodný ochranný oděv nebo jiný vhodný zvláštní oděv;
jsou zařízeny oddělené úložné prostory pro pracovní a ochranné oděvy a civilní oděv;
c) pro zaměstnance jsou zařízeny odpovídající a vhodné umývárny a toalety;
d) ochranné prostředky jsou řádně skladovány na přesně určeném místě;
jsou kontrolovány a čištěny, pokud možno, před každým použitím a v každém případě po každém použití;
poškozené prostředky jsou před novým použitím opraveny nebo nahrazeny.
2. Náklady na tato opatření nesmějí nést zaměstnanci.
Článek 11
Informování a školení zaměstnanců
1. Zaměstnavatel přijme vhodná opatření k zajištění toho, aby zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě byli dostatečně vyškoleni na základě všech dostupných informací, zejména ve formě informací a pokynů týkajících se:
a) možného rizika pro zdraví, včetně dalších rizik díky spotřebě tabáku;
b) předběžných opatření k zabránění expozice;
c) hygienických požadavků;
d) nošení a používání ochranných prostředků a oděvů;
e) opatření, která mají učinit zaměstnanci, včetně zaměstnanců záchranných čet, v případě nehod a k předcházení nehodám.
Školení musí být:
- přizpůsobeno s přihlédnutím k novému nebo změněnému riziku,
- v případě potřeby pravidelně opakováno.
2. Zaměstnavatelé informují zaměstnance o zařízeních a nádobách, které obsahují karcinogeny, zajistí, aby všechny nádoby, balení a zařízení obsahující karcinogeny byly zřetelně a viditelně označeny, a umístí dobře viditelné výstražné značky.
Článek 12
Informování zaměstnanců
Musí být přijata vhodná opatření k zajištění toho, aby:
a) zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě mohli kontrolovat uplatňování této směrnice nebo se na něm mohli podílet, zejména pokud jde o:
i) důsledky výběru, nošení a používání ochranných oděvů a prostředků pro bezpečnost a zdraví zaměstnanců, aniž tím je dotčena odpovědnost zaměstnavatele za určení účinnosti ochranných oděvů a prostředků,
ii) opatření určená zaměstnavatelem, která jsou uvedena v čl. 8 odst. 1 prvním pododstavci, aniž tím je dotčena odpovědnost zaměstnavatele za určení těchto opatření;
b) zaměstnanci nebo zástupci zaměstnanců v podniku nebo závodě byli co nejrychleji informováni o nadměrných expozicích, včetně těch uvedených v článku 8, o jejich příčinách i o opatřeních, která jsou nebo mají být přijata k nápravě situace;
c) zaměstnavatel vedl neustále aktualizovaný seznam zaměstnanců vykonávajících činnosti, které podle výsledků hodnocení uvedeného v čl.
3 odst. 2 představují riziko pro zdraví nebo bezpečnost zaměstnanců, s vyznačením, je-li tato informace dostupná, expozice, které byli vystaveni;
d) lékař nebo příslušný orgán a další osoby odpovědné za ochranu zdraví a bezpečnost při práci měly přístup k seznamu uvedenému v písmenu c);
e) každý zaměstnanec měl přístup k těm informacím ze seznamu, které se jej osobně týkají;
f) zaměstnanci nebo jejich zástupci v podniku nebo závodě měli přístup k neosobním informacím obecné povahy.
Článek 13
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně příloh, a umožňují jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Lékařský dohled
1. Členské státy přijmou v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi opatření pro zajištění odpovídajících lékařských prohlídek zaměstnanců, u nichž výsledky hodnocení uvedeného v čl. 3 odst. 2 odhalí riziko pro zdraví nebo bezpečnost.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 musí umožňovat, je-li to vhodné, provedení odpovídající lékařské prohlídky každého zaměstnance:
- před expozicí,
- a dále v pravidelných odstupech.
Tato opatření musí umožňovat přímé uplatňování jednotlivých lékařských opatření a pracovně lékařských opatření.
3. Je-li zjištěno, že zaměstnanec trpí odchylkou s podezřením, že k ní mohlo dojít v důsledku expozice karcinogenům, může lékař nebo orgán příslušný pro lékařské prohlídky zaměstnanců žádat, aby se lékařské prohlídce podrobili i ostatní zaměstnanci, kteří byli vystaveni podobné expozici.
V tom případě se provede nové zhodnocení rizika expozice v souladu s čl. 3 odst. 2.
4. Pokud jsou prováděny lékařské prohlídky, je o nich třeba vést osobní zdravotní dokumentaci a lékař nebo orgán příslušný pro lékařské prohlídky navrhne veškerá ochranná nebo preventivní opatření, která je třeba přijmout s ohledem na všechny zaměstnance.
5. Zaměstnancům musí být poskytovány informace a rady týkající se všech lékařských prohlídek, kterým se mohou podrobit po ukončení expozice.
6. V souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi:
- musí mít zaměstnanci přístup k výsledkům lékařských prohlídek, které se jich týkají,
- mohou dotyční zaměstnanci nebo jejich zaměstnavatelé požádat o přezkoumání výsledků lékařské prohlídky.
7. Praktická doporučení pro lékařské prohlídky jsou uvedena v příloze II.
8. Všechny případy rakoviny, u kterých bylo v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi zjištěno, že jsou způsobeny expozicí karcinogenu při práci, musí být oznámeny příslušnému orgánu.
Článek 15
Vedení záznamů
1. Seznam uvedený v čl. 12 písm. c) a zdravotní dokumentace uvedená v čl. 14 odst. 4 musí být uchovávány alespoň 40 let po ukončení expozice, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
2. Jestliže podnik ukončí činnost v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, musí být tyto dokumenty k dispozici příslušnému orgánu.
Článek 16
Limitní hodnoty
1. Rada prostřednictvím směrnic stanoví postupem podle článku 118a Smlouvy na základě dostupných informací, včetně vědeckých a technických údajů, limitní hodnoty pro všechny karcinogeny, u nichž je to možné, a je-li to nezbytné, jiné přímo související předpisy.
2. Limitní hodnoty a jiné přímo související předpisy jsou uvedeny v příloze III.
Článek 17
Přílohy
1. Přílohy I a III mohou být měněny pouze postupem podle článku 118a Smlouvy.
2. Úpravy přílohy II čistě technického rázu v souvislosti s technickým rozvojem a se změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích a poznatcích v oblasti karcinogenů se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 18
Využívání údajů
Komise musí mít přístup k využívání údajů shromážděných příslušnými vnitrostátními orgány na základě informací uvedených v čl. 14 odst. 8.
Článek 19
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Pokud budou po oznámení této směrnice prováděny změny ve směrnicích 67/548/EHS nebo 88/379/EHS prostřednictvím pozměňujících směrnic, pokud jde o látky a přípravky uvedené v čl. 2 písm. a) a b), uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k promítnuní těchto změn do předpisů uvedených v prvním pododstavci ve lhůtě stanovené pro provedení uvedených pozměňujících směrnic.
Členské státy neprodleně uvědomí Komisi, že předpisy uvedené v tomto odstavci byly uvedeny v účinnost.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřebičů plynných paliv (90/396/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že členské státy jsou na svém územích odpovědné za zajištění bezpečnosti a zdraví osob, a případně domácích zvířat a majetku, před nebezpečím plynoucím z používání spotřebičů plynných paliv;
vzhledem k tomu, že v určitých členských státech je v závazných předpisech definována zejména úroveň bezpečnosti spotřebičů plynných paliv specifikováním konstrukce, provozních charakteristik a inspekčních postupů; že tyto závazné předpisy nemusí nutně vést k různým úrovním bezpečnosti v jednotlivých členských státech, ale že jejich rozdílnost může bránit obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že v členských státech platí různé podmínky, pokud jde o druhy plynných paliv a vstupní tlaky; že tyto podmínky nejsou harmonizovány, protože situace v dodávce a rozvodech energie je pro každý členský stát odlišná;
vzhledem k tomu, že články 65 a 68 Bílé knihy o dotvoření vnitřního trhu, která byla schválena Evropskou radou v červnu 1985, pojednávají o novém přístupu k harmonizaci právních předpisů;
vzhledem k tomu, že odchylně od jednoho ze základních pravidel Společenství, jmenovitě pravidla volného pohybu zboží, jsou podle současných právních předpisů Společenství překážky pohybu uvnitř Společenství vyplývající z rozdílů vnitrostátních právních předpisů pro uvádění výrobků na trh přijatelné, pokud tyto překážky lze uznat jako nezbytné k zajištění základních požadavků; že harmonizace právních předpisů musí být v tomto případě omezena na předpisy, které jsou nezbytné pro splnění základních požadavků na bezpečnost, ochranu zdraví a úsporu energie týkající se spotřebičů plynných paliv; že tyto požadavky, protože jsou základní, musí nahradit odpovídající vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že udržování nebo zvyšování úrovně bezpečnosti dosažené v členských státech tvoří jeden ze základních cílů této směrnice a bezpečnosti, jak je definována v základních požadavcích;
vzhledem k tomu, že musí být zachovány základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost, aby byla zajištěna bezpečnost spotřebičů plynných paliv; že úspora energie se považuje za nezbytnou; že tyto požadavky musí být uplatňovány rozumně s ohledem na stav techniky v době konstrukce;
vzhledem k tomu, že tato směrnice obsahuje pouze základní požadavky; že pro usnadnění posuzování shody se základními požadavky je nezbytné mít harmonizované normy na evropské úrovni, zvláště pokud jde o výrobu, fungování a instalaci spotřebičů plynných paliv tak, aby výrobky vyhovující těmto harmonizovaným normám bylo možno považovat za výrobky vyhovující základním požadavkům; že tyto normy, harmonizované na evropské úrovni, jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za subjekty oprávněné k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatou jedním nebo oběma uvedenými subjekty na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [4], ve znění směrnice 88/182/EHS [5], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že do přijetí harmonizovaných norem ve smyslu této směrnice by se měly shoda se základními požadavky a volný pohyb spotřebičů plynných paliv usnadnit schválením, na úrovni Společenství, výrobků, které vyhovují vnitrostátním normám, jejichž shoda se základními požadavky byla potvrzena kontrolním postupem Společenství;
vzhledem k tomu, že kontrola dodržování odpovídajících technických předpisů je nutná pro zajištění účinné ochrany uživatelů a třetích stran; že existující postupy certifikace se v jednotlivých členských státech liší; že k zamezení vícenásobných inspekcí, které brání volnému pohybu nádob, je nezbytné přijmout v rámci členských států opatření ke vzájemnému uznávání postupů certifikace; že pro usnadnění vzájemného uznávání postupů certifikace je nutno v rámci Společenství vypracovat harmonizované postupy, společně s harmonizovanými kritérii pro jmenování subjektů odpovědných za provádění těchto postupů;
vzhledem k tomu, že odpovědnost členských států na jejich územích za bezpečnost, ochranu zdraví a úsporu energie, která je zahrnuta v základních požadavcích, musí být uznána v ochranné doložce stanovující přiměřený postup Společenství;
vzhledem k tomu, že ti, kterým je určeno každé rozhodnutí přijaté v souladu s touto směrnicí, musí být informováni o důvodech takového rozhodnutí a o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů;
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 17. září 1984 rámcovou směrnici o spotřebičích plynných paliv (84/530/EHS) [6], naposledy pozměněnou směrnicí 86/312/EHS [7], a samostatnou směrnici o ohřívačích vody na plynná paliva (84/531/EHS) [8] naposledy pozměněnou směrnicí 88/665/EHS [9]; že se obě směrnice týkají stejné oblasti jako tato směrnice a měly by být proto zrušeny;
vzhledem k tomu, že opatření zaměřená na postupné vytváření vnitřního trhu musí být přijata do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je tvořen prostorem bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti, uvádění na trh a volný pohyb
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na:
- spotřebiče plynných paliv používané k vaření, vytápění, ohřevu užitkové vody, chlazení, svícení nebo praní, které mají, podle povahy provozu, běžnou teplotu vody nepřevyšující 105 oC, dále jen "spotřebiče".
Hořáky s nuceným průtokem vzduchu a topná tělesa vybavená těmito hořáky se rovněž považují za spotřebiče,
- bezpečnostní, kontrolní nebo regulační zařízení a podskupiny, s výjimkou hořáků s nuceným průtokem vzduchu a topných těles vybavených těmito hořáky, samostatně uváděné na trh pro profesionální použití a určené pro zabudování do spotřebiče plynných paliv nebo tvořící součást takového spotřebiče, dále jen "vybavení".
2. Spotřebiče zvláště určené pro použití k průmyslovým procesům probíhajícím v průmyslových objektech jsou vyňaty z oblasti působnosti definované v odstavci 1.
3. Pro účely této směrnice se výrazem "plynné palivo" rozumí jakékoli palivo v plynném stavu při teplotě 15 oC a tlaku 1 bar.
4. Pro účely této směrnice se výrazem "spotřebič se běžně používá" rozumí, že spotřebič je:
- správně instalován a pravidelně udržován v souladu s pokyny výrobce,
- používán s běžnými odchylkami v jakosti paliva a při běžném kolísání vstupního tlaku paliva a
- používán v souladu s určeným účelem nebo způsobem, který lze rozumně předvídat.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby spotřebiče uvedené v článku 1 mohly být uváděny na trh a do provozu pouze tehdy, neohrozí-li při běžném používání bezpečnost osob, domácích zvířat a majetku.
2. Členské státy sdělí do 1. ledna 1991 druhy plynných paliv a odpovídající vstupní tlaky používané na jejich území ostatním členským státům a Komisi.
Rovněž včas oznámí všechny změny.
Komise zajistí, aby tyto informace byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 3
Spotřebiče a vybavení uvedené v článku 1 musí vyhovovat základním požadavkům stanoveným v příloze I, které se na ně vztahují.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh nebo do provozu spotřebičů, které vyhovují základním požadavkům této směrnice.
2. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh vybavení uvedeného v článku 1, které je opatřeno certifikátem podle čl. 8 odst. 4.
Článek 5
1. Členské státy předpokládají, že spotřebiče a vybavení splňují základní požadavky podle článku 3, pokud jsou spotřebiče a vybavení ve shodě
a) s odpovídajícími vnitrostátními normami, které přejímají harmonizované normy, odkazy na tyto normy byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství
Členské státy zveřejní odkazy na tyto vnitrostátní normy;
b) s příslušnými vnitrostátními normami podle odstavce 2, pokud v oblastech, kterých se takové normy týkají, neexistují žádné harmonizované normy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění svých vnitrostátních norem podle odst. 1 písm. b), o kterých se domnívají, že jsou ve shodě se základními požadavky podle článku 3. Komise předloží tyto vnitrostátní normy ostatním členským státům. V souladu s postupem uvedeným v čl. 6 odst. 2 Komise oznámí členským státům ty vnitrostátní normy, u nichž se předpokládá shoda se základními požadavky podle článku 3.
Článek 6
1. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že normy podle čl. 5 odst. 1 nesplňují zcela základní požadavky uvedené v článku 3, Komise nebo dotyčný členský stát předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS, dále jen "výbor". Výbor bezodkladně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy, zda je či není nutné stáhnout tyto normy ze zveřejnění podle čl. 5 odst. 1.
Po obdržení sdělení podle čl. 5 odst.
2, Komise záležitost konzultuje s výborem. Do jednoho měsíce po obdržení stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy, zda je u dané vnitrostátní normy (norem) předpokládána shoda; pokud ano, pak členské státy zveřejní odkazy na tyto normy.
Komise je rovněž zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
1. Pokud členský stát shledá, že by běžně používané spotřebiče opatřené značkou ES mohly ohrozit bezpečnost osob, domácích zvířat nebo majetku, přijme veškerá nezbytná opatření pro stažení těchto spotřebičů z trhu nebo pro zákaz či omezení jejich uvádění na trh.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
a) nesplněním základních požadavků podle článku 3, jestliže spotřebič neodpovídá normám podle čl. 5 odst.
1;
b) nesprávným použitím norem podle čl. 5 odst. 1;
c) nedostatky v samotných normách podle čl. 5 odst.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace se zúčastněnými stranami.
Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že opatření podle odstavce 1 jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který opatření přijal, a ostatní členské státy.
Pokud rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách, předloží Komise po konzultacích s dotyčnými zúčastněnými stranami záležitost do dvou měsíců výboru, jestliže členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, a zahájí postup podle článku 6.
3. Pokud je spotřebič, který nevyhovuje příslušným požadavkům, opatřen značkou ES, přijme příslušný členský stát nezbytná opatření vůči tomu, kdo značku připojil, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly průběžně informovány o průběhu tohoto postupu a jeho výsledku.
KAPITOLA II
Prostředky certifikace shody
Článek 8
1. Prostředky certifikace shody sériově vyráběných spotřebičů jsou následující:
a) ES přezkoušení typu podle bodu 1 přílohy II a
b) před jejich uvedením na trh podle volby výrobce:
- ES prohlášení o shodě s typem podle bodu 2 přílohy II nebo
- ES prohlášení o shodě s typem (zabezpečování jakosti výroby) podle bodu 3 přílohy II nebo
- ES prohlášení o shodě s typem (zabezpečování jakosti výrobku) podle bodu 4 přílohy II nebo
- ES ověřování podle bodu 5 přílohy II.
2. V případě kusové výroby spotřebiče nebo výroby v malých množstvích si může výrobce zvolit ES ověřování každého jednotlivého výrobku, jak je uvedeno v bodu 6 přílohy II.
3. Po dokončení postupů uvedených v odst. 1 písm b) a v odst. 2 se na vyhovující spotřebiče připojí ES značka shody podle článku 10.
4. Postupy podle odstavce 1 se použijí na vybavení uvedené v článku 1, s výjimkou připojení ES značky shody, a případně vypracování prohlášení o shodě.
Vydá se certifikát vyjadřující shodu vybavení s ustanoveními této směrnice, která se na ně vztahují, a které udávají jeho charakteristiky a způsob, jak musí být zabudováno nebo namontováno do spotřebiče, aby byly splněny základní požadavky, které platí pro dokončené spotřebiče.
Certifikát se připojí k vybavení.
5. Jestliže spotřebiče rovněž podléhají jiným směrnicím Společenství:
- jejich shoda se základními požadavky této směrnice se ověří postupy uvedenými v odstavcích 1 a 2 a
- zajistí se, aby rovněž vyhovovaly základním požadavkům jiných směrnic podle postupů uvedených v těchto směrnicích.
Připojení značky ES podle odstavce 3 osvědčuje, že přístroj splňuje ustanovení všech směrnic, které se na něj vztahují.
6. Záznamy a korespondence vztahující se k prostředkům certifikace shody jsou vypracovány v úředním jazyce (úředních jazycích) členského státu, ve kterém je subjekt odpovědný za provádění těchto postupů usazen, nebo v jazyce přijatém tímto subjektem.
Článek 9
1. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům subjekty, dále jen "oznámené subjekty", které jsou odpovědné za provádění postupů podle článku 8.
Komise pro informaci zveřejní seznam těchto subjektů a přidělené identifikační znaky v Úředním věstníku Evropských společenství a zajistí pravidelnou aktualizaci seznamu.
2. Členské státy použijí kritéria stanovená v příloze V pro posuzování subjektů, které mají být oznámeny.
O subjektech splňujících kritéria pro posuzování stanovená v příslušných harmonizovaných normách se předpokládá, že splňují kritérií stanovená v příloze V.
3. Členský stát, který oznámil určitý subjekt, je povinen mu oznámení odvolat, pokud shledá, že tento subjekt již nesplňuje kritéria uvedená v odstavci 2.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
KAPITOLA III
ES značka shody
Článek 10
1. ES značka shody a nápisy podle přílohy III jsou připojeny na spotřebič nebo na výrobní štítek upevněný na spotřebiči a musí být viditelné, čitelné a nesmazatelné.
Výrobní štítek musí být vyroben tak, aby nemohl být znovu použit.
2. Připojování jiných značek nebo nápisů, které by mohly způsobit záměnu se značkou ES, je zakázáno.
Článek 11
Jestliže se zjistí, že značka ES byla na spotřebiče nesprávně připojena, nebo že certifikace byla vybavení nesprávně udělena protože:
- spotřebiče nebo vybavení neodpovídají spotřebiči nebo vybavení uvedenému v certifikátu ES přezkoušení typu,
- spotřebiče nebo vybavení sice odpovídají spotřebiči nebo vybavení uvedenému v certifikátu ES přezkoušení typu, ale nesplňují základní požadavky, které se na ně vztahují,
- výrobce nesplnil své povinnosti specifikované v příloze II,
odejme oznámený subjekt oprávnění připojit značku ES nebo vydat certifikát, a uvědomí o tom také ostatní oznámené subjekty a podá zprávu dotyčnému členskému státu.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 12
Každé rozhodnutí přijaté na základě této směrnice, které zahrnuje omezení pro uvádění spotřebiče na trh a/nebo do provozu, musí být přesně odůvodněno.
Toto rozhodnutí se neprodleně oznámí straně, které se týká, spolu s informací o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů daného členského státu spolu s uvedením časových lhůt pro jejich uplatnění.
Článek 13
Směrnice 84/530/EHS a 84/531/EHS se tímto zrušují.
Článek 14
1. Členské státy do 1. července 1991 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne1. ledna 1992.
2. Odchylně od článku 2 a aniž jsou dotčeny články 30 až 36 Smlouvy, členské státy nicméně mohou v období do 31. prosince 1995 povolit uvádění na trh a/nebo do provozu spotřebičů a vybavení, které splňují předpisy členských států platné před 1. lednem 1992.
3. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1990,
kterou se mění směrnice 84/647/EHS o užívání vozidel najatých bez řidiče pro silniční přepravu zboží
(90/398/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle článku 8 směrnice 84/647/EHS [4] je Komise povinna přezkoumat čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice, které obsahují omezující ustanovení;
vzhledem k tomu, že tato omezující ustanovení vedou k tomu, že uvedená směrnice je používána ve Společenství nestejným způsobem; že alespoň částečné zrušení těchto ustanovení může vést k hospodárnějšímu finančnímu řízení a snížit náklady dopravců pro vlastní i cizí potřebu;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí uvedenou směrnici změnit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 84/647/EHS se mění takto:
1. V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Členské státy mohou z působnosti odstavce 1 vyloučit dopravu pro vlastní potřebu prováděnou vozidly s přípustnou celkovou hmotností nad šest tun."
2. V článku 4 se zrušuje odstavec 2.
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1990 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1990,
kterou se mění příloha II směrnice 86/280/EHS o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHS
(90/415/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1] a zejména na články 6 a 12 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví pro vypouštění látek emisní normy ze seznamu I přílohy této směrnice; že článek 6 téže směrnice požaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž jakostních cílů pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že se od členských států vyžaduje uplatňování mezních hodnot s výjimkou případů, kdy mohou použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že směrnice 86/280/EHS [5] ve znění směrnice 88/347/EHS [6] bude na návrh Komise pozměňována a doplňována v souladu s vývojem vědeckých poznatků zejména o toxicitě, persistenci a akumulaci zmíněných látek v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků; že za tímto účelem je nutné doplnit v tomto smyslu danou směrnici o ustanovení o dalších nebezpečných látkách a pozměnit obsah přílohy II;
vzhledem k tomu, že článek 5 směrnice 86/280/EHS stanoví, že v případě určitých významných zdrojů znečišťování těmito látkami, jiných než jsou zdroje podléhající mezním hodnotám Společenství nebo vnitrostátním emisním normám, budou připraveny zvláštní programy k zamezení tohoto znečišťování;
vzhledem k tomu, že malá vypouštění podléhající ustanovením článku 5 směrnice 86/280/EHS mohou být vyňata z působnosti článku 3 směrnice 76/464/EHS;
vzhledem k tomu, že podle kritérií stanovených ve směrnici 76/464/EHS se na 1-2-dichlorethan, trichlorethylen, perchlorethylen a trichlorbenzen vztahuje směrnice 86/280/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice 86/280/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců ode dne jejího oznámení [7].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1990, kterou se mění směrnice 85/511/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení kulhavky a slintavky, směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí
(90/423/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnicí 85/511/EHS [4] byla zavedena opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky;
vzhledem k tomu, že s cílem dotvoření vnitřního trhu k 1. lednu 1993 je nutno upravit opatření již dříve přijatá na úrovni Společenství jako celku k tlumení slintavky a kulhavky v celém Společenství; že je nezbytné zavést jednotnou politiku v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že studie Komise o tlumení slintavky a kulhavky ukázala, že ve Společenství jako celku by bylo vhodnější očkování neprovádět; že studie došla k závěru, že existuje riziko při manipulaci s virem v laboratořích kvůli možnosti jeho úniku a přenosu na místní zvířata vnímavá vůči této chorobě a při používání očkovací látky, pokud inaktivační postupy nezajistí její bezpečnost;
vzhledem k tomu, že studie Komise v souvislosti s otázkou budoucí politiky Společenství ohledně očkování jasně ukázala, že by očkování proti této chorobě měla být k určenému datu úředně zrušena a zároveň by toto zrušení mělo být doprovázeno politikou porážky a likvidace všech nakažených zvířat;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 88/379/EHS ze dne 12. července 1988, kterým se koordinují prováděcí pravidla stanovená členskými státy při používání článku 6 směrnice Rady 85/511/EHS [5], již stanovilo minimální soustavu pravidel, jež mají být používána ve všech členských státech při přiznávání odchylek z povinnosti provést porážku všech zvířat v nakaženém hospodářství;
vzhledem k tomu, že v extrémních situacích, kdy hrozí rozsáhlé rozšíření nákazy zvířat, může být potřebné, aby existovala možnost použít nouzové očkování; že je nutné stanovit podmínky, za kterých lze toto očkování provádět;
vzhledem k tomu, že přijetí jednotné politiky Společenství v boji proti slintavce a kulhavce vyžaduje úpravu pravidel, jimiž se řídí vnitřní trh Společenství s živými zvířaty a dovoz živých zvířat a určitých živočišných produktů ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata zvláštní ustanovení o finanční podpoře členským státům v souvislosti s porážkou, likvidací a jinými kroky při mimořádných situacích;
vzhledem k tomu, že fungování nových opatření musí být průběžně sledováno a hodnoceno Komisí, která Radě každoročně podává zprávu o jejich provádění,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 85/511/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Tato směrnice definuje opatření Společenství, která mají být použita k tlumení v případech vzplanutí slintavky a kulhavky jakéhokoli typu viru."
2. V článku 5:
a) se v bodu 2 zrušují úvodní slova "a) v členských státech nebo oblastech, kde je očkování zakázáno" a zrušuje se celý bod b);
b) v bodu 3 se slova "se neuplatňují" nahrazují slovy "se nemusí uplatňovat".
3. V článku 6:
a) odst. 1 prvním pododstavci se slova "čl. 5 odst. 2 písm. a) první a druhé odrážky a odst. 2 písm. b) bod i)" nahrazují slovy "čl. 5 odst. 2 první a druhá odrážka";
b) v odst. 1 druhém pododstavci se zrušují slova "písmeno a)";
c) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Pokud se použije ustanovení odstavce 1, členské státy uplatní opatření stanovená rozhodnutím Komise 88/397/EHS [6]."
4. V článku 9:
a) v odstavci 1 se poslední věta nahrazuje tímto:
"Vymezení pásem zohledňuje přirozené hranice, možnost kontroly a technický pokrok, jež umožňují předvídat možné rozšíření viru vzduchem nebo jinými způsoby, a toto vymezení bude muset být v případě potřeby revidováno v souvislosti s takovými faktory."
b) V odst. 2 písm. a) se první odrážka nahrazuje těmito dvěma odrážkami:
"— musí být provedeno sčítání ve všech hospodářstvích se zvířaty druhů vnímavých vůči dané chorobě,
— hospodářství, na která se vztahuje povinnost provést takové sčítání, se musí pravidelně podrobovat veterinární kontrole".
5. V čl. 11 odst. 1 první a druhé odrážce se slova "příloze" nebo "příloze I" v obou případech nahrazují slovy "příloze B".
6. Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
1. Členské státy zajistí, aby:
- bylo zakázáno používání očkovacích látek proti slintavce a kulhavce,
- manipulace s virem slintavky a kulhavky pro účely výzkumné, diagnostické a/nebo k výrobě očkovacích látek byla prováděna pouze ve schválených zařízeních a laboratořích uvedených na seznamu v přílohách A a B,
- se skladování, dodávání, distribuce a prodej očkovacích látek proti slintavce a kulhavce na území Společenství prováděly pod úředním dohledem,
- zařízení a laboratoře zmíněné v druhé odrážce byly schváleny pouze tehdy, pokud splňují minimální požadavky doporučené Organizací Spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO) pro laboratoře pracující s viry slintavky a kulhavky in vitro a in vivo.
2. Veterinární odborníci Komise ve spolupráci s příslušnými orgány členských států provádějí kontroly na místě za účelem prověření, zda bezpečnostní systémy používané v zařízeních a laboratořích uvedených v přílohách A a B vyhovují minimálním požadavkům FAO.
Komise provádí tyto kontroly alespoň jednou ročně, přičemž první z těchto kontrol je nutno provést do 1. ledna 1992, a první zprávu předá, též do uvedeného data, Stálému veterinárnímu výboru.
Seznam zařízení a laboratoří v přílohách A a B může Komise do 31. prosince 1991 na základě těchto kontrol upravit postupem podle článku 17.
Seznam se pravidelně aktualizuje stejným postupem.
Stejným postupem lze rozhodnout o přijetí jednotného kodexu správné praxe pro bezpečnostní systémy používané v zařízeních a laboratořích uvedených na seznamu v přílohách A a B.
3. Bez ohledu na ustanovení odstavce 1 týkajících se používání očkovací látky proti slintavce a kulhavce je možno rozhodnout, že v případě, kdy byl potvrzen výskyt slintavky a kulhavky a hrozí její značné rozšíření, může být zavedeno nouzové očkování za použití technických postupů zaručujících úplnou imunitu zvířat.
V takovém případě je nutno mimo jiné stanovit:
- rozsah geografické oblasti, v níž se má nouzové očkování provést,
- druh a věk zvířat, která mají být očkována,
- trvání očkovací kampaně,
- zvláštní pozastavení jakéhokoli využívání očkovaných zvířat a jejich produktů,
- zvláštní identifikaci a zvláštní evidenci očkovaných zvířat,
- jiné záležitosti potřebné vzhledem k mimořádnosti situace.
Rozhodnutí zavést nouzové očkování přijímá Komise ve spolupráci s dotyčným členským státem postupem podle článku 16.
Toto rozhodnutí bere zvláště v úvahu stupeň koncentrace zvířat v určitých oblastech a potřebu chránit zvláštní plemena.
Odchylně od ustanovení prvního pododstavce může však být rozhodnutí zavést nouzové očkování kolem ohniska přijato i dotyčným členským státem poté, co uvědomí Komisi, za předpokladu, že nedojde k ohrožení základních zájmů Společenství.
Toto rozhodnutí je nutno okamžitě projednat v rámci Stálého veterinárního výboru postupem podle článku 16."
7. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
1. Do té doby, než Společenství vytvoří zásoby očkovací látky proti slintavce a kulhavce, jsou členské státy oprávněny ponechat si zásoby antigenů v jednom ze zařízení uvedených v přílohách.
Pro účely prvního pododstavce je nutno uzavřít smlouvy mezi Komisí a zodpovědnými osobami v zařízeních, které jmenují členské státy; ve smlouvách budou zejména uvedena potřebná množství dávek antigenů s ohledem na požadavky odhadované podle plánů zmíněných v čl. 5 odst. 1 směrnice 90/432/EHS [7] maximálně pro 10 sérotypů.
Po tomto přechodném období budou členské státy oprávněny pod dohledem Společenství určit zařízení pro balení a skladování hotových očkovacích látek pro nouzové očkování.
2. Rada na návrh Komise do 1. dubna 1991 přijme kvalifikovanou většinou rozhodnutí, kterým určí specializovaný ústav pro kontroly očkovacích látek a pro kontroly zkřížené imunity a stanoví jeho pravomoci.
3. Do 1. dubna 1991 Komise předloží Radě zprávu případně doplněnou o návrhy pravidel týkajících se balení, výroby, distribuce a stavu zásob očkovacích látek proti slintavce a kulhavce ve Společenství, spolu s návrhy na vytvoření alespoň dvou zásob očkovacích látek Společenství proti slintavce a kulhavce."
8. Článek 15 se zrušuje.
9. Článek 18 se nahrazuje tímto:
"Článek 18
Na základě zprávy Komise o zkušenostech získaných při používání této směrnice, případně doplněné o vhodné návrhy, Rada znovu posoudí situaci do dvou let od přijetí směrnice 90/423/EHS [*] Úř. věst.
L 224, 18.8.1990, s. 13.."
10. Směrnice se doplňuje o přílohu A připojenou k této směrnici.
Dosavadní příloha s názvem "Vnitrostátní laboratoře pro slintavku a kulhavku" se označuje jako příloha B.
Článek 2
Článek 4a směrnice 64/432/EHS [9], naposledy pozměněné směrnicí 89/662/EHS [10], se mění takto:
1. V prvním pododstavci, bodu 1:
i) se řádek 3 nahrazuje tímto: "…které neprováděly očkování po dobu alespoň 12 měsíců a…";
ii) písmeno B se nahrazuje tímto:
"B. pokud zvíře pochází ze členského státu, který během předcházejících 12 měsíců prováděl profylaktické očkování nebo přistoupil ve výjimečných případech k nouzovému očkování na svém území";
iii) v písmenu B a v bodu 2 prvním pododstavci se doplňuje nová odrážka, která zní:
"V tomto případě je možno požadovat výše uvedené záruky na dobu 12 měsíců po dokončení nouzového očkování."
2. V prvním pododstavci, v bodu 2 se úvodní slova nahrazují tímto:
"2. Členské státy, které přistoupily ve výjimečných případech k nouzovému očkování na celém svém území a které povolují pobyt očkovaných zvířat na svém území, dovážejí na své území živý skot za těchto podmínek:".
3. Před poslední pododstavec se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Pokud je členskému státu povoleno v souladu s čl. 13 odst.
3 směrnice 85/511/EHS [*] Úř. věst.
L 315, 26.11.1985, s. 11. naposledy pozměněné směrnicí 90/423/EHS [**] Úř. věst.
L 224, 18.8.1990, s.
13. přistoupit k nouzovému očkování na omezené části jeho území, statut zbývající části území není dotčen za předpokladu, že po dobu 12 měsíců po skončení očkování jsou v platnosti opatření bránící přemísťování očkovaných zvířat."
Článek 3
Směrnice 72/462/EHS [13], naposledy pozměněná směrnicí 89/662/EHS [14], se mění takto:
1. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Aniž je dotčeno ustanovení čl. 3 odst. 1, členské státy nepovolí dovoz zvířat, na která se vztahuje tato směrnice, pokud nepocházejí ze třetích zemí:
a) prostých chorob, vůči nimž jsou zvířata vnímavá:
- po dobu předchozích dvanácti měsíců: mor skotu, plicní choroba skotu, katarální horečka ovcí, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba),
- po dobu předchozích šesti měsíců: nakažlivá vezikulární stomatitida;
b) ve kterých se v předchozích dvanácti měsících neprovádělo očkování proti chorobám uvedeným v písm. a) první odrážce, vůči nimž jsou tato zvířata vnímavá.
2. Členské státy realizují dovoz zvířat těch druhů, které jsou vnímavé vůči slintavce a kulhavce, ze třetích zemí na své území za následujících podmínek:
1. pokud zvířata pocházejí ze třetí země, která je prostá slintavky a kulhavky alespoň po dobu předchozích dvou let a která neprováděla očkování alespoň po dobu předchozích 12 měsíců a která nepovoluje vstup zvířat na své území, jež byla očkována během předchozích 12 měsíců, je nutná záruka, že zvířata nebyla očkována proti slintavce a kulhavce;
2. pokud zvířata pocházejí ze třetí země, která je prostá slintavky a kulhavky alespoň po dobu předchozích dvou let, která provádí očkování a která povoluje vstup očkovaných zvířat na své území, jsou nutné tyto záruky:
a) záruka, že zvířata nebyla očkována proti slintavce a kulhavce;
b) záruka, že skot měl negativní výsledky při vyšetření na virus slintavky a kulhavky prováděném metodou hltano-hrtanového seškrabu (tzv. Probang test);
c) záruka, že skot měl negativní výsledky při sérologickém vyšetření na zjištění přítomnosti protilátek proti viru slintavky a kulhavky;
d) záruka, že zvířata byla v zemi vývozu izolována v karanténní stanici po dobu 14 dnů pod dohledem úředního veterinárního lékaře. V této souvislosti platí, že žádné zvíře nacházející se v karanténní stanici nesmí být očkováno proti slintavce a kulhavce během 21 dnů před vývozem a žádné zvíře kromě zvířat, která patří do šarže, nesmí být během téhož období umístěno do karantény;
e) umístění do karantény na dobu 21 dnů.
3. pokud zvířata pocházejí ze třetí země, která není prostá slintavky a kulhavky alespoň po dobu předchozích dvou let, jsou nutné následující záruky:
a) záruky uvedené v bodu 2;
b) další záruky, o kterých se rozhodne postupem podle článku 30.
Pro účely tohoto odstavce může být třetí země i nadále považována za prostou slintavky a kulhavky po dobu alespoň dvou předchozích let, i když byl na omezené části jejího území zaznamenán omezený počet ohnisek této nákazy, a to pod podmínkou, že taková ohniska byla do tří měsíců zlikvidována.
3. Postupem podle článku 29:
a) aniž je dotčeno ustanovení čl. 3 odst. 1, je nutno vypracovat seznam třetích zemí, kterým je povoleno vyvážet zvířata do Společenství a které splňují požadavky uvedené v odstavci 2;
b) je nutno vypracovat seznam karanténních stanic, z nichž takové země mohou vyvážet zvířata do Společenství; a
c) je nutno stanovit případné další záruky v souvislosti s každou takovou zemí."
2. Článek 14 se mění takto:
1. V odst. 2 písm. a) se zrušují slova "slintavka a kulhavka exotického typu".
2. Doplňuje se nový odstavec, který zní:
"3. Aniž je dotčeno ustanovení čl. 3 odst. 1:
a) dovoz čerstvého masa ze třetích zemí, ve kterých:
- je slintavka a kulhavka (typy A, O, C) enzootická,
- se neprovádí systematická porážka v případě vzniku ohniska slintavky a kulhavky,
- se provádí očkování,
je povolen pouze za následujících podmínek:
i) daná třetí země nebo její region je schválená postupem podle článku 29;
ii) maso je vyzrálé, jeho pH kontrolované, je vykostěné a hlavní mízní uzliny jsou odstraněny.
Dovoz drobů pro lidskou spotřebu je omezen s ohledem na odborné vědecké stanovisko.
Je možno přijmout zvláštní podmínky pro dovoz drobů určených k farmaceutickým účelům a k výrobě krmiva pro zvířata chovaná v zájmovém chovu.
Tato omezení a podmínky se stanoví postupem uvedeným v článku 29;
b) dovoz čerstvého masa ze třetích zemí, ve kterých se provádí očkování proti slintavce a kulhavce typů SAT nebo ASIA 1 je povolen pouze za následujících podmínek:
i) v dané třetí zemi jsou regiony, kde není očkování povoleno a kde se za předchozích 12 měsíců slintavka a kulhavka nevyskytla; tyto regiony podléhají schválení postupem podle článku 29;
ii) maso je vyzrálé, vykostěné a hlavní mízní uzliny jsou odstraněny a nevyváží se dříve než 3 týdny po porážce;
iii) dovoz drobů z těchto zemí není povolen;
c) dovoz čerstvého masa ze třetích zemí,
- ve kterých se provádí očkování a
- které jsou po dobu předchozích 12 měsíců prosté slintavky a kulhavky,
se povoluje za podmínek určených postupem podle článku 29.
d) dovoz čerstvého masa ze třetích zemí, ve kterých:
- se neprovádí běžné očkování a
- které jsou považovány za prosté slintavky a kulhavky,
se povoluje postupem podle článku 29 a v souladu s předpisy, kterými je upraven obchod uvnitř Společenství.
Doplňková pravidla, které se mohou vztahovat na země zmíněné v písmenech a) a b) prvního pododstavce, se stanoví postupem podle článku 29."
Článek 4
1. Členské státy, které provádějí profylaktické očkování na celém svém území nebo na jeho části, ukončí toto očkování nejpozději do 1. ledna 1992 a od data, ke kterému očkování ukončily, zakáží dovoz očkovaných zvířat na své území.
2. Odstavec 1 však vstoupí v platnost dnem vstupu v platnost rozhodnutí zmíněných v čl. 14 odst. 3 směrnice 85/511/EHS a v čl. 23 odst. 1 směrnice 90/425/EHS v souvislosti s živými zvířaty a s živočišnými produkty zvířat, která jsou vnímavá vůči slintavce a kulhavce.
3. Pokud rozhodnutí zmíněná v odstavci 2 nebudou přijata do 30. června 1991, Komise předloží potřebné návrhy.
Článek 5
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán, ve kterém jsou uvedena vnitrostátní opatření, jež mají být provedena v případě, že vznikne ohnisko slintavky a kulhavky.
Tento plán musí umožnit přístup k zařízením, vybavení, personálu a veškerým materiálům potřebným k rychlému a účinnému potlačení nákazy.
Musí v něm být přesně uvedeny požadavky každého dotyčného členského státu ohledně potřebného množství očkovací látky pro případ opětovného zavedení nouzového očkování.
2. Komise postupem podle článku 16 směrnice 85/511/EHS stanoví do 31. prosince 1990 kritéria pro vypracování těchto plánů.
3. Plány vypracované v souladu s kritérii zmíněnými v odstavci 2 je nutno předložit Komisi do 31. prosince 1991.
4. Komise plány prostuduje, aby zjistila, zda umožňují dosažení požadovaných cílů, a navrhne dotyčnému členskému státu případné úpravy, které je nutno učinit zejména k docílení jejich slučitelnosti s plány ostatních členských států.
Komise plány, případně upravené, schvaluje postupem podle článku 16 směrnice 85/511/EHS.
Plány mohou být následně stejným postupem upraveny nebo doplněny, aby tak byl zohledněn vývoj situace.
5. Komise postupem podle článku 6 směrnice 82/894/EHS může odchylně od ustanovení čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice zřídit systém včasné výstrahy pro informování Komise a ostatních členských států o vzniku ohniska slintavky a kulhavky.
Článek 6
Aby byly zohledněny případné obtíže, zejména při použití čl. 13 odst. 3 směrnice 85/511/EHS, které by mohly vzniknout v důsledku přechodu od úpravy, která existovala v jednom nebo ve více členských státech před použitím této směrnice, k úpravě zavedené touto směrnicí, nebo pokud to vyžaduje realizace plánů uvedených v článku 5, Komise postupem podle článku 16 směrnice 85/511/EHS může přijmout vhodná opatření nejvýše na dobu dvou let. Aniž je dotčeno ustanovení čl. 4 písm. a) směrnice 64/432/EHS, je zejména nutno do 1. ledna 1991 přijmout opatření týkající se přemísťování zvířat, která během předchozích dvanácti měsíců nebyla očkována.
Článek 7
Do 1. ledna 1992 předloží Komise zprávu o struktuře veterinárních útvarů ve Společenství.
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu
(90/425/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout opatření, která mají sloužit k postupnému vytváření vnitřního trhu v období, které vyprší dne 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že harmonické fungování společných organizací trhu se zvířaty a produkty živočišného původu si vyžaduje odstranění veterinárních a zootechnických překážek kladených rozvoji obchodu uvnitř Společenství se zvířaty a s dotyčnými produkty a že z tohoto hlediska volný pohyb zvířat a zemědělských produktů vytváří základní prvek společných organizací trhu a měl by usnadnit racionální rozvoj zemědělské produkce, jakož i optimální využití výrobních faktorů;
vzhledem k tomu, že ve veterinární oblasti jsou v současnosti hranice využívány za účelem provádění kontrol, které mají zajistit ochranu lidského zdraví a zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že konečným cílem je omezit veterinární kontroly pouze na místo odeslání; že uskutečnění tohoto cíle si vyžaduje harmonizaci základních požadavků týkajících se ochrany zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že s cílem dotvoření vnitřního trhu je nutné v očekávání splnění tohoto cíle položit důraz na tyto kontroly, které mají být prováděny v místě odeslání, a upravit to, které kontroly by se mohly provádět v místě určení; že toto řešení vede k upuštění od možnosti provádět veterinární kontroly na vnitřních hranicích Společenství a že v tomto směru je odůvodněný požadavek uchování veterinárního osvědčení nebo identifikačního dokumentu, jak stanoví předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že toto řešení předpokládá zvýšenou důvěru při veterinárních kontrolách prováděných státem odeslání, a to především zřízením systému rychlé výměny informací; že je důležité, aby členský stát odeslání zajistil provádění veterinárních kontrol náležitým způsobem;
vzhledem k tomu, že v členském státu určení mohou být veterinární kontroly prováděny namátkově na místě určení; že nicméně v případě závažného podezření z vážného porušení předpisů může být veterinární kontrola prováděna během přepravy zvířat a produktů a že je možné v oblastech, které nejsou zharmonizovány, zachovat možnost uložení karantény;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit důsledky zjištění učiněného veterinární kontrolou, že zásilka není v souladu s předpisy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit postup urovnání sporů, které by se mohly vyskytnout ohledně zásilek z určitého hospodářství, střediska nebo organizace;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit ochranný režim; že v této oblasti je odpovědný v prvé řadě členský stát odeslání, a to zejména kvůli účinnosti; že Komise musí mít možnost jednat rychle, především se odebrat na místo a učinit opatření odpovídající situaci;
vzhledem k tomu, že aby byla účinná, měla by pravidla stanovená touto směrnicí zahrnovat veškerá zvířata a produkty, na které se vztahují veterinární požadavky při obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je ovšem za současného stavu harmonizace a do přijetí předpisů Společenství nezbytné u zvířat a produktů, na které se nevztahují harmonizované předpisy, splňovat požadavky státu určení, a to pokud jsou v souladu s článkem 36 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné použít na zootechnické kontroly výše zmíněná pravidla;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přizpůsobit ustanovení stávajících směrnic novým pravidlům, která stanoví tato směrnice;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přistoupit k opětovnému přezkoumání pravidel do konce roku 1993;
vzhledem k tomu, že je nezbytné pověřit Komisi, aby vypracovala prováděcí opatření k této směrnici; že za tím účelem je nezbytné stanovit postupy k vytvoření úzké a účinné spolupráce mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby veterinární kontroly, které mají být prováděny u živých zvířat a produktů, na něž se vztahují směrnice uvedené v příloze A, nebo u zvířat a produktů uvedených v článku 21 prvním pododstavci a určených pro obchod nebyly již nadále prováděny na hranicích, a to aniž by byl dotčen článek 7, ale aby byly prováděny v souladu s ustanoveními této směrnice.
Členské státy dále zajistí, aby kontroly zootechnické dokumentace podléhaly pravidlům kontroly stanoveným touto směrnicí.
Touto směrnicí nejsou dotčeny ani kontroly zajištění dobrých životních podmínek zvířat po dobu přepravy, ani kontroly, které se provádějí v rámci úkolů uskutečňovaných s vyloučením jakékoli diskriminace orgány pověřenými všeobecným uplatňováním zákonů v nějakém členském státu.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "veterinární kontrolou" každá fyzická kontrola a/nebo každý správní postup týkající se zvířat nebo produktů uvedených v článku 1, která má za cíl buď přímo, nebo nepřímo zajistit ochranu zdraví lidí nebo zvířat;
2. "zootechnickou kontrolou" každá fyzická kontrola a/nebo každý správní postup týkající se zvířat, na něž se vztahují směrnice uvedené v příloze A části II, které mají za cíl přímo nebo nepřímo zajistit zlepšení plemene zvířat;
3. "obchodem" obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 9 odst. 2 Smlouvy;
4. "hospodářstvím" zemědělské zařízení nebo chlév velkoobchodníka ve smyslu platných vnitrostátních předpisů, které se nacházejí na území členského státu a v nichž jsou obvykle chována nebo držena zvířata uvedená v přílohách A a B s výjimkou koňovitých, a také zařízení ve smyslu čl.
2 písm. a) směrnice Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [4];
5. "střediskem nebo organizací" jakýkoli podnik, který provádí produkci, skladování, zpracování nebo manipulaci s produkty uvedenými v článku 1;
6. "příslušným orgánem" ústřední orgán členského státu, kterému přísluší provádět veterinární nebo zootechnické kontroly, nebo každý orgán, na který je tato pravomoc delegována;
7. "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař jmenovaný příslušným orgánem.
KAPITOLA I
Kontroly v zemi původu
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby se u zvířat a produktů uvedených v článku 1 obchodovalo pouze s těmi, které splňují tyto podmínky:
a) zvířata a produkty uvedené v příloze A musejí vyhovovat požadavkům odpovídajících směrnic uvedených ve výše uvedené příloze a zvířata a produkty uvedené v příloze B musejí splňovat veterinární předpisy členského státu určení;
b) musejí pocházet z hospodářství, středisek nebo organizací podléhajících pravidelným úředním veterinárním kontrolám podle odstavce 3;
c) musejí být jednak identifikovány v souladu s požadavky předpisů Společenství a jednak být zaznamenány tak, aby bylo možno dohledat informace o hospodářství, středisku nebo organizaci, z něhož zvíře pochází nebo v němž se zdržovalo; vnitrostátní systémy identifikace a pořizování záznamů musejí být sděleny Komisi do tří měsíců od oznámení této směrnice.
Do 1. ledna 1993 musejí členské státy učinit náležitá opatření s cílem zaručit, aby systémy identifikace a pořizování záznamů použitelné pro obchod uvnitř Společenství byly rozšířeny na pohyb zvířat uvnitř jejich území;
d) během přepravy s nimi musejí být přepravovány veterinární osvědčení a/nebo jakékoli jiné dokumenty podle ustanovení směrnic uvedených v příloze A a pokud jde o ostatní zvířata a produkty, podle předpisů členského státu určení.
Tato osvědčení či dokumenty, vystavené úředním veterinárním lékařem hospodářství, střediska nebo organizace původu nebo — u dokumentů požadovaných v zootechnických právních předpisech uvedených v příloze A části II — příslušným orgánem, musejí být přepravovány spolu se zvířetem, zvířaty nebo produkty až k příjemci či příjemcům;
e) vnímavá zvířata nebo produkty z vnímavých zvířat nesmějí pocházet:
i) z hospodářství, středisek, organizací, pásem nebo oblastí, na které se vztahují omezení podle předpisů Společenství, pokud jsou použitelné na dotyčná zvířata nebo produkty z dotyčných zvířat z důvodu podezření na výskyt, propuknutí nebo existenci některé z chorob uvedených v příloze C nebo z důvodu použití ochranných opatření;
ii) z hospodářství, středisek, organizací, pásem nebo oblastí, na které se vztahují úřední omezení z důvodu podezření na propuknutí nebo existenci některé z chorob, které nejsou uvedeny v příloze C, nebo z důvodu použití ochranných opatření;
iii) z hospodářství, středisek nebo organizací nacházejících se v členských státech, které neposkytují záruky požadované od členského státu u jiných chorob, než jsou uvedeny v příloze C, pokud jsou tato zvířata (nebo produkty z nich) určena hospodářstvím, střediskům nebo organizacím nacházejícím se v členských státech, které obdržely záruky podle článku 9 směrnice 64/432/EHS nebo jiných přijatých rovnocenných předpisů Společenství nebo podle předpisů Společenství, které mají být přijaty, nebo ve státu, jehož celému území či jeho části byl předpisem Společenství přiznán status území prostého nákazy;
iv) z hospodářství, střediska nebo organizace a případně z části území neposkytujícího stanovené dodatečné záruky, pokud jsou tato hospodářství, střediska nebo organizace určena členskému státu nebo části území členského státu, kterému byly poskytnuty dodatečné záruky v souladu s článkem 9 směrnice 64/432/EHS nebo s ostatními rovnocennými předpisy Společenství, které byly přijaty nebo mají být přijaty.
Příslušný orgán země původu se ujistí před vystavením osvědčení nebo doprovodného dokumentu o souladu hospodářství, středisek nebo organizací s požadavky stanovenými v tomto bodě;
f) pokud se přeprava týká více míst určení, zvířata nebo produkty musejí být seskupeny do tolika šarží, kolik je míst určení.
S každou šarží se musejí přepravovat osvědčení či dokumenty uvedené pod písmenem d);
g) pokud jsou zvířata nebo produkty spadající pod směrnice uvedené v příloze A a splňující předpisy Společenství určeny na vývoz do třetí země přes území jiného členského státu, musí přeprava — kromě naléhavých případů, řádně schválených příslušným orgánem s cílem zaručit dobré životní podmínky zvířat — zůstat pod celní kontrolou až na místo výjezdu z území Společenství, přičemž podrobnosti stanoví Komise postupem podle článku 18 nebo případně článku 19.
Kromě toho v případě zvířat nebo produktů nevyhovujících předpisům Společenství nebo zvířat či produktů uvedených v příloze B se tranzit může uskutečnit pouze tehdy, pokud byl výslovně povolen příslušným orgánem tranzitního členského státu.
2. Členské státy také zajistí, aby:
- zvířata a produkty uvedené v článku 1, které by měly být odstraněny v rámci vnitrostátního programu vymýcení chorob neuvedených v příloze C, nebyly odesílány na území jiného členského státu,
- zvířata a produkty uvedené v příloze A nebo zvířata a produkty uvedené v příloze B nebyly odesílány na území jiného členského státu, pokud nemohou být uvedeny na trh na jejich vlastním území z hygienických nebo veterinárních důvodů opodstatněných článkem 36 Smlouvy.
3. Aniž by byly dotčeny kontrolní povinnosti, kterými je na základě předpisu Společenství pověřen úřední veterinární lékař, provádí příslušný orgán kontroly hospodářství, schválených trhů nebo schválených středisek svodů zvířat, středisek a organizací s cílem ujistit se o tom, že zvířata a produkty určené k obchodu odpovídají požadavkům Společenství, zvláště pak že splňují podmínky stanovené v odst. 1 písm. c) a d) ohledně identifikace.
Pokud existuje důvodné podezření, že požadavky Společenství nejsou dodržovány, provádí příslušný orgán nezbytné kontroly a pokud se toto podezření potvrdí, činí náležitá opatření včetně zabavení dotyčného hospodářství, střediska nebo organizace.
4. Komise může postupem podle článku 18 nebo případně článku 19 stanovit prováděcí pravidla k tomuto článku, především s cílem brát v úvahu dotyčný druh zvířat.
Článek 4
1. Členské státy odeslání učiní nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
a) držitelé zvířat a produktů uvedených v článku 1 dodržovali vnitrostátní hygienické a zootechnické požadavky (Společenství uvedené v této směrnici ve všech stádiích produkce a uvádění na trh;
b) zvířata a produkty uvedené v příloze A byly z veterinárního hlediska kontrolovány způsobem stejně pečlivým, jako kdyby byly určeny na vnitrostátní trh, ledaže pravidla Společenství stanoví v tomto případě zvláštní odchylku;
c) zvířata byla přepravována ve vhodných dopravních prostředcích dostatečně zajišťujících dodržování hygienických pravidel.
2. Příslušný orgán členského státu původu, který vystavil osvědčení nebo dokument přepravovaný spolu se zvířaty nebo produkty, sděluje v den jeho vystavení prostřednictvím informačního systému uvedeného v článku 20 příslušnému ústřednímu orgánu členského státu určení a příslušnému orgánu v místě určení údaje, které budou upřesněny Komisí postupem podle článku 18.
3. Členské státy odeslání učiní náležitá opatření s cílem postihnout každé porušení veterinárních a zootechnických předpisů ze strany fyzických či právnických osob v případě zjištění, že došlo k porušení předpisů Společenství, zvláště pokud se zjistí, že vydaná osvědčení, dokumenty nebo identifikační značky neodpovídají statusu zvířat nebo statusu hospodářství jejich původu nebo skutečným vlastnostem produktů.
KAPITOLA II
Kontroly v zemi určení
Článek 5
1. Členské státy určení provádějí tato kontrolní opatření:
a) příslušný orgán může na místech určení zvířat nebo produktů prověřovat namátkovými veterinárními kontrolami nediskriminačního charakteru dodržení požadavků článku 3; při této příležitosti může provést odebrání vzorků.
Kontroly mohou být navíc prováděny v průběhu přepravy zvířat a produktů na území dotyčného členského státu, pokud příslušný orgán tranzitního členského státu nebo členského státu určení má k dispozici takové informace, které ho vedou k podezření, že došlo k porušení předpisů;
b) navíc v případech, kdy zvířata uvedená v článku 1 a pocházející z jiného členského státu jsou určena
i) pro schválený trh nebo středisko svodu zvířat, jak jsou definovány v předpisech Společenství, pak jejich provozovatel nese odpovědnost za to, aby nebyla přítomna zvířata neodpovídající podmínkám čl. 3 odst. 1.
Příslušný orgán musí kontrolami nediskriminačního charakteru osvědčení nebo dokumentů přepravovaných se zvířaty prověřovat, zda zvířata odpovídají uvedeným požadavkům;
ii) pro jatky spadající pod dohled úředního veterinárního lékaře musí veterinární lékař především pomocí přepravovaného osvědčení nebo dokumentu zajistit, aby byla poražena pouze zvířata splňující požadavky čl. 3 odst.
Provozovatel jatek je odpovědný za to, aby nebyla poražena žádná zvířata neodpovídající požadavkům čl. 3 odst. 1 písm. c) a d);
iii) pro registrovaného obchodníka, který přistoupí k rozdělení šarží na části, nebo pro jakékoliv zařízení nepodléhající stálé kontrole musejí být tento obchodník nebo toto zařízení považováni příslušným orgánem za příjemce zvířat, přičemž se uplatní podmínky uvedené v druhém pododstavci;
iv) pro hospodářství, střediska nebo organizace včetně případů částečné vykládky během přepravy musejí být každé zvíře nebo skupina zvířat v souladu s čl.
3 odst. 1 přepravovány spolu s veterinárním osvědčením nebo průvodním dokumentem vyhotoveným v originálu až po místo určení, které je zde uvedeno.
Příjemci uvedení v prvním pododstavci v bodech iii) a iv) jsou povinni před jakýmkoli dělením šarží na části nebo před pozdějším uvedením na trh prověřit výskyt identifikačních značek, osvědčení nebo dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 1 bodu c) a d) a uvědomit o jakékoli nesrovnalosti nebo neobvyklosti příslušný orgán a v tomto posledně jmenovaném případě izolovat dotyčná zvířata, dokud příslušný orgán nerozhodne o jejich osudu.
Záruky uvedené v prvním pododstavci pod bodem iii) a iv), které mají příjemci poskytnout, se určí v rámci dohody, která má být podepsaná s příslušným orgánem při předběžné registraci ve smyslu článku 12.
Příslušný orgán prověřuje namátkovými kontrolami dodržování těchto záruk.
Ustanovení tohoto bodu se používají přiměřeně u příjemců produktů uvedených v článku 1.
2. Všichni příjemci, kteří jsou uvedeni v osvědčení nebo dokumentu ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. d)
a) jsou na žádost příslušného orgánu členského státu určení povinni v nezbytné míře provádět kontroly uvedené v odstavci 1, oznámit předem přísun zvířat nebo produktů z jiného členského státu a především druh zásilky a předpokládané datum příjezdu.
Obecně však platí, že lhůta pro oznámení nemůže být delší než jeden den; nicméně za výjimečných okolností mohou členské státy požadovat, aby se ohlášení provádělo s předstihem dvou dnů.
Toto oznámení se nevyžaduje u evidovaných koní vybavených identifikačními dokumenty podle směrnice 90/427/EHS;
b) uchovají po dobu, kterou upřesní příslušný orgán, alespoň však šesti měsíců,veterinární osvědčení nebo dokumentyuve dené v článku 3, aby je mohli předložit na požádánípříslušném orgánu.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18 nebo případně podle článku 19.
Článek 6
1. Tam, kde předpisy Společenství nebo vnitrostátní předpisy při dodržení všeobecných ustanovení Smlouvy v oblastech, v kterých ještě doposud nebyla provedena harmonizace, požadují karanténu pro živá zvířata, zajistí se za normálních okolností karanténa v hospodářství určení.
2. V případech zdůvodněných z veterinárního hlediska může karanténa probíhat v karanténní stanici.
Tato stanice se považuje za místo určení zásilky.
Dotyčný členský stát sděluje Komisi důvody, které opravňují k tomuto opatření.
3. Povinnosti týkající se karantény a místa jejího zajištění jsou upřesněny ve veterinárních podmínkách uvedených v čl. 21 druhém pododstavci.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby při kontrolách prováděných v místech, kde mohou být propuštěny na území Společenství zvířata nebo produkty z třetí země uvedené v článku 1, jako jsou přístavy, letiště a stanoviště hraniční kontroly s třetími zeměmi, byla učiněna následující opatření:
a) musí se kontrolovat osvědčení nebo dokumenty přepravované spolu se zvířaty nebo produkty;
b) pokud se týká zvířat nebo produktů dovezených ze třetích zemí, pak musejí být zaslány pod celním dohledem na kontrolní stanoviště, aby se zde podrobily veterinárním kontrolám.
Zvířata nebo produkty uvedené v příloze A mohou být celní správou odbaveny pouze tehdy, až tyto kontroly ukáží, že splňují předpisy Společenství;
c) Na zvířata a produkty ze Společenství se uplatňují pravidla kontroly uvedená v článku 5.
2. Zvířata a produkty uvedené v příloze B, nebo jež se dovážejí na základě vnitrostátních veterinárních norem, musejí být přímo dovezeny na území Společenství přes jedno z kontrolních stanovišť členského státu, který je hodlá dovézt, a být zde zkontrolovány podle odst. 1 písm. b).
Členské státy, které provádějí dovoz ze třetích zemí na základě vnitrostátních veterinárních předpisů, informují Komisi a ostatní členské státy, především však tranzitní členské státy o existenci tohoto dovozu a o požadavcích, které u tohoto dovozu upravují.
Členské státy určení zakáží, aby z jejich území byla opětovně vyvezena zvířata, ledaže zde pobývala po dobu stanovenou zvláštními předpisy Společenství, nebo produkty uvedené v druhém pododstavci, ledaže se jedná o převoz bez tranzitu pro jiný členský stát, který využil stejnou možnost.
Nicméně až do přijetí předpisů Společenství mohou být uvedená zvířata nebo produkty propuštěny na území jiného členského státu, než který je uveden ve druhém pododstavci, a to po předběžném souhlasu se způsoby provádění kontrol daném tímto jiným členským státem všeobecným způsobem a případně tranzitním členským státem.
Pokud použijí tuto odchylku, uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy zastoupené ve Stálém veterinárním výboru, a informují je také o dohodnutých způsobech provádění kontrol.
3. Nicméně od 1. ledna 1993 a odchylně od odstavce 1 podléhají pravidlům kontrol uvedeným v článku 5 veškerá zvířata nebo produkty přepravované dopravním prostředkem, který spojuje pravidelným a přímým způsobem dva zeměpisné body Společenství.
Článek 8
1. Pokud při kontrole prováděné na místě určení zásilky nebo během přepravy příslušné orgány členského státu zjistí:
a) výskyt původců choroby uvedené ve směrnici 82/894/EHS [5] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 90/134/EHS [6], zoonózy, choroby nebo jakýkoli jiný důvod, který by mohl znamenat závažné nebezpečí pro zvířata nebo člověka, nebo to, že produkty pocházejí z oblasti postižené nákazou zvířat, nařídí karanténu zvířete nebo zásilky zvířat v nejbližší karanténní stanici nebo jejich porážku a/nebo zničení.
Náklady spojené s opatřeními stanovenými v prvním pododstavci nese odesílatel, jeho zástupce nebo osoba odpovědná za produkty nebo zvířata.
Příslušné orgány členského státu určení ihned písemně sdělí pomocí nejvhodnějšího komunikačního prostředku příslušným orgánům ostatních členských států a Komisi zjištěný stav, učiněná rozhodnutí a důvody přijetí těchto rozhodnutí.
Mohou se použít ochranná opatření stanovená v článku 10.
Navíc na žádost členského státu a postupem podle článku 17 může Komise s cílem čelit situacím, na něž se nevztahují předpisy Společenství, učinit nezbytná opatření k dosažení sladěného přístupu členských států;
b) že aniž by bylo dotčeno písmeno a), zvířata nebo produkty, které neodpovídají podmínkám předepsaným směrnicemi Společenství, nebo v případě, kdy členský stát obdrží záruky podle článku 9 směrnice 64/432/EHS nebo rovnocenných předpisů Společenství, které byly přijaty nebo mají být přijaty vnitrostátními veterinárními předpisy, mohou nechat na odesílateli nebo na jeho zástupci, pokud to umožňují hygienické a veterinární podmínky, výběr z následujících postupů:
- v případě výskytu reziduí, jejich udržení pod kontrolou až do té doby, než se potvrdí dodržování předpisů Společenství, a v případě nedodržení těchto předpisů použití opatření stanovených právními předpisy Společenství,
- porážku zvířat nebo zničení produktů,
- jejich opětovné odeslání s povolením příslušného orgánu členského státu odeslání a předběžnou informaci tranzitního členského státu nebo států.
V případě, kdy jsou zjištěna porušení předpisů ohledně osvědčení nebo dokumentů, však musí být dříve, než se přikročí k této poslední možnosti, majiteli nebo jeho zástupci udělena lhůta na uvedení do pořádku.
2. Komise postupem podle článku 18 vypracuje seznam chorob uvedených v odstavci 1 a stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 9
1. V případech stanovených v článku 8 příslušný orgán členského státu určení vejde neprodleně v kontakt s příslušnými orgány členského státu odeslání.
Ty učiní všechna nezbytná opatření a sdělí příslušnému orgánu členského státu určení druh prováděných kontrol, přijatá rozhodnutí a důvody, které vedly k těmto rozhodnutím.
Pokud se příslušný orgán členského státu určení obává, že uvedená opatření nejsou dostatečná, hledá společně s příslušným orgánem členského státu odeslání cesty a prostředky k nápravě situace; to může případně zahrnovat kontrolu na místě.
Pokud kontroly stanovené v článku 8 ukáží opakované pochybení, příslušný orgán členského státu určení informuje Komisi a příslušné orgány ostatních členských států.
Na žádost příslušného orgánu členského státu určení nebo z vlastního podnětu může Komise s ohledem na druh zjištěných porušení předpisů
- vyslat na místo ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány kontrolory,
- pověřit úředního veterinárního lékaře, jehož jméno je uvedeno na seznamu vypracovaném Komisí na návrh členských států a který by byl přijatelný pro různé dotyčné strany, aby prověřil skutečnosti na místě,
- požadovat na příslušném orgánu, aby zintenzívnil kontroly v hospodářství, středisku, organizaci, na schváleném trhu nebo v středisku svodu zvířat nebo oblasti původu.
Informuje členské státy o svých závěrech.
Dokud nejsou k dispozici závěry Komise, musí členský stát odeslání na žádost členského státu určení zesílit kontroly zvířat nebo produktů pocházejících z hospodářství, střediska, organizace, schváleného trhu nebo střediska svodu zvířat nebo z ohrožené oblasti a pokud k tomu jsou závažné hygienické či veterinární důvody, přerušit vystavování osvědčení nebo přepravních dokumentů.
Členský stát určení může zintenzívnit kontroly na zvířatech stejného hospodářství, střediska, organizace, schváleného trhu nebo střediska svodu zvířat nebo oblasti.
Komise je povinna na žádost jednoho ze dvou dotčených členských států a pokud stanovisko znalce navíc potvrdí, že došlo k porušení předpisů, přijmout postupem podle článku 17 vhodná opatření, která mohou případně spočívat v povolení členským státům, aby dočasně zamítly dovoz zvířat nebo produktů pocházejících z dotyčného hospodářství, střediska, organizace, ze schváleného trhu nebo střediska svodu zvířat nebo oblasti na jejich území.
Tato opatření musejí být potvrzena nebo zrevidována v co možná nejkratší lhůtě postupem podle článku 17.
2. S výjimkou případů uvedených ve čtvrtém pododstavci nejsou touto směrnicí dotčeny opravné prostředky proti rozhodnutím příslušných orgánů podle právních předpisů platných v členských státech.
Rozhodnutí učiněná příslušným orgánem členského státu určení musejí být sdělena s odůvodněním odesílateli nebo jeho zástupci a příslušnému orgánu členského státu odeslání.
Pokud odesílatel nebo jeho zástupce o to požádají, rozhodnutí se zdůvodněním mu musejí být sdělena písemně s uvedením opravných prostředků, které skýtají právní předpisy platné v členském státu odeslání, a také poučení o postupu a lhůtách, ve kterých musejí být tyto opravné prostředky podány.
Nicméně v případě sporu a pokud se na tom obě strany dohodly, mohou nejpozději do jednoho měsíce předložit spor k posouzení znalci uvedenému na seznamu znalců Společenství sestavovanému Komisí, přičemž náklady na tento posudek nese Společenství.
Znalec musí vydat své stanovisko ve lhůtě nejpozději 72 hodin po obdržení výsledků případných analýz.
Strany sepodrobují stanovisku znalce za dodržení veterinárních předpisů Spole čenství.
3. Náklady spojené s opětovným odesláním, s držením nebo izolováním zvířat nebo případně s jejich porážkou nebo zničením nese odesílatel, jeho zástupce nebo osoba odpovědná za zvířata nebo produkty.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18 nebo případně článku 19.
KAPITOLA III
Společná ustanovení
Článek 10
1. Každý členský stát neprodleně uvědomuje ostatní členské státy a Komisi o tom, že na jeho území došlo k výskytu chorob uvedených ve směrnici 82/894/EHS, a také o výskytu každé zoonózy, choroby nebo příčiny, které by mohly znamenat vážné ohrožení zvířat nebo lidského zdraví.
Členský stát odeslání okamžitě činí opatření v rámci boje proti nákazám nebo preventivní opatření stanovená v předpisu Společenství a zvláště vymezení ochranných pásem, která jsou zde ustanovena, nebo činí veškerá další opatření, která uzná za vhodné.
Členský stát určení nebo tranzitní stát, který při kontrole ve smyslu článku 5 zjistil jednu z chorob nebo příčin uvedených v prvním pododstavci, může, pokud to bude nutné, učinit preventivní opatření stanovená předpisy Společenství včetně nařízení karantény zvířat.
Do přijetí opatření, která mají být přijata v souladu s odstavcem 4, může členský stát určení ze závažných důvodů ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat učinit ochranná opatření ohledně dotyčných hospodářství, středisek nebo organizací, nebo v případě nákazy, vzhledem k ochrannému pásmu stanovenému předpisy Společenství.
Opatření učiněná členskými státy se neprodleně oznamují Komisi a ostatním členským státům.
2. Jeden nebo několik zástupců Komise se může na žádost členského státu uvedeného v odstavci 1 prvním pododstavci nebo na podnět Komise odebrat okamžitě na místo s cílem prozkoumat ve spolupráci s příslušnými orgány přijatá opatření a vyjádří stanovisko k těmto opatřením.
3. Pokud Komise nebyla informována o přijatých opatřeních, nebo pokud považuje přijatá opatření za nedostatečná, může ve spolupráci s dotyčným členským státem do zasedání Stálého veterinárního výboru přijmout přechodná ochranná opatření ohledně zvířat nebo produktů z oblasti postižené nákazou nebo z dotyčného hospodářství, střediska nebo organizace.
Tato opatření se předkládají Stálému veterinárnímu výboru v co možná nejkratší lhůtě k jejich potvrzení, změně nebo zrušení postupem podle článku 17.
4. Ve všech případech Komise prověřuje situaci v rámci Stálého veterinárního výboru v co možná nejkratší lhůtě.
Postupem podle článku 17 přijímá nutná opatření ohledně zvířat a produktů uvedených v článku 1 a pokud to situace vyžaduje, i odvozených produktů z těchto zvířat.
Sleduje vývoj situace a stejným postupem v závislosti na vývoji situace mění nebo ruší přijatá rozhodnutí.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku a především seznam zoonóz nebo příčin, které by mohly znamenat závažné ohrožení lidského zdraví, se stanoví postupem podle článku 18.
Článek 11
Každý členský stát a Komise určí příslušný veterinární útvar či útvary za účelem provádění veterinárních kontrol a spolupráce s kontrolními útvary ostatních členských států.
Článek 12
Členské státy zajistí, aby všechny subjekty, které se podílejí na obchodu uvnitř Společenství se zvířaty a/nebo produkty uvedenými v článku 1,
a) byly povinny na žádost příslušného orgánu se předem zapsat do úředního záznamu;
b) vedly záznamy o dodávkách a u příjemců uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. b) bodě iii) o pozdějším místě určení zvířat nebo produktů.
Tato evidence se musí uchovávat po dobu, kterou stanoví příslušný vnitrostátní orgán tak, aby mohla být na žádost příslušného orgánu tomuto orgánu předložena.
Článek 13
Členské státy rovněž zajistí, aby zaměstnanci veterinárních útvarů případně ve spolupráci se zaměstnanci jiných útvarů zmocněných k těmto účelům mohli především:
- provádět kontroly hospodářství, zařízení, dopravních prostředků a postupů používaných ke značení a identifikaci zvířat,
- provádět u produktů uvedených v příloze A kontroly toho, zda personál dodržuje požadavky stanovené v textech uvedených v této příloze,
- odebírat vzorky:
i) zvířat chovaných za účelem prodeje, uvedených na trh nebo přepravovaných;
ii) produktů držených za účelem skladování nebo prodeje, uvedených do trh nebo přepravovaných,
- prověřovat dokumentaci nebo soubor výpočetní techniky určený ke kontrolám vyplývajícím z učiněných opatření ve smyslu této směrnice.
Členské státy musejí požadovat od kontrolovaných hospodářství, středisek nebo organizací spolupráci nezbytnou k plnění výše uvedených úkolů.
Článek 14
1. Směrnice 64/432/EHS [7] naposledy pozměněná směrnicí 89/662/EHS [8] se mění takto:
a) Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Jatečná zvířata, která byla přepravena na jatka hned, jakmile dospěla do země určení, a to buď přímo, nebo prostřednictvím schváleného trhu nebo svodu zvířat, musejí být v souladu s požadavky veterinárních předpisů poražena v co nejkratší lhůtě.
Jatečná zvířata, která byla přepravena hned, jakmile dospěla do země určení, na trh, v jehož blízkosti se nacházejí jatka a kde smějí být podle jejího předpisu všechna zvířata, zejména po ukončení trhu, odváděna pouze na jatka schválená k tomu účelu příslušným ústředním orgánem, musejí být poražena na uvedených jatkách nejpozději pět dní po jejich příchodu na trh.
Příslušný orgán země určení může z důvodů veterinárních předpisů určit jatka, do kterých mají být zvířata dovezena."
b) Čl. 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 2 první pododstavec se zrušují.
c) Články 9 a 10 se nahrazují tímto:
"Článek 9
1. Členský stát, který má vypracován národní program boje proti jedné z nakažlivých chorob uvedených v příloze E pro celé území nebo pro jeho část, může uvedený program předložit Komisi s tím, že uvede zejména:
- výskyt choroby na svém území,
- zdůvodnění programu z hlediska závažnosti choroby, užitku v poměru k nákladům,
- zeměpisnou oblast, ve které má být program použit,
- různé statusy pro hospodářství a normy, kterých musí být dosaženo v každé kategorii, a také postupy při testování,
- kontrolní postupy u tohoto programu,
- důsledky, které mají být vyvozeny při ztrátě statusu hospodářství, ať už z jakéhokoli důvodu,
- opatření, která mají být učiněna v případě pozitivních výsledků při kontrolách prováděných v souladu s ustanoveními programu.
2. Komise posoudí programy předložené členskými státy.
Programy mohou být schváleny při dodržení kritérií stanovených v odstavci 1 postupem podle článku 12.
Podle stejného postupu se zároveň nebo nejpozději tři měsíce poté, co byly programy schváleny, stanovují dodatečné všeobecné nebo omezené záruky, které mohou být požadovány v obchodu uvnitř Společenství.
Tyto záruky musejí být nanejvýš rovnocenné těm, které členský stát uplatňuje ve vnitrostátním měřítku.
3. Program předložený členským státem může být pozměněn nebo doplněn postupem podle článku 12.
Stejným postupem může být schválena změna nebo doplněk k programu, který byl schválen předtím, a k zárukám vymezeným podle odstavce 2.
Článek 10
1. Členský stát, který se domnívá, že je celkově nebo částečně prost jedné z chorob, k nimž je náchylný hovězí dobytek a prasata, předloží Komisi náležitou podpůrnou dokumentaci.
Upřesní především:
- povahu choroby a její výskyt na jeho území v minulosti,
- výsledky testů v rámci dohledu na základě sérologického, mikrobiologického, patologického nebo epidemiologického vyšetření a na základě toho, že tato choroba podléhá povinnému hlášení příslušným orgánům,
- dobu prováděného dohledu,
- případně období, během kterého bylo zakázáno očkování proti dané chorobě, a zeměpisnou oblast, na kterou se tento zákaz vztahoval,
- předpisy, na základě kterých lze ověřovat absenci výskytu choroby.
2. Komise posoudí dokumentaci předloženou členským státem.
Doplňující všeobecné nebo omezené záruky, které by mohly být požadovány v obchodu uvnitř Společenství, mohou být vymezeny postupem podle článku 12.
Tyto záruky nesmějí převyšovat záruky, které členský stát uplatňuje ve vnitrostátním měřítku.
Pokud je dokumentace předložena do 1. července 1991, rozhodnutí ohledně doplňujících záruk musejí být přijata do 1. ledna 1992.
3. Dotyčný členský stát sdělí Komisi každou změnu v podpůrné dokumentaci uvedené v odstavci 1, jež se týká choroby.
Na základě sdělených informací mohou být záruky stanovené v odstavci 2 pozměněny nebo zrušeny postupem podle článku 12."
2. Zrušuje se čl. 5 odst. 2 druhý až pátý pododstavec a články 7 a 15 směrnice 88/407/EHS [9].
3. Zrušuje se čl. 5 odst. 2 druhý až čtvrtý pododstavec a článek 14 směrnice 89/556/EHS [10].
4. V pátém řádku čl. 13 prvním pododstavci směrnice 72/462/EHS [11], ve znění směrnice 89/227/EHS [12], se číslo "tři" nahrazuje číslem "pět".
Článek 15
1. Do směrnice 64/432/EHS a směrnice 89/556/EHS se vkládá následující článek 14:
"Článek 14
Použijí se pravidla stanovená směrnicí Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [13], a to především pokud jde o kontroly původu, o organizaci kontrol, které se mají provádět v zemi určení, a o další postup ze strany země určení v návaznosti na tyto kontroly a o ochranná opatření, která mají být učiněna."
2. Do směrnice 88/407/EHS se vkládá tento článek 15:
"Článek 15
Použijí se pravidla stanovená směrnicí Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [14], a to především pokud jde o kontroly původu, o organizaci kontrol, které se mají provádět v zemi určení, a o další postup ze strany země určení v návaznosti na tyto kontroly a o ochranná opatření, která mají být učiněna."
3. Článek 9 směrnice 90/426/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Použijí se pravidla stanovená směrnicí Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [15], a to především pokud jde o kontroly původu, o organizaci kontrol, které se mají provádět v zemi určení, a o další postup ze strany země určení v návaznosti na tyto kontroly a o ochranná opatření, která mají být učiněna."
Článek 16
Komise může postupem podle článku 18 změnit seznam chorob uvedených v příloze C.
Článek 17
V případech odkazů na postup stanovený v tomto článku, Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [16] rozhoduje v souladu s pravidly stanovenými v článku 17 směrnice 89/662/EHS.
Článek 18
V případě odkazů na postup uvedený v tomto článku Stálý veterinární výbor rozhoduje v souladu s pravidly uvedenými v článku 18 směrnice 89/662/EHS.
Článek 19
V případě odkazů na postup uvedený v tomto článku Stálý zootechnický výbor zřízený rozhodnutím 77/505/EHS [17] rozhoduje v souladu s pravidly stanovenými v článku 11 směrnice 88/661/EHS [18].
KAPITOLA IV
Závěrečná a přechodná ustanovení
Článek 20
1. Komise zavádí postupem stanoveným v článku 18 výpočetní systém spojení mezi veterinárními orgány s cílem především usnadnit výměnu informací mezi příslušnými orgány regionů, kde bylo vystaveno osvědčení nebo veterinární doklad přepravovaný se zvířaty a produkty živočišného původu, a příslušnými orgány členského státu určení.
2. Způsoby finanční účasti Společenství podle článku 37 rozhodnutí 90/424/EHS, nezbytné k provedení tohoto programu, se přijímají postupem podle článku 42 uvedeného rozhodnutí.
3. Postupem podle článku 18 Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku a především vhodné normy pro výměnu údajů a pravidla pro ochranu vyměňovaných údajů.
Článek 21
Až do 31. prosince 1992 se na obchod se zvířaty a produkty uvedenými v příloze B, a to do přijetí předpisů Společenství a aniž by byly dotčeny případné vnitrostátní předpisy týkající se identifikace zásilek, vztahují pravidla kontroly uvedená v této směrnici a zvláště pravidla uvedená v čl. 3 odst.
Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům přede dnem uvedeným v článku 26 podmínky a způsoby aktuálně použitelné pro propuštění zvířat a produktů uvedených v prvním pododstavci na jejich území včetně pravidel pro identifikaci.
Komise postupem podle článku 17 stanoví opatření nezbytná k počítačovému zpracování výčtu podmínek uvedených v druhém pododstavci.
Pravidla kontroly týkající se zvířat a produktů uvedených v příloze A se rozšíří na zvířata a produkty živočišného původu, které doposud nespadají do působnosti této přílohy, až dojde ke přijetí harmonizovaných předpisů upravujících obchod uvnitř Společenství.
Do 1. ledna 1992 Rada rozhodne o zahrnutí zvířat a produktů živočišného původu, jež nespadají do působnosti směrnice 89/662/EHS a této směrnice, do působnosti uvedených směrnic, a to ke 31. prosinci 1992.
Článek 22
1. Členské státy předkládají Komisi do 1. října 1991 program stanovící vnitrostátní opatření, která hodlají zavést pro dosažení cílů uvedených v této směrnici, zvláště ohledně četnosti kontrol.
2. Komise posoudí programy předložené členskými státy v souladu s odstavcem 1.
3. Každoročně a poprvé v roce 1992 zasílá Komise členským státům doporučení ohledně kontrolního programu pro následující rok, k němuž Stálý veterinární výbor předem vyjádřil své stanovisko.
Toto doporučení může být předmětem pozdějších úprav.
Článek 23
1. Do 1. ledna 1991 Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodne o pravidlech a zásadách použitelných při kontrolách prováděných ve třetích zemích a při kontrolách dovozu ze třetích zemí u zvířat a produktů, na které se vztahuje tato směrnice.
Stejným způsobem budou do uvedeného dne určena stanoviště kontroly na vnějších hranicích a požadavky, jimž musí stanoviště odpovídat.
2. Do 1. ledna 1993 Rada přistoupí na základě zprávy Komise o získaných zkušenostech doplněných o případné návrhy, na kterých se usnese kvalifikovanou většinou, k přezkoumání ustanovení této směrnice, zvláště článku 10 a čl. 5 odst. 2 písm. a).
Článek 24
Do 31. prosince 1992 nebo nejpozději 12 měsíců po dni, ke kterému členské státy musejí dosáhnout souladu se směrnicí 90/423/EHS, a s cílem umožnit postupné zavádění kontrolního systému stanoveného v této směrnici mohou členské státy odchylně od čl. 5 odst. 1
- i nadále kontrolovat dokumentaci během přepravy u zvířat a produktů uvedených v přílohách A a B s cílem ujistit se o dodržování specifických podmínek stanovených právem Společenství nebo vnitrostátním právem,
- provádět kontrolu dokumentace během přepravy u zvířat a produktů dovážených ze třetích zemí, pokud jsou zemí jejich určení.
Článek 25
Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví do 1. října 1992 režim, který se použije po vypršení přechodných ustanovení stanovených v článku 24.
Článek 26
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s
i) článkem 10 této směrnice a s článkem 9 směrnice 89/662/EHS dva měsíce po dni oznámení této směrnice;
ii) ostatními ustanoveními této směrnice ke dni, který má být stanoven rozhodnutím učiněným do 31. prosince 1990, avšak nejpozději do 31. prosince 1991.
Řecká republika má však pro dosažení souladu s těmito dalšími ustanoveními dodatečnou lhůtu jednoho roku.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí (90/426/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že koňovití jsou jakožto živá zvířata zahrnuti v seznamu produktů v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění racionálního rozvoje produkce koňovitých a tím zvýšení produktivity v této oblasti musejí být na úrovni Společenství stanoveny zásady, kterými se bude řídit přesun koňovitých mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že chov a plemenitba koňovitých, a zejména koní, jsou obvykle zahrnuty v zemědělském sektoru; že pro část zemědělské populace představují zdroj příjmu;
vzhledem k tomu, že k podpoře obchodu s koňovitými uvnitř Společenství by měly být odstraněny rozdíly týkající se veterinárních podmínek v členských státech;
vzhledem k tomu, že by pro zajištění harmonického rozvoje obchodu uvnitř Společenství měl být stanoven režim Společenství, kterým by se řídil dovoz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že by také měly být stanoveny podmínky pro přesun koňovitých, kteří mají identifikační doklad, po vnitrostátním území;
vzhledem k tomu, že koňovití, mají-li být předmětem obchodu, musejí splňovat určité veterinární požadavky, aby se tak zabránilo šíření nákaz; že se jako zvláště vhodné jeví stanovit možnou regionalizaci omezujících opatření;
vzhledem k tomu, že ze stejného důvodu by měly být stanoveny přepravní podmínky;
vzhledem k tomu, že k zajištění splnění takových požadavků musí být vytvořeno ustanovení o vydávání veterinárního osvědčení, které doprovází koňovité na místo jejich určení, úředním veterinárním lékařem;
vzhledem k tomu, že organizace kontrol a opatření následující po kontrolách, které má provádět členský stát určení a ochranná opatření, která mají být zavedena, by měly být stanoveny v rámci předpisů stanovených pro veterinární kontroly při obchodu se živými zvířaty uvnitř Společenství z hlediska perspektivy uskutečňování vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že by měla být vytvořena ustanovení, která by Komisi umožnila provádění kontrol; že by tyto kontroly měly být prováděny ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány;
vzhledem k tomu, že vytvoření ustanovení Společenství použitelných pro dovozy ze třetích zemí vyžaduje sestavení seznamu třetích zemí nebo částí třetích zemí, ze kterých se mohou koňovití dovážet;
vzhledem k tomu, že výběr těchto zemí musí být založen na obvyklých kritériích jako je zdravotní stav hospodářských zvířat, organizace a pravomoci veterinárních služeb a platné veterinární předpisy;
vzhledem k tomu, že by navíc neměly být povoleny dovozy koňovitých ze zemí infikovaných nákazami nebo infekčními chorobami zvířat, které představují nebezpečí pro hospodářská zvířata ve Společenství, nebo ze zemí prostých takovéto infekce po příliš krátkou dobu; že takovéto úvahy platí také pro dovoz ze třetích zemí, ve kterých se provádí očkování proti těmto chorobám;
vzhledem k tomu, že obecné podmínky pro dovoz ze třetích zemí musejí být doplněny zvláštními podmínkami stanovenými na základě nákazové situace v každé z nich; že odborná povaha a rozdílnost kritérií, na kterých tyto zvláštní podmínky závisejí, vyžadují pro své vymezení oporu v pružném a rychlém postupu Společenství, při kterém Komise a členské státy těsně spolupracují;
vzhledem k tomu, že předložení běžného standardního formuláře osvědčení při dovozu koňovitých představuje účinný prostředek ověření používání pravidel Společenství; že taková pravidla mohou zahrnovat zvláštní ustanovení, která se mohou lišit podle dotyčné třetí země, což je nutno brát v úvahu při vytváření standardních formulářů osvědčení;
vzhledem k tomu, že by úřední veterinární lékaři Společenství měli odpovídat za ověřování dodržování požadavků této směrnice, a to zejména ve třetích zemích;
vzhledem k tomu, že kontroly prováděné při dovozu se musejí vztahovat na původ a zdravotní stav koňovitých;
vzhledem k tomu, že obecná pravidla pro kontroly, které se mají provádět při dovozu, musejí být určena v celkovém rámci;
vzhledem k tomu, že každý členský stát musí mít právo uvalit okamžitý zákaz na dovozy ze třetí země, pokud mohou být takové dovozy nebezpečné pro zdraví zvířat; že v takovém případě musí být neprodleně zajištěna koordinace postupů členských států vůči takové třetí zemi, a to bez dotčení možných změn v seznamu zemí schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že by ustanovení této směrnice měla být přezkoumána v rámci dotváření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že by měl vzniknout postup, který zajistí těsnou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členským státem prostřednictvím Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární předpisy pro přesun živých koňovitých mezi členskými státy a pro jejich dovoz ze třetích zemí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "hospodářstvím" zemědělské nebo výcvikové zařízení, stáj nebo obecně jakékoliv budovy nebo zařízení, ve kterých se koňovití obvykle drží nebo chovají pro jakékoliv účely;
b) "koňovitými" volně žijící nebo domácí zvířata druhů kůň (včetně zeber) nebo osel nebo potomci křížení takových druhů;
c) "evidovanými koňovitými" koňovití evidovaní podle směrnice 90/427/EHS [4] a identifikovaní pomocí identifikačního dokladu vydaného chovatelským orgánem nebo jiným příslušným orgánem země původu zvířete, která vede plemennou knihu nebo evidenci pro takové plemeno zvířat nebo některou mezinárodní asociací nebo organizací, která se zabývá závodními nebo dostihovými koňmi;
d) "jatečnými koňovitými" koňovití určení k porážce na jatkách, a to buď přímo po přepravě nebo po tranzitu přes trh nebo schválené středisko svodu zvířat;
e) "plemennými a užitkovými koňovitými," jiní koňovití než kteří jsou uvedení v písmenu c) a d);
f) "členským státem nebo třetí zemí prostou moru koní" členský stát nebo třetí země, kde nebyl zjištěn žádný klinický, sérologický (u neočkovaných koňovitých) nebo epizootologický důkaz moru koní na dotyčném území v posledních dvou letech a kde nebylo provedeno očkování proti této chorobě během posledních 12 měsíců;
g) "chorobami povinnými hlášením" choroby uvedené v příloze A;
h) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
i) "dočasným vstupem" statut evidovaného zvířete pocházejícího ze třetí země, kterému byl povolen vstup na území Společenství na dobu kratší než 90 dnů, která bude stanovena Komisí postupem podle článku 24 v závislosti na nákazové situaci v zemi původu.
ODDÍL II
Pravidla pro přesun koňovitých
Článek 3
Členské státy povolí pohyb evidovaných koňovitých na jejich území nebo odešlou koňovité do jiného členského státu pouze v případě, že splňují podmínky stanovené v článcích 4 a 5.
Příslušné orgány členských států určení však mohou udělit všeobecnou nebo omezenou výjimku pro přesun koňovitých, kteří:
- jsou využíváni k jízdě nebo k vodění pro sportovní nebo rekreační účely, a to na cestách nacházejících se v blízkosti vnitřních hranic Společenství,
- se zúčastňují kulturních nebo podobných událostí nebo činností organizovaných oprávněnými místními institucemi nacházejícími se v blízkosti vnitřních hranic Společenství,
- jsou určeni výhradně pro dočasnou pastvu nebo práci v blízkosti vnitřních hranic Společenství.
Členské státy, které takové možnosti využijí, sdělí Komisi rozsah přiznaných odchylek.
Článek 4
1. Koňovití nesmějí při prohlídce vykazovat žádný klinický příznak choroby.
Prohlídka musí být provedena během 48 hodin před jejich naložením nebo naloděním.
V případě evidovaných koňovitých je však tato prohlídka, aniž je dotčen článek 6, vyžadována pouze pro obchod uvnitř Společenství.
2. Aniž jsou dotčeny požadavky odstavce 5, jež se týkají chorob povinných hlášením, musí být úřední veterinární lékař v době prohlídky přesvědčen o tom, že neexistují žádné důvody — zejména na základě prohlášení majitele nebo chovatele — pro učinění závěru, že koňovití byli v kontaktu s koňovitými postiženými infekční nebo nakažlivou chorobou během 15 dnů bezprostředně předcházejících prohlídce.
3. Koňovití nesmějí být určeni k porážce v rámci vnitrostátního programu eradikace nákazy nebo infekční choroby.
4. Koňovití musejí být identifikováni následujícím způsobem:
i) evidovaní koně pomocí identifikačního dokladu podle směrnice 90/427/EHS [5], který musí potvrzovat zejména soulad s odstavci 5 a 6 a s článkem 5.
Úřední veterinární lékař pozastaví platnost tohoto dokladu po dobu zákazů podle odstavce 5 nebo článku 5.
Po porážce evidovaného koně je tento doklad vrácen orgánu, který jej vydal.
Prováděcí pravidla k tomuto písmenu stanoví Komise postupem podle článku 24;
ii) plemenní a užitkoví koňovití identifikační metodou, kterou stanoví Komise postupem podle článku 24.
Do doby, než bude tato metoda zavedena, zůstávají použitelné úředně schválené vnitrostátní identifikační metody za předpokladu, že jsou oznámeny Komisi a ostatním členským státům do tří měsíců od data přijetí této směrnice.
5. Kromě požadavků stanovených v článku 5 nesmějí koňovití pocházet z hospodářství, které podléhá některému z následujících zákazů:
a) pokud nebyla všechna zvířata druhů vnímavých k nákaze, která jsou umístěná v hospodářství, poražena nebo utracena, musí doba zákazu, jež se týká hospodářství původu, trvat přinejmenším:
- šest měsíců počínaje datem posledního skutečného nebo možného kontaktu s nemocným zvířetem v případě, že se jedná o koňovité podezřelé z hřebčí nákazy.
V případě hřebce však zákaz platí až do jeho kastrace,
- šest měsíců počínaje dnem odstranění koňovitých postižených danou nákazou v případě, že se jedná o vozhřivku nebo encefalomyelitidu koní,
- do dne, kdy po odstranění nakažených zvířat reagují zbývající zvířata negativně při dvou vyšetřeních testem podle Cogginse provedených v intervalu tří měsíců v případě, že se jedná o nakažlivou chudokrevnost koní,
- šest měsíců v případě, že se jedná o vezikulární stomatitidu,
- jeden měsíc od posledního zaznamenaného případu v případě, že se jedná o vzteklinu,
- 15 dnů od posledního zaznamenaného případu v případě, že se jedná o sněť slezinnou;
b) pokud nebyla všechna zvířata druhů vnímavých k nákaze, která jsou umístěná v hospodářství, poražena nebo utracena a prostory dezinfikovány, trvá zákaz 30 dnů počínaje dnem odstranění zvířat a provedení dezinfekce prostor; v případě sněti slezinné trvá zákaz 15 dnů.
Příslušné orgány mohou udělit výjimky z těchto zákazů hipodromům a závodištím, přičemž povahu každé přiznané odchylky sdělí Komisi.
6. Jestliže členský stát vypracuje nebo vypracoval dobrovolný nebo povinný program tlumení nákazy, ke které jsou koňovití vnímaví, může tento program předložit Komisi během 6 měsíců od oznámení této směrnice. Program poukáže zejména na:
- rozšíření choroby na jeho území,
- důvody pro vznik programu se zřetelem na význam nákazy, na náklady spojené s tímto programem a na přínosy tohoto programu,
- zeměpisnou oblast, ve které bude program zaveden,
- různé statusy, které se použijí na zařízení, standardy, kterých musí být dosaženo pro každý druh a vyšetřovací postupy, které budou použity,
- postupy pro kontrolu programu,
- důsledky, které nastanou, pokud hospodářství z jakéhokoliv důvodu ztratí svůj status,
- opatření, která budou provedena, pokud jsou výsledky testů provedených v souladu s ustanoveními programu pozitivní,
- nediskriminační povahu obchodu na území dotyčného členského státu s ohledem na obchod uvnitř Společenství.
Komise přezkoumá programy předložené členskými státy.
Podle potřeby je postupem podle článku 24. Další obecné nebo zvláštní záruky, které mohou být vyžadovány při obchodu uvnitř Společenství, mohou být stanoveny stejným postupem.
Takové záruky musejí být nanejvýš rovnocenné zárukám požadovaným členským státem na jeho vlastním území.
Programy předložené členskými státy mohou být pozměněny nebo postupem podle článku 25.
Změny nebo dodatky k programům, které byly již schváleny, nebo k zárukám, které byly stanoveny v souladu s druhým pododstavcem, mohou být schváleny stejným postupem.
Článek 5
1. Členský stát, který není prostý moru koní ve smyslu čl. 2 odst. f), může odesílat koňovité z té části svého území, která je považována za infikovanou ve smyslu odstavce 2 tohoto článku pouze za podmínek stanovených v odstavci 3 tohoto článku.
2. a) Část území členského státu je považována za infikovanou morem koní, jestliže:
- klinický, sérologický (u neočkovaných zvířat) a/nebo epizootologický důkaz odhalil přítomnost moru koní v posledních dvou letech nebo
- bylo v posledních 12 měsících provedeno očkování proti moru koní.
b) Část území považovaná za infikovanou morem koní musí zahrnovat nejméně:
- ochranné pásmo o poloměru nejméně 100 km kolem ohniska,
- pásmo dozoru, které se rozprostírá alespoň 50 km za ochranným pásmem a ve kterém nebylo v posledních 12 měsících provedeno očkování.
c) Pásma uvedená v písmenu b) musí být jasně definovaná a musí brát v úvahu zeměpisné, ekologické a epizootologické faktory související s touto nákazou zvířat.
d) Všechny očkované koňovité, kteří se nacházejí v ochranném pásmu, je nutno zaevidovat a označit v okamžiku očkování jasným, nesmazatelným označením, které bude rozeznatelné postupem podle článku 24.
Identifikační doklad a/nebo veterinární osvědčení obsahují jasný odkaz na takové očkování.
e) Koňovití a jejich pohyby po pásmech uvedených v písmenu b) musí podléhat řádné veterinární kontrole, za kterou nese odpovědnost příslušný ústřední orgán.
Pouze koňovití, kteří splňují požadavky uvedené v odstavci 3, mohou opustit pásma uvedená v písmenu b).
3. Členský stát může z území uvedeného v odst. 2 písm. b) odeslat pouze koňovité, kteří splňují následující požadavky:
a) musejí být s ohledem na aktivitu vektorového hmyzu odesláni pouze během určitých období roku, která budou stanovena postupem podle článku 25;
b) v den prohlídky uvedené v čl. 4 odst. 1 nesmějí vykazovat žádný klinický příznak moru koní;
c) pokud nebyli očkováni proti moru koní, musejí podstoupit vyšetření reakce vazby komplementu na mor koní, popsaným v příloze D, s negativním výsledkem, a to dvakrát v intervalu 21–30 dní, přičemž druhý test musí být proveden v průběhu 10 dnů před odesláním,
- pokud byli očkováni, nesmějí být očkováni v průběhu posledních dvou měsíců a musejí podstoupit fixační test, popsaný v příloze D, ve výše uvedených intervalech s tím, že nesmí dojít k nárůstu množství protilátek.
Podle stanoviska Vědeckého veterinárního výboru může Komise postupem podle článku 24 uznat i jiné metody sledování;
d) musejí být drženi v karanténní stanici po dobu nejméně 40 dnů před odesláním;
e) koňovití musejí být chráněni před vektorovým hmyzem během období karantény i během přesunu z karanténní stanice na místo odeslání.
4. Komise bude postupně, v průběhu zavádění opatření Společenství o harmonizaci pravidel týkajících se kontrol a opatření pro tlumení moru koní, o kterých rozhodne na základě návrhu výboru Rada před 1. červencem 1991 kvalifikovanou většinou a postupem podle článku 25, stanovovat hranice infikovaného území podle odst. 1 písm. b), a to před 1. listopadem 1990.
5. Komise může postupem podle článku 25 změnit rozhodnutí přijaté v souladu s odst. 4, a to na základě epizootologických okolností.
6. Bude-li to nutné, Rada na návrh Komise zakládajícím se na zprávě o získaných zkušenostech kvalifikovanou většinou v průběhu dvou let tento článek přezkoumá.
Článek 6
Členské státy, které uplatňují alternativní systém kontroly poskytující záruky rovnocenné těm, jež jsou uvedeny v čl. 4 odst. 5, pokud se týká přesunu koňovitých a evidovaných koňovitých na jejich území zejména prostřednictvím identifikačního dokladu, mohou na základě vzájemnosti udělit další výjimky z ustanovení čl. 4 odst. 1 druhé věty a čl. 8 odst. 1 druhé odrážky.
Členské státy o tom uvědomí Komisi.
Článek 7
1. Koňovití musejí být přepraveni z hospodářství původu na místo určení co možná nejrychleji, a to buď přímo, nebo přes schválený trh nebo středisko svodu zvířat ve smyslu čl.
3 odst. 6 směrnice 64/432/EHS, a to ve vozidlech nebo kontejnerech, které jsou řádně čištěny a dezinfikovány dezinfekčním prostředkem a v intervalech, které stanoví odesílající členský stát.
Vozidla musejí být vybavena tak, aby z nich v průběhu přepravy nemohly vytékat nebo vypadávat exkrementy, podestýlka nebo krmivo koňovitých. Přeprava musí být prováděna tak, aby bylo účinně chráněno zdraví a dobré životní podmínky koňovitých.
2. Členský stát určení může přiznat všeobecnou nebo omezenou odchylku z některého z požadavků čl. 4 odst. 5 pro jakékoliv zvíře, které nese zvláštní označení vyjadřující, že je určeno k porážce, a to za předpokladu, že se veterinární osvědčení o takové odchylce zmiňuje.
V případě udělení takovéto výjimky musejí být jateční koňovití přepraveni přímo do určených jatek a musejí být poraženi během pěti dnů po příjezdu na jatky.
3. Úřední veterinární lékař musí zaznamenat v evidenci identifikační číslo nebo číslo identifikačního dokladu poraženého koňovitého zvířete a zaslat příslušnému orgánu místa odeslání na jeho žádost potvrzení o tom, že zvíře bylo poraženo.
Článek 8
1. Členské státy zajistí, aby:
- evidovaní koňovití, kteří opouštějí svá hospodářství, byli doprovázeni identifikačním dokladem stanoveným v čl. 4 odst. 4 spolu — pokud jsou určeni pro obchod uvnitř Společenství — s potvrzením uvedeným v příloze B,
- plemenní, užitkoví a jateční koňovití byli během přepravy doprovázeni veterinárním osvědčením, které odpovídá příloze C této směrnice.
Osvědčení nebo v případě identifikačního dokladu formulář obsahující zdravotní údaje musejí být, aniž je dotčen článek 6, vypracovány během 48 hodin před naložením nebo nejpozději poslední pracovní den před naložením, a to alespoň v jednom z úředních jazyků členských států odeslání a určení.
Doba platnosti osvědčení je 10 dnů.
Osvědčení musí sestávat pouze z jednoho listu.
2. Dovozy koňovitých jiných než evidovaných mohou být spíše než jednotlivými osvědčeními uvedenými v druhé odrážce odst. 1 pokryty pouze jedním veterinárním osvědčením na zásilku.
Článek 9
Rada přijme pravidla týkající se kontrol a ochranná opatření, která se použijí při obchodu s koňovitými uvnitř Společenství, a to v rámci rozhodnutím o veterinárních kontrolách při obchodu s živými zvířaty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu.
Článek 10
Veterinární znalci Komise mohou v rozsahu nutném k zajištění jednotného používání této směrnice a ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány provádět kontroly na místě.
Komise sdělí členským státům závěr takových kontrol.
Členské státy, na jejichž území se kontrola provádí, poskytnou znalcům veškerou pomoc nutnou k provedení jejich úkolu.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 24.
ODDÍL III
Pravidla pro dovozy ze třetích zemí
Článek 11
1. Koňovití dovážení do Společenství musejí splňovat podmínky stanovené v článcích 12 až 16.
2. Do dne, kdy vstoupí v platnost rozhodnutí přijatá k provedení článků 12 až 16, budou členské státy při dovozech koňovitých ze třetích zemí používat podmínky přinejmenším rovnocenné těm, které vyplývají z používání kapitoly II.
Článek 12
1. Aby mohli být dovezeni, musejí koňovití pocházet ze třetí země nebo části třetí země, která je na seznamu zahrnuta v samostatném sloupci, který má být připojen k seznamu sestavenému v souladu s článkem 3 směrnice 72/462/EHS.
2. Na seznam použitelný pro dovozy koňovitých se uplatňují postupy a kritéria pro přípravu, změnu a zveřejnění seznamu třetích zemí nebo částí třetích zemí podle článku 3 směrnice 72/462/EHS.
Článek 13
1. Koňovití musejí pocházet ze třetích zemí:
a) prostých moru koní;
b) dva roky prostých venezuelské encefalomyelitidy koní (VEE);
c) šest měsíců prostých hřebčí nákazy a vozhřivky.
2. Komise může postupem podle článku 24:
a) rozhodnout, že se ustanovení odstavce 1 použijí pouze na část území třetí země.
V případě, že se požadavky na mor koní použijí na základě regionalizace, musejí být přinejmenším splněna opatření stanovená v čl. 5 odst.
2 a 3;
b) požadovat dodatečné záruky pro choroby, které jsou ve Společenství exotické.
Článek 14
Přede dnem naložení k přepravě do členského státu určení musejí koňovití zůstat bez přerušení na území nebo části území třetí země nebo — v případě regionalizace — v části území definované podle čl. 13 odst. 2 písm. a) po dobu, která bude určena v rozhodnutích přijatých podle článku 15.
Koňovití musejí pocházet z hospodářství, které je pod veterinárním dozorem.
Článek 15
Dovoz koňovitých z území třetí země nebo z jeho části definované v souladu s čl. 13 odst. 2 písm. a), které je na seznamu sestaveném v souladu s čl. 12 odst. 1, je povolen pouze tehdy, pokud koňovití kromě požadavků článku 13:
a) splňují veterinární požadavky přijaté, s ohledem na dané druhy a kategorie koňovitých, postupem podle článku 24 pro dovozy koňovitých z takové země.
Příslušným základem pro stanovení veterinárních podmínek v souladu s odstavcem 1 jsou standardy stanovené v článcích 4 a 5; a
b) v případě, že třetí země není prostá vezikulární stomatitidy nebo virové arteritidy po dobu alespoň šesti měsíců, musejí koňovití splňovat následující požadavky:
i) musejí pocházet z hospodářství, které je prosté vezikulární stomatitidy po dobu alespoň šesti měsíců a musejí před odesláním negativně reagovat v sérologickém testu;
ii) v případě virové arteritidy musejí samci koňovitých — bez dotčení čl. 19 odst. ii) — negativně reagovat v sérologickém testu nebo testu na izolaci viru nebo jiném testu, uznaném postupem podle článku 24 a zaručujícím nepřítomnost viru.
Postupem podle článku 24 a podle stanoviska Vědeckého veterinárního výboru může Komise vymezit kategorie samců koňovitých, na které se tento požadavek vztahuje.
Článek 16
1. Koňovití musejí být identifikováni v souladu s čl. 4 odst. 4 a doprovázeni osvědčením vystaveným úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země. Toto osvědčení musí:
a) být vydáno v den nakládky zvířat k odeslání do členského státu určení nebo, v případě evidovaných koní, v poslední pracovní den před naložením;
b) být vyhotoveno alespoň v jednom z úředních jazyků členských států určení a v jednom z úředních jazyků členského státu, ve kterém se provádí kontrola dovozu;
c) doprovázet zvířata v originálním výtisku;
d) potvrzovat, že zvířata splňují požadavky této směrnice a požadavky stanovené podle této směrnice s ohledem na dovoz ze třetích zemí;
e) sestávat z jednoho listu;
f) být vystaveno na jednoho příjemce nebo, v případě jatečných zvířat, na zásilku, za předpokladu, že zvířata jsou řádně označena a identifikována.
Pokud členské státy využijí této možnosti, uvědomí o tom Komisi.
2. Osvědčení musí být vyhotoveno na formuláři, který odpovídá vzoru stanovenému postupem podle článku 24.
Článek 17
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí kontroly na místě za účelem ověření, zda jsou ustanovení této směrnice, a zejména ustanovení čl. 12 odst. 2 používána v praxi.
Jestliže se při kontrolách prováděných podle tohoto článku zjistí závažné skutečnosti proti schválenému hospodářství, Komise neprodleně informuje členské státy a neprodleně přijme rozhodnutí, kterým prozatímně pozastaví schválení.
Konečné rozhodnutí je přijato postupem podle článku 25.
Znalci z členských států, kteří jsou pověřeni těmito kontrolami, jsou jmenováni Komisí na návrh členských států.
Tyto kontroly jsou prováděny jménem Společenství, které hradí náklady s nimi spojené.
Četnost a postup těchto kontrol se určí postupem podle článku 24.
Článek 18
1. Neprodleně po vstupu do členského státu určení jsou jateční koňovití dáni na jatky, a to buď přímo, nebo po tranzitu přes trh nebo středisko svodu zvířat, a jsou v souladu s veterinárními požadavky poraženi ve lhůtě určené v rozhodnutích, která budou přijata podle článku 15.
2. Bez dotčení zvláštních podmínek, které mohou být přijaty postupem podle článku 24, může příslušný orgán členského státu určení na základě zdravotního stavu zvířat určit jatky, do kterých musejí být takoví koňovití dopraveni.
Článek 19
Komise postupem podle článku 24:
i) může rozhodnout, že dovozy ze třetí země nebo z části třetí země budou omezeny na určité druhy nebo kategorie koňovitých;
ii) odchylně od článku 15 stanoví zvláštní podmínky pro dočasný vstup na území Společenství evidovaných koňovitých nebo koňovitých určených pro zvláštní využití nebo pro jejich opětovný vstup na území Společenství poté, co byli dočasně vyvezeni;
iii) určuje podmínky pro změnu dočasného přijetí na trvalé.
Článek 20
1. Obecná prováděcí pravidla při kontrolách prováděných ve třetích zemích nebo v průběhu kontrol importovaných koňovitých ze třetích zemí stanoví Rada nejpozději 31. prosince 1990.
Až do provedení rozhodnutí uvedeného v prvním bodu zůstávají v platnosti vnitrostátní pravidla, pokud jsou v souladu s obecných ustanoveními Smlouvy.
2. Koňovité nebude možno dovézt, jestliže bude v průběhu kontrol při dovozu stanovených v odstavci 1 zjištěno, že:
- koňovití nepocházejí ze třetí země nebo její části tak jak je definováno v čl. 13 odst. 2) písm. a), která je obsažena v seznamu připraveném podle čl. 12 odst. 1,
- koňovití jsou, nebo existuje podezření, že jsou, infikováni nebo nakaženi nakažlivou chorobou,
- vyvážející třetí země nesplnila podmínky stanovené touto směrnicí,
- osvědčení doprovázející zvířata není v souladu s podmínkami stanovenými v článku 17,
- koňovitým byly aplikovány látky, které pravidla ve Společenství zakazují.
3. Aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky, které mohou být přijaty postupem podle článku 24, může příslušný orgán členského státu určení z veterinárních důvodů nebo v případech, kdy u zvířat, kterým bylo odepřeno povolení vstupu, nebylo povoleno odeslání zpět, označit jatka, do kterých mají být koňovití přemístěni.
Článek 21
1. Aniž je dotčen článek 13, pokud infekční nebo nakažlivá choroba, u níž je pravděpodobné, že by mohla ohrozit zdraví hospodářských zvířat v jednom ze členských států, vypukne nebo se rozšíří ve třetí zemi nebo ospravedlňuje-li to jakýkoliv jiný veterinární důvod, zakáže dotyčný členský stát dovozy zvířat druhů, kterých se týká tato směrnice, ať jsou dovezeny přímo z celé třetí země nebo části jejího území nebo nepřímo přes jiný členský stát.
2. Opatření přijatá členskými státy podle odstavce 1 a oznámení o odvolání takových opatření musí být okamžitě sdělena ostatním členským státům a Komisi spolu s důvody, které k tomu vedly.
Stálý veterinární výbor se po oznámení sdělení uvedeného v prvním bodu sejde co nejdříve a postupem podle článku 25 rozhodne, zda by tato opatření měla být pozměněna, a to zejména za účelem zajištění jejich koordinace s opatřeními přijatými ostatními členskými státy, nebo zrušena.
Jestliže nastane situace uvedená v odstavci 1 a jestliže se bude zdát nutné, aby ostatní členské státy také použily opatření přijatá podle tohoto odstavce, které budou tam, kde to bude nutné, pozměněny podle předešlého bodu, budou přijata vhodná opatření podle článku 25.
3. Opětovné zahájení dovozů z dané třetí země se povoluje stejným postupem.
ODDÍL IV
Závěrečná ustanovení
Článek 22
Ustanovení této směrnice a zejména ustanovení obsažená v čl. 4 odst. 1 druhé větě a v článcích 6, 8 a 21 budou přezkoumána do 1. ledna 1993 v rámci návrhů vztahujících se k dotváření vnitřního trhu, o kterých Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Článek 23
Přílohy této směrnice mění Komise postupem podle článku 25.
Článek 24
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [6] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 25
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být provedena.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu do dvou dnů. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 26
Na požadavky stanovené v kapitole III této směrnice se vztahuje článek 34 směrnice 72/462/EHS.
Článek 27
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1992.
Uvědomí o tom Komisi.
Článek 28
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství (90/427/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že koňovití jsou jako živá zvířata uvedeni na seznamu produktů vyjmenovaných v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby byla v rámci Společenství stanovena pravidla uvádění koňovitých na trh, a tím i zajištěn racionální rozvoj produkce koňovitých a zvýšena produktivita tohoto odvětví;
vzhledem k tomu, že chov koňovitých, a to především koní, je obecně součástí odvětví zemědělství; dále pak, že pro část zemědělské populace představuje zdroj příjmů a že by měl být propříště podporován;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky v této oblasti velice úzce souvisejí s používáním koňovitých zapsaných v plemenných knihách, které vedou úředně schválené organizace nebo sdružení;
vzhledem k tomu, že v oblasti zápisu do plemenných knih existují rozdíly; že tyto rozdíly představují překážku pro obchod uvnitř Společenství; dále pak, že úplná liberalizace obchodu je podmíněna následnou harmonizací, především pokud jde o zápisy do plemenných knih;
vzhledem k tomu, že je nutno postupně liberalizovat obchod s evidovanými koňovitými uvnitř Společenství; že úplná liberalizace tohoto obchodu je podmíněna pozdější doplňkovou harmonizací, především pokud jde o přijetí k veřejné plemenitbě a o používání spermatu a vajíček za zohlednění zvláštností jednotlivých plemenných knih;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby byl v souladu s postupem Společenství vytvořen jednotný typ zootechnického osvědčení o původu a identifikaci;
vzhledem k tomu, že jméno zvířete je důležitou podstatnou skutečností pro jeho identifikaci; že změna jména provedená na žádost nového majitele velmi často znemožní vyhledání původu zvířete a sledování jeho vývoje; a dále pak že je nutno harmonizovat ustanovení týkající se přidělování jmen koňovitým a zabránit tak nekalým praktikám;
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, aby dovoz koňovitých ze třetích zemí nebyl prováděn za méně přísných podmínek než jsou podmínky stanovené pro dovoz uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutno v některých oblastech technického rázu přijmout prováděcí opatření; dále pak že za účelem zavedení plánovaných opatření je nutno stanovit postup, který by vymezil úzkou a účinnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice definuje zootechnické a genealogické podmínky pro obchod s koňovitými, jejich spermatem, vajíčky a embryi uvnitř Společenství.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "koňovitým" domestikovaný kůň nebo osel nebo zvíře vzniklé jejich křížením;
b) "evidovaným koňovitým" koňovitý zapsaný nebo zaevidovaný nebo který je způsobilý k zapsání do plemenné knihy podle pravidel přijatých na základě čl. 4 odst.
2 písm. b) a určený prostřednictvím identifikačního dokladu podle článku 8 písm. 1;
c) "plemennou knihou" každá kniha, registr, soubor nebo počítačový nosič dat:
- které jsou vedeny buď organizací, nebo sdružením úředně schváleným nebo uznaným členským státem, nebo správním úřadem daného členského státu a
- do kterých jsou zapsáni nebo zaevidováni koňovití s uvedením jejich známého původu.
Článek 3
Obchod s koňovitými, jejich spermatem, vajíčky a embryi nelze zakázat či omezit ze zootechnických nebo genealogických příčin, pokud ovšem tyto nevyvstanou v důsledku použití této směrnice.
Obchod s evidovanými koňovitými, jejich spermatem, vajíčky a embryi uvnitř Společenství nadále upravují, ovšem za dodržování obecných ustanovení Smlouvy, vnitrostátní předpisy jednotlivých členských států až do doby, než vstoupí v platnost příslušná rozhodnutí Společenství uvedená v článcích 4 a 8.
KAPITOLA II
Genealogická pravidla pro evidované koňovité
Článek 4
1. Při přijímání rozhodnutí uvedených v odstavci 2 se zohledňují tyto zásady:
a) uznání nebo schválení organizací a sdružení, které vedou nebo zavádějí plemenné knihy, je podmíněno dodržováním zásad stanovených organizací nebo sdružením, které vedou plemennou knihu dokládající původ daného plemene;
b) kritéria pro zápis a zaevidování do plemenných knih se určují podle specifik daného plemene a především u některých čistokrevných plemen podle potřeby upravit předpisy zápis a evidenci koňovitých vzniklých metodami umělé reprodukce.
2. Komise stanoví postupem podle článku 10 a v souladu se zásadami uvedenými v odstavci 1:
a) kritéria pro schvalování nebo uznání organizací nebo sdružení, které vedou nebo zavádějí plemenné knihy;
b) kritéria pro zápis nebo zaevidování do plemenných knih;
c) je-li nutno, kritéria a metody pro identifikaci zaevidovaných koňovitých;
d) kritéria pro vystavení osvědčení o původu a pro vystavení identifikačního dokladu uvedených v článku 8;
e) je-li nutno, pravidla pro koordinaci činnosti jednotlivých organizací a sdružení uvedených v článku 5.
Článek 5
Seznam organizací a sdružení, které vedou nebo zavádějí plemenné knihy a které byly uznány na základě kritérií stanovených podle čl. 4 odst. 2 písm. a), a jeho pozdější aktualizované podoby se sdělují Komisi a ostatním členským státům v rámci Stálého zootechnického výboru.
Článek 6
1. V rámci obchodu uvnitř Společenství musejí být koňovití zaevidovaní ve státě, který provádí odeslání, pokud se ovšem obě zúčastněné organizace nebo sdružení společně nedohodly jinak, zaevidováni nebo zapsáni do příslušné plemenné knihy ve členském státě určení pod svým původním jménem s uvedením mezinárodně uznávané zkratky země narození.
2. Pokud to stanovy organizací nebo sdružení umožňují:
- před původním jménem zvířete nebo za ním může být uvedeno jiné, třebaže dočasné jméno, ovšem pouze za podmínky, že původní jméno bude za života daného zvířete zachováno v závorce a že u něj bude uvedena i země narození ve formě mezinárodně uznávané zkratky;
- postupy, které stanoví Komise postupem podle článku 10, lze přijmout alternativní opatření, jež zaručí zachování návaznosti totožnosti zvířete.
KAPITOLA III
Zootechnická pravidla pro evidované koňovité
Článek 7
Komise může, pokud je to nezbytné k jednotnému používání této směrnice a za dodržení zásad uvedených v čl. 4 odst. 1, stanovit postupem podle článku 10:
a) metody pro kontrolu užitkovosti a stanovení genetické hodnoty plemenných zvířat;
b) podle metod uvedených v písmeni a) obecná kritéria, podle kterých se plemenný hřebec nebo, je-li to nezbytné, plemenná klisna mohou použít k plemenitbě, a obecná kritéria pro užívání jejich spermatu, vajíček a embryí.
Článek 8
Členské státy zajistí:
1. aby byli evidovaní koňovití pro převoz vybaveni jednotným identifikačním dokladem Komise postupem podle článku 10, vystaveným organizacemi nebo sdruženími uvedenými v článku 5 této směrnice a v čl. 2 písm. c) směrnice Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [4].
Evidovaní koně jsou vybaveni identifikačním dokladem, psaným v některém z jazyků Společenství, který musí obsahovat přinejmenším položky uvedené v příloze s tím, že mohou být doplněny nebo pozměněny postupem podle článku 10;
2. aby byly sperma, vajíčka a embrya evidovaných koňovitých vybaveny pro účely uvádění na trh zootechnickým osvědčením o původu a identifikaci, vydaným příslušným orgánem a psaným alespoň v jazyce země určení, které bude odpovídat vzoru vytvořenému Komisí postupem podle článku 10.
Konečná ustanovení
Článek 9
Do doby, než se začne používat právní úprava Společenství v této oblasti, zootechnické podmínky pro dovoz koňovitých, jejich spermatu, vajíček a embryí ze třetích zemí nesmějí být výhodnější než podmínky stanovené pro obchod uvnitř Společenství.
Článek 10
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, Stálý zootechnický výbor zřízený rozhodnutím 77/505/EHS [5] rozhoduje podle pravidel stanovených v článku 11 Směrnice 88/661/EHS [6].
Článek 11
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1990 o obchodu s koňovitými určenými pro soutěže a o podmínkách jejich účasti v soutěžích (90/428/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že koňovití jsou jakožto živá zvířata zahrnuti do seznamu produktů uvedených v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v zájmu racionálního rozvoje chovu koňovitých vedoucího ke zvýšení produktivity v tomto odvětví je důležité na úrovni Společenství stanovit pravidla pro obchod uvnitř Společenství s koňovitými určenými pro soutěže;
vzhledem k tomu, že chov koní, a zejména koní dostihových, bývá obvykle zahrnován do zemědělských činností; že je zdrojem příjmů pro část zemědělského obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že v rámci Společenství přetrvávají rozdíly, pokud jde o pravidla přístupu do soutěží; že tyto rozdíly mohou být překážkou obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že obchod s koňovitými určenými pro soutěže i jejich účast na soutěžích mohou být poškozeny vlivem rozdílů existujících v pravidlech pro přidělování procenta z celkové výše zisků a příjmů na zachování, rozvoj a zkvalitňování chovu v členských státech; že zavedení volného přístupu do soutěží předpokládá harmonizaci těchto pravidel;
vzhledem k tomu, že do doby, než bude této harmonizace dosaženo, je nutno především za účelem udržení nebo zvýšení produktivity v uvedeném odvětví umožnit členským státům, aby vyčlenily určitý procentní podíl ze zisků a příjmů na zachování, rozvoj a zkvalitňování chovu; že je nicméně nutno stanovit horní hranici tohoto procentního podílu;
vzhledem k tomu, že je nutno přijmout prováděcí opatření v určitých oblastech technického charakteru; že pro realizaci plánovaných opatření je nutno stanovit postup ustavující úzkou a účinnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého zootechnického výboru;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví podmínky obchodu s koňovitými určenými pro soutěže a podmínky jejich účasti v soutěžích.
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách obchodu s koňovitými uvnitř Společenství [4].
Jinak se "soutěží" rozumí jakákoliv soutěž koní, a zejména dostihy a skoky přes překážky, drezúra koní, závody koňských spřežení, přehlídky a výstavy.
Článek 3
1. V rámci soutěžních pravidel nesmí docházet k žádné diskriminaci mezi koňovitými zaevidovanými v členském státě, ve kterém je soutěž pořádána, a koňovitými zaevidovanými v jiném členském státě.
2. V rámci soutěžních pravidel nesmí docházet k žádné diskriminaci mezi koňovitými pocházejícími z členského státu, ve kterém je soutěž pořádána, a mezi koňovitými pocházejícími z jiného členského státu.
Článek 4
1. Povinnosti uvedené v článku 3 platí zejména pro:
a) kritéria, a to zejména minimální a maximální, pro přihlašování do soutěží;
b) posuzování v průběhu soutěží;
c) peněžní výhry nebo zisky, které mohou ze soutěže plynout.
2. Platí však, že:
- povinnostmi uvedenými v článku 3 není dotčena organizace:
a) soutěží pořádaných za účelem zkvalitnění plemene pro koňovité zapsané v určité plemenné knize;
b) regionálních šlechtitelských soutěží pro koňovité;
c) akcí tradičního nebo historického charakteru.
Členský stát, který chce využít těchto možností, o tomto svém záměru uvědomí předem v obecných rysech Komisi,
- členské státy mohou u každé soutěže nebo u každého typu soutěže prostřednictvím organizací pro tyto účely úředně schválených nebo uznaných věnovat určitý procentní podíl z peněžní výhry nebo ze zisku stanoveného v odst. 1 písm. c) na zachování, rozvoj nebo zkvalitnění chovu.
V roce 1991 bude toto procento činit nejvýše 30 %, v roce 1992 25 % a od roku 1993 20 %.
Kritéria pro rozdělení těchto prostředků v dotyčném členském státě musí být sdělena Komisi a ostatním členským státům v rámci Stálého zootechnického výboru.
Do 31. prosince 1992 Rada znovu posoudí prováděcí podmínky těchto ustanovení na základě zprávy Komise, v níž bude zohledněn postup harmonizace dosažené v problematice podmínek chovu dostihových koní a jež bude doplněna o vhodné návrhy, o kterých Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
3. Všeobecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 6.
Článek 5
1. Do doby, než budou přijata rozhodnutí podle článku 4 směrnice 90/427/EHS, musí být důvody případného odmítnutí zápisu do soutěže týkajícího se koňovitého zaevidovaného v některém členském státě písemně sděleny majiteli nebo zmocněnému zástupci majitele.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 má majitel nebo jeho zmocněný zástupce právo, aby mu byl vydán znalecký posudek za podmínek stanovených v čl. 8 odst. 2 směrnice 89/662/EHS [5], které se použijí přiměřeně.
3. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 6.
Článek 6
V případě, že se použije postup stanovený v tomto článku, rozhodne Stálý zootechnický výbor ustavený rozhodnutím 77/505/EHS [6] v souladu s pravidly uvedenými v článku 11 směrnice 88/661/EHS [7].
Článek 7
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1991.
Uvědomí o tom neprodleně Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1990, kterou se stanoví veterinární požadavky na obchod se spermatem prasat uvnitř Společenství a na jeho dovoz (90/429/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnicí 64/432/ES [4] naposledy pozměněnou směrnicí 89/360/ES [5] byla vydána ustanovení týkající se veterinárních otázek při obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství; že směrnice 72/462/ES [6] naposledy pozměněná směrnicí 89/227/ES [7] obsahuje ustanovení týkající se veterinárních otázek při dovozu skotu a prasat pocházejících ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že výše uvedené předpisy zajistily pro obchod se skotem a prasaty v rámci Společenství a pro jejich dovoz ze třetích zemí do Společenství, aby země, z níž se zvíře dováží, zaručila dodržení veterinárních kritérií, čímž se téměř zcela odstranilo nebezpečí rozšíření chorob zvířat; že při obchod se spermatem ještě určité nebezpečí rozšíření těchto chorob existuje;
vzhledem k tomu, že v rámci politiky Společenství pro harmonizaci vnitrostátních právních předpisů v oblasti veterinárních požadavků na obchod se zvířaty a s živočišnými produkty uvnitř Společenství je nutno vytvořit harmonizovaný režim pro obchod se spermatem prasat uvnitř Společenství a pro jeho dovoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že při obchod se spermatem uvnitř Společenství musí členský stát, v němž je sperma odebráno, zaručit, že sperma bylo odebráno a upraveno ve schválených a kontrolovaných inseminačních stanicích, že pochází od zvířat, jejichž nákazový status je takový, že vylučuje nebezpečí rozšíření chorob zvířat, že bylo odebráno, zpracováno, skladováno a přepravováno v souladu s pravidly, která zabezpečují zachování jeho statusu z veterinárního hlediska, a že při přepravě do země určení bylo přiloženo veterinární osvědčení, které zaručuje dodržení této povinnosti;
vzhledem k tomu, že politika uvnitř Společenství je v oblasti očkování proti některým chorobám rozdílná, je oprávněné zachování časově omezených výjimek, které členským státům u některých chorob umožňují doplňkovou ochranu proti těmto chorobám;
vzhledem k tomu, že pro dovoz spermatu ze třetích zemí do Společenství se sestaví seznam třetích zemí s přihlédnutím k veterinárním kritériím; že nezávisle na existenci tohoto seznamu by členské státy měly povolovat dovoz spermatu pouze tehdy, pokud sperma pochází z inseminačních stanic, které dodržují některé normy a které jsou úředně kontrolovány; že by se podle okolností měly pro země uvedené v seznamu stanovit zvláštní veterinární normy; že pak musí být možné provádět na místě kontroly dodržování těchto norem;
vzhledem k tomu, že je nutno na tuto směrnici rozšířit uplatňování pravidel a postupů kontroly stanovených ve směrnici Rady 89/662/ES ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [8];
vzhledem k tomu, že aby se zabránilo přenosu nakažlivých chorob, měla by se ihned po přijetí zásilky spermatu na území Společenství provést kontrola, s výjimkou případů vnějšího tranzitu;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít možnost učinit naléhavá opatření při výskytu nakažlivých chorob v jiném členském státě nebo ve třetí zemi; že posouzení nebezpečí takových chorob a nutná ochranná opatření v této souvislosti se v celém Společenství musí provést stejným způsobem; a že je za tímto účelem nutno stanovit v rámci Stálého veterinárního výboru postup používaný Společenstvím pro řešení naléhavých případů, kterým se bude řídit přijímání potřebných opatření;
vzhledem k tomu, že přijetí některých prováděcích opatření k této směrnici by mělo být svěřeno Komisi; že je za tímto účelem nutno stanovit postup, který umožní úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nevztahuje na obchod se spermatem, který se uskutečnil před datem, od něhož členské státy musí dosáhnout souladu s touto směrnicí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Všeobecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární požadavky na obchod se spermatem prasat uvnitř Společenství a na jeho dovoz ze třetích zemí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice podle článku 2 směrnic 64/432/ES, 72/462/ES, 88/407/ES [9] a 90/425/ES [10].
"Spermatem" se dále rozumí ejakulát domácího zvířete buďto v původním stavu, nebo upravený či zředěný.
KAPITOLA II
Obchod uvnitř Společenství
Článek 3
Každý členský stát zajistí, aby k obchodu bylo určeno pouze sperma splňující následující všeobecné podmínky:
a) sperma pro inseminaci musí být odebráno a zpracováno v inseminační stanici schválené z veterinárního a hygienického hlediska pro účely obchodu uvnitř Společenství podle čl. 5 odst. 1;
b) sperma musí být odebráno od prasat, jejichž nákazový status odpovídá požadavkům přílohy B;
c) sperma musí být odebráno, zpracováno, uchováváno a přepravováno v souladu s přílohami A a C.
Článek 4
1. Až do 31. prosince 1992 členské státy, ve kterých jsou ve všech inseminačních stanicích držena pouze zvířata neočkovaná proti Aujeszkyho chorobě, která absolvovala s negativními výsledky sérumneutralizační test nebo test ELISA na Aujeszkyho chorobu, v souladu s ustanoveními této směrnice:
- mohou odmítnout, aby bylo na jejich území dovezeno sperma pocházející z inseminačních stanic, které nemají stejný status,
- nesmějí však odmítnout přijmout sperma pocházející od kanců očkovaných v inseminačních stanicích deletovanou očkovací látkou GI, za podmínek, že:
- toto očkování bylo provedeno pouze na kancích séronegativních vzhledem k viru Aujeszkyho choroby,
- při sérologických vyšetřeních provedených nejdříve tři týdny po očkování se u kanců nezjistí přítomnost protilátek vyvolaných virem této choroby.
V tomto případě může být jeden vzorek z každého denního odběru spermatu určeného k obchodu podroben testu na izolaci viru ve schválené laboratoři členského státu určení.
Ustanovení tohoto odstavce se použijí, až Komise postupem podle článku 18 a s ohledem na stanovisko Vědeckého veterinárního výboru, zejména pokud jde o frekvenci testů, které mají být prováděny v inseminačních stanicích, pokud jde o samotná vyšetření na izolaci viru, jakož i o účinnost a bezpečnost deletované očkovací látky GI, nejpozději do 1. července 1991 zpracuje protokoly pro vyšetření, která mají být prováděna v rámci uvedených vyšetření.
2. Postupem podle článku 18 lze stanovit, že část území členského státu bude požívat výhod vyplývajících z ustanovení odstavce 1 za podmínky, že ve všech inseminačních stanicích nacházejících se na této části území jsou držena pouze zvířata, která absolvovala s negativními výsledky sérumneutralizační test nebo test ELISA na výskyt Aujeszkyho choroby.
3. Do 31. prosince 1992 Rada na základě zprávy Komise doplněné o případné návrhy tento článek přezkoumá.
Článek 5
1. Členský stát, na jehož území se nachází inseminační stanice, zajistí, aby schválení podle čl. 3 písm. a) bylo uděleno pouze v případě, že inseminační stanice odpovídá podmínkám uvedeným v příloze A a vyhovuje všem ostatním ustanovením této směrnice.
Členský stát dále zajistí, aby úřední veterinární lékař dohlížel na dodržování těchto ustanovení.
V případě, že jedno nebo více ustanovení nebude dodržováno, navrhne tento veterinární lékař, aby schválení bylo odňato.
2. Všechny schválené inseminační stanice jsou zaregistrovány a každá stanice obdrží číslo veterinární registrace.
Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi seznam inseminačních stanic a jejich čísla veterinární registrace, případně je informuje o odnětí schválení.
3. Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18.
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby každá zásilka spermatu byla provázena veterinárním osvědčením podle vzoru uvedeného v příloze D, vystaveným úředním veterinárním lékařem členského státu, ve kterém došlo k odběru.
Toto osvědčení musí:
a) být vyhotoveno alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu, ve kterém došlo k odběru, a v jednom z úředních jazyků státu určení;
b) provázet zásilku až do místa určení v originálním vyhotovení;
c) být vyhotoveno na jediném listu;
d) být určeno pro jediného příjemce.
2.
Členský stát místa určení může, za podmínky, že nedojde ke snížení životaschopnosti spermatu, přijmout kromě opatření uvedených v článku 8 směrnice 90/425/ES další nezbytná opatření, včetně uskladnění v karanténě, která umožní dospět k jasným závěrům v případě, kdy je podezření, že sperma je infikováno nebo kontaminováno patogenními zárodky.
KAPITOLA III
Dovoz ze třetích zemí
Článek 7
1. Členský stát může povolit dovoz pouze z těch třetích zemí, které jsou uvedeny na seznamu, jenž má být vypracován postupem podle článku 19.
Tento seznam může být doplněn nebo pozměněn postupem podle článku 18.
2. Při rozhodování o tom, zda třetí země může být uvedena na seznamu podle odstavce 1, se přihlíží se zejména:
a) na jedné straně ke zdravotnímu stavu hospodářských zvířat, ostatních domácích i volně žijících zvířat v dané zemi, zejména pokud jde o exotické choroby zvířat, na druhé straně pak ke zdravotní a hygienické úrovni životního prostředí v okolí této země, pokud by mohlo ohrozit zdraví zvířat v členském státu;
b) na pravidelnost a rychlost předávání informací poskytovaných touto zemí o výskytu nakažlivých chorob zvířat přenosných spermatem na území dané země, zejména chorob uvedených na seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) k předpisům dané země pro oblast prevence a tlumení chorob zvířat;
d) na strukturu a pravomoci veterinárních útvarů v této zemi;
e) na organizaci a provádění opatření pro prevenci a tlumení nakažlivých chorob zvířat;
f) na záruky, které může daná země poskytnout pro dodržení ustanovení této směrnice.
3. Seznam uvedený v odstavci 1 a všechny změny tohoto seznamu se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 8
1. Postupem podle článku 19 se stanoví seznam inseminačních stanic, ze kterých mohou členské státy povolit dovoz spermatu pocházejícího ze třetích zemí.
Tento seznam může být upraven nebo doplněn stejným postupem.
2. Při rozhodování o tom, zda se inseminační stanice třetí země zahrne do seznamu uvedeného v odstavci 1, je nutno především zohlednit veterinární kontrolu systému produkce spermatu ve třetí zemi, pravomoci veterinárních útvarů a kontroly, které se v inseminační stanicí provádějí.
3. Inseminační stanice může být zapsána na seznam uvedený v odstavci 1 pouze
a) pokud se nachází v zemi zapsané do seznamu podle čl. 7 odst.
1;
b) pokud splňuje požadavky kapitol I a II přílohy A;
c) pokud byla veterinárními útvary dotyčné třetí země úředně schválena pro vývoz do Společenství;
d) pokud je pod dohledem veterinárního lékaře stanice příslušné třetí země;
e) pokud je v něm minimálně dvakrát ročně prováděna inspekce úředním veterinárním lékařem dané třetí země;
Článek 9
1. Sperma musí pocházet od zvířat, která byla po dobu alespoň tří měsíců bezprostředně předcházejících odběru chována na území třetí země, která je zapsána na seznamu sestaveném podle čl. 7 odst. 1.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení čl. 7 odst. 1 a odstavce 1 tohoto článku, povolí členský stát dovoz spermatu pocházejícího z třetí země zapsané v seznamu pouze tehdy, pokud toto sperma odpovídá veterinárním požadavkům přijatým postupem podle článku 18 pro dovoz spermatu pocházejícího ze třetích zemí.
Při přijetí požadavků uvedených v prvním pododstavci se přihlíží k:
a) nákazové situaci v okolí inseminační stanice se zvláštním zřetelem na nákazy uvedené v seznamu A Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE);
b) zdravotnímu stavu stáda v inseminační stanici a požadavkům na vyšetření;
c) zdravotnímu stavu dárce a požadavkům na vyšetření;
d) požadavkům na vyšetření spermatu.
3. Pro stanovení veterinárních podmínek se jako referenční základ používají zásady uvedené v kapitole II a v odpovídajících přílohách.
Postupem podle článku 18 může být případ od případu rozhodnuto odchylně od uvedených ustanovení, pokud třetí země poskytne podobné záruky, které budou ze zdravotního a hygienického hlediska alespoň rovnocenné.
4. Článek 4 se použije.
Článek 10
1. Členské státy povolí dovoz spermatu pouze po předložení veterinárního osvědčení vystaveného a podepsaného úředním veterinárním lékařem třetí země, ve které byl proveden odběr.
Toto osvědčení musí:
a) být vyhotoveno alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu, který je příjemcem, a v jednom z úředních jazyků členského státu, kde se provádí vývozní kontrola podle článku 11;
b) provázet zásilku spermatu v originálním vyhotovení;
c) být vyhotoveno na jediném listu;
d) být určeno pro jediného příjemce.
2. Veterinární osvědčení musí odpovídat vzoru vypracovanému postupem podle článku 19.
Článek 11
1. Členské státy zajistí, aby byla každá zásilka spermatu při vstupu na celní území Společenství podrobena kontrole dříve, než bude propuštěna do volného oběhu anebo předána do celního režimu a zakážou vstup spermatu do Společenství, pokud se při dovozní kontrole zjistí, že:
- sperma nepochází z území třetí země zapsané v seznamu sestaveném v souladu s čl. 7 odst.
- sperma nepochází z inseminační stanice, která je uvedena v seznamu podle čl. 8 odst. 1,
- sperma pochází z území třetí země, z níž je dovoz v souladu s čl. 15 odst. 2 zakázán,
- veterinární osvědčení, které provází sperma, neodpovídá podmínkám uvedeným v článku 10 a stanoveným pro provádění tohoto článku.
Tento odstavec se nevztahuje na zásilky spermatu, které překročí hranice celního území Společenství a jsou pro odeslání na místo určení, které se nachází mimo území Společenství, umístěny do tranzitního celního režimu.
Tento odstavec se však vztahuje na případy odmítnutí celního tranzitu při přepravě přes území Společenství.
2. Členský stát určení může učinit nezbytná opatření, za podmínky, že nedojde ke snížení životaschopnosti spermatu, včetně uvalení karantény, která umožní dojít k jasným závěrům v případě, kdy je podezření, že sperma je infikováno nebo kontaminováno patogenními mikroorganismy.
3. Pokud je dovoz spermatu zakázán z některého z důvodů uvedených v odstavcích 1 a 2 a pokud vyvážející třetí země nepovolí jeho zpětný vývoz do 30 dnů v případě hluboce zmrazeného spermatu anebo ihned v případě čerstvého spermatu, může oprávněný veterinární orgán úřad členského státu určení nařídit zničení spermatu.
Článek 12
Každá zásilka spermatu, jejíž dovoz na území Společenství byl členským státem povolen na základě kontroly uvedené v čl. 11 odst. 1, musí být při přepravě na území jiného členského státu provázena originálem osvědčení nebo jeho ověřenou kopií; tento originál anebo kopii je nutno řádně potvrdit oprávněným orgánem odpovědným za kontrolu prováděnou podle článku 11.
Článek 13
Pokud je v souladu s čl. 11 odst. 3 rozhodnuto o zničení spermatu, jdou vzniklé náklady k tíži odesílatele, příjemce nebo jejich zástupce, a to bez náhrady od státu.
KAPITOLA IV
Ochranná a kontrolní opatření
Článek 14
Pravidla uvedená ve směrnici 90/425/EHS se použijí především na kontroly v zemi původu, organizaci kontrol a sledování výsledků kontrol prováděných členským státem určení.
Článek 15
1. Pro obchod uvnitř Společenství se použijí ochranná opatření uvedená v článku 10 směrnice 90/425/ES.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 8, 9 a 10 v případě, že dojde v některé třetí zemi k výskytu a šíření nakažlivé choroby zvířat přenosné spermatem, která by mohla ohrozit zdravotní stav hospodářských zvířat v některém z členských států, anebo z jakýchkoliv jiných veterinárních důvodů, zakáže členský stát určení dovoz spermatu, ať se jedná o přímý dovoz anebo o nepřímý dovoz uskutečňovaný prostřednictvím jiného členského státu, ať už sperma pochází z celé této třetí země anebo pouze z části jejího území.
Opatření přijatá členskými státy podle prvního pododstavce, i zrušení těchto opatření musí být ihned sděleno ostatním členským státům a Komisi s uvedením důvodů, které k přijetí těchto opatření vedly.
Postupem podle článku 18 může být stanoveno, že uvedená opatření musí být pozměněna, především v zájmu jejich koordinace s opatřeními přijatými ostatními členskými státy, anebo že přijatá opatření musí být zrušena.
Jestliže nastane situace uvedená v prvním pododstavci a pokud je nezbytné, aby ostatní členské státy rovněž použily přijatá opatření v souladu s ustanovením tohoto pododstavce, případně použijí opatření pozměněná podle odstavce 3, pak je nutno, aby byla přijata vhodná opatření postupem podle článku 18.
Obnovení dovozu ze třetí země se povolí postupem podle článku 18.
Článek 16
1. Pokud to je nutné pro jednotné používání této směrnice, mohou veterinární znalci Komise ve spolupráci s oprávněnými orgány členských států a třetích zemí provádět kontroly na místě.
Země odběru, na jejímž území se provádí kontrola, poskytne znalcům veškerou pomoc nutnou pro plnění jejich úkolů.
Komise uvědomí příslušnou zemi, ve které je prováděn odběr, o výsledcích provedených kontrol.
Dotyčná země odběru přijme případná nutná opatření, aby vyhověla výsledkům této kontroly.
Pokud země odběru tato opatření nepřijme, může Komise po posouzení situace v rámci Stálého veterinárního výboru uplatnit ustanovení článku 5 a čl. 6 odst.
2. Všeobecná prováděcí ustanovení k tomuto článku, především pokud jde o četnost a způsob provádění kontrol uvedených v prvním pododstavci odstavce 1, se stanoví postupem podle článku 19.
KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 17
Přílohy této směrnice mohou být pozměněny postupem podle článku 18 s cílem jejich přizpůsobení technologickému vývoji.
Článek 18
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [11], dále jen "výbor", jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Nejsou-li zamýšlená opatření v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Nerozhodne-li Rada do tří měsíců od předložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 19
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu do dvou dnů.
Výbor se usnáší většinou 54 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Nerozhodne-li Rada do čtrnácti dnů od předložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise a okamžitě je zavede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 20
1. Tato směrnice se nevztahuje na sperma odebrané a zpracované v některém z členských států před 31. prosincem 1991.
2. Až do doby, kdy vstoupí v platnost rozhodnutí přijatá v souladu s články 8, 9 a 10, neuplatňují členské státy na dovoz spermatu pocházejícího z třetích zemí výhodnější podmínky než podmínky vyplývající z kapitoly II.
Článek 21
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1991.
Uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států
(90/434/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií týkající se společností z různých členských států mohou být nezbytné k tomu, aby se ve Společenství vytvořily podmínky obdobné podmínkám vnitřního trhu, a tím zajistilo vytvoření a účinné fungování společného trhu; že těmto operacím by neměly být kladeny překážky v podobě omezení, znevýhodnění nebo zvláštních narušení, které by vyplývaly z daňových předpisů členských států; že je proto nezbytné zavést pro tyto operace daňová pravidla neutrální z hlediska hospodářské soutěže, aby se podniky mohly přizpůsobit požadavkům společného trhu, zvýšit svou produktivitu a zlepšit svou konkurenceschopnost na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že daňové předpisy tyto operace znevýhodňují oproti obdobným operacím, které se týkají společností ve stejném členském státě; že je nezbytné tato znevýhodnění odstranit;
vzhledem k tomu, že tohoto cíle nelze dosáhnout tím, že by se stávající systémy platné v členských státech rozšířily na úroveň Společenství, neboť rozdíly mezi těmito systémy mohou vyvolávat narušení hospodářské soutěže; že uspokojivé řešení může v tomto ohledu přinést pouze společný daňový systém;
vzhledem k tomu, že společný daňový systém musí zamezit ukládání daní v souvislosti s fúzemi, rozděleními, převody aktiv nebo výměnami akcií, a přitom zajišťovat finanční zájmy státu, v němž se nachází převádějící nebo nabytá společnost;
vzhledem k tomu, že co se týče fúzí, rozdělení nebo převodů aktiv, vedou tyto operace zpravidla k přeměně převáděné společnosti ve stálou provozovnu společnosti přijímající aktiva nebo k připojení aktiv ke stálé provozovně společnosti přijímající aktiva;
vzhledem k tomu, že systém odložení zdanění kapitálových zisků vztahujících se k převáděným aktivům až do jejich skutečného převodu, jenž je uplatňován vůči aktivům, která jsou převáděna na takovou stálou provozovnu, umožňuje zamezit zdanění dotyčných kapitálových zisků a přitom zaručuje jejich konečné zdanění státem převádějící společnosti ke dni jejich vzniku;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné vymezit daňový systém pro určité opravné položky, rezervy nebo ztráty převádějící společnosti a vyřešit daňové obtíže vznikající v případě, že jedna z obou společností má podíl na základním kapitálu druhé společnosti;
vzhledem k tomu, že přidělení cenných papírů přijímající nebo nabývající společnosti společníkům převádějící společnosti by nemělo samo o sobě vést k žádnému zdanění vůči těmto společníkům;
vzhledem k tomu, že je nezbytné dát členským státům možnost odmítnout použití této směrnice v případech, kdy cílem fúze, rozdělení, převodu aktiv nebo výměny akcií je daňový únik či vyhnutí se daňovým povinnostem, nebo přestane-li v důsledku takové operace některá společnost, ať už se této operace sama účastní nebo ne, splňovat podmínky požadované pro zastoupení zaměstnanců v orgánech společnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Obecná ustanovení Článek 1 Každý členský stát použije tuto směrnici na fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií, jichž se účastní společnosti ze dvou nebo více členských států. Článek 2 Pro účely této směrnice se:
a) "fúzí" rozumí operace, při které
- jedna nebo více společností, jež se ruší bez likvidace, převádí veškerá svá aktiva a pasiva na jinou existující společnost, přičemž jejich společníkům jsou výměnou vydány cenné papíry představující základní kapitál této jiné společnosti a případně vyplacena hotovost nepřesahující 10 % jmenovité hodnoty, nebo pokud jmenovitá hodnota neexistuje, účetní hodnoty těchto cenných papírů,
- dvě nebo více společností, jež se ruší bez likvidace, převádí veškerá svá aktiva a pasiva na společnost, kterou vytvoří, přičemž jejich společníkům jsou výměnou vydány cenné papíry představující základní kapitál této nové společnosti a případně vyplacena hotovost nepřesahující 10 % jmenovité hodnoty, nebo pokud jmenovitá hodnota neexistuje, účetní hodnoty těchto cenných papírů,
- společnost, jež se ruší bez likvidace, převádí veškerá svá aktiva a pasiva na společnost, jež vlastní veškeré cenné papíry představující její základní kapitál;
b) "rozdělením" rozumí operace, při které společnost, jež se ruší bez likvidace, převádí veškerá svá aktiva a pasiva na dvě nebo více existující nebo nově vytvořené společnosti, přičemž jejím společníkům jsou poměrným dílem vydány cenné papíry představující základní kapitál společností přijímajících tato aktiva a pasiva a případně vyplacena hotovost nepřesahující 10 % jmenovité hodnoty, nebo pokud jmenovitá hodnota neexistuje, účetní hodnoty těchto cenných papírů;
c) "převodem aktiv" rozumí operace, při které společnost, aniž by byla zrušena, převádí veškeré nebo jednu nebo více oblastí své činnosti do jiné společnosti výměnou za cenné papíry představující základní kapitál společnosti přijímající převáděnou činnost;
d) "výměnou akcií" rozumí operace, při které společnost nabývá podíl na základním kapitálu jiné společnosti, a tím získává většinu hlasovacích práv v této společnosti, přičemž společníkům této jiné společnosti jsou výměnou za jejich cenné papíry vydány cenné papíry první společnosti a případně vyplacena hotovost nepřesahující 10 % jmenovité hodnoty, nebo pokud jmenovitá hodnota neexistuje, účetní hodnoty cenných papírů vydaných výměnou;
e) "převádějící společností" rozumí společnost převádějící svá aktiva a pasiva nebo převádějící veškeré nebo jednu nebo více oblastí své činnosti;
f) "přijímající společností" rozumí společnost přijímající aktiva a pasiva nebo veškeré nebo jednu nebo více oblastí činnosti převádějící společnosti;
g) "nabytou společností" rozumí společnost, na niž jiná společnost nabývá podíl prostřednictvím výměny cenných papírů;
h) "nabývající společností" rozumí společnost, jež nabývá podíl prostřednictvím výměny cenných papírů;
i) "oblastí činnosti" rozumějí veškerá aktiva a pasiva části společnosti, jež z organizačního hlediska představuje samostatný podnik, tj. jednotku schopnou provozu vlastními prostředky.
Článek 3
Pro účely této směrnice se "společností členského státu" rozumí každá společnost, která
a) má některou z forem uvedených v příloze této směrnice;
b) je podle daňového práva některého členského státu pro daňové účely považována za daňového rezidenta tohoto státu a podle smlouvy o zamezení dvojího zdanění uzavřené s třetí zemí není pro daňové účely považována za daňového rezidenta mimo Společenství;
c) podléhá navíc bez možnosti volby nebo osvobození jedné z následujících daní:
- impôt des sociétésvennootschapsbelasting v Belgii,
- selskabsskat v Dánsku,
- Körperschaftsteuer v Německu,
- φόρος εισοδήματος νομικών προσώπων κερδοκοπικού χαρακτήρα v Řecku,
- impuesto sobre sociedades ve Španělsku,
- impôt sur les sociétés ve Francii,
- corporation tax v Irsku,
- imposta sul reddito delle persone giuridiche v Itálii,
- impôt sur le revenu des collectivités v Lucembursku,
- vennootschapsbelasting v Nizozemsku,
- imposto sobre o rendimento das pessoas colectivas v Portugalsku,
- corporation tax ve Spojeném království,
nebo jakékoli jiné dani, která některou z těchto daní v budoucnu nahradí.
HLAVA II
Pravidla platná pro fúze, rozdělení a výměnu akcií Článek 4 1. Fúze ani rozdělení nemá za následek zdanění kapitálových zisků vypočtených jako rozdíl mezi skutečnou hodnotou převedených aktiv a pasiv a jejich hodnotou pro daňové účely. Následujícími výrazy se rozumí:
- hodnotou pro daňové účely: hodnota, na jejímž základě by byl vypočítán zisk nebo ztráta pro účely zdanění příjmů, zisků nebo kapitálových zisků převádějící společnosti, pokud by tato aktiva a pasiva byla prodána současně s fúzí nebo rozdělením, ale nezávisle na této operaci,
- převedenými aktivy a pasivy: aktiva a pasiva převádějící společnosti, která jsou v důsledku fúze nebo rozdělení fakticky spojena se stálou provozovnou přijímající společnosti v členském státě převádějící společnosti a podílejí se na vytváření hospodářského výsledku, jenž je brán v úvahu pro daňové účely.
2. Členské státy podmíní použití odstavce 1 tím, že přijímající společnost vypočítá všechny nové odpisy a zisky nebo ztráty vztahující se k převedeným aktivům a pasivům podle pravidel, jimž by podléhala převádějící společnost nebo společnosti, kdyby k fúzi nebo rozdělení nedošlo.
3. Může-li přijímající společnost podle právních předpisů členského státu převádějící společnosti provést výpočet nových odpisů a zisků nebo ztrát vztahujících se k převedeným aktivům a pasivům na jiném základě, než je uvedeno v odstavci 2, nepoužije se odstavec 1 na aktiva a pasiva, u nichž přijímající společnost tuto možnost uplatnila.
Článek 5 Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby v případech, kdy jsou opravné položky nebo rezervy řádně vytvořené převádějící společností částečně nebo plně osvobozeny od daně a nepocházejí ze stálé provozovny v zahraničí, mohly být tyto opravné položky a rezervy převedeny se stejným osvobozením od daně na stálou provozovnu přijímající společnosti, jež se nachází ve státě převádějící společnosti, s tím, že přijímající společnost převezme práva a závazky převádějící společnosti.
Článek 6 Pokud některý členský stát používá předpisy umožňující přijímající společnosti převzít ztráty převádějící společnosti, které dosud nebyly vyčerpány pro daňové účely, rozšíří daný stát v případech, kdy jsou operace uvedené v článku 1 uskutečňovány mezi společnostmi z členského státu převádějící společnosti, působnost těchto předpisů ve stejné míře tak, aby se vztahovaly i na převzetí těchto ztrát stálými provozovnami přijímající společnosti nacházejícími se na jeho území.
Článek 7
1. Drží-li přijímající společnost podíl na základním kapitálu převádějící společnosti, nepodléhají zdanění žádné zisky přijímající společnosti vyplývající ze zrušení jejího podílu. 2. Členské státy se mohou odchýlit od odstavce 1, pokud podíl přijímající společnosti na základním kapitálu převádějící společnosti nepřesahuje 25 %. Článek 8 1. Přidělení cenných papírů představujících základní kapitál přijímající nebo nabývající společnosti společníku převádějící nebo nabyté společnosti výměnou za jeho cenné papíry představující základní kapitál druhé společnosti při fúzi, rozdělení nebo výměně akcií nemá samo o sobě za následek zdanění příjmů, zisků nebo kapitálových zisků tohoto společníka.
2. Členské země podmíní použití odstavce 1 tím, že společník nepřičte obdrženým cenným papírům vyšší hodnotu pro daňové účely, než byla hodnota vyměněných cenných papírů bezprostředně před fúzí, rozdělením nebo výměnou.
Odstavec 1 nebrání členským státům, aby zdaňovaly zisky plynoucí z následného převodu obdržených cenných papírů stejným způsobem, jakým by byl zdaněn zisk z převodu cenných papírů existujících před nabytím.
"Hodnotou pro daňové účely" se rozumí částka, na jejímž základě by byl vypočten zisk nebo ztráta pro účely zdanění příjmu, zisku nebo kapitálových zisků společníka společnosti.
3. Má-li společník podle právních předpisů členského státu, jehož je daňovým rezidentem, právo zvolit si daňové zacházení odlišné od zacházení uvedeného v odstavci 2, nepoužije se odstavec 1 na cenné papíry, u kterých společník toto právo uplatní.
4. Odstavce 1, 2 a 3 nejsou překážkou toho, aby členské státy braly při zdanění společníků v úvahu jakoukoliv výplatu hotovosti provedenou při fúzi, rozdělení nebo výměně akcií.
HLAVA III
Pravidla pro převody aktiv Článek 9 Články 4, 5 a 6 se použijí na převody aktiv.
HLAVA IV
1. Zahrnují-li aktiva převáděná při fúzi, rozdělení nebo převodu aktiv stálou provozovnu převádějící společnosti, jež se nachází na území jiného členského státu než převádějící společnost, vzdá se tento jiný stát práva na zdanění této stálé provozovny.
Stát převádějící společnosti však může do zdanitelného příjmu této společnosti zahrnout ty ztráty stálé provozovny, které mohly být dříve odečteny od zdanitelných příjmů společnosti v tomto státě a dosud nebyly vyrovnány.
Stát, v němž se stálá provozovna nachází, a stát přijímající společnosti použijí na převod ustanovení této směrnice tak, jako by první z těchto států byl státem převádějící společnosti.
2. Pokud členský stát převádějící společnosti uplatňuje systém zdanění celosvětových zisků, je tento členský stát oprávněn odchylně od odstavce 1 zdanit jakékoliv zisky nebo kapitálové zisky stálé provozovny plynoucí z fúze, rozdělení nebo převodu aktiv, avšak jen za podmínky, že na daních, které by, nebýt této směrnice, byly vyměřeny ze zisků nebo kapitálových zisků v členském státě, v němž se stálá provozovna nachází, poskytne úlevu stejným způsobem a o stejnou částku, jako by tato daň byla skutečně vyměřena a zaplacena.
HLAVA V
Závěrečná ustanovení Článek 11
1. Členský stát může odmítnout použít veškerá ustanovení hlav II, III a IV nebo jejich část nebo odepřít veškeré výhody z nich plynoucí, je-li zjevné, že
a) hlavním cílem nebo jedním z hlavních cílů fúze, rozdělení, převodu majetku nebo výměny akcií je daňový únik či vyhnutí se daňovým povinnostem; skutečnost, že některá z operací uvedených v článku 1 není prováděna z platných hospodářských důvodů, např. restrukturalizace nebo racionalizace činnosti společností účastnících se této operace, může vést k předpokladu, že hlavním cílem nebo jedním z hlavních cílů této operace je daňový únik či vyhnutí se daňovým povinnostem;
b) v důsledku fúze, rozdělení, převodu majetku nebo výměny akcií přestane některá společnost, ať už se této operace účastní nebo ne, splňovat podmínky požadované pro zastoupení zaměstnanců v orgánech společnosti podle pravidel platných před takovou operací.
Ustanovení odst. 1 písm. b) se použijí tak dlouho a do té míry, dokud se na společnosti spadající do působnosti této směrnice nebudou vztahovat žádné právní předpisy Společenství obsahující obdobná pravidla o zastoupení zaměstnanců v orgánech společností.
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1 může Portugalská republika odložit účinnost ustanovení týkajících se převodu aktiv a výměny akcií do 1. ledna 1993.
3. Členské země sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13 Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (90/435/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že seskupování společností různých členských států mohou být nezbytná k tomu, aby byly ve Společenství vytvořeny podmínky obdobné podmínkám vnitřního trhu a aby tím bylo zajištěno vytvoření a řádné fungování společného trhu; že těmto operacím by neměly být kladeny překážky v podobě omezení, znevýhodnění nebo zvláštních narušení, které by vyplývaly z daňových předpisů členských států; že je proto důležité stanovit pro tato seskupování daňová pravidla neutrální z hlediska hospodářské soutěže, aby se podniky mohly přizpůsobit požadavkům společného trhu, zvýšit svou produktivitu a zlepšit svou konkurenceschopnost na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že zmíněná seskupování mohou vést k utvoření skupin mateřských a dceřiných společností;
vzhledem k tomu, že stávající daňové předpisy upravující vztahy mezi mateřskými a dceřinými společnostmi různých členských států se mezi jednotlivými členskými státy citelně liší a jsou obecně nepříznivější než ty, které se týkají vztahů mezi mateřskými a dceřinými společnostmi téhož členského státu; že spolupráce mezi společnostmi různých členských států je tím znevýhodňována oproti spolupráci společností téhož členského státu; že je vhodné zamezit tomuto znevýhodnění zavedením společného režimu, a tím i usnadnit seskupování na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že obdrží-li některá mateřská společnost z důvodu svého podílu na dceřiné společnosti rozdělené zisky, stát mateřské společnosti
- upustí od zdanění těchto zisků, nebo
- zdaní tyto zisky, přičemž umožní mateřské společnosti odečíst od daně příslušnou část daně, která se vztahuje k těmto ziskům, splatné dceřinou společností z těchto zisků;
vzhledem k tomu, že je vůbec vhodné k zajištění daňové neutrality osvobodit od srážkové daně zisky, které dceřiná společnost rozděluje své mateřské společnosti; že je nicméně třeba umožnit Spolkové republice Německo a Řecké republice z důvodu zvláštní povahy jejich systémů korporační daně a Portugalské republice z rozpočtových důvodů dočasně pokračovat ve vybírání srážkové daně,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 1. Každý členský stát použije tuto směrnici
- na rozdělování zisku obdrženého společnostmi tohoto státu, který pochází od jejich dceřiných společností ostatních členských států,
- na rozdělování zisku vytvořeného společnostmi tohoto státu společnostem ostatních členských států, jichž jsou dceřinými společnostmi.
2. Tato směrnice nevylučuje použití vnitrostátních předpisů nebo smluvních ustanovení nezbytných k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů.
Článek 2 Pro účely této směrnice se "společností členského státu" rozumí každá společnost, která
a) má některou z forem uvedených v příloze této směrnice;
b) je podle daňového práva některého členského státu pro daňové účely považována za daňového rezidenta tohoto státu a podle smlouvy o zamezení dvojího zdanění uzavřené s třetí zemí není pro daňové účely považována za daňového rezidenta mimo Společenství;
c) podléhá navíc bez možnosti volby nebo osvobození jedné z následujících daní:
- impôt des sociétésvennootschapsbelasting v Belgii,
- selskabsskat v Dánsku,
- Körperschaftsteuer v Německu,
- φόρος εισοδήματος νομικών προσώπων κερδοσκοπικού χαρακτήρα v Řecku,
- impuesto sobre sociedades ve Španělsku,
- impôt sur les sociétés ve Francii,
- corporation tax v Irsku,
- imposta sul reddito delle persone giuridiche v Itálii,
- impôt sur le revenu des collectivités v Lucembursku,
- vennootschapsbelasting v Nizozemsku,
- imposto sobre o rendimento das pessoas colectivas v Portugalsku,
- corporation tax ve Spojeném království,
nebo jakékoli jiné dani, která některou z těchto daní v budoucnu nahradí.
Článek 3
Pro účely použití této směrnice se a) postavení mateřské společnosti přiznává přinejmenším každé společnosti členského státu, která splňuje podmínky stanovené v článku 2 a která drží na základním kapitálu některé společnosti jiného členského státu splňující stejné podmínky podíl nejméně 25 %;
b) "dceřinou společností" rozumí společnost, na jejímž základním kapitálu je držen podíl uvedený v písmenu a).
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy
- dvoustrannou dohodou nahradit podmínku podílu na základním kapitálu podmínkou disponování hlasovacími právy,
- nepoužít tuto směrnici na ty své společnosti, které nebudou držet bez přerušení po dobu nejméně dvou let podíl, který je opravňuje k přiznání postavení mateřské společnosti, ani na ty své společnosti, v nichž společnost jiného členského státu nedrží takový podíl bez přerušení po dobu nejméně dvou let. Článek 4
1. Obdrží-li mateřská společnost z důvodu svého podílu na dceřiné společnosti zisky rozdělené jinak než při likvidaci dceřiné společnosti, stát mateřské společnosti
- upustí od zdanění těchto zisků, nebo
- zdaní tyto zisky, přičemž umožní mateřské společnosti odečíst od daně příslušnou část daně splatné dceřinou společností, která se vztahuje k těmto ziskům, popřípadě daň sraženou státem, jehož daňovým rezidentem je dceřiná společnost, podle odchylek stanovených v článku 5 a maximálně do výše odpovídající vnitrostátní dani.
2. Každý členský stát si nicméně ponechá možnost stanovit, že náklady vztahující se k držbě podílu na dceřiné společnosti a ztráty vyplývající z rozdělování jejích zisků nelze odečíst od zdanitelných příjmů mateřské společnosti.
Jsou-li v takovém případě výdaje na řízení vztahující se k podílu pevně stanoveny paušální sazbou, nesmí stanovená částka přesáhnout 5 % ze zisku rozdělovaného dceřinou společností.
3. Odstavec 1 se použije do dne zavedení společného systému zdanění obchodních společností.
Rada přijme v přiměřené době předpisy, které se použijí po dni uvedeném v prvním pododstavci. Článek 5
1. Zisk rozdělovaný dceřinou společností její mateřské společnosti je osvobozen od srážkové daně, přinejmenším pokud mateřská společnost drží na základním kapitálu dceřiné společnosti podíl nejméně 25 %.
2. Odchylně od odstavce 1 smí Řecká republika tak dlouho, dokud nebude uplatňovat korporační daň na rozdělované zisky, vybírat srážkovou daň ze zisků rozdělovaných mateřským společnostem ostatních členských států.
Sazba této srážkové daně však nesmí překročit sazbu stanovenou dvoustrannými smlouvami o zamezení dvojího zdanění.
3. Odchylně od odstavce 1 smí Spolková republika Německo tak dlouho, dokud na rozdělované zisky uplatňuje sazbu korporační daně nejméně o 11 % nižší, než je sazba daně z nerozdělených zisků, nejdéle však do poloviny roku 1996, vybírat vyrovnávací srážkovou daň 5 % ze zisků rozdělovaných svými dceřinými společnostmi.
4. Odchylně od odstavce 1 smí Portugalská republika vybírat srážkovou daň ze zisků rozdělovaných jejími dceřinými společnostmi mateřským společnostem ostatních členských států nejdéle do konce osmého roku ode dne, kdy se tato směrnice stane použitelnou.
Aniž jsou dotčena ustanovení stávajících dvoustranných smluv uzavřených mezi Portugalskem a členskými státy, nesmí sazba této srážkové daně překročit 15 % během prvních pěti let lhůty stanovené v prvním pododstavci a 10 % během posledních tří let.
Před koncem osmého roku rozhodne Rada jednomyslně na návrh Komise o případném prodloužení použitelnosti ustanovení tohoto odstavce.
Článek 6 Stát mateřské společnosti nesmí vybírat srážkovou daň ze zisků, které tato společnost obdrží od své dceřiné společnosti.
Článek 7
1. Výrazem "srážková daň" použitým v této směrnici se nerozumí záloha ani předběžná platba na korporační daň v členském státě dceřiné společnosti, která se uskutečňuje v souvislosti s rozdělováním jejích zisků mateřské společnosti.
Tato směrnice se nedotýká použití vnitrostátních předpisů nebo smluvních ustanovení, jejichž účelem je zamezit nebo omezit ekonomické dvojí zdanění dividend, zejména ustanovení týkajících se daňových zápočtů pro příjemce dividend. Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992. Uvědomí o nich Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9 Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 24. července 1990,
kterou se mění příloha směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(90/439/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 89/520/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že studie dvou nových produktů, patřících do skupiny bílkovinných produktů získávaných z mikroorganismů a do skupiny aminokyselin, prokázala, že splňují požadavky směrnice 82/471/EHS; že by proto mělo být za určitých podmínek povoleno používání těchto produktů ve výživě zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními článku 1 nejpozději do 30. června 1991. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Předpisy přijaté na základě prvního pododstavce obsahují výslovný odkaz na tuto směrnici.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. září 1990,
kterou se mění směrnice 87/404/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se jednoduchých tlakových nádob
(90/488/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 87/404/EHS [4] předpokládá úplnou harmonizaci norem pro jednoduché tlakové nádoby vyráběné sériově;
vzhledem k tomu, že v případě neexistence harmonizovaných norem požaduje směrnice 87/404/EHS u daných nádob ES přezkoušení typu; že tyto normy nebudou k dispozici k datu použitelnosti směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice 87/404/EHS nestanovila přechodné období, během něhož by bylo povoleno uvádět na trh i nádoby na skladě, které byly vyrobeny v souladu s vnitrostátními právními předpisy použitelnými ještě před vstupem této směrnice v platnost;
vzhledem k tomu, že výrobci musí mít čas potřebný k uplatnění postupů ES přezkoušení typu a že je nezbytné stanovit přechodné období pro uvedení nádob na skladě na trh,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 18 bodu 1 směrnice 87/404/EHS se vkládá nový odstavec, který zní:
"Členské státy povolí na období do 1. července 1992 uvádět na trh a/nebo do provozu nádoby odpovídající platným předpisům na svých územích před datem použitelnosti této směrnice."
Článek 2
Členské státy přijmou předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. září 1990
o nutričním označování potravin
(90/496/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření směřující k postupnému zřízení vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že stoupá zájem veřejnosti o vzájemný vztah mezi stravováním a zdravím, stejně jako o vhodný způsob stravování odpovídající individuálním potřebám;
vzhledem k tomu, že Rada a zástupci vlád členských států zasedajících v Radě ve svém usnesení ze dne 7. července 1986 o Evropském programu proti rakovině považují zlepšování výživy za prioritu;
vzhledem k tomu, že znalost základních zásad výživy a odpovídajícího nutričního označování potravin by byla významným příspěvkem k tomu, aby umožnila spotřebiteli výběr podle těchto zásad;
vzhledem k tomu, že nutriční označování potravin má napomáhat při vzdělávání veřejnosti v oblasti výživy;
vzhledem k tomu, že v zájmu spotřebitele na jedné straně a pro vyvarování se všech případných technických překážek v oblasti obchodu na straně druhé má být nutriční označování potravin vyjádřeno v normalizované formě platné pro celé Společenství;
vzhledem k tomu, že potraviny s nutričním označením mají odpovídat pravidlům stanoveným v této směrnici;
vzhledem k tomu, že všechny ostatní způsoby nutričního označování potravin mají být zakázány, avšak potravinám bez nutričního označení má být umožněn volný oběh;
vzhledem k tomu, že tyto údaje mají oslovit průměrného spotřebitele a sloužit účelu, pro který byly zavedeny, a proto vzhledem k současné nízké úrovni znalostí o výživě mají být uvedené údaje jednoduché a snadno srozumitelné;
vzhledem k tomu, že uplatňování této směrnice po určitou dobu umožní získat cenné zkušenosti a vyhodnotit reakce spotřebitelů na způsob, jakým jsou údaje o výživě uváděny, což umožní Komisi tato pravidla revidovat a navrhnout odpovídající změny;
vzhledem k tomu, že za účelem podpory zúčastněných osob, zejména malých a středních podniků, pro zajištění nutričního označení u co největšího počtu výrobků mají být opatření k zajištění úplnějších a lépe vyvážených údajů zaváděna postupně;
vzhledem k tomu, že se v pravidlech stanovených v této směrnici mají vzít rovněž v úvahu zásady o nutričním označování potravin, které stanovil Codex Alimentarius;
vzhledem k tomu, že obecné předpisy a definice týkající se označování jsou obsaženy ve směrnici Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4], naposledy pozměněné směrnicí 89/395/EHS [5]; že tato směrnice může být proto omezena na ustanovení týkající se nutričního označování,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na nutriční označování potravin, které jsou dodávány v hotovém stavu konečnému spotřebiteli.
Vztahuje se též na potraviny určené pro restaurace, nemocnice, závodní jídelny a obdobná zařízení společného stravování (dále jen "zařízení společného stravování").
2. Tato směrnice se nevztahuje na
- přírodní minerální vody nebo jiné vody určené k lidské spotřebě,
- dietní doplňky nebo potravní doplňky.
3. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena ustanovení o označování obsažená ve směrnici Rady 89/398/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu [6] a zvláštních směrnic stanovených v článku 4 uvedené směrnice.
4. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "nutričním označováním" všechny údaje uvedené na etiketě týkající se
i) energetické hodnoty,
ii) těchto živin:
- bílkoviny,
- sacharidy,
- tuky,
- vláknina,
- sodík,
- vitamíny a minerální látky uvedené v seznamu v příloze, které jsou přítomné ve významných množstvích vymezených ve výše uvedené příloze.
Změny v seznamu vitamínů, minerálních látek a jejich doporučených denních dávek se přijímají postupem podle článku 10;
b) "údajem o výživové hodnotě" každé znázornění a reklamní sdělení, které udává, naznačuje nebo ze kterého vyplývají údaje o zvláštních výživových vlastnostech potraviny v souvislosti s energetickou (kalorickou) hodnotou, kterou potravina
- dodává,
- dodává ve snížené nebo zvýšené míře nebo
- nedodává
nebo v souvislosti s obsahem živin, které potravina
- obsahuje,
- obsahuje ve sníženém nebo zvýšeném množství nebo
- neobsahuje.
Informace o druhu nebo množství živin není údajem o výživové hodnotě, pokud ji nařizují právní předpisy.
Postupem podle článku 10 může být v určitých případech rozhodnuto, zda jsou podmínky uvedené v tomto písmeni splněny;
c) "bílkovinami" obsah bílkovin vypočtený podle vzorce: bílkoviny = množství celkového dusíku podle Kjeldahla × 6,25;
d) "sacharidy" všechny sacharidy, které jsou metabolizovány v lidském organismu, včetně polyalkoholů;
e) "cukry" všechny monosacharidy a disacharidy přítomné v potravině, s výjimkou polyalkoholů;
f) "tuky" veškeré lipidy, včetně fosfolipidů;
g) "nasycenými mastnými kyselinami" mastné kyseliny, které neobsahují dvojnou vazbu;
h) "mononenasycenými mastnými kyselinami (monoenovými mastnými kyselinami)" mastné kyseliny s jednou dvojnou cis-vazbou;
i) "polynenasycenými mastnými kyselinami (polyenovými mastnými kyselinami)" mastné kyseliny s dvojnými vazbami přerušovanými cis, cis-methylenovou skupinou;
j) "vlákninou" látka, která bude vymezena postupem podle článku 10 a stanovena analytickou metodou v souladu s výše uvedeným postupem;
k) "průměrnou hodnotou" hodnota, která nejlépe vyjadřuje množství určité živiny obsažené v dané potravině s ohledem na výkyvy v průběhu roku, spotřebitelské zvyklosti a jiné faktory, které mohou způsobit kolísání aktuálních hodnot.
Článek 2
1. S výhradou odstavce 2 je nutriční označování nepovinné.
2. Pokud je údaj o výživové hodnotě uveden při označování, obchodní úpravě nebo v reklamě, s výjimkou obecně zaměřené reklamní akce, je nutriční označování povinné.
Článek 3
Povoleny jsou pouze údaje o výživové hodnotě týkající se energetické hodnoty živin uvedených v seznamu v čl. 1 odst.
4 písm. a) bodu ii) a látek, které patří do některé skupiny výše uvedených živin nebo jsou jejich složkami. Postupem podle článku 10 mohou být přijaty předpisy omezující či zakazující určité údaje o výživové hodnotě ve smyslu tohoto článku.
Článek 4
1. Pokud se uvádí nutriční označování, uvádějí se údaje obsažené ve skupině 1 nebo 2 v tomto pořadí:
Skupina 1
a) energetická hodnota;
b) obsah bílkovin, sacharidů a tuků.
Skupina 2
a) energetická hodnota;
b) obsah bílkovin, sacharidů, cukrů, tuků, nasycených mastných kyselin, vlákniny a sodíku.
2. Pokud se údaj o výživové hodnotě vztahuje na cukry, nasycené mastné kyseliny, vlákninu nebo sodík, musí se údaje uvádět podle skupiny 2.
3. Nutriční označování může rovněž zahrnovat obsah jedné nebo několika níže uvedených látek:
- škrob,
- polyalkoholy,
- mononenasycené mastné kyseliny (monoenové mastné kyseliny),
- polynenasycené mastné kyseliny (polyenové mastné kyseliny),
- cholesterol,
- veškeré minerální látky nebo vitamíny uvedené v seznamu v příloze a přítomné ve významném množství, jak je vymezeno v příloze.
4. Pokud se uvádí údaj o výživové hodnotě, je uvedení látek náležejících do některé skupiny živin podle odstavců 1 a 3 nebo jejich složek povinné.
Kromě toho, pokud je uveden obsah polynenasycených nebo mononenasycených mastných kyselin (polyenových nebo monoenových mastných kyselin) nebo cholesterolu, musí být rovněž udán obsah nasycených mastných kyselin, přičemž tato hodnota se v tomto případě nepovažuje za údaj o výživové hodnotě ve smyslu odstavce 2.
Článek 5
1. Udávaná energetická hodnota se vypočítá pomocí těchto převodních faktorů:
—sacharidy (s výjimkou polyalkoholů) _BAR_ 4 kcal/g – 17 kJ/g _BAR_
—polyalkoholy _BAR_ 2,4 kcal/g – 10 kJ/g _BAR_
—bílkoviny _BAR_ 4 kcal/g – 17 kJ/g _BAR_
—tuky _BAR_ 9 kcal/g – 37 kJ/g _BAR_
—alkohol (ethanol) _BAR_ 7 kcal/g – 29 kJ/g _BAR_
—organické kyseliny _BAR_ 3 kcal/g – 13 kJ/g _BAR_
2. Ustanovení týkající se níže uvedených bodů se přijímají postupem podle článku 10:
- změny převodních faktorů uvedených v odstavci 1,
- rozšíření seznamu v odstavci 1 o látky náležející k některé ze skupin živin ve výše uvedeném odstavci nebo ke složkám těchto látek a o jejich převodní faktory pro přesnější výpočet energetické hodnoty potravin.
Článek 6
1. Údaje o energetické hodnotě a obsahu živin nebo jejich složek musí být vyjádřeny číselně. Při tom se použijí tyto jednotky: —energie kJ a kcal _BAR_ _BAR_ —bílkoviny _BAR_ gramy (g) _BAR_ —sacharidy _BAR_ —tuky _BAR_ —vláknina _BAR_
—sodík _BAR_ —cholesterol _BAR_ miligramy (mg) _BAR_ —vitamíny a minerální látky _BAR_ jednotky stanovené v příloze _BAR_
2. Údaje musejí být vztaženy na 100 g nebo 100 ml.
Kromě toho může být tento údaj vztažen na podávanou dávku, jejíž množství je vyznačeno na etiketě, nebo na jednu porci, pokud je uveden jejich počet v balení.
3. Postupem podle článku 10 může být rozhodnuto, že údaje uvedené v odstavci 1 a 2 mohou být provedeny též graficky podle předepsaných vzorů.
4. Uváděná množství se musejí vztahovat na potravinu ve stavu, jak je prodávána.
Tato informace se může popřípadě vztahovat na potravinu po úpravě, pokud jsou připojeny podrobné pokyny pro tuto úpravu a údaje se týkají pokrmu připraveného ke spotřebě.
5. a) Údaje o vitamínech a minerálních látkách musí být též vyjádřeny v procentech doporučené denní dávky (RDA) uvedené v příloze pro množství stanovená v odstavci 2.
b) Procenta doporučené denní dávky (RDA) vitamínů a minerálních látek mohou být rovněž provedena graficky.
Prováděcí pravidla k tomuto písmenu mohou být přijata postupem podle článku 10.
6. Pokud jsou uváděny cukry nebo polyalkoholy nebo škrob, musí tyto údaje následovat bezprostředně po údajích o obsahu sacharidů v níže uvedeném uspořádání: sacharidy _BAR_ g _BAR_
z toho: —cukry _BAR_ g _BAR_ —polyalkoholy _BAR_ g _BAR_ —škrob _BAR_ g _BAR_
7. Pokud je uváděn obsah nebo typ mastných kyselin nebo množství cholesterolu, musejí tyto údaje následovat bezprostředně po údaji o celkovém obsahu tuků v níže uvedeném uspořádání: tuky _BAR_ g _BAR_ z toho:
—nasycené mastné kyseliny _BAR_ g _BAR_ —mononenasycené mastné kyseliny (monoenové mastné kyseliny) _BAR_ g _BAR_ —polynenasycené mastné kyseliny (polyenové mastné kyseliny) _BAR_ g _BAR_ —cholesterol _BAR_ mg _BAR_
8. Uvedené hodnoty musejí být průměrné hodnoty založené v jednotlivých případech na výsledcích
a) analýz výrobce potravin; b) výpočtu známých nebo skutečných průměrných hodnot použitých složek;
c) výpočtu s použitím obecně prokázaných a přijímaných údajů.
O prováděcích pravidlech k prvnímu pododstavci, zejména s ohledem na rozdíly mezi uváděnými hodnotami a hodnotami zjištěnými při úřední kontrole, se rozhodne postupem podle článku 10.
Článek 7
1. Pokud je dostatek místa, musejí být údaje podle této směrnice soustředěny do jedné tabulky s přiřazenými číselnými hodnotami.
Při nedostatku místa se uvedou údaje za sebou.
Musejí být tištěny čitelným a nesmazatelným písmem na dobře viditelném místě.
2. Členské státy zajistí, aby údaje podle této směrnice byly uváděny v jazyce, který je kupujícímu snadno srozumitelný, pokud by nebyla učiněna jiná opatření pro zajištění informovanosti kupujícího.
Toto ustanovení nebrání uvedení údajů ve více jazycích.
3. Členské státy nesmějí zavádět podrobnější požadavky na nutriční označování, než které jsou obsaženy v této směrnici.
Článek 8
U nebalených potravin nabízených k prodeji konečnému spotřebiteli nebo zařízením společného stravování a u potravin zabalených při prodeji na přání kupujícího nebo balených pro bezprostřední prodej smějí rozsah údajů podle článku 4 a způsob jejich uvedení stanovit vnitrostátní předpisy až do případného přijetí opatření Společenství postupem podle článku 10.
Článek 9
Veškerá opatření, která mohou mít vliv na lidské zdraví, se přijímají po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny, zřízeným rozhodnutím 74/234/EHS [7].
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny zřízenému rozhodnutím 69/414/EHS [8] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí takovým způsobem, aby
- nejpozději do 1. dubna 1992 povolily uvádění výrobků vyhovujících této směrnici na trh,
- od 1. října 1993 zakázaly uvádění výrobků nevyhovujících této směrnici na trh.
2. Do 1. října 1995 nevzniká uvedením údajů při nutričním označování buď na základě dobrovolnosti, nebo jako následných údajů po uvedeném údaji o výživové hodnotě týkajících se jedné nebo několika těchto živin: cukrů, nasycených mastných kyselin, vlákniny, sodíku, povinnost stanovená v čl. 4 odst. 1 a 2 uvádět všechny tyto živiny.
Komise předloží do 1. října 1998 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice. Zároveň předloží Radě případně vhodné návrhy na změny.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 9. října 1990,
kterou se pojedenácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(90/517/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici 67/548/EHS [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na články 19, 20 a 21 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dánsko požádalo o změnu v označování dichlormethanu a uvědomilo o tom Komisi podle článku 23 směrnice 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že Komise přezkoumala důkazy karcinogenity dichlormethanu a konzultovala experty, kteří byli určeni členskými státy a mají zvláštní kvalifikaci, pokud se týká karcinogenity;
vzhledem k tomu, že klasifikace těchto látek odráží současný názor většiny vědců; vzhledem k tomu, že se neustále rozvíjejí poznatky o mechanismu účinku chemických látek na člověka a o extrapolaci účinků, které jsou pozorovány u jiných druhů, na člověka; že v případě dalších vědeckých důkazů nebo změn kritérií klasifikace týkajících se zvláště karcinogenních a neurotoxických účinků této látky bude klasifikace přezkoumána na základě těchto nových informací;
vzhledem k tomu, že Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků vydal nepříznivé stanovisko k návrhu opatření předloženém Komisí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 67/548/EHS (seznam nebezpečných látek):
Indexové číslo 602-004-00-3: Název, číslo CAS, klasifikace a označení látky se nahrazují tímto:
+++++ TIFF +++++
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 7. června 1991 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 7. prosince 1991.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. října 1990, kterou se mění příloha směrnice 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(90/533/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/365/EHS [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice 79/117/EHS stanoví, že obsah její přílohy bude pravidelně pozměňován na základě pokroku vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že použití dinosebu, jeho octanu a solí v přípravcích na ochranu rostlin může mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat, jakož i nepřijatelný nepříznivý vliv na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že bylo rovněž zjištěno, že použití binapakrylu a kaptafolu v přípravcích na ochranu rostlin může mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat;
vzhledem k tomu, že bylo rovněž zjištěno, že použití dikofolu, maleinhydrazidu a kvintozenu, které nesplňují určité požadavky na čistotu, může mít škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat a může mít velmi nepříznivý vliv na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že za současného stavu harmonizace podle směrnice 79/117/EHS mohou členské státy zakázat uvádění na trh a použití účinných látek, které nejsou uvedeny v příloze k této směrnici, nebo účinných látek se stupněm čistoty vyšším, než je úroveň stanovená v této směrnici, jestliže jsou důsledně dodržována ustanovení Smlouvy, obecné právní zásady, zejména zásady nediskriminace a proporcionality;
vzhledem k tomu, že by proto měla být doplněna příloha směrnice 79/117/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 79/117/EHS se v části "C. Jiné sloučeniny" doplňují nové položky, které znějí:
"5. Dinoseb, jeho octan a soli
6. Binapakryl
7. Kaptafol
8. Dikofol obsahující méně než 78 % p,p1–dikofolu nebo více než 1 g/kg DDT a sloučenin DDT
9. a) Maleinhydrazid a jeho soli jiné než cholinové, draselné a sodné;
b) Cholinové, draselné a sodné soli maleinhydrazidu obsahující více než 1 mg/kg volného hydrazinu vyjádřeného na bázi ekvivalentu kyseliny
. Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1991 pro sloučeninu uvedenou v části C v bodu 8 přílohy směrnice 79/117/EHS, ve znění této směrnice, a do 31. prosince 1990 pro ostatní sloučeniny.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí
(90/539/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že drůbež jako živá zvířata a násadová vejce jako živočišné produkty jsou uvedeny na seznamu produktů v příloze II smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění racionálního rozvoje produkce drůbeže a zvýšení produktivity tohoto odvětví musí být stanovena na úrovni Společenství určitá veterinární pravidla pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že chov a výkrm drůbeže patří k základním zemědělským činnostem a představují zdroj příjmů pro část zemědělského obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že je žádoucí odstranit rozdíly existující ve veterinárních podmínkách jednotlivých členských států, aby se tak přispělo k dotvoření vnitřního trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že pro harmonický rozvoj obchodu uvnitř Společenství je nutné stanovit režim Společenství, který by byl použitelný na dovoz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že je třeba z působnosti této směrnice vyjmout zvláštní formy obchodu za účelem výstav a soutěží;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se musí vztahovat na obchod s křepelkami, holuby, kachnami, bažanty a koroptvemi, chovanými za účelem reprodukce nebo spotřeby;
vzhledem k tomu, že za současného stavu rozvoje moderního drůbežářství je nejlepším způsobem podpory harmonického rozvoje obchodu s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství zajištění kontroly v produkčních zařízeních;
vzhledem k tomu, že je nezbytné ponechat na příslušných orgánech členských států, aby schvalovaly zařízení odpovídající podmínkám stanoveným v této směrnici a aby zabezpečovaly uplatňování těchto podmínek;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3987/87 [5], stanoví přidělení registračního čísla každému produkčnímu zařízení a označování násadových vajec; že nařízení Komise (EHS) č. 1868/77 [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1351/87 [7], stanoví prováděcí ustanovení k uvedenému nařízení; že je ve smyslu této směrnice třeba z praktických důvodů dodržovat stejná měřítka při označování produkčních zařízení a značení násadových vajec;
vzhledem k tomu, že při obchodu s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství musí být splněny některé veterinární požadavky, aby se zabránilo rozšiřování nakažlivých chorob;
že je však třeba přesunout na pozdější datum rozhodnutí o pravidlech pro tlumení influenzy ptáků a newcastleské choroby;
vzhledem k tomu, že je nutné ze stejného důvodu stanovit podmínky přepravy;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit, aby Komise — s ohledem na pokroky dosažené jedním členským státem při tlumení některých chorob drůbeže — schválila doplňkové požadavky tohoto členského státu podle jeho vnitrostátních předpisů, pokud nejdou nad rámec požadavků uplatňovaných dotyčným členským státem na úrovni vnitrostátní; v souvislosti s tím se jeví jako vhodné schválit statusy států nebo oblastí států s ohledem na některé choroby, které by mohly napadnout drůbež;
vzhledem k tomu, že pokud obchod uskutečňovaný uvnitř Společenství ve velmi malém rozsahu nemůže z praktických důvodů vyhovět celému komplexu všech požadavků, je vždycky potřebné, aby byla respektována alespoň některá základní pravidla;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby bylo zajištěno splnění výše uvedených požadavků, ukazuje se jako nezbytné dokládat to vydáním veterinárního osvědčení úředním veterinárním lékařem, které by provázelo drůbež a násadová vejce až do místa určení;
vzhledem k tomu, že co se týká organizace a vyhodnocování kontrol uskutečňovaných členským státem určení, a pro vyhovění ochranným opatřením, je třeba odkázat na základní předpisy stanovené ve směrnici 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [8];
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit možnosti kontroly Komise ve spolupráci s příslušnými orgány členských států;
vzhledem k tomu, že stanovení přesného režimu Společenství pro dovoz ze třetích zemí vyžaduje sestavení seznamu třetích zemí nebo jejich částí, ze kterých může být dovážena drůbež a násadová vejce;
vzhledem k tomu, že výběr těchto zemí musí být založen na obecných kritériích jako jsou zdravotní stav drůbeže a jiných zvířat, organizace a pravomoci veterinárních útvarů a platné veterinární předpisy;
vzhledem k tomu, že je důležité nepřipustit dovoz drůbeže a násadových vajec ze zemí zamořených infekčními chorobami drůbeže nebo prostých těchto chorob teprve krátkou dobu, protože tyto země představují nebezpečí pro hospodářská zvířata Společenství;
vzhledem k tomu, že všeobecné podmínky uplatňované při dovozu ze třetích zemí musí být doplněny zvláštními podmínkami, stanovenými v souladu s nákazovou situací v každé z těchto zemí.
Technický charakter a různost kritérií, na kterých spočívají jednotlivé podmínky, vyžadují obrátit se pro jejich definování na Stálý veterinární výbor;
vzhledem k tomu, že vybavení dovozu drůbeže nebo násadových vajec osvědčením shodným s daným vzorem je jedním z účinných prostředků, které dovolují ověřit si uplatnění předpisů Společenství.
Tyto předpisy mohou obsahovat zvláštní ustanovení a mohou se měnit podle toho, ze které třetí země pocházejí, a vzory osvědčení mohou být zavedeny až podle toho;
vzhledem k tomu, že je třeba pověřit veterinární znalce Komise, aby ve třetích zemích kontrolovali, zda jsou podmínky Společenství respektovány;
vzhledem k tomu, že při kontrole dovozu se zjišťuje původ a zdravotní stav drůbeže a násadových vajec;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu zdraví lidí a zvířat je nutno povolit členským státům zavést vhodná opatření včetně usmrcení a neškodného odstranění drůbeže nebo násadových vajec při vstupu na území Společenství a během přepravy do místa určení;
vzhledem k tomu, že všeobecná pravidla a zásady pro kontroly drůbeže a násadových vajec budou stanovena později v souhrnu opatření pro dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že každý členský stát musí disponovat možností zakázat ihned dovoz ze třetích zemí, pokud by mohl představovat nebezpečí pro zdraví zvířat a lidí.
V tomto případě je důležité, aniž jsou dotčeny možné změny v seznamu zemí, které jsou schválené pro vývoz do Společenství, zajistit neprodleně koordinovaný postoj členských států ke třetím zemím;
vzhledem k tomu, že vzhledem k neustálému rozvoji drůbežářských technik je třeba provádět pravidelně úpravy v metodách tlumení chorob drůbeže;
vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice bude třeba revidovat v souvislosti s dokončením vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice vymezuje veterinární podmínky pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a pro dovoz drůbeže a násadových vajec ze třetích zemí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na drůbež určenou na výstavy, přehlídky nebo soutěže.
Článek 2
Pro účely této směrnice se pojmy "úřední veterinární lékař" a "třetí země" rozumí úřední veterinární lékař a třetí země ve smyslu směrnice 72/462/EHS.
Kromě toho se rozumí:
1. drůbeží kur domácí, krůty, perličky, kachny, husy, křepelky, holubi, bažanti, koroptve, chovaní nebo držení v zajetí pro reprodukci, pro produkci masa nebo konzumních vajec nebo pro získání zvěře na zazvěření;
2. násadovými vejci vejce pocházející od drůbeže definované v bodě 1 a určená k líhnutí;
3. jednodenními kuřaty všechna drůbež mladší 72 hodin a ještě nekrmená, avšak berberské kachny (Cairina moschata) nebo její křížence je možno krmit;
4. drůbeží pro reprodukci drůbež stará 72 hodin nebo starší, určená pro produkci násadových vajec;
5. užitkovou drůbeží drůbež stará 72 hodin nebo více, chovaná pro produkci masa a/nebo konzumních vajec nebo pernatá zvěř určená k zazvěření;
6. jatečnou drůbeží drůbež dodaná přímo na jatky, aby tam byla poražena s minimálním odkladem, ale nejpozději do 72 hodin po dovezení;
7. hejnem soubor drůbeže stejného nákazového a imunitního statusu, držený ve stejné hale nebo ve stejné ohradě, a tvořící tak jednu zootologickou skupinu;
8. hospodářstvím zařízení nebo závod využívaný pro chov nebo držení drůbeže pro reprodukci nebo pro produkci drůbeže;
9. zařízením zařízení nebo jeho část umístěné v jednom místě a určené pro následující činnosti:
a) výběrovým chovem zařízení, jehož činnost spočívá v produkci násadových vajec určených k produkci chovné drůbeže;
b) rozmnožovacím chovem zařízení, jehož činnost spočívá v produkci násadových vajec určených k produkci užitkové drůbeže;
c) odchovným zařízením zařízení, jehož činnost spočívá v odchovu drůbeže před stadiem snášky;
d) líhní zařízení, jehož činnost spočívá v uložení násadových vajec do inkubátoru, jejich líhnutí a dodávání jednodenních kuřat;
10. pověřeným veterinárním lékařem veterinární lékař pověřený příslušným veterinárním orgánem, pod jeho odpovědností, k provádění kontrol stanovených v této směrnici ve vybraném zařízení;
11. schválenou laboratoří laboratoř umístěná na území členského státu, schválená příslušným veterinárním orgánem a pověřená pod odpovědností tohoto orgánu prováděním diagnostických zkoušek podle této směrnice;
12. veterinární prohlídkou návštěva provedená úředním nebo pověřeným veterinárním lékařem, zaměřená na inspekci zdravotního stavu veškeré drůbeže v nějakém zařízení;
13. chorobami povinnými hlášením choroby vyjmenované v příloze V;
14. ohniskem místo podle definice ve směrnici 82/894/EHS;
15. infikovanou oblastí pokud jde o choroby uvedené v příloze V, jedná se o oblast zahrnující v závislosti na okolí ohniska náležitě vymezené území, tj. ochranné pásmo o poloměru alespoň 3 km, které ho obklopuje, toto pásmo samo je včleněno do pásma dozoru o poloměru 10 km;
16. karanténní stanicí zařízení, kde je drůbež držena v úplné izolaci, bez přímého nebo nepřímého kontaktu s jinou drůbeží, aby zde byla podrobena dlouhodobě pozorování a aby se tam mohly provádět různé testy vzhledem k chorobám, uvedeným v příloze V;
17. nutnou porážkou postup zabezpečující destrukci při dodržení všech nezbytných veterinárních záruk včetně dezinfekce, veškeré drůbeže a produktů v ohnisku, které jsou infikovány nebo z kontaminace podezřelé.
KAPITOLA II
Pravidla pro obchod uvnitř Společenství
Článek 3
1. Členské státy předloží Komisi do 1. ledna 1991 plán vnitrostátních opatření, který je třeba zavést pro zajištění pravidel stanovených v příloze II pro schvalování zařízení pro obchod s drů beží a násadovými vejci uvnitř Společenství.
2. Komise tyto plány posoudí.
Postupem podle článku 32, plány mohou být schváleny, případně pozměněny nebo doplněny před jejich schválením.
3. Postupem podle odstavce 2 změny nebo doplňky k plánu, který byl schválen podle uvedeného odstavce, mohou být:
- schváleny podle požadavku příslušného členského státu se zřetelem na vývoj situace v tomto členském státě, nebo
- vyžádány se zřetelem na pokrok v metodách prevence a tlumení choroby.
Článek 4
Každý členský stát určí národní referenční laboratoř příslušnou pro koordinaci diagnostických metod stanovených touto směrnicí a jejich použití schválenými laboratořemi na jeho území.
Referenční laboratoře jsou vyjmenovány v příloze I.
Článek 5
Aby s nimi mohlo být obchodováno uvnitř Společenství:
a) násadová vejce, jednodenní kuřata, drůbež plemenná i užitková musí splňovat podmínky uvedené v článcích 6, 12, 15 a 17. Rovněž musí splňovat všechny podmínky stanovené v článcích 13 a 14 nebo stanovené v článcích 7, 8 a 9;
b) jatečná drůbež, jakož i odchylně od bodu a) drůbež určená k dodávce zvěře k zazvěření až do doby provedení veterinárních předpisů pro obchod uvnitř Společenství s čerstvou drůbeží a plemennou pernatou zvěří a její dovoz ze třetích zemí musí splňovat podmínky uvedené v článcích 10, 12, 15 a 17 a podmínky stanovené k provedení článků 13 a 14.
Článek 6
Násadová vejce, jednodenní kuřata, chovná drůbež a užitková drůbež musí pocházet:
1. ze zařízení vyhovujících následujícím požadavkům:
a) musí být schváleny pod číslem určeným příslušným orgánem v souladu s předpisy, které jsou uvedeny v kapitole I přílohy II;
b) v době expedice se na ně nesmí vztahovat jakákoliv veterinární omezení použitelná na drůbež;
c) musejí se nacházet mimo infikovanou oblast;
2. z hejna, u kterého není v době expedice žádný klinický příznak nebo podezření z choroby.
Článek 7
Expedovaná násadová vejce musí:
1. pokud pocházejí z členského státu, splňovat tyto požadavky:
a) pocházet z hejn:
- která pobývala po více než šest týdnů v jednom nebo více zařízeních Společenství uvedených v čl. 6 bodě 1 písm. a),
- která, jestliže byla očkovaná, byla očkovaná v souladu s podmínkami očkování uvedenými v příloze III,
- která byla podrobena veterinárnímu vyšetření provedenému úředním veterinárním lékařem nebo pověřeným veterinárním lékařem během 24 hodin před expedicí a, v době tohoto vyšetření, nevykazovala žádný klinický příznak ani podezření z nakažlivé choroby;
b) být označena podle nařízení (EHS) č. 1868/77 Komise;
c) být dezinfikována podle instrukcí úředního veterinárního lékaře.
2. Pokud pocházejí ze třetí země, být dovezena podle podmínek stavených v kapitole III.
Článek 8
Jednodenní kuřata musí:
a) být líhnuta z násadových vajec, která odpovídají požadavkům článků 6 a 7;
b) splňovat podmínky očkování uvedené v příloze III, jestliže musejí být očkována;
c) v době expedice nevykazovat žádné příznaky, které by mohly vést k podezření z choroby na základě přílohy II kapitoly II části B bodu 2 písmen g) a h).
Článek 9
V době expedice chovná drůbež a drůbež užitková musí:
a) být chována od svého vylíhnutí nebo více než 6 týdnů v jednom nebo více zařízeních Společenství, jak je definováno v čl. 6 bodě 1 písm. a);
b) splňovat podmínky očkování uvedené v příloze III, jestliže musí být očkována;
c) být podrobena veterinární prohlídce provedené úředním nebo pověřeným veterinárním lékařem v průběhu 24 hodin před expedicí a v době této prohlídky nesmí vykazovat žádný klinický příznak nebo podezření z choroby přenosné na drůbež.
Článek 10
V době expedice musí jatečná drůbež pocházet z hospodářství:
a) kde byla chována od vylíhnutí nebo více než 21 dnů;
b) na které se nevztahují žádná veterinární omezení týkající se drůbeže;
c) ve kterém — podle vykonaného veterinárního vyšetření úředním nebo pověřeným veterinárním lékařem v průběhu 48 hodin před expedicí v hejně drůbeže, ze kterého je jatečná drůbež — kontrolovaná drůbež nevykázala žádný klinický příznak nebo nezavdala příčinu k podezření z choroby;
d) umístěného mimo oblast infikovanou influenzou ptáků nebo newcastleskou chorobou a která bude určena v rámci tlumících opatření podle článku 19.
Článek 11
1. Požadavky článků 5 až 10 a 15 se nevztahují na obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství, jestliže se jedná o zásilky s méně než 20 jednotkami.
2. Avšak drůbež a násadová vejce, jak je uvedeno v odstavci 1, musí v době expedice pocházet z hejn:
- která jsou držena na území Společenství buď od svého vylíhnutí, nebo nejméně po dobu 3 měsíců,
- která jsou v době expedice prostá klinických příznaků nakažlivých chorob přenosných na drůbež,
- která odpovídají, pokud byla očkována, podmínkám očkování uvedeným v příloze III,
- na která se nevztahují žádná veterinární omezení určená pro drůbež,
- která jsou umístěna mimo oblast infikovanou influenzou ptáků nebo newcastleskou chorobou, která bude definována v rámci zdolávacích opatření stanovených podle článku 19,
- která vykázala negativní výsledek v sérologickém vyšetření pro zjištění přítomnosti protilátek Salmonella pullorum a Salmonella gallinarum podle přílohy II kapitoly III.
Článek 12
1. V případě expedice drůbeže a násadových vajec z členských států nebo z oblastí členských států, které provádějí očkování drůbeže uvedené v článku 1 proti newcastleské chorobě, do členského státu nebo do oblasti členského státu, jehož status byl stanoven v souladu s dále uvedeným odstavcem 2 tohoto článku, se použijí tato pravidla:
a) násadová vejce musí pocházet z hejn, která jsou:
- buď neočkovaná,
- nebo očkovaná inaktivovanou očkovací látkou,
- nebo očkovaná živou očkovací látkou, pokud očkování bylo provedeno minimálně 60 dnů před sběrem násadových vajec;
b) jednodenní kuřata musí pocházet:
- z násadových vajec odpovídajících podmínkám stanoveným v písmenu a),
- z líhně, kde pracovní postupy zajišťují inkubaci takových vajec zcela časově oddělenou od vajec, která nesplňují podmínky uvedené v písmenu a);
c) od drůbeže plemenné nebo užitkové se vyžaduje:
- aby nebyla očkovaná proti newcastleské chorobě a
- aby byla 14 dnů před expedicí izolována, buď v jednom hospodářství, nebo v karanténní stanici pod dohledem úředního veterinárního lékaře. V této souvislosti ani jiná drůbež, která je v tomto hospodářství nebo případně v karanténě, nesmí být očkována proti newcastleské chorobě během 21 dní předcházejících expedici a žádný jiný pták, kromě těch, kteří tvoří součást zásilky, nemůže být začleněn do hospodářství nebo do karanténní stanice během tohoto období; kromě toho v karanténní stanici nesmí být prováděno očkování a
- aby během 14 dnů před expedicí bylo provedeno reprezentativní sérologické vyšetření s cílem detekce protilátek proti newcastleské chorobě způsobem stanoveným v souladu s článkem 32;
d) jatečná drůbež musí být z hejn:
- která nejsou očkována proti newcastleské chorobě a odpovídají požadavkům vyjmenovaným pod písmenem c) třetí odrážkou,
- která, pokud jsou očkovaná, nebyla očkovaná živou očkovací látkou v období 30 dnů před expedicí a byla podrobena během 14 dnů před expedicí a na základě reprezentativního vzorku testování na přítomnost viru newcastleské choroby podle prováděcích pravidel stanovených postupem podle článku 32.
2. Status členských států nebo oblastí členského státu vzhledem k Newcastleské chorobě je stanoven Komisí postupem podle článku 32 nejpozději šest měsíců před datem, ke kterému členské státy musejí dosáhnout souladu s touto směrnicí.
Při stanovení tohoto statusu mají být zohledněny informace uvedené v článku 14 odstavci 1, jakož i především tato kritéria:
- žádný příznak výskytu newcastleské choroby nebyl zjištěn u drůbeže uvedené v článku 1 alespoň během uplynulých dvanácti měsíců,
- proti newcastleské chorobě nebylo povoleno očkování u drůbeže uvedené v článku 1 alespoň během uplynulých dvanácti měsíců,
- veškerá plemenná drůbež je alespoň jednou ročně podrobena kontrole, která by měla odhalit výskyt newcastleské choroby,
- provozy nesmějí držet drůbež, která byla očkována proti newcastleské chorobě.
3. Podmínky uvedené v odstavci 1 budou přezkoumány do 31. prosince 1992.
Článek 13
1. Kde členský stát vypracuje nebo vypracoval dobrovolný nebo povinný program tlumení pro chorobu, ke které je drůbež vnímavá, může jej předložit Komisi s tím, že uvede zejména:
- rozšíření choroby na svém území,
- zdůvodnění programu tlumení významem choroby a předpokládaným hospodářským přínosem,
- zeměpisnou oblast, ve kterém bude program uplatněn,
- rozdílné statusy pro jednotlivé chovy, normy, kterých má být dosaženo u každé kategorie drůbeže, stejně tak jako postupy testování, které budou použity,
- způsoby kontroly programu,
- následky, které bude mít ztráta statusu pro chov, ať k tomu došlo z jakéhokoliv důvodu,
- opatření, která mají být zavedena v případě pozitivních výsledků vyšetření provedených podle stanoveného programu.
2. Komise posoudí programy předložené členskými státy.
Programy mohou být schváleny s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v odstavci 1, postupem podle článku 32.
Stejným postupem mohou být upřesněny doplňkově všeobecné nebo zvláštní záruky, které by mohly být vyžadovány při obchodu uvnitř Společenství.
Tyto záruky nesmí být přísnější než záruky, které požaduje členský stát na svém vlastním území.
V případě programů předložených Komisi do 1. července 1991 rozhodnutí vztahující se k jejich schválení, stejně tak jako k doplňkovým obchodním zárukám, musí být přijato do 1. ledna 1992.
3. Programy předložené členskými státy mohou být pozměněny nebo postupem podle článku 32.
Stejným postupem mohou být schváleny změny nebo doplňky programů dříve schválených a záruk definovaných v souladu s odstavcem 2.
Článek 14
1. Členský stát, který má zato, že jeho území nebo část jeho území je prosté jedné z chorob, pro které je drůbež vnímavá, předloží Komisi odpovídající důkazy.
Upřesní zejména:
- povahu choroby a její předchozí výskyt na jeho území,
- výsledky sérologického, mikrobiologického nebo patologického vyšetření nařízeného při úředním sledování a důkaz, že tato choroba podléhá hlášení příslušným orgánům,
- dobu trvání úředního sledování,
- případně dobu, po kterou bylo zakázáno očkovat proti této chorobě, a zeměpisnou oblast, na kterou se zákaz vztahoval,
- pravidla pro kontrolu, že příslušná oblast zůstává prostá choroby.
2. Komise posoudí odůvodnění předané členským státem.
Doplňkové záruky, všeobecné nebo zvláštní, které mohou být vyžadovány při obchodu uvnitř Společenství, mohou být definovány postupem podle článku 32.
Tyto záruky musí být nanejvýš rovnocenné zárukám, které jsou vyžadovány členským státem na jeho vlastním území.
Pokud odůvodnění budou předložena do 1. července 1991, rozhodnutí o doplňkových zárukách musí být přijata do 1. ledna 1992.
3. Dotyčný členský stát sdělí Komisi jakoukoliv změnu v údajích uvedených v odstavci 1.
Záruky definované podle odstavce 2 mohou být na základě takového oznámení změněny nebo zrušeny postupem podle článku 32.
Článek 15
1. Jednodenní kuřata a násadová vejce musejí být dopravována buď v obalech na jedno použití, které slouží zvlášť k tomuto účelu, nebo v obalech na více použití za předpokladu, že jsou před dalším použitím dezinfikovány.
Tyto obaly musí být vyčištěny a:
a) obsahovat výlučně jednodenní kuřata nebo násadová vejce stejného druhu, kategorie a typu drůbeže a pocházející ze stejného zařízení;
b) být označeny těmito údaji:
- jméno členského státu odeslání,
- druh drůbeže, ke které náleží vejce nebo mláďata,
- počet kuřat nebo vajec,
- kategorie a typ produkce, k níž jsou určeny,
- jméno nebo obchodní firma, adresa a číslo schválení produkčního zařízení,
- číslo schválení zařízení původu podle přílohy II kapitoly I bodu 2,
- členský stát určení;
c) být uzavřené podle instrukcí příslušného orgánu tak, aby byla vyloučena jakákoliv možnost výměny obsahu.
2. Obaly obsahující jednodenní kuřata nebo násadová vejce mohou být za účelem přepravy přemístěny do kontejnerů vybavených pro tento účel.
Počet obalů v kontejneru a údaje uvedené v odstavci 1 písmenu b) musí být na kontejneru vyznačeny.
3. Plemenná nebo užitková drůbež musí být přepravována v krabicích nebo klecích:
- obsahujících jen drůbež stejného druhu, kategorie a typu a pocházející ze stejného hospodářství,
- majících číslo schválení zařízení, ze kterého drůbež pochází, jak je stanoveno v příloze II, kapitole I, bodu 2,
- být uzavřené podle instrukcí příslušného orgánu tak, aby byla vyloučena jakákoliv možnost výměny obsahu.
4. a) Chovná a užitková drůbež a jednodenní kuřata musí být dopravena bez průtahu do zařízení určení, aniž by vešla ve styk s jinými živými ptáky, s výjimkou chovné nebo užitkové drůbeže nebo jednodenních kuřat odpovídajících podmínkám uvedeným v této směrnici.
b) Jatečná drůbež musí být bez průtahu dodána na jatky určení, aniž by vešla ve styk s jinou drůbeží, kromě jatečné drůbeže odpovídající podmínkám uvedeným v této směrnici.
5. Krabice, klece a přepravní prostředky musí být řešeny tak, aby:
- z nich během přepravy nepadaly výkaly a co možná nejméně padalo peří,
- bylo možné pozorovat drůbež,
- bylo možné je očišťovat a dezinfikovat.
6. Dopravní prostředky a, pokud nejsou jenom na jedno použití, nádoby, krabice a klece musí být před naložením a po vyložení vyčištěny a dezinfikovány podle instrukcí příslušného orgánu dotyčného členského státu.
Článek 16
Přeprava drůbeže uvedené v čl. 15 odst.
4) je zakázána přes oblasti infikované influenzou nebo newcastleskou chorobou, kromě případů, kdy je přeprava uskutečňována po velkých silničních nebo železničních tazích.
Článek 17
Drůbež a násadová vejce při obchodu mezi členskými státy musí v průběhu přepravy na místo určení doprovázet veterinární osvědčení, které:
- odpovídá příslušnému vzoru k příloze IV,
- je podepsáno úředním veterinárním lékařem,
- je vystaveno v den nakládky v jazyku nebo v jazycích členského odesílajícího státu a v úředním jazyku nebo úředních jazycích členského státu určení,
- je platné po dobu 5 dnů,
- sestává z jednoho listu,
- je určeno v zásadě pro jednoho příjemce,
- je opatřeno razítkem a podpisem odlišné barvy, než je osvědčení.
Článek 18
Členské státy určení mohou v určitých případech při respektování obecných ustanovení Smlouvy udělit jednomu nebo více odesílatelským členským státům všeobecné nebo omezené povolení dovážet na své území drůbež a násadová vejce bez osvědčení uvedeného v článku 17.
Článek 19
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise do 1. července 1991 pravidla kontroly pro tlumení influenzy ptáků a newcastleské choroby.
KAPITOLA III
Pravidla pro dovoz ze třetích zemí
Článek 20
Drůbež a násadová vejce dovážené do Společenství musí splňovat podmínky stanovené v článcích 21 až 24.
Článek 21
1. Drůbež a násadová vejce musí pocházet ze třetí země nebo z části třetí země, uvedené na seznamu vyhotoveném Komisí postupem podle článku 32.
Tento seznam může být pozměněn nebo doplněn postupem podle článku 33.
2. Při rozhodování, zda třetí země nebo její část může být uvedena na seznamu citovaném v odstavci 1, je nutné zejména brát zřetel:
a) na zdravotní stav drůbeže, jiných domácích a volně žijících zvířat ve třetí zemi, zejména je třeba věnovat pozornost exotickým chorobám zvířat; dále na veterinární situaci celého prostředí této země, zda by případně mohla ohrozit zdraví lidské populace nebo populace zvířat ve členských státech;
b) na pravidelnost a rychlost informací poskytovaných třetí zemí o výskytu nakažlivých chorob zvířat na jejím území, zejména chorob uvedených na seznamu A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy;
c) na předpisy této země ve vztahu k prevenci a tlumení chorob zvířat;
d) na strukturu veterinárních útvarů země a na jejich pravomoci;
e) na organizaci a uplatňování opatření pro prevenci a tlumení chorob zvířat;
f) na záruky, které třetí země může poskytnout z pohledu pravidel uvedených v této směrnici;
g) na dodržování předpisů Společenství o hormonech a reziduích.
3. Seznam uvedený v odstavci 1 a všechny jeho změny se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 22
1. Drůbež a násadová vejce musejí pocházet ze zemí prostých influenzy ptáků a newcastleské choroby.
2. Všeobecná kritéria potřebná k roztřídění třetích zemí s ohledem na tyto choroby se stanoví postupem podle článku 32.
3. Komise může rozhodnout postupem podle článku 32, že ustanovení odstavce 1 se použijí pouze na část území třetí země.
Článek 23
1. Dovoz drůbeže a násadových vajec z území třetí země nebo z části území třetí země uvedené na seznamu sestaveném v souladu s čl. 21 odst. 1 je povolen, pokud drůbež a násadová vejce pocházejí z hejn, která:
a) před expedicí pobývala bez přerušení na území nebo na části území příslušné země po dobu stanovenou postupem podle článku 32;
b) odpovídají veterinárním podmínkám přijatým postupem podle článku 32 pro dovoz drůbeže a násadových vajec z uvedené země.
Tyto podmínky mohou být rozdílné podle druhu a kategorie drůbeže.
2. Veterinární podmínky je třeba stanovit na základě pravidel uvedených v kapitole II a odpovídajících přílohách.
Postupem podle článku 32 může být případ od případu rozhodnuto odchýlit se od těchto zásad, nabídne-li příslušná třetí země podobné, přinejmenším rovnocenné veterinární záruky.
Článek 24
1. Drůbež a násadová vejce musí doprovázet osvědčení, vystavené a podepsané úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Osvědčení musí:
a) být vydáno v den nakládky pro zásilku do členského státu určení;
b) být vyhotoveno v úředním jazyce nebo jazycích členského státu určení;
c) doprovázet zásilku v originálním vyhotovení;
d) potvrzovat, že drůbež nebo násadová vejce splňují požadavky této směrnice a požadavky přijaté na základě této směrnice pro dovoz ze třetích zemí;
e) mít dobu platnosti pět dnů;
f) sestávat z jednoho listu;
g) být vyhotoveno pro jediného příjemce;
h) být opatřeno razítkem a podpisem rozdílné barvy, než je barva osvědčení.
2. Osvědčení podle odstavce 1 musí odpovídat vzoru vyhotovenému postupem podle článku 32.
Článek 25
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí kontroly na místě, aby bylo zaručeno, že všechny požadavky této směrnice jsou skutečně uplatňovány.
Znalci členských států pověření kontrolami jsou jmenováni Komisí podle návrhů členských států.
Kontroly jsou prováděny jménem Společenství, které nese vzniklé výlohy.
Četnost kontrol a postup kontrol se stanoví postupem podle článku 32.
Článek 26
1. Komise může postupem podle článku 33 rozhodnout, že dovoz ze třetí země nebo z části třetí země bude omezen na určitý druh, na násadová vejce, na plemennou nebo užitkovou drůbež, na jatečnou drůbež nebo na drůbež určenou pro zvláštní účely.
2. Postupem podle článku 33 může Komise rozhodnout o uplatnění veškerých nezbytných veterinárních opatřeních v návaznosti na dovoz.
Článek 27
1. Obecné zásady a pravidla pro kontroly ve třetích zemích nebo pro kontroly drůbeže dovážené ze třetích zemí se stanoví postupem podle čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 89/662/EHS.
Až vstupu pravidel a zásad uvedených výše v platnost se nadále používají vnitrostátní pravidla za předpokladu, že jsou dodržována obecná pravidla Smlouvy.
2. Dovoz drůbeže a násadových vajec do Společenství je zakázán, pokud:
- zásilky nepocházejí z území nebo z části území třetí země zapsané na seznamu, který je sestaven v souladu s čl. 21 odst. 1,
- zásilky jsou infikovány, nebo podezřelé z infikování nebo kontaminování nakažlivou chorobou,
- podmínky uvedené v této směrnici nebyly dodrženy vyvážející třetí zemí,
- osvědčení, které doprovází zásilku, neodpovídá podmínkám stanoveným v článku 24,
- prověrka prokáže, že pravidla Společenství ohledně hormonů a reziduí nebyla dodržena.
3. Aniž jsou dotčeny případné zvláštní podmínky, které by mohly být přijaty postupem podle článku 26 z veterinárních důvodů, nebo pokud povolení zpětně odeslat drůbež, jejíž dovoz byl zamítnut v souladu s odstavcem 1, nebylo vystaveno, příslušný orgán členského státu určení může určit jatka, která mají převzít tuto drůbež.
Článek 28
Při příchodu do členského státu určení musí být jatečná drůbež dopravena přímo na jatky k co možná nejrychlejší porážce.
Aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky, které mohou být přijaty postupem podle článku 33, příslušný orgán členského státu určení může s ohledem na veterinární požadavky určit jatky, na které musí být drůbež dodána.
KAPITOLA IV
Společná ustanovení
Článek 29
1. Pro obchod uvnitř Společenství byla přijata ve smyslu směrnice 89/662/EHS ochranná opatření, která jsou použitelná na drůbež a na násadová vejce.
2. Pro dovoz ze třetích zemí jsou použitelná tato ochranná opatření:
a) aniž jsou dotčena ustanovení článku 22, pokud se vyskytne nebo šíří v třetí zemi nakažlivá choroba drůbeže, která by mohla ohrozit zdraví drůbeže členských států, a nebo pokud si to vyžaduje jakýkoliv jiný zdravotní důvod, daný členský stát zakáže dovoz živočišných druhů, uvedených v této směrnici, pocházejících buď přímo nebo nepřímo prostřednictvím jiného členského státu buď z celé třetí země nebo z části jejího území;
b) opatření učiněná členským státem na základě tohoto článku, jakož i jejich zrušení musejí být sdělena neprodleně ostatním členským státům a Komisi s uvedením důvodů.
Stálý veterinární výbor se sejde v co možná nejkratší lhůtě od obdržení tohoto sdělení a rozhodne postupem podle článku 32, zda daná opatření musejí být změněna především z důvodů jejich koordinace s opatřeními ostatních členských států, nebo zda mají být zrušena.
Pokud nastane situace, uvedená v tomto článku nebo pokud bude nutné, aby ostatní členské státy použily rovněž opatření přijatá ve smyslu tohoto článku, případně pozměněná v souladu s předchozím pododstavcem, jsou postupem podle článku 32 přijaty vhodné předpisy;
c) obnovení dovozu z dotčené třetí země se povolí stejným postupem.
Článek 30
1. Při obchodu s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství jsou uplatňována pravidla veterinární kontroly uvedená ve směrnici 90/425/EHS.
2. Směrnice 90/425/EHS se mění takto:
a) V příloze A části I se doplňuje nový odkaz, který zní:
"Směrnice Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí
Úř. věst.
L 303, 31.10.1990, s. 6."
b) V příloze B se zrušují tyto odrážky:
"— živá drůbež",
"— násadová vejce".
Článek 31
Až do doby uvedení rozhodnutí přijatých podle článků 20, 21 a 22 v platnost, členské státy uplatňují při dovozech drůbeže a násadových vajec ze třetích zemí zásady přinejmenším rovnocenné zásadám, které vyplývají z uplatnění kapitoly II.
Článek 32
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijmout na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 33
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijmout na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dní ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 34
O změnách příloh, zvláště za účelem jejich přizpůsobení vývoji diagnostických metod a proměnám v hospodářském významu konkrétních chorob, rozhoduje Komise postupem podle článku 32.
Článek 35
Ustanovení této směrnice a především článku 29 budou předmětem přezkoumání do 31. prosince 1992 v rámci návrhů týkajících se dotvoření vnitřního trhu Společenství.
Článek 36
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. ledna 1992.
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 37
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 9. října 1990
o frekvenčních pásmech určených pro koordinované zavádění celoevropské soustavy veřejného rádiového pagingu ve Společenství
(90/544/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada v doporučení 84/549/EHS [4] vyzývá k zavádění služeb v oblasti telekomunikací na základě společného harmonizovaného přístupu;
vzhledem k tomu, že zdroje poskytované moderními telekomunikačními sítěmi musí být plně využívány pro hospodářský rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že fungování rádiových pagingových služeb závisí na přidělení a dostupnosti vhodných frekvencí pro vysílání a příjem mezi pevnými základními stanicemi a přijímači pagingu;
vzhledem k tomu, že frekvence a soustavy veřejného rádiového pagingu obvykle využívané ve Společenství jsou značně odlišné a neumožňují všem uživatelům, kteří cestují, využívat výhody poskytované službami a trhy v evropském měřítku;
vzhledem k tomu, že zavedení dokonalejší soustavy rádiového pagingu nazvaného "European Radio Messaging System" (Ermes), který je upřesněn Evropským institutem pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI), poskytne jedinečnou příležitost vytvořit skutečně celoevropské rádiové pagingové služby;
vzhledem k tomu, že Evropská konference správ pošt a telekomunikací (CEPT) určila nepárové frekvenční pásmo 169,4–169,8 MHz jako nejvhodnější pro veřejný rádiový paging; že tato volba je v souladu s Radiokomunikačním řádem Mezinárodní telekomunikační unie (ITU);
vzhledem k tomu, že doporučení CEPT T/R 25-07 o koordinaci frekvencí pro evropskou soustavu rádiového pagingu pro systém Ermes určilo evropské kanály;
vzhledem k tomu, že části frekvenčního pásma jsou nebo budou některými členskými státy využívány pro jiné rádiové služby;
vzhledem k tomu, že pro vytvoření skutečně celoevropské rádiové pagingové služby bude nezbytná postupná dostupnost nezbytné části výše uvedeného frekvenčního pásma;
vzhledem k tomu, že z důvodu přihlédnutí k požadavkům týkajících se frekvencí, které se v jednotlivých členských státech liší, bude třeba určité pružnosti; že bude nutné zajistit, aby potřeba této pružnosti nebránila rozvoji celoevropské soustavy;
vzhledem k tomu, že mezi sousedícími zeměmi bude podle potřeby nutné vytvořit koordinační postupy;
vzhledem k tomu, že provádění doporučení Rady 90/543/EHS ze dne 9. října 1990 o koordinovaném zavádění celoevropské soustavy veřejného rádiového pagingu ve Společenství [5] zajistí zahájení provozu celoevropské soustavy nejpozději k 31. prosinci 1992;
vzhledem k tomu, že s ohledem na současný vývoj technologií a trhu se ukazuje jako reálné předpokládat určení frekvenčního pásma 169,4–169,8 MHz jako pásma, jehož frekvence jsou vybrány podle obchodních požadavků pro zavádění a rozvoj celoevropské soustavy rádiového pagingu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stádiu vzájemného uznávání schválení typu telekomunikačních koncových zařízení [6] umožní rychlé zavedení společných specifikací shody pro celoevropskou soustavu veřejného rádiového pagingu;
vzhledem k tomu, že zpráva o veřejných mobilních komunikacích vypracovaná Skupinou pro analýzy a prognózy (GAP) pro Skupinu vyšších úředníků pro odvětví telekomunikací (SOG-T) důrazně doporučuje, aby telekomunikační správy uzavřely dohodu o užívání stejných rádiových frekvencí pro rádiový paging;
vzhledem k tomu, že správy telekomunikací, CEPT a výrobci telekomunikačních zařízení v členských státech zaujali k této zprávě kladné stanovisko;
vzhledem k tomu, že rádiový paging tvoří zvláště účinnou komunikační metodu pro zasílání upozornění a/nebo zpráv uživatelům, kteří cestují,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "celoevropskou soustavou veřejného rádiového pagingu" rozumí veřejná rádiová pagingová služba založená na pozemní infrastruktuře v členských státech v souladu se společnou specifikací, která umožňuje osobám, které si to přejí, zasílat a/nebo přijímat naléhavé a/nebo numerické nebo alfanumerické zprávy kdekoli v dosahu služby uvnitř Společenství.
Článek 2
1. Členské státy určí v souladu s doporučením CEPT T/R 25-07 pro celoevropskou pozemní veřejnou rádiovou pagingovu službu nejpozději do 31. prosince 1992 čtyři kanály ve frekvenčnímpásmu 169,4 až 169,8 MHz, které jsou přednostní a jsou chráněny, nejlépe:
- 169,6 MHz,
- 169,65 MHz,
- 169,7 MHz,
- 169,75 MHz.
2. Členské státy zajistí přípravu nezbytných plánů, aby služba veřejného celoevropského buňkového digitálního mobilního komunikačního systému mohla v souladu s obchodními požadavky a v co nejkratší době obsadit celé pásmo 169,4–169,8 MHz.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. října 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Komise předloží Radě nejpozději do konce roku 1996 zprávu o provádění této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. října 1990
o přenosu elektřiny elektrizačními soustavami
(90/547/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nutné přijmout opatření k postupnému vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že Evropská rada uznala na svých po sobě následujících zasedáních a zejména na zasedání na Rhodu potřebu vytvoření jednotného vnitřního trhu v odvětví energií; že vytvoření vnitřního trhu konkrétně v odvětví elektrické energie usnadní rozvíjení energetických cílů Společenství;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného vnitřního trhu vyžaduje větší integraci evropského energetického trhu; že elektrická energie je základním prvkem energetické bilance Společenství;
vzhledem k tomu, že při vytváření vnitřního trhu v odvětví energetiky a zejména v odvětví elektrické energie musí být brán v úvahu cíl hospodářské a sociální soudržnosti, což konkrétně znamená zajištění optimálního zásobování elektřinou všech občanů ve všech regionech Společenství, zejména v nejvíce znevýhodněných regionech, aby došlo ke zkvalitnění životních podmínek a jejich harmonizaci se základními podmínkami rozvoje;
vzhledem k tomu, že energetická politika, více než kterákoli jiná opatření přispívající k vytvoření vnitřního trhu, nesmí být prováděna pouze s cílem snížení nákladů a zachování hospodářské soutěže, ale musí také brát v úvahu potřebu zajištění bezpečnosti dodávek a soulad energetických výrobních postupů s požadavky na ochranu životního prostředí;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle je nezbytné brát v úvahu zvláštní vlastnosti odvětví elektrické energie;
vzhledem k tomu, že mezi elektrizačními soustavami vysokého a velmi vysokého napětí v Evropě každým rokem narůstá objem výměny elektrické energie; že využití propojení elektrizačních soustav povede jak ke zvýšení bezpečnosti zásobování elektrickou energií v Evropském společenství, tak ke snížení nákladů na elektrickou energii;
vzhledem k tomu, že objem výměny elektřiny mezi elektrizačními soustavami, založený na smlouvách s minimální dobou platnosti jeden rok, je tak velký, měly by být žádosti o výměny a jejich zpracování pravidelně oznamovány Komisi;
vzhledem k tomu, že je možné a žádoucí zvýšit objem výměny elektřiny mezi elektrizačními soustavami, aniž by tím byla zanedbána bezpečnost a kvalita dodávek elektrické energie; že studie ukazují, že zvětšení objemu výměny mezi elektrizačními soustavami může vést ke snížení investičních nákladů a spotřeby paliva při výrobě a dopravě elektřiny a k optimálnímu využívání výrobních prostředků a infrastruktury;
vzhledem k tomu, že i nadále přetrvávají překážky zvyšování objemu uvedené výměny; že tyto překážky, pokud nejsou technické povahy nebo nevyplývají ze stavu sítí, mohou být zmenšeny zavedením povinnosti přenosu elektřiny elektrizačními soustavami a přijetím opatření ke kontrole plnění této povinnosti, které bude přizpůsobeno zvláštnostem odvětví elektrické energie;
vzhledem k tomu, že tato povinnost a kontrolní opatření se týkají týkají přenosu elektřiny, jenž je součástí výměny, která je v zájmu Společenství, tj. přenosu elektrizačními soustavami vysokého napětí;
vzhledem k tomu, že podmínky smluv o přenosu elektřiny mezi elektrizačními soustavami musí být dojednány příslušnými subjekty; že podmínky přenosu musí být spravedlivé a nesmějí obsahovat přímo či nepřímo ustanovení, která jsou v rozporu s pravidly Společenství pro hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uzavírání smluv o přenosu stanoví Komise vytvoření smírčího řízení, které bude povinně zahájeno na návrh jedné ze smluvních stran a jehož výsledek nebude právně závazný;
vzhledem k tomu, že je nutné sblížit předpisy jednotlivých členských států o přenosu elektřiny;
vzhledem k tomu, že vytvoření vnitřního trhu v odvětví elektrické energie povede k dynamické integraci vnitrostátních elektrizačních soustav a v souvislosti s tím bude třeba zavádět zvláštní programy a opatření v oblasti infrastruktury tak, aby bylo urychleno účinné a sociálně výhodné spojení odlehlých oblastí či ostrovů s celou propojenou sítí;
vzhledem k tomu, že oblast propojení evropských elektrizačních soustav se neshoduje se zeměpisnými hranicemi Společenství; že je ve zjevném zájmu usilovat v této oblasti o spolupráci se třetími zeměmi zapojenými do propojené evropské sítě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro usnadnění přenosu elektřiny na svém území mezi jednotlivými elektrizačními soustavami vysokého a velmi vysokého napětí v souladu s podmínkami stanovenými touto směrnicí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní dohody uzavřené mezi Společenstvím a třetími zeměmi, rozumí se přenosem elektřiny mezi elektrizačními soustavami ve smyslu této směrnice každá přeprava elektřiny splňující následující podmínky:
a) přenos je prováděn subjektem či subjekty odpovědnými v každém členském státě za elektrizační soustavu vysokého a velmi vysokého napětí, s výjimkou distribučních soustav na území členského státu, které se podílejí na řádném provozu evropských propojovacích systémů vysokého a velmi vysokého napětí;
b) výchozí soustava nebo soustava konečného určení se nachází na území Společenství;
c) tato přeprava zahrnuje překročení alespoň jedné vnitřní hranice Společenství.
2. Tato směrnice se vztahuje na elektrizační soustavy vysokého a velmi vysokého napětí a subjekty za ně odpovědné v jednotlivých členských státech, které jsou uvedeny v příloze.
Po konzultaci s daným členským státem Komise tento seznam vždy v případě potřeby aktualizuje v souladu s cíli této směrnice, a zejména s ohledem na odst. 1 písm. a).
Článek 3
1. Smlouvy týkající se přenosu elektřiny mezi elektrizačními soustavami jsou dojednávány mezi subjekty odpovědnými za tyto soustavy a za kvalitu poskytovaných služeb, a v případě potřeby se subjekty odpovědnými v členských státech za dovoz či vývoz elektřiny.
2. V souladu s pravidly stanovenými ve Smlouvě musí být podmínky přenosu nediskriminační a spravedlivé pro všechny zúčastněné strany, nesmějí obsahovat nespravedlivé podmínky či neodůvodněná omezení a nesmějí ohrožovat bezpečnost dodávek a kvalitu poskytovaných služeb, zejména s ohledem na využívání kapacitních rezerv výroby a na co nejúčinnější provoz stávajících systémů.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby subjekty podléhající jejich pravomoci, které jsou uvedeny v příloze, neprodleně
- uvědomily Komisi a příslušné vnitrostátní orgány o každé žádosti o přenos vztahující se ke smlouvě o prodeji elektřiny s minimální dobou platnosti jednoho roku,
- zahájily jednání o podmínkách požadovaného přenosu elektřiny,
- informovaly Komisi a příslušné vnitrostátní orgány o uzavření smluv o přenosu,
- informovaly Komisi a příslušné vnitrostátní orgány o důvodech, proč jednání nedospěla k uzavření smlouvy do 12 měsíců od podání žádosti. 4.
Každý ze zúčastněných subjektů může požadovat, aby byly podmínky přenosu předloženy smírčímu orgánu zřízenému Komisí, jemuž předsedá zástupce Komise a v němž jsou zastoupeny subjekty odpovědné za elektrizační soustavy ve Společenství.
Článek 4
Pokud se důvody pro neuzavření dohody o požadovaném přenosu jeví jako neoprávněné či nedostatečné, uplatní Komise na základě stížnosti žadatele nebo z vlastního podnětu postupy stanovené právem Společenství.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. listopadu 1990,
kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách a směrnice 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, pokud se jedná o výjimky pro malé a střední společnosti a o zveřejňování ročních účetních závěrek v ECU
(90/604/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že harmonizace vnitrostátních předpisů týkajících se struktury a obsahu roční účetní závěrky a výroční zprávy, metod oceňování a zveřejňování těchto dokumentů ve vztahu mimo jiné k akciovým společnostem a společnostem s ručením omezeným byla upravena směrnicí 78/660/EHS [4], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že administrativní postupy ukládané malým a středním podnikům je třeba zjednodušit v souladu s usnesením Rady ze dne 3. listopadu 1986 o akčním programu pro malé a střední podniky (MSP) [5] a s usnesením Rady ze dne 30. června 1988 o zlepšování podnikatelského prostředí a o podpoře rozvoje podniků, zejména malých a středních podniků, ve Společenství [6], požadujícími zvláště podstatné zjednodušení povinností vyplývajících ze směrnice 78/660/EHS;
vzhledem k tomu, že na základě čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS je vhodné podruhé revidovat limity definující malé a střední podniky;
vzhledem k tomu, že odchylky ohledně sestavování, auditu a zveřejňování účetních závěrek, které mohou členské státy umožnit podle směrnice 78/660/EHS, by měly být častější u malých společností;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít možnost povolit společnostem, aby neuváděly v komentáři k účetní závěrce jisté informace ohledně odměn přiznaných členům správních, řídících nebo dozorčích orgánů společnosti, umožňují-li tyto informace, aby bylo identifikováno postavení určitého člena takových orgánů;
vzhledem k tomu, že by členským státům mělo být také umožněno poskytovat úlevy z povinností uložených malým společnostem ohledně sestavování a zveřejňování komentářů k účetním závěrkám; že by členské státy měly mít možnost udělovat takovým společnostem výjimku z povinnosti uvádět v komentáři k účetní závěrce některé informace, které mohou být u malých společností považovány za méně důležité; že by z téhož důvodu měly mít členské státy mít možnost osvobodit takové společnosti od povinnosti sestavovat výroční zprávu pod podmínkou, že v komentáři k účetní závěrce se uvedou údaje stanovené v čl.
22 odst. 2 směrnice 77/91/EHS [7], týkající se nabytí vlastních akcií;
vzhledem k tomu, že je důležité napomáhat evropské měnové integraci tím, že se společnostem povolí alespoň zveřejňovat svou závěrku v ECU; že toto je pouze doplňková možnost, která nemění postavení společností, které již nyní mohou sestavovat a zveřejňovat účetní závěrku v ECU; že v tomto směru by směrnice 78/660/EHS a 83/349/EHS [8], ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, měly být vyjasněny tím, že by se společnostem využívajícím této možnosti nařídilo, aby uváděly použité přepočítací koeficienty v komentáři k účetní závěrce,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 11 směrnice 78/660/EHS se mění takto:
1. v první odrážce se slova "bilanční suma: 1550000 ECU" nahrazují slovy "bilanční suma 2000000 ECU";
2. v druhé odrážce se slova "čistý obrat: 3200000 ECU" se nahrazují slovy "čistý obrat: 4000000 ECU";
3. doplňuje se nový pododstavec, který zní:
"Členské státy mohou upustit od uplatňování čl. 15 odst. 3 písm. a) a odst. 4 pro zkrácenou rozvahu."
Revize uvedených částek v ECU představuje druhou pětiletou revizi ve smyslu čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS.
Článek 2
Článek 27 směrnice 78/660/EHS se mění takto:
1. v první odrážce se slova "bilanční suma: 6200000 ECU" nahrazují slovy "bilanční suma: 8000000 ECU";
2. v druhé odrážce slova "čistý obrat: 12800000 ECU" nahrazují slovy "čistý obrat: 16000000 ECU".
Revize uvedených částek v ECU představuje druhou pětiletou revizi ve smyslu čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS.
Článek 3
V článku 53 směrnice 78/660/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro účely této směrnice je ECU definováno nařízením (EHS) č. 3180/78 [9] ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84 [10], a č. 1971/89 [11].
Hodnota v národní měně se stanoví podle kursu ke dni 8. listopadu 1990."
Článek 4
V článku 43 směrnice 78/660/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy mohou upustit od požadavku poskytování informací podle odst. 1 bodu 12, pokud by taková informace umožnila identifikovat postavení určitého člena těchto orgánů."
Článek 5
Článek 44 směrnice 78/660/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 44
1. Členské státy mohou povolit, aby společnosti uvedené v článku 11 vypracovávaly zkrácené komentáře k účetní závěrce bez údajů požadovaných v čl. 43 odst. 1 bodech 5 až 12. V komentáři k účetní závěrce však musí zveřejnit informace stanovené v čl. 43 odst. 1 bodu 6 souhrnně pro všechny položky, jichž se to týká.
2. Členské státy mohou také osvobodit společnosti uvedené v odstavci 1 od povinnosti uvádět v komentáři k účetní závěrce údaje požadované v čl. 15 odst. 3 písm. a) a v odst. 4, v článcích 18 a 21, v čl. 29 odst. 2, v čl. 30 druhém pododstavci, v čl. 34 odst. 2, v čl. 40 odst. 2 a v čl. 42 druhém pododstavci.
3. Použije se článek 12."
Článek 6
V článku 46 směrnice 78/660/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy nemusí trvat na povinnosti společností, na které se vztahuje článek 11, sestavovat výroční zprávu, poskytnou-li v komentáři k účetní závěrce údaje požadované v čl. 22 odst. 2 směrnice 77/91/EHS týkající se nabytí vlastních akcií dotyčnou společností."
Článek 7
V čl. 47 odst. 2 směrnice 78/660/EHS se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) zkrácený komentář k účetní závěrce v souladu s článkem 44."
Článek 8
Ve směrnici 78/660/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 50a
Roční účetní závěrka se může zveřejňovat v měně, ve které byla sestavena, a v ECU, přepočtená podle směnného kursu, který platil k rozvahovému dni.
Tento kurs se uvede v komentáři k účetní závěrce."
Článek 9
Ve směrnici 83/349/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 38a
Konsolidovaná účetní závěrka se může zveřejňovat v měně, ve které byla sestavena, a v ECU, přepočtená podle směnného kursu, který platil k rozvahovému dni sestavení konsolidované účetní závěrky.
Tento kurs se uvede v komentáři k účetní závěrce."
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se tato směrnice použije poprvé na účetní závěrky za účetní období začínající 1. lednem 1995 nebo během kalendářního roku 1995.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. listopadu 1990,
kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách a směrnice 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, pokud se jedná o oblast jejich působnosti
(90/605/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 78/660/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 90/604/EHS [5] se vztahuje na roční účetní závěrky akciových společností a společností s ručením omezeným zejména proto, že tyto formy společností neposkytují třetím osobám žádné jiné záruky, než svá čistá aktiva;
vzhledem k tomu, že v souladu se směrnicí 83/349/EHS [6] naposledy pozměněnou směrnicí 90/604/EHS mohou členské státy omezit povinnost sestavování konsolidovaných účetních závěrek jen na společnosti, na které se vztahuje směrnice 78/660/EHS;
vzhledem k tomu, že ve Společenství je značný a stále rostoucí počet veřejných obchodních společností a komanditních společností, přičemž všichni jejich společníci s neomezeným ručením mají právní formu akciové společnosti nebo společnosti s ručením omezeným;
vzhledem k tomu, že těmito společníky s neomezeným ručením mohou být také společnosti, které se neřídí právem členských států, ale jejichž právní forma je srovnatelná s formami uvedenými ve směrnici 68/151/EHS [7];
vzhledem k tomu, že by bylo v rozporu s duchem a cíli uvedených směrnic povolit, aby se na takové veřejné obchodní společnosti a komanditní společnosti nevztahovaly předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že ustanovení týkající se oblasti působnosti obou uvedených směrnic by proto měla být jednoznačně doplněna;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby jméno, sídlo a právní forma jakéhokoli podniku, jehož společníkem s neomezeným ručením je společnost s ručením omezeným, byly uvedeny v komentáři k účetní závěrce takového společníka;
vzhledem k tomu, že povinnost sestavit, zveřejnit a nechat ověřit roční účetní závěrky veřejných obchodních společností a komanditních společností může být uložena také společníkovi s neomezeným ručením; že by také mělo být možné zahrnout tyto společnosti do konsolidované účetní závěrky sestavované takovým společníkem nebo na vyšší úrovni;
vzhledem k tomu, že některé veřejné obchodní společnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, nemusí být zapsány v rejstříku členského státu, ve kterém mají své sídlo, což znesnadňuje uplatňování povinnosti vedení účetnictví vůči těmto společnostem; že právě v těchto případech je nutné zavést zvláštní předpisy podle toho, zda společníky s neomezeným ručením jsou podniky řídící se právem stejného členského státu, jiného členského státu, nebo třetí země,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 78/660/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Koordinační opatření předepsaná touto směrnicí se vztahují také na právní a správní předpisy členských států týkající se těchto forem společností:
a) v Německu:
die offene Handelsgesellschaft, die Kommanditgesellschaft;
b) v Belgii:
la société en nom collectifde vennootschap onder firma,
la société en commandité simplede gewone commanditaire vennootschap;
c) v Dánsku:
interessentskaber, kommanditselskaber;
d) ve Francii:
la société en nom collectif, la société en commandite simple;
e) v Řecku:
η ομόρρυθμος εταιρεία, η ετερόρρυθμος εταιρεία;
f) ve Španělsku:
sociedad colectiva, sociedad en comandita simple;
g) v Irsku:
partnerships, limited partnerships, unlimited companies;
h) v Itálii:
la società in nome collettivo, la società in accomandita semplice;
i) v Lucembursku:
la société en nom collectif, la société en commandite simple;
j) v Nizozemsku:
de vennootschap onder firma, de commanditaire vennootschap;
k) v Portugalsku:
sociedade em nome colectivo, sociedade em comandita simples;
l) ve Spojeném království:
partnerships, limited partnerships, unlimited companies,
v nichž jsou všichni společníci s neomezeným ručením společnosti forem uvedených v prvním pododstavci nebo společnosti, které se neřídí právem členského státu, ale jejichž právní forma je srovnatelná s formami uvedenými ve směrnici 68/151/EHS.
Tato směrnice se vztahuje rovněž na formy společností nebo podniků uvedené v druhém pododstavci, jejichž všichni společníci s neomezeným ručením jsou sami společnostmi forem uvedených v druhém nebo prvním pododstavci."
2. V čl. 43 odst. 1 bodě 2) se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"název, sídlo a právní forma každého z podniků, v nichž je společnost nebo podnik společníkem s neomezeným ručením.
Tuto informaci je možné vypustit, je-li nevýznamná pro cíle sledované v čl. 2 odst.
3. V článku 47 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Členský stát společnosti uvedené v čl. 1 odst. 1 druhém a třetím pododstavci (dotčená společnost) může tuto společnost osvobodit od povinnosti zveřejňovat roční účetní závěrku podle článku 3 směrnice 68/151/EHS, je-li tato roční účetní závěrka veřejně přístupná v jeho sídle, pokud:
a) všichni společníci s neomezeným ručením v daných společnostech jsou společnosti uvedené v čl. 1 odst. 1 prvním pododstavci, které se řídí právem jiných členských států, než je členský stát, jehož právem se řídí dotyčná společnost, a žádná z těchto společností nezveřejňuje účetní závěrku dotčené společnosti společně s vlastní účetní závěrkou nebo
b) všichni společníci s neomezeným ručením jsou společnosti, které se neřídí právem žádného členského státu, avšak jejich právní forma je srovnatelná s formami uvedenými ve směrnici 68/151/EHS.
Vyhotovení účetních závěrek musí být možné obdržet na požádání.
Cena takového vyhotovení nesmí překročit správní náklady.
Pro případ, že povinnost zveřejnit účetní závěrky stanovená v tomto odstavci není splněna, musí být stanoveny přiměřené sankce."
4. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 57a
1. Členské státy mohou vyžadovat, aby společnosti uvedené v čl. 1 odst. 1 prvním pododstavci, které se řídí jejich právem a které jsou společníky s neomezeným ručením ve všech společnostech uvedených v čl. 1 odst. 1 druhém a třetím pododstavci (dotčená společnost), sestavovaly, nechávaly ověřovat a zveřejňovaly společně se svými vlastními účetní závěrkami také účetní závěrky dotčené společnosti v souladu s touto směrnicí.
V takovém případě se tato směrnice na příslušný subjekt nevztahuje.
2. Členské státy nemusí uplatňovat tuto směrnici na dotčenou společnost, pokud
a) účetní závěrku této společnosti sestavuje, ověřuje a zveřejňuje v souladu s touto směrnicí společnost, která je společníkem s neomezeným ručením v této společnosti a řídí se právem jiného členského státu;
b) dotčená společnost je zahrnuta do konsolidované účetní závěrky, kterou se sestavuje, ověřuje a zveřejňuje v souladu se směrnicí 83/349/EHS společník s neomezeným ručením, nebo pokud je dotyčná společnost zahrnuta do konsolidované účetní závěrky větší skupiny podniků sestavované, ověřované a zveřejňované v souladu se směrnicí Rady 83/349/EHS mateřským podnikem řídícím se právem členského státu.
Výjimka musí být uvedena v komentáři ke konsolidované účetní závěrce.
3. V takových případech musí dotčená společnost na požádání sdělit komukoli jméno společnosti, která zveřejňuje účetní závěrku."
Článek 2
Směrnice 83/349/EHS se mění takto:
1. V čl. 4. odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"První pododstavec se také použije, jsou-li buď mateřský podnik, nebo jeden nebo více dceřiných podniků založeny jako jedna z forem společností uvedených v čl. 1 odst. 1 druhém nebo třetím pododstavci směrnice 78/660/EHS."
2. V článku 4 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Členské státy však mohou udělit osvobození od povinnosti uložené v čl. 1 odst. 1, není-li mateřský podnik založen jako jedna z forem společností uvedených v čl. 4 odst. 1 této směrnice nebo v čl. 1 odst. 1 druhém nebo třetím pododstavci směrnice 78/660/EHS." Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se předpisy uvedené v odstavci 1 poprvé použijí pro roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky za účetní období začínající 1. lednem 1995 nebo během kalendářního roku 1995.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. října 1990,
kterou se mění směrnice Rady 78/663/EHS, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách
(90/612/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl. 3 odst.
3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že je nezbytné zohlednit revidované specifikace kodexu Codex Alimentarius pro látky E 407 a E 466, povolit nové techniky výroby látky E 473 a provést odlišení látky E 407, jak je popsána v příloze směrnice Rady 78/663/EHS [2] ve znění směrnice 82/504/EHS [3], od podobných výrobků, které nejsou uvedeny ve výše uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že podle článku 6 směrnice 89/107/EHS bylo přijetí předpisů, které mohou mít vliv na lidské zdraví, konzultováno s Vědeckým výborem pro potraviny;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 78/663/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. listopadu 1990,
kterou se mění směrnice 73/239/EHS a směrnice 88/357/EHS o koordinaci právních a správních předpisů členských států týkajících se přímého pojištění jiného než životního, zejména ve vztahu k pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel
(90/618/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a na článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že k rozvinutí vnitřního pojistného trhu přijala Rada dne 24. července 1973 směrnici 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4] (dále jen "první směrnice") a dne 22. června 1988 směrnici 88/357/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnad nění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 73/239/EHS [5](dále jen "druhá směrnice");
vzhledem k tomu, že směrnice 88/357/EHS usnadnila pojišťovnám se sídlem ve Společenství poskytovat služby ve členských státech, a umožnila tak pojistníkům obracet se nejen na pojistitele usazené v jejich zemi, ale také na pojistitele se sídlem ve Společenství usazené v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že z působnosti ustanovení směrnice 88/357/EHS týkajících se specificky volného pohybu služeb byla vyňata určitá rizika, u nichž uplatňování uvedených ustanovení bylo v dané etapě shledáno nevhodným vzhledem ke zvláštním pravidlům přijatým orgány členských států kvůli povaze a sociálním dopadům těchto ustanovení; že tato vynětí měla být po uplynutí určité doby uplatňování uvedené směrnice přezkoumána;
vzhledem k tomu, že jedno z těchto vynětí se týkalo pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, kromě pojištění občanskoprávní odpovědnosti dopravce;
vzhledem k tomu, že při přijímání výše uvedené směrnice se Komise zavázala, že předloží Radě co nejdříve návrh týkající se volného pohybu služeb v oblasti pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (kromě pojištění občanskoprávní odpovědnosti dopravce);
vzhledem k tomu, že s výhradou ustanovení uvedené směrnice o povinném pojištění je vhodné pro pojistné odvětví občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel stanovit možnost zacházení s velkými riziky ve smyslu článku 5 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že zacházení s velkými riziky by mělo být navrženo i u pojištění škod způsobených na motorových vozidlech pro provoz na pozemních komunikacích nebo na vozidlech bez vlastního pohonu pro provoz na pozemních komunikacích nebo u pojištění ztráty těchto vozidel;
vzhledem k tomu, že směrnice 88/357/EHS stanovila, že rizika, která mohou být kryta soupojištěním ve Společenství ve smyslu směrnice Rady 78/473/EHS ze dne 30. května 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se soupojištění v rámci Společenství [6], mají být velkými riziky ve smyslu směrnice 88/357/EHS; že začlenění pojistných odvětví pojištění motorových vozidel touto směrnicí do definice velkých rizik podle směrnice 88/357/EHS způsobí, že uvedená odvětví budou zahrnuta do seznamu odvětví, která mohou být kryta soupojištěním ve Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění [7] naposledy pozměněná směrnicí 90/232/EHS [8] spočívá na systému zelených karet a dohodách mezi národními kancelářemi pojistitelů motorových vozidel s cílem umožnit zrušení kontrol zelených karet;
vzhledem k tomu, že je však žádoucí poskytnout členským státům přechodnou úpravu pro postupné uplatňování zvláštních ustanovení této směrnice vztahujících se k zacházení s velkými riziky u uvedených pojistných odvětví včetně případů, kdy jsou rizika kryta soupojištěním;
vzhledem k tomu, že je vhodné k zabezpečení dalšího řádného fungování systému zelených karet a dohod mezi národními kancelářemi pojistitelů občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel požadovat, aby se pojišťovny provozující pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel v členském státu v rámci poskytování služeb staly členy kanceláře pojistitelů v uvedeném členském státě a podílely se na jejich financování;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel [9], naposledy pozměněná směrnicí 90/232/EHS, uložila členským státům, aby zřídily nebo schválily určitý subjekt (garanční fond), jenž odškodňuje poškozené z nehod způsobených nepojištěnými nebo nezjištěnými vozidly;
vzhledem k tomu, že je vhodné požadovat také na pojišťovacích podnicích provozujících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel v členském státu v rámci poskytování služeb, aby se staly členy garančního fondu vytvořeného v uvedeném členském státě a podílely se na jeho financování;
vzhledem k tomu, že pravidla platná v některých členských státech pro krytí zvýšených rizik se vztahují na všechny pojišťovny, které kryjí rizika prostřednictvím provozovny na jejich území; že účelem těchto pravidel je zajistit, aby povinný charakter pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel byl vyvážen tím, že vlastníci motorových vozidel budou mít možnosti uzavírat toto pojištění; že by členským státům mělo být dovoleno uplatňovat vůči pojišťovnám poskytujícím služby na jejich územích tato pravidla v rozsahu, v jakém jsou odůvodněna veřejným zájmem a nepřekračují to, co je nezbytné k dosažení zmíněného účelu;
vzhledem k tomu, že v oblasti pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel se ochrana zájmů poškozených osob, které mohou vyžadovat plnění, týká ve skutečnosti každého, a je tudíž žádoucí zabezpečit, aby se tyto osoby nevyskytly v nevýhodnějším postavení nebo aby jim nebyly způsobeny větší nesnáze, když pojistitel občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel vykonává činnost v rámci poskytování služeb, a nikoli prostřednictvím provozovny; že by proto, pokud nejsou zájmy těchto osob dostatečně ochráněny pravidly vztahujícími se na poskytovatele služeb v členském státu, v němž je usazen, mělo být stanoveno, že členský stát, ve kterém jsou služby poskytovány, musí na pojišťovně vyžadovat, aby ustanovila zástupce s bydlištěm nebo usazeného na jeho území, který bude shromažďovat všechny nezbytné informace týkající se plnění a který bude mít dostatečnou pravomoc pro zastupování pojišťovny vůči poškozeným osobám, které by mohly uplatňovat nárok na náhradu škody, včetně pověření k vyplácení náhrady škody, a pravomoc zastupovat tuto pojišťovnu nebo ji případně dát zastupovat před soudy a orgány tohoto členského státu, pokud jde o tyto nároky na náhradu škody;
vzhledem k tomu, že lze také požadovat, aby tento zástupce zastupoval pojišťovnu před příslušnými orgány členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby při kontrole existence a platnosti pojistek občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven pružný postup, který umožní posoudit vzájemnost se třetími zeměmi na úrovni Společenství jako celku; že cílem tohoto postupu není uzavírat finanční trhy Společenství, ale spíše, jelikož Společenství zamýšlí podržet finanční trhy otevřené ostatnímu světu, zlepšovat liberalizaci globálních finančních trhů ve třetích zemích; že proto tato směrnice upravuje postup pro jednání se třetími zeměmi nebo, jako poslední prostředek, opatření spočívající v tom, že se pozastaví přijímání nových žádostí o vydání povolení nebo omezí vydávání nových povolení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "vozidlem" vozidlo podle definice uvedené v čl. 1 bodě 1 směrnice 72/166/EHS;
b) "kanceláří" národní kancelář pojistitelů podle definice uvedené v čl. 1 bodě 3 směrnice 72/166/EHS;
c) "garančním fondem" subjekt uvedený v čl. 1 bodě 4 směrnice 84/5/EHS;
d) "mateřskou společností" mateřská společnost podle definice uvedené v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS [10];
e) "dceřinou společností" dceřiná společnost podle definice uvedené v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS; každá dceřiná společnost jiné dceřiné společnosti se také považuje za dceřinou společnost mateřské společnosti, která stojí v čele těchto pojišťoven.
Článek 2
V čl. 5 prvním pododstavci písm. d) bodě iii) směrnice 73/239/EHS se slova "rizika zařazená do odvětví 8, 9, 13 a 16 bodu A přílohy" nahrazují slovy:
"rizika zařazená do odvětví 3, 8, 9, 10, 13 a 16 bodu A přílohy"
Článek 3
1. V hlavě III směrnice 73/239/EHS se nadpis nahrazuje tímto:
"HLAVA III A
Pravidla pro agentury nebo pobočky usazené uvnitř Společenství a náležející pojišťovnám, jejichž sídla se nacházejí mimo Společenství"
2. Za článek 29 směrnice 73/239/EHS se vkládá nový nadpis, který zní:
"HLAVA III B
Pravidla pro dceřiné společnosti mateřských společností řídících se právem třetí země a pro nabývání podílů těmito mateřskými společnostmi"
Článek 4
V hlavě III části B směrnice 73/239/EHS se vkládají nové články, které znějí:
"Článek 29a
Příslušné orgány členských států uvědomí Komisi
a) o každém povolení vydaném přímé nebo nepřímé dceřiné společnosti, jejíž jedna nebo více mateřských společností se řídí právem třetí země.
Komise uvědomí výbor pro pojišťovnictví, který zřídí Rada na návrh Komise;
b) kdykoli takováto mateřská společnost získá podíl v pojišťovně ve Společenství, kterým se tato pojišťovna stává její dceřinou společností.
Komise uvědomí výbor pro pojišťovnictví, který zřídí Rada na návrh Komise.
Je-li vydáno povolení přímé nebo nepřímé dceřiné společnosti, jejíž jedna nebo více mateřských společností se řídí právem třetí země, musí být struktura skupiny specifikována v oznámení, které zašlou příslušné orgány Komisi.
Článek 29b
1. Členské státy uvědomí Komisi o všech obecných potížích, s nimiž se jejich pojišťovny setkají při svém usazování nebo při výkonu své činnosti v určité třetí zemi.
2. Poprvé nejpozději šest měsíců před provedením této směrnice a poté pravidelně vypracuje Komise zprávu o tom, jak se zachází s pojišťovnami Společenství ve třetích zemích ve smyslu odstavců 3 a 4 při usazování, výkonu pojišťovací činnosti a získávání podílů v pojišťovacích podnicích ve třetích zemích.
Komise tyto zprávy předkládá spolu s případnými návrhy Radě.
Jestliže Komise na základě zpráv uvedených v odstavci 2 nebo na základě jiných informací zjistí, že některá třetí země neposkytuje pojišťovnám Společenství účinný přístup na trh srovnatelný s přístupem, který Společenství poskytuje pojišťovnám z této třetí země, může předložit Radě návrh na odpovídající zmocnění k jednání s cílem získat pro pojišťovny Společenství srovnatelné příležitosti v hospodářské soutěži. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
4. Jestliže Komise na základě zpráv uvedených v odstavci 2 nebo na základě jiných informací zjistí, že se s pojišťovnami Společenství ve třetí zemi nezachází tak, aby na vnitrostátní úrovni měly stejné příležitosti v hospodářské soutěži, jaké mají domácí pojišťovny, a že nejsou dány podmínky pro účinný přístup na trh, může zahájit jednání k nápravě této situace.
V případech uvedených v prvním pododstavci může být kdykoli vedle zahájení jednání rozhodnuto postupem podle aktu o zřízení výboru pro pojišťovnictví uvedeného v článku 29a, že příslušné orgány členských států musí omezit nebo pozastavit svá rozhodnutí
- o žádostech o vydání povolení podaných v okamžiku přijetí rozhodnutí nebo později podaných žádostí o povolení a
- o nabývání podílů přímými nebo nepřímými mateřskými společnostmi řídícími se právem dotyčné třetí země.
Trvání uvedených opatření nesmí přesáhnout tři měsíce.
Před uplynutím tohoto tříměsíčního období a podle výsledků jednání může Rada na návrh Komise rozhodnout kvalifikovanou většinou, že se tato opatření budou používat i nadále.
Tato omezení nebo pozastavení se nesmějí použít na zakládání dceřiných společností pojišťovnami nebo jejich dceřinými společnostmi řádně povolenými ve Společenství nebo na získávání podílů v pojišťovacích podnicích ve Společenství těmito pojišťovnami nebo dceřinými společnostmi.
5. Jestliže Komise zjistí, že došlo k jedné ze situací popsaných v odstavcích 3 a 4, členské státy ji na její žádost informují:
a) o všech žádostech o povolení přímé nebo nepřímé dceřiné společnosti, jejíž jedna nebo více mateřských společností se řídí právem dotyčné třetí země;
b) o všech záměrech takové pojišťovny získat v některé pojišťovně Společenství podíl, jímž by se tato pojišťovna stala její dceřinou společností.
Tato povinnost poskytovat informace pomíjí uzavřením dohody se třetí zemí uvedené v odstavci 3 a 4 nebo když se opatření uvedená v odst. 4 druhém a třetím pododstavci přestanou uplatňovat.
6. Opatření přijatá podle tohoto článku musí být v souladu se všemi závazky Společenství ve všech mezinárodních dohodách, dvoustranných nebo mnohostranných, upravujících přístup k činnosti v pojištění a její výkon."
Článek 5
V čl. 12 odst. 2 druhém pododstavci směrnice 88/357/EHS se zrušují druhá a třetí odrážka.
Článek 6
V hlavě III směrnice 88/357/EHS se doplňuje nový článek, který zní:
"Článek 12a
1. Tento článek se použije, pokud pojišťovna prostřednictvím své provozovny v členském státě kryje riziko zařazené do odvětví 10 bodu A přílohy směrnice 73/239/EHS (kromě občanskoprávní odpovědnosti dopravce), které se nachází v jiném členském státě.
2. Členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, musí na pojišťovně požadovat, aby se stala členem národní kanceláře a garančního fondu tohoto státu a podílela se na jejich financování.
Na pojišťovně však nesmí být požadováno, aby provedla jakoukoli platbu nebo aby poskytla jakýkoli příspěvek kanceláři nebo fondu členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, na rizika krytá v rámci poskytování služeb, kromě plateb či příspěvků vypočtených na stejném základě jako u pojišťoven kryjících rizika spadající do odvětví 10 (kromě občanskoprávní odpovědnosti dopravce) prostřednictvím provozovny v uvedeném členském státě podle přijatého pojistného za uvedené odvětví v uvedeném členském státě nebo počtu rizik, jež jsou v uvedeném odvětví v uvedeném státě kryta.
3. Tato směrnice nezbavuje pojišťovnu poskytující služby případné povinnosti dodržovat v členském státě poskytování služeb pravidla o krytí zvýšených rizik, pokud se tato pravidla vztahují na pojišťovny usazené v tomto státě.
4. Členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, musí na pojišťovně vyžadovat, aby zabezpečila, že osoby uplatňující nároky z událostí vzniklých na jeho území se nedostanou do méně výhodné situace v důsledku toho, že pojišťovna kryje riziko zařazené do odvětví 10 (kromě občanskoprávní odpovědnosti dopravce) v rámci poskytování služeb, a nikoli prostřednictvím provozovny v uvedeném státě.
K tomuto účelu musí členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, na pojišťovně vyžadovat, aby ustanovila zástupces bydlištěm nebo usazeného na jeho území, který bude shromažďovat všechny nutné informace o škodných případech a který bude mít dostatečné pravomoci pro zastu povánípojišťovny ve vztahu k poškozeným osobám uplatňujícím nároky, včetně zmocnění k vyplácení částek odpovídajících nárokům na náhradu škody, i pravomoc zastupovat tuto pojišťovnu nebo případně dát ji zastupovat před soudy nebo orgány tohoto členského státu ve vztahu k těmto nárokům na náhradu škody.
Po tomto zástupci lze také požadovat, aby zastupoval pojišťovnu před příslušnými orgány členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, při kontrole existence a platnosti pojistek pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel.
Členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, nesmí na ustanoveném zástupci požadovat, aby jménem pojišťovny, která jej ustanovila, vykonával jiné činnosti, než jsou uvedeny ve druhém a třetím pododstavci.
Ustanovený zástupce nesmí jménem dané pojišťovny vykonávat přímo žádnou činnost v přímém pojištění.
Ustanovení zástupce samo o sobě neznamená otevření pobočky nebo agentury ve smyslu čl. 6 odst. 2 písm. b) směrnice 73/239/EHS a tento zástupce není provozovnou ve smyslu čl. 2 písm. c) této směrnice."
Článek 7
1. V čl. 15 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 směrnice 88/357/EHS se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Každý členský stát, na jehož území zamýšlí pojišťovna poskytovat služby kryjící rizika zařazená do odvětví 10, kromě občanskoprávní odpovědnosti dopravce, může požadovat, aby pojišťovna
- sdělila jméno a adresu zástupce pro vyřizování nároků podle čl. 12a odst. 4,
- předložila prohlášení, že se stala členem národní kanceláře pojistitelů a garančního fondu členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby."
Článek 8
V čl. 21 odst. 2 směrnice 88/357/EHS se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Každý členský stát může požadovat, aby uvedené doklady obsahovaly také jméno a adresu zástupce pojišťovny."
Článek 9
V článku 22 směrnice 88/357/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Každá provozovna musí svému orgánu dozoru sdělit výši předepsaného pojistného nesníženého o zajistné z pojišťova cích operací uskutečněných v rámci poskytování služeb, rozčleněnou podle členských států a skupin odvětví.
Skupiny odvětví se stanoví takto:
- úraz a nemoc (1 a 2),
- pojištění motorových vozidel (3, 7 a 10, se specifikací údajů týkajících se odvětví 10 s vyloučením odpovědnosti dopravce),
- požár a jiné škody na majetku (8 a 9),
- letecké pojištění, námořní pojištění, pojištění dopravních prostředků a pojištění přepravy zboží (4, 5, 6, 7, 11 a 12),
- obecná občanskoprávní odpovědnost (13),
- úvěr a záruka (kauce) (14 a 15),
- ostatní odvětví (16, 17 a 18).
Orgán dozoru každého členského státu tyto údaje sdělí orgánům dozoru členských států, ve kterých jsou poskytovány služby."
Článek 10
V čl. 27 odst. 1 směrnice 88/357/EHS se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Odchylka povolená od 1. ledna 1995 se vztahuje pouze na smlouvy kryjící rizika zařazená do odvětví 3, 8, 9, 10, 13 a 16 umístěná výhradně v jednom ze čtyř členských států, na které se vztahují přechodná ustanovení."
Článek 11
Bez ohledu na čl. 23 odst. 2 směrnice 88/357/EHS může v případě velkého rizika ve smyslu čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS zařazeného do odvětví 10 (kromě občanskoprávní odpovědnosti dopravce) členský stát poskytování služeb stanovit, že
- výše technických rezerv vztahujících se k dotyčné smlouvě podléhá dozoru orgánů tohoto členského státu a stanovuje se podle pravidel tohoto státu, nejsou-li taková pravidla, v souladu s praxí obvyklou v tomto členském státě, do dne, do kterého musí členské státy dosáhnout souladu se směrnicí o koordinaci ročních účetních závěrek pojišťoven,
- krytí těchto rezerv rovnocennými a odpovídajícími aktivy podléhá dozoru orgánů uvedeného členského státu v souladu s pravidly nebo praxí tohoto státu do oznámení třetí směrnice o neživotním pojištění,
- umístění aktiv uvedených v druhé odrážce podléhá dozoru orgánů uvedeného členského státu v souladu s pravidly nebo praxí tohoto státu do dne, do kterého musí členské státy dosáhnout souladu se třetí směrnicí o neživotním pojištění.
Článek 12
Členské státy změní své vnitrostátní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení [11], a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Předpisy pozměněné podle prvního pododstavce se použijí do 24 měsíců ode dne oznámení této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 7. listopadu 1990,
kterou se mění příloha II směrnice Rady 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh
(90/623/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. července 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 89/2/EHS [2],
vzhledem k tomu, že podle stávajících vědeckých a technických poznatků jsou určité odrůdy ovsa (Avena sativa) typu "bezpluchý oves" potenciálně vhodné jako pícnina;
vzhledem k tomu, že je však obtížné produkovat osivo těchto odrůd s klíčivostí srovnatelnou s klíčivostí běžně dosahovanou u osiva jiných odrůd ovsa;
vzhledem k tomu, že směrnicí 88/506/EHS [3] Komise stanovila, že se s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků doporučuje pro odrůdy typu "bezpluchý oves" snížit požadavek minimální klíčivosti, který je v příloze II směrnice 66/402/EHS pro odrůdy ovsa stanoven na 85 % čistého osiva, na 75 %;
vzhledem k tomu, že toto opatření platilo pouze do 30. června 1990, aby pro tyto odrůdy mohla být shromážděna a vyhodnocena další technická data;
vzhledem k tomu, že z dalších technických dat vyplývá, že je vhodné ponechat toto snížení na další omezenou dobu, aby pro tyto odrůdy mohla být shromážděna a vyhodnocena další dodatečná technická data;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II bodě 2 oddíle B písm. d) směrnice 66/402/EHS se datum "30. června 1990" nahrazuje datem "31. prosince 1992".
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 30. října 1990,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/541/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel
(90/628/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/541/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že souhrnné hodnocení směrnice 77/541/EHS ukázalo, že lze zlepšit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích uplatněním praktických zkušeností a technického rozvoje a zohledněním pokroku učiněného Evropskou hospodářkou komisí OSN, zvláště v předpisu č. 16 sérii změn 04 doplňku 1:
- připojením požadavků na schválení typu "postrojových pásů" pro speciální typy vozidel,
- připojením požadavků na schválení typu bezpečnostních pásů s předpínacím zařízením,
- upřesněním montáže vhodných bezpečnostních pásů pro všechna místa k sezení ve všech kategoriích motorových vozidel pokud možno s minimálními výjimkami,
- zavedením vzoru pro dokument osvědčující skutečnou montáž bezpečnostních pásů, které mají být schváleny, do typu speciálního vozidla,
- zavedením požadavků na zkoušku zařízení k seřizování výškové polohy pásů
a - zavedením přísnějších požadavků na shodnost výroby;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukazuje, že se některé existující definice a požadavky musí poněkud upravit;
vzhledem k tomu, že musí být zlepšena ochrana cestujících proti vymrštění v případě nehody, zvláště cestujících v autobusech a autokarech, a že pro tento účel se budou muset zavést další úpravy směrnice;
vzhledem k tomu, že je potřebné všechno provést tak, aby tyto úpravy mohly být používány nejpozději od 31. prosince 1991;
vzhledem k tomu, že přijetí směrnice o povinném používání bezpečnostních pásů všemi cestujícími ve vozidlech o hmotnosti do 3,5 t by mělo být vázáno na další úpravu směrnice zaměřenou na zavedení povinné montáže tříbodových pásů s navíječi také pro zadní vnější sedadla těchto vozidel;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnici 77/541/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. května 1991 nesmějí členské státy
a) z důvodů týkajících se bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS [2] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud jsou bezpečnostní pásy nebo zádržné systémy tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla schváleny jako typ podle směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému určeného k montáži ve vozidle, který splňuje požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice, ani
- zakázat uvedení na trh takového bezpečnostního pásu nebo zádržného systému, který je opatřen značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
2. Od 1. července 1992 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl.
10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla,
jehož bezpečnostní pásy nebo zádržné systémy nebyly schváleny jako typ podle směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice;
b) - mohou odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému určeného k montáži do vozidla, pokud tento pás nebo systém nesplňuje požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. července 1997 členské státy:
- mohou zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož bezpečnostní pásy nebo zádržné systémy nejsou schváleny jako typ podle směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice, a
- mohou zakázat uvedení na trh bezpečnostního pásu nebo zádržného systému určeného k montáži do vozidla, který není opatřen značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. května 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 30. října 1990,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/115/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel
(90/629/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/115/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 82/318/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že praktické zkušenosti a technický vývoj ukazují, že je možné zlepšit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích tím, že se požadavky obdobné stávajícím požadavkům použijí na vozidla patřící do kategorie M2 s maximální přípustnou hmotností nad 3500 kg a do kategorie M3 (autobusy), která dosud nebyla do těchto požadavků zahrnuta, a obecným rozšířením stávajících požadavků na místa k sezení u jiných kategorií vozidel, na něž se dosud tyto požadavky nevztahovaly;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že je třeba poněkud upravit některé stávající definice a požadavky;
vzhledem k tomu, že ochrana proti "podklouzávání" by se měla zlepšit, což může být zajištěno změnami poloh kotevních úchytů bezpečnostních pásů nebo změnami konstrukce sedadla; že musí být vyvinuta zkušební metoda, která umožňuje zlepšení úrovně ochrany, ke které má dojít;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/115/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. května 1991 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS [3] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud kotevní úchyty bezpečnostních pásů tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. července 1992 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení pro typ vozidla,
jehož kotevní úchyty bezpečnostních pásů nesplňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. července 1997 mohou členské státy zakázat uvedení do provozu vozidla, jehož kotevní úchyty bezpečnostních pásů nesplňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Do 31. prosince 1992 provede Komise další revizi směrnice 76/115/EHS, a zejména bodu 4.4.3 přílohy I, za účelem zlepšení ochrany proti riziku podklouzávání. Tato změna by měla zahrnovat nová opatření a související postupy pro dynamické zkoušky.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 30. října 1990,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/649/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel
(90/630/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/649/EHS ze dne 27. září 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 88/366/EHS [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky lze nyní upřesnit postup zkoušení stanovený v příloze III směrnice 77/649/EHS, a zejména jej uvést do souladu s nejnovějšími výsledky vývoje v rámci Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha III směrnice 77/649/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. května 1991 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se pole výhledu
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS [3] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat uvedení vozidla do provozu,
pokud pole výhledu řidičů tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňuje požadavky směrnice 77/649/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1991 členské státy
- nesmějí vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž pole výhledu řidiče nesplňuje požadavky směrnice 77/649/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, u nějž pole výhledu řidičů nesplňuje požadavky směrnice 77/649/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. května 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. prosince 1990 o ochraně externích pracovníků vystavených riziku ionizujícího záření v průběhu jejich činností v kontrolovaném pásmu (90/641/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci skupiny osob jmenovaných v souladu s článkem 31 Smlouvy Výborem pro vědu a techniku z vědeckých odborníků členských států,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl.
2 písm. b) Smlouvy stanoví, že Společenství stanoví jednotné bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva a dbá na jejich dodržování podle postupů stanovených v hlavě II kapitole III Smlouvy;
vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 přijala Rada směrnice, které stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3], ve znění směrnic 80/836/Euratom [4] a 84/467/Euratom [5];
vzhledem k tomu, že hlava VI směrnice 80/836/Euratom stanoví základní zásady, kterými se řídí ochrana pracovníků vystavených záření;
vzhledem k tomu, že čl. 40 odst. 1 uvedené směrnice stanoví, že každý členský stát přijme veškerá nezbytná opatření k zajištění účinné ochrany pracovníků vystavených záření;
vzhledem k tomu, že články 20 a 23 uvedené směrnice stanoví klasifikaci pracovišť a kategorií pracovníků vystavených záření podle úrovně ozáření;
vzhledem k tomu, že pracovníci vykonávající činnosti v kontrolovaných pásmech podle uvedených článků 20 a 23 mohou patřit k zaměstnancům provozovatele nebo být externími pracovníky;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 80/836/Euratom týkající se činností podle článku 2 uvedené směrnice předpokládá, že by tyto činnosti měly být ohlašovány nebo by měly, v případech stanovených každým členským státem, podléhat předchozímu povolení;
vzhledem k tomu, že externí pracovníci mohou být vystaveni ionizujícímu záření postupně v několika kontrolovaných pásmech v témže členském státě nebo v různých členských státech; že tyto zvláštní pracovní podmínky vyžadují existenci odpovídajícího systému radiologického monitorování;
vzhledem k tomu, že systém radiologického monitorování musí podle společných předpisů poskytovat externím pracovníkům stejnou ochranu, jakou provozovatel poskytuje pracovníkům ve stálém pracovním poměru;
vzhledem k tomu, že až do zavedení jednotného systému pro celé Společenství by měly být rovněž vzaty v úvahu systémy radiologického monitorování externích pracovníků, které případně existují na úrovni členských států;
vzhledem k tomu, že k optimalizaci ochrany externích pracovníků je nezbytné přesně vymezit povinnosti externích podniků a provozovatelů, aniž je dotčena povinnost těchto externích pracovníků přispívat ke své vlastní ochraně;
vzhledem k tomu, že systém radiační ochrany externích pracovníků se podle možnosti rovněž vztahuje na případy osob samostatně výdělečně činných se statusem externího podniku, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Účel a definice
Článek 1
Účelem této směrnice je doplnit směrnici 80/836/Euratom, a tím na úrovni Společenství optimalizovat postupy ochrany externích pracovníků vykonávajících činnosti v kontrolovaných pásmech.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "kontrolovaným pásmem" prostor, ve kterém jsou zavedena zvláštní pravidla pro účely ochrany před ionizujícím zářením a do kterého je přístup regulován podle článku 20 směrnice 80/836/Euratom,
- "provozovatelem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která je podle vnitrostátních právních předpisů odpovědná za kontrolované pásmo, ve kterém jsou vykonávány činnosti, které musí být ohlášeny podle článku 3 směrnice 80/836/Euratom,
- "externím podnikem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, s výjimkou provozovatele a členů jeho personálu, která vykonává činnosti jakéhokoli druhu v kontrolovaném pásmu,
- "externím pracovníkem" jakýkoli pracovník kategorie A podle definice v článku 23 směrnice 80/836/Euratom, který vykonává činnosti jakéhokoli druhu v kontrolovaném pásmu, přičemž je dočasně nebo stále zaměstnán externím podnikem, včetně stážistů, učňů a studentů ve smyslu článku 10 uvedené směrnice, nebo poskytuje služby jako osoba samostatně výdělečně činná,
- "systémem radiologického monitorování" opatření zaměřená na dodržování jednotlivých ustanovení směrnice 80/836/Euratom, zejména hlavy VI uvedené směrnice, při činnostech vykonávaných externími pracovníky,
- "činnostmi vykonávanými pracovníky" jakákoli služba nebo soubor služeb poskytovaný externím pracovníkem v kontrolovaném pásmu provozovatele.
HLAVA II Povinnosti příslušných orgánů členských států
Článek 3
Každý členský stát je povinen zajistit, aby činnosti vykonávané externími podniky uvedené v článku 2 směrnice 80/836/Euratom podléhaly ohlášení nebo předchozímu povolení v souladu s hlavou II uvedené směrnice, a zejména jejím článkem 3.
Článek 4
1. Každý členský stát je povinen zajistit, aby systém radiologického monitorování poskytoval externím pracovníkům stejnou ochranu, jakou provozovatel poskytuje pracovníkům ve stálém pracovním poměru.
2. Až do vytvoření jednotného systému radiační ochrany externích pracovníků na úrovni Společenství, jako je např. počítačová síť, se
a) po přechodnou dobu v souladu se společnými ustanoveními stanovenými v příloze I používá systém založený na
- centralizované národní síti nebo - vystavování osobních dokladů radiologického monitorování (osobních radiačních průkazů) pro každého externího pracovníka, přičemž se použijí společná ustanovení uvedená v příloze II;
b) v případě přeshraničních externích pracovníků se do doby vytvoření systému ve smyslu odstavce 2 používají osobní doklady uvedené v písmenu a).
HLAVA III Povinnosti externích podniků a provozovatelů
Článek 5
Externí podniky jsou povinny buď přímo, anebo na základě smluvních ujednání s provozovateli zajistit radiační ochranu svých pracovníků v souladu s příslušnými ustanoveními hlav III až VI směrnice 80/836/Euratom, a zejména a) zajistit dodržování obecných zásad a limitů ozáření podle článků 6 až 11 uvedené směrnice;
b) poskytovat informace a školení v oblasti radiační ochrany podle článku 24 uvedené směrnice;
c) zaručit, že jejich pracovníci podléhají hodnocení ozáření a lékařskému dohledu za podmínek stanovených v článku 26 a článcích 28 až 38 uvedené směrnice;
d) zajistit, aby radiologické údaje o monitorování individuálního ozáření každého jejich pracovníka ve smyslu přílohy I části II této směrnice byly uchovávány v aktualizované podobě v počítačové síti nebo v osobním dokladu uvedeném v čl. 4 odst. 2.
Článek 6
1. Provozovatel kontrolovaného pásma, ve kterém vykonávají činnosti externí pracovníci, odpovídá buď přímo, anebo na základě smluvních ujednání za provozní aspekty jejich radiační ochrany, které se přímo týkají povahy kontrolovaného pásma a činností.
2. Pro každého externího pracovníka vykonávajícího činnosti v kontrolovaném pásmu musí provozovatel
a) zkontrolovat, zda byl dotyčný pracovník uznán ze zdravotního hlediska schopným vykonávat činnosti, kterými byl pověřen;
b) zajistit, aby bylo pracovníkovi kromě základního školení v oblasti radiační ochrany podle čl. 5 odst. 1 písm. b) poskytnuto zvláštní školení v souvislosti s charakteristikami kontrolovaného pásma a činností;
c) zajistit, aby byl pracovník vybaven nezbytnými osobními ochrannými prostředky;
d) zajistit rovněž, aby byl pracovník vybaven osobním monitorovacím zařízením vhodným pro předpokládaný druh a rozsah zásahu a byl vybaven jakýmkoli provozním dozimetrickým přístrojem, který může být nezbytný;
e) zajistit dodržování obecných zásad a limitů ozáření podle článků 6 až 11 směrnice 80/836/Euratom;
f) zajistit nebo přijmout veškerá vhodná opatření k zajištění toho, aby byly po každé činnosti zaznamenány radiologické údaje o monitorování individuálního ozáření každého externího pracovníka ve smyslu přílohy I části III.
HLAVA IV Povinnosti externích pracovníků
Článek 7
Každý externí pracovník je povinen podle svých možností sám přispívat k ochraně, kterou mu zajišťuje systém radiologického monitorování uvedený v článku 4.
HLAVA V Závěrečná ustanovení
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(90/642/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rostlinná výroba zaujímá ve Společenství velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že výnos této výroby je neustále ohrožován škodlivými organismy a plevely;
vzhledem k tomu, že je nezbytné chránit rostliny a rostlinné produkty před těmito organismy nejen proto, aby se zabránilo poklesu výnosů nebo škodám na sklizených produktech, ale též proto, aby se zvýšena produktivita zemědělství;
vzhledem k tomu, že jednou z nejdůležitějších metod ochrany rostlin a rostlinných produktů před působením těchto škodlivých organismů je používání chemických pesticidů; že by však závazné maximální limity měly být stanoveny na co nejnižší hodnotě z hlediska správné zemědělské praxe;
vzhledem k tomu, že však tyto pesticidy nemají na rostlinnou výrobu pouze příznivé účinky, neboť zpravidla jde o toxické látky nebo přípravky s nebezpečnými vedlejšími účinky;
vzhledem k tomu, že velký počet těchto pesticidů a jejich metabolitů nebo rozkladných produktů může mít škodlivé účinky na spotřebitele rostlinných produktů; že tyto pesticidy by neměly být použity za okolností, které znamenají nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat a pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo podpořit používání alternativních metod ekologického zemědělství;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/186/EHS [5], stanoví maximální limity pro výše uvedená rezidua a zajišťuje ve Společenství volný pohyb produktů, ve kterých nejsou tyto limity překročeny; že se však výše uvedenou směrnicí umožňuje členským státům v případech, které považují za odůvodněné, povolit na svém území uvést do oběhu produkty s vyšším obsahem reziduí než maximální limity;
vzhledem k tomu, že toto poslední opatření vede v některých případech k přetrvávajícím rozdílům mezi členskými státy, pokud jde o maximální přípustné limity pro tato rezidua pesticidů, což přispívá k vytváření překážek obchodu a brání tak volnému pohybu zboží ve Společenství; že s cílem dosáhnout jednotného trhu v roce 1992 musejí být tyto překážky odstraněny;
vzhledem k tomu, že by z těchto důvodů měla být členským státům odňata možnost povolit vyšší limity a měly by být stanoveny maximální limity pro určité účinné látky v ovoci a zelenině a na jejich povrchu, které by byly závazné ve všech členských státech a které by musely být dodrženy při uvedení těchto produktů do oběhu;
vzhledem k tomu, že taktéž s cílem zajistit volný pohyb zboží ve Společenství by měly být stanoveny maximální limity pro určité pesticidy v některých dalších produktech rostlinného původu a na jejich povrchu;
vzhledem k tomu, že dodržením maximálních limitů bude navíc zajištěn volný pohyb produktů ve Společenství a náležitá ochrana zdraví spotřebitelů a zvířat;
vzhledem k tomu, že však stanovení závazných maximálních limitů pro rezidua pesticidů vyžaduje zdlouhavé technické zkoumání, takže tyto limity pro rezidua pesticidů podléhající směrnici 76/895/EHS nemohou být závazné ihned;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné přijmout samostatná pravidla, kterými se stanoví tyto závazné maximální limity, s cílem postupně převést stanovení závazných limitů reziduí pesticidů ze směrnice 76/895/EHS do těchto pravidel;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí tedy není dotčena směrnice 76/895/EHS, která se nadále vztahuje na určitá rezidua pesticidů, jež nepodléhají této směrnici;
vzhledem k tomu, že vytvoření seznamu reziduí pesticidů a stanovení jejich maximálních limitů spadá do působnosti Rady; že by však tento seznam neměl zahrnovat rezidua pesticidů, na něž se dosud vztahuje směrnice 76/895/EHS;
vzhledem k tomu, že by se tato směrnice měla používat na produkty určené k vývozu do třetích zemí s výjimkou případů, kdy dovážející země prokazatelně vyžaduje zvláštní ošetření vedoucí k vyšším maximálním limitům, než které jsou podle této směrnice stanoveny pro Společenství; že však není vhodné používat tuto směrnici na produkty určené k výrobě jiných produktů než potravin a krmiv ani pro produkty určené k setí či k výsadbě;
vzhledem k tomu, že má-li být zaručeno dodržování této směrnice při uvádění dotyčných produktů do oběhu, musejí členské státy učinit vhodná kontrolní opatření; že plánování a provádění nezbytných inspekcí a oznamování jejich výsledků musí být v souladu se směrnicí Rady 89/397/EHS ze dne 14. června 1989 o úředním dozoru nad potravinami [6];
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny metody odběru vzorků a analytické metody Společenství, přičemž analytické metody by měly být používány alespoň jako referenční metody; že stanovení těchto metod je prováděcím opatřením technického a vědeckého charakteru, o které by mělo být rozhodnuto postupem zahrnujícím úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru; že by analytické metody měly splňovat kritéria stanovená v příloze ke směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [7];
vzhledem k tomu, že pozdější změny seznamu produktů rostlinného původu, v nichž nebo na nichž mohou být přítomna rezidua pesticidů, musejí být přijaty Radou;
vzhledem k tomu, že by mělo být členským státům umožněno dočasně snížit stanovené limity, jestliže se následně ukáží jako nebezpečné pro zdraví lidí nebo zvířat; že je pro tyto případy také vhodné zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na produkty, které náležejí ke skupinám uvedeným ve sloupci 1 přílohy a jejichž příklady jsou vyjmenovány ve sloupci 2, pokud produkty z těchto skupin nebo části produktů uvedené ve sloupci 3 mohou obsahovat určitá rezidua pesticidů.
Seznam reziduí dotyčných pesticidů a jejich maximální limity stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Rezidua pesticidů nelze zahrnovat do seznamu, dokud je pro ně stanoven maximální limit ve směrnici 76/895/EHS.
Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení: a) směrnice Rady 64/54/EHS ze dne 5. listopadu 1963 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se konzervantů povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [8], naposledy pozměněné směrnicí 85/585/EHS [9], která se týkají difenylu (bifenylu), orthofenylfenolu, orthofenylfenolátu sodného a 2-(4-thiazolyl)-benzimidazolu (thiabendazolu) a která nadále upravují používání těchto látek až do okamžiku, než budou zařazena včetně jejich maximálních limitů do seznamu podle odstavce 1;
b) směrnice Rady 74/63/EHS ze dne 17. prosince 1973 o stanovení maximálních přípustných limitů nežádoucích látek a produktů ve výživě zvířat [10], naposledy pozměněné směrnicí 87/519/EHS [11];
c) směrnice 76/895/EHS;
d) směrnice Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [12], naposledy pozměněné směrnicí 88/298/EHS [13].
3. Tato směrnice se rovněž vztahuje na produkty podle odstavce 1 určené pro vývoz do třetích zemí.
Maximální limity reziduí pesticidů stanovené v souladu s touto směrnicí se však nepoužijí v případě produktů ošetřených před vývozem, jestliže lze dostatečně prokázat, že a) třetí země určení požaduje toto zvláštní ošetření, aby zabránila zavlečení škodlivých organismů na její území
nebo b) ošetření je nezbytné k ochraně produktů před škodlivými organismy během přepravy do třetí země určení a při jejich skladování v této zemi.
4. Tato směrnice se nevztahuje na produkty podle odstavce 1, jestliže lze dostatečně prokázat, že jsou určeny pro a) výrobu jiných produktů než potravin a krmiv
nebo b) setí nebo výsadbu.
Článek 2
Pro účely této směrnice se a) "rezidui pesticidů" rozumějí stopová množství pesticidů a jejich metabolitů a rozkladných nebo reakčních produktů uvedená v seznamu podle článku 1, která jsou přítomna v produktech uvedených v témže článku nebo na jejich povrchu;
b) "uvedením do oběhu" rozumí jakékoliv předání produktů podle článku 1 po jejich sklizni, ať již za úplatu, nebo bezplatně.
Článek 3
1. Produkty podle článku 1 nebo popřípadě jejich části nesmějí po svém uvedení do oběhu obsahovat množství reziduí pesticidů vyšší než limity stanovené v seznamu podle článku 1.
V případě sušených produktů, pro něž nejsou stanoveny maximální limity, jsou použitelné maximální limity stanovené v seznamu podle článku 1 s přihlédnutím ke zkoncentrování reziduí v důsledku procesu sušení.
2. Členské státy zajistí dodržování maximálních limitů stanovených podle odstavce 1 alespoň kontrolním odběrem vzorků. Nezbytné inspekce jsou prováděny podle směrnice 89/397/EHS, a zejména podle jejího článku 4.
Článek 4
1. Příslušný orgán nebo orgány členských států vypracují předběžné programy, v nichž budou vymezeny povaha a četnost inspekcí prováděných v souladu s čl. 3 odst. 2 po určité období.
2. Každoročně do 1. srpna předají členské státy Komisi všechny nezbytné informace týkající se provádění programů podle odstavce 1 za uplynulý rok s tím, že upřesní: - kritéria uplatněná při vypracování těchto programů,
- počet a povahu provedených inspekcí,
- počet a povahu zjištěných porušení předpisů.
3. Komise po konzultaci v rámci Stálého rostlinolékařského výboru předá členským státům každoročně do 1. listopadu a poprvé v roce 1993 doporučení týkající se koordinovaného programu inspekcí pro následující rok.
Toto doporučení může být následně upraveno podle potřeb, které vyvstanou při provádění koordinovaného programu.
V koordinovaném programu budou stanovena zejména kritéria, která by měla být přednostně uplatněna při jeho provádění.
Informace podle odstavce 2 musí obsahovat samostatnou zvláštní kapitolu o provádění koordinovaného programu.
4. Do pěti let od přijetí této směrnice předloží Komise Radě zprávu o používání tohoto článku, doplněnou podle potřeby vhodnými návrhy.
Článek 5
Členské státy nesmějí zakázat na svém území uvedení produktů podle článku 1 do oběhu nebo mu bránit z důvodu přítomnosti reziduí pesticidů, jestliže množství těchto reziduí v produktech či v částech dotyčných produktů nebo na jejich povrchu nepřekračuje maximální limity stanovené v seznamu podle článku 1.
Článek 6
1. Metodami odběru vzorků nezbytnými pro provádění kontrol ovoce a zeleniny podle článku 3 jsou metody stanovené ve směrnici Komise 79/700/EHS [14].
Metody odběru vzorků nezbytné pro provádění takových kontrol u jiných produktů než u ovoce a zeleniny a analytické metody pro všechny produkty se stanoví postupem podle článku 9.
Existence analytických metod Společenství nevylučuje, aby členské státy použily jiné vědecky ověřené metody za předpokladu, že tím nebude bráněno volnému pohybu produktů, které podle metod Společenství vyhovují pravidlům stanoveným v této směrnici.
V případě rozdílů v interpretaci výsledků jsou rozhodující výsledky získané metodami Společenství.
2. Analytické metody stanovené podle odstavce 1 musejí splňovat kritéria vymezená v příloze směrnice 85/591/EHS.
3. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o jiných metodách použitých podle odstavce 1.
Článek 7
Změny přílohy v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 8
1. Jestliže členský stát v důsledku nových informací nebo přehodnocení existujících informací usoudí, že maximální limit stanovený v seznamu podle článku 1 ohrožuje zdraví lidí nebo zvířat, a vyžaduje tedy rychlé jednání, může dočasně na svém území tento limit snížit.
V takovém případě neprodleně oznámí učiněná opatření ostatním členským státům a Komisi s uvedením důvodů těchto opatření.
2. Komise urychleně přezkoumá důvody uvedené členským státem podle odstavce 1 a konzultuje členské státy v rámci Stálého rostlinolékařského výboru (dále jen "stálý výbor"); poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
Komise neprodleně oznámí přijatá opatření Radě a členským státům.
Každý členský stát může Radě předložit opatření Komise do 15 dnů od tohoto oznámení.
Rada může do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijmout kvalifikovanou většinou odlišné rozhodnutí.
3. Jestliže Komise usoudí, že k vyřešení obtíží uvedených v odstavci 1 a k zajištění ochrany lidského zdraví musejí být maximální limity stanovené v seznamu podle článku 1 změněny, zahájí postup podle článku 10 za účelem přijetí těchto změn.
V takovém případě může členský stát, který přijal ochranná opatření podle odstavce 1, zachovat opatření, dokud Rada nebo Komise výše uvedeným postupem nerozhodne.
Článek 9
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc stálému výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží stálému výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Stálý výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti předložené věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve stálém výboru je přidělena váha podle výše uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem stálého výboru.
4. Pokud opatření nejsou v souladu se stanoviskem stálého výboru nebo pokud stálý výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
5. Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc stálému výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží stálému výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Stálý výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti předložené věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve stálém výboru je přidělena váha podle výše uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem stálého výboru.
4. Pokud opatření nejsou v souladu se stanoviskem stálého výboru nebo pokud stálý výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
5. Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
2. Opatření podle odstavce 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. prosince 1990, kterou se mění některé směrnice Společenství o statistice nákladní dopravy a statistice cen plynu a elektřiny, pokud jde o provádění těchto směrnic v Německu (90/653/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada přijala směrnici 78/546/EHS [4] naposledy pozměněnou směrnicemi 89/462/EHS [5], 80/1119/EHS [6] a 80/1177/EHS [7], ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, o statistice nákladní dopravy;
vzhledem k tomu, že Rada přijala směrnici Rady 90/377/EHS ze dne 29. června 1990 o postupu Společenství pro zvýšení transparentnosti cen plynu a elektřiny účtovaných konečným průmyslovým velkoodběratelům [8];
vzhledem k tomu, že počínaje dnem sjednocení Německa se působnost práva Společenství plně rozšiřuje na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že regionální členění údajů o dopravě je třeba rozšířit tak, aby zahrnovalo také území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že seznam správ řídících hlavní železniční sítě je třeba pro účely statistiky železniční nákladní dopravy pozměnit;
vzhledem k tomu, že rozdělení statistik cen plynu a elektřiny podle regionů a míst je třeba rozšířit tak, aby zahrnovalo také regiony a místa na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že stávající situace neumožňuje tyto regiony a místa přesně vymezit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pro regionální rozdělení statistik nákladní dopravy, na něž se vztahují směrnice 78/546/EHS, 80/1177/EHS a 80/1119/EHS, vymezí Spolková republika Německo regiony na území bývalé Německé demokratické republiky a sdělí je Komisi přede dnem, k němuž se předběžná opatření navržená podle směrnice 90/476/EHS nahradí přechodnými opatřeními, v každém případě však nejpozději dnem 31. prosince 1990.
Tyto údaje budou sděleny pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
2. Pro regionální statistiky železniční nákladní dopravy, na něž se vztahuje směrnice 80/1177/EHS, sdělí Spolková republika Německo názvy správ řídících hlavní železniční sítě a zařízení v Německu přede dnem, k němuž se předběžná opatření navržená podle směrnice 90/476/EHS nahradí přechodnými opatřeními, v každém případě však nejpozději dnem 31. prosince 1990.
Tyto údaje budou sděleny pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 2
Pro rozdělení statistik cen plynu a elektřiny, na něž se vztahuje směrnice 90/377/EHS, podle regionů a míst vymezí Německo nejpozději dnem 1. července 1992 regiony a místa na území bývalé Německé demokratické republiky a sdělí je Komisi.
Tyto údaje budou sděleny pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 3
Komise je oprávněna změnit:
- přílohy II směrnic uvedených v čl. 1 odst. 1,
- ustanovení čl.
1 odst. 2 písm. a) směrnice 80/1177/EHS,
- přílohy I a II směrnice 90/377/EHS po konzultaci s příslušným výborem postupem podle článku 7 uvedené směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. prosince 1990, kterou se v důsledku sjednocení Německa mění některé směrnice o vzájemném uznávání dosažené kvalifikace (90/658/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, čl. 57 odst. 1 a 2 první a třetí větu a na článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v důsledku sjednocení Německa je nezbytné změnit směrnice 75/362/EHS [4], 77/452/EHS [5], 78/686/EHS [6], 78/1026/EHS [7] a 80/154/EHS [8], naposledy pozměněné směrnicemi 89/594/EHS [9] a 89/595/EHS [10], o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů a porodních asistentek, směrnici 85/433/EHS [11], ve znění směrnice 85/584/EHS [12], a směrnici 85/384/EHS [13], naposledy pozměněnou směrnicí 86/17/EHS [14], o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v oblasti farmacie a architektury, a směrnici 75/363/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů [15], naposledy pozměněná směrnicí 89/595/EHS;
vzhledem k tomu, že od sjednocení Německa se právo Společenství uplatňuje v plném rozsahu na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že se jeví nezbytné změnit zmíněné směrnice, aby bylo přihlédnuto ke zvláštní situaci na tomto území;
vzhledem k tomu, že je nutné na základě nabytých práv poskytnout Němcům, kteří vykonávají své profesní činnosti na zmíněném území na základě vzdělání, které zahájili před sjednocením a které nevyhovuje předpisům Společenství upravujícím vzdělávání, výhodu uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci za podmínek srovnatelných s podmínkami, jež platily pro ostatní státní příslušníky členských států v okamžiku přijetí zmíněných směrnic nebo v okamžiku přistoupení ke Společenství;
vzhledem k tomu, že by na úrovni Společenství měla být chráněna nabytá práva držitelů starých dokladů o vzdělání, jež se již nevydávají v důsledku změn právní úpravy členského státu, který je vydal; že toto ustanovení bylo směrnicí 89/594/EHS zahrnuto do většiny směrnic o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci; že toto ustanovení lze beze změn použít ve prospěch státních příslušníků bývalé Německé demokratické republiky; že by rovněž mělo být obdobné ustanovení zahrnuto do směrnice 85/433/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie;
vzhledem k tomu, že většina zvláštních ustanovení týkajících se vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných bývalou Německou demokratickou republikou se v důsledku sjednocení Německa stává bezpředmětnou; že by měla být zrušena,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 75/362/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 písm. a) "v Německu" se zrušuje bod 3.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 9a
1. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 1 směrnice 75/363/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností lékaře na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v čl. 3 písm. a) bodech 1 a 2, a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článcích 2 až 5 směrnice 75/363/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před uplynutím lhůty stanovené v čl. 9 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 75/363/EHS a
- umožňují-li výkon činností odborného lékaře na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady, které vydávají příslušné německé orgány uvedené ve článcích 5 a 7.
Mohou nicméně požadovat, aby tyto diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly doplněny osvědčením vydaným příslušnými německými orgány nebo subjekty, které dokládá výkon činností odborného lékaře po dobu odpovídající dvojnásobku rozdílu mezi délkou specializované odborné přípravy získané na území Německa a minimální délkou odborné přípravy stanovenou ve směrnici 75/363/EHS, jestliže tato doba nedosahuje minimální délky odborné přípravy stanovené v článcích 4 a 5 směrnice 75/363/EHS." Článek 2
V čl. 9 odst. 1 směrnice 75/363/EHS se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Pro území bývalé Německé demokratické republiky však Německo přijme do 18 měsíců po sjednocení opatření nezbytná k provádění článků 2 a 5." Článek 3 Směrnice 77/452/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 písm. a) "v Německu" se zrušuje druhá odrážka a označení první odrážky.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 4a
Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 1 směrnice 77/453/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností zdravotní sestry nebo ošetřovatele odpovědného za všeobecnou péči na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v článku 3 a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali činnosti zdravotní sestry nebo ošetřovatele odpovědného za všeobecnou péči v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
Tyto činnosti musí zahrnovat plnou odpovědnost za plánování, organizaci a poskytování ošetřovatelské péče pacientům."
Článek 4 Směrnice 78/686/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 písm. a) bodě 3 "ve Spolkové republice Německo" se zrušuje
- označení bodu 1,
- bod 2.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 7a
1. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zubních lékařů dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 1 směrnice 78/687/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností zubního lékaře na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v čl. 3 písm. a) a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článcích 2 a 3 směrnice 78/687/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností odborného zubního lékaře na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v čl. 5 bodech 1 a 2.
Mohou nicméně požadovat, aby tyto diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly doplněny osvědčením vydaným příslušnými německými orgány nebo subjekty, které dokládá výkon činností odborného zubního lékaře po dobu odpovídající dvojnásobku rozdílu mezi délkou specializované odborné přípravy získané na území Německa a minimální délkou odborné přípravy stanovenou ve směrnici 78/687/EHS, jestliže tato doba nedosahuje minimální délky odborné přípravy stanovené v článku 2 směrnice 78/687/EHS."
Článek 5
Směrnice 78/1026/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 písm. a) "ve Spolkové republice Německo" se zrušuje
- označení bodu 1,
- bod 2.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 4a
1. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 1 směrnice 78/1027/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností veterinárního lékaře na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v čl.
3 písm. a) a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení." Článek 6
Směrnice 80/154/EHS se mění takto:
1. V čl. 3 písm. a) "ve Spolkové republice Německo" se zrušuje
- označení odrážek,
- druhá odrážka.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5a
1. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci porodních asistentek dokládají dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 1 směrnice 80/155/EHS, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností porodní asistentky na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v čl. 3 písm. a), a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Státním příslušníkům členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci porodních asistentek dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 1 směrnice 80/155/EHS, ale které mohou být podle článku 2 uznány, pouze pokud jsou doplněny odbornou praxí podle článku 4, uznávají ostatní členské státy kromě Německa tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci jako dostatečný důkaz, jestliže
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa, a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení."
Článek 7
Směrnice 85/433/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 písm. c) "Německo" se zrušuje
- označení bodu 1,
- bod 2.
2. V článku 6
- se dosavadní text označuje jako odstavec 1,
- se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Diplomy, osvědčení a ostatní doklady o dosažené vysokoškolské nebo obdobné kvalifikaci v oboru farmacie, které jsou vydávány státním příslušníkům členských států členskými státy a které splňují všechny základní požadavky odborné příprav uvedené v článku 2 směrnice 85/432/EHS, které však nevyhovují označením uvedeným v článku 4, se pro účely této směrnice považují za odpovídající diplomům uvedeným v tomto článku, pokud jsou doplněny potvrzením dokládajícím odbornou přípravu odpovídající směrnici 85/432/EHS uvedeným ve článku 2 této směrnice a členský stát, který je vydal, je považuje za diplomy odpovídající těm, jejichž označení jsou uvedena v článku 4 této směrnice.";
3. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 6a
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené vysokoškolské nebo obdobné kvalifikaci v oboru farmacie, které dokládají odbornou přípravu dosaženou na území bývalé Německé demokratické republiky, která nesplňuje všechny základní požadavky odborné přípravy uvedené v článku 2 směrnice 85/432/EHS, se považují za odpovídající diplomům splňující tyto požadavky:
- dokládají odbornou přípravu zahájenou před sjednocením Německa,
- opravňují držitele k výkonu činností farmaceuta na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady vydané příslušnými německými orgány a uvedené v čl. 4 písm. c) a
- jsou doplněny potvrzením vydaným příslušnými německými orgány dokládajícím, že dotyční státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali některou z činností uvedených v čl. 1 odst. 2 směrnice 85/432/EHS, je-li tato činnost ve zmíněném členském státě regulována, v Německu po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení." Článek 8 Ve směrnici 85/384/EHS se zrušuje článek 6.
Článek 9
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 28/90
ze dne 4. ledna 1990
o zařazení určitého zboží do kódů kombinované nomenklatury 11081100, 11081200, 11081300 a 11081400 a o zrušení nařízení (EHS) č. 1463/87
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy poměněné nařízením (EHS) č.
3845/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení týká také výrobků, které jsou uvedeny v nařízení Komise (EHS) č.
1463/87 [3], že uvedené nařízení by proto mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1463/87.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 48/90
ze dne 9. ledna 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července l987 o celní a statické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3845/89 [2], a zejména článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (Euratom) č. 220/90
ze dne 26. ledna 1990,
kterým se mění nařízení Komise (Euratom) č. 3227/76 ze dne 19. října 1976 o uplatňování ustanovení o systému záruk Euratomu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na nařízení Komise (Euratom) č. 3227/76 ze dne 19. října 1976 o uplatňování ustanovení o systému záruk Euratomu [1], a zejména na článek 38 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 38 výše uvedeného nařízení (Euratom) č. 3227/76 může Komise provádět drobné technické úpravy v přílohách tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést vhodnou změnu inventury pro evidenci a ohlašování jaderného materiálu získaného z látek, které nepodléhají systému záruk;
vzhledem k tomu, že Komise informovala členské státy o této úpravě a vzala v úvahu jejich názory,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V bodě 6 "Druh změny inventury" ve vysvětlivkách přílohy II nařízení (Euratom) č. 3227/76 se doplňuje nová položka, která zní:
Klíčové slovo _BAR_ Kód _BAR_ Vysvětlení _BAR_ Výroba jaderného materiálu _BAR_ MP _BAR_ Jaderný materiál získaný z látek, které nepodléhají systému záruk, neboť splňují požadavky na minimální koncentraci (čl. 36 písm. i) _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost patnáctým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 313/90
ze dne 5. února 1990
o zařazení zboží do kódu 27100069 kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3845/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinovaného nomenklatury je třeba přijmout opatření k zařazení plynového oleje, jehož bod vzplanutí je nejméně 55 °C a který má být zpracován vakuovou destilací za účelem zvýšení bodu vzplanutí a zajištění, že v konečném produktu v důsledku přepravy po propuštění do volného oběhu v cisternách, které mohou být znečištěny nebo do kterých byl přidán kerosen pro zvýšení tekutosti, bod vzplanutí neklesne pod 55 °C, což je minimum všeobecně požadované pro uvedení produktu, jakým je plynový olej, na trh,
vzhledem k tomu, že kombinovaná nomenklatura tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 zařazuje do kódu KN 27100061 plynové oleje "pro specifické procesy" s odkazem na poznámku pod čarou, která zní: "Na zařazení do této podpoložky se vztahují podmínky stanovené právními předpisy Společenství.", a do kódu KN 27100069 plynové oleje "pro jiné účely"; že tyto kódy přicházejí v úvahu pro zařazení dotyčného plynového oleje;
vzhledem k tomu, že doplňující poznámka 4 ke kapitole 27 vyjmenovává operace, které lze označit za specifické procesy; že písmeno a) této poznámky zní "vakuová destilace"; že zařazení dotyčného plynového oleje do kódu KN 27100061 nebo do kódu KN 27100069 závisí na tom, zda zpracování uvedené v prvním bodě odůvodnění lze nebo nelze považovat za "specifický proces" ve smyslu výše uvedené poznámky 4 písm. a);
vzhledem k tomu, že ačkoliv se poznámka 4 písm. a) omezuje pouze na uvedení "vakuová destilace" a že ve vysvětlivce ke kombinované nomenklatuře týkající se této poznámky 4 písm. a) je uvedeno, že "vakuovou destilací se rozumí destilace pod tlakem nejvýše 400 milibarů, měřeným na hlavě destilační kolony", struktura a obsah kapitoly 27 naznačují, že za "specifický proces", tj. proces, u kterého vzniká nárok na osvobození od cla, lze pokládat pouze zpracování, které znatelně mění charakteristiky základního produktu;
vzhledem k tomu, že dotyčné zpracování vakuovou destilací nemá za následek podstatnou změnu charakteristik základního produktu; že se ve skutečnosti nejeví jako odůvodněné technickými, ani ekonomickými důvody, zvláště když bod vzplanutí dováženého základního produktu je vyšší než bod, který je požadován pro uvádění produktu, jakým je plynový olej, na trh; že dotyčný plynový olej může být ve skutečnosti používán jako palivo do dieselových motorů nebo jako lehký topný olej, a to jak před, tak i po zpracování uvedeném v prvním bodu odůvodnění; že na druhé straně, pokud jde o existenci výše uvedené vysvětlivky, která ačkoliv technicky zahrnuje právnický text, musí být tento text rovněž vykládán a uplatňován s ohledem na omezení vyplývající z existence poznámky pod čarou, která určuje její "zvláštní určení", a tedy s ohledem na právní předpisy Společenství upravující tuto problematiku;
vzhledem k tomu, že tedy zpracování, kterému byl plynový olej podroben, nemůže být považováno za "specifický proces" ve smyslu výše uvedené poznámky 4 písm. a); že tento plynový olej musí být proto zařazen do kódu KN 27100069;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Plynový olej, jehož bod vzplanutí je roven nebo vyšší než 55 °C a který má být zpracován vakuovou destilací za účelem zvýšení bodu vzplanutí a zajištění, že v konečném produktu v důsledku přepravy po propuštění do volného oběhu v cisternách, které mohou být znečištěny nebo do kterých byl přidán kerosen pro zvýšení tekutosti, bod vzplanutí neklesne pod 55 °C, což je minimum všeobecně požadované pro uvedení produktu, jakým je plynový olej, na trh, musí být v kombinované nomenklatuře zařazen takto:
_BAR_ "— Těžké oleje: _BAR_ _BAR_ — — Plynové oleje: _BAR_
27100069 _BAR_ — — — pro jiné účely." _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 314/90
ze dne 5. února 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3845/89 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobek č. 4 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízením jsou, pokud jde o výrobky č. 1, 2, 3, 5 a 6 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 386/90
ze dne 12. února 1990
o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2048/88 [4], členské státy přijímají opatření nezbytná k zajištění toho, že operace financované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF) jsou prováděny skutečně a správně, k zabránění nesrovnalostem a jejich vyšetření a ke zpětnému získání ztrát, které nastaly v důsledku nesrovnalostí nebo nedbalosti;
vzhledem k tomu, že ve své zvláštní zprávě o režimu vyplácení zemědělských náhrad při vývozu [5], jakož i ve své výroční zprávě za účetní rok 1987 [6], upozornil Účetní dvůr na nedostatky v některých členských státech, pokud jde o kontrolu zemědělských produktů, pro které jsou při vývozu poskytovány náhrady nebo jiné částky;
vzhledem k tomu, že organizace, která v zásadě nabízí nejlepší záruky, aniž by vytvářela hospodářská omezení nebo příliš vysoké správní výdaje ve srovnání se zisky, kterých má být dosaženo pro finanční prostředky Společenství, je organizací, která zároveň spojuje fyzickou kontrolu při vývozu s účetní kontrolou;
vzhledem k tomu, že v zájmu zlepšení a harmonizace opatření přijatých členskými státy se zdá nezbytné vytvořit kontrolní systém Společenství;
vzhledem k tomu, že takový kontrolní systém musí být založen zejména na namátkových fyzických kontrolách zboží při jeho vývozu, včetně zboží vyváženého v rámci zjednodušeného postupu, a na kontrolách dokumentace týkající se žádostí o platbu prováděných platební agenturou; že mimoto se účetní kontroly, které mají být dodatečně provedeny v dotyčných podnicích příslušnými subjekty, řídí nařízením Rady (EHS) č. 4045/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole opatření tvořících součást systému financování záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, prováděné členskými státy, a o zrušení směrnice 77/435/EHS [7];
vzhledem k tomu, že počet fyzických kontrol, včetně laboratorních analýz tam, kde se prokáže jejich nezbytnost, se musí zvýšit s ohledem na význam, jehož nabývají zemědělské náhrady v rámci rozpočtu Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví určité kontrolní postupy týkající se skutečnosti a správnosti operací majících nárok na výplatu náhrad a veškerých ostatních částek v souvislosti s vývozními operacemi.
2. Pro účely tohoto nařízení se "zbožím" rozumí produkty, pro které jsou poskytovány částky uvedené v odstavci 1 podle předpisů Společenství schválených v rámci společné zemědělské politiky.
Článek 2
Členské státy provádějí:
a) fyzickou kontrolu zboží v souladu s článkem 3 při plnění celních vývozních formalit a před udělením povolení vyvézt zboží, a to na základě dokladů předložených na podporu vývozního prohlášení, a
b) kontrolu dokladů tvořících součást dokumentace týkající se žádosti o platbu v souladu s článkem 4.
Článek 3
1. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení, která vyžadují důkladnější kontrolu, fyzická kontrola uvedená v čl. 2 písm. a) musí:
a) být prováděna namátkově, často a neohlášeně;
b) se týkat v každém případě reprezentativního výběru nejméně 5 % vývozních prohlášení, na základě kterých jsou podány žádosti o poskytnutí částek uvedených v čl. 1 odst. 1.
2. V souladu s pravidly, která mají být stanovena postupem podle článku 6, se procento uvedené v odst. 1 písm. b) vztahuje:
- na každý celní úřad,
- na kalendářní rok a
- na odvětví produktů.
Stejným postupem může být míra kontroly vyšší než 5 % stanovena jako výjimka pro zvláštní případy aobdobí na základě objektivních zjištění týkajících se zvýšeného rizika podvodu.
V tomto případě je procento uvedené v odst. 1 písm. b) považováno za uspokojivé pro celní úřad, pokud s ohledem na kontroly provedené ve výše uvedených zvláštních případech bylo dosaženo minimální míry 5 % pro všechna odvětví dohromady během dotyčného kalendářního roku.
3. Pokud se na základě prosté zrakové kontroly neukáže shoda mezi zbožím a jeho popisem v nomenklatuře náhrad a pokud jeho zařazení nebo jeho jakost vyžaduje velmi přesnou znalost obsažených složek, musí si celní orgány ověřit tento popis podle povahy produktu s použitím všech smyslů nebo prostřednictvím fyzikálních měření a může se přitom přikročit až k analýzám v laboratořích, které jsou za tím účelem vybavené.
4. Kontrola uvedená v tomto článku se provede tak, aniž jsou dotčena opatření přijatá celními orgány, aby zboží opustilo celní území ve stejném stavu jako v době vývozního povolení.
Článek 4
Platební agentury zkontrolují na základě dokumentace týkající se žádostí o platby a jiných dostupných informací, zejména na základě dokladů týkajících se vývozu a na základě připomínek celních orgánů, veškeré položky v této dokumentaci, které opravňují k poskytnutí dotyčné částky.
Článek 5
Členské státy učiní kroky ke koordinaci kontrol, které se týkají téhož hospodářského subjektu a které slučují kontroly uvedené v článcích 3 a 4 a v nařízení (EHS) č. 4045/89.
Tyto koordinované kontroly jsou prováděny z podnětu nebo na žádost buď útvarů Komise, nebo celních orgánů provádějících fyzickou kontrolu nebo příslušných orgánů provádějících kontrolu dokumentace týkající se žádosti o platbu nebo následnou účetní kontrolu.
Článek 6
Nezbytná prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 [8] nebo, podle povahy věci, podle odpovídajícího článku ostatních nařízení o společné organizaci trhů.
Mohou se týkat zejména:
- metody výpočtu minimálního procenta uvedeného v čl. 3 odst. 1 písm. b), jakož i zvláštních pravidel a/nebo jejich odchylek, pokud jde o zvláštní situace,
- zboží, které má být předáno k analýze podle čl. 3 odst. 3,
- koordinace kontrol mezi příslušnými orgány členských států a útvary Komise.
Článek 7
1. Postupem podle článku 6 se přijmou přechodná opatření, pokud jde o používání čl. 3 odst. 1 a 2.
2. Do 1. ledna 1992 Komise předloží Radě zprávu o pokroku při používání tohoto nařízení a na základě získaných zkušeností navrhne případně nezbytné změny kontrolního systému stanoveného tímto nařízením.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 409/90
ze dne 16. února 1990,
kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 584/75, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zařazování vývozních náhrad v odvětví rýže do nabídkového řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1431/76 ze dne 21. června 1976, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro rýži a kritéria pro stanovení částky těchto náhrad [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle posledního pododstavce čl. 1 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 584/75 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 379/89 [3] musí být mezi zveřejněním oznámení o nabídkovém řízení a prvním datem stanoveným pro podání nabídek dodržena lhůta nejméně 15 dnů;
vzhledem k tomu, že lhůta 10 dnů lépe zajistí účinnou správu nabídkového řízení, přičemž jsou dotčené hospodářské subjekty nadále informovány včas;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1 odst. 2 nařízení (EHS) č.
584/75 se předposlední věta nahrazuje tímto:"Mezi zveřejněním oznámení o nabídkovém řízení a prvním datem stanoveným pro podání nabídek musí být dodržena lhůta nejméně 10 dnů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 410/90
ze dne 16. února 1990,
kterým se stanoví normy jakosti pro kiwi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1119/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že příloha I nařízení Rady (EHS) č.
1035/72 uvádějící produkty, které se mají dodávat spotřebiteli čerstvé a pro které mají být přijaty normy jakosti, byla doplněna nařízením Rady (EHS) č. 1010/89 [3], ve kterém se doplňuje kiwi; že se proto musí stanovit normy jakosti pro tento produkt;
vzhledem k tomu, že cílem uplatňování těchto norem je vyloučení produktů neodpovídající jakosti z trhu; zaměření produkce na uspokojování požadavků spotřebitelů a usnadnění obchodních vztahů na základě poctivé hospodářské soutěže podmínek, a přispět tak ke zlepšení výnosnosti produkce;
vzhledem k tomu, že se tyto normy vztahují na všechna stadia obchodu; že přeprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu a různá manipulace, kterým jsou produkty podrobeny, mohou způsobit poškození vyplývajících z biologického vývoje těchto produktů; že by se proto měla tato kazivost vzít v úvahu při uplatňování norem na stupních obchodu po odeslání; že by se kvůli tomu, že se produkty výběrové třídy musí obzvláště pečlivě vybírat a balit, měla vytvořit přípustná odchylka, pokud jde pouze o ztrátu čerstvosti a turgescence;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Normy jakosti pro kiwi spadající pod kód KN 08109010 jsou uvedené v příloze tohoto nařízení.
Tyto normy platí na všech stadiích uvádění na trh za podmínek stanovených nařízením (EHS) č. 1035/72.
Ve stadiu po odeslání zásilky se však dovolují tyto odchylky:
- mírná ztráta čerstvosti a turgescence,
- s výjimkou produktů třídy "Výběr" mírné zhoršení způsobené biologickým vývojem a kazivostí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 429/90
ze dne 20. února 1990
o poskytování podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3879/89 [2], a zejména na čl. 7a odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1677/85 ze dne 11. června 1985 o měnových vyrovnávacích částkách v odvětví zemědělství [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1889/87 [4],
vzhledem k tomu, že nařízením Komise (EHS) č.
3143/85 [5] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 2690/89 [6] byl zaveden režim prodeje intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny; že toto opatření napomohlo zvýšit odbyt intervenčního másla a spotřebu zahuštěného másla;
vzhledem k tomu, že byly podniknuty propagační a obchodní akce, které od vstupu uvedeného nařízení v platnost umožnily získat určitou část trhu s oleji a tuky, a vzhledem k současné situaci na trhu s máslem je nezbytné, aby opatření stanovená nařízením (EHS) č. 3143/85 byla dále používána a aby byla stanovena možnost poskytovat podporu pro zahuštěné máslo získané z másla nebo smetany pocházejících z trhu a určených k přímé spotřebě ve Společenství;
vzhledem k tomu, že podle čl. 7a odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 804/68 lze přijmout zvláštní opatření s cílem zvýšit odbytové možnosti u másla, které nebylo nakoupeno intervenčními agenturami ani u něj nebyla vyplácena podpora soukromého skladování, jakož i odbytové možnosti u smetany; že je tedy nezbytné přijmout ustanovení, která zajistí, aby u másla nebyla uplatněna opatření stanovená v hlavě II nařízení (EHS) č. 804/68;
vzhledem k tomu, že jedním z odbytových opatření může být poskytování podpory; že je třeba zajistit, aby tato podpora byla stanovena na nezbytně nutné úrovni a aby dotyčná množství byla účinně kontrolována, a za tímto účelem použít stálé nabídkové řízení, které kromě toho zaručí hospodářským subjektům rovný přístup;
vzhledem k tomu, že ve všech fázích uvádění na trh je nutné zajistit, aby bylo možné odlišit zahuštěné máslo, jehož odbyt se uskutečnil podle podmínek tohoto nařízení, od ostatních druhů másla; že za tímto účelem je třeba přijmout ustanovení o složení a popisu zahuštěného másla; že s cílem zajistit plnění cílů tohoto nařízení je nutné stanovit lhůtu pro zpracování másla a smetany na zahuštěné máslo a pro jeho balení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit dostatečně vysoký obsah máselného tuku;
vzhledem k tomu, že kontrolní režim musí zajistit, aby zahuštěné máslo nebylo využíváno k jiným než stanoveným účelům; že s ohledem na zvláštní povahu dané operace, zejména pokud jde o výrobu zahuštěného másla, je nezbytné stanovit, že dotčené osoby musí vést skladovou evidenci; že tyto kontroly však musí skončit ve fázi, která bezprostředně předchází převzetí ze strany maloobchodu;
vzhledem k tomu, že u měnových vyrovnávacích částek stanovených na základě nařízení (EHS) č. 1677/85 je třeba vzít v úvahu hodnotu másla nebo zahuštěného másla; že za tímto účelem je nezbytné stanovit používání koeficientu pro uvedené částky použitelné pro zahuštěné máslo podle nařízení Komise, kterým se měnové vyrovnávací částky stanoví;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Poskytuje se podpora pro zahuštěné máslo, které bylo vyrobeno v zařízení schváleném podle článku 9 buď ze smetany nebo z másla vyrobeného ve Společenství, pokud toto máslo nenakoupily intervenční agentury nebo pokud u něj nebyla poskytována podpora soukromého skladování.
Zahuštěné máslo, které odpovídá specifikaci stanovené v příloze tohoto nařízení, je určeno k přímé spotřebě ve Společenství.
2. Pro účely tohoto nařízení se "přímou spotřebou" rozumí nákup, který uskutečňují spotřebitelé za účelem konečného použití, včetně nákupu, který provádějí hotely, restaurace, nemocnice, domácnosti, internáty, věznice a podobná zařízení za účelem přípravy stravy určené k přímé spotřebě.
3. Podporu poskytuje členský stát, na jehož území se smetana nebo máslo zpracovává na zahuštěné máslo podle kategorií složení stanovených v příloze tohoto nařízení.
4. Výše podpory je stanovena v ECU prostřednictvím stálého nabídkového řízení, které zajišťuje každá intervenční agentura.
Článek 2
1. Oznámení o stálém nabídkovém řízení je zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství nejméně osm dní před uplynutím první lhůty stanovené pro podávání nabídek.
2. Intervenční agentura vyhotoví oznámení o nabídkovém řízení, ve kterém zejména uvede lhůtu a místo pro podávání nabídek.
Článek 3
1. Během doby platnosti stálého nabídkového řízení zahajuje intervenční agentura jednotlivá nabídková řízení.
2. Lhůta pro podávání nabídek pro jednotlivá nabídková řízení končí ve 12 hodin v poledne každé druhé a čtvrté úterý v měsíci, s výjimkou čtvrtého úterý v prosinci.
Pokud je úterý dnem státního svátku, lhůta se prodlouží do 12 hodin v poledne prvního následujícího pracovního dne.
3. Lhůta pro podávání nabídek v prvním jednotlivém nabídkovém řízení končí ve 12 hodin v poledne dne 13. března 1990.
Článek 4
1. Zájemci se mohou nabídkového řízení účastnit pouze tehdy, pokud se písemně zaváží, že vyrobí množství zahuštěného másla stanovené v nabídce.
Jestliže se zahuštěné máslo vyrábí z másla, zájemci se musí rovněž písemně zavázat, že nepoužijí máslo, které nakoupily intervenční agentury nebo u kterého byla poskytnuta podpora soukromého skladování.
2. Zájemci se účastní jednotlivých nabídkových řízení tak, že intervenční agentuře členského státu pošlou doporučený dopis nebo jí předloží písemnou nabídku proti potvrzení o přijetí nebo použijí jakýkoliv jiný způsob písemné telekomunikace.
3. Nabídka se podává té intervenční agentuře, na jejímž území má být zahuštěné máslo vyrobeno.
4. V nabídce se zejména uvádí:
a) jméno a adresa účastníka nabídkového řízení;
b) částka navrhované podpory vyjádřená v ECU na 100 kilogramů zahuštěného másla;
c) množství zahuštěného másla, pro které se žádá o podporu;
d) jméno a adresa zařízení, kde se bude celkové množství zahuštěného másla vyrábět a balit a kde se do něj budou přidávat stopovací látky podle článků 9 a 10, popřípadě jméno a adresa zařízení, kde se bude celkové množství zahuštěného másla balit pro uvedení na trh podle čl. 10 odst. 5. Celkové množství zahuštěného másla však může být se souhlasem příslušného subjektu baleno pro uvedení na trh v jiném zařízení než je zařízení uvedené v nabídce podle čl. 10 odst. 5.
5. Nabídka je platná pouze tehdy,
a) jestliže jsou k ní připojeny písemné závazky uvedené v odstavci 1;
b) jestliže se vztahuje na množství nejméně čtyř tun zahuštěného másla;
c) jestliže je doloženo, že před uplynutím lhůty pro podávání nabídek v rámci dotyčného nabídkového řízení účastník nabídkového řízení složil jistotu na nabídkové řízení uvedenou v čl. 5 odst. 1.
6. Nabídku nelze stáhnout po uplynutí lhůty stanovené v čl. 3 odst. 2 pro podávání nabídek týkajících se jednotlivých nabídkových řízení.
Článek 5
1. Zásadními požadavky v rámci tohoto nařízení, jejichž splnění zaručí jistota složená na nabídkové řízení ve výši 150 ECU za tunu, je ponechání nabídky v platnosti po uplynutí lhůty pro podávání nabídek a složení jistoty na konečné použití.
2. Jistota na nabídkové řízení se skládá v členském státě, v němž se podává nabídka.
Jistota na nabídkové řízení se uvolní po složení jistoty na konečné použití stanovené v odstavci 3.
3. Převzetí zahuštěného másla do maloobchodního prodeje ve Společenství je zásadním požadavkem, jehož splnění zaručí jistota složená na konečné použití; její výše se stanoví současně s částkou podpory na 100 kilogramů a na základě této částky.
Článek 6
S přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci jednotlivých nabídkových řízení a postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68 se stanoví maximální částka podpory pro zahuštěné máslo o minimálním obsahu tuku 96 %.
Výše uvedeným postupem může být rozhodnuto, že v rámci nabídkového řízení nebude vybrána žádná nabídka.
Článek 7
1. Nabídka se zamítne, pokud je navrhovaná podpora vyšší než maximální částka stanovená pro dotyčné jednotlivé nabídkové řízení.
2. Práva a povinnosti vyplývající z výběru nabídky nejsou převoditelné.
Článek 8
1. Intervenční agentura neprodleně informuje všechny účastníky nabídkového řízení o výsledku jejich účasti v jednotlivých nabídkových řízeních.
2. Vybraným účastníkům se oznámí zejména toto:
a) částka podpory poskytovaná pro dotyčné množství zahuštěného másla a pořadové číslo nabídky, k níž se podpora vztahuje;
b) termín pro zabalení zahuštěného másla;
c) částka jistoty na konečné použití.
3. S výjimkou případu vyšší moci se vybranému účastníku nabídkového řízení podpora uhradí:
- do 60 dnů ode dne, kdy předloží doklad o tom, že zahuštěné máslo bylo vyrobeno, označeno stopovacími látkami a zabaleno podle článků 9 a 10, a to úměrně k množstvím zahuštěného másla, u nichž byly tyto doklady předloženy,
- a po složení jistoty na konečné použití uvedené v čl. 5 odst. 3.
Jistota na konečné použití se uvolní pro množství, u nichž se předloží doklad o převzetí zahuštěného másla do maloobchodního prodeje, nejdéle do 15 měsíců od uplynutí lhůty pro podávání nabídek podle čl. 3 odst. 2.
Jistota na konečné použití se však uvolní až do výše 85 %, je-li dotyčný doklad předložen v průběhu šesti měsíců následujících po patnáctiměsíční lhůtě stanovené ve druhém pododstavci.
Pokud musí být kontrolní výtisk T5 použit jako doklad o převzetí do maloobchodního prodeje a pokud vlivem okolností, které nastaly nezávisle na vůli dotčené osoby, nebyl tento výtisk vrácen celnímu úřadu v místě odeslání nebo ústřednímu úřadu zpětného zaslání do 12 měsíců od uplynutí lhůty pro podávání nabídek podle čl. 3 odst.
2, může tato strana před uplynutím patnáctiměsíční lhůty uvedené ve druhém pododstavci předložit příslušným orgánům odůvodněnou žádost o rovnocenné zacházení a další dodatečné doklady. Tyto dodatečné doklady, které se předkládají se žádostí o rovnocenné zacházení, musí obsahovat doklad o přepravě a doklad o tom, že došlo k převzetí produktu do maloobchodního prodeje.
4. V případě, kdy zejména vlivem nerovnoměrného rozložení je podíl každého z produktů uvedených v odst. 1 písm. c) přílohy o více než 5 %, avšak méně než o 20 % nižší než jsou stanovená minimální množství, se částka podpory sníží o 1,5 % za každý procentní bod pod stanovenými minimálními množstvími.
5. Pokud je lhůta stanovená v čl. 9 odst. 1 překročena o méně než 60 dní celkem, podpora se sníží o 4 ECU za tunu a za den. Po uplynutí této lhůty se zbývající částka podpory sníží o 15 % a poté o 2 % za každý další den.
6. V případě vyšší moci nebo v případě zahájení správního šetření ohledně nároku na podporu není podpora vyplacena, dokud není nárok na podporu prokázán.
Článek 9
1. Výroba zahuštěného másla a přidání stopovacích látek podle specifikace uvedené v příloze a balení zahuštěného másla, včetně balení za účelem uvedení na trh podle čl. 4 odst. 4 písm. d) se musí uskutečnit:
- do 90 dnů od uplynutí lhůty pro podávání nabídek podle čl. 3 odst. 2,
- v zařízení schváleném k tomuto účelu členským státem, na jehož území se dané zařízení nachází.
2. Zařízení se schválí pouze tehdy,
a) pokud má odpovídající technické vybavení schopné zpracovávat v průměru nejméně dvě tuny zahuštěného másla za měsíc;
b) pokud má prostory, které umožňují oddělené skladování a identifikaci případných zásob nemáselného tuku;
c) pokud se zaváže, že bude trvale vést záznamy, v nichž uvede původ použitého másla, datum výroby másla, množství a složení získaného zahuštěného másla, datum odeslání tohoto produktu a jména a adresy odběratelů doložené dodacími listy a fakturami; a
d) pokud se zaváže, že subjektu odpovědnému za kontrolu podle článku 11 zašle svůj výrobní program pro každou šarži v souladu s pravidly stanovenými dotyčným členským státem.
3. Pokud zařízení zpracovává různé produkty s nárokem na podporu nebo cenovou srážku, musí se kromě toho zavázat, že bude:
- vést odděleně záznamy uvedené v odst. 2 písm. c),
- zpracovávat uvedené produkty postupně.
Členské státy však mohou na žádost dotčené osoby prohlásit, že netrvají na plnění tohoto závazku, pokud zařízení má k dispozici prostory, které umožňují oddělené skladování a identifikaci případných zásob dotyčných produktů.
4. Schválení s pořadovým číslem uděluje členský stát, na jehož území se zahuštěné máslo vyrábí a balí.
5. Schválení je odňato, pokud zařízení přestane splňovat podmínky stanovené v tomto článku; lze jej odejmout rovněž v případě, pakliže se zjistí, že dotyčné zařízení nesplnilo jakoukoli jinou povinnost vyplývající z tohoto nařízení.
Na žádost dotyčného zařízení může být schválení znovu uděleno po uplynutí nejméně šesti měsíců a po důkladné kontrole.
6. Do 31. prosince 1990 a odchylně od odstavců 2 až 5 mohou členské státy pro účely použití tohoto nařízení a s výjimkou ustanovení týkajících se smetany považovat za platná ta schválení, která byla udělená do té doby na základě článku 4 nařízení (EHS) č. 3143/85.
Článek 10
1. Během výroby zahuštěného másla se přidá jedna ze stopovacích látek uvedených v příloze podle zvolené kategorie složení, aby bylo zajištěno její stejnoměrné rozložení.
Příslušný subjekt zajistí, aby u produktů, které se přidávají do zahuštěného másla, byly dodrženy požadavky na jakost a charakteristické znaky, zejména stupeň čistoty.
2. Do zahuštěného másla se může těsně před zabalením přidat plynný dusík za účelem napěnění másla; zvětšení objemu zahuštěného másla v důsledku tohoto ošetření nesmí přesáhnout 10 % objemu zahuštěného másla před ošetřením.
U zahuštěného másla o minimálním obsahu máselného tuku 99,8 % před přidáním stopovacích látek a přísad však zvětšení objemu v důsledku uvedeného ošetření nesmí přesáhnout 20 % objemu zahuštěného másla před ošetřením.
3. Zahuštěné máslo, do kterého byly přidány stopovací látky podle kategorie složení I stanovené v příloze, musí být uváděno na trh v uzavřených obalech.
Podle produktů přimíchaných v souladu s odstavci 1 a 2 a na základě vnitrostátních předpisů upravujících popis potravinářských výrobků je na balení stejným druhem písma, jasně a čitelně uveden jeden nebo více těchto údajů:
- "Mantequilla concentrada — Reglamento (CEE) no 429/90" o "mantequilla concentrada para la cocina — Reglamento (CEE) no 429/90" o "mantequilla concentrada para la cocina y la pastelería — Reglamento (CEE) no 429/90";
- Stege — og bagesmoer — Forordning (EOEF) nr.
429/90;
- "Butterfett — Verordnung (EWG) Nr. 429/90" oder "Butterschmalz — Verordnung (EWG) Nr. 429/90";
- "Συμπυκνωμένο δούτυρο — Κανονιομός (EOK) αριθ.
429/90" ή "Συμπυκνωμένο δούτυρο για μαγική — Κανονιομός (EOK) αριθ.
429/90" ή "Συμπυκνωμένο δούτυρο για μαγειρική και ζαχαροπλαστική — Κανονιομός (EOK) αριθ.
429/90" ή "Μαγειρικό δούτυρο — Κανονιομός (EOK) αριθ.
429/90";
- "Butteroil — Regulation (EEC) No 429/90" or "concentrated butter for cooking and baking — Regulation (EEC) No 429/90";
- "Beurre concentré — Règlement (CEE) no 429/90" ou "beurre concentré pour la cuisine — Règlement (CEE) no 429/90" ou "beurre concentré pour la cuisine et la pâtisserie — Règlement (CEE) no 429/90" ou "beurre cuisinier — Règlement (CEE) no 429/90";
- "Burro concentrato — Regolamento (CEE) n. 429/90";
- "Bak- en braadboter — Verordening (EEG) nr.
429/90" of "boterconcentraat — Verordening (EEG) nr.
429/90".
Zahuštěné máslo, do kterého byly přidány stopovací látky podle kategorie složení II stanovené v příloze, musí být uváděno na trh v uzavřených obalech, na kterých je stejným druhem písma, jasně a čitelně uveden jeden nebo více těchto údajů:
- Ghee obtenido de mantequilla — Reglamento (CEE) no 429/90
- Ghee — Forordning (EOEF) nr.
429/90
- Aus Butter gewonnenes Ghee — Verordnung (EWG) Nr. 429/90
- Βούτυρο ghee — Κανονιομός (EOK) αριθ.
429/90
- Butter ghee — Regulation (EEC) No 429/90
- Ghee obtenu du beurre — Règlement (CEE) no 429/90
- Ghee ottenuto da burro — Regolamento (CEE) n. 429/90
- Ghee — Verordening (EEG) nr.
429/90.
4. Čistá hmotnost obsahu balení podle odstavce 3 je nejvýše 3 kilogramy.
5. Celkové množství zahuštěného másla může být za účelem uvedení na trh baleno v jiném zařízení, než v kterém bylo zpracováno, a to za předpokladu, že se balení uskuteční v zařízení schváleném k tomuto účelu členským státem, na jehož území se obě zařízení nacházejí.
Článek 11
1. Při výrobě zahuštěného másla provádí příslušný subjekt kontrolu na místě na základě výrobního programu zařízení uvedeného v čl. 9 odst. 2 písm. d), a to takovým způsobem, že každá nabídka podle článku 4 se zkontroluje alespoň jednou.
Tyto kontroly jsou prováděny formou odběru a analýzy vzorků a jsou zaměřeny zejména na podmínky výroby, na množství a složení získaného produktu a na balení. Při kontrole se odebírají vzorky zahuštěného másla z každé výrobní šarže označené pořadovým číslem nabídky.
Jako pravidelná součást kontrol se na základě zpracovaných množství provádí hloubkovou kontrolou a výběrem některých záznamů uvedených v čl.
9 odst. 2 písm. c), jakož i prověření, zda jsou plněny podmínky stanovené pro schválení zařízení.
Náklady na kontrolu hradí dotyčný podnik.
2. "Výrobní šarží" se rozumí množství zahuštěného másla vyrobeného jednou výrobní jednotkou a odpovídajícího celé nabídce nebo části nabídky uvedené v čl. 4 odst. 3.
Článek 12
1. Ve smyslu tohoto nařízení se máslo rovněž považuje za převzaté do maloobchodního prodeje v případě, kdy nákup uskutečňují zařízení uvedená v čl. 1 odst. 2, distribuční podniky, do nichž mají přístup pouze držitelé nákupní karty ("cash and carry"), a oddělení nákupu maloobchodních distribučních podniků.
2. Až do převzetí zahuštěného másla maloobchodem musí držitel zahuštěného másla vést skladovou evidenci, v které jsou u každé dodávky uvedena jména a adresy odběratelů zahuštěného másla a příslušná množství.
Pokud držitel zahuštěného másla podle tohoto nařízení je zároveň držitelem zahuštěného másla, na které se vztahují ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 570/88 [7] a/nebo nařízení (EHS) č. 3143/85, musí pro produkty, kterými disponuje na základě uvedených nařízení, vést oddělenou skladovou evidenci.
3. S cílem zajistit dodržování ustanovení odstavce 2 se rovněž provádí hloubková a neohlášená kontrola obchodních dokladů a skladové evidence všech držitelů zahuštěného másla uvedených ve zmíněném odstavci.
Článek 13
Členské státy sdělí Komisi na začátku každého čtvrtletí maloobchodní prodejní ceny zahuštěného másla zjištěné během předchozího čtvrtletí.
Článek 14
Při odeslání baleného zahuštěného másla určeného k převzetí do maloobchodního prodeje v jiném členském státě se do kolonky 104 kontrolního výtisku T 5 uvede tento údaj:
- Mantequilla concentrada y envasada destinada al consumo inmediato en la Comunidad (para su aceptación por el comercio minorista)
- Emballeret koncentreret smoer bestemt til direkte forbrug i Faellesskabet (til detailhandelen)
- Verpacktes Butterfett zum unmittelbaren Verbrauch in der Gemeinschaft (vom Einzelhandel zu übernehmen)
- Συμπυκνωμένο και συσκευασμένο δούτυρο που προορίζεται για άμεση κατανάλωοη στην Κοινότητα (θα αναληφδεί από το λιανικό εμπόριο)
- Packed concentrated butter for direct consumption in the Community (to be taken over by the retail trade)
- Beurre concentré et emballé destiné á la consommation directe dans la Communauté (á prendre en charge par le commerce de détail)
- Burro concentrato ed imballato destinato al consumo diretto nella Comunità (da consegnare ai commercianti al minuto)
- Verpakt boterconcentraat bestemd voor rechtstreekse consumptie in de Gemeenschap (over te nemen door de detailhandel)
a v kolonce 107 se uvede "Nařízení (EHS) č. 429/90".
Článek 15
Jistota na nabídkové řízení uvedená v čl. 5 odst. 1, maximální částka podpory uvedená v článku 6, podpora určená pro vybraného účastníka nabídkového řízení a částka jistoty na konečné použití uvedená v čl. 5 odst. 3 se převedou na národní měnu za použití zemědělského přepočítacího koeficientu, který je platný v den uplynutí lhůty pro podávání nabídek v rámci dotyčného jednotlivého nabídkového řízení.
Článek 16
Měnové vyrovnávací částky použitelné pro balené zahuštěné máslo se rovnají měnovým vyrovnávacím částkám stanoveným podle nařízení (EHS) č. 1677/85 a vynásobeným koeficientem uvedeným v oddílu 5 přílohy I nařízení Komise, kterým se měnové vyrovnávací částky stanoví.
Článek 17
Podpora pro zahuštěné máslo stanovená v článku 1 tohoto nařízení představuje intervenční opatření určené ke stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 [8].
Článek 18
Pokud toto nařízení výslovně nestanoví jinak, použije se nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [9].
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 542/90
ze dne 1. března 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
323/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 5. března 1990, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2843/72 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 31. října 1989 byl podepsán dodatkový protokol k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, jehož cílem je odstranění množstevních omezení vývozu nebo opatření s rovnocenným účinkem a zabránění jim [1];
vzhledem k tomu, že protokol stanoví, že do dohody má být vložena zvláštní ochranná doložka ke zmírnění problémů, které pravděpodobně vzniknou v důsledku zrušení vývozních omezení; že by měla být stanovena prováděcí ustanovení změnou nařízení(EHS) č. 2843/72 [2];
vzhledem k tomu, že článek 7 uvedeného nařízení stanoví, že za účelem zabránění ohrožení jednoty společného trhu může Komise navrhnout Radě, aby bylo v případě nutnosti nařízení, a zejména článek 4 odst.
3 uvedeného nařízení, s přihlédnutím ke zkušenostem změněno; že v souvislosti s dotvořením vnitřního trhu v roce 1992 by měly být zrušena vnitrostátní ochranná opatření a nahrazena postupem Společenství v souladu s prováděcími pravidly stanovenými Radou v rozhodnutí 87/373/EHS [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Nařízení (EHS) č. 2843/72 se mění takto:
1 odst. 1 se slova "za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 23, 25 a 27 dohody" nahrazují slovy "za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 23, 25, 25a a 27 dohody";
2. článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Vyžadují-li výjimečné okolnosti v situacích uvedených v článcích 25, 25a a 27 dohody nebo v případě vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, okamžitý zásah, mohou být bezpečnostní opatření stanovená v článku 28 odst. 3 písm. e) přijata tímto postupem.
2. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se schází, je-li svolán jeho předsedou.
Předseda předá členským státům v co možná nejkratší době všechny příslušné informace.
3. Po konzultaci výboru může Komise rozhodnout o vhodných opatřeních buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu.
Všem členským státům se oznámí rozhodnutí Komise, které je okamžitě použitelné.
4. Je-li Komise požádána členským státem, aby podnikla kroky, rozhodne ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů od obdržení žádosti.
5. Kterýkoliv členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů od oznámení rozhodnutí.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě nejvýše deseti od předložení rozhodnutí.";
3. článek 7 se zrušuje.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 5. března 1990, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1692/73 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dodatkový protokol k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, jehož cílem je odstranění množstevních omezení vývozu nebo opatření s rovnocenným účinkem a zabránění jim [1], byl podepsán dne 31. října 1989 a vstoupil v platnost dne 1. ledna 1990;
vzhledem k tomu, že protokol stanoví, že do dohody má vložena zvláštní ochranná doložka ke zmírnění problémů, které by pravděpodobně vzniknou v důsledku zrušení vývozních omezení; že prováděcí předpisy by měly být stanoveny změnou nařízení (EHS) č. 1692/73 [2];
vzhledem k tomu, že článek 7 uvedeného nařízení stanoví, že za účelem zabránění ohrožení jednoty společného trhu může Komise navrhnout Radě, aby nařízení, a zejména čl. 4 odst.
3, bylo v případě nutnosti s přihlédnutím ke zkušenostem změněno; že v souvislosti s dotvořením vnitřního trhu v roce 1992 by měla být vnitrostátní ochranná opatření zrušena a nahrazena postupem Společenství v souladu podrobnými pravidly stanovenými Radou v rozhodnutí 87/373/EHS [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Nařízení (EHS) č. 1692/73 se mění takto:
1 odst. 1 se slova "za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 22, 24 a 26 dohody" nahrazují slovy "za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 22, 24, 24a a 26 dohody".
2. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Vyžadují-li výjimečné okolnosti v situacích uvedených v článcích 24, 24a a 26 dohody nebo v případě vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, okamžitý zásah, mohou být přijata bezpečnostní opatření stanovená v čl.
27 odst. 3 písm. e) za těchto podmínek.
2. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se schází, je-li svolán jeho předsedou.
Předseda předá členským státům v co možná nejkratší době všechny příslušné informace.
3. Po konzultaci výboru může Komise rozhodnout o vhodných opatřeních buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu.
Všem členským státům se oznámí rozhodnutí Komise, které je okamžitě použitelné.
4. Je-li Komise požádána členským státem o přijetí opatření, rozhodne nejpozději ve lhůtě pěti pracovních dnů po obdržení žádosti.
5. Každý členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů po oznámení rozhodnutí Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí nejpozději ve lhůtě deseti pracovních dnů po předložení rozhodnutí."
3. Článek 7 se zrušuje.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 5. března 1990, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2841/72 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 31. října 1989 byl podepsán dodatkový protokol k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, jehož cílem je odstranění množstevních omezení vývozu nebo opatření s rovnocenným účinkem a zabránění jim [1];
vzhledem k tomu, že protokol stanoví, že do dohody má vložena zvláštní ochranná doložka ke zmírnění problémů, které by pravděpodobně vzniknou v důsledku zrušení vývozních omezení; že prováděcí předpisy by měly být stanoveny změnou nařízení (EHS) č. 2841/72 [2],
vzhledem k tomu, že článek 7 uvedeného nařízení stanoví, že za účelem zabránění ohrožení jednoty společného trhu může Komise navrhnout Radě, aby nařízení, a zejména čl.
4 odst 3, bylo v případě nutnosti s přihlédnutím ke zkušenostem změněno; že v souvislosti s dotvořením vnitřního trhu v roce 1992 by měla být vnitrostátní ochranná opatření zrušena a nahrazena postupem Společenství v souladu podrobnými pravidly stanovenými Radou v rozhodnutí 87/373/EHS [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Nařízení (EHS) č. 2841/72 se mění takto:
1 odst. 1 se slova "za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 22, 24 a 26 Smlouvy" nahrazují slovy "za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 22, 24, 24a a 26 Smlouvy".
2. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Vyžadují-li výjimečné okolnosti v situacích uvedených v článcích 24, 24a a 26 dohody nebo v případě vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, okamžitý zásah, mohou být přijata bezpečnostní opatření stanovená v čl.
27 odst. 3 písm. e) za těchto podmínek.
2. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se schází, je-li svolán jeho předsedou.
Předseda předá členským státům v co možná nejkratší době všechny příslušné informace.
3. Po konzultaci výboru může Komise rozhodnout o vhodných opatřeních buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu.
Všem členským státům se oznámí rozhodnutí Komise, které je okamžitě použitelné.
4. Je-li Komise požádána členským státem o přijetí opatření, rozhodne nejpozději ve lhůtě pěti pracovních dnů po obdržení žádosti.
5. Každý členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů po oznámení rozhodnutí Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí nejpozději ve lhůtě deseti pracovních dnů po předložení rozhodnutí.".
3. Článek 7 se zrušuje.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 650/90
ze dne 16. března 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
323/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobek č. 2 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o výrobky č. 1 a 3 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 737/90
ze dne 22. března 1990
o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že po havárii jaderné elektrárny v Černobylu dne 26. dubna 1986 uniklo do ovzduší značné množství radioaktivních částic;