Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1451/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se mění přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu, pokud jde o fluazuron, dusitan sodný a peforelin
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], a zejména na články 2 a 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanoviska Evropské agentury pro léčivé přípravky vyjádřená Výborem pro veterinární léčivé přípravky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Všechny farmakologicky účinné látky používané ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích, které jsou určeny k podávání zvířatům určeným k produkci potravin, by měly být hodnoceny v souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90.
(2) Látka fluazuron je zařazena do přílohy III nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pro svalovinu, tuk, játra a ledviny, vyjma zvířat, která produkují mléko pro lidskou spotřebu.
Byly poskytnuty a posouzeny doplňující údaje, pokud jde o doporučení, že by měla být látka fluazuron zařazena do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pro svalovinu, tuk, játra a ledviny, vyjma zvířat, která produkují mléko pro lidskou spotřebu.
(3) Po posouzení žádosti o stanovení maximálních limitů reziduí v případě dusitanu sodného u skotu chovaného na mléko se považuje za vhodné zařadit tuto látku do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pouze pro topické použití.
(4) Po posouzení žádosti o stanovení maximálních limitů reziduí v případě peforelinu u prasat se považuje za vhodné zařadit tuto látku do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90 u prasat.
(5) Nařízení (EHS) č. 2377/90 by proto mělo být změněno.
(6) Před vstupem tohoto nařízení v platnost by měla být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta, aby mohly učinit veškeré úpravy, které bude s ohledem na toto nařízení nutné provést u registrací příslušných veterinárních léčivých přípravků, které byly uděleny podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků [2].
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1452/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se stanoví prozatímní opatření pro správu celní kvóty pro novozélandské máslo od října do prosince 2006 a kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 2535/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 29 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V nařízení Komise (ES) č. 2535/2001 ze dne 14. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o dovozní režim pro mléko a mléčné výrobky a otevření celních kvót [2], jsou stanovena zejména pravidla pro "novozélandské máslo" uvedené v čl. 25 odst. 1 uvedeného nařízení.
(2) Pro dosažení shody s články 26 a 29 nařízení (ES) č. 1255/1999, které stanoví, že Komise zajistí, že dovozní licence se vydá každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství a že se zakáže diskriminace mezi dovozci v souladu s výkladem Soudního dvora Evropských společenství v rozsudku ze dne 11. července 2006 ve věci C-313/04 Franz Egenberger GmbH Molkerei und Trockenwerk v. Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, stanoví nařízení Komise (ES) č. 1118/2006 [3] pozastavení vydávání dovozních licencí pro novozélandské máslo dovážené v rámci stávající celní kvóty ode dne 12. července 2006.
(3) Zavedení nástrojů vhodných pro správu celní kvóty nelze uskutečnit ve lhůtě, která by umožnila uskutečnění dovozů pro zbývající množství na rok 2006.
Za účelem zajištění kontinuity obchodních toků s Novým Zélandem do doby, než bude od 1. ledna 2007 zaveden konečný režim pro správu celní kvóty, který v souladu s rozsudkem Soudního dvora ve věci C-313/04 zajistí nediskriminační přístup dovozců ke kvótě, je třeba přijmout prozatímní opatření pro vydávání dovozních licencí na období do 31. prosince 2006.
(4) Pro zajištění účinného fungování přechodných opatření a dostatečné hospodářské síly množství přidělených každému hospodářskému subjektu je třeba vyžadovat, vzhledem k omezenému času pro dodávky, aby se každá žádost vztahovala na určité minimální množství.
V zájmu zajištění serióznosti žádostí o dovozní licence a maximálního využití kvóty je třeba stanovit, že se k žádostem o dovozní licence přiloží smlouva s vývozcem a že dovozní licence nelze převádět.
(5) Aby se zajistila řádná a spravedlivá správa kvóty, je třeba stanovit, že v případě nepředložení určitého minimálního počtu žádostí bude co nejrychleji zahájeno nové kolo udělování licencí, po jehož ukončení se v případě méně než šesti smluv nevydá žádná dovozní licence v rámci přechodného režimu.
(6) Dovozy novozélandského másla musí splňovat určité požadavky na jakost stanovené v nařízení (ES) č.
2535/2001. V okamžiku dovozu je třeba předložit osvědčení IMA 1, aby se potvrdila shoda s uvedenými požadavky a prokázal původ másla.
(7) Pro zbývající množství, která se v souladu s přílohou III A nařízení (ES) č. 2535/2001 dovezou v roce 2006 v rámci kvóty č. 09.4589, je proto třeba zrušit pozastavení vydávání dovozních licencí zrušením nařízení (ES) č. 1118/2006 a odchýlit se od některých ustanovení nařízení (ES) č. 2535/2001.
(8) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovoz novozélandského másla
Nestanoví-li toto nařízení jinak, použijí se ustanovení hlavy 2 kapitoly III nařízení (ES) č. 2535/2001 pro dovoz 14294,6 tun másla na rok 2006 pod číslem kvóty 09.4589 uvedeným v příloze III A uvedeného nařízení (dále jen "novozélandské máslo"), pro něž bylo podle nařízení (ES) č. 1118/2006 pozastaveno vydávání licencí.
Článek 2
Podmínky pro žádosti o dovozní licence
1. Žádosti o licence na dovoz novozélandského másla podle tohoto nařízení jsou přípustné pouze za splnění těchto podmínek:
a) dovozci musejí být schváleni podle článku 8 nařízení (ES) č. 2535/2001 a odchylně od ustanovení čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 2535/2001 musejí podat žádosti o licenci v členském státě, který je schválil;
b) dovozci musejí předložit originál nebo ověřenou kopii kupní smlouvy s novozélandským vývozcem o dovozu másla podle přílohy III A nařízení (ES) č. 2535/2001 na množství, které se rovná nejméně množství uvedenému v žádosti;
c) každý dovozce může podat pouze jednu žádost a v případě, že jich podá více, se všechny jeho žádosti zamítnou;
d) žádosti se musejí vztahovat na množství nejméně 1000 tun, nesmějí však přesáhnout 30 % množství uvedeného v článku 1.
2. Žádosti o licenci se podávají od 16. do 18. října 2006.
Článek 3
Vydávání licencí
1. Nejpozději do 20. října 2006 sdělí členské státy Komisi faxem nebo elektronickou cestou žádosti o licenci podané podle tohoto nařízení s upřesněním jmen žadatelů a množství požadovaných jednotlivými žadateli.
2. Do tří pracovních dnů po lhůtě uvedené v odstavci 1 rozhodne Komise o tom, v jakém rozsahu lze žádostem o licenci vyhovět, a o svém rozhodnutí uvědomí členské státy.
Pokud bylo podáno méně než šest platných žádostí, nepřijme se žádná z nich a použije se článek 4.
3. Pokud celkové množství, na které se vztahují žádosti o licenci, překračuje množství stanovené v článku 1, Komise použije pro požadovaná množství koeficient přidělení.
V uvedeném případě se uvolní část jistoty odpovídající nepřiděleným množstvím.
4. Licence se vydají pouze žadatelům, jejichž žádosti o licenci byly sděleny podle odstavce 1.
K vydání licencí dojde nejpozději do dvou pracovních dnů po dni, kdy bylo členským státům oznámeno rozhodnutí uvedené v odstavci 2.
Článek 4
Nové kolo udělování licencí
1. Pokud Komise rozhodla, že nepřijme žádné žádosti o licenci podle čl. 3 odst. 2, zahájí se podle tohoto nařízení nové kolo udělování licencí, pro jehož účely se:
a) za období uvedené v čl. 2 odst. 2 považuje období od 2. do 6. listopadu 2006 a
b) za datum uvedené v čl. 3 odst. 1 považuje den 8. listopadu 2006.
2. Pokud v období uvedeném v odst. 1 písm. a) bude podáno méně než šest platných žádostí, nebude vydána žádná dovozní licence pro kvótu uvedenou v článku 1.
Článek 5
Údaje o žádostech a licencích
Odchylně od čl. 28 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 2535/2001 se v kolonce 16 žádostí o licenci může uvést jeden nebo více kódů KN pod číslem kvóty 09.4589 uvedených v příloze III A uvedeného nařízení. Pokud je v žádosti o licenci uveden více než jeden kód KN, je třeba pro každý kód upřesnit požadované množství a pro každý kód se vydá samostatná licence.
Odchylně od čl. 28 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 2535/2001 se v kolonce 20 žádostí o licenci a licencí uvede odkaz na toto nařízení.
Článek 6
Licence
1. Dovozní licence vydané podle tohoto nařízení jsou platné do 31. prosince 2006.
2. Odchylně od článku 9 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [4] nelze převádět dovozní licence vydané podle tohoto nařízení.
3. Ustanovení čl. 35 odst. 3 nařízení (ES) č. 2535/2001 se nepoužije.
4. Odchylně od čl. 36 odst. 2 nařízení (ES) č. 2535/2001, pokud zásilka másla nevyhovuje požadavkům na složení stanoveným v příloze III A uvedeného nařízení, celní orgány nezašlou licenci vydávajícím orgánům.
Odpovídající množství se nevyjme z dovozní licence.
Článek 7
Osvědčení IMA 1
1. Odchylně od čl. 25 odst. 1 nařízení (ES) č. 2535/2001 se celní sazba stanovená v příloze III A nařízení (ES) č. 2535/2001 použije na novozélandské máslo dovezené podle tohoto nařízení pouze po předložení celního prohlášení o propuštění do volného oběhu s přiloženým osvědčením IMA 1, kterými se prokáží podmínky způsobilosti a původ másla, na které se uvedené prohlášení vztahuje.
2. Osvědčení IMA 1 nesmí být platné po 31. prosinci 2006.
3. Podmínka podle čl. 33 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 2535/2001, podle níž se osvědčení IMA 1 pro celkové množství uvedené v osvědčení vydá dříve, než uvedený produkt opustí území vydávajícího státu, se nepoužije.
Článek 8
Informace Komisi
Aniž by byl dotčen článek 39 nařízení (ES) č. 2535/2001, členské státy sdělí do 28. února 2007 Komisi množství novozélandského másla dovezené podle tohoto nařízení a propuštěné do volného oběhu, pro které byla uvolněna jistota.
Článek 9
Zrušení nařízení (ES) č. 1118/2006
Nařízení (ES) č. 1118/2006 se zrušuje.
Článek 10
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1453/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro obiloviny a pro pšeničnou nebo žitnou mouku, krupici a krupičku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy nebo cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Při stanovení náhrad je třeba vzít v úvahu faktory uvedené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2].
(3) Pokud jde o pšeničnou nebo žitnou mouku, krupici a krupičku, náhradu použitelnou pro tyto produkty je nutné vypočítat s ohledem na množství obilovin nutné k výrobě uvažovaných produktů.
Toto množství byla stanoveno nařízením (ES) č. 1501/95.
(4) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky určitých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhradu u některých produktů podle jejich země určení.
(5) Náhradu je třeba stanovovat jednou měsíčně, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(6) Použití těchto pravidel v současné situaci na trzích s obilovinami, a zejména při kurzech, respektive cenách těchto produktů ve Společenství a na světovém trhu, vede ke stanovení náhrad dle přílohy tohoto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 s výjimkou sladu, vyvážené v nezměněném stavu, se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1454/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se stanoví opravná částka použitelná při poskytování náhrady pro obiloviny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 musí být vývozní náhrada pro obiloviny, použitelná v den podání žádosti o licenci, uplatněna na základě žádosti pro vývozy, které se mají uskutečnit během doby trvání platnosti vývozní licence. V tomto případě může být výše náhrady opravena.
(2) Dle nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2], je možné pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 stanovit opravnou částku. Tato opravná částka musí být vypočítána s ohledem na faktory uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95.
(3) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky některých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhrady u některých produktů podle jejich místa určení.
(4) Opravnou částku je třeba stanovit podle téhož postupu jako náhradu, přičemž je možné ji v období mezi dvěma stanoveními změnit.
(5) Z výše uvedených ustanovení vyplývá, že opravná částka musí být stanovena podle přílohy tohoto nařízení.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opravná částka použitelná pro předem stanovené vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 s výjimkou sladu se stanovuje dle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1455/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro slad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízeni,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Při stanovení náhrad je třeba vzít v úvahu faktory stanovené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995 o určitých prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče poskytování vývozních náhrad, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2].
(3) Náhradu použitelnou pro slad je třeba vypočítat s ohledem na množství obilovin nezbytné k výrobě uvažovaných produktů.
Tato množství byla stanovena nařízením (ES) č. 1501/95.
(4) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky určitých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhrady u některých produktů podle země jejich určení.
(5) Náhradu je třeba stanovovat jednou za měsíc, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(6) Použití těchto předpisů v současné situaci na trzích s obilovinami, zejména při kurzech, respektive cenách těchto produktů ve Společenství a na světovém trhu, vede ke stanovení náhrad ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro slad uvedený v čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1784/2003 se stanovují ve výši uvedené v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1456/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se stanoví opravná částka pro poskytnutí náhrady u sladu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 musí být vývozní náhrada pro obiloviny, použitelná v den podání žádosti o licenci uplatněna na základě žádosti pro vývozy, které se mají uskutečnit během doby trvání platnosti vývozní licence. V tomto případě může být výše náhrady opravena.
(2) Dle nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče poskytování vývozních náhrad, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2], je možné pro slad uvedený v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1784/2003 stanovit opravnou částku. Tato opravná částka musí být vypočítána s ohledem na faktory uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95.
(3) Z výše uvedených ustanovení vyplývá, že opravná částka musí být stanovena podle přílohy tohoto nařízení.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opravnou částku uvedenou v čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003, použitelnou pro předem stanovené vývozní náhrady pro slad, je třeba stanovit dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1457/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se stanoví náhrady použitelné pro produkty z odvětví obilovin a rýže určené pro potravinovou pomoc Společenství a vnitrostátní potravinovou pomoc
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1] a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení Rady (EHS) č. 2681/74 ze dne 21. října 1974, týkající se financování výdajů vzniklých v souvislosti s dodávkou zemědělských produktů jako potravinové pomoci [3] ze strany Společenství, stanoví, že část výdajů odpovídající dle pravidel Společenství vývozním náhradám pro dané produkty je třeba naúčtovat Evropskému zemědělskému orientačnímu a záručnímu fondu, oddělení záruk.
(2) Za účelem jednoduššího stanovení a řízení rozpočtu pro opatření Společenství v oblasti potravinové pomoci a ve snaze informovat členské státy o míře účasti Společenství na financování vnitrostátních opatření potravinové pomoci je třeba určit výši náhrad poskytovaných pro tato opatření.
(3) Obecná a prováděcí pravidla stanovená článkem 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 a článkem 13 nařízení (ES) č. 1785/2003 pro vývozní náhrady jsou přiměřeně použitelná pro výše uvedená opatření.
(4) Specifická kritéria, která je třeba vzít v úvahu při výpočtu vývozní náhrady pro rýži, jsou definována v článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U vnitrostátních opatření a opatření Společenství v oblasti potravinové pomoci prováděných v rámci mezinárodních dohod nebo jiných doplňkových programů, jakož i v rámci ostatních opatření Společenství ve formě bezplatných dodávek, se náhrady použitelné pro produkty z odvětví obilovin a rýže stanovují podle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1458/2006
ze dne 2. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 3. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1459/2006
ze dne 28. září 2006
o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na některé kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě, pokud jde o konzultace o tarifech pravidelné letecké osobní dopravy a přidělování letištních časů na letištích
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3976/87 ze dne 14. prosince 1987 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví letecké dopravy [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
po zveřejnění předlohy tohoto nařízení [2],
po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Od 1. května 2004 se na odvětví letecké dopravy vztahují obecně použitelná ustanovení nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy [3].
(2) Nařízení (ES) č. 1/2003 stanoví, že dohody ve smyslu čl. 81 odst. 1 Smlouvy, které splňují podmínky čl. 81 odst. 3, se nezakazují, aniž by k tomu bylo nezbytné předchozí rozhodnutí. Podniky a sdružení podniků nyní musejí v zásadě samy posoudit, zda jejich dohody, jednání ve vzájemné shodě a rozhodnutí jsou v souladu s článkem 81 Smlouvy.
(3) Nařízení (EHS) č. 3976/87 zmocňuje Komisi, aby používala čl. 81 odst. 3 Smlouvy, pokud jde o určité kategorie dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, které se přímo nebo nepřímo týkají poskytování služeb letecké dopravy na trasách mezi letišti ve Společenství a na trasách mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
(4) Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě týkající se konzultací o tarifech pravidelné letecké osobní dopravy a přidělování letištních časů na letištích mohou omezit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(5) Vzhledem k tomu, že tyto dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě mohou využívat cestující a/nebo letečtí dopravci, nařízení Komise (EHS) č. 1617/93 ze dne 25. června 1993 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě týkajících se společného plánování a koordinace letových řádů, společného poskytování služeb, konzultace o tarifech pravidelné osobní a nákladní dopravy a přidělování volných letištních časů [4] stanovilo, že se čl. 81 odst. 1 Smlouvy mimo jiné nevztahuje na určité dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě týkající se konzultací o tarifech a přidělování volných letištních časů na letištích, pokud jde o letecké služby mezi letišti Společenství. Platnost nařízení (EHS) č. 1617/93 skončila dne 30. června 2005.
(6) V červnu 2004 Komise zahájila konzultace týkající se revize nařízení (EHS) č. 1617/93 za účelem zjištění, zda má být používání blokové výjimky zastaveno, zachováno v původní formě nebo rozšířeno.
Komise obdržela reakce členských států, leteckých dopravců, cestovních kanceláří a skupin spotřebitelů.
(7) S ohledem na výsledky konzultací a systém přímo použitelných výjimek zavedený nařízením (ES) č. 1/2003 neexistuje dostatečný důvod nadále nařízením upravovat skutečnost, že se čl. 81 odst. 1 nepoužije na konzultace o přidělování volných letištních časů, o dohodách týkajících se letových řádů nebo konzultace o tarifech přepravy cestujících a jejich zavazadel na pravidelných linkách mezi letišti Společenství. Letecký průmysl má mít k dispozici dostatečnou lhůtu na přizpůsobení se nové situaci a na vlastní posouzení, zda jsou používané dohody a praktiky v souladu s článkem 81 Smlouvy, a případně je změnit. Vzhledem k tomu, že platnost nařízení (EHS) č. 1617/93 již skončila, je třeba na přechodnou dobu přijmout nové nařízení o blokové výjimce.
(8) Dohody o přidělování volných letištních časů na letištích a tvorba letových řádů na letištích mohou zlepšit účinné využití letištní kapacity a prostoru, usnadnit kontrolu letového provozu a pomoci rozšířit nabídku služeb letecké dopravy z letiště.
Pokud však nemá být hospodářská soutěž vyloučena, musí zůstat možný vstup na přetížená letiště.
Aby se dosáhlo uspokojivého stupně zabezpečení a průhlednosti, může být taková dohoda přijata pouze tehdy, pokud se všichni příslušní letečtí dopravci mohou účastnit jednání a přidělování je prováděno na nediskriminačním a průhledném základě.
(9) Bloková výjimka by měla být udělena od 31. prosince 2006, pokud jde o konzultace o přidělování volných letištních časů a tvorbu letových řádů na letištích, pokud se týkají služeb letecké dopravy z místa původu a/nebo do místa určení, která se nachází ve Společenství. Letecký průmysl by měl po dni 31. prosince 2006 posoudit, zda dohody a jednání ve vzájemné shodě mezi podniky a rozhodnutí sdružení podniků uvedená v čl. 81 odst. 1 Smlouvy splňují podmínky čl. 81 odst. 3. Posouzení by mělo mimo jiné zhodnotit, zda se mohou příslušní letečtí dopravci účastnit konzultací o přidělování volných letištních časů a tvorbě letových řádů letišť a zda jsou tyto konzultace vedeny nediskriminačním a průhledným způsobem. Tímto nařízením není dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 95/93 ze dne 18. ledna 1993 o společných pravidlech pro přidělování letištních časů na letištích Společenství [5].
(10) Konzultace o tarifech osobní dopravy mohou přispět k obecné přijatelnosti podmínek propojení tarifů osobní dopravy ve prospěch leteckých dopravců a uživatelů letecké dopravy.
Tyto konzultace však nesmí jít dále za cíl, kterým je usnadnění propojení.
(11) Z výsledků konzultací zahájených z podnětu Komise v červnu 2004 za účelem přezkumu nařízení (EHS) č. 1617/93 vyplývá, že v důsledku vývoje na trhu s leteckou dopravou uvnitř Společenství není nadále možné stejnou měrou zajistit, že konzultace o tarifech splní všechny podmínky stanovené v čl. 81 odst. 3 Smlouvy.
(12) Bloková výjimka by proto měla být udělena od 31. prosince 2006 a měla by se týkat konzultací o tarifech dopravy cestujících a jejich zavazadel na pravidelných linkách mezi letišti Společenství. Letecký průmysl by měl po tomto datu posoudit, zda dohody a jednání ve vzájemné shodě mezi podniky a rozhodnutí sdružení podniků uvedená v čl. 81 odst. 1 Smlouvy splňují podmínky čl. 81 odst. 3 Smlouvy.
(13) Komise je od 1. května 2004 zmocněna, aby používala čl. 81 odst. 3 Smlouvy na leteckou dopravu na trasách mezi letišti Společenství i na trasách mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
(14) Na rozdíl od letecké dopravy v rámci Společenství se poskytování leteckých služeb mezi členskými státy a třetími zeměmi obvykle řídí dvoustrannými smlouvami o poskytování služeb.
Povaha a míra podrobnosti regulatorních požadavků vyplývajících z těchto dohod se velmi liší.
Aniž je dotčeno právo Společenství, včetně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 847/2004 ze dne 29. dubna 2004 o sjednávání a provádění dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi o leteckých službách [6], dohody o leteckých službách běžně omezují a/nebo regulují přístup na trh a/nebo tvorbu cen, což může omezit hospodářskou soutěž mezi leteckými dopravci na trasách mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
Dohody o leteckých službách navíc běžně omezují schopnost leteckých dopravců uzavírat dohody o dvoustranné spolupráci, na základě kterých by spotřebitelům mohli nabídnout alternativy systému propojení Mezinárodního sdružení leteckých dopravců (IATA).
(15) Na trasách mezi Společenstvím a třetími zeměmi je poměr osob na cestách, které zahrnují navazující let, podstatně vyšší než na mezinárodních letech v rámci Společenství.
Výhody pro cestující spočívající v propojení linek prostřednictvím konzultací o tarifech by měly být větší na trasách mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
(16) S dostatečnou jistotou lze konstatovat, že konzultace o tarifech dopravy cestujících s jejich zavazadly na pravidelných linkách mezi místy ve Společenství a místy ve třetích zemích nyní splňují podmínky čl. 81 odst.
3 Smlouvy. Trhy s leteckou dopravou se však vyvíjejí velmi rychle.
Krátká bloková výjimka by proto měla být pro tyto konzultace udělena do dne 31. října 2007.
(17) Příslušné orgány ve Spojených státech amerických a v Austrálii provádějí s ohledem na konference IATA o tarifech osobní dopravy přezkum svých antitrustových politik.
Tento přezkum bude pravděpodobně dokončen do června 2007.
Je proto vhodné, aby Komise do této doby přezkoumala blokovou výjimku pro konference o tarifech osobní letecké dopravy s ohledem na letecké trasy mezi Společenstvím a těmito zeměmi.
(18) Komise by měla shromáždit údaje, aby se dozvěděla více informací ohledně používání tarifů osobní dopravy stanovených v rámci konzultací a jejich vzájemného významu pro skutečné propojení na pravidelných linkách mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
Komise by na základě těchto údajů měla být schopna lépe posoudit účinky regulatorních omezení vyplývajících z dvoustranných smluv o leteckých službách.
Letečtí dopravci účastnící se konzultací by proto měli shromáždit údaje o všech třídách tarifů, u nichž bylo schváleno propojení, a to ode dne 1. května 2004 pro každou sezónu IATA.
(19) Podle článku 4 nařízení (EHS) č. 3976/87 se toto nařízení vztahuje se zpětnou působností na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které existovaly ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud splňují podmínky pro výjimky stanovené tímto nařízením.
(20) Působnost práva Společenství byla v oblasti civilního letectví, která má význam pro vnitřní trh, rozšířena prostřednictvím Dohody o Evropském hospodářském prostoru na oblast zahrnující Společenství a Norsko, Island a Lichtenštejnsko.
S lety mezi Společenstvím a Norskem, Islandem a Lichtenštejnskem by proto mělo být zacházeno stejným způsobem jako s lety v rámci Společenství.
Působnost právních předpisů Společenství se na základě rozhodnutí Smíšeného výboru EHP rozšiřuje i na území, na něž se vztahuje Dohoda o EHP.
Pro účely tohoto nařízení je však třeba stanovit, že se bloková výjimka pro lety mimo Společenství nevztahuje na lety mezi letišti ve Společenství a letišti v Norsku, na Islandu a v Lichtenštejnsku.
(21) Působnost práva Společenství v oblasti civilního letectví, která má význam pro vnitřní trh, byla rozšířena prostřednictvím Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě [7] na oblast zahrnující Společenství a Švýcarsko.
Po dobu platnosti této dohody by mělo být s lety mezi Společenstvím a Švýcarskem zacházeno stejným způsobem jako s lety v rámci Společenství.
Působnost právních předpisů Společenství se na základě rozhodnutí smíšeného výboru vytvořeného dohodou mezi Společenstvím a Švýcarskem rozšiřuje i na území, na něž se vztahuje tato dohoda.
Pro účely tohoto nařízení je však třeba stanovit, že se bloková výjimka pro lety mezi Společenstvím a třetími zeměmi nevztahuje na lety mezi letišti ve Společenství a letišti ve Švýcarsku.
(22) Tímto nařízením není dotčeno použití článku 82 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výjimky
V souladu s čl. 81 odst. 3 Smlouvy a s výhradou ustanovení tohoto nařízení se prohlašuje, že čl. 81 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody mezi podniky v odvětví letecké dopravy, rozhodnutí sdružení těchto podniků a jednání ve vzájemné shodě mezi těmito podniky, jejichž cílem je:
a) provádění konzultací o přidělování volných letištních časů a stanovení letových řádů letišť, pokud se týkají leteckých služeb z letiště původu a/nebo určení, z nichž alespoň jedno se nachází ve Společenství;
b) provádění konzultací o tarifech pro přepravu cestujících s jejich zavazadly na pravidelných leteckých linkách mezi letišti ve Společenství nebo mezi letišti ve Společenství na jedné straně a letišti ve Švýcarsku, Norsku, na Islandu nebo v Lichtenštejnsku na straně druhé;
c) provádění konzultací o tarifech pro přepravu cestujících s jejich zavazadly na pravidelných leteckých linkách mezi letišti ve Společenství na jedné straně a letišti v Austrálii nebo ve Spojených státech amerických na straně druhé;
d) provádění konzultací o tarifech pro přepravu cestujících s jejich zavazadly na pravidelných leteckých linkách mezi letišti ve Společenství na jedné straně a letišti v třetích zemích, které nejsou uvedeny v písmenech b) a c), na straně druhé.
Článek 2
Přidělování volných letištních časů a stanovení letových řádů letišť
1. Ustanovení čl. 1 písm. a) se použije pouze při splnění těchto podmínek:
a) konzultace jsou otevřeny pro všechny letecké dopravce, kteří projeví o volné letištní časy, které jsou předmětem konzultací, zájem;
b) pravidla přednosti jsou stanovena a používána bez diskriminace, ať přímé nebo nepřímé, na základě totožnosti, státní příslušnosti dopravce či kategorie služeb, přičemž berou v úvahu omezení nebo pravidla rozdělení letecké dopravy stanovené příslušnými vnitrostátními nebo mezinárodními orgány a potřebu uživatelů a příslušného letiště; s výhradou písmene c) mohou tato pravidla přednosti vzít v úvahu práva nabytá leteckými dopravci používáním určitých letištních časů v odpovídající předchozí sezóně;
c) časy jsou přiděleny nově vstupujícím ve smyslu čl. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 95/93 následujícím způsobem:
i) na letištích Společenství 50 % nově vytvořených nebo nevyužitých letištních časů a letištních časů, kterých se dopravci během sezóny nebo na jejím konci vzdali nebo které se stanou jinak dostupnými, aby nově vstupující mohli účinně soutěžit s dopravci již provozujícími jakoukoli trasu na předmětná letiště a z nich; podíl přidělený nově vstupujícím může být menší než 50 %, pokud žádosti nově vstupujících představují méně než 50 % všech žádostí o tyto volné letištní časy,
ii) na letištích ve třetích zemí musí být přidělen dostatečný podíl volného letištního času, aby byl nadále možný vstup na přetížená letiště na trasách mezi těmito letišti a letišti ve Společenství;
d) pravidla přednosti jednou stanovená jsou na žádost dostupná kterékoliv zúčastněné straně;
e) letečtí dopravci účastnící se konzultací mají nejpozději v době konzultací přístup k údajům týkajícím se:
i) stávajících letištních časů leteckých dopravců v časovém pořadí pro všechny letecké dopravce na letišti,
ii) vyžádaných letištních časů (počáteční vyžádání) podle leteckých dopravců v časovém pořadí pro všechny letecké dopravce,
iii) přidělených volných letištních časů a nevyřízených žádostí o přidělení volných letištních časů pro letecké dopravce uvedených jednotlivě v časovém pořadí podle leteckých dopravců pro všechny letecké dopravce,
iv) zbývajících nevyužitých letištních časů,
v) úplných podrobností o použitých kritériích pro přidělování;
f) je-li žádost o přidělení volných letištních časů zamítnuta, má dotyčný letecký dopravce nárok na odůvodnění.
2. Komise a dotčené členské státy mají právo vysílat pozorovatele na konzultace o přidělování volných letištních časů a stanovení letových řádů letišť vedené v souvislosti s mnohostranným zasedáním před každou sezónou.
Za tímto účelem jsou letečtí dopravci povinni oznámit dotyčným členským státům a Komisi současně s účastníky dobu, místo a předmět těchto konzultací.
Toto oznámení musí být příslušným členským státům a Komisi poskytnuto minimálně 10 dnů předem.
Toto oznámení se provádí:
a) dotčeným členským státům postupy, které stanoví příslušné orgány těchto členských států;
b) Komisi postupy, které budou zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 3
Konzultace o tarifech přepravy cestujících
1. Čl. 1 písm. b), c) a d) se použijí pouze při splnění těchto podmínek:
a) účastníci konzultací projednávají pouze tarify placené uživateli letecké dopravy přímo podílejícímu se leteckému dopravci nebo jeho oprávněnému zástupci za pravidelnou přepravu cestujících, jakož i podmínky vztahující se k těmto tarifům osobní dopravy; konzultace nerozšiřují kapacitu, pro kterou jsou tyto tarify stanoveny;
b) konzultace vedou k vzájemnému propojení, tj. uživatel letecké dopravy musí být schopen s ohledem na typy tarifů osobní dopravy nebo sezóny, které byly předmětem konzultací:
i) kombinovat na jednu letenku službu, která byla předmětem konzultací, se službami na stejných nebo návazných trasách provozovaných jinými leteckými dopravci, přičemž tarify osobní dopravy a podmínky stanoví letecká společnost provádějící přepravu, a
ii) pokud to povolují podmínky týkající se počáteční rezervace, změnit rezervaci služby, která byla předmětem konzultací, na službu na téže trase prováděné jiným dopravcem za tarify osobní dopravy a podmínky uplatňované jiným leteckým dopravcem;
c) za předpokladu, že letecký dopravce je oprávněn odmítnout povolit takové kombinace a změny rezervace z objektivních a nediskriminačních důvodů technické nebo obchodní povahy, zejména pokud má letecký dopravce provádějící přepravu pochybnosti o platební schopnosti dopravce, který by vybíral platby za tuto přepravu; v tomto případě to musí být tomuto leteckému dopravci sděleno písemně;
d) tarify osobní dopravy, které jsou předmětem konzultací, uplatňují zúčastnění letečtí dopravci bez diskriminace na základě státní příslušnosti cestujícího nebo místa bydliště ve Společenství;
e) účast na konzultacích je dobrovolná a otevřená pro kteréhokoli leteckého dopravce, který provozuje nebo zamýšlí provozovat přímé nebo nepřímé letecké služby na dané trase;
f) konzultace nejsou pro účastníky závazné, tj. účastníkům zůstává po konzultacích právo jednat nezávisle, pokud jde o tarify osobní dopravy;
g) konzultace nevedou k dohodě o odměnách zástupců nebo jiných prvků projednávaných tarifů.
2. Letečtí dopravci, kteří se účastní konzultací o tarifech osobní dopravy na pravidelných leteckých linkách mezi letišti ve Společenství a letišti ve třetích zemích, které nejsou uvedeny v čl. 1 písm. b), shromažďují údaje s ohledem na:
a) počet letenek, které byly vystaveny za tarify vyplývající z těchto konzultací, z celkového počtu letenek vystavených pro lety mezi Společenstvím a třetími zeměmi, které nejsou uvedeny v čl. 1 písm. b);
b) míru, v jaké jsou letenky za tarify stanovené při těchto konzultacích skutečně používány k cestě na lince zahrnující propojení;
c) míru, v jaké jsou letenky, které nejsou za tarify stanovené při těchto konzultacích, skutečně používány k cestě na lince zahrnující propojení.
Tyto údaje se shromažďují pro všechny typy letenek a tarifů, které jsou předmětem konzultací.
Tyto údaje představují možnost rozlišovat mezi různými formami spolupráce mezi leteckými dopravci, která cestujícím umožní v rámci jedné letenky kombinovat služby provozované více než jedním leteckým dopravcem.
Letečtí dopravci nebo osoby jednající v jejich zastoupení předkládají Komisi shromážděné údaje, a to ode dne 1. května 2004 pro každou sezónu IATA.
Tyto údaje mohou být zpřístupněny příslušným orgánům členských států.
3. Komise a dotčené členské státy mají právo vysílat pozorovatele na konzultace o tarifech přepravy cestujících.
Za tímto účelem jsou letečtí dopravci povinni oznámit dotčeným členským státům a Komisi současně s účastníky dobu, místo a předmět těchto konzultací.
Oznámení dotčeným členským státům a Komisi musí být provedeno nejméně deset dnů předem.
Toto oznámení se provádí:
a) dotčeným členským státům postupy, které stanoví příslušné orgány těchto členských států;
b) Komisi postupy, které mají být zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie.
Letečtí dopravci nebo osoby jednající v jejich zastoupení předkládají Komisi úplnou zprávu o konzultacích, jichž se účastnily. Zpráva se Komisi předkládá ve stejné době jako účastníkům konzultací, nejpozději však do šesti týdnů od jejich uskutečnění.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Výjimky podle čl. 1 písm. a) a b) se použijí do dne 31. prosince 2006.
Výjimky podle čl. 1 písm. c) se použijí do dne 30. června 2007.
Výjimky podle čl. 1 písm. d) se použijí do dne 31. října 2007.
Toto nařízení se vztahuje se zpětnou působností na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které existovaly ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, od okamžiku, kdy byly podmínky stanovené v tomto nařízení splněny.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1460/2006
ze dne 2. října 2006,
kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 1227/2000, pokud jde o přechodné opatření týkající se konečných přidělených částek pro restrukturalizaci a přeměnu vinic
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V článcích 16 a 17 nařízení Komise (ES) č. 1227/2000 ze dne 31. května 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají produkčního potenciálu [2], se stanoví pravidla pro financování režimu restrukturalizace a přeměny.
(2) Podle čl. 16 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1227/2000 předají členské státy Komisi ohledně pravidel restrukturalizace a přeměny vinic nejpozději do 10. července každého roku prohlášení o výdajích potvrzených k 30. červnu běžného rozpočtového roku a údaje o příslušné celkové ploše.
(3) Ustanovení čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 1227/2000 stanoví, že prohlášení uvedené v čl. 16 odst. 1 písm. b) vypracovávají členské státy pouze tehdy, pokud se částka nahlášená podle čl. 16 odst. 1 písm. a) rovná nejméně 75 % částky počátečního přidělení prostředků daného členského státu. Jestliže není prohlášení uvedené v čl. 16 odst. 1 písm. b) předloženo, stávají se potvrzené výdaje k podpoře nezpůsobilými v rámci režimu restrukturalizace a přeměny.
(4) Některé členské státy, které v hospodářském roce 2005/06 uplatňují režim restrukturalizace a přeměny druhým rokem, nebyly schopny vyplatit 75 % ze svého počátečního přidělení prostředků, přestože určitou část výdajů potvrdily.
Potíže souvisely s nedostatečnou obeznámeností s podmínkami režimu.
Použití článku 17 nařízení (ES) č. 1227/2000 by pro tyto státy mělo za následek nadměrné snížení prostředků určených na restrukturalizaci a přeměnu pro stávající rozpočtový rok.
(5) Proto by se odchylně od nařízení (ES) č. 1227/2000 mělo tomuto nadměrnému snížení na přechodné období pro hospodářský rok 2005/06 zabránit tím, že se členským státům, které v hospodářském roce 2005/06 uplatňují režim restrukturalizace a přeměny druhým rokem, povolí vyplatit ke konci běžného rozpočtového roku veškeré své prostředky, pro které byly dne 30. června 2006 uhrazeny nebo potvrzeny odpovídající výdaje.
(6) Podobné řešení bylo použito v roce 2002, když staré členské státy uplatňovaly režim restrukturalizace a přeměny vinic druhým rokem a některé z těchto států měly problémy stejné povahy jako ty, s nimiž se nyní setkávají členské státy, ve kterých se režim uplatňuje druhým rokem.
(7) Vzhledem k tomu, že toto nařízení musí být použitelné od 1. července 2006, mělo by vstoupit v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 1227/2000 a pokud jde o hospodářský rok 2006, se v případě členských států, které v hospodářském roce 2005/06 uplatňují režim restrukturalizace a přeměny druhým rokem, nepoužijí žádné podmínky pro prohlášení uvedené v čl. 16 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení. Nejpozději do 15. října 2006 mohou vyplatit celkovou částku výdajů, které oznámily Komisi podle čl. 16 odst. 1 písm. a) a b) tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1461/2006
ze dne 29. září 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu [1], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V příloze nařízení (ES) č. 2580/2001 je uveden seznam příslušných orgánů, jimž se mají zasílat informace a žádosti týkající se opatření zavedených zmíněným nařízením.
(2) Česká republika, Estonsko a Řecko požádaly o změnu údajů týkajících se jejich příslušných orgánů.
Adresa Komise by rovněž měla být změněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 2580/2001 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1462/2006
ze dne 2. října 2006
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Aby se zajistilo jednotné používání kombinované nomenklatury přiložené k nařízení (EHS) č. 2658/87, je nutné přijmout opatření týkající se zařazení zboží uvedeného v příloze k tomuto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo pro výklad kombinované nomenklatury všeobecná pravidla.
Tato pravidla se používají i pro jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je na kombinované nomenklatuře zcela či zčásti založena nebo která k ní přidává jakékoli další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství s ohledem na uplatňování sazebních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle zmíněných všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze zařazeno do kódu KN uvedeného ve sloupci 2, vzhledem k důvodům uvedeným ve sloupci 3.
(4) Je vhodné umožnit, aby oprávněná osoba mohla závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, týkající se zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které nejsou v souladu s tímto nařízením, nadále používat po dobu tří měsíců podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2].
(5) Výbor pro celní kodex nezaujal stanovisko během lhůty, již mu stanovil jeho předsedající,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se zařazuje v rámci kombinované nomenklatury do kódu KN uvedeného ve sloupci 2.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, lze nadále používat po dobu tří měsíců podle čl. 12 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2913/92.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1463/2006
ze dne 19. června 2006,
kterým se z důvodu přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii mění nařízení (ES) č. 1698/2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Bulharska a Rumunska, podepsanou v Lucemburku dne 25. dubna 2005, a zejména na čl. 4 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na článek 56 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 [1] zavedlo obecná pravidla pro podporu poskytovanou Společenstvím pro rozvoj venkova na programové období 2007–2013 a stanovilo priority a opatření pro rozvoj venkova.
(2) Tato obecná pravidla a opatření by měla být upravena, aby bylo umožněno jejich provádění v Bulharsku a Rumunsku ode dne přistoupení těchto zemí k Evropské unii.
(3) Nařízení (ES) č. 1698/2005 stanoví v rámci programu pro rozvoj venkova povinnou osu Leader, která musí představovat minimální procentní hodnotu příspěvku z EZFRV k programu.
Vzhledem k tomu, že Bulharsko a Rumunsko nemají s uplatňováním přístupu Leader zkušenosti, a za účelem vytvořit v těchto zemích pro uplatňování tohoto přístupu dostatečnou místní kapacitu by se měl v období 2010–2013 na tyto země vztahovat průměrný finanční příspěvek pro osu Leader ve výši 2,5 %.
(4) S cílem umožnit Bulharsku a Rumunsku využívat do roku 2013 přechodná opatření týkající se podpory pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství a zřizování seskupení producentů by měly být Bulharsko a Rumunsko doplněny do seznamu zemí využívajících tato opatření.
(5) Nařízení (ES) č. 1698/2005 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1698/2005 se mění takto:
1. V čl. 17 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pro Bulharsko a Rumunsko se musí u osy 4 v období 2010–2013 dodržovat průměr ve výši nejméně 2,5 % celkového příspěvku EZFRV.
Pro výpočet této procentní hodnoty se zohlední každý příspěvek z EZFRV pro tuto osu v období 2007–2009."
2. V čl. 20 písm. d) se úvodní slova nahrazují tímto:
"přechodných opatření pro Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Rumunsko, Slovinsko a Slovensko týkajících se:"
.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2007 s výhradou vstupu smlouvy o přistoupení Bulharska a Rumunska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1464/2006
ze dne 3. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 4. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1465/2006
ze dne 3. října 2006,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2131/93, kterým se stanoví postupy a podmínky pro uvedení do prodeje obilovin ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 a čl. 24 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2131/93 [2] stanoví zejména cenové podmínky, které musí být při prodeji produktů na trhu Společenství dodrženy.
(2) Produkty z intervenčních zásob jsou přednostně určeny k výživě lidí a zvířat s cílem zohlednit specifické situace trhů s obilovinami.
Množství a jakost skladovaných produktů však mohou dočasně a příležitostně vést k nezbytnému odbytu k jiným účelům, aby se zejména dodržely závazky Společenství, pokud to stav zásob ospravedlňuje a pokud tím není ohroženo zásobování tradičních potravinových trhů.
(3) Zvýšené užívání zpracování obilovin na výrobu biopaliv v dopravě Společenství je součástí celku opatření, jejichž cílem je uspokojit závazky Společenství v oblasti životního prostředí.
Možným následkem podporování používání biopaliv je otevření nového trhu se zemědělskými produkty z intervenčních zásob členských států, pokud se cenové podmínky použitelné na prodej obilovin přizpůsobí tomuto zvláštnímu trhu s biopalivy.
Nákup obilovin určených k výrobě bioethanolu a jeho použití jako biopaliv však může být obzvláště složitý.
Pro tyto případy je proto vhodné stanovit možnost prodat intervenční zásoby za zvláštní ceny.
(4) Intervenční zásoby obilovin se na trhu Společenství prodávají v závislosti na zásobách, které jsou k dispozici, a na situaci na trzích.
Prodej může být ovlivněn zvláštními či výjimečnými okolnostmi na uvedených trzích nebo na nich záviset, a musí proto zohlednit v těchto případech danou situaci.
Za tímto účelem je vhodné určit cenové podmínky, aby se jednak zabránilo narušení trhu a jednak aby se uskutečnil prodej v závislosti na daných okolnostech.
Tento dvojí cíl může být dosažen, pokud prodejní cena bude odpovídat ceně na dotčeném spotřebním trhu, přičemž se zohlední jakost obilovin zařazených do nabídkového řízení a náklady na dopravu.
(5) V zájmu řádné správy intervenčního režimu obilovin je vhodné upřesnit informace, které mají členské státy sdělit Komisi, a stanovit, že se budou zasílat elektronickou cestou.
(6) Nařízení (EHS) č. 2131/93 je proto třeba změnit.
(7) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2131/93 se mění takto:
1. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Při opětovném uvedení obilovin do prodeje na trhu Společenství se nabídka stanoví odkazem na skutečnou jakost šarže, na kterou se vztahuje.
Použijí se tyto dodatečné podmínky:
a) při opětovném uvedení kukuřice a čiroku do prodeje během prvních tří měsíců hospodářského roku a pšenice seté, pšenice tvrdé, žita a ječmene během prvních dvou měsíců hospodářského roku musí vybrané nabídky odpovídat intervenční ceně použitelné pro jedenáctý měsíc předcházejícího hospodářského roku zvýšené o částku měsíčního zvýšení stanoveného pro tentýž hospodářský rok;
b) při opětovném uvedení do prodeje během zbytku hospodářského roku nesmí být nabídka v žádném případě nižší než intervenční cena platná poslední den lhůty pro předložení nabídek; intervenční ceny, které se zohlední během dvanáctého měsíce hospodářského roku jsou však intervenční ceny platné pro jedenáctý měsíc zvýšené o částku měsíčního zvýšení.
Pro vybrané nabídky se minimální prodejní cena stanoví na úrovni, která nenarušuje trhy s obilovinami a odpovídá alespoň ceně zjištěné pro srovnatelnou jakost a pro reprezentativní množství na trhu v místě skladování, nebo není-li tato cena dostupná, ceně na nejbližším trhu, přičemž se zohlední náklady na přepravu.
2. Odchylně od odstavce 1 může být prodej na trhu Společenství organizován prostřednictvím zvláštních nabídkových řízení za účelem zpracování obilovin na bioethanol a užívání bioethanolu na výrobu biopaliv ve Společenství, s výhradou, že zásobování tradičních potravinových trhů nebude ohroženo. V tomto případě minimální prodejní cena odpovídá alespoň ceně zjištěné pro srovnatelnou jakost a pro reprezentativní množství na trzích s produkty použitelnými na výrobu biopaliv, přičemž se zohlední náklady na přepravu.
3. Dojde-li během hospodářského roku k narušení společné organizace dotčených trhů zejména v důsledku potíží s prodejem obilovin za ceny podle odstavce 1 nebo vzhledem k výjimečným okolnostem, může být na základě zvláštních nabídkových řízení organizován prodej na trhu Společenství za zvláštních podmínek a prodejních cen stanovených postupem podle článku 25 nařízení (ES) č. 1784/2003."
2. Vkládá se nový článek 12a, který zní:
"Článek 12a
Každý členský stát sdělí elektronickou cestou pro každou obilovinu uvedenou v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 nejpozději každou středu do 12:00 hodin (bruselského času) reprezentativní tržní ceny za tunu vyjádřené v národní měně. Ceny musí být zaznamenány pravidelně, nezávisle a transparentně.
Členské státy uvedou zejména jakostní vlastnosti každé obiloviny, fázi uvádění na trh, jakož i místo kotace."
3. V článku 13 se zrušuje odstavec 1.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1466/2006
ze dne 4. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1467/2006
ze dne 4. října 2006,
kterým se mění příloha II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 998/2003, pokud jde o seznam zemí a území
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 998/2003 ze dne 26. května 2003 o veterinárních podmínkách pro neobchodní přesuny zvířat v zájmovém chovu a o změně směrnice Rady 92/65/EHS [1], a zejména na články 10 a 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 998/2003 stanoví veterinární podmínky pro neobchodní přesuny zvířat v zájmovém chovu a pravidla pro kontroly těchto přesunů.
(2) Nařízení (ES) č. 998/2003 stanoví, že v části C přílohy II uvedeného nařízení musí být stanoven seznam třetích zemí, ze kterých lze povolit přesuny zvířat v zájmovém chovu do Společenství, pokud jsou splněny určité podmínky.
(3) Seznam v části C přílohy II nařízení (ES) č. 998/2003 zahrnuje třetí země a území prosté vztekliny a třetí země a území, pro které se stanovilo, že riziko zavlečení vztekliny následkem přesunů zvířat v zájmovém chovu z těchto třetích zemí a území do Společenství není vyšší než riziko spojené s přesuny mezi členskými státy.
(4) Informace, které poskytlo Spojené království, pokud jde o Britské Panenské ostrovy, nasvědčují tomu, že riziko zavlečení vztekliny následkem přesunů zvířat v zájmovém chovu z tohoto území do Společenství není vyšší než riziko spojené s přesuny zvířat v zájmovém chovu mezi členskými státy nebo ze třetích zemí, které jsou již na seznamu v nařízení (ES) č. 998/2003.
Proto by měly být Britské Panenské ostrovy zařazeny na seznam v části C přílohy II nařízení (ES) č. 998/2003.
(5) Z důvodu jasnosti právních předpisů Společenství by měl být seznam zemí a území stanovený v příloze II nařízení (ES) č. 998/2003 nahrazen v celém rozsahu.
(6) Nařízení (ES) č. 998/2003 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (ES) č. 998/2003 se nahrazuje zněním přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1468/2006
ze dne 4. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 595/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků [1], a zejména na čl. 3 odst. 3 a článek 24 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění harmonizace provedení pravidel týkajících se upomínkové lhůty a podmínek pro odnětí individuálního referenčního množství nebo souhlasu podle čl. 8 odst. 4 a čl. 11 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 595/2004 [2] je třeba ujasnit příslušná ustanovení. Kromě toho je třeba upravit lhůty stanovené v těchto článcích tak, aby se členským státům usnadnilo řízení.
(2) Ustanovení článku 10 nařízení (ES) č. 595/2004 uvádějí, za jakých podmínek se vezme v úvahu obsah mléčného tuku při sestavování konečné bilance množství.
Praxe ukazuje, že někteří producenti, jejichž produkty vykazují vysoký referenční obsah tuku, který neodpovídá přesně jejich současnému stádu dojnic a produkci mléka, mohou mít z podstatné opravy tuku prospěch.
Aby se zabránilo zneužití mechanismu opravy tuku, je třeba stanovit hranici záporné opravy tuku. Správně se však toto ustanovení použije až po období dvanácti měsíců stanoveném v čl.
1 nařízení (ES) č. 1788/2003 počínaje dnem 1. dubna 2007, tak aby množství mléka uvedená na trh v průběhu současného období dvanácti měsíců nebyla novými opatřeními dotčena.
(3) V souladu s čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1788/2003 ve znění nařízení (ES) č. 1406/2006 příslušnou dávku uhradí členské státy v době mezi 16. říjnem a 30. listopadem každého roku. Je proto třeba změnit lhůtu stanovenou v článku 15 nařízení (ES) č. 595/2004, v níž je třeba uhradit a oznámit dlužnou dávku Evropskému zemědělskému záručnímu fondu (EZZF).
(4) Čl. 26 odst. 3 nařízení (ES) č. 595/2004 stanoví, že Komisi je třeba do 1. prosince, 1. března, 1. června a 1. září každého roku dodat aktualizaci dotazníku uvedeného v příloze I uvedeného nařízení, řádně vyplněnou podle čl. 8 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1788/2003. Takové aktualizace mohou vést ke vzniku odlišných částek dlužných dávek. Je proto třeba stanovit způsob, jakým se v souladu s článkem 3 nařízení č. 1788/2003 musí upravené částky splatné Evropskému zemědělskému záručnímu fondu (EZZF) oznámit.
(5) Podle čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 595/2004 členské státy stanoví prioritní kategorie producentů pro přerozdělení přeplatku dávky na základě jednoho nebo více objektivních kritérií. Dosavadní zkušenosti ukazují, že členské státy ke stanovení prioritních kategorií potřebují jasnější pokyny a větší pružnost.
(6) Podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1788/2003 členské státy uhradí EZZF dávku až do výše 99 % dlužné částky. Jestliže zbývající 1 % není plně zapotřebí pro případy úpadku nebo definitivní neschopnosti některých producentů uhradit dávku, měly by mít členské státy možnost použít zbývající částku podle kritérií pro distribuci přeplatku uvedenými v čl. 13 odst. 1 uvedeného nařízení.
6 nařízení (ES) č. 595/2004 musí producenti provádějící přímý prodej uchovávat všechny výkazy o produkci mléka nebo mléčných výrobků, včetně produktů, které byly vyprodukovány, ale nebyly prodány či přepraveny.
Tyto požadavky na vedení účetních záznamů jsou pro některé malé přímé prodejce produkující menší množství rovnající se méně než 5000 kg mléka považovány za nepřiměřené.
Tito producenti by proto měli být z povinnosti uchovávat záznamy o mléce nebo mléčných výrobcích, které nebyly prodány či přepraveny, vyňati.
(8) Nařízení (ES) č. 595/2004 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 595/2004 se mění takto:
1. V článku 8 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Pokud není prohlášení předloženo do 15. června, členské státy zašlou odběrateli do 15 pracovních dnů úřední upomínku, aby do 15 dnů takové prohlášení předložil.
Pokud není prohlášení předloženo do skončení této lhůty, členské státy buď odejmou schválení, nebo si vyžádají zaplacení částky v poměru k příslušnému objemu mléka a závažnosti nesrovnalosti.
Odstavec 3 se použije i během upomínkové lhůty."
2. V čl. 10 odst. 1 se za třetí pododstavec vkládá nový pododstavec, který zní:
"Pokud je při použití třetího pododstavce upravené množství mléka dodaného producentem nižší než 75 % množství skutečně dodaného mléka a pokud referenční obsah tuku producenta je vyšší než 4,5 %, sestaví se jednotlivé výkazy na základě 75 % skutečně dodaného mléka."
3. V článku 11 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Pokud není prohlášení předloženo do 15. června, členské státy zašlou producentovi do 15 pracovních dnů úřední upomínku, aby do 15 dnů takové prohlášení předložil.
Pokud prohlášení není předloženo do skončení této lhůty, převede se referenční množství na přímý prodej dotyčného producenta do vnitrostátní rezervy.
V průběhu upomínkové lhůty nadále platí odstavec 3 první pododstavec tohoto článku."
4. Článek 15 se mění takto:
a) v odstavci 1 a 2 se výraz "září" nahrazuje výrazem "října";
b) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Členské státy oznámí Evropskému zemědělskému záručnímu fondu (EZZF) částky vyplývající z použití článku 3 nařízení (ES) č. 1788/2003 spolu s výdaji nahlášenými za měsíc listopad každého roku.
Pokud podle čl. 26 odst. 3 tohoto nařízení členské státy dodají aktualizaci dotazníku uvedeného v odstavci 1 uvedeného článku, výsledné upravené částky se oznámí záručnímu fondu EZZF nejpozději spolu s výdaji nahlášenými za měsíc, před nímž je dotazník oznámen."
5. Článek 16 se nahrazuje tímto:
"Článek 16
Kritéria pro přerozdělení přeplatku dávky
1. Členské státy případně stanoví prioritní kategorie producentů uvedené v čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1788/2003 na základě jednoho nebo více následujících objektivních kritérií:
a) formální uznání ze strany příslušného orgánu členského státu, že dávka byla zcela nebo částečně vybrána neoprávněně;
b) zeměpisná poloha zemědělského podniku, a zejména horské oblasti ve smyslu článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 [3];
c) maximální intenzita chovu v zemědělském podniku za účelem extenzívní živočišné výroby;
d) individuální referenční množství je překročeno o méně než 5 % nebo méně než 15000 kg podle toho, které množství je nižší;
e) výše individuálního referenčního množství je nižší než 50 % vnitrostátního průměrného individuálního referenčního množství;
f) jiná objektivní kritéria přijatá členským státem po poradě s Komisí.
2. Přerozdělování přeplatku dávky se ukončí nejpozději patnáct měsíců po skončení dotyčného dvanáctiměsíčního období.
6. Vkládá se nový článek 16a, který zní:
"Článek 16a
Použití 1 % dávky, kterou není nutné uhradit EZZF
Pokud podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1788/2003 překročí 1 % dávka, kterou není nutné uhradit EZZF, částku potřebnou pro uhrazení případů úpadku nebo definitivní neschopnosti některých producentů uhradit dávku, může členský stát použít přeplatku podle čl. 13 odst. 1 uvedeného nařízení."
7. V čl. 24 odst. 6 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Po dobu nejméně tří let od konce roku, kdy byly doklady vystaveny, uchovávají producenti provádějící přímý prodej pro potřeby příslušného orgánu měsíční skladové výkazy sestavené podle produktů na jednotlivá dvanáctiměsíční období u každého prodeje nebo přepravy mléka nebo mléčných výrobků.
Rovněž producenti, jejichž individuální referenční množství přímého prodeje je 5000 kg nebo více, uchovávají výkazy o mléce a mléčných výrobcích, které byly vyprodukovány, ale nebyly prodány či přepraveny.
Členské státy mohou stanovit podrobnější pravidla."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1469/2006
ze dne 4. října 2006,
kterým se mění vývozní náhrady pro produkty zpracované z obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vývozní náhrady pro produkty zpracované z obilovin a rýže byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1434/2006 [3].
(2) Použití pravidel, kritérií a ustanovení obsažených v nařízení (ES) č. 1434/2006 pro údaje nyní dostupné Komisi vede ke snížení platných vývozních náhrad dle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 1784/2003 a v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1785/2003 a podléhající nařízení (ES) č. 1518/95 [4], stanovené v příloze nařízení (ES) č. 1434/2006, se mění dle částek uvedených v příloze tohoto nařízení u tam uvedených produktů.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1470/2006
ze dne 4. října 2006,
kterým se zamítají žádosti o udělení vývozní licence pro určité produkty zpracované z obilovin a pro krmné směsi z pšenice
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1342/2003 ze dne 28. července 2003 o zvláštních prováděcích pravidlech k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví obilovin a rýže [2], a zejména na čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
Objem žádostí o udělení licence pro bramborový škrob a produkty z kukuřice se stanovením náhrad předem je značný a vykazuje spekulativní charakter.
V důsledku toho bylo rozhodnuto zamítnout všechny žádosti o udělení vývozní licence pro tyto produkty předložené dne 2., 3. a 4. října 2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1342/2003 se zamítají žádosti o udělení vývozní licence pro produkty spadající pod kódy KN 11022010, 11022090, 11031310, 11031390, 11042310, 11081200, 11081300, 17023051, 17023091, 17023099, 17024090 a 17029050 se stanovením náhrady předem předložené dne 2., 3. a 4. října 2006.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1471/2006
ze dne 4. října 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů v odvětví obilovin a rýže vyvážených ve formě zboží, na než se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. zaří 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. zaří 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sazby náhrad použitelné od 29. září 2006 pro produkty uvedené v příloze, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1432/2006 [3].
(2) Z uplatnění pravidel a kritérií uvedených v nařízení (ES) č. 1432/2006 na údaje, které má Komise v současnosti k dispozici, vyplývá, že nyní uplatňované vývozní náhrady by měly být pozměněny podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad stanovené nařízením (ES) č. 1432/2006 se pozměňují podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1472/2006
ze dne 5. října 2006
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŘÍZENÍ
1. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
(1) Dne 23. března 2006 Komise nařízením (ES) č. 553/2006 [2] (dále jen "prozatímní nařízení") uložila prozatímní antidumpingové clo z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu (dále jen "dotčené země" nebo "vyvážející země").
Toto nařízení vstoupilo v platnost dne 7. dubna 2006.
(2) Je třeba připomenout, že šetření dumpingu se vztahovalo na období od 1. dubna 2004 do 31. března 2005 (dále jen "období šetření") a posuzování tendencí v souvislosti s analýzou újmy se týkalo období ode dne 1. ledna 2001 do konce období šetření (dále jen "posuzované období").
2. DALŠÍ POSTUP
(3) Po uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz některé obuvi se svrškem z usně z dotčených zemí byly všem stranám poskytnuty informace o skutečnostech a úvahách, na kterých bylo založeno prozatímní nařízení.
Všem stranám byla poskytnuta lhůta, ve které mohly k těmto poskytnutým informacím zaujmout stanovisko.
(4) Některé zúčastněné strany podaly písemné připomínky.
Strany, které o to požádaly, dostaly také příležitost k ústnímu slyšení.
Komise si opatřila a ověřila všechny informace, které považovala za nezbytné pro stanovení konečných nálezů.
(5) Útvary Komise dále poskytly veškeré podstatné informace o skutečnostech a úvahách, na jejichž základě zamýšlely doporučit uložení konečných antidumpingových opatření a konečné vybrání částek zajištěných prostřednictvím prozatímního cla.
Zúčastněným stranám byla rovněž poskytnuta lhůta, ve které mohly k těmto poskytnutým informacím zaujmout stanovisko.
Ústní a písemné připomínky předložené stranami byly zváženy a podle potřeby byly nálezy odpovídajícím způsobem upraveny.
Dále byly poskytnuty dodatečné informace o změně předpokládané podoby opatření.
(6) Různé zúčastněné strany znovu uvedly své tvrzení, že tím, že nebyla zveřejněna jména žadatelů, nebylo zachováno jejich právo na obranu.
Tato záležitost byla nadnesena již dříve (viz 8. bod odůvodnění prozatímního nařízení).
Záležitost byla přezkoumána s konečnou platností a je nutno poznamenat toto: těm zúčastněným stranám, které vznesly námitky týkající se postavení, byly poskytnuty informace o objemu výroby žadatelů v rozčlenění podle zemí.
Usuzuje se proto, že jejich právo na obranu bylo přiměřeně zachováno.
Tyto údaje byly následně zpřístupněny k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. DOTČENÝ VÝROBEK
(7) Je třeba připomenout, že podle 10. bodu odůvodnění prozatímního nařízení je výrobkem, jehož se řízení týká, obuv se svrškem z usně nebo z kompozitní usně pocházející z ČLR a Vietnamu, kromě:
- sportovní obuvi ve smyslu poznámky k položkám 1 ke kapitole 64 kombinované nomenklatury, tj. i) obuvi, která je určena ke sportovní činnosti a je nebo může být opatřena špičkami, hřeby, kolíky, sponkami, pružinami apod., a ii) bruslařské obuvi, lyžařské obuvi, běžkařské obuvi, obuvi pro snowboard, zápasnické obuvi, boxerské obuvi a cyklistické obuvi,
- pantoflí a ostatní domácí obuvi (spadající do kódů KN 64035950, 64039950 a ex64051000),
- obuvi s ochrannou špičkou, tj. obuv mající ochrannou špičku a odolnost proti nárazu alespoň 100 joulů [3] (spadající do kódů KN: ex64033000, ex64035111, ex64035115, ex64035119, ex64035191, ex64035195, ex64035199, ex64035911, ex64035931, ex64035935, ex64035939, ex64035991, ex64035995, ex64035999, ex64039111, ex64039113, ex64039116, ex64039118, ex64039191, ex64039193, ex64039196, ex64039198, ex64039911, ex64039931, ex64039933, ex64039936, ex64039938, ex64039991, ex64039993, ex64039996, ex64039998 a ex64051000).
(8) Na základě skutečností uvedených ve 12. až 27. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byl vyvozen předběžný závěr, že by z této definice měla být vyloučena některá sportovní obuv vyráběná pomocí speciální technologie zvané "STAF" (Special Technology Athletic Footwear).
(9) Dále bylo rozhodnuto považovat prozatímně dětské boty za součást dotčeného výrobku, avšak s výhradou dalšího šetření a úvah v konečné fázi.
(10) Zúčastněné strany byly vyzvány, aby podaly připomínky k těmto specifickým záležitostem.
Pokud jde o připomínky k výše uvedeným skutečnostem a další žádosti o vyloučení jiných zvláštních druhů obuvi, jsou tyto záležitosti podrobně analyzovány níže.
1.1. Sportovní obuv vyráběná speciální technologií "STAF"
(11) Je třeba připomenout, že obuv STAF definovaná v 13. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byla z definice dotčeného výrobku vyloučena.
(12) Vyloučení se zakládalo na skutečnosti, že tento druh obuvi má odlišné fyzické a technické vlastnosti, prodává se prostřednictvím jiných prodejních kanálů, má odlišné koncové užití a je spotřebiteli vnímán odlišně.
(13) Obuvnické výrobní odvětví Společenství napadlo vyloučení obuvi STAF ze škály výrobků a tvrdilo, že obuv STAF má stejné prodejní kanály a je spotřebiteli vnímána stejně jako výrobek, jehož se šetření týká.
Pokud by však nicméně obuv STAF byla vyloučena ze škály výrobků, jichž se šetření týká, bylo zdůrazněno, že v současné definici TARIC by se měla zvýšit minimální hodnota obuvi STAF ve výši 9 EUR, aby se vzala v úvahu devalvace dolaru vůči euru, k níž v průběhu let došlo.
(14) V reakci na tato tvrzení je nutno nejprve poznamenat, že výrobní odvětví Společenství nenapadlo skutečnost, že obuv STAF má odlišné základní fyzické a technické vlastnosti.
Za druhé, co se týká prodejních kanálů, užití, vnímání spotřebitelů a dovozních tendencí, nepředložilo obuvnické výrobní odvětví Společenství žádná doložená tvrzení, která by mohla změnit nálezy uvedené v 15. až 18. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Žádost o zvýšení prahové hodnoty ve výši 9,00 EUR nebyla dále doložena žádnými důkazy.
(15) Několik dovozců požádalo o snížení minimální hodnoty obuvi STAF z 9,00 EUR na 7,50 EUR, a to v zásadě kvůli změněným okolnostem s ohledem na výrobní procesy umožňující snížit náklady.
(16) Rovněž tato tvrzení byla pečlivě analyzována.
Připomíná se, že prahová hodnota ve výši 9 EUR byla v TARIC stanovena v roce 1994, kdy byla obuv STAF zavedena v rámci kvót na obuv pocházející z Číny, tj. před dvanácti lety.
Dovozci dále předložili dostatečné důkazy, že nové výrobní technologie vedly k významnému snížení jednotkových nákladů na obuv STAF i ke snížení množství odpadního materiálu a spotřebované energie.
Spolu s větší konkurencí v souvislosti s větší nabídkou výroby obuvi STAF jakožto dalším činitelem snižujícím cenu to mělo skutečný dopad na výši ceny v porovnání se situací před dvanácti lety, což nelze opomenout.
Ke zohlednění těchto změn se považuje za přiměřené a nezbytné mírné snížení prahové hodnoty u obuvi STAF ve výši 1,5 EUR.
(17) Různí vývozci mimoto uvedli, že by se definice obuvi STAF měla rozšířit tak, aby zahrnovala veškerou obuv se svrškem z usně a s podešvemi z ethylen-vinylacetátu (EVA) nebo přímo tvarovanými podešvemi.
(18) V reakci na tato tvrzení je však nutno vyzdvihnout, že použití způsobu tváření EVA jako takové neodlišuje jednoznačně konečný výrobek od dotčeného výrobku.
Kromě toho bylo objasněno, že způsob tváření použitý u podešví z EVA je možno použít rovněž u obuvi, která jednoznačně obuví STAF není.
Nebyly předloženy žádné důkazy, které by prokazovaly, že rozlišení podle odlišných fyzických a technických vlastností, jiných prodejních kanálů, odlišného užití a vnímání spotřebitelů a jiných dovozních tendencí není přiměřené.
Definice obuvi s podešvemi z EVA navrhované různými dovozci byly jasně ve vzájemném rozporu.
Návrh týkající se definice obuvi STAF byl proto zamítnut.
(19) Závěrem se potvrzuje vyloučení obuvi STAF z definice dotčeného výrobku uvedené v prozatímním nařízení.
Minimální hodnota obuvi STAF by se měla snížit z 9,00 EUR na 7,50 EUR.
Jelikož nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzují se nálezy týkající se obuvi STAF uvedené v 13. až 19. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Z řízení je s konečnou platností vyloučena obuv STAF, jejíž hodnota činí nejméně 7,5 EUR.
1.2. Dětská obuv
(20) Dětská obuv, tj. obuv se stélkou o délce menší než 24 cm a s kombinovanou podešví a podpatkem nejvýše 3 cm, spadající pod kódy KN: ex64032000, ex64033000, 64035111, 64035191, 64035931, 64035991, 64039111, 64039191, 64039931, 64039991 a ex64051000, nepodléhala prozatímním antidumpingovým opatřením, jelikož prozatímní nálezy nebyly takové, aby mohly odůvodnit tato opatření zájmem Společenství.
(21) V 28. až 31. bodě odůvodnění prozatímního nařízení nebyl přijat konečný závěr, zda by měla být dětská obuv zahrnuta do definice dotčeného výrobku či ne.
Ačkoli některé argumenty hovořily pro vyloučení dětské obuvi z tohoto šetření, neumožnily přijmout v této fázi šetření konečný závěr.
Proto bylo rozhodnuto považovat až do doby, než proběhne další šetření a úvahy v konečné fázi, dětskou obuv za součást dotčeného výrobku.
(22) Po zveřejnění prozatímních nálezů některé zúčastněné strany tvrdily, že dětská obuv by měla být vyloučena ze škály výrobků, jichž se šetření týká.
Tato tvrzení byla založena na předpokladu, že zejména styl, design, prodejní kanály a služby zákazníkům uvedené v 30. a 31. bodě odůvodnění prozatímního nařízení jasně odlišují dětské boty od ostatních druhů obuvi, jichž se toto šetření týká.
(23) Tato tvrzení však nebyla považována za dostatečná pro vyloučení dětské obuvi z definice dotčeného výrobku, jelikož nebyla doložena dostatečnými důkazy prokazujícími, že v tomto šetření lze stanovit jasnou dělicí čáru mezi dětskými botami a ostatními druhy obuvi.
Naopak, bylo zjištěno, že základní fyzické a technické vlastnosti dětské obuvi, které jsou společné vlastnostem dotčeného výrobku – kombinace svršku z usně s různými druhy podešví k ochraně chodidel – jsou mnohem důležitější než případné rozdíly (tj. v podstatě velikost).
Dále se zdálo, že se styl, design, prodejní kanály a služby zákazníkům zásadním způsobem neliší od jiných druhů obuvi, jichž se šetření týkalo.
Pouhá skutečnost, že dětská obuv tvoří zvláštní podskupinu v rámci dotčeného výrobku, neopravňuje k vyloučení této obuvi ze škály výrobků.
Ve skutečnosti bylo zjištěno, že mezi dětskou obuví a dotčeným výrobkem neexistuje jasná dělicí čára, ale spíše velké překrytí, pokud jde o definici dotčeného výrobku, především že se jedná o pomůcku, která má krýt a chránit chodidla lidí zejména při chůzi.
(24) V reakci na zveřejnění prozatímního nařízení výrobní odvětví Společenství uvedlo, že by dětská obuv měla tvořit součást dotčeného výrobku.
Byly předloženy důkazy prokazující, že ve Společenství dosud existuje významná výroba dětské obuvi.
(25) Tvrzení výrobního odvětví Společenství pouze potvrzuje konečné nálezy.
S konečnou platností se tedy uzavírá, že by dětská obuv měla být do definice dotčeného výrobku zahrnuta.
1.3. Ostatní žádosti o vyloučení
(26) Několik zúčastněných stran tvrdilo, že se některé jiné druhy obuvi patřící do těchto kódů KN příliš liší, zejména pokud jde o užití, než aby patřily do stejné kategorie výrobků.
Tato tvrzení jsou analyzována níže.
i) Obuv pro turistiku, horolezectví a ostatní venkovní obuv
(27) Ve smyslu kombinované nomenklatury se obuv určená pro turistiku, horolezectví nebo jiná venkovní obuv (dále jen "turistická obuv") nepovažuje za obuv určenou pro sportovní aktivitu, a proto tyto druhy obuvi nespadají do definice obuvi STAF uvedené v 13. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Některé strany však požadovaly, aby tento výrobek byl z řízení vyloučen, jelikož i) požadavky na takovouto turistickou obuv jsou údajně velmi podobné specifikacím obuvi STAF, ii) z hlediska prodejních kanálů a vnímání spotřebitelů údajně lze turistickou obuv jednoznačně odlišit od ostatních druhů obuvi a iii) placení větších cel z turistické obuvi by údajně mělo na tento specifický trh škodlivý vliv.
(28) Nebyly předloženy žádné dodatečné důkazy týkající se zvláštních technických stránek a vlastností turistické obuvi za účelem změny závěru uvedeného v 34. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, v němž se uvádí, že i když různé druhy obuvi, např. turistická obuv, mohou opravdu mít některé dodatečné odlišné konkrétní vlastnosti, základní vlastnosti rovněž tohoto druhu obuvi se neliší.
Kromě toho bylo zjištěno, že se turistická obuv ve Společenství vyrábí ve velkém množství a že nelze stanovit jasnou dělicí čáru mezi dováženou turistickou obuví a výrobou Společenství.
To bylo potvrzeno rovněž rozhodnutím zařadit stejný druh obuvi do škály výrobků v nařízení Rady (ES) č. 2155/97 [4].
Ačkoli turistická obuv může mít někdy specifické vlastnosti, má stejné základní fyzické a technické vlastnosti jako ostatní obuv zahrnutá do škály výrobků.
Pokud jde o její užití a vnímání spotřebitelů, bylo rovněž zjištěno, že existuje velké překrytí s ostatními druhy obuvi zahrnutými do definice výrobku.
V souladu s tím se usuzuje, že by se šetření mělo i nadále vztahovat na turistickou obuv.
ii) Obuv k použití pro mechanoterapii
(29) Jeden dovozce požádal o vyloučení některé obuvi k použití pro mechanoterapii.
Ačkoli výrobek v současné době patří do kódů KN 64039993, 64039996 a 64039998, dovozce tvrdil, že tento druh obuvi by měl být z řízení vyloučen, jelikož údajně má odlišné fyzické a chemické vlastnosti, jiné prodejní kanály a je spotřebiteli vnímán odlišně jako certifikovaný zdravotnický výrobek, jenž se smí prodávat jako zdravotnický prostředek pro účely mechanoterapie.
(30) Bylo zjištěno, že by se tento druh obuvi měl považovat za součást dotčeného výrobku.
Ačkoli tento výrobek má odlišnou technologii a užití a lze ho používat za účelem léčení, tyto specifické vlastnosti se jasně a strukturálně neliší od dotčeného výrobku.
To podtrhuje skutečnost, že tento druh obuvi spotřebitelé kupují rovněž spíše pro své pohodlí než ze zvláštních zdravotnických důvodů, což bylo dokonce potvrzeno v žádosti podané dovozcem.
(31) Z výše uvedených důvodů se usuzuje, že žádost o vyloučení obuvi k použití pro mechanoterapii je nutno zamítnout.
iii) Plážové sandály z EVA
(32) Plážové sandály z EVA jsou boty, jejichž svršek tvoří pouze pásek z usně, tento svršek je připevněn na obou stranách k tenké lehké podešvi vyrobené z EVA v kombinaci s jinými materiály.
Některé zúčastněné strany tvrdily, že takovýto výrobek by měl být z tohoto šetření vyloučen, jelikož údajně má velmi specifické a odlišné základní fyzické a technické vlastnosti, podle nichž ho lze snadno rozpoznat jako plážové sandály, a tudíž má jiné koncové užití a je spotřebiteli vnímán odlišně než ostatní druhy obuvi zahrnuté do definice výrobku.
Zúčastněné strany dále tvrdily, že technologie používaná při výrobě plážových sandálů z EVA byla z Evropy zcela přesunuta.
(33) V tomto ohledu bylo zjištěno, že ačkoli plážové sandály z EVA skutečně mají některé specifické vlastnosti, mají stejné základní fyzické a technické vlastnosti jako ostatní obuv zařazená do škály výrobků.
Pokud jde o užití a vnímání spotřebitelů, bylo rovněž zjištěno, že existuje velké překrytí s ostatními druhy obuvi zahrnutými do definice výrobku, např. řemínkovými sandály a dřeváky.
Kromě toho bylo zjištěno, že prodejní kanály, marketing a móda jsou stejné jako u ostatních druhů obuvi zahrnutých do definice výrobku.
Výrobní odvětví Společenství mimoto předložilo důkazy, které prokazují, že se v ES dosud vyrábí značné množství plážových sandálů z EVA.
Proto se usuzuje, že žádost o vyloučení je nutno zamítnout.
iv) Obuv z vepřovicové usně
(34) Jedna zúčastněná strana uvedla, že ze šetření by měla být vyloučena obuv ze svrškem z vepřovicové usně, a to vzhledem k údajným rozdílům v jakosti a ceně a údajné neexistenci výroby obuvi s takovýmto druhem svršku v ES.
(35) Nebylo však možné jednoznačně rozlišit dováženou obuv z vepřovicové usně a výrobu Společenství, jelikož obě mají stejné základní fyzické a technické vlastnosti a užití.
Kromě toho se ukázalo, že prodejní kanály jsou obecně stejné, což se projevilo rovněž ve skutečnosti, že spotřebitelé nevnímají obuv z vepřovicové usně odlišně.
Žádost byla tedy zamítnuta.
v) Obuv s patentovanou technologií
(36) Jedna zúčastněná strana uvedla, že ze šetření by měla být vyloučena některá obuv s patentovanou technologií, tj. technologií spočívající ve zvláštním podpatku tlumícím nárazy, mezipodešvi s vycpávkou a speciální technologii, která zvyšuje pružnost tohoto druhu obuvi.
(37) Avšak při porovnání tohoto druhu obuvi s dotčeným výrobkem nebylo možno stanovit jasnou dělicí čáru s ohledem na základní fyzické a technické vlastnosti a užití tohoto druhu obuvi a dotčeného výrobku.
Ačkoli se uznává, že patentovaná technologie může přispět ke zvýšení pohodlí, samo o sobě to podstatně nemění charakteristiku obuvi určené pro běžné nošení.
Skutečnost, že určitá technologie je patentovaná, není sama o sobě důvodem pro vyloučení tohoto druhu obuvi ze škály výrobků.
Ačkoli se uznává, že tento výrobek může mít zvláštní vlastnosti, s ohledem na výrobek, jehož se šetření týká, však soutěží s výrobou ES.
Žádost byla proto zamítnuta.
vi) Sportovní obuv jiná než obuv STAF
(38) Některé zúčastněné strany požadovaly, aby z řízení byly vyloučeny všechny druhy sportovní obuvi, tedy nejen obuv STAF a sportovní obuv ve smyslu poznámky k položkám 1 ke kapitole 64 kombinované nomenklatury.
Tato žádost byla založena na stejných tvrzeních předložených za účelem vyloučení obuvi STAF a na údajném nedostatku některých druhů obuvi jiných než obuv STAF na trhu ES, pokud tyto druhy obuvi nebudou vyloučeny.
Posledně uvedené tvrzení nebylo doloženo konkrétními důkazy.
Nebyly tedy předloženy žádné nové závažné informace, aby s ohledem na ostatní druhy obuvi jiné než obuv STAF bylo možno změnit závěr v 27. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Žádost byla proto zamítnuta.
1.4. Závěr
(39) S konečnou platností se proto potvrzují předběžné závěry upravené podle oddílu B. 1.1 výše.
Pro účely tohoto řízení a v souladu s obvyklou praxí Společenství se usuzuje, že by se všechny druhy dotčeného výrobku měly považovat za jediný výrobek.
2. OBDOBNÝ VÝROBEK
(40) Jelikož s ohledem na obdobný výrobek nebyly podány žádné připomínky, potvrzuje se obsah a předběžné závěry.
(41) S ohledem na výše uvedené skutečnosti se s konečnou platností vyvozuje závěr, že v souladu s čl. 1 odst. 4 základního nařízení jsou dotčený výrobek a všechny odpovídající druhy obuvi se svrškem z usně vyráběné a prodávané ve srovnatelné zemi Brazílii, jakož i vyráběné a prodávané výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství obdobné.
C. VÝBĚR VZORKU
1. VÝBĚR VZORKU PRO VYVÁŽEJÍCÍ VÝROBCE V ČLR A VIETNAMU
(42) Některé strany tvrdily, že vzorky nebyly vzhledem k vyloučení obuvi STAF a dětské obuvi reprezentativní.
(43) Jak je uvedeno v 61. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vyloučení obuvi STAF nijak podstatně neovlivnilo reprezentativnost vzorku.
Pokud jde o dětskou obuv, je toto tvrzení vzhledem k rozhodnutí ponechat tyto druhy obuvi v oblasti šetření nepodstatné.
(44) Byly podány připomínky v souvislosti s procentními podíly vzorku stanovenými v rámci prozatímních opatření.
Tyto připomínky byly přezkoumány.
Bylo zjištěno, že včetně dětské obuvi připadlo na společnosti vybrané do vzorků více než 12 %, resp. více než 15 % množství vyvezeného do Společenství čínskými a vietnamskými spolupracujícími vyvážejícími výrobci dotčeného výrobku.
Vzorek je tedy jednoznačně reprezentativní.
Odkazuje se rovněž na argumenty uvedené v 56. bodě odůvodnění níže.
(45) Tvrdilo se rovněž, že výběr vzorků nebyl v souladu s antidumpingovou dohodou WTO, jelikož někteří významní vývozci byli vybráni na úkor společností s menším nebo žádným prodejem v ES, ale s poměrně velkým domácím prodejem.
(46) Jak již bylo vysvětleno v 60. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, cílem použité metodiky bylo zajistit co největší reprezentativnost vzorků a do největšího reprezentativního objemu vývozu, který je možno přezkoumat během stanovené doby, zahrnout některé společnosti s reprezentativním domácím prodejem.
To má umožnit výpočet běžné hodnoty v případě, že některým vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku je možno přiznat status tržního hospodářství.
Vzorky nebyly vybrány v rozporu s pravidly WTO ani článkem 17 základního nařízení, podle něhož musí být vzorek buď statisticky reprezentativní, nebo musí zahrnovat největší reprezentativní objem výroby, prodeje nebo vývozu, který může být ve stanovené lhůtě přiměřeně přezkoumán.
Výše zmíněná pravidla tedy umožňují použít jako kritérium výběru prodej, a to domácí nebo na vývoz.
(47) Kromě toho se připomíná, že jak je vysvětleno v 57. a 58. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, orgány dotčených zemí výběr vzorku bez výhrad schválily.
(48) Některé zúčastněné strany rovněž tvrdily, že schválení složení vzorku pro ČLR se mělo vyžadovat spíše od hongkongských a tchajwanských orgánů, jelikož čínské výrobce velkou měrou vlastní podílníci z těchto zemí.
Proto se řízení údajně týká stran v těchto zemích.
(49) Toto tvrzení bylo nutno odmítnout. V souladu s čl.
17 odst. 2 základního nařízení je obvyklou praxí Komise usilovat v antidumpingovém řízení, v němž se použije výběr vzorku, o schválení orgány vyvážející země nebo sdruženími výrobců.
V tomto případě byly mimoto státní orgány dotčených zemí v úzkém kontaktu se sdruženími výrobců v těchto zemích.
Vyvážejícími zeměmi jsou v tomto řízení ČLR a Vietnam.
Proto se usilovalo o schválení složení vzorků těmito orgány a toto schválení bylo od nich získáno.
(50) Jeden vietnamský vyvážející výrobce nezařazený do vzorku zopakoval své připomínky, že jelikož řádně vyplnil antidumpingový dotazník, měl by mít možnost využít individuální zjišťování.
Nicméně skutečnost, že strana nezařazená do vzorku poskytne odpověď na antidumpingový dotazník, nevede automaticky k individuálnímu zjišťování.
Jak bylo vysvětleno v 64. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vzhledem k nebývalé velikosti vzorků Komise došla k závěru, že individuální zjišťování u dalších vyvážejících výrobců by šetření nepřiměřeně zatížilo a to by nemohlo být ukončeno v přiměřené lhůtě.
(51) Strany rovněž tvrdily, že výběr reprezentativního domácího prodeje ve vzorku není přiměřený, jelikož žádnému vývozci nemohl být přiznán status tržního hospodářství.
Toto tvrzení se však považovalo za bezpředmětné, jelikož rozhodnutí o přiznání statusu tržního hospodářství se přijímá až po výběru vzorku.
(52) Tvrzení bylo proto odmítnuto a jelikož neexistovaly žádné další připomínky k této záležitosti, dospělo se k závěru, že vzorky byly reprezentativní.
2. VÝBĚR VZORKU VÝROBCŮ VE SPOLEČENSTVÍ
(53) Různé zúčastněné strany tvrdily, že došlo k porušení článku 17 základního nařízení, jelikož vzorek výrobců ve Společenství není údajně reprezentativní.
Toto tvrzení se zakládá na skutečnosti, že do vzorku bylo vybráno pouze deset společností a že tyto společnosti představují pouze 10 % celkového objemu výroby žadatelů a pouze menší podíl celkové výroby Společenství (tj. méně než 5 %), jelikož žadatelé v tomto případě představují jen o něco málo více než 40 % celkové výroby Společenství.
Kromě toho strany uvedly, že některé zaznamenané tendence u výrobců ve Společenství zařazených do vzorku neodpovídají tendencím zaznamenaným u žadatelů celkově, a že tedy vzorek není reprezentativní.
(54) Jedno sdružení dovozců rovněž uvedlo, že vzorek výrobců ve Společenství není statisticky reprezentativní a že se inspekce na místě týkaly pouze zanedbatelné části výrobců ve Společenství.
(55) V této souvislosti se připomíná, že v článku 17 základního nařízení se stanoví, že šetření může být omezeno na vzorky, které jsou statisticky reprezentativní, nebo které představují největší reprezentativní objem výroby, prodeje nebo vývozu, který může být přiměřeně přezkoumán.
(56) Ze znění tohoto článku jednoznačně vyplývá, že neexistuje žádné kvantitativní určení nebo prahová hodnota, pokud jde o to, co představuje reprezentativní objem.
Jediným údajem je, že tento objem by měl být omezen tak, aby mohl být ve stanovené lhůtě přiměřeně přezkoumán.
(57) S ohledem na zvláštní okolnosti případu, tj. vzhledem k tomu, že výrobní odvětví Společenství je velmi roztříštěné, je nevyhnutelné, že společnosti ve vzorku pokrývají poměrně malou část celkové výroby Společenství.
Jak bylo vysvětleno v 65. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vybrala Komise vzorek založený hlavně na velikosti podle objemu výroby, ale přihlížela rovněž i k zeměpisnému rozmístění výrobců, aby bylo zajištěno, že vzorek je reprezentativní v tomto ohledu.
Počet vybraných společností ve vzorku však bylo nutno omezit na to, co bylo možno ve stanovené lhůtě přiměřeně přezkoumat, tj. v tomto případě na deset společností.
Vzhledem k tomu, že výrobní odvětví je vysoce roztříštěno a že do vzorku byli zařazeni větší výrobci, nemělo by další zvýšení počtu společností v žádném případě významný vliv na podíl vzorku v porovnání s celkovou výrobou Společenství.
V této souvislosti se dále uvádí, že v rozporu s tvrzením některých stran neexistuje právní povinnost zahrnout do vzorku malé a střední podniky podle definice v příslušných právních předpisech ES, jak jednoznačně vyplývá ze znění čl. 17 odst.
(58) Jak bylo objasněno výše, měl by být výběr vzorku buď statisticky reprezentativní, nebo být založen na reprezentativním objemu.
Jelikož v daném případě byl zvolen druhý způsob, bylo tvrzení, že vzorek není statisticky reprezentativní, odmítnuto.
Stejně tak skutečnost, že některé tendence zaznamenané u výrobců ve Společenství zařazených do vzorku nebyly údajně obdobné jako tendence zaznamenané u žadatelů celkově a že inspekce na místě byly provedeny u malého počtu výrobců ve Společenství, nepředstavují z právního hlediska opodstatněná tvrzení, která by zpochybnila platnost vzorku.
(59) Z výše objasněných důvodů byla tvrzení různých stran odmítnuta a potvrzuje se platnost vzorku, jelikož vzorek je reprezentativní a byl vybrán zcela v souladu s článkem 17 základního nařízení.
D. DUMPING
1. STATUS TRŽNÍHO HOSPODÁŘSTVÍ
1.1. Obecná poznámka
(60) Některé zúčastněné strany tvrdily, že Komise neposkytla individuálně pro každého z čínských a vietnamských vývozců nezařazených do vzorku informace, proč se mělo za to, že nemají nárok na status tržního hospodářství.
Podle tohoto tvrzení (které strany znovu zopakovaly při poskytnutí konečných informací) je Komise povinna provést individuální zjišťování s ohledem na předložené žádosti o status tržního hospodářství bez ohledu na to, zda je vývozce zařazen do vzorku či ne.
Domnívaly se, že použitá metodika upírá společnostem nezařazeným do vzorku právo na individuální zjišťování a představuje porušení čl. 2 odst.
(61) Usuzuje se však, že stávající ustanovení o výběru vzorku (článek 17 základního nařízení) zcela zahrnuje situaci společností žádajících o status tržního hospodářství.
Ať se jedná o země s tržním hospodářstvím nebo o ekonomiky v procesu transformace, nemají vývozci, jak logicky vyplývá z použití vzorku, možnost individuálního zjišťování a závěry, k nimž se dospělo s ohledem na vzorek, se použijí i na ně.
Článek 17 základního nařízení stanoví obecnou metodu k řešení situací, není-li vzhledem k vysokému počtu dotčených společností možné individuální zjišťování, tj. použití reprezentativního vzorku.
Neexistuje důvod, proč by výběr vzorku nemohl být stejně tak použit v případě, kdy vysoký počet dotčených společností zahrnuje vysoký počet společností žádajících o status tržního hospodářství nebo individuální zacházení.
Stejně jako v každém jiném případě výběru vzorku se pro všechny společnosti zařazené do vzorku určí vážený průměr, a to bez ohledu na metodiku použitou pro výpočet dumpingu pro každou společnost jako výsledek posouzení žádosti o status tržního hospodářství nebo individuální zacházení.
Status tržního hospodářství nebo individuální zacházení tedy nebrání použití běžného výběru vzorku.
Hlavním důvodem výběru vzorku je dosáhnout rovnováhy mezi administrativními požadavky na možnost posouzení případu včas v rámci závazných lhůt na jedné straně a provedení individualizované analýzy v co největším rozsahu na straně druhé.
Konečně, je nutné připomenout, že počet žádostí o status tržního hospodářství byl v tomto případě tak velký, že individuální posouzení žádostí (jak se někdy provádí v jiných případech) nebylo z administrativního hlediska možné.
Proto se považovalo za přiměřené použít pro všechny společnosti nezařazené do vzorku vážené průměrné rozpětí vyplývající ze všech společností ve vzorku, aniž se rozlišovalo mezi společnostmi, které získaly status tržního hospodářství nebo individuální zacházení, a ostatními společnostmi.
Tvrdilo se rovněž, že výpočet dumpingu nebyl dostatečně spolehlivý, jelikož byl použit výběr vzorku s ohledem na žádosti o status tržního hospodářství.
Toto tvrzení bylo nutno odmítnout.
Především, nebyl použit výběr vzorku žádostí o status tržního hospodářství, nýbrž výběr vzorku vyvážejících výrobců.
Za druhé, ustanovení o výběru vzorku mají zajistit dostatečně spolehlivé zjištění existence dumpingu v případě vysokého počtu vyvážejících výrobců.
Za třetí, v případech, kdy vyvážející výrobci podali rovněž žádosti o status tržního hospodářství, neexistuje důvod dospět k závěru, že použití běžně užívaného výběru vzorku vede k nedostatečně spolehlivému zjištění.
Ve skutečnosti je v rozporu se samotnou koncepcí výběru vzorku tvrdit, že vzhledem k tomu, že vývozci (nezařazení do vzorku) měli být klasifikováni jako vývozci se statusem tržního hospodářství či bez něj, není vzorek takovýchto vývozců sám o sobě reprezentativní.
Stejně jako v jakémkoli jiném antidumpingovém šetření není nikdy situace jednotlivých vývozců totožná.
Mezi jednotlivými výrobci mohou existovat významné rozdíly, nicméně výběr vzorku lze přesto použít.
Za čtvrté, klasifikace společnosti jako společnosti, jíž nebyl přiznán status tržního hospodářství, znamená pouze to, že běžnou hodnotu nelze stanovit na základě vlastních údajů společnosti, nýbrž je nutno použít proveditelnou alternativní metodiku.
Proveditelné alternativy se však musí použít i v ostatních důležitých oblastech stanovení dumpingu, viz např. čl. 2 odst.
1 a 6 základního nařízení. Za páté, reprezentativnost vzorku dále podtrhuje skutečnost, že vlády vyvážejících zemí samy navrhly velkou většinu společností, které byly do vzorku vybrány.
Jinými slovy, ony samy považovaly tyto vzorky za reprezentativní pro všechny své vyvážející výrobce.
(62) Někteří vyvážející výrobci z ČLR a Vietnamu stále tvrdili, že v předchozích případech Komise provedla individuální zjišťování s ohledem na status tržního hospodářství, i když počet vyvážejících výrobců byl vysoký.
V těchto případech, např. ve věci "polyesterových nekonečných vláken" (nařízení Rady (ES) č. 1487/2005 ze dne 12. září 2005) [5] bylo provedeno individuální zjišťování s ohledem na status tržního hospodářství, ačkoli pro posouzení dumpingu byl v souladu s článkem 17 základního nařízení použit výběr vzorku.
(63) V této souvislosti se však připomíná, že ve výše uvedeném případě bylo zjištěno, že je možno provést individuální posouzení žádostí o status tržního hospodářství, zatímco v tomto šetření tomu tak není.
Kromě toho se poznamenává, že ve výše uvedeném případě bylo v souladu s pravidly pro výběr vzorku pro společnosti nezařazené do vzorku, jimž však byl přiznán status tržního hospodářství, stanoveno vážené průměrné rozpětí společností se statusem tržního hospodářství ve vzorku, tj. nebylo pro ně stanoveno individuální rozpětí, ale vážené průměrné rozpětí zjištěné pro společnosti se statusem tržního hospodářství.
(64) V předchozích případech, kdy byl použit výběr vzorku a spolupracující vývozci požadovali status tržního hospodářství, byly počty zúčastněných stran takové, že umožňovaly posoudit každou žádost jednotlivě.
Vzhledem k nebývalému počtu došlých žádostí o status tržního hospodářství v tomto případě nebylo možno posoudit každou žádost jednotlivě.
Ostatní vývozci, ať už zařazení či nezařazení do vzorku, znovu zopakovali, že jim měl být přiznán status tržního hospodářství.
Na podporu svého tvrzení někteří z nich předložili své stanovy, aby prokázali, že se jejich situace neliší od situace společnosti Golden Step, což je jediná společnost, jíž byl status tržního hospodářství přiznán.
(65) V této souvislosti se poznamenává, že v tomto řízení bylo použito ustanovení o výběru vzorku uvedené v článku 17 základního nařízení.
Následná tvrzení vyvážejících výrobců nezařazených do vzorku nebyla přezkoumávána, jelikož v souladu s čl. 17 odst.
3 základního nařízení by to znamenalo příliš velké zatížení a bránilo by to včasnému ukončení šetření. Pokud jde o následná tvrzení společností zařazených ve vzorku, zabývají se jimi příslušné odstavce níže týkající se specifických záležitostí souvisejících s každou z obou zemí dotčených tímto řízením.
(66) Někteří vyvážející výrobci tvrdili, že Komise neposoudila žádosti o status tržního hospodářství v tříměsíční lhůtě po zahájení řízení, jak stanoví čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední pododstavec základního nařízení.
(67) Ačkoli posouzení žádosti o status tržního hospodářství bylo v tomto případě provedeno později než tři měsíce po zahájení řízení, byly jednotlivým vyvážejícím výrobcům ve vzorku poskytnuty informace o jejich statusu tržního hospodářství a plné právo na obranu.
Před uložením prozatímních opatření nejsou strany nepříznivě postiženy určením statusu tržního hospodářství.
(68) Někteří vyvážející výrobci, kteří již požádali o individuální zjišťování, zopakovali svou žádost.
Avšak z důvodů uvedených v 64. bodě odůvodnění prozatímního nařízení nebylo možno v případě vyvážejících výrobců v ČLR ani ve Vietnamu individuální zjišťování povolit.
(69) Jak bylo objasněno v 53. až 63. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vzhledem k vysokému počtu spolupracujících vyvážejících výrobců v ČLR a ve Vietnamu se ke zjištění cla, které se použije pro spolupracující vývozce nezařazené ve vzorku, použil reprezentativní vzorek stejně jako ve všech antidumpingových případech.
1.2. Rozhodnutí o přiznání statusu tržního hospodářství vyvážejícím výrobcům v ČLR
(70) Po uložení prozatímních opatření uvedlo dvanáct čínských vyvážejících výrobců vybraných do vzorku, u nichž se uskutečnila inspekce na místě, že by jim měl být přiznán status tržního hospodářství, a zopakovali svá tvrzení, která uvedli již dříve.
(71) Jedna z těchto dvanácti společností, Golden Step, po poskytnutí prozatímních informací požádala o podstatnou změnu v souvislosti s posouzením své žádosti o status tržního hospodářství a předložila patřičné důkazy.
Je třeba připomenout, že žádost společnosti Golden Step o status tržního hospodářství byla zamítnuta, jelikož nebylo splněno kritérium 1 čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. Zamítnutí se zakládalo na existenci vývozní povinnosti, která znamenala, že společnost Golden Step nemohla svobodně určovat prodávané množství bez podstatných zásahů státu.
Po zveřejnění nálezů týkajících se statusu tržního hospodářství však společnost Golden Step předložila ve lhůtách stanovených k podání připomínek doklady prokazující, že podle skutečnosti ani podle práva vývozní povinnosti již nepodléhá.
(72) Po řádném uvážení změněných okolností v případě společnosti Golden Step a s ohledem na skutečnost, že přiznání statusu tržního hospodářství bylo zamítnuto pouze na základě toho, že společnost Golden Step nesplňovala kritérium 1, bylo rozhodnuto původní rozhodnutí revidovat a společnosti Golden Step status tržního hospodářství přiznat.
(73) Někteří výrobci, jimž nebyl status tržního hospodářství přiznán, tvrdili, že odkaz na prodejní omezení ve stanovách v jiných antidumpingových řízeních nevedl k zamítnutí žádosti o status tržního hospodářství.
Za prvé je třeba připomenout, že žádosti o status tržního hospodářství jsou analyzovány jednotlivě na základě předložených skutečností a neexistuje údajný rozpor s jinými minulými analýzami žádostí o status tržního hospodářství se srovnatelným souborem skutečností.
Naopak, v uvedeném případě vyvážející výrobce poskytl včas pozměněnou verzi svých stanov, které neobsahovaly prodejní omezení, a prokázal, že ve skutečnosti se na něj tato prodejní omezení nevztahovala.
(74) Ostatní strany uvedly, že nepřiznání statusu tržního hospodářství čínským vývozcům obuvi nebylo v souladu s pravidly WTO, zejména proto, že vývoz z Číny již nepodléhá státnímu monopolu, jak požaduje druhé doplňující ustanovení čl. VI odst. 1 přílohy 1 GATT 1994 jako podmínku pro to, aby se smluvní strany mohly odchýlit od stanovení běžné hodnoty na základě údajů o běžné hodnotě pocházejících z vyvážejících zemí.
(75) V době, kdy byla výše uvedená doplňující poznámka zavedena, byla ČLR spolu s jinými zeměmi skutečně považována za zemi se státním monopolem na vývoz.
Od té doby byly v Číně provedeny hospodářské reformy, což vedlo k odlišnému zacházení s Čínou v řízeních na ochranu trhu.
V současnosti oddíl 15 protokolu o přistoupení Číny k WTO obsahuje konkrétní ustanovení, jak by se v řízeních na ochranu trhu mělo zacházet s dovozem z Číny.
Ustanovení v něm uvedená skutečně umožňují členům WTO, aby použili "metodiku, která není založena na důsledném srovnání s domácími cenami nebo náklady v Číně …, pokud výrobci, jichž se šetření týká, nemohou jednoznačně prokázat, že při výrobě a prodeji obdobného výrobku platí v odvětví vyrábějícím tento výrobek podmínky tržního hospodářství".
(76) V případě ostatních jedenácti společností zařazených do vzorku se poznamenává, že ve stanovené lhůtě nebyly předloženy žádné nové pádné důvody pro změnu rozhodnutí o nepřiznání statusu tržního hospodářství těmto společnostem.
(77) V této souvislosti se zejména uvádí, že k předložení pozměněných stanov, které již neobsahují prodejní omezení, dvou čínských vyvážejících výrobců teprve po poskytnutí konečných informací došlo příliš pozdě, než aby je bylo možno vzít v úvahu, jelikož v té době nezbýval dostatek času k provedení inspekce na místě v souladu s čl. 16 odst.
1 základního nařízení. Dotčené společnosti však v každém případě nesplnily podmínky pro přiznání statusu tržního hospodářství i z jiných důvodů, než jsou prodejní omezení (kritérium 1).
(78) Na ostatní připomínky těchto společností již byla dána odpověď v 69. až 77. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Potvrzují se tedy nálezy a závěry v nich obsažené a rozhodnutí o nepřiznání statusu tržního hospodářství těmto jedenácti společnostem zůstává zachováno.
1.3. Rozhodnutí o přiznání statusu tržního hospodářství vyvážejícím výrobcům ve Vietnamu
(79) Po uložení prozatímních opatření uvedlo sedm vietnamských vyvážejících výrobců vybraných do vzorku, že by jim měl být přiznán status tržního hospodářství, a zopakovalo svá tvrzení, která uvedlo již dříve, aniž poskytlo dostatečné nové důkazy.
Na tyto připomínky již byla dána odpověď v 78. až 90. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Nálezy uvedené ve výše uvedených bodech odůvodnění prozatímního nařízení se proto potvrzují a rozhodnutí o nepřiznání statusu tržního hospodářství všem osmi společnostem zůstává zachováno.
(80) Dva vietnamští vyvážející výrobci zařazení do vzorku uvedli, že by jim měl být přiznán status tržního hospodářství, jelikož se na ně vztahují důvody použité pro přiznání statusu tržního hospodářství společnosti Golden Step.
Podle jejich názoru jim status tržního hospodářství nebyl přiznán kvůli i) prodejním omezením v jejich obchodním povolení a stanovách a ii) existenci smlouvy mezi firmou ve spojení a firmou, jejímž výhradním vlastníkem je stát.
Tyto společnosti tvrdily, že tyto okolnosti platily rovněž pro čínského vyvážejícího výrobce, společnost Golden Step, a proto by zjištění, které se jich týká, mělo být totožné se zjištěním ohledně společnosti Golden Step.
(81) Je nutno poznamenat, že podle vysvětlení uvedeného v 78. až 90. bodě odůvodnění prozatímního nařízení nebyl dvěma vietnamským společnostem status tržního hospodářství přiznán, jelikož nesplňovaly kritéria 1, 2 a 3 čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. V této souvislosti se uvádí, že tyto dvě společnosti jsou držiteli investičních licencí, které ukládají množstevní prodejní omezení.
Tato omezení nebyla během doby šetření ani poté zrušena.
Jak bylo vysvětleno v 89. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tyto dvě společnosti nepodaly žádost o status tržního hospodářství pro jednoho svého vietnamského výrobce ve spojení.
Nebylo proto možné zjistit, zda tato skupina jako celek splňuje všechny podmínky pro přiznání statusu tržního hospodářství.
Skutečnost, že tato společnost ve spojení měla zpracovatelskou smlouvu se společností ve vlastnictví státu, nebyla při zjišťování ohledně statusu tržního hospodářství použita, jelikož Komise nemohla vyvodit závěr s ohledem na žádost o status tržního hospodářství, jež nebyla podána.
Proto se dospělo k závěru, že skutečná situace těchto dvou vietnamských vyvážejících výrobců nemá nic společného se situací společnosti Golden Step.
Předložená tvrzení musela být tedy odmítnuta.
2. INDIVIDUÁLNÍ ZACHÁZENÍ
2.1. Individuální zacházení pro vyvážející výrobce v ČLR
(82) Po uložení prozatímních opatření uvedli někteří čínští vyvážející výrobci vybraní do vzorku, že by jim mělo být přiznáno individuální zacházení, a znovu uvedli svá tvrzení, která předložili dříve, aniž ve stanovené lhůtě poskytli nové důkazy. V této souvislosti se zejména uvádí, že k předložení pozměněných stanov, které již neobsahují prodejní omezení, dvou čínských vyvážejících výrobců zařazených do vzorku došlo teprve po poskytnutí konečných informací. To již bylo příliš pozdě, než aby mohly být řádně ověřeny v souladu s čl. 16 odst. 1 základního nařízení.
(83) Z důvodů uvedených již v 94. bodě odůvodnění prozatímního nařízení musela být tato tvrzení odmítnuta.
(84) Ostatní čínští vyvážející výrobci uvedli, že nepřiznání individuálního zacházení čínským vyvážejícím výrobcům znamená porušení oddílu 15 protokolu o přistoupení Číny k WTO ve spojení s článkem 6.10 antidumpingové dohody.
(85) Toto bylo nutno odmítnout.
Především, antidumpingová dohoda není ve Společenství přímo použitelná.
Za druhé, článek 6.10 zmíněné dohody stanoví pouze obecné pravidlo pro určení individuálních rozpětí jednotlivým vývozcům.
Pokud však platí podmínky netržního hospodářství, stanoví právní předpisy WTO rovněž odchylky od obecného pravidla, například druhé doplňující ustanovení čl. VI odst.
1 přílohy 1 GATT 1994. Situací čínských vývozců se ve skutečnosti konkrétněji zabývá protokol o přistoupení Číny k WTO.
Z oddílu 15 tohoto protokolu však nelze odvodit povinnost určit individuální rozpětí pro jednotlivé vyvážející výrobce.
(86) Na základě stejných úvah strany tvrdily, že čl. 9 odst. 5 základního nařízení, který stanoví pravidla pro individuální zacházení, je v rozporu s právními předpisy WTO.
(87) To bylo nutno odmítnout nejen proto, že pravidla WTO nejsou přímo použitelná ve Společenství, ale rovněž proto, že nevylučují dvoustupňovou metodiku zahrnující i) status tržního hospodářství a ii) individuální zacházení.
(88) Čtyři čínští vývozci zopakovali svá tvrzení o individuálním zjišťování uvedená v 7. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Tvrdili, že pokud bylo možno přezkoumat vzorek dvanácti čínských společností, bylo možné prověřit i další čtyři společnosti.
(89) Z důvodů, které byly uvedeny již v 64. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, však tato tvrzení byla odmítnuta.
(90) Jiný vyvážející výrobce podal žádost o individuální zacházení po uložení prozatímních opatření.
Tento výrobce zahájil činnost po ukončení původního období šetření.
Ze stejného důvodu, jaký byl zmíněn výše, nebylo možno provést individuální zjišťování ohledně opodstatněnosti žádosti této společnosti.
Kromě toho bylo rovněž zjištěno, že stanovy této společnosti obsahovaly vývozní povinnost.
Společnost využívala rovněž daňové pobídky, které závisely na tom, že vývoz překročí určitý podíl jejího celkového prodeje.
Za těchto okolností by v žádném případě nebylo možné přiznat této společnosti individuální zacházení.
2.2. Individuální zacházení pro vyvážející výrobce ve Vietnamu
(91) Po uložení prozatímních opatření uvedlo šest vietnamských vyvážejících výrobců vybraných do vzorku, že by jim mělo být přiznáno individuální zacházení.
(92) Společnosti, jimž nebylo přiznáno individuální zacházení na základě čl. 9 odst.
5 písm. a) základního nařízení, pouze zopakovaly své tvrzení, že jejich vyvážená množství jsou určována svobodně. Připomíná se, že jejich vyvážená množství byla stanovena v investičních licencích společností, a nebylo tedy možno považovat je za množství svobodně určovaná společnostmi, jelikož jakákoli odchylka od podílu stanoveného v investiční licenci vyžadovala její předchozí pozměnění, které musely schválit státní orgány.
I když tito vývozci tvrdili, že tento podíl svobodně určuje společnost na základě hospodářských úvah, usuzuje se, že neexistuje důvod, aby byl podíl vývozu stanoven v investiční licenci, čímž se společnosti výslovně zakazuje prodat část její produkce na domácím trhu.
V takovém případě nemůže dotčená společnost svobodně rozhodovat o tom, zda v daném okamžiku upřednostňuje větší objem prodeje na domácím trhu, než je množství povolené v její licenci, jelikož to podléhá předchozímu souhlasu ze strany státních orgánů.
(93) Jedna za společností, jimž nebylo přiznáno individuální zacházení na základě čl. 9 odst.
5 písm. c) základního nařízení, tvrdila, že rozhodnutí Komise o nepřiznání individuálního zacházení nebylo dostatečně odůvodněno. Tato společnost je však zcela ve vlastnictví státu, tedy většina akcií nepatří soukromým osobám, nýbrž státu, který rovněž jmenuje vedení společnosti.
Kromě toho bylo zjištěno, že tato společnost je ve spojení se společností, která nesplnila požadavky pro přiznání statusu tržního hospodářství ani individuálního zacházení.
Vzhledem k tomu, že pokud by se pro tyto dvě společnosti ve spojení použily různé celní sazby, hrozilo by nebezpečí obcházení opatření, a vzhledem k obvyklé praxi zjišťovat, zda podmínky pro přiznání statusu tržního hospodářství nebo individuálního zacházení splňuje celá skupina společností ve spojení, nebylo možno zjistit, zda skupina jako celek splňuje všechny podmínky pro přiznání individuálního zacházení.
(94) Za těchto okolností se potvrzují závěry vyvozené v 97. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(95) Poslední dvě společnosti nepředložily žádné nové důkazy.
(96) Ze stejného důvodu jako v 97. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se mělo za to, že by rozhodnutí o nepřiznání individuálního zacházení osmi vietnamským společnostem mělo zůstat zachováno.
(97) S ohledem na žádosti o individuální zacházení vyvážejících výrobců, jež nebyli součástí vzorku, se odkazuje na příslušný odstavec výše.
3. BĚŽNÁ HODNOTA
3.1. Určení běžné hodnoty pro vyvážejícího výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství
(98) Běžná hodnota pro jediného vyvážejícího výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství, by měla být stanovena na základě poskytnutých údajů o domácím prodeji a výrobních nákladech.
Tyto údaje byly ověřeny v prostorách dotčené společnosti.
(99) Pokud jde o stanovení běžné hodnoty, Komise nejdříve zjistila, že dotčený vyvážející výrobce v období šetření neuskutečnil žádný domácí prodej.
Běžná hodnota proto nemohla být stanovena na základě cen příslušného vyvážejícího výrobce na domácím trhu podle čl. 2 odst.
1 prvního pododstavce základního nařízení. Musela být tedy použita jiná metoda.
(100) Za tímto účelem se zjišťovalo, zda by mohly být použity ceny ostatních prodejců nebo výrobců v ČLR podle čl. 2 odst.
1 druhého pododstavce základního nařízení. Žádnému jinému vyvážejícímu výrobci v ČLR však nebyl status tržního hospodářství přiznán.
Nebylo tedy možno použít ceny těchto vyvážejících výrobců na domácím trhu.
(101) Vzhledem k tomu, že ke stanovení běžné hodnoty nebylo možno použít ceny na domácím trhu, bylo nutné běžnou hodnotu vypočítat na základě nákladů dotyčného výrobce. Podle čl.
2 odst. 3 základního nařízení byla běžná hodnota následně stanovena připočtením přiměřené částky prodejních, správních a režijních nákladů a přiměřeného ziskového rozpětí k případně upraveným výrobním nákladům na vyvážené modely obuvi.
(102) Jelikož vyvážející výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství, neuskutečnil žádný domácí prodej a žádnému jinému čínskému vyvážejícímu výrobci nebyl přiznán status tržního hospodářství, musely být podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení prodejní, správní a režijní náklady a zisk stanoveny na základě jakékoli jiné rozumné metody.
(103) Komise proto použila výši prodejních, správních a režijních nákladů a míry zisku čínských vyvážejících výrobců, jimž byl status tržního hospodářství přiznán nedávno v jiných šetřeních a kteří uskutečnili domácí prodej v běžném obchodním styku v souladu s čl. 2 odst. 2 základního nařízení.
(104) Průměrné částky prodejních, správních a režijních nákladů a průměrné míry zisku zjištěné v těchto šetřeních byly připočteny k výrobním nákladům, jež vznikly dotčenému vyvážejícímu výrobci s ohledem na vyvážené modely obuvi.
3.2. Určení běžné hodnoty zjištěné ve srovnatelné zemi
(105) Některé strany tvrdily, že údajně nebylo vhodné vybrat za srovnatelnou zemi Brazílii na základě reprezentativnosti domácího prodeje v této zemi v porovnání s jinými navrhovanými srovnatelnými zeměmi jakožto jediného nebo hlavního důvodu.
(106) Za prvé je nutno zdůraznit, že reprezentativnost domácího prodeje není jediným důvodem, proč byla Brazílie vybrána.
Připomíná se, že v 109. až 123. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byly analyzovány i jiné činitele, například soutěžní prostředí na brazilském trhu, rozdíly ve struktuře výrobních nákladů včetně přístupu k surovinám a know-how brazilských výrobců, a vedly ke stejnému závěru.
Bylo zjištěno, že vzhledem k rozhodnutí vyloučit obuv STAF ze škály výrobků je výběr Brazílie ještě vhodnější, jelikož na rozdíl od ostatních zemí, které výše uvedené strany navrhovaly, brazilské společnosti stěží vyrábějí obuv STAF.
Pokud jde o ostatní činitele, jichž se zúčastněné strany dovolávaly, například sociálně-ekonomický a kulturní vývoj nebo mzdové náklady, nebyly považovány za důležité pro určení, zda je Brazílie vhodnou srovnatelnou zemí.
Co se týká hospodářského vývoje, neliší se Brazílie příliš od ostatních navrhovaných srovnatelných zemí jako Thajsko a Indonésie.
Volba Brazílie se proto nepovažuje za nepřiměřenou.
(107) Ačkoli pouhá skutečnost, že domácí prodej ve srovnatelné zemi je nižší než minimální objem ve výši 5 %, nutně neznamená, že tato země není vhodná, údaj o domácím prodeji méně než 2 % v případě thajských a indonéských společností navrhovaných některými stranami nicméně naznačuje, že tyto trhy jsou méně reprezentativní než trh brazilský.
(108) Kromě toho byl v tomto specifickém případě objem domácího prodeje (ačkoli to nebyl jediný důvod, proč byla vybrána Brazílie) zvlášť důležitý vzhledem k vysokému počtu různých druhů obuvi, které se v dotčených zemích vyrábějí a které je nutno porovnat s obuví vyráběnou ve srovnatelné zemi, která se co nejvíce podobá obuvi vyrobené v dotčených zemích.
(109) Některé strany uvedly, že použití co nejvíce srovnatelných kontrolních čísel výrobku (dále jen "PCN" – Product Control Number) použitých Komisí k vyvození prozatímního rozhodnutí nezajistí přesné a spravedlivé srovnání vývozních cen s běžnými hodnotami.
Poznamenává se, že zjevně nebylo možno najít v Brazílii odpovídající protějšek pro všechna PCN prodávaná vyvážejícími zeměmi.
V těchto případech se považuje za nejvhodnější postup použít za účelem spravedlivého srovnání co nejpodobnější PCN.
Kromě toho byly provedeny určité úpravy (např. dětská obuv, kvalita usně), aby se vyřešily materiálové rozdíly ve vlastnostech obuvi vyvážené vyvážejícími zeměmi a velmi podobnými druhy prodávanými v Brazílii.
Tyto vlastnosti buď nebyly v systému PCN v době jeho vzniku předpokládány, nebo nebyly zcela zahrnuty v dostupných údajích předložených zúčastněnými stranami.
(110) Dále se připomíná, že celkový prodej usňové obuvi spolupracujících brazilských výrobců je vyšší než celkový prodej výrobců z jiných navrhovaných srovnatelných zemí, tj. Indonésie, Indie a Thajska, kteří byli ochotni spolupracovat.
Usuzovalo se tedy, že sortiment vyráběný brazilskými společnostmi je pravděpodobně širší než sortiment vyráběný v ostatních uvažovaných zemích.
Proto se mělo za to, že pravděpodobnost nalezení brazilských druhů obuvi srovnatelných s čínskými nebo vietnamskými druhy obuvi je větší.
(111) Ve skutečnosti šest thajských společností, dvě indonéské společnosti a jedna indická společnost nahlásily celkový prodej (tj. domácí prodej a vývoz) méně než 8 milionů párů (tj. méně než 5 % dotčeného vývozu), zatímco 8 brazilských společností, které spolupracovaly, nahlásilo celkový prodej více než 40 milionů párů, z toho více než 18 milionů párů připadalo na pouhé 3 společnosti, jejichž údaje byly použity.
Za těchto okolností je zřejmé, že pravděpodobnost nalezení modelů vyráběných brazilskými společnostmi, které jsou srovnatelné s modely prodávanými dotčenými zeměmi, je vyšší než v případě společností z Thajska, Indie a Indonésie.
(112) Jedna strana uvedla, že sortiment brazilských výrobků není tak široký a pestrý jako produkce dotčených zemí.
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem však lze přiměřeně předpokládat, že sortiment brazilských společností, které poskytly potřebné informace a jejichž prodej (na domácím trhu a vývoz) byl 6krát až 13krát vyšší než prodej ohlášený společnostmi z Indie, Indonésie nebo Thajska, je dostatečně široký a pestrý.
(113) Zúčastněné strany poukázaly rovněž na údajný rozpor mezi 108. bodem odůvodnění prozatímního nařízení, v němž se uvádí, že "se zdá, že Brazílie je nejvhodnější volbou vzhledem k reprezentativnosti svého domácího prodeje, takže bylo možné vyhnout se nutnosti provádět výpočet běžné hodnoty a jejím případným četným úpravám", a 123. bodem odůvodnění prozatímního nařízení, v němž je vyvozen závěr, že rozdíl v kvalitě usní používaných společnostmi zařazenými do vzorku a brazilskými výrobci "není důvod pro to, aby byla Brazílie odmítnuta jako vhodná srovnatelná země, protože lze provést úpravy ohledně rozdílů ve fyzických vlastnostech, aby se tak vyjádřily rozdíly týkající se kvality usní".
(114) Žádný rozpor však neexistuje, jelikož v 108. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se pouze uvádí, že volba Brazílie je vhodnější, jelikož nebude nutné provádět tolik úprav jako v případě jiných možných srovnatelných zemí.
Dále je zřejmé, že v počáteční fázi šetření není možné vědět přesně, jaké úpravy budou nakonec nutné, aby bylo možno provést odpovídající srovnání.
Takovéto úpravy by byly pravděpodobně nutné i tehdy, pokud by za srovnatelnou zemi byla vybrána jiná země.
Avšak vzhledem k nedostatečné reprezentativnosti domácího prodeje v případě ostatních navrhovaných zemí a rovněž k pravděpodobně užšímu sortimentu jejich výrobků lze přiměřeně předpokládat, že jejich běžná hodnota by musela být vypočtena a že by bylo nezbytné provést více úprav, aby bylo možno porovnat thajské, indonéské nebo indické modely s modely vyráběnými v dotčených zemích, než tomu bylo v případě prodejních cen na brazilském domácím trhu.
(115) Co se týká hospodářského vývoje a příjmu na jednoho obyvatele, ačkoli se obvykle považují za nepodstatné, je nutné připomenout (jak bylo zmíněno v 115. bodě odůvodnění prozatímního nařízení), že podle hlavního kritéria Světové banky pro třídění ekonomik, tj. hrubého národního důchodu na jednoho obyvatele, patří Brazílie do stejné kategorie jako ČLR, Thajsko a Indonésie.
Mzdové náklady vyvážejících výrobců zařazených do vzorku v ČLR ani ve Vietnamu nebyly v porovnání s podmínkami výrobců v Brazílii, kteří byli zařazeni do vzorku, takové, aby odůvodňovaly úpravu. Poznamenává se rovněž, že nominální rozdíly v nákladech mezi srovnatelnou zemí a dotčenou vyvážející zemí nejsou samy o sobě významné.
Jelikož náklady a ceny nejsou obecně považovány za schůdný základ pro stanovení běžné hodnoty v zemích, na které se vztahuje čl. 2 odst.
7 základního nařízení, maří toto srovnání ve skutečnosti účel použití metod stanovených v čl. 2 odst.
(116) Některé strany tvrdily, že Brazílie není vhodnou srovnatelnou zemí vzhledem k údajným dotacím poskytovaným výrobcům obuvi v severní části území.
Podle těchto stran měly tyto dotace přilákat výrobu obuvi do severní části Brazílie, a tedy ovlivnit konkurenceschopnost trhu.
(117) Za prvé je nutno uvést, že toto tvrzení nebylo doloženo žádnými důkazy.
(118) Společnosti použité pro stanovení běžné hodnoty kromě toho neměly sídlo na severu území, ale na jihu, a proto se jich tyto údajné dotace nemohly týkat.
(119) Konečně, i kdyby existovaly tyto zásahy státu, jak je vývozci popsali, tento mechanismus by pouze bránil jiným společnostem, aby zřídily výrobní závod ve stejné oblasti, ne však, aby prodávaly své výrobky v některých částech brazilského trhu.
Trh s obuví jistě není trhem místním nebo regionálním, ale spíše národním a dokonce celosvětovým.
Proto skutečnost, že společnost případně obdrží dotace na zřízení výrobního závodu ve vzdálené oblasti, nebrání hospodářské soutěži, zejména ne na trhu se 7000 výrobci.
Ačkoli by náklady mohly být případně ovlivněny údajnými státními dotacemi, mělo by to se vší pravděpodobností pouze účinek na snížení prodejních cen, což by mělo tendenci snížit běžnou hodnotu, a tedy případná dumpingová rozpětí.
(120) S ohledem na důvody uvedené v 109. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, a zejména na skutečnost, že v Brazílii působí více než 7000 výrobců, nepovažovala se hospodářská soutěž na brazilském trhu za nepřiměřenou, aby Brazílie byla zamítnuta jako srovnatelná země.
(121) Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k tomu, že tvrzení nebylo dále doloženo, bylo nutno jej odmítnout.
(122) Dospělo se tedy k závěru, že Brazílie je vhodnou srovnatelnou zemí ke stanovení běžné hodnoty, jak bylo uvedeno již v 124. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3.3. Vývozní cena
(123) Jelikož zúčastněné strany nepodaly žádné připomínky, potvrzuje se metodika uvedená v 128. až 130. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(124) Některé strany tvrdily, že při výpočtu dumpingového rozpětí platného pro celou zemi by se nálezy neměly zakládat na vývozních cenách společností zařazených do vzorků.
Nálezy by měly být založeny spíše na objemu vývozu celé země (např. údaje Eurostatu).
(125) Toto tvrzení bylo nutno odmítnout.
Připomíná se, že v tomto konkrétním řízení byla použita ustanovení o výběru vzorku uvedená v článku 17 základního nařízení.
Proto byly použity pouze vývozní ceny společností zařazených do vzorku.
Pro společnosti zařazené do vzorku, které nesplnily kritéria pro přiznání statusu tržního hospodářství nebo individuálního zacházení, bylo vypočteno jedno vážené průměrné dumpingové rozpětí.
Jak bylo vysvětleno v 135. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, je toto vážené průměrné dumpingové rozpětí v souladu s čl. 9 odst.
6 základního nařízení platné pro spolupracující společnosti nezařazené do vzorku. Jelikož úroveň spolupráce byla vysoká, použilo se stejné dumpingové rozpětí rovněž na všechny ostatní čínské vyvážející výrobce.
3.4. Srovnání
(126) Některé strany uvedly, že nebyly poskytnuty veškeré podrobné údaje týkající se srovnání vývozních cen.
Podle těchto stran nebyly zejména kvantifikovány úpravy běžných hodnot stanovených na základě brazilských údajů.
(127) Po patřičném zvážení všech připomínek zúčastněných stran a po řádném přezkoumání spisu bylo zjištěno, že je vhodné provést opravu s ohledem na úpravy provedené u nákladů na usně, jak je uvedeno v 132. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
Bylo zjištěno, že výrobci ve vyvážejících zemích, zejména v Číně, prodávali usňovou obuv vyšší jakosti než brazilští výrobci na svém domácím trhu.
Rozdíl v jakosti obuvi spočíval v zásadě ve vyšší kvalitě použitých usní.
Rozdíl v jakosti se odrážel rovněž v pořizovací ceně použité usně. V případě obuvi vyvážené z Číny a Vietnamu byly usně dražší než usně použité v Brazílii k výrobě obuvi prodávané na domácím trhu.
Za tímto účelem byla hodnota usní u výrobců ve srovnatelné zemi srovnána s příslušnými hodnotami usní použitých čínskými a vietnamskými výrobci, kteří byli součástí vzorku.
Bylo zjištěno, že většina usní použitých čínskými a vietnamskými výrobci byla dovezena ze zemí s tržním hospodářstvím.
Proto se ke stanovení úpravy použil průměr zahrnující ceny na světovém trhu.
Příslušný výpočet byl proveden zvlášť pro obě vyvážející země.
Rozdíl v nákladech na usně byl vynásoben podílem usní na celkových výrobních nákladech.
Následné úpravy běžné hodnoty směrem nahoru činily 21,6 % (ČLR) a 16,4 % (Vietnam).
(128) Některé strany uvedly, že nebylo vhodné provést úpravy s ohledem na kvalitu usní, jestliže bylo zjištěno, že výrobní náklady ve vyvážejících zemích byly zkresleny s ohledem na skutečnost, že s jedinou výjimkou nebyl vývozcům v těchto zemích status tržního hospodářství přiznán.
(129) Toto tvrzení bylo nutno odmítnout.
Je pravdou, že přiznání statusu tržního hospodářství bylo zamítnuto také kvůli tomu, že byl zjištěn vliv státu s dopadem na náklady a ceny.
Jak však bylo uvedeno výše, bylo zjištěno, že useň byla dovážena ze zemí s tržním hospodářstvím.
(130) Některé strany tvrdily, že Komise nezveřejnila přesné údaje, na jejichž základě byla vypočtena úprava, a důvody pro nutnost revidovat úpravu s ohledem na usně po prozatímním rozhodnutí.
(131) Revize úpravy s ohledem na usně však byla vysvětlena výše.
Komise poskytla všem stranám dotčeným tímto řízením potřebné podrobné údaje týkající se zásadních skutečností a úvah, na jejichž základě bylo doporučeno uložit konečná opatření.
(132) Některé zúčastněné strany tvrdily, že by se neměla provést úprava běžné hodnoty s ohledem na výzkum a vývoj, jelikož obdobné částky výdajů na výzkum a vývoj vynaložili rovněž čínští a vietnamští výrobci.
(133) Bylo však zjištěno, že náklady na výzkum a vývoj, které vznikly výrobcům zařazeným do vzorku z dotčených zemí, se týkaly pouze výzkumu a vývoje v souvislosti s výrobou, kdežto v případě Brazílie zahrnovaly rovněž design a testování nových modelů obuvi, tzn. jedná se o jiný druh výdajů na výzkum a vývoj, a proto se považuje za vhodné tuto úpravu zachovat.
(134) Jedna strana rovněž uvedla, že by se měla provést úprava ke zohlednění skutečnosti, že zisk, jehož bylo dosaženo v souvislosti s prodejem výrobcům původního vybavení, je nižší než v případě ostatního prodeje.
(135) Toto tvrzení však nebylo podpořeno nálezy šetření v brazilských společnostech, kde takovýto rozdíl neexistuje.
Kromě toho je k rozdílu mezi prodejem výrobcům původního vybavení a prodejem vlastní značky přihlédnuto již v úpravě provedené s ohledem na rozdíly ve výdajích na výzkum a vývoj.
Tvrzení bylo proto odmítnuto.
(136) Dále se poznamenává, že byla nutná úprava s ohledem na dětskou obuv.
Žádný z brazilských výrobců dětskou obuv nevyrábí.
Lze zjistit (např. z údajů Eurostatu o dovozu), že dětské boty jsou obecně levnější než boty pro dospělé.
To lze přičíst menší velikosti dětských bot, tedy menšímu množství suroviny potřebné k jejich výrobě.
Úprava se proto provedla na základě poměrných cenových rozdílů mezi dětskou obuví a obuví pro dospělé, kterou prodává výrobní odvětví Společenství.
Úprava činí 33,2 % běžné hodnoty.
(137) Některé strany uvedly, že tato úprava nebyla dostatečně vysvětlena.
Dále uvedly, že jediným činitelem, který odůvodňuje rozdíl v ceně, je rozdílná velikost, a tedy množství použité suroviny.
Podle těchto stran byl takovýto předpoklad chybný.
V této souvislosti se uvádí, že stranám byly poskytnuty úplné informace o výše uvedené úpravě provedené s ohledem na dětskou obuv.
Strany, které považovaly tuto úpravu za chybnou, neuvedly žádnou lepší alternativní metodu, kterou by bylo možno použít, a zajistit tak spravedlivé srovnání vývozních cen a běžných hodnot.
(138) Jelikož nebyly podány žádné další připomínky, potvrzují se nálezy v 131. až 133. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(139) Některé strany tvrdily, že systém PCN neumožnil spravedlivé srovnání.
Strany zejména uvedly, že použitý systém PCN byl příliš široký a nezakládal se na fyzických vlastnostech specifických pro daný výrobek.
Podle těchto stran to údajně představuje porušení článku 2.4 antidumpingové dohody.
Strany dále uvedly, že obecné úpravy (s ohledem na kvalitu usní) nezajistily dostatečnou náhradu za tuto údajnou chybu.
(140) Tato tvrzení bylo nutno odmítnout.
Článek 2.4 antidumpingové dohody, jakož i čl. 2 odst.
10 základního nařízení nařizuje spravedlivé srovnání.
Tato ustanovení však neobsahují žádné podrobné údaje o konstrukci PCN. Je třeba připomenout, že je dlouhodobou praxí Společenství usnadňovat srovnatelnost mezi dotčeným výrobkem a obdobným výrobkem pomocí PCN, která rozdělují výrobek na druhy nebo modely podle určitých vlastností nebo technických specifikací.
V daném případě bylo vzato v úvahu pět takovýchto prvků, tj. styl obuvi, typ spotřebitele, druh obuvi, materiál podešve a podšívka.
Tyto prvky dostatečně vyjadřují základní dostatečné vlastnosti dotčeného výrobku.
Dále se poznamenává, že základní nařízení ani antidumpingová dohoda nestanoví právní povinnost použít v antidumpingovém řízení PCN.
V tomto případě se k zařazení modelů dotčeného výrobku vyráběného a prodávaného výrobci ve Společenství, ve vyvážejících zemích a ve srovnatelné zemi použil v souladu se zásadou spravedlivého srovnání jeden a tentýž systém PCN, aby bylo provedeno spravedlivé srovnání cen Společenství, vývozních cen a běžných hodnot.
(141) Dále bylo zjištěno, že otázka kvality usní, která nebyla v systému PCN zahrnuta, skutečně ovlivnila ceny a srovnatelnost cen dotčeného výrobku. Useň obvykle tvoří až 50 % či více celkových výrobních nákladů na usňovou obuv.
V závislosti na druhu, kvalitě a množství použité usně se mohou náklady na useň významně lišit.
Bylo však zjištěno, že rozdíly v nákladech se odpovídajícím způsobem odrážejí v prodejních cenách. Ke srovnání běžné hodnoty a vývozních cen a pro účely výpočtu cenového podbízení nebo prodeje pod cenou se v souladu s čl.
2 odst. 10 písm. a) základního nařízení provedla odpovídající úprava s ohledem na rozdíly ve fyzických vlastnostech.
(142) Jiné strany zaznamenaly v rámci některých PCN obrovské cenové rozdíly, což podle jejich názoru naznačovalo chybu v systému PCN.
(143) Cenové rozdíly mohly být zapříčiněny různými okolnostmi, např. výkyvy trhu, zvláštním cenovým tlakem v případě nadměrné nabídky atd. a ochotou k dumpingu atd. V každém případě je s ohledem na použití systému PCN rozhodující to, že se použil důsledně na všechny strany, jichž se tento případ týká.
Cenové rozdíly mohou být ve skutečnosti zapříčiněny řadou činitelů, např. módními trendy nebo psychologií trhu, což nezpochybňuje nutně srovnatelnost výrobků v rámci stejného PCN.
Co je důležitější, strany neuvedly žádnou jinou lepší a proveditelnou metodiku, která by usnadnila srovnatelnost.
Jak již bylo zmíněno, byly případné cenové rozdíly zapříčiněné odlišnou kvalitou usní zohledněny provedením příslušných úprav.
Tvrzení proto bylo nutno odmítnout.
(144) Jiné strany tvrdily, že jelikož bylo rozhodnuto o vyloučení obuvi STAF ze škály dotčeného výrobku, měl by být tento druh obuvi identifikován v systému PCN zvlášť.
(145) Pokud v tomto případě vznikla potřeba vyloučit obuv STAF ze škály dotčeného výrobku, použila se s ohledem na všechny vyvážející výrobce přiměřená a jednotná metodika, aby se ze šetření vyloučil veškerý jejich prodej této obuvi.
Záměr vyloučit obuv STAF ze škály dotčeného výrobku byl oznámen všem dotčeným stranám dlouho před tím, než byly poskytnuty prozatímní informace.
Po tomto sdělení ani po zveřejnění prozatímních nálezů žádný vyvážející výrobce nepředložil revidované údaje, které by umožnily lépe určit prodej obuvi STAF v jeho soupisech transakcí.
Za těchto okolností se metodika PCN použitá s cílem vyloučit prodej obuvi STAF považuje za přiměřenou a vhodnou.
3.5. Dumpingová rozpětí
3.5.1. Obecná metodika
(146) Některé strany tvrdily, že skutečnost, že se nerozlišovalo mezi spolupracujícími a nespolupracujícími společnostmi, zvýhodnilo nedostatečnou spolupráci.
Jak bylo vysvětleno v 139. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, úroveň spolupráce byla vysoká, a proto se v souladu s obvyklou praxí považovalo za správné stanovit dumpingové rozpětí pro všechny nespolupracující vyvážející výrobce ve výši váženého průměrného dumpingového rozpětí, které bylo stanoveno pro spolupracující vyvážející výrobce v dotčených zemích, kteří byli zařazeni do vzorku.
Jelikož nebyly podány žádné připomínky, potvrzuje se obecná metodika použitá ke stanovení dumpingových rozpětí popsaná v 134. až 143. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3.5.2. Dumpingová rozpětí
a) Čínská lidová republika
- Dumpingové rozpětí u společnosti Golden Step, vyjádřené jako procento ceny CIF na hranice Společenství, činí 9,7 %.
- Konečné celostátní dumpingové rozpětí, vyjádřené jako procento ceny CIF na hranice Společenství, činí 28,9 %.
b) Vietnam
- Konečné celostátní dumpingové rozpětí, vyjádřené jako procento ceny CIF na hranice Společenství, činí 70,1 %.
E. ÚJMA
1. OBECNÁ USTANOVENÍ
(147) Stejně jako v prozatímní fázi a vzhledem k výše uvedeným konečným závěrům týkajícím se škály výrobků byly všechny údaje související s obuví STAF z níže analyzovaných údajů vyloučeny.
Na žádost některých vyvážejících výrobců se potvrzuje, že se toto vyloučení vztahovalo stejně na dovoz z dotčených zemí i z ostatních třetích zemí, jakož i na údaje týkající se výrobního odvětví Společenství.
(148) Vzhledem k výše uvedenému konečnému závěru, že by dětská obuv měla být zahrnuta do škály dotčeného výrobku, byla konečná analýza újmy provedena pro celý dotčený výrobek, tj. včetně dětské obuvi.
2. VÝROBA VE SPOLEČENSTVÍ
(149) Jedno sdružení dovozců znovu uvedlo své tvrzení, že pokud se žadatelé, kteří údajně ve Společenství pouze kompletují části obuvi nepocházející ze Společenství, považují za výrobce Společenství, měli by být dovozci, kteří ve Společenství vykonávají návrhářskou, značkovou, výzkumnou a vývojovou, řídící a maloobchodní činnost, rovněž považováni za výrobce ve Společenství.
(150) Tímto tvrzením se již zabýval 148. bod odůvodnění prozatímního nařízení, v němž se dospělo k závěru, že za výrobce ve Společenství lze považovat jen společnosti, které působí ve Společenství v oblasti výroby.
Výrobky, s nimiž dovozci obchodují, jsou mimo jiné vyrobené v Číně a Vietnamu a nelze je považovat za výrobky pocházející ze Společenství, vztahují se na ně dovozní cla, a takovéto hospodářské subjekty ve Společenství proto nelze považovat za výrobce ve Společenství.
(151) Jelikož nebyly poskytnuty žádné nové informace, tyto závěry se potvrzují a s konečnou platností se uzavírá, že výrobci zmínění v 146. bodě odůvodnění prozatímního nařízení představují celkovou výrobu ve Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 základního nařízení.
3. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(152) Různí vyvážející výrobci, dovozci a jedno sdružení dovozců zpochybnili definici výrobního odvětví Společenství z toho důvodu, že společnosti nezařazené do vzorku v průběhu šetření nespolupracovaly, např. poskytnutím odpovědi na dotazník k výběru vzorku, a proto v průběhu šetření nebyl splněn právní požadavek týkající se postavení žadatele.
Z těchto důvodů tvrdili, že z právního hlediska nemohlo 814 žadatelů představovat výrobní odvětví Společenství.
(153) Poukazovalo se rovněž na různá nařízení Rady, kdy byli žádající výrobci, kteří řádně nespolupracovali, z definice výrobního odvětví Společenství vyloučeni.
(154) V této souvislosti je třeba poznamenat, že podle čl. 4 odst. 1 základního nařízení se výrazem výrobní odvětví Společenství rozumí výrobci obdobných výrobků ve Společenství, jejichž společný výstup představuje podstatnou část celkové výroby podle čl. 5 odst. 4 základního nařízení. V čl. 5 odst. 4 je uvedena definice této podstatné části, tj. že na ty výrobce Společenství, kteří podnět výslovně podpořili, by mělo připadat nejméně 25 % celkové výroby Společenství a více než 50 % celkové výroby obdobného výrobku té části výrobců Společenství, kteří šetření výslovně podpořili nebo odmítli.
(155) V tomto konkrétním případě žádající výrobci ve Společenství představovali více než 40 % výroby ve Společenství a podle výše uvedených právních požadavků se mělo za to, že představují výrobní odvětví Společenství.
Stížnost kromě toho neodmítl žádný výrobce.
(156) Je pravda, že obvyklou praxí orgánů je, že žádající výrobci ve Společenství, kteří v průběhu šetření uspokojivě nespolupracovali, jsou obvykle z definice výrobního odvětví Společenství vyloučeni a že výše uvedené prahové hodnoty by měly být splněny rovněž v době přijetí opatření.
(157) V tomto případě však nebylo u žádného z 814 výrobců ve Společenství zjištěno, že by při šetření uspokojivě nespolupracoval.
Ve skutečnosti (jak se jednoznačně uvádí v oznámení o zahájení řízení) byly dotazníky zaslány pouze výrobcům ve Společenství, kteří byli zařazeni do vzorku, a od všech těchto výrobců došly odpovědi.
Pokud tedy žádající výrobci nezařazení do vzorku nezaslali odpověď na dotazník pro výrobce ve vzorku, je to jednoduše vysvětleno skutečností, že o to nebyli požádáni.
(158) Ze samotné povahy výběru vzorku vyplývá, že úplné dotazníky k újmě byly zaslány pouze žádajícím výrobcům ve Společenství zařazeným do vzorku a podle čl. 6 odst. 2 základního nařízení by odpověď měly poskytnout pouze strany, které obdrží dotazník. Tvrzení, která uvedly různé zúčastněné strany, byla na základě výše uvedených skutečností odmítnuta a potvrzují se závěry stanovené v 152. bodě odůvodnění prozatímního nařízení: má se za to, že 814 žádajících výrobců ve Společenství představuje výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení a dále se na ně odkazuje jako na "výrobní odvětví Společenství".
4. SPOTŘEBA SPOLEČENSTVÍ
(159) Jeden vývozce zpochybnil spotřebu Společenství, že se zdá být v Evropě nižší než v rozvojových zemích.
Toto tvrzení však nebylo dále doloženo, bylo tedy odmítnuto.
Jelikož nebyly podány žádné jiné připomínky, potvrzuje se metodika použitá pro výpočet spotřeby Společenství.
(160) Zřejmá spotřeba Společenství včetně dětské obuvi se vyvíjela takto:
Zdroj: Eurostat, informace obsažené v podnětu.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Spotřeba (v tis. párů) _BAR_ 718186 _BAR_ 646843 _BAR_ 669686 _BAR_ 699604 _BAR_ 714158 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 90 _BAR_ 93 _BAR_ 97 _BAR_ 99 _BAR_
(161) Tento vývoj je srovnatelný se spotřebou zjištěnou v prozatímní fázi, tj. bez dětské obuvi.
5. DOVOZ Z DOTČENÝCH ZEMÍ
5.1. Souhrnné hodnocení vlivů dotčeného dumpingového dovozu
(162) Níže uvedená tabulka ukazuje objemy dovozu, podíly na trhu a průměrné jednotkové ceny obou dotčených zemí jednotlivě, a to včetně dětské obuvi:
Objem dovozu a podíl na trhu
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
ČLR (v tis. párů) _BAR_ 15571 _BAR_ 14616 _BAR_ 25810 _BAR_ 30662 _BAR_ 63044 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 94 _BAR_ 166 _BAR_ 197 _BAR_ 405 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 2,2 % _BAR_ 2,3 % _BAR_ 3,9 % _BAR_ 4,4 % _BAR_ 8,8 % _BAR_
Vietnam (v tis. párů) _BAR_ 51414 _BAR_ 59898 _BAR_ 83334 _BAR_ 103177 _BAR_ 102604 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 117 _BAR_ 162 _BAR_ 201 _BAR_ 200 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 7,2 % _BAR_ 9,3 % _BAR_ 12,4 % _BAR_ 14,7 % _BAR_ 14,4 % _BAR_
Průměrné ceny
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
ČLR (EUR/pár) _BAR_ 11,6 _BAR_ 11,3 _BAR_ 8,6 _BAR_ 7,3 _BAR_ 7,2 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 97 _BAR_ 74 _BAR_ 63 _BAR_ 62 _BAR_
Vietnam (EUR/pár) _BAR_ 11,9 _BAR_ 11,2 _BAR_ 9,9 _BAR_ 9,3 _BAR_ 9,2 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 94 _BAR_ 83 _BAR_ 78 _BAR_ 78 _BAR_
(163) Některé zúčastněné strany uvedly, že toto souhrnné hodnocení není oprávněné.
Toto tvrzení se zakládalo na skutečnosti, že se směr vývoje objemu dovozu a cen u Číny a Vietnamu liší.
Kromě toho tvrdily, že Vietnam je jednou z nejchudších zemí na světě, která využívá systém všeobecných celních preferencí, a tudíž by při posuzování újmy neměl být hodnocen společně s Čínou.
(164) První tvrzení bylo uvedeno již dříve a náležitě se jím zabývalo prozatímní nařízení.
Pokud jde o dovozní tendence s ohledem na objem a ceny, tabulka v 160. bodě odůvodnění prozatímního nařízení jasně ukázala, že se tyto tendence vyvíjely obdobně.
Poznamenává se rovněž, že zařazením dětské obuvi se tyto tendence nemění.
V každém případě (a kromě těchto dovozních tendencí) prozatímní nařízení uvádí podrobně rozmanité důvody, proč je souhrnné hodnocení vhodné ve světle podmínek hospodářské soutěže mezi dováženým výrobkem a obdobným výrobkem Společenství.
Důvodem je například to, že dovážené výrobky jsou obdobné, co se týká jejich základních vlastností, zaměnitelné z hlediska spotřebitele a jsou distribuovány prostřednictvím stejných distribučních kanálů.
(165) Co se týká Vietnamu, není v základním nařízení žádné ustanovení, které by stanovilo, že země, které současně podléhají antidumpingovému šetření, by neměly být posuzovány souhrnně vzhledem k jejich celkové hospodářské situaci.
Tento výklad by rovněž nebyl v souladu s cílem a účelem ustanovení o souhrnném hodnocení, která se zaměřují na to, zda spolu soutěží dovoz z různých zdrojů a obdobný výrobek Společenství.
Jinými slovy, rozhodující jsou vlastnosti obchodovaných výrobků, ne situace země, z níž dovážené výrobky pocházejí.
Situací vyvážející země je nutno se zabývat v souladu s článkem 15 antidumpingové dohody a základním nařízením, ne však v souvislosti se souhrnným hodnocením.
Toto tvrzení bylo proto odmítnuto.
(166) Jedno sdružení dovozců rovněž uvedlo, že souhrnné hodnocení není odůvodněné, jelikož se sortimentní skladba obou dotčených zemí liší.
V této souvislosti se usuzuje, že ačkoli v sortimentní skladbě obou zemí mohou být určité rozdíly, přesto existuje značné překrytí, proto se mělo za to, že obecně dotčený výrobek pocházející z Číny a z Vietnamu navzájem soutěží.
Odkazuje se rovněž na výše uvedené závěry, že pro účely tohoto řízení by se všechny druhy dotčeného výrobku měly považovat za jediný výrobek a že všechny druhy usňové obuvi vyráběné a prodávané výrobním odvětvím Společenství jsou podobné druhům vyváženým do Společenství z dotčených zemí.
Toto tvrzení bylo proto odmítnuto.
(167) Na základě prozatímních nálezů uvedených v 156. až 162. bodě odůvodnění prozatímního nařízení a výše se s konečnou platností vyvozuje závěr, že jsou splněny všechny podmínky pro souhrnné hodnocení stanovené v čl. 3 odst. 4 základního nařízení a že v souladu s tím by se za účelem analýzy újmy měl vliv dumpingového dovozu pocházejícího z dotčených zemí hodnotit společně.
5.2. Objem, podíl na trhu a vývoj cen dumpingového dovozu
a) Objem a ceny
(168) V níže uvedené tabulce je uveden vývoj objemu dovozu a podíly na trhu u dotčeného výrobku pocházejícího z dotčených zemí, včetně dětské obuvi.
Zdroj: Eurostat.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Dovoz (v tis. párů) _BAR_ 66986 _BAR_ 74514 _BAR_ 109144 _BAR_ 133840 _BAR_ 165648 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 111 _BAR_ 163 _BAR_ 200 _BAR_ 247 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 9,3 % _BAR_ 11,5 % _BAR_ 16,3 % _BAR_ 19,1 % _BAR_ 23,2 % _BAR_
(169) Tendence a absolutní čísla jsou srovnatelné s údaji, jež byly analyzovány v prozatímní fázi: objem dovozu se více než zdvojnásobil a podíl na trhu významně narostl, a to z 9,3 % v roce 2001 na 23,2 % v období šetření.
Je nutno uvést, že rok 2004 a období šetření se významně překrývají (duben 2004 až březen 2005), a proto výše uvedená tabulka ukazuje, že v prvním čtvrtletí 2005 došlo k zrychlování dovozu.
Jak je patrné z výše uvedené tabulky, příčinou je zejména vývoj dovozu z Číny.
(170) Dovozní ceny, včetně dětské obuvi, během posuzovaného období poklesly o téměř 30 %, což odpovídá tomu, co bylo zjištěno v prozatímní fázi.
Zdroj: Eurostat.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
EUR/pár _BAR_ 11,8 _BAR_ 11,2 _BAR_ 9,6 _BAR_ 8,8 _BAR_ 8,5 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 95 _BAR_ 81 _BAR_ 74 _BAR_ 72 _BAR_
(171) Někteří dovozci uvedli, že pokles dovozních cen vysvětlují změny sortimentní skladby.
Toto však nebylo doloženo a ani se nepotvrdilo šetřením.
Toto tvrzení bylo proto odmítnuto.
b) Připomínky zúčastněných stran
(172) Některé zúčastněné strany tvrdily, že byl porušen čl. 3 odst.
2 základního nařízení, jelikož Komise neprovedla objektivní přezkum objemu a cen dumpingového dovozu. Své tvrzení odůvodnily tím, že při zkoumání dovozních tendencí nebylo přihlédnuto k vnějším činitelům, např. zrušení dovozních kvót, vývoji směnného kurzu, údajným změnám sortimentní skladby a vývoji módy.
(173) Konkrétně, co se týká zrušení kvót, zabýval se tímto tvrzením již 165. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
Uznává se, že zrušení kvót do jisté míry ovlivnilo dovozní tendence.
To je však nutno posuzovat rovněž ve světle skutečnosti, že se toto množstevní omezení přímo vztahovalo pouze na jednu z obou dotčených zemí a že rovněž dovoz z Vietnamu sledoval rostoucí tendenci, že ne všechny druhy výrobků, jichž se toto šetření týká, podléhaly kvótám a konečně že k celkové liberalizaci dovozu došlo od 1. ledna 2005, proto bylo období šetření (duben 2004 až březen 2005) dotčeno pouze částečně.
(174) V obecnějším smyslu čl. 3 odst. 3 základního nařízení stanoví, že analýza újmy zahrnuje otázku, zda došlo k významnému zvýšení dumpingového dovozu a zda existuje významné cenové podbízení či zda tento dovoz jinak významnou měrou způsobil pokles cen nebo zabránil jejich růstu, ke kterému by jinak došlo.
(175) Na základě toho by se zdálo, že sedes materiae výše uvedených tvrzení se nachází v kontextu příčinných souvislostí. Mimoto v čl.
3 odst. 3 základního nařízení neexistuje žádný výslovný právní požadavek, že by měly být předloženy nesporné důkazy, pokud jde o důvody, proč se dumpingový dovoz zvýšil a odpovídající ceny poklesly.
Tvrzení, že by při přezkumu dumpingového dovozu měly být vzaty v úvahu vnější činitele, bylo proto zamítnuto.
5.3. Cenové podbízení
(176) S ohledem na výpočet cenového podbízení došly různé připomínky.
Tato tvrzení byla podrobně analyzována a byly provedeny nezbytné úpravy výpočtů, bylo-li to odůvodněno a doloženo věcnými důkazy.
(177) Je třeba připomenout, že v prozatímní fázi byly provedeny úpravy dovozní ceny, které vyjadřovaly odhadované náklady, jež ve Společenství vznikly dovozcům, např. na design, výběr surovin atd., a které by se jinak v dovozní ceně neprojevily.
Tuto úpravu požadovali jednotliví dovozci.
V prozatímní fázi byla provedena odhadovaná úprava ve výši 15 %.
(178) Sdružení zastupující výrobní odvětví Společenství však tuto úpravu napadlo, konkrétně výši provedené úpravy.
Ačkoli připustilo, že některé náklady skutečně vznikají na úrovni dovozců, sdružení napadlo skutečnost, že tyto náklady vznikají všem dovozcům.
Kromě toho tvrdilo, že výše úpravy by mohla být opodstatněná v případě dovozců obuvi STAF (v souvislosti s vysokými výdaji na výzkum a vývoj), avšak vzhledem k vyloučení této obuvi z řízení by se výše úpravy měla snížit.
(179) Toto tvrzení bylo podrobně přezkoumáno a byly vyvozeny níže uvedené závěry.
Za prvé, co se týká samotné úpravy, požadovalo ji mnoho dovozců a výrobní odvětví Společenství ji v zásadě neodmítlo.
(180) Pokud jde o výši úpravy, je nutno poznamenat, že ačkoli tuto úpravu skutečně požadovalo mnoho dovozců, podrobné informace v tomto ohledu poskytl pouze jediný dovozce, u něhož se uskutečnila rovněž inspekce na místě.
Ostatní dovozci dotčeného výrobku nemohli doložit své tvrzení, že výše jejich nákladů na výzkum a vývoj dosáhla výše úpravy, jež se použila v prozatímní fázi.
Je nutno uvést, že někteří dovozci, u nichž se uskutečnila inspekce na místě, většinou obchodovali s obuví STAF.
Jelikož obuv STAF byla s konečnou platností ze škály výrobků vyloučena, nebyly údaje těchto dovozců v konečné fázi pro provedení úpravy podstatné.
(181) V konečné fázi byla výše úpravy vzhledem k neexistenci doložených tvrzení ze strany velké většiny dovozců (bez ohledu na to, zda se u nich uskutečnila inspekce na místě) snížena a odhadnuta na základě jediných doložených údajů, které byly v průběhu šetření poskytnuty.
(182) Na základě výše uvedených skutečností jsou revidovaná rozpětí cenového podbízení zjištěná pro jednotlivé země, vyjádřená jako procento cen výrobního odvětví Společenství, tato:
Země _BAR_ Cenové podbízení _BAR_
ČLR _BAR_ Na základě váženého průměru 13,5 % _BAR_
Vietnam _BAR_ Na základě váženého průměru 15,9 % _BAR_
6. ZVLÁŠTNOSTI OBUVNICKÉHO VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ VE SPOLEČENSTVÍ
(183) V prozatímním nařízení byly uvedeny některé informace ohledně zvláštností obuvnického výrobního odvětví ve Společenství.
Různé zúčastněné strany tvrdily, že by tyto údaje neměly být brány v úvahu, jelikož nejsou spolehlivé či se nevztahují výlučně na situaci výrobního odvětví Společenství, a nemají tedy žádný právní základ.
(184) V této souvislosti je nutno objasnit, že údaje uvedené v 169. až 173. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byly poskytnuty pouze pro orientaci s cílem lépe pochopit obuvnické výrobní odvětví Společenství.
Je však třeba zmínit, že nálezy týkající se újmy se přijímají na úrovni celého výrobního odvětví Společenství, jak bylo definováno výše, a v analýze újmy se na tyto informace již dále neodkazuje.
7. SITUACE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
7.1. Předběžné poznámky
(185) Jak již bylo zmíněno výše, v konečné fázi zahrnuje analýza újmy údaje týkající se dětské obuvi.
(186) Jak bylo uvedeno v 175. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, byly v souladu s obvyklou praxí ukazatele újmy stanoveny buď na makroekonomické úrovni (na základě údajů celého výrobního odvětví Společenství), nebo na mikroekonomické úrovni (na základě údajů společností zařazených do vzorku).
Z důvodu soudržnosti se ukazatele újmy stanoví výhradně na jedné z těchto dvou úrovní, nikoli však na obou.
7.2. Makroekonomické ukazatele
Výroba, výrobní kapacita a využití kapacity
Zdroj: informace zjištěné během šetření.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Výroba (v tis. párů) _BAR_ 266931 _BAR_ 218498 _BAR_ 206246 _BAR_ 189341 _BAR_ 175764 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 82 _BAR_ 77 _BAR_ 71 _BAR_ 66 _BAR_
(187) Objem výroby celého výrobního odvětví Společenství poklesl z 267 milionů párů v roce 2001 na 176 milionů párů během období šetření.
To znamená pokles o více než 30 %.
(188) Přestože teoreticky jsou výrobní závody zařízeny tak, aby dosahovaly určité úrovně výroby, její dosažení bude do velice velké míry záviset na tom, kolik dělníků si tento výrobní závod najme.
Jak je uvedeno výše, je většina oblastí výroby obuvi opravdu náročná na lidskou práci.
Za těchto okolností je pro stabilní počet společností nejlepším způsobem měření kapacity zjištění úrovně zaměstnanosti těchto společností.
Proto se zde odkazuje na následující tabulku, ve které je uveden vývoj zaměstnanosti.
(189) Jelikož se zaměstnanost (a tudíž kapacita) obecně snižovaly v souladu s výrobou, bylo využití kapacity během daného období vcelku bez změny.
Objem prodeje a podíl na trhu
Zdroj: informace zjištěné během šetření.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Prodej (v tis. párů) _BAR_ 190134 _BAR_ 150389 _BAR_ 145087 _BAR_ 133127 _BAR_ 126555 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 79 _BAR_ 76 _BAR_ 70 _BAR_ 67 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 26,5 % _BAR_ 23,2 % _BAR_ 21,7 % _BAR_ 19,0 % _BAR_ 17,7 % _BAR_
(190) Protože se obuv vyrábí na objednávku, sledoval objem prodeje výrobního odvětví Společenství stejně klesající tendenci, jako tomu bylo v oblasti výroby.
Počet párů bot prodaných na trhu Společenství poklesl od roku 2001 do období šetření o více než 60 milionů, tj. o 33 %.
(191) Pokud jde o podíl na trhu, došlo zde k jeho ztrátě ve výši přesahující 9 procentních bodů.
Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu poklesl z 26,5 % v roce 2001 na 17,7 % v průběhu období šetření.
Zaměstnanost
Zdroj: informace zjištěné během šetření.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Počet zaměstnanců celkem _BAR_ 84736 _BAR_ 69361 _BAR_ 66425 _BAR_ 61640 _BAR_ 57047 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 82 _BAR_ 78 _BAR_ 73 _BAR_ 67 _BAR_
(192) Zaměstnanost během celého posuzovaného období dramaticky poklesla.
Ve výrobním odvětví Společenství došlo ke ztrátě více než 27000 pracovních míst, což znamená v období šetření pokles o 33 % ve srovnání s úrovní v roce 2001.
Produktivita
Zdroj: informace zjištěné během šetření.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Produktivita _BAR_ 3150 _BAR_ 3150 _BAR_ 3105 _BAR_ 3072 _BAR_ 3081 _BAR_
Index 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 98 _BAR_ 98 _BAR_
(193) Produktivita byla stanovena vydělením objemu výroby počtem pracovníků výrobního odvětví Společenství, jak jsou uvedeny v předcházejících tabulkách.
Na tomto základě byla produktivita výrobního odvětví Společenství během posuzovaného období relativně stabilní.
Růst, velikost dumpingového rozpětí
(194) Jelikož v této konkrétní souvislosti neexistují žádné nové a doložené údaje nebo tvrzení, potvrzuje se 183. a 184. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
Zotavení se z předchozích případů dumpingu nebo podpory
(195) Je nutné připomenout, že antidumpingová opatření proti dovozu některé obuvi se svrškem z usně nebo plastických hmot pocházející z ČLR, Indonésie a Thajska byla zavedena v únoru 1998.
Tato opatření měla určitý přesah na výrobky, jichž se týká toto šetření.
Po zveřejnění oznámení o nadcházejícím pozbytí platnosti těchto opatření nebyla přijata žádná žádost o revizi tohoto rozhodnutí, takže platnost opatření řádně skončila v březnu 2003.
V prozatímním nařízení se mělo za to, že vzhledem k tomu, že nebyla podána žádná žádost o revizi tohoto rozhodnutí, výrobní odvětví Společenství se v té době již zotavilo z vlivu předchozích případů dumpingu.
(196) To však výrobní odvětví Společenství popřelo s odůvodněním, že to, že nebyla podána žádná žádost o revizi tohoto rozhodnutí, nebylo ovlivněno překonáním vlivu předchozích případů dumpingu působícího újmu, nýbrž spíše skutečností, že zavedená opatření nebyla dostatečně účinná.
V rozporu s tím, co bylo stanoveno v prozatímním nařízení, výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že jeho hospodářská situace nemohla být dostatečně napravena, jelikož opatření zavedená v té době nebyla dostatečně účinná, aby odstranila újmu.
V období od roku 2001 do roku 2003 mimoto dovoz ze zemí, jichž se toto řízení týká, stal významným.
(197) Výrobní odvětví Společenství však dostatečně nedoložilo přetrvávání podstatné újmy v období od roku 2001 do roku 2003 a údajnou neúčinností předchozích opatření se mohl zabývat prozatímní přezkum, o ten však nebylo požádáno.
(198) Toto tvrzení bylo tudíž zamítnuto a v této konečné fázi se potvrzuje předběžný závěr, že se výrobní odvětví zotavilo z vlivu předchozích případů dumpingu, tj. až do roku 2003 nebyla výrobnímu odvětví Společenství ještě způsobena podstatná újma.
Je však třeba uvést, že od roku 2004 tomu tak již bylo.
7.3. Mikroekonomické ukazatele
Zásoby
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
V tis. párů _BAR_ 2188 _BAR_ 2488 _BAR_ 2603 _BAR_ 2784 _BAR_ 2503 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 114 _BAR_ 119 _BAR_ 127 _BAR_ 114 _BAR_
(199) Jak již bylo uvedeno, má se za to, že zásoby mají na stav obuvnického výrobního odvětví ve Společenství pro stanovení újmy jen malý vliv, protože se vyrábí na objednávku.
Teoreticky se tedy nevytvářejí žádné zásoby a jediné zásoby tvoří dokončené zakázky, které ještě nebyly dodány, případně vyfakturovány.
Proto výše zásob nejprve v letech 2001 až 2004 vzrostla, tj. o 27 %, a pak až do konce období šetření klesala.
Tento pokles v průběhu období šetření je nutné též vidět v kontextu sezonní povahy daného sektoru.
Ve skutečnosti se totiž očekává, že zásoby jsou vyšší v prosinci než ke konci prvního čtvrtletí, tj. v tomto případě ke konci období šetření.
Prodejní ceny
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
EUR/pár _BAR_ 19,7 _BAR_ 19,3 _BAR_ 18,5 _BAR_ 18,6 _BAR_ 18,2 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 98 _BAR_ 94 _BAR_ 95 _BAR_ 92,5 _BAR_
(200) Průměrná jednotková prodejní cena neustále během posuzovaného období klesala.
Celkově činil tento pokles 7,5 %.
Může se zdát, že pokles cen je ve výrobním odvětví Společenství jen omezený, zvláště ve srovnání s 30 % dumpingovým snížením dovozní ceny během posuzovaného období.
To je ale třeba posuzovat v souvislosti se skutečností, že obuv se vyrábí na objednávku, a proto jsou nové zakázky obvykle zajištěny jen v tom případě, kdy odpovídající úroveň cen alespoň pokrývá náklady.
Jak je uvedeno v následující tabulce, výrobní odvětví Společenství proto nemohlo v průběhu období šetření dále snižovat ceny, protože by se jinak dostalo do ztráty.
Peněžní tok, ziskovost a návratnost investic
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Peněžní tok (v tis. EUR) _BAR_ 13943 _BAR_ 10756 _BAR_ 8575 _BAR_ 10038 _BAR_ 4722 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 77 _BAR_ 61 _BAR_ 72 _BAR_ 34 _BAR_
Zisk z čistého obratu (v %) _BAR_ 1,6 % _BAR_ 1,8 % _BAR_ 0,2 % _BAR_ 1,8 % _BAR_ 0,5 % _BAR_
Návratnost investic _BAR_ 6,1 % _BAR_ 7,3 % _BAR_ 1,0 % _BAR_ 8,2 % _BAR_ 2,3 % _BAR_
(201) Výše uvedené ukazatele návratnosti potvrzují situaci popsanou v 190. bodě odůvodnění prozatímního nařízení a ukazují, že během posuzovaného období došlo k jednoznačnému oslabení finanční situace společností.
Připomíná se, že celkové zhoršení bylo zvlášť patrné během období šetření a ukazuje výrazně nepříznivý vývoj během prvního čtvrtletí 2005, tj. posledního čtvrtletí období šetření.
Ve skutečnosti již tak nízká míra ziskovosti na počátku posuzovaného období dále výrazně klesala.
(202) Jelikož v této konkrétní souvislosti nebyly předloženy žádné nové doložené údaje nebo tvrzení, potvrzuje se 191. až 193. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(203) Celková výše zisku zůstala během celého posuzovaného období nízká, a tak je zdůrazněna finanční nestabilita malých a středních podniků.
Jak je podrobně popsáno níže, výše zisku dosažená v průběhu posuzovaného období, a zejména během období šetření, značně zaostává za běžnou úrovní zisku, jíž by výrobní odvětví bylo schopno dosáhnout za normálních okolností.
Schopnost získávat kapitál
(204) Šetřením bylo zjištěno, že v případě několika výrobců ve Společenství byla potřeba kapitálu nepříznivě ovlivněna jejich obtížnou finanční situací.
Tuto situaci podtrhuje vývoj výše jejich zisku, a zvláště zhoršení jejich peněžních toků.
Jak je uvedeno výše, malé a střední podniky nejsou vždy schopné zajistit si dostatečné bankovní záruky a mohou mít tváří v tvář významným finančním výdajům obtíže, které vyplývají z jejich nejisté finanční situace.
Investice
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
V tis. EUR _BAR_ 8836 _BAR_ 11184 _BAR_ 6522 _BAR_ 4403 _BAR_ 4028 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 127 _BAR_ 74 _BAR_ 50 _BAR_ 46 _BAR_
(205) Tendenci v oblasti investic zjištěnou v 194. bodě odůvodnění prozatímního nařízení potvrzují tendence patrné ve výše uvedené tabulce.
Investice schválené společnostmi poklesly od roku 2001 do období šetření o více než 50 %.
Tento pokles investic je třeba vidět ve vztahu ke zhoršené finanční situaci výrobců ve Společenství ze vzorku.
Mzdy
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Průměrná mzda na jednoho zaměstnance (EUR) _BAR_ 14602 _BAR_ 15933 _BAR_ 18021 _BAR_ 17610 _BAR_ 17822 _BAR_
Index: 2001=100 _BAR_ 100 _BAR_ 109 _BAR_ 123 _BAR_ 121 _BAR_ 122 _BAR_
(206) Výše uvedená tabulka potvrzuje tendence uvedené v 196. bodě odůvodnění prozatímního nařízení s ohledem na mzdy.
Jelikož nebyly předloženy žádné nové informace, tyto tendence se potvrzují.
7.4. Tvrzení zúčastněných stran
(207) Několik vyvážejících výrobců uvedlo, že rozhodujícím ukazatelem situace působící újmu výrobnímu odvětví Společenství bylo ziskové rozpětí výrobního odvětví Společenství.
Tvrdili zejména, že jelikož ziskové rozpětí použité v prozatímní fázi ke stanovení úrovně pro odstranění újmy (tj. 2 % – viz 284. bod odůvodnění prozatímního nařízení) bylo v souladu se ziskovým rozpětím, jehož dosáhly některé jednotlivé společnosti ve vzorku, je prokázáno, že s ohledem na tento ukazatel jim nebyla způsobena žádná újma.
(208) Toto již není podstatné, jelikož po další analýze uvedené v 292. bodě odůvodnění bylo ziskové rozpětí upraveno na 6 %, což lépe vyjadřuje dosažitelné ziskové rozpětí pro výrobce obuvi ve Společenství v případě neexistence dumpingu působícího újmu.
Na tomto základě se ziskovost výrobního odvětví Společenství v průběhu posuzovaného období jednoznačně snižovala a ziskovost v období šetření v každém případě klesla až na 0,5 %.
Analýza újmy se kromě toho provádí na úrovni výrobního odvětví Společenství nebo jeho vzorku, a ne individuálně na úrovni jednotlivých společností zahrnutých do definice výrobního odvětví Společenství.
(209) Různé zúčastněné strany tvrdily, že ukazatele použité pro analýzu újmy nebyly spolehlivé nebo vhodné.
Tvrdily, že hospodářské ukazatele nebyly ověřené a spolehlivé, jelikož (při údajné nedostatečné spolupráci) se nevztahují na platné výrobní odvětví Společenství.
S ohledem na mikroekonomické ukazatele tyto strany tvrdily, že vzhledem k omezené velikosti vzorku nejsou reprezentativní.
Poukazovaly rovněž na odlišné tendence zaznamenané u ukazatelů újmy stanovenými na makro- a mikroekonomické úrovni.
(210) Za prvé, s ohledem na tvrzení, že makroekonomické ukazatele nebyly ověřeny, je nutné připomenout, že podle základního nařízení jsou inspekce na místě ponechány na úsudku Komise, neexistuje tedy žádná právní povinnost inspekce na místě provádět vždy.
Článek 16 základního nařízení ve skutečnosti pouze stanoví, že Komise provádí, pokud to považuje za vhodné, inspekce na místě.
Toto tvrzení bylo proto odmítnuto.
U těchto ukazatelů byla mimoto provedena křížová kontrola (bylo-li to možné) s celkovými údaji poskytnutými příslušnými vnitrostátními obuvnickými sdruženími ve Společenství.
(211) Za druhé, vzhledem k výše uvedenému závěru o definici výrobního odvětví Společenství a reprezentativnosti vzorku byla zamítnuta rovněž tvrzení týkající se těchto prvků.
Mimoto, jak již bylo zmíněno výše, z důvodu soudržnosti se za účelem přijetí konečných závěrů stanoví pouze jeden soubor ukazatelů újmy, a to buď makroekonomické, nebo mikroekonomické ukazatele.
Konečně je třeba poznamenat, že i když tendence zjištěné v prozatímní fázi na mikro- a makroekonomické úrovni nevykazují vždy úplně stejný vývoj, nevykazují nicméně ani významně odlišné tendence.
(212) Konečně zúčastněné strany rovněž tvrdily, že ne všechny ukazatele újmy ukazují újmu, a že zejména na individuální úrovni nelze u společností vybraných do vzorku zjistit žádnou újmu. První tvrzení je nutno odmítnout z toho důvodu, že podle základního nařízení nemusí být žádný z ukazatelů újmy nutně rozhodující.
Pokud jde o skutečnost, že individuální situace některých výrobců neukazovala na újmu, zdůrazňuje se, že toto není podstatné, jelikož podle čl.
3 odst. 1 základního nařízení se analýza újmy provádí na úrovni výrobního odvětví Společenství nebo jeho vzorku, a ne na úrovni jednotlivých společností zahrnutých do definice výrobního odvětví Společenství.
8. ZÁVĚR O ÚJMĚ
(213) Z výše uvedených skutečností vyplývá, že se potvrzuje prozatímní závěr, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu ve smyslu čl. 3 odst. 5 základního nařízení.
(214) Konkrétněji se potvrzuje, že na úrovni makroekonomických ukazatelů, tj. na úrovni celého výrobního odvětví Společenství, k újmě docházelo hlavně ve formě poklesu objemu prodeje a podílu na trhu.
Protože se obuv vyrábí na objednávku, mělo to i přímý nepříznivý dopad na výši výroby a na zaměstnanost ve Společenství.
(215) Dále se rovněž potvrzuje, že na úrovni mikroekonomických ukazatelů situace velkou měrou působí újmu.
Například společnosti ve vzorku dosáhly nejnižší možné výše zisku v roce 2003, což však lze částečně vysvětlit jejich poměrně výraznými předchozími investicemi (vliv amortizace na ziskovost).
Výše zisku však následně dále klesala, a to i přes významné snížení investic, a v období šetření dosáhla nejnižší úrovně během posuzovaného období s výjimkou roku 2003, tj. značně zaostávala za přijatelnou úrovní, a jelikož neexistovaly žádné jiné činitele, které by to vysvětlovaly, např. předchozí velké investice, jednoznačně působila podstatnou újmu.
Stejně tak peněžní toky sledovaly nebezpečně klesající tendenci a v průběhu období šetření dosáhly nejnižší úrovně ve výši, kterou lze jasně považovat za působící podstatnou újmu.
Společnosti zařazené do vzorku v průběhu období šetření již neměly prostor k dalšímu snižování cen, aniž by se následně nedostaly do ztráty.
V případě malých a středních podniků ztráty nelze udržet delší dobu, aniž by byly nuceny ukončit činnost.
Ačkoli před rokem 2004 lze situaci výrobního odvětví považovat za situaci působící újmu, od roku 2004 byla výrobnímu odvětví Společenství jednoznačně působena podstatná újma.
F. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI
1. VLIV DUMPINGOVÉHO DOVOZU
(216) Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu a podíl dotčených zemí na trhu, včetně dětské obuvi, se vyvíjel takto:
_BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Dotčené země _BAR_ 9,3 % _BAR_ 11,5 % _BAR_ 16,3 % _BAR_ 19,1 % _BAR_ 23,2 % _BAR_
Výrobní odvětví Společenství _BAR_ 26,5 % _BAR_ 23,2 % _BAR_ 21,7 % _BAR_ 19,0 % _BAR_ 17,7 % _BAR_
(217) Některé zúčastněné strany zpochybnily závěr Komise, že existovala dostatečná časová souvislost mezi zvýšením podílu dumpingového dovozu na trhu a snížením podílu výrobního odvětví Společenství na trhu.
Poukázaly na to, že když dovoz z ČLR a Vietnamu dosáhl největšího nárůstu podílu na trhu, zažilo výrobní odvětví Společenství nižší poklesy podílu na trhu, a naopak.
Uvedly rovněž, že podíl žadatelů na trhu nepřebraly dotčené země, zejména s přihlédnutím k vývoji podílu ostatních třetích zemí na trhu.
(218) Jedno sdružení dovozců dále tvrdilo, že dumpingový dovoz z dotčených zemí nezpůsobil výrobnímu odvětví Společenství žádnou újmu, jelikož dovážená obuv nesoutěží s obuví vyráběnou ve Společenství.
(219) S ohledem na časovou souvislost se usuzuje, že při analýze příčinných souvislostí se nevyžaduje absolutní korelace mezi vývojem dumpingového dovozu a situací výrobního odvětví Společenství.
Ve skutečnosti je zavedenou a z právního hlediska uznávanou praxí, že stejně jako v tomto případě je jednoznačným náznakem příčinné souvislosti prostá souvislost rostoucího dumpingového dovozu ve významných množstvích za ceny nižší než ceny výrobního odvětví Společenství a stále nejistější situace výrobního odvětví Společenství.
V tomto případě (jak je jednoznačně stanoveno v 203. až 209. bodě odůvodnění prozatímního nařízení) k takovéto časové souvislosti nepopiratelně došlo.
Souvislost mezi posunem v tržním podílu od roku 2003 do roku 2004 je téměř symetrická.
Skutečnost, že nárůst podílu dumpingového dovozu na trhu byl v průběhu posuzovaného období příležitostně vyšší než ztráta podílu výrobního odvětví Společenství na trhu, jednoduše dokládá, že k nárůstu dumpingového dovozu nedošlo pouze na úkor výrobního odvětví Společenství, ale rovněž ostatních účastníků na trhu Společenství.
(220) Tvrzení, že dovážená obuv nesoutěží s obuví vyráběnou ve Společenství, bylo rovněž zamítnuto na základě výše uvedeného závěru o definici dotčeného a obdobného výrobku, tj. že obuv dovážená z dotčených zemí konkuruje na všech úrovních, tj. ve všech sortimentech a ve všech druzích, obuvi vyráběné a prodávané výrobním odvětvím Společenství a že i jejich způsob prodeje je stejný.
Šetřením bylo mimoto jednoznačně prokázáno, že výrobci ve Společenství a vývozci spolu soutěží, pokud jde o prodej na trhu Společenství.
(221) Jelikož nebyly podány žádné další připomínky, potvrzuje se závěr v 209. bodě odůvodnění prozatímního nařízení: dumpingový dovoz hrál v situaci působící újmu výrobnímu odvětví Společenství rozhodující úlohu.
2. VLIV DALŠÍCH ČINITELŮ
2.1. Připomínky zúčastněných stran
(222) Po uložení prozatímních opatření různé zúčastněné strany tvrdily, že podstatná újma byla způsobena jinými činiteli.
Tyto strany poukazovaly na tvrzení uvedená již v předchozí fázi, kterými se patřičně zabývalo prozatímní nařízení.
Konkrétně tato tvrzení poukazovala na vývoz výrobního odvětví Společenství, dovoz z ostatních třetích zemí, vliv zrušení kvót na čínský vývoz, vliv kolísání směnných kurzů, přemístění výrobců ve Společenství a údajnou nedostatečnou strukturální konkurenceschopnost výrobního odvětví Společenství.
Nebyly však poskytnuty žádné nové údaje, a proto se níže objasňují, popřípadě rozšiřují hlavní závěry stanovené v prozatímním nařízení.
2.2. Vývoz výrobního odvětví Společenství
(223) Některé zúčastněné strany zopakovaly svá tvrzení, že špatnou hospodářskou situaci obuvnického výrobního odvětví Společenství způsobilo zhoršení jeho vývozu.
(224) V této souvislosti se uvádí, že údajné zhoršení vývozu (pokud k němu vůbec došlo) nemá žádný dopad na většinu ukazatelů, jež byly analyzovány výše, např. objem prodeje, podíl na trhu a snížení cen, jelikož tyto činitele byly zjištěny u prodeje ve Společenství.
Údaje o výrobě byly poskytnuty na celkovém základě, jelikož nebylo možno provést rozlišení mezi zbožím určeným pro trh ve Společenství a mimo Společenství.
Jelikož se obuv vyrábí na objednávku, potom i pokles odbytu na trhu Společenství se nezbytně projeví v poklesu výroby, a vzhledem k tomu, že naprostá většina výroby má být prodána na trhu Společenství, potvrzuje se předběžný závěr, že velká část poklesu výroby souvisí s újmou, kterou utrpěl trh Společenství.
(225) Ve skutečnosti odpovídá snížení objemu prodeje na trhu Společenství v průběhu posuzovaného období (– 34 %) snížení výroby během téhož období (– 33 %).
(226) Tvrzení bylo proto odmítnuto a s konečnou platností se přijímá závěr, že výkony výrobního odvětví Společenství v oblasti vývozu nezpůsobily žádnou podstatnou újmu.
2.3. Dovoz z ostatních třetích zemí
(227) Dovoz z třetích zemí, včetně dětské obuvi, se vyvíjel takto:
Podíl na trhu _BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_ Změna 2001/ období šetření (v % bodech) _BAR_
Rumunsko _BAR_ 5,7 % _BAR_ 7,1 % _BAR_ 7,5 % _BAR_ 7,0 % _BAR_ 6,9 % _BAR_ + 1,2 _BAR_
Indie _BAR_ 3,6 % _BAR_ 4,5 % _BAR_ 4,9 % _BAR_ 5,9 % _BAR_ 5,7 % _BAR_ + 2,1 _BAR_
Indonésie _BAR_ 2,7 % _BAR_ 2,4 % _BAR_ 2,0 % _BAR_ 2,0 % _BAR_ 2,0 % _BAR_ –0,7 _BAR_
Brazílie _BAR_ 1,2 % _BAR_ 1,4 % _BAR_ 1,7 % _BAR_ 2,2 % _BAR_ 2,5 % _BAR_ + 1,3 _BAR_
Macao _BAR_ 1,2 % _BAR_ 1,7 % _BAR_ 2,2 % _BAR_ 3,2 % _BAR_ 2,4 % _BAR_ + 1,2 _BAR_
Thajsko _BAR_ 1,0 % _BAR_ 1,0 % _BAR_ 1,2 % _BAR_ 1,3 % _BAR_ 1,3 % _BAR_ + 0,3 _BAR_
Ostatní země _BAR_ 9,0 % _BAR_ 10,7 % _BAR_ 10,9 % _BAR_ 12,5 % _BAR_ 11,5 % _BAR_ + 2,5 _BAR_
Průměrné ceny (EUR/pár) _BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_ Změna 2001/ období šetření _BAR_
Rumunsko _BAR_ 13,8 _BAR_ 14,6 _BAR_ 14,8 _BAR_ 15,0 _BAR_ 14,9 _BAR_ + 8 % _BAR_
Indie _BAR_ 11,3 _BAR_ 11,3 _BAR_ 10,3 _BAR_ 10,2 _BAR_ 10,2 _BAR_ –10 % _BAR_
Indonésie _BAR_ 11,2 _BAR_ 10,4 _BAR_ 9,8 _BAR_ 8,6 _BAR_ 8,7 _BAR_ –23 % _BAR_
Brazílie _BAR_ 16,8 _BAR_ 15,7 _BAR_ 13,5 _BAR_ 13,0 _BAR_ 12,6 _BAR_ –25 % _BAR_
Macao _BAR_ 12,9 _BAR_ 11,5 _BAR_ 10,6 _BAR_ 10,2 _BAR_ 10,5 _BAR_ –18 % _BAR_
Thajsko _BAR_ 14,4 _BAR_ 12,9 _BAR_ 11,8 _BAR_ 11,4 _BAR_ 11,2 _BAR_ –22 % _BAR_
Ostatní země _BAR_ 14,8 _BAR_ 14,3 _BAR_ 13,6 _BAR_ 12,4 _BAR_ 12,7 _BAR_ –14 % _BAR_
(228) Je nutno poznamenat, že na žádnou ze zemí (celkem více než 150 různých zemí) zahrnutých v řádku týkajícím se ostatních zemí ve výše uvedené tabulce nepřipadalo více než 2 % celkového dovozu do Společenství v průběhu období šetření.
(229) Lze proto potvrdit, že během posuzovaného období samostatně nedošlo k podstatnému nárůstu podílu na trhu žádné z výše uvedených zemí, že absolutní podíl na trhu byl podstatně nižší, než tomu bylo v případě dotčených zemí, a i jejich vývoj se lišil.
Co se týká cen, měly by se posuzovat ve světle výše uvedeného vývoje objemu dovozu a na základě skutečností, že se snižovaly méně v porovnání z cenami dotčených zemí, ale zvláště absolutní úroveň jejich cen se během celého posuzovaného období s jedinou výjimkou v průměru udržela vysoko nad úrovní cen dumpingového dovozu.
(230) Z výše uvedených důvodů se s konečnou platností přijímá závěr, že dovoz z ostatních třetích zemí podstatným způsobem situaci výrobního odvětví Společenství neovlivnil.
2.4. Kolísání směnných kurzů
(231) Různí vyvážející výrobci a dovozci zopakovali svá tvrzení, že újma výrobnímu odvětví Společenství vznikla kvůli zhodnocení eura vůči USD, což vedlo k významnému poklesu dovozní ceny.
(232) Nebyly uvedeny žádné nové skutečnosti, proto se odkazuje na 220. až 225. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
Je nutno rovněž uvést, že i kdybychom připustili, že kolísání směnných kurzů mělo vliv na dovozní ceny, samotný objem dotčeného dovozu byl takový, že způsobil výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu.
2.5. Zrušení kvót
(233) V tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové informace.
Je však třeba poznamenat, že vzhledem ke zrychlení dovozu během posledního čtvrtletí období šetření mohlo zrušení kvót skutečně zhoršit poškozující účinky tohoto dumpingového dovozu.
2.6. Žadatelé opomněli modernizovat výrobu, jsou velice roztříštěni a mají vysoké mzdové náklady
(234) V tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové informace.
Je nutno rovněž poznamenat, že dumpingová rozpětí jsou poměrně velká (tj. vyšší než rozpětí cenového podbízení).
Jinými slovy, dotčený dumpingový vývoz nekonkuruje výrobnímu odvětví Společenství na základě přirozených výhod, nýbrž na základě praxe, která je podle mezinárodních obchodních pravidel žalovatelná.
Bez dumpingu by ceny dotčeného dovozu byly mnohem vyšší a výrobní odvětví Společenství by bylo vůči tomuto dovozu v mnohem silnějším konkurenčním postavení.
2.7. Přemístění obuvnické výroby ES
(235) Různí vyvážející výrobci a jedno sdružení dovozců uvedli, že se prozatímní nařízení nezabývalo dostatečně vlivem přemístění výroby výrobců v ES na situaci výrobního odvětví Společenství.
(236) Kritizovali zejména údaje uvedené v 171. bodě odůvodnění prozatímního nařízení týkající se celého obuvnického výrobního odvětví Společenství, a to z důvodu, že tato čísla zahrnují údaj týkající se výrobců ve Společenství, kteří výrobu přemístili.
V této souvislosti se odkazuje na výše uvedený odstavec, v němž se potvrzuje, že 169. až 173. bod odůvodnění byl uveden pouze pro informaci, není tedy z právního hlediska podstatný v souvislosti s konečnými závěry o újmě.
Proto se rovněž potvrzuje, že tito výrobci, kteří zcela přemístili výrobu mimo Společenství, nejsou zahrnuti do definice výrobního odvětví Společenství, a proto je rozsah, nakolik tyto společnosti rovněž způsobily újmu výrobnímu odvětví Společenství, analyzován společně s dopadem dovozu z ostatních třetích zemí.
(237) Pokud jde o ty společnosti, které svou výrobu přemístily pouze částečně, tj. nakupující obuv také ze zdrojů mimo Společenství, je nutné připomenout, že analýza újmy byla provedena výlučně s ohledem na údaje týkající se jejich vlastní výroby ve Společenství.
Proto rozsah, nakolik jim tento nákup rovněž mohl způsobit újmu, je nutno posuzovat také ve světle analýzy dovozu z ostatních třetích zemí.
(238) Konečně v případě společností, které zvýšily nebo zahájily dovoz částí obuvi (např. svršků) do Společenství, nelze mít za to, že by tento dovoz nepříznivě ovlivnil většinu ukazatelů ujmy, např. výrobu, prodej, ziskovost, a to z výše vysvětlených důvodů.
Jak některé zúčastněné strany poukázaly, je pravda, že to mohlo mít za následek snížení nezaměstnanosti ve Společenství, je to však rovněž nutno posuzovat jako jednání v sebeobraně společností, které na trhu Společenství čelí obrovsky rostoucímu dovozu za dumpingové ceny, tedy související spíše s existencí dumpingu než s újmou, kterou si tyto společnosti samy přivodily.
3. ZÁVĚRY O PŘÍČINNÝCH SOUVISLOSTECH
(239) Tvrzení zúčastněných stran byla proto zamítnuta a potvrzují se nálezy a zjištění prozatímního nařízení.
(240) S konečnou platností se proto přijímá závěr, že dumpingový dovoz pocházející z dotčených zemí způsobil výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení a že vzhledem k analýze, v jejímž rámci byly řádně odlišeny a odděleny vlivy všech známých činitelů na situaci výrobního odvětví Společenství od vlivů dumpingového dovozu působícího újmu, nemohly tyto jiné činitele zvrátit skutečnost, že podstatná újma musí být připsána dumpingovému dovozu.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(241) Bylo analyzováno, zda by se na základě připomínek nebo dodatečných údajů poskytnutých zúčastněnými stranami po uložení prozatímních opatření měl pozměnit předběžný závěr, že zájem Společenství vyžadoval zásah proti dumpingu působícímu újmu.
1. ZÁJEM VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(242) Někteří dovozci a vyvážející výrobci tvrdili, že uložení opatření by nebylo v zájmu výrobního odvětví Společenství.
To se zakládalo hlavně na tvrzení, že výroba žadatelů doplňuje dovoz z dotčených zemí, že uložení antidumpingových opatření by způsobilo velký přesun dovozu z dotčených zemí na ostatní třetí země a že újma, která výrobnímu odvětví Společenství vznikla, nebyla zapříčiněna dumpingem, a že žadatelé přicházeli o své podíly na trhu po mnoho let údajně kvůli jiným činitelům než dumpingu.
(243) Za prvé je nutno poznamenat, že prozatímní nařízení a výše uvedená analýza jednoznačně zjistily existenci dumpingu působícího výrobnímu odvětví Společenství újmu, která se od roku 2004 považuje za podstatnou újmu způsobenou postupy dotčených zemí spojenými s dumpingem.
Proto se v zásadě očekává, že odstranění podstatné újmy způsobené dumpingem je v zájmu výrobního odvětví Společenství.
(244) Tvrzení, že výroba žadatelů pouze doplňuje dovoz, bylo zamítnuto s ohledem na výše uvedené závěry, že dotčený výrobek konkuruje obdobnému výrobku vyráběnému a prodávanému ve Společenství.
Skutečnost, že výrobní odvětví Společenství podalo podnět s ohledem na dovoz dotčeného výrobku, naznačuje, že výrobky vyráběné ve Společenství a výrobky dovážené z dotčených zemí spolu soutěží.
(245) Tvrzení o přesunu dovozu bylo vzneseno již dříve a v této souvislosti se odkazuje na 241. bod odůvodnění prozatímního nařízení, v němž se vyvozuje závěr, že to, že by dovozci mohli přejít k dodavatelům v ostatních zemích, opravdu nezakládá dostatečný důvod k tomu, aby se v tomto případě nejednalo proti dumpingu působícímu újmu, a že v žádném případě nelze předvídat, do jaké míry by k takové změně došlo, ani podmínky tohoto dovozu, tj. zda by se jednalo či nejednalo o dumpingový dovoz.
(246) Co se týká posledního tvrzení, odkazuje se na výše uvedenou analýzu příčinných souvislostí, v jejímž rámci byl zkoumán dopad jiných činitelů než dumpingu.
V každém případě je jasné, že snižování objemu výroby obuvnického výrobního odvětví Společenství, tedy snižování podílu na trhu, bylo dumpingovým dovozem urychleno.
Tak tomu zjevně muselo být v situaci, kdy spotřeba Společenství byla stálá.
(247) Jelikož nebyly podány žádné jiné doložené připomínky, potvrzují se prozatímní nálezy a s konečnou platností se vyvozuje závěr, že by uložení antidumpingových opatření umožnilo, aby se výrobní odvětví Společenství zotavilo z účinků zjištěného dumpingu působícího podstatnou újmu.
2. ZÁJEM OSTATNÍCH HOSPODÁŘSKÝCH SUBJEKTŮ
2.1. Zájem spotřebitelů
(248) Stejně jako v prozatímní fázi nezaslaly organizace spotřebitelů Komisi po zveřejnění uložení prozatímních opatření žádné požadavky.
Žádným sdružením zastupujícím zájmy spotřebitelů nebyl proto zpochybněn předběžný závěr, že by spotřebitelské ceny usňové obuvi byly zasaženy pouze okrajově.
(249) Někteří vyvážející výrobci uvedli, že nesouhlasí se závěry týkajícími se omezeného dopadu opatření na spotřebitele, a že by tato opatření vedla k významnému zvýšení nákladů domácností.
(250) Dovozci rovněž tvrdili, že spotřebitelské ceny by se v důsledku konečných opatření zvýšily a že tento nárůst cen by mohl dokonce dosáhnout výše případného valorického cla.
To se zakládalo na tvrzení, že dovozci obvykle připočítávají svou marži k dovozní ceně franko přístav určení, včetně případných cel, a že by tedy připočítávali marži mimo jiné rovněž k antidumpingovým clům.
Na druhou stranu, někteří dovozci však uvedli, že by nemohli případné clo přenést na spotřebitele, jelikož to jsou spotřebitelé, kdo stanoví výši cen, a že spotřebitelé by pak určitou obuv nenakupovali, pokud by byla překročena daná cena.
(251) Za prvé, podle současných předpisů nemají vyvážející výrobci vliv na zájem Společenství.
Jejich názory však byly přesto analyzovány pro účely argumentace.
Je nutno zdůraznit, že strany, které nesouhlasily s nálezy Komise ohledně dopadu opatření na spotřebitele, nepředložily žádné konkrétní údaje nebo informace, jež by mohly jejich tvrzení podpořit.
Místo toho (jak bylo uvedeno výše) tyto strany dokonce uvedly protichůdná tvrzení, že by clo bylo zcela přeneseno na spotřebitele (a ke clu by se dokonce ještě připočetly marže), nebo že by vůbec nebylo možné přenést případný účinek cla.
Jejich tvrzení nebyla proto považována za dostatečná, aby bylo možno prozatímní nálezy pozměnit.
(252) Někteří vyvážející výrobci mimoto uvedli, že uložení opatření by významně omezilo výběr spotřebitelů.
To se zakládalo na tvrzení, že některé druhy usňové obuvi jsou vyráběny pouze v Číně a ve Vietnamu, že by antidumpingová cla údajně vedla k rozhodnutí některé druhy obuvi nevyrábět a že výrobci ve Společenství nemají dostatečnou kapacitu, aby mohli na trh Společenství dodávat tyto druhy obuvi.
(253) Tato tvrzení o menším výběru obuvi byla uvedena již dříve a zabýval se jimi 246. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
Tvrzení, že by se některé druhy obuvi přestaly vyrábět a že by výrobci ve Společenství neměli dostatečnou kapacitu, aby nahradili údajný nedostatek, je tvrzením, jež nebylo doloženo žádnými objektivními skutečnostmi nebo důkazy, a bylo proto zamítnuto.
(254) Na základě tvrzení výrobního odvětví Společenství bylo znovu uváženo vyloučení dětské obuvi.
(255) Ačkoli vyvážející výrobci a dovozci toto vyloučení obecně uvítali, při neexistenci jakékoli reakce ze strany organizací spotřebitelů nebyly předloženy žádné další důkazy, které by prokazovaly, že by se účinek uložení opatření na dětskou obuv lišil od účinku, který by uložení opatření mělo na obuv pro dospělé.
(256) Výrobní odvětví Společenství na druhou stranu vyloučení dětské obuvi z působnosti prozatímních antidumpingových opatření zpochybnilo a poukázalo na skutečnost, že se dětské boty vyrábějí ve Společenství a že v případě dětské obuvi byl zjištěn dumping působící újmu.
(257) Konečné nálezy týkající se postavení dětské obuvi v tomto řízení vedou k následujícímu závěru.
Za prvé, další analýza, která vedla ke konečným nálezům, prokázala, že by dětská obuv měla být zahrnuta do definice dotčeného výrobku, tj. že by se všechny druhy dotčeného výrobku měly považovat za jediný výrobek a že by se antidumpingová opatření měla v zásadě vztahovat na celý dotčený výrobek.
Za druhé, znovu byla posouzena tvrzení v souvislosti s prozatímním vyloučením dětské obuvi z působnosti opatření z důvodu zájmu Společenství, jak je uvedeno v 250. až 252. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tj. zejména s ohledem na nutnost častějšího nákupu dětské obuvi, a tedy větší finanční dopad antidumpingových opatření na finanční situaci průměrné evropské rodiny.
V této souvislosti bylo zjištěno, že v průměru jsou dovozní ceny dětské obuvi podle statistik Eurostatu obecně podstatně nižší než dovozní ceny obuvi pro dospělé (o více než 33 %).
Proto by byl dopad valorického antidumpingového cla v případě dětské obuvi úměrně nižší.
Konečné nálezy kromě toho vedou k celkově nižší sazbě konečného cla než opatření v prozatímní fázi.
To opět vede k nižšímu finančnímu dopadu opatření.
Jak již bylo uvedeno v 249. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, nepovažuje se za pravděpodobné, že by spotřebitelé nesli plnou tíhu jakýchkoli opatření.
Žádná zúčastněná strana neposkytla doložené důkazy, jež by mohly podpořit odlišný názor.
V této souvislosti se poznamenává, že organizace spotřebitelů nepodaly vůbec žádné připomínky, které by naznačovaly, že dopad opatření – bez ohledu na to, zda se jedná o dětskou obuv nebo o boty pro dospělé – představuje pro zájmy osob, jež zastupují, skutečnou obavu.
S přihlédnutím k výše uvedené analýze je zřejmé, že vyloučit s konečnou platností dětskou obuv z působnosti opatření by nebylo oprávněné.
Neexistují žádné přesvědčivé důkazy, jež by při posuzování uložení konečných opatření, která odstraní podstatnou újmu způsobenou postupy spojenými s dumpingem, prokázaly, že zájmy spotřebitelů převažují nad zájmy výrobního odvětví Společenství.
(258) Z těchto důvodů bylo toto tvrzení uznáno a tímto se potvrzuje, že vzhledem k výše uvedeným skutečnostem by uložení konečných opatření na dotčený výrobek, včetně dětské obuvi, nebylo v rozporu s obecným zájmem spotřebitelů.
2.2. Zájem distributorů a maloobchodníků
(259) Připomíná se, že v prozatímní fázi Komise od distributorů a maloobchodníků nebo jejich organizací obdržela jen omezený počet požadavků: došlo jen jediné podání od konsorcia maloobchodníků z jednoho členského státu a odpovědi na dotazník od tří dovozců, kteří mají vlastní distribuční síť, včetně dvou řetězců supermarketů.
Po uložení prozatímních opatření podala připomínky pouze jedna z těchto čtyř stran a žádný další distributor nebo maloobchodník tak neučinil.
(260) Jedno sdružení dovozců, které od počátku řízení spolupracovalo při šetření, zpochybnilo závěr, že byl podán jen omezený počet požadavků, jelikož toto sdružení zastupuje společnosti, které jsou kromě dovozců rovněž distributory a maloobchodníky.
Uvedlo rovněž, že nejméně dva jeho členové se sídlem ve dvou různých členských státech poskytli Komisi podrobné informace.
(261) Komise uznává, že toto sdružení zastupuje společnosti, které někdy mají rovněž vlastní distribuční síť, a v tomto směru by měl být závěr o omezeném počtu požadavků skutečně pozměněn.
Nicméně hlavní funkcí těchto společností je dovoz obuvi.
Distributoři a maloobchodníci však v zásadě neposkytli Komisi žádné přesné a ověřitelné údaje (s výjimkou tří výše uvedených společností) za účelem posouzení své hospodářské situace toho, nakolik by byli opatřeními finančně postiženi.
A především pouze na základě takovýchto informací může Komise provést podrobnou analýzu.
(262) Pokud jde o údajnou spolupráci jeho dvou členů, je nutno objasnit, že jeden z nich neposkytl odpověď na dotazník ve stanovené lhůtě, a proto jej nebylo možno použít.
(263) Ve svém podání sdružení uvedlo údaje a příklady, které prokazují, jaký by byl dopad opatření na dovozce, kteří mají rovněž maloobchodní činnost.
Tyto údaje však byly předloženy po lhůtě stanovené pro poskytnutí těchto údajů a zdá se, že se týkají pouze jedné společnosti (jejíž jméno není zmíněno), která zjevně při šetření nespolupracovala.
Tyto údaje, které nebylo možno ověřit, nemohly být proto posouzeny.
(264) Sdružení dále tvrdí, že vzhledem ke své finanční situaci nebudou dovozci s maloobchodní činností s to přenést alespoň částečně případné zvýšení ceny na spotřebitele a že někteří maloobchodníci, zejména ti, kteří pořizují výrobky výhradně z dotčených zemí, by uložení opatření nepřežili.
(265) Tvrzení, že by společnosti nemohly přenést přinejmenším částečně náklady na spotřebitele, je jednoznačně v rozporu s tvrzeními různých stran, včetně tvrzení sdružení dovozců, že se spotřebitelské ceny v důsledku uložení antidumpingových opatření zvýší.
Na základě informací získaných v průběhu šetření (a jak tato protichůdná tvrzení potvrzují) je velmi pravděpodobné, že v průměru by byl dopad opatření na dovozní cenu přinejmenším částečně přenesen na spotřebitele.
Nelze samozřejmě vyloučit, že někteří maloobchodníci, kteří dovážejí přímo a výhradně z dotčených zemí, by byli skutečně nepříznivě zasaženi případnými opatřeními.
Je však nutno připomenout, že analýza zájmu Společenství se provádí na celkové úrovni, tj. na základě průměrné situace stran ve Společenství dotčených řízením, a proto nelze nikdy vyloučit, že některé jednotlivé strany budou skutečně dotčeny jinak než většina.
V této souvislosti se odkazuje na 275. bod odůvodnění prozatímního nařízení, v němž se uznává, že by opatření skutečně mohla mít nepříznivý vliv na finanční situaci některých dovozců.
(266) Sdružení dále uvedlo, že se Komise mýlí, pokud jde o chápání rozdílů mezi maloobchodními kanály.
V této souvislosti bylo uvedeno, že nezávislí maloobchodníci nemají dodávky jen od velkoobchodníků ve Společenství, ale že někdy dovážejí výrobky rovněž sami.
Bylo tvrzeno, že maloobchodníci ve vzorku Komise byli všichni maloobchodníci prodávající určitou značku, a proto analýza Komise nebyla správná.
(267) Jelikož neexistovaly žádné podrobné údaje o finanční situaci maloobchodníků a distributorů, provedla Komise obecnou analýzu tohoto odvětví.
Účelem této analýzy bylo pouze určit hlavní distribuční kanály, strukturu těchto distributorů a maloobchodníků s cílem přezkoumat, jak by se jich opatření dotkla.
Nelze vyloučit, že konkrétní situace jednotlivých distributorů není v této analýze přesně vyjádřena.
Pro informaci se rovněž poznamenává, že popis a závěry přijaté v rámci tohoto šetření odpovídají nálezům předchozího antidumpingového šetření Komise ve věci obuvi [6] a neexistovaly žádné náznaky, že se od té doby situace v odvětví distribuce obuvi změnila.
(268) Konkrétně se v 260. bodě odůvodnění prozatímního nařízení uvádí, že nezávislí maloobchodníci obvykle dostávají dodávky od velkoobchodníků ve Společenství.
Nebylo proto vyloučeno, že tito maloobchodníci mají i jiné zdroje dodávek.
Co se týká tvrzení o maloobchodnících prodávajících určitou značku, nepoužila Komise vzorek, ale analyzovala všechny informace, které spolupracující strany poskytly.
V této souvislosti se rovněž uvádí, že v prozatímním nařízení bylo poukázáno na nedostatečnou spolupráci ze strany značkových maloobchodních řetězců, tj. maloobchodních řetězců určité značky, na rozdíl od maloobchodníků značkové obuvi, z nichž jeden skutečně spolupracoval.
(269) Nebyla uvedena žádná jiná tvrzení, která by změnila závěry prozatímního nařízení.
Potvrzuje se proto závěr uvedený v 264. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, že dopad konečných opatření bude mít na dovozce a distributory zřejmě jen omezený vliv.
2.3. Zájem dovozců ve Společenství, kteří nejsou ve spojení
(270) Připomínky podané různými zúčastněnými stranami byly podrobně analyzovány, pokud byly patřičně doloženy, a jsou uvedeny níže.
(271) Někteří dovozci tvrdili, že vzhledem ke svému ziskovému rozpětí, které je nižší než výše antidumpingového cla, by nemohli antidumpingová cla přežít, pokud by se o toto dodatečné zatížení nemohli podělit s velkoobchodníky a maloobchodníky.
Dále uvedli, že to by nebylo možné, jelikož by velkoobchodníci a maloobchodníci nepřijali zvýšení ceny, ale obrátili by se na jiné dodavatele, kteří mohou dodávat bez antidumpingových cel.
(272) Skutečnost, že ziskové rozpětí je nižší než výše antidumpingového cla, není podstatná.
Ve skutečnosti je výše antidumpingových opatření vyjádřena jako procento dovozní ceny, zatímco ziskové rozpětí je vyjádřeno jako procento obratu, tj. prodejní ceny.
S ohledem na významné marže připočítávané mezi nákupem a dalším prodejem je zřejmé, že tyto dva procentní údaje nelze jednoduše porovnat.
Pokud jde o tvrzení, že velkoobchodníci a maloobchodníci by neakceptovali jakékoli zvýšení ceny, zdůrazňuje se opět, že to je v rozporu s tvrzením mnoha dovozců, že zvýšení cen bude plně přeneseno na spotřebitele, tedy rovněž distributory, a nemohlo být proto uznáno.
V každém případě je skutečně pravda, že velkoobchodníci a maloobchodníci se mohou obrátit na dodavatele, kteří mohou dodávat bez antidumpingových cel, včetně výrobního odvětví Společenství, kterému by tak opatření přinesla prospěch.
(273) Jedno sdružení dovozců napadlo popis Komise týkající se dvou kategorií dovozců a namítlo, že to neodráží skutečnou situaci na trhu a že pro rozlišení dovozců má význam sortimentní skladba a prodejní kanály.
Dále uvedlo, že pro posouzení vlivu opatření má význam čistý obchodní zisk, a ne marže.
(274) V této souvislosti je nutno zmínit, že nebyl použit výběr vzorku, že spolupráce ze strany dovozců byla významná, a že proto Komise mohla závěr vyvodit na základě velmi podrobných přesných údajů.
(275) Připouští se, že sortimentní skladba a prodejní kanály jsou skutečně podstatné pro zařazení výrobců do kategorií.
V této souvislosti byly tyto prvky při analýze rovněž patřičně zohledněny.
Komise ve skutečnosti rozlišovala mezi společnostmi, které působí ve vyšším kvalitativním segmentu trhu, a společnostmi, které prodávají laciné zboží, a měla za to, že tyto dvě kategorie dovozců mají odlišnou sortimentní skladbu a prodejní kanály.
(276) Žádná z připomínek podaných sdružením dovozců nebyla taková, aby mohla změnit závěry, že v případě dovozců působících ve vyšším kvalitativním segmentu trhu má případné valorické clo mírný dopad v porovnání s mnohem vyšší prodejní cenou (tedy ziskem), a že v případě dovozců prodávajících laciné zboží by valorické clo mělo za následek pouze mírný nárůst absolutní hodnoty ceny a že vzhledem k jejich průměrnému ziskovému rozpětí by nebyli opatřeními významně dotčeni.
(277) Proto se potvrzují závěry uvedené v 265. až 275. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
S konečnou platností se potvrzuje, že zavedení opatření nebude mít pravděpodobně významný nepříznivý dopad na celkovou situaci dovozců ve Společenství, ale také, že tato opatření mohou mít nicméně určitý nepříznivý vliv na finanční situaci některých dovozců.
V průměru se ale neočekává, že by tyto nepříznivé vlivy mohly mít významný dopad na celkovou finanční situaci dovozců.
2.4. Ostatní úvahy
(278) Tvrdilo se rovněž, že opatření nebyla v zájmu Společenství, jelikož Vietnam je rozvojovou zemí, která potřebuje vyvážet obuv, jelikož cla z dovozu z ČLR mohla ohrozit dobré hospodářské vztahy s touto zemí s potenciálně velkým trhem a jelikož takovýmito opatřeními mohli být poškozeni pracovníci ve Vietnamu a Číně.
21 odst. 1 základního nařízení a obvyklou praxí orgánů od doby, kdy nynější základní nařízení vstoupilo v platnost, není tento druh tvrzení součástí analýzy zájmu Společenství.
Analýza zájmu Společenství je ekonomickou analýzou, která se zaměřuje na hospodářský dopad uložení či neuložení antidumpingových opatření na hospodářské subjekty ve Společenství.
Nejedná se o nástroj, pomocí něhož lze antidumpingová šetření využít k obecným politickým úvahám týkajícím se zahraniční politiky, rozvojové politiky atd.
To potvrzuje rovněž seznam stran, které jsou podle článku 21 základního nařízení účastníky řízení.
Ačkoli tento seznam není vyčerpávající (v některých šetřeních podali připomínky rovněž dodavatelé surovin pro dotčený výrobek a tyto připomínky byly zohledněny), z typů uvedených stran jednoznačně vyplývá, že v této souvislosti jsou rozhodující pouze hospodářské účinky na strany ve Společenství.
Analýza zájmu Společenství není zároveň analýzou poměru nákladů a přínosů v přesném slova smyslu.
Ačkoli se zvažují různé zájmy, nejsou porovnávány navzájem v matematické rovnici, přinejmenším kvůli zřejmým metodickým obtížím při kvantifikaci jednotlivých činitelů s přiměřenou jistotou v dostupném čase a vzhledem k tomu, že neexistuje pouze jeden obecně uznávaný model analýzy poměru nákladů a přínosů. To je rovněž důvod, proč čl.
21 odst. 1 základního nařízení stanoví, že se přihlíží zejména k nutnosti obnovit účinnou hospodářskou soutěž a že opatření nesmějí být uplatněna, pokud se na základě předložených informací dospěje jednoznačně k názoru, že jejich uplatnění není v zájmu Společenství.
Jinými slovy, právní předpisy uznávají, že antidumpingová opatření mají určité nepříznivé účinky na ty strany, které obvykle nejsou pro jejich uložení.
Opatření by se považovala za opatření, která nejsou v zájmu Společenství, pouze tehdy, pokud by měla nepřiměřené účinky na výše uvedené strany.
(280) Na počátku šetření a rovněž v prozatímní fázi Komise vyzvala všechny strany, aby poskytly informace s ohledem na možné účinky, které pro ně bude uložení či neuložení opatření mít.
Jak bylo podrobně vysvětleno v prozatímní fázi (ale rovněž v tomto nařízení), nebyly poskytnuty žádné informace, které by poukazovaly na takovéto nepřiměřené účinky.
Ve spisu nejsou obsaženy žádné informace, které by alespoň vzdáleně potvrzovaly tvrzení jednoho členského státu, že hospodářský dopad cel je takový, že každé euro, které evropští výrobci mohou získat v důsledku cel, povede stejně tak ke ztrátě 8 EUR u zákazníků a odběratelských výrobních odvětví.
(281) Co se týká tvrzení, že přijetí opatření je proti rozvojovým zemím, je obvyklou praxí Komise přijímat takováto opatření proti rozvojovým i rozvinutým zemím, kdykoli je to odůvodněné.
S ohledem na tvrzení, že antidumpingová opatření by mohla ohrozit dobré hospodářské vztahy s ČLR, je nutno vzít v úvahu, že pokud by se toto tvrzení dovedlo k logickému důsledku, závisela by antidumpingová opatření Společenství na tom, zda dotčená třetí země hrozí nějakými negativními následky v případě zavedení opatření.
Takový přístup by byl mimoto pro třetí zemi výzvou, aby možné negativní následky uplatňovala.
Obě úvahy nejsou dále slučitelné s povahou nástroje založeného na pravidlech a kvazisoudního šetření.
(282) Tvrdilo se rovněž, že jeden členský stát je závislý na dovozu obuvi.
Nic v tomto spisu však nenaznačuje, že tento dovoz mohl být pořizován pouze ze dvou dotčených zemí.
Ve Společenství a ostatních třetích zemích existují početné zdroje dodávek.
Může rovněž pokračovat dovoz z ČLR a Vietnamu, jelikož účinek cel není takový, aby zamezil v přístupu na trh.
(283) Stručně řečeno, současné právní předpisy ani výsledky šetření neodůvodňují nepřijetí antidumpingových opatření z důvodů uvedených na počátku tohoto oddílu.
3. ZÁVĚR OHLEDNĚ ZÁJMU SPOLEČENSTVÍ
(284) Výše uvedená analýza vzala v úvahu připomínky podané různými zúčastněnými stranami a v případě potřeby se jimi zabývala.
Tyto připomínky však nezměnily závěry přijaté v prozatímní fázi.
(285) S konečnou platností se tedy potvrzuje, že:
- zavedení opatření je v zájmu výrobního odvětví Společenství, protože by tato opatření mohla alespoň omezit velké množství dovozu za dumpingové ceny, o nichž bylo prokázáno, že mají nepříznivý vliv na finanční situaci výrobního odvětví Společenství,
- antidumpingová opatření nebudou mít vliv ani na spotřebitele, a pokud ano, tak jen velmi okrajový,
- v případě distributorů a maloobchodníků mohou jejich kupní ceny dotčeného výrobku stoupat, ale ve srovnání s jejich celkovými náklady a situací asi nebudou opatřeními nijak významně ovlivněny,
- v průměru budou dovozci schopni přizpůsobit se zavedení opatření, přestože v závislosti na jejich konkrétní situaci mohou někteří z nich opravdu pociťovat určité nepříznivé vlivy, zejména ti, kteří mají dodávky obuvi výhradně z dotčených zemí,
- ostatní zájmy, i kdyby se k nim mělo přihlédnout, nejsou takové, aby převážily zájem na přijetí antidumpingových opatření.
(286) Proto se po pečlivém zvážení má za to, že díky zavedení opatření, tj. odstranění dumpingu působícího podstatnou újmu, si výrobní odvětví Společenství bude moci udržet svou činnost a přestane nepřetržité uzavírání podniků a ztráty pracovních míst, jak tomu bylo v posledních letech, a že nepříznivý vliv, který mohou mít opatření v případě některých hospodářských subjektů ve Společenství, nepřevyšuje výhody pro výrobní odvětví Společenství.
H. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
(287) Vzhledem k závěrům ohledně dumpingu, jím způsobené újmy a zájmu Společenství by měla být zavedena konečná opatření na dovoz dotčeného výrobku z ČLR a Vietnamu.
1. ÚROVEŇ PRO ODSTRANĚNÍ ÚJMY
(288) Úroveň konečných antidumpingových opatření by měla být dostatečná, aby odstranila podstatnou újmu, která vznikla výrobnímu odvětví Společenství z důvodů dumpingového dovozu, aniž by došlo k rozšíření zjištěných dumpingových rozpětí.
Při výpočtu cla nezbytného k odstranění vlivu dumpingu působícího podstatnou újmu bylo nutno vzít v úvahu i to, že případná opatření by měla umožnit, aby výrobní odvětví Společenství pokrylo své náklady a vytvořilo si hrubý zisk, který by přiměřeně vytvořilo za podmínek obvyklé soutěže, tj. při neexistenci dumpingového dovozu, s přihlédnutím k existenci systému kvót vztahujících se na dovoz z ČLR, který platil do konce roku 2004.
1.1. Prodej pod cenou
(289) V prozatímní fázi se mělo za to, že za odpovídající úroveň, kterou by výrobní odvětví Společenství mělo mít možnost dosáhnout při neexistenci dumpingu působícího podstatnou újmu, lze považovat ziskové rozpětí ve výši 2 % obratu, a to z toho důvodu, že tato výše odpovídá nejvyšší úrovni zisku, jaká byla dosažena ve výrobním odvětví Společenství v průběhu období, kdy probíhalo šetření.
To však výrobní odvětví Společenství důrazně popřelo s tím, že hospodářská situace výrobního odvětví Společenství v průběhu celého posuzovaného období neodrážela výši zisku, které by mohlo být dosaženo při neexistenci dumpingu působícího podstatnou újmu, jelikož ceny byly již stlačeny dolů, když výrobní odvětví dosáhlo této výše zisku, a s takovou výši zisku by výrobní odvětví nemohlo uskutečnit potřebné investice, aby zůstalo konkurenceschopné.
Výrobní odvětví Společenství rovněž uvedlo, že použité ziskové rozpětí ve výši 2 % obratu je podstatně nižší než ziskové rozpětí, jehož dosáhli dovozci, a že naprostým minimem by byl zisk ve výši 10 %.
(290) Toto tvrzení bylo pečlivě analyzováno a znovu byla přezkoumána otázka týkající se stanovení výše zisku, který má být použit k výpočtu újmy.
(291) Za prvé je nutno poznamenat, že výše zisku, které dosáhli dovozci, není správným měřítkem s ohledem na odlišnou povahu těchto hospodářských subjektů, a nelze ji proto použít jako referenční hodnotu.
(292) Za druhé, s ohledem na přiměřené ziskové rozpětí, jehož by bylo možno dosáhnout, byly po poskytnutí informací výrobním odvětvím Společenství podány odůvodněné připomínky, že by se za odpovídající úroveň zisku nemělo považovat ziskové rozpětí ve výši 2 %, nýbrž 6 % obratu, kterou by výrobní odvětví Společenství mělo mít možnost dosáhnout při neexistenci dumpingu působícího podstatnou újmu.
V tomto ohledu výrobní odvětví Společenství předložilo důkazy, že v případě obuvi, u níž neexistoval dumping působící podstatnou újmu, skutečně dosáhlo těchto vyšších ziskových rozpětí.
Na základě těchto připomínek bylo proto použitelné ziskové rozpětí znovu uváženo a upraveno na výši 6 % obratu.
(293) Některé zúčastněné strany tvrdily, že je obvyklou praxí Komise vypočítávat rozpětí újmy pouze v případě, že se výrobní odvětví Společenství dostalo do ztráty, jinak že by výše újmy měla být omezena na cenové podbízení.
Toto tvrzení však bylo odmítnuto, jelikož rozpětí újmy se obvykle stanoví za účelem použití pravidla nižšího cla, zatímco rozpětí cenového podbízení se stanoví podle čl. 3 odst.
3 základního nařízení. V tomto ohledu je rozpětí újmy podstatné, pokud dumpingový dovoz způsobil pokles cen, a tak tomu může být i v případě, že výrobní odvětví je dosud ziskové.
(294) Stejně jako v případě rozpětí cenového podbízení byly dále podány různé připomínky ohledně výpočtu rozpětí újmy.
Tato tvrzení byla podrobně analyzována, a pokud byly zjištěny administrativní chyby nebo pokud bylo možno některé úpravy podpořit věcnými důkazy, byly provedeny potřebné úpravy výpočtů.
(295) Požadované zvýšení ceny bylo následně stanoveno na základě srovnání na stejné obchodní úrovni vážené průměrné dovozní ceny stanovené pro výpočet cenového podbízení a ceny výrobku, která nepůsobí újmu, za kterou jej prodává výrobní odvětví Společenství na trhu Společenství.
Cena, která nepůsobí újmu, byla stanovena po úpravě prodejní ceny každého výrobce ve výrobním odvětví Společenství na cenu pokrývající náklady a po připočítání výše uvedeného ziskového rozpětí.
Případné rozdíly vyplývající z tohoto srovnání byly následně vyjádřeny jako procentní podíl celkové dovozní hodnoty CIF.
Výsledkem bylo rozpětí prodeje pod cenou ve výši 23 % v případě ČLR a 29,5 % v případě Vietnamu.
1.2. Zvláštnosti tohoto řízení
(296) Jak však bylo uvedeno výše, vyznačuje se toto řízení zvláštními a mimořádnými rysy, které je nutno v antidumpingových opatřeních patřičně zohlednit.
V této souvislosti je zejména důležité připomenout, že až do ledna 2005 podléhala významná část dotčeného výrobku množstevním omezením.
(297) V této souvislosti je nutné blíže uvážit přiměřenou výši konečných antidumpingových opatření s cílem vzít v úvahu zvláštnosti tohoto případu.
V důsledku toho bylo nutno uvážit přesnější metodiku pro stanovení konečných opatření, zejména s ohledem na dopad množství dováženého v průběhu posuzovaného období na situaci výrobního odvětví Společenství.
(298) V této souvislosti měla existence kvót vztahujících se na dovoz z ČLR tlumivý účinek a bránila způsobení podstatné újmy výrobnímu odvětví Společenství v porovnání se situací během období šetření.
To je jednoznačně prokázáno v analýze újmy a příčinných souvislostí, zejména v 187. bodě odůvodnění a následujících a 216. bodě odůvodnění a následujících.
V daném případě lze skutečně zjistit, že zvýšení objemu dumpingového dovozu mělo na výrobní odvětví Společenství zvlášť významný poškozující účinek po zrušení kvót.
Hospodářské ukazatele týkající se situace výrobního odvětví Společenství se zhoršily zvláště v prvním čtvrtletí roku 2005, ačkoli jednoznačné náznaky podstatné újmy lze zjistit již v posledních třech čtvrtletích roku 2004, která tvořila zbytek období šetření.
9 odst. 4 základního nařízení byla proto vzhledem ke zvláštnostem daného případu, zejména existenci kvót do konce roku 2004, zvláštní úvaha a pozornost věnována kvantitativnímu prvku dumpingu působícího újmu.
Má se za to, že podstatnou újmu mohl před zrušením kvót způsobit pouze objem dovozu nad určitou prahovou hodnotu, takže prahová hodnota újmy stanovená na základě výsledků období šetření musí odrážet skutečnost, že určitá dovážená množství nemohla způsobit takovouto podstatnou újmu.
(300) V úrovni pro odstranění újmy se proto musela přiměřeně zohlednit dovážená množství nepůsobící podstatnou újmu.
(301) V tomto ohledu se podle údajů Eurostatu za množství, které dosud nezpůsobuje podstatnou újmu, považovala hodnota celkového objemu dovozu z dotčených zemí v roce 2003 a tvořila základ pro poměrnou úpravu úrovní pro odstranění újmy stanovených výše.
V druhém kroku byla tato celková hodnota nepůsobící podstatnou újmu rozdělena mezi ČLR a Vietnam na základě poměru dovozu dotčeného výrobku z dotčených zemí v průběhu období šetření.
Jako další krok byl pro příslušnou dotčenou zemi stanoven poměr tohoto množství nepůsobícího podstatnou újmu k dovozu v roce 2005 jakožto prvnímu a poslednímu celému roku, který byl k dispozici a v němž pro dotčený výrobek neplatila množstevní omezení.
Konečně byly v těchto poměrech sníženy sazby cla stanovené pro období šetření.
Výsledkem byla prahová hodnota újmy ve výši 16,5 % v případě ČLR a 10 % v případě Vietnamu.
(302) Podle téže metodiky byla prahová hodnota újmy pro společnost Golden Step vysoko nad dumpingovým rozpětím ve výši 9,7 % zjištěným pro tuto konkrétní společnost, takže v tomto případě se v souladu s pravidlem nižšího cla podle čl. 9 odst. 4 základního nařízení výše cla stanoví podle dumpingového rozpětí.
(303) Po poskytnutí dodatečných konečných informací několik zúčastněných stran podalo připomínky k výše popsanému postupu.
Některé zúčastněné strany upřednostňovaly systém odložených cel, což by určité roční objemy dovozu ponechalo mimo působnost opatření.
(304) Je však nutno poznamenat, že se usoudilo, že z administrativních a právních důvodů by nebylo vhodné takovýto systém odložených cel zavést.
(305) Jiné strany předložily názor, že tento případ neopravňuje k odchýlení se od běžného postupu uložení valorických cel pouze na základě dumpingového rozpětí a rozpětí prodeje pod cenou.
(306) Připomíná se, že (jak bylo uvedeno výše) zejména skutečnost, že dotčený výrobek pocházející z ČLR podléhal až do roku 2004 kvótám, vyžadovala v tomto konkrétním případě zvláštní metodiku, aby se patřičně zohlednil dovoz nepůsobící podstatnou újmu.
Toto tvrzení proto muselo být rovněž zamítnuto.
(307) Jiné zúčastněné strany, zejména z ČLR a Vietnamu, zpochybnily metodiku použitou ke zjištění a rozdělení hodnoty nepůsobící podstatnou újmu.
Za prvé tvrdily, že základní nařízení obecně takovýto přístup neumožňuje.
Za druhé uvedly, že úprava rozpětí prodeje pod cenou na základě hodnoty nepůsobící podstatnou újmu je nesprávná, jelikož hodnota nepůsobící podstatnou újmu je založena na objemu, zatímco rozpětí prodeje pod cenou jsou výsledkem srovnání cen, tj. jsou založená pouze na hodnotě.
Za třetí bylo namítnuto, že hospodářský dopad hodnoty nepůsobící podstatnou újmu by se neměl posuzovat na základě dovozu v průběhu roku 2005, nýbrž v období šetření.
(308) V reakci na tato tvrzení je nutné připomenout, že základní nařízení nestanoví žádnou konkrétní metodiku pro zjištění úrovní pro odstranění újmy.
Žádný právní předpis proto neomezuje analýzu pouze na stanovení rozpětí prodeje pod cenou.
Právní rámec místo toho umožňuje přizpůsobit výpočet úrovně pro odstranění újmy zvláštnostem konkrétního případu, pokud je to odůvodněno okolnostmi.
(309) Za druhé se připomíná, že údaje o hodnotě nepůsobící podstatnou újmu jsou založeny na hodnotě, jelikož jsou odvozeny z hodnoty dovozu v roce 2003.
Proto takovéto údaje lze jednoznačně použít k úpravě rozpětí prodeje pod cenou.
Objem se použil pouze v souvislosti s rozdělením hodnoty nepůsobící újmu mezi ČLR a Vietnam, a to použitím příslušného poměru objemu během období šetření.
Důvodem pro tento způsob rozdělení byla snaha i) patřičně zohlednit situaci v průběhu období šetření a ii) vyrovnat zkreslení způsobená rozdíly v průměrných jednotkových hodnotách dovozu z ČLR a Vietnamu.
S ohledem na posouzení hospodářského dopadu přidělených hodnot nepůsobících podstatnou újmu se dále usuzovalo, že je nutné odvolat se na poslední dovozní období pokrývající celý rok, pro něž neplatil systém kvót, tj. rok 2005, a to v zásadě kvůli použití úpravy s ohledem na hodnotu nepůsobící podstatnou újmu s cílem zohlednit zvláštnost související s kvótami během posuzovaného období.
Ačkoli se uznává, že obvykle by se nemělo přihlížet k informacím týkajícím se pozdějšího období, umožňuje čl. 6 odst.
(310) Dále je nutno poznamenat, že Vietnam nebylo možno při úpravě vynechat, jelikož systém kvót pro Čínu měl nepřímo dopad na dovoz pocházející z Vietnamu a obecně vedl k tomu, že dovoz z dotčených zemí nebyl až do roku 2003 považován za dovoz působící podstatnou újmu.
(311) Některé strany namítly, že takovýto přístup diskriminuje čínské vývozce.
V této souvislosti byly uvedeny obavy týkající se výsledku použité metodiky, tj. že navzdory vyššímu rozpětí prodeje pod cenou v případě Vietnamu (29,5 %) ve srovnání s ČLR (23 %) tento postup vede k celkově nižší úrovni pro odstranění újmy u Vietnamu (10 %) ve srovnání s ČLR (16,5 %).
(312) Tato metodika však pouze patřičně zohledňuje skutečnost, že se tendence dovozu z ČLR a Vietnamu do ES liší.
Příslušný podíl vietnamského dovozu dotčeného výrobku v posuzovaném období byl vyšší.
Proto byl rovněž vyšší jeho podíl dovozu nepůsobícího podstatnou újmu.
To však nevyhnutelně vede k většímu dopadu této metodiky úpravy na vietnamské rozpětí prodeje pod cenou.
Jelikož tato metodika pouze patřičně zohledňuje rozdíly ve skutečnostech, není neoprávněně diskriminační.
(313) Konečně, několik zúčastněných stran tvrdilo, že lhůta pro podání připomínek k poskytnutí dodatečných konečných informací byla příliš krátká a nebyla v souladu s čl. 20 odst. 5 základního nařízení.
(314) V této souvislosti se uvádí, že i) se patřičně přihlédlo k naléhavosti této záležitosti a že ii) vzhledem k tomu, že se poskytnutí dodatečných konečných informací týkalo pouze specifického a omezeného aspektu daného případu, usuzovalo se, že v souladu se základním nařízením je nutné stanovit pětidenní lhůtu místo obecně použitelné desetidenní lhůty k poskytnutí informací.
V této souvislosti je však nutné dále uvést, že zúčastněným stranám, které podaly odůvodněnou žádost o prodloužení této lhůty, bylo vyhověno.
2. ZÁVAZEK
(315) Některé strany, vyvážející výrobci i dovozci, podaly žádosti o cenový závazek.
V těchto případech by se měl příslušný vyvážející výrobce zavázat, že nebude prodávat pod takovou výši ceny, která by odstranila dumping působící újmu.
(316) V případě dovozců se tyto žádosti považovaly za neopodstatněné, jelikož dumping způsobují vývozci, proto je odpovědný pouze vývozce a jen on je skutečně schopen odstranit takovýto dumping odpovídající cenotvorbou.
(317) V případě vyvážejících výrobců musely být žádosti zamítnuty, jelikož je podaly strany, jimž nebyl přiznán status tržního hospodářství.
Kromě toho by pro výrobek jako boty, jež se v důsledku módy neustále mění, nebylo možné stanovit nediskriminační úroveň cen, která by stejnou měrou odstranila dumping působící újmu u velké škály naprosto odlišných modelů.
(318) Po poskytnutí konečných informací předložil jeden vietnamský vyvážející výrobce zařazený do vzorku žádost o cenový závazek.
Z důvodů vysvětlených výše však bylo nutno žádost zamítnout.
(319) Jiné strany uvedly, že by upřednostnily obecnou minimální cenu, resp. minimální cenu ve spojení s valorickým clem, tj. cla by platila pouze pro dovoz s cenou, která je nižší než určitá minimální cena.
Toto zopakovaly čínské orgány a několik jiných zúčastněných stran po poskytnutí dodatečných konečných informací ohledně podoby opatření.
(320) Tyto návrhy musely být odmítnuty, jelikož kombinované clo by vedlo k neoprávněnému zatížení levné obuvi ve prospěch obuvi dražší.
Z praktického hlediska by nebylo možné stanovit odpovídající cenové kategorie pro tak rozmanitý výrobek, jako je ten, jehož se šetření týká, s cílem zamezit nepřiměřenému zatížení.
Minulé zkušenosti mimoto ukázaly, že je obtížné kontrolovat minimální cenu, což může snadno vést k obcházení této povinnosti.
Proto se řešení týkající se minimální ceny považovalo za nepraktické a nepřiměřené.
(321) Řada dovozců a vietnamských vyvážejících výrobců nezařazených do vzorku uvedla, že navrhovaný postup nezohledňuje postavení Vietnamu jakožto rozvojové země.
V tomto ohledu se uvádí, že účelem opatření je zaměřit se objektivně na nekalé dumpingové praktiky, které způsobují újmu.
Hospodářské postavení jakékoli země dotčené řízením či její postavení jakožto rozvojové země není v článcích 2 a 3 základního nařízení bráno v úvahu jako významný prvek při stanovování dumpingu a újmy.
Úpravy s ohledem na jiné činitele, které nejsou v základním nařízení uvedeny, je možno provést pouze v případě, že se prokáže, že mají vliv na srovnatelnost cen.
Jelikož to zúčastněné strany nedoložily, bylo nutno výše zmíněné tvrzení o postavení Vietnamu jakožto rozvojové země zamítnout.
3. KONEČNÁ CLA
9 odst. 4 základního nařízení se má za to, že konečná antidumpingová opatření by měla být uvalena na dovoz pocházející z ČLR a Vietnamu ve výši nejnižšího rozpětí dumpingu a újmy, v souladu s pravidlem nižšího cla, jak bylo upřesněno s použitím výše uvedené metodiky.
Pro celostátní výši cla je v tomto ohledu mezní hodnota antidumpingového cla stanovena podle úrovně pro odstranění újmy.
(323) V případě společnosti Golden Step však byla výše cla stanovena na základě dumpingového rozpětí u této společnosti, které bylo nižší než úroveň pro odstranění újmy.
(324) Na základě výše uvedených skutečností jsou navrhovaná tato konečná cla:
Země _BAR_ Společnost _BAR_ Antidumpingové clo _BAR_
ČLR _BAR_ Golden Step _BAR_ 9,7 % _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 16,5 % _BAR_
Vietnam _BAR_ Všechny společnosti _BAR_ 10 % _BAR_
(325) Aby se zajistilo snížení rizika nepravdivých prohlášení nebo obcházení opatření, poskytne posílený správní systém pro kontrolu dovozu na základě čl. 308 písm. d) nařízení Komise (EHS) č.
2454/93 [7] včasné informace o důležitých dovozních tendencích. Pokud se objeví důkazy o tom, že se dovozní tendence výrazně mění, Komise tuto záležitost rychle prošetří.
V této souvislosti je nutno objasnit, že u obuvi STAF se tato kontrola týká této obuvi nad a pod prahovou hodnotou ve výši 7,5 EUR místo původní prahové hodnoty ve výši 9 EUR.
(326) Bez ohledu na skutečnost, že byl zjištěn dumping působící újmu a že zájem Společenství vyžaduje uložení opatření, se toto řízení vyznačuje zvláštními a mimořádnými rysy uvedenými v 296. a 297. bodě odůvodnění, jež by měly být přiměřeně zohledněny při stanovení doby trvání antidumpingových opatření.
Vzhledem k nedávnému zrušení kvóty pro dovoz pro značnou část obuvi pocházející z ČLR se na základě šetření ukázalo, že trh s obuví se svrškem z usně je stále v procesu přeorientování, jak je podrobněji vysvětleno v 296. bodě odůvodnění a následujících. Rada se proto domnívá, že v zájmu opatrnosti je za těchto výjimečných okolností na trhu vhodné, aby byla doba trvání opatření omezena.
Z toho důvodu považuje Rada za přiměřené a rozumné, aby se doba trvání opatření omezila na dva roky, namísto pěti let, jak je pravidlem podle čl. 11 odst.
2 základního nařízení. Použitelnost opatření by proto měla skončit dva roky po jejich vstupu v platnost.
Mělo by se poznamenat, že článek 11 základního nařízení se použije obdobně,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu některé obuvi se svrškem z usně nebo z kompozitní usně, kromě sportovní obuvi, obuvi, která se vyrábí speciální technologií, pantoflí a ostatní domácí obuvi a obuvi s ochrannou špičkou, pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu kódů KN: 64032000, ex64033000, ex64035111, ex64035115, ex64035119, ex64035191, ex64035195, ex64035199, ex64035911, ex64035931, ex64035935, ex64035939, ex64035991, ex64035995, ex64035999, ex64039111, ex64039113, ex64039116, ex64039118, ex64039191, ex64039193, ex64039196, ex64039198, ex64039911, ex64039931, ex64039933, ex64039936, ex64039938, ex64039991, ex64039993, ex64039996, ex64039998 a ex64051000 [8] (kódy TARIC 6403300039, 6403300089, 6403511190, 6403511590, 6403511990, 6403519190, 6403519590, 6403519990, 6403591190, 6403593190, 6403593590, 6403593990, 6403599190, 6403599590, 6403599990, 6403911199, 6403911399, 6403911699, 6403911899, 6403919199, 6403919399, 6403919699, 6403919899, 6403991190, 6403993190, 6403993390, 6403993690, 6403993890, 6403999199, 6403999329, 6403999399, 6403999629, 6403999699, 6403999829, 6403999899 a 6405100080).
2. Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
- "sportovní obuví" se rozumí obuv ve smyslu poznámky k položkám 1 ke kapitole 64 přílohy I nařízení (ES) č. 1719/2005 [9],
- "obuví, která se vyrábí speciální technologií", se rozumí obuv, jejíž cena CIF za jeden pár činí nejméně 7,5 EUR, je určená pro sportovní použití, s jednoduchou nebo vícevrstvou litou podešví, bez vstřikování, vyráběná ze syntetických materiálů speciálně určených k tlumení nárazů způsobených vertikálními nebo laterálními pohyby a s technickými prvky, např. hermeticky uzavřenými polštářky naplněnými plynem nebo kapalinou, mechanickými komponenty, které tlumí nebo neutralizují nárazy, nebo materiály, jako jsou např. polymery s nízkou hustotou, kódů KN ex64039111, ex64039113, ex64039116, ex64039118, ex64039191, ex64039193, ex64039196, ex64039198, ex64039991, ex64039993, ex64039996, ex64039998,
- "obuví s ochrannou špičkou" se rozumí obuv mající ochranou špičku a odolnost proti nárazu alespoň 100 joulů [10] kódů KN: ex64033000, ex64035111, ex64035115, ex64035119, ex64035191, ex64035195, ex64035199, ex64035911, ex64035931, ex64035935, ex64035939, ex64035991, ex64035995, ex64035999, ex64039111, ex64039113, ex64039116, ex64039118, ex64039191, ex64039193, ex64039196, ex64039198, ex64039911, ex64039931, ex64039933, ex64039936, ex64039938, ex64039991, ex64039993, ex64039996, ex64039998 a ex64051000,
- "pantoflemi a ostatní domácí obuví" se rozumí obuv kódu KN ex64051010.
3. Sazba konečného antidumpingového cla použitelná na čistou cenu s dodáním na hranice Společenství před proclením pro výrobky uvedené v odstavci 1 a vyrobené níže uvedenými společnostmi činí:
Země _BAR_ Společnost _BAR_ Antidumpingové clo _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
ČLR _BAR_ Golden Step _BAR_ 9,7 % _BAR_ A775 _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 16,5 % _BAR_ A999 _BAR_
Vietnam _BAR_ Všechny společnosti _BAR_ 10 % _BAR_ — _BAR_
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla podle nařízení (ES) č. 553/2006 se s konečnou platností vyberou ve výši konečné sazby uložené tímto nařízením.
Zajištěné částky, které převyšují konečnou sazbu antidumpingového cla, se uvolňují.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se po dobu dvou let.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1473/2006
ze dne 5. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1474/2006
ze dne 5. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 1898/2005, pokud jde o uskladnění intervenčního másla určeného k prodeji
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], stanoví, že intervenční máslo určené k prodeji muselo být uskladněno před 1. lednem 2005.
(2) Ustanovení čl. 1 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [3], stanoví, že intervenční máslo, jež bylo nakoupeno podle čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1255/1999 a jež má být prodáno za snížené ceny, muselo být uskladněno před 1. lednem 2005.
(3) Vzhledem k situaci na trhu s máslem a k množství másla v intervenčním skladování je třeba dát do prodeje máslo uskladněné před 1. lednem 2006.
(4) Nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 1898/2005 by proto měla být odpovídajícím způsobem pozměněna.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 21 nařízení (ES) č. 2771/1999 se datum " 1. ledna 2005" nahrazuje datem " 1. ledna 2006".
Článek 2
V čl. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1898/2005 se datum " 1. ledna 2005" nahrazuje datem " 1. ledna 2006".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1475/2006
ze dne 5. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro bílý a surový cukr vyvážený v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení (ES) č. 318/2006.
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1476/2006
ze dne 5. října 2006,
kterým se stanoví maximální výše vývozních náhrad pro bílý cukr v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 958/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec a čl. 33 odst. 2 třetí pododstavec písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 958 ze dne 28. června 2006 o stálém nabídkovém řízení v rámci hospodářského roku 2006/07 na stanovení vývozních náhrad bílého cukru [2] požaduje vyhlášení dílčích nabídkových řízení.
(2) Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 a po přezkoumání nabídek podaných v rámci dílčího nabídkového řízení, které končí dne 5. října 2006, je vhodné stanovit maximální výši vývozních náhrad pro uvedené dílčí nabídkové řízení.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro dílčí nabídkové řízení, které končí dne 5. října 2006, je maximální výše vývozních náhrad pro produkt uvedený v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 stanovena na 33,750 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1477/2006
ze dne 5. října 2006,
kterým se stanoví produkční náhrady v odvětví obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízením Rady (EHS) č.
1766/92 a (EHS) č. 1418/76 týkajícím se produkčních náhrad v odvětví obilovin a rýže [2], stanovilo podmínky pro poskytování produkčních náhrad.
Základ pro výpočet stanovuje článek 3 tohoto nařízení. Takto vypočítanou náhradu, případně odlišenou pro bramborový škrob, je třeba stanovovat jednou měsíčně, přičemž je možné ji pozměnit, jestliže se ceny kukuřice a/nebo pšenice významným způsobem změní.
(2) Produkční náhrady, které stanoví toto nařízení, je třeba přizpůsobit pomocí koeficientů uvedených v příloze II nařízení (EHS) č. 1722/93, aby se stanovila přesná částka k vyplacení.
(3) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Náhrada uvedená v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1722/93 ve vztahu k tuně:
a) 0,00 EUR/t pro kukuřičný, pšeničný, ječný a ovesný;
b) 0,00 EUR/t pro bramborový škrob.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1478/2006
ze dne 5. října 2006,
kterým se stanoví maximální vývozní náhrada pro pšenici obecnou v souvislosti s nabídkovým řízením dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenici obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se stanoví, že Komise může na základě podaných nabídek rozhodovat o stanovení maximální vývozní náhrady, přičemž vezme v úvahu kritéria uvedená v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95. V takovém případě je zakázka přidělena těm účastníkům řízení, jejichž nabídka odpovídá maximální náhradě nebo je nižší.
(3) Použití výše uvedených kritérií v současné situaci na trhu s dotyčnou obilovinou vede ke stanovení maximální vývozní náhrady.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě nabídek podaných od 29. září do 5. října 2006 v rámci nabídkového řízení vyhlášeného nařízením (ES) č. 936/2006 se maximální vývozní náhrada pro pšenici obecnou stanovuje na 0,00 EUR/t.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1479/2006
ze dne 5. října 2006
týkající se nabídek podaných v rámci nabídkového řízení dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro dovoz kukuřice
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 1421/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro maximální snížení dovozního cla u kukuřice dovážené ze třetích zemí do Španělska.
(2) Podle článku 7 nařízení Komise (ES) č. 1839/95 [3] se Komise může rozhodnout, v souladu s postupem stanoveným v článku 25 nařízení (ES) č.
1784/2003, o stanovení maximálního snížení dovozního cla. Přitom musí vzít v úvahu zejména kritéria stanovená v článcích 6 a 7 nařízení (ES) č.
1839/95. Zakázka je udělena těm účastníkům nabídkového řízení, jejichž nabídka odpovídá úrovni maximálního snížení nebo je nižší.
(3) Použití výše uvedených kritérií v současné situaci na trhu s dotyčnou obilovinou vede ke stanovení maximálního snížení dovozního cla dle článku 1.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě nabídek podaných v období od 29. září do 5. října 2006 v rámci nabídkového řízení dle nařízení (ES) č. 1421/2006 se maximální snížení dovozního cla u kukuřice stanovuje na 2,43 EUR/t pro maximální celkové množství 77000 t.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1480/2006
ze dne 6. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 7. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1481/2006
ze dne 6. září 2006,
kterým se stanoví forma a obsah účetních údajů poskytovaných Komisi pro účely schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV a pro účely sledování a odhadů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na článek 42 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2390/1999 ze dne 25. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1663/95, pokud jde o formu a obsah účetních údajů pro účely schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, které musí mít členské státy k dispozici pro Komisi [2], se ode dne 16. října 2006 zrušuje nařízením Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV [3].
(2) Pokud jde o schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV, podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 by se měla stanovit forma a obsah účetních údajů uvedených v čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení a způsob jejich předávání Komisi.
(3) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Formu a obsah účetních údajů uvedených v čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 885/2006 a způsob jejich předávání Komisi stanoví přílohy I (Tabulka X), II (Technické specifikace pro přenos počítačových souborů do EZOZF), III ("Aide-mémoire") a IV (Struktura rozpočtových kódů EZFRV [F109]) tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1482/2006
ze dne 6. října 2006
o zahájení stálých nabídkových řízení na další prodej pšenice obecné a žita ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství za účelem jejich zpracování na mouku ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 a čl. 24 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2131/93 ze dne 28. července 1993, kterým se stanoví postupy a podmínky pro uvedení do prodeje obilovin ze zásob intervenčních agentur [2], stanoví, že za účelem vyloučení narušení trhu se uvedení do prodeje obilovin ze zásob intervenční agentury uskuteční prostřednictvím nabídkového řízení a za prodejní cenu, která není nižší než cena zjištěná pro srovnatelnou jakost a pro reprezentativní množství na trhu v místě skladování nebo, není-li tato cena dostupná, ceně na nejbližším trhu, přičemž se zohlední náklady na přepravu.
(2) Členské státy mají intervenční zásoby pšenice obecné a žita.
(3) Vzhledem k nepříznivým klimatickým podmínkám při sklizni v roce 2006, se množství obiloviny vhodné k pečení chleba jeví jako nedostatečné k uspokojení poptávky na vnitřním trhu v některých členských státech.
Za účelem zpracování pšenice obecné a žita na mouku je proto možné zorganizovat prodej na trhu Společenství prostřednictvím nabídkových řízení.
Každé z nich je třeba považovat za samostatné nabídkové řízení.
(4) S ohledem na situaci na trhu Společenství by nabídkové řízení měla řídit Komise.
Navíc je třeba stanovit koeficient přidělení nabídek pro nabídky za minimální prodejní ceny.
(5) Ve snaze zajistit kontrolu zvláštního místa určení zásob, které jsou předmětem nabídkových řízení, je třeba stanovit zvláštní sledování, pokud jde o dodávku pšenice obecné a žita a jejich zpracování na mouku.
Aby bylo možné uskutečnit toto sledování, je třeba začít povinně používat postupy stanovené v nařízení Komise (EHS) č. 3002/92 ze dne 16. října 1992, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení intervenčních produktů [3].
(6) Ve snaze zaručit řádné provádění je třeba požadovat po účastníkovi nabídkového řízení složení jistoty, která musí být s ohledem na povahu dotčených operací stanovena odchylkou od ustanovení nařízení (EHS) č. 2131/93, zejména pokud jde o její výši, která musí dostatečným způsobem zaručit řádné používání produktů, a o podmínky jejího uvolnění, které musejí obsahovat důkaz o zpracování produktů na mouku.
(7) Za účelem účinného řízení systému je třeba stanovit předávání informací požadovaných Komisí elektronickou cestou.
Je důležité, aby intervenční agentura ve svém sdělení určeném Komisi zachovala anonymitu uchazečů.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Intervenční agentury členských států uvedené v příloze I uvedou do prodeje na vnitřním trhu Společenství pšenici obecnou a žito ze svých zásob prostřednictvím stálých nabídkových řízení za účelem jejich zpracování na mouku.
Maximální množství různých obilovin, na která se vztahují tato nabídková řízení, jsou uvedena v příloze I.
Článek 2
Prodej uvedený v článku 1 se provádí za podmínek stanovených nařízením (EHS) č. 2131/93.
Článek 3
Nabídky jsou platné, pokud jsou doplněny:
a) důkazem, že účastník složil nabídkovou jistotu, která je odchylně od čl. 13 odst. 4 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2131/93 stanovena na 10 EUR za tunu;
b) písemným závazkem účastníka, že do 60 dnů po uvolnění intervenčních zásob a každopádně do 31. července 2007 použije pšenici obecnou nebo žito za účelem jejího zpracování na mouku na území Společenství a že nejpozději dva pracovní dny po dni přijetí prohlášení o výběru nabídky složí jistotu ve výši 40 EUR za tunu;
c) závazkem vést "účetní záznamy" umožňující ověřit, že přidělená množství pšenice obecné a žita byla zpracována na mouku na území Společenství.
Článek 4
1. Lhůta pro předložení nabídek pro první dílčí nabídkové řízení uplyne dne 11. října 2006 ve 13:00 hodin (bruselského času).
Lhůta pro předložení nabídek pro následující dílčí nabídková řízení uplyne každou středu ve 13:00 hodin (bruselského času), s výjimkou dnů 27. prosince 2006, 4. dubna 2007 a 16. května 2007, neboť během těchto týdnů se žádné nabídkové řízení nekoná.
Lhůta pro předložení nabídek pro poslední dílčí nabídkové řízení uplyne dne 27. června 2007 ve 13:00 hodin (bruselského času).
2. Nabídky musejí být předloženy intervenčním agenturám, jejichž kontaktní údaje jsou uvedeny v příloze I.
Článek 5
Dotčené intervenční agentury sdělí Komisi předložené nabídky do čtyř hodin od uplynutí lhůty pro podání nabídek stanovené v čl. 4 odst.
1. Pokud není předložena žádná nabídka, dotčený členský stát tuto skutečnost sdělí Komisi ve stejných lhůtách.
Nezašle-li členský stát Komisi sdělení v předepsaných lhůtách, má Komise za to, že v daném členském státě nebyla předložena žádná nabídka.
Sdělení podle předcházejícího pododstavce se uskuteční elektronickou cestou podle vzoru uvedeného v příloze II. U každého zahájeného nabídkového řízení je Komisi zaslán zvláštní formulář pro každý druh obiloviny.
Totožnost účastníků řízení musí zůstat utajena.
Článek 6
1. Postupem podle čl. 25 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 stanoví Komise minimální prodejní cenu pšenice obecné nebo žita nebo rozhodne, že obdržené nabídky nepřijme.
2. V případě, že by se v důsledku stanovení minimální ceny podle odstavce 1 překročilo maximální množství dostupné pro členský stát, může být stanoven koeficient přidělení k množství nabízenému za minimální cenu tak, aby se respektovalo maximální dostupné množství v daném členském státě.
Článek 7
1. Jistota podle čl. 3 písm. a) je zcela uvolněna pro množství, pro která:
a) nebyla vybrána nabídka;
b) platba prodejní ceny proběhla ve stanovené lhůtě a jistota podle čl. 3 písm. b) byla složena.
2. Jistota podle čl. 3 písm. b) je uvolněna v poměru k množstvím pšenice obecné nebo žita použitým k výrobě mouky ve Společenství.
Článek 8
1. Důkaz o splnění závazků podle čl. 3 písm. b) je předložen v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3002/92.
2. Kromě poznámek podle nařízení (EHS) č. 3002/92 musí být v kolonce 104 kontrolního výtisku T5 učiněn odkaz na závazek podle čl. 3 písm. b) a c) a musí obsahovat jednu z poznámek uvedených v příloze III.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1483/2006
ze dne 6. října 2006
o zahájení stálých nabídkových řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 a čl. 24 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle nařízení Komise (EHS) č. 2131/93 ze dne 28. července 1993, kterým se stanoví postupy a podmínky pro uvedení do prodeje obilovin ze zásob intervenčních agentur [2], je uvedení obilovin ze zásob intervenční agentury do prodeje prováděno prostřednictvím nabídkového řízení a na základě cenových podmínek, které nenarušují trh.
(2) Členské státy mají intervenční zásoby kukuřice, pšenice obecné, ječmene a žita.
S ohledem na potřeby trhů je vhodné zpřístupnit obiloviny ze zásob členských států na vnitřním trhu.
Za tímto účelem je třeba zahájit stálá nabídková řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství.
Každé z nich je třeba považovat za samostatné nabídkové řízení.
(3) Pokud jde o výši požadované jistoty, je vhodné stanovit odchylky od podmínek stanovených nařízením (EHS) č.
2131/93. Je proto třeba stanovit jistotu v dostatečné výši.
(4) S ohledem na situaci na trhu Společenství by nabídkové řízení měla řídit Komise.
Navíc je třeba stanovit koeficient přidělení nabídek pro nabídky za minimální prodejní ceny.
(5) Za účelem účinného řízení systému je třeba stanovit předávání informací požadovaných Komisí elektronickou cestou.
Je důležité, aby intervenční agentura ve svém sdělení určeném Komisi zachovala anonymitu uchazečů.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Intervenční agentury členských států uvedené v příloze I uvedou do prodeje obiloviny ze svých zásob prostřednictvím stálých nabídkových řízení na vnitřním trhu Společenství.
Maximální množství různých obilovin, na která se vztahují tato nabídková řízení, jsou uvedena v příloze I.
Článek 2
Prodej uvedený v článku 1 se provádí za podmínek stanovených nařízením (EHS) č. 2131/93. Odchylně od čl. 13 odst. 4 druhého pododstavce uvedeného nařízení je však jistota stanovena na 10 EUR za tunu.
Článek 3
1. Lhůta pro předložení nabídek pro první dílčí nabídkové řízení uplyne dne 11. října 2006 ve 13:00 hodin (bruselského času).
Lhůta pro předložení nabídek pro následující dílčí nabídková řízení uplyne každou středu ve 13:00 hodin (bruselského času), s výjimkou dnů 1. listopadu 2006, 27. prosince 2006, 4. dubna 2007 a 16. května 2007, neboť během těchto týdnů se žádné nabídkové řízení nekoná.
Lhůta pro předložení nabídek pro poslední dílčí nabídkové řízení uplyne dne 27. června 2007 ve 13:00 hodin (bruselského času).
2. Nabídky musejí být předloženy dotčeným intervenčním agenturám, jejichž údaje jsou uvedeny v příloze I.
Článek 4
Intervenční agentury sdělí Komisi předložené nabídky do čtyř hodin od uplynutí lhůty pro předložení nabídek stanovené v čl. 3 odst.
1. Pokud není předložena žádná nabídka, dotčený členský stát tuto skutečnost sdělí Komisi ve stejné lhůtě.
Nezašle-li členský stát Komisi sdělení v předepsané lhůtě, má Komise za to, že v daném členském státě nebyla předložena žádná nabídka.
Sdělení podle předcházejícího pododstavce se uskuteční elektronickou cestou podle vzoru uvedeného v příloze II. U každého zahájeného nabídkového řízení je Komisi zaslán zvláštní formulář pro každý druh obiloviny.
Totožnosti účastníků řízení musí zůstat utajeny.
Článek 5
1. Postupem podle čl. 25 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 stanoví Komise minimální prodejní cenu každé obiloviny nebo rozhodne, že obdržené nabídky nepřijme.
2. V případě, že by se v důsledku stanovení minimální ceny podle odstavce 1 překročilo maximální množství dostupné pro členský stát, může být stanoven koeficient přidělení k množstvím nabídnutým za minimální cenu tak, aby se respektovalo maximální dostupné množství v daném členském státě.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1484/2006
ze dne 6. října 2006,
kterým se zahajuje nabídkové řízení pro prodej alkoholu vinného původu určeného k užití jako bioethanol ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména na článek 33 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu [2], stanoví mimo jiné prováděcí pravidla pro odbyt zásob alkoholu, které byly získány destilací podle článků 35, 36 a 39 nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [3] a podle článků 27, 28 a 30 nařízení (ES) č. 1493/1999 a jsou v držení intervenčních agentur.
(2) V souladu s článkem 92 nařízení (ES) č. 1623/2000 je třeba zahájit nabídkové řízení pro alkohol vinného původu určený k výlučnému užití v odvětví pohonných hmot ve formě bioethanolu ve Společenství, aby se snížily zásoby alkoholu vinného původu ve Společenství a zajistilo plynulé pokračování zásobování podniků schválených podle tohoto článku.
(3) Podle nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [4] musejí být od 1. ledna 1999 prodejní ceny a jistoty vyjadřovány v eurech a platby musejí být prováděny v eurech.
(4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zahajuje se nabídkové řízení č. 7/2006 ES na prodej vinného alkoholu k užití jako bioethanol ve Společenství.
Alkohol pochází z destilace podle článků 27, 28 a 30 nařízení (ES) č. 1493/1999 a je v držení intervenčních agentur členských států.
2. K prodeji je nabízeno 693380,74 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových, rozdělených takto:
a) šarže číslo 68/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
b) šarže číslo 69/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
c) šarže číslo 70/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
d) šarže číslo 71/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
e) šarže číslo 72/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
f) šarže číslo 73/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
g) šarže číslo 74/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
h) šarže číslo 75/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
i) šarže číslo 76/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
j) šarže číslo 77/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
k) šarže číslo 78/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
l) šarže číslo 79/2006 ES v množství 50000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
m) šarže číslo 80/2006 ES v množství 53380,74 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových;
n) šarže číslo 81/2006 ES v množství 40000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových.
3. Místo skladování a číslo nádrží, které tvoří šarže, množství alkoholu v každé nádrži, obsah alkoholu a jeho vlastnosti jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení.
4. Nabídkového řízení se mohou účastnit pouze podniky schválené podle článku 92 nařízení (ES) č. 1623/2000.
Článek 2
Prodej se uskuteční v souladu s články 93, 94, 94b, 94c, 94d, 95 až 98, 100 a 101 nařízení (ES) č. 1623/2000 a článkem 2 nařízení (ES) č. 2799/98.
Článek 3
1. Nabídky je třeba předkládat intervenčním agenturám uvedeným v příloze II, jež mají alkohol v držení, nebo zasílat na adresu těchto intervenčních agentur doporučeným dopisem.
2. Nabídky se předkládají ve dvou zapečetěných obálkách, přičemž na vnitřní obálce je uvedeno "Nabídka v rámci nabídkového řízení č. 7/2006 ES k užití jako bioethanol ve Společenství" a na vnější obálce je uvedena adresa příslušné intervenční agentury.
3. Nabídky musejí být příslušné intervenční agentuře doručeny nejpozději dne 23. října 2006 ve 12:00 hodin (bruselského času).
Článek 4
1. Nabídka je přípustná pouze tehdy, pokud je v souladu s články 94 a 97 nařízení (ES) č. 1623/2000.
2. Nabídka je přípustná pouze tehdy, pokud se současně s ní předkládá:
a) doklad o složení účastnické jistoty 4 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových u příslušné intervenční agentury;
b) jméno a adresa účastníka, číslo oznámení o nabídkovém řízení, nabízená cena vyjádřená v eurech na hektolitr čistého alkoholu o 100 % objemových;
c) závazek účastníka dodržovat všechna ustanovení daného nabídkového řízení;
d) prohlášení účastníka, kterým:
i) se vzdává reklamací na jakost a vlastnosti případně přiděleného produktu,
ii) souhlasí se všemi kontrolami ohledně místa určení a užití alkoholu,
iii) je připraven nést důkazní břemeno o užití alkoholu v souladu s podmínkami stanovenými v daném oznámení o nabídkovém řízení.
Článek 5
Oznámení uvedená v článku 94a nařízení (ES) č. 1623/2000 týkající se nabídkového řízení zahájeného tímto nařízením jsou předána Komisi na adresu uvedenou v příloze III tohoto nařízení.
Článek 6
Formální požadavky na odběr vzorků jsou stanoveny v článku 98 nařízení (ES) č. 1623/2000.
Intervenční agentura poskytne veškeré nezbytné informace o vlastnostech alkoholu nabízeného k prodeji.
Každý zájemce může obdržet od příslušné intervenční agentury vzorky alkoholu nabízeného k prodeji, které byly odebrány zástupcem příslušné intervenční agentury.
Článek 7
1. Intervenční agentury členských států, ve kterých je skladován alkohol nabízený k prodeji, provedou vhodné kontroly, aby ověřily povahu alkoholu v době jeho konečného užití.
Za tímto účelem mohou:
a) přiměřeně použít ustanovení článku 102 nařízení (ES) č. 1623/2000;
b) provést kontrolu vzorků prostřednictvím rozboru za použití nukleární magnetické rezonance, aby tak ověřily povahu alkoholu v době jeho konečného užití.
2. Náklady související s kontrolami podle odstavce 1 nesou podniky, jimž se alkohol prodává.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1485/2006
ze dne 9. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1486/2006
ze dne 5. října 2006,
kterým se mění nařízení Rady č. 2368/2002, kterým se provádí Kimberleyský systém certifikace pro mezinárodní obchod se surovými diamanty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2368/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se provádí Kimberleyský systém certifikace pro mezinárodní obchod se surovými diamanty [1], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 20 nařízení (ES) č. 2368/2002 stanoví, že by se měl změnit seznam členů Kimberleyského systému certifikace uvedený v příloze II.
(2) Předsednictví Kimberleyského systému certifikace ve svém oznámení ze dne 13. září 2006 rozhodlo o zařazení Nového Zélandu na seznam členů od 20. září 2006.
Příloha II by se proto měla odpovídajícím způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (ES) č. 2368/2002 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1487/2006
ze dne 9. října 2006,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2921/90, pokud jde o výši podpory na výrobu kaseinu a kaseinátů z odstředěného mléka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 15 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 2 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2921/90 ze dne 10. října 1990 o podpoře výroby kaseinu a kaseinátů z odstředěného mléka [2] stanoví výši podpory pro odstředěné mléko zpracované na kasein nebo na kaseináty. S ohledem na vývoj ceny sušeného odstředěného mléka na vnitřním trhu a kaseinu a kaseinátů na trhu Společenství a na světových trzích, a zejména na obecný růst cen kaseinu a kaseinátů, by měla být po dobu trvání stávající situace stanovena výše podpory na nulu.
(2) Nařízení (EHS) č. 2921/90 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(3) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2921/90 se částka "0,52 EUR" nahrazuje částkou "0,00 EUR".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1488/2006
ze dne 9. října 2006,
kterým se stanoví koeficienty snížení hodnoty použitelné při nákupu zemědělských produktů k intervenci pro účetní období 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], a zejména na čl. 8 odst. 1 druhou větu uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [2] jsou intervenční opatření zaměřená na regulaci zemědělských trhů financována Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF).
(2) Podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1883/78 se snížení hodnoty zemědělských produktů uskladněných ve veřejných intervenčních skladech musí provádět v okamžiku jejich nákupu.
Procento snížení hodnoty nesmí být vyšší než rozdíl mezi nákupní cenou a předvídatelnou prodejní cenou každého z těchto produktů.
Toto procento se pro každý produkt stanoví před začátkem účetního období.
Komise může navíc omezit snížení hodnoty v okamžiku nákupu na část tohoto procenta snížení hodnoty, avšak tato část nesmí být nižší než 70 % z celkového snížení hodnoty.
(3) Body 1, 2 a 3 přílohy VIII nařízení Komise (ES) č. 884/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o financování intervenčních opatření ve formě veřejného skladování Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) a o zaúčtování operací veřejného skladování platebními agenturami členských států [3], stanoví způsoby výpočtu snížení hodnoty.
(4) Pro některé produkty by měly být stanoveny koeficienty, které intervenční agentury použijí během účetního období 2007 na měsíční nákupní hodnoty těchto produktů, aby mohly stanovit částky snížení hodnoty.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pokud jde o produkty uvedené v příloze, které poté, co byly nakoupeny v rámci veřejné intervence, byly uskladněny nebo převzaty intervenčními agenturami v období mezi 1. říjnem 2006 a 30. zářím 2007, používají intervenční agentury na hodnoty produktů nakoupených každý měsíc koeficienty snížení hodnoty stanovené v uvedené příloze.
Článek 2
Výše výdajů vypočtené s přihlédnutím ke snížení hodnoty podle článku 1 tohoto nařízení se oznámí Komisi v rámci prohlášení podle nařízení Komise (ES) č. 883/2006 [4].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1489/2006
ze dne 9. října 2006,
kterým se pro účetní období 2007 Evropského zemědělského záručního fondu stanovují úrokové sazby používané pro výpočet nákladů na financování intervenčních opatření ve formě nákupu, skladování a odbytu zásob
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [1], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [2] jsou intervenční opatření zaměřená na regulaci zemědělských trhů financována Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF).
(2) Ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 884/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o financování intervenčních opatření ve formě veřejného skladování Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) a o zaúčtování operací veřejného skladování platebními agenturami členských států [3], stanoví, že výdaje na finanční náklady vynaložené členskými státy při mobilizaci finančních prostředků na nákup produktů se určí způsobem stanoveným v příloze IV uvedeného nařízení na základě jednotné úrokové sazby pro Společenství.
(3) Jednotná úroková sazba pro Společenství odpovídá průměru termínované, tříměsíční a dvanáctiměsíční sazby EURIBOR zjištěné v průběhu šesti měsíců, které předcházely sdělení členských států podle bodu I odst. 2 prvního pododstavce přílohy IV nařízení (ES) č.
884/2006, s jejich příslušným třetinovým a dvoutřetinovým vyvážením. Tuto sazbu je třeba stanovit na počátku každého účetního období Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF).
(4) Je-li úroková sazba sdělená členským státem nižší než jednotná úroková sazba stanovená pro Společenství, je pro tento členský stát v souladu s přílohou IV bodem I odst. 2 druhým pododstavcem nařízení (ES) č.
884/2006 stanovena zvláštní úroková sazba. Pokud členský stát nesdělí průměrnou míru svých úrokových nákladů před koncem rozpočtového roku, stanoví Komise úrokovou míru pro tento členský stát na úrovni jednotné úrokové sazby stanovené pro Společenství.
(5) Vzhledem ke sdělením členských států Komisi je třeba stanovit úrokové sazby, které se použijí pro účetní období 2007 záruční sekce EZZF, s přihlédnutím k těmto různým prvkům.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro výdaje na finanční náklady vynaložené členskými státy při mobilizaci prostředků na nákup intervenčních produktů během účetního období 2007 z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) se úrokové sazby, stanovené v příloze IV nařízení (ES) č. 884/2006 v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení, stanoví na:
a) 2,1 % pro zvláštní úrokovou sazbu pro Švédsko;
b) 2,3 % pro zvláštní úrokovou sazbu pro Českou republiku;
c) 2,7 % pro zvláštní úrokovou sazbu pro Irsko;
d) 2,8 % pro zvláštní úrokovou sazbu pro Rakousko, Finsko a Portugalsko;
e) 2,9 % pro zvláštní úrokovou sazbu pro Řecko a Itálii;
f) 3,0 % pro zvláštní úrokovou sazbu pro Litvu;
g) 3,2 % pro jednotnou úrokovou sazbu pro Společenství pro členské státy, pro něž nebyla stanovena zvláštní úroková sazba.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1490/2006
ze dne 6. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu ryby druhu Phycis blennoides v oblastech ICES VIII, IX (vody Společenství a mezinárodní vody) plavidly plujícími pod vlajkou Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 2270/2004 ze dne 22. prosince 2004, kterým se pro roky 2005 a 2006 stanoví rybolovná práva pro populace hlubinných ryb pro rybářská plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty pro roky 2005 a 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1491/2006
ze dne 10. října 2006
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o prodloužení platnosti Protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea-Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje-Bissau na období od 16. června 2006 do 15. června 2007
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 17 Dohody mezi vládou Republiky Guinea-Bissau a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Guineje-Bissau [2] zahájí smluvní strany před ukončením platnosti protokolu připojeného k dohodě jednání, aby stanovily vzájemnou dohodou obsah protokolu na následující období, a případně změny nebo dodatky přílohy.
(2) Stávající protokol byl schválen nařízením Rady (ES) č. 249/2002 [3] a změněn na základě dohody schválené nařízením Rady (ES) č.
829/2004 [4]. Strany se nyní rozhodly prodloužit dohodou ve formě výměny dopisů platnost uvedeného protokolu o jeden rok, než budou uskutečněna jednání o změnách, které je třeba provést.
(3) Je v zájmu Společenství toto prodloužení platnosti schválit.
(4) Měl by být potvrzen způsob rozdělení rybolovných práv mezi členské státy na základě protokolu, jehož platnost skončila,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů o prodloužení platnosti Protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea-Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje-Bissau na období od 16. června 2006 do 15. června 2007 [5], se schvaluje jménem Společenství.
Článek 2
1. Rybolovná práva stanovená v protokolu se mezi členské státy rozdělí takto:
a) lov garnátů:
Itálie 1776 BRT (hrubá registrovaná prostornost)
Španělsko 1421 BRT
Portugalsko 1066 BRT
Řecko 137 BRT
b) lov ryb/hlavonožců:
Španělsko 3143 BRT
Itálie 786 BRT
Řecko 471 BRT
c) plavidla lovící tuňáky vlečnou sítí:
Španělsko 20 plavidel
Francie 19 plavidel
Itálie 1 plavidlo
d) plavidla lovící na pruty a plavidla pro povrchový rybolov na dlouhou lovnou šňůru:
Španělsko 21 plavidel
Francie 5 plavidel
Portugalsko 4 plavidla
2. Pokud žádosti o licence z členských států uvedených v odstavci 1 nevyčerpají všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise zohlednit žádosti o licence ze všech ostatních členských států.
Článek 3
Členské státy, jejichž plavidla loví podle této dohody, oznámí Komisi množství každé populace odlovené v rybolovné oblasti Guinea-Bissau v souladu s nařízením Komise (ES) č. 500/2001 ze dne 14. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2847/93, pokud jde o kontrolu úlovků rybářských plavidel Společenství ve vodách třetích zemí a na volném moři [6].
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1492/2006
ze dne 10. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1493/2006
ze dne 9. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu sledě obecného ve vodách Společenství, vodách Norska a mezinárodních vodách oblastí ICES I a II plavidly plujícími pod vlajkou Spojeného království
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1494/2006
ze dne 10. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/07
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/07.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1410/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/07, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1495/2006
ze dne 10. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady u drůbežího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2777/75 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s drůbežím masem by měly být vývozní náhrady stanoveny v souladu s pravidly a kritérii uvedenými v článku 8 nařízení (EHS) č. 2777/75.
(3) Ustanovení čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2777/75 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by se měly poskytovat jen pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež jsou opatřeny identifikačním označením podle čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [2]. Produkty by měly rovněž splňovat požadavky nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin [3].
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou zaměřena především na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotyčného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Řídící výbor pro drůbeží maso a vejce nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 8 nařízení (EHS) č. 2777/75 se poskytují na produkty a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Produkty způsobilé pro náhradu podle odstavce 1 musí splňovat příslušné požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 853/2004, zejména pokud jde o přípravu ve schváleném zařízení a o dodržení požadavků na identifikační označení, které jsou stanoveny v příloze II oddílu I nařízení (ES) č. 853/2004.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1496/2006
ze dne 10. října 2006
o změně nařízení (ES) č. 1475/2006, kterým se stanoví vývozní náhrady pro bílý a surový cukr vyvážený v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 čtvrtý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 318/2006 byly ode dne 6. října 2006 stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1475/2006 [2].
(2) Vzhledem k dodatečným informacím dostupným Komisi, které se týkají zejména změny ve vztahu mezi cenami na vnitřním a světovém trhu, je nezbytné upravit v současnosti platné vývozní náhrady.
(3) Nařízení (ES) č. 1475/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1475/2006 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1497/2006
ze dne 10. října 2006
o změně nařízení (ES) č. 1428/2006, kterým se stanoví vývozní náhrady pro sirupy a některé další cukerné produkty vyvážené v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 čtvrtý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. c), d) a g) nařízení (ES) č. 318/2006 byly ode dne 29. září 2006 stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1428/2006 [2].
(2) Vzhledem k dodatečným informacím dostupným Komisi, které se týkají zejména změny ve vztahu mezi cenami na vnitřním a světovém trhu, je nezbytné upravit v současnosti platné vývozní náhrady.
(3) Nařízení (ES) č. 1428/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1428/2006 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1498/2006
ze dne 10. října 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů v odvětví cukru vyváženého ve formě zboží, na než se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 písm. a) a odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sazby náhrad použitelné od 29. září 2006 pro produkty uvedené v příloze, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1433/2006 [2].
(2) Z uplatnění pravidel a kritérií uvedených v nařízení (ES) č. 1433/2006 na údaje, které má Komise v současnosti k dispozici, vyplývá, že nyní uplatňované vývozní náhrady by měly být pozměněny podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad stanovené nařízením (ES) č. 1433/2006 se pozměňují podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1499/2006
ze dne 10. října 2006
o dovozních licencích pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí a telecí maso vysoké kvality
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 936/97 ze dne 27. května 1997 o otevření a správě celních kvót pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí maso vysoké kvality a pro zmrazené buvolí maso [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 936/97 stanovuje v čl. 4 a 5 podmínky pro žádosti o udělení dovozních licencí pro maso uvedené v čl. 2 písm. f) tohoto nařízení.
(2) Nařízení (ES) č. 936/97 stanovuje v čl. 2 písm. f) množství čerstvého, chlazeného nebo zmrazeného hovězího a telecího masa vysoké kvality které odpovídá definici stanovené vestejném ustanovení, které může být v období od 1. července 2006 do 30. června 2007 za zvláštních podmínek dovezeno, na 11500 tun.
(3) Je třeba připomenout, že licence, které jsou předmětem tohoto nařízení, mohou být použity po celou dobu jejich platnosti pouze za předpokladu, že splňují podmínky veterinární hygieny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každé žádosti o udělení dovozní licence pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí maso vysoké kvality dle čl. 2 písm. f) nařízení (ES) č. 936/97 podané v období od 1. do 5. října 2006 se vyhovuje.
2. Žádosti o licence mohou být v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 936/97 podány během prvních pěti dnů měsíce listopadu 2006 pro množství 4055,544 tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1500/2006
ze dne 10. října 2006,
kterým se stanoví reprezentativní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a kterým se mění nařízení (ES) č. 1484/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin [3], a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1484/95 [4] stanovilo prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určilo dodatečná dovozní cla v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin.
(2) Z pravidelné kontroly údajů, na jejichž základě se ověřují dovozní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i dovozní ceny vaječného albuminu, vyplývá nutnost změnit reprezentativní ceny pro dovozy některých produktů s přihlédnutím k cenovým rozdílům podle původu. Je tedy třeba zveřejnit reprezentativní ceny těchto produktů.
(3) Je nezbytné začít používat toto pozměňující nařízení co nejdříve.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 1484/95 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1501/2006
ze dne 10. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 33 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 33 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 může být rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s hovězím a telecím masem by měly být vývozní náhrady stanoveny v souladu s pravidly a kritérii uvedenými v článku 33 nařízení (ES) č. 1254/1999.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1254/1999 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by se měly poskytovat jen pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež jsou opatřeny označením zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [2]. Uvedené produkty by měly rovněž splňovat požadavky nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin [3], a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě [4].
(5) Podle čl. 6 odst. 2 třetího pododstavce nařízení Komise (EHS) č. 1964/82 ze dne 20. července 1982, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy vykostěného hovězího masa [5], se výše zvláštní náhrady snižuje, pokud množství vykostěného masa určené na vývoz představuje méně než 95 %, ale nikoli méně než 85 % celkové hmotnosti vykostěných kusů.
(6) Nařízení Komise (ES) č. 1342/2006 [6] by proto mělo být zrušeno a nahrazeno novým nařízením.
(7) Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 33 nařízení (ES) č. 1254/1999 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Produkty způsobilé pro náhradu podle odstavce 1 musí splňovat příslušné požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 853/2004, zejména pokud jde o přípravu ve schváleném zařízení a o dodržení požadavků na označení zdravotní nezávadnosti, které jsou stanoveny v příloze I oddílu I kapitole III nařízení (ES) č. 854/2004.
Článek 2
V případě uvedeném v čl. 6 odst. 2 třetím pododstavci nařízení (EHS) č. 1964/82 se výše náhrady pro produkty kódu produktu 0201 30 00 9100 snižuje o 7 EUR/100 kg.
Článek 3
Nařízení (ES) č. 1342/2006 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1502/2006
ze dne 28. září 2006,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1165/98 o konjunkturálních statistikách, pokud se jedná o odchylky, které by měly být uděleny členským státům
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1165/98 ze dne 19. května 1998 o konjunkturálních statistikách [1], a zejména na čl. 17 písm. h) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1165/98 vytvořilo společný rámec pro tvorbu konjunkturálních statistik Společenství.
(2) Nařízení (ES) č. 1158/2005 zavedlo nové proměnné a uložilo nové povinnosti členským státům, pokud jde o sledovaná období, úrovně podrobnosti členění a lhůty pro předávání požadovaných údajů.
(3) V důsledku toho je třeba upravit národní statistické systémy.
(4) Nařízení (ES) č. 1158/2005 stanovilo maximální přechodná období pro jednotlivé proměnné, která mohou být Komisí poskytnuta.
(5) Platnost odchylek schválených nařízením Komise (ES) č. 606/2001 ze dne 23. března 2001, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1165/98 o konjunkturálních statistikách, pokud se jedná o odchylky pro členské státy [2], skončila.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylky uvedené v článku 13 nařízení (ES) č. 1165/98 a v příloze nařízení (ES) č. 1158/2005 jsou specifikovány v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1503/2006
ze dne 28. září 2006,
kterým se provádí a mění nařízení Rady (ES) č. 1165/98 o konjunkturálních statistikách, pokud se jedná o definice proměnných, seznam proměnných a frekvenci zpracovávání údajů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1165/98 ze dne 19. května 1998 o konjunkturálních statistikách [1], a zejména na čl. 17 body b) až d) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1165/98 vytvořilo společný rámec pro tvorbu konjunkturálních statistik Společenství a stanovilo požadované proměnné.
(2) Nařízení (ES) č. 1158/2005 zavedlo nové proměnné a uložilo členským státům nové povinnosti ohledně sběru údajů.
(3) V důsledku toho jsou zapotřebí prováděcí opatření a změny nařízení (ES) č. 1165/98 týkající se definic proměnných, seznamu proměnných a frekvence zpracovávání údajů.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 588/2001 ze dne 26. března 2001, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1165/98 o konjunkturálních statistikách, pokud se jedná o definici proměnných [2], by proto mělo být nahrazeno tímto nařízením.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice proměnných
1. Definice proměnných stanovené v přílohách A až D nařízení (ES) č. 1165/98 a jejich cíle, charakteristiky a způsoby výpočtu příslušných indexů jsou popsány v příloze I tohoto nařízení.
2. Členské státy musí začít používat tyto definice pro sběr statistických údajů nejpozději jeden rok ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Plného souladu s těmito definicemi by mělo být dosaženo nejpozději do příští úpravy základního roku, jak je stanoveno v článku 11 nařízení (ES) č. 1165/98.
4. Členské státy zajistí, aby byly stávající statistické údaje, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, přepracovány na základě nových výpočtů nebo odhadů tak, aby byly s těmito definicemi v souladu.
5. Každý členský stát předá Komisi na její žádost všechny důležité informace o souladu statistických údajů s definicemi uvedenými v příloze I tohoto nařízení.
Výsledky libovolné proměnné, které se neodchylují o více než 0,2 % od výsledků proměnné, která je v plném souladu s definicemi stanovenými v příloze I, se pokládají za vyhovující.
Článek 2
Změny nařízení (ES) č. 1165/98
Příloha B nařízení (ES) č. 1165/98 se mění způsobem stanoveným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Zrušení
Nařízení (ES) č. 588/2001 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1504/2006
ze dne 11. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 12. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1505/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 21/2004, pokud jde o minimální úrovně kontrol, jež mají být prováděny v souvislosti s identifikací a evidencí ovcí a koz
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 21/2004 ze dne 17. prosince 2003 o stanovení systému identifikace a evidence ovcí a koz a o změně nařízení (ES) č. 1782/2003 a směrnic 92/102/EHS a 64/432/EHS [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 21/2004 stanoví, že každý členský stát má zavést systém identifikace a evidence ovcí a koz v souladu s ustanoveními daného nařízení.
Proto by měly být stanoveny minimální úrovně kontrol, jež mají členské státy provádět za účelem ověření řádného uplatňování požadavků na identifikaci a evidenci těchto zvířat v souladu s uvedeným nařízením (dále jen "kontroly").
(2) Příslušné orgány jednotlivých členských států by měly kontroly provádět na základě analýzy rizik.
Analýza rizik by měla zohledňovat všechny významné faktory, zejména veterinární hlediska.
(3) Mělo by být stanoveno, jaké procento hospodářství a zvířat má být v členských státech zkontrolováno.
Tyto počty budou do 31. prosince 2009 přezkoumány na základě výsledků zpráv o provedených kontrolách, které předloží členské státy.
(4) Obecně platí, že zkontrolována by měla být všechna zvířata v hospodářství.
V případě hospodářství s více jak dvaceti zvířaty by však příslušný orgán měl mít možnost omezit kontroly na odpovídající reprezentativní vzorek zvířat.
(5) O provádění kontrol by členské státy měly Komisi podávat výroční zprávu.
Vzor zprávy by měl být stanoven v tomto nařízení.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Kontroly dodržování nařízení (ES) č. 21/2004 ze strany držitelů
Členské státy provádějí kontroly na místě (dále jen "kontroly"), aby ověřily dodržování požadavků na identifikaci a evidenci ovcí a koz stanovených v nařízení (ES) č. 21/2004 jejich držiteli.
Při kontrolách musejí být dodrženy alespoň minimální úrovně, které jsou v stanoveny v článcích 2 až 5 tohoto nařízení.
Článek 2
Počet hospodářství, která mají být zkontrolována
Příslušný orgán provádí každoročně kontroly u alespoň 3 % hospodářství, která zahrnují alespoň 5 % zvířat v členském státě.
Pokud však tyto kontroly odhalí značnou míru nesouladu s nařízením (ES) č. 21/2004, dané počty se v následujícím ročním kontrolním období zvýší.
Článek 3
Výběr hospodářství, která mají být zkontrolována
Příslušný orgán vybírá hospodářství, která mají být zkontrolována, na základě analýzy rizik, která zohledňuje alespoň tyto informace:
a) počet zvířat v hospodářství;
b) veterinární hlediska, zejména existence předchozích ohnisek nákaz zvířat;
c) výše roční prémie na ovce a kozy požadované a/nebo vyplacené hospodářství;
d) významné změny ve srovnání se situací v předchozích ročních kontrolních obdobích;
e) výsledky kontrol provedených v předchozích ročních kontrolních obdobích, zejména kontrol řádného vedení evidence hospodářství a dokladů o přesunu;
f) řádné předávání informací příslušnému orgánu;
g) další kritéria, jež stanoví členský stát.
Článek 4
Způsob provádění kontrol
1. Příslušný orgán obvykle provádí kontroly bez předchozího ohlášení.
V případě potřeby však předchozí ohlášení může učinit.
Kromě výjimečných případů musí být ohlášení omezeno na naprosto nezbytné minimum a obecně nesmí překročit lhůtu 48 hodin.
2. Kontroly mohou být prováděny společně s jakýmikoli jinými kontrolami v souladu s právními předpisy Společenství.
Článek 5
Počet zvířat, která mají být zkontrolována
1. Příslušný orgán kontroluje identifikaci všech zvířat v hospodářství.
Je-li však počet zvířat v hospodářství větší než dvacet, může příslušný orgán rozhodnout, že identifikační značky zkontroluje u reprezentativního vzorku těchto zvířat v souladu s mezinárodně uznávanými normami, pokud je počet zkontrolovaných zvířat dostatečný ke zjištění 5 % případů nesouladu s nařízením (ES) č. 21/2004 ze strany držitelů těchto zvířat při 95 % spolehlivosti.
2. Pokud se při kontrole reprezentativního vzorku zvířat v souladu odst. 1 druhým pododstavcem tohoto článku zjistí, že držitel nedodržuje požadavky na identifikační značky a evidenci podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 21/2004, provede se kontrola u všech zvířat v hospodářství.
Příslušný orgán však může rozhodnout, že identifikační značky zkontroluje u reprezentativního vzorku těchto zvířat v souladu s mezinárodně uznávanými normami, které zaručují zjištění více než 5 % případů nesouladu s přesností plus nebo minus 2 % při 95 % spolehlivosti.
Článek 6
Zprávy příslušného orgánu
O každé kontrole příslušný orgán vyhotoví zprávu ve formátu standardizovaném na vnitrostátní úrovni členským státem, která obsahuje alespoň tyto informace:
a) důvod výběru hospodářství pro kontrolu;
b) osoby, které se kontroly zúčastnily;
c) výsledky kontrol a zjištěný nesoulad s nařízením (ES) č. 21/2004.
Příslušný orgán nechá držitele zprávu podepsat a v případě potřeby mu umožní vyjádřit připomínky k jejímu obsahu.
Článek 7
Výroční zprávy členského státu
Do 31. srpna 2008 a poté každý další rok do 31. srpna členský stát předá Komisi výroční zprávu o výsledcích kontrol provedených v předchozím ročním kontrolním období v souladu se vzorem uvedeným v příloze, která obsahuje alespoň tyto informace:
a) počet hospodářství v daném členském státě;
b) počet kontrol v hospodářstvích;
c) celkový počet zvířat evidovaných na počátku období, kterého se zpráva týká;
d) počet zkontrolovaných zvířat;
e) veškeré výsledky kontrol, které prokazují, že držitelé nedodržují nařízení (ES) č. 21/2004;
f) sankce uložené podle čl. 12 odst. 2 nařízení (ES) č. 21/2004.
Článek 8
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1506/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 32/2000 s ohledem na změny nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 32/2000 ze dne 17. prosince 1999 o otevření a správě celních kvót Společenství závazných v rámci GATT a některých jiných celních kvót Společenství, o podrobných pravidlech pro úpravu těchto kvót a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1808/95 [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V kombinované nomenklatuře pro rok 2006, stanovené nařízením Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [2], ve znění nařízení Komise (ES) č.
1719/2005 [3], byly změněny kódy kombinované nomenklatury (kódy KN) pro některé produkty. Na některé z těchto kódů KN se odkazuje v přílohách IV a V nařízení (ES) č.
32/2000. Proto je tyto přílohy třeba upravit.
(2) Nařízení (ES) č. 32/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(3) Vzhledem k tomu, že nařízení (ES) č. 1719/2005 vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2006, mělo by se toto nařízení použít od téhož data.
(4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy IV a V nařízení (ES) č. 32/2000 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1507/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, nařízení (ES) č. 884/2001 a nařízení (ES) č. 753/2002, kterými se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, pokud jde o pravidla pro používání kousků dubového dřeva při výrobě vín a označování a obchodní úpravu takto ošetřených vín
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména na čl. 46 odst. 1, čl. 53 odst. 1 a čl. 70 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 1622/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření [2], se stanoví zejména mezní hodnoty a některé podmínky pro používání látek, jejichž používání je povoleno nařízením (ES) č. 1493/1999. Vzhledem k tomu, že do seznamu povolených enologických postupů uvedeného v příloze IV nařízení (ES) č. 1493/1999 bylo doplněno používání kousků dubového dřeva při výrobě vín, je třeba stanovit mezní hodnoty a podmínky pro používání této suroviny. Mezní hodnoty a podmínky stanovené tímto nařízením jsou v souladu s požadavky schválenými Mezinárodní organizací pro révu a víno.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 884/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a pro evidenční knihy vedené v odvětví vína [3], stanoví pravidla pro údaje, které mají být uvedeny v průvodních dokladech, a pro vedení evidenčních knih a stanoví zejména uvedení některých úkonů v evidenčních knihách.
Zvláštní rysy související s používáním kousků dubového dřeva ve vínech vyžadují, aby se toto používání zaznamenalo v průvodních dokladech a evidenčních knihách.
753/2002 ze dne 29. dubna 2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů [4], stanoví podmínky pro používání označení spojených s výrobní metodou výrobku.
Používání kousků dubového dřeva při výrobě vín dodá výrobku chuť dřeva, která je podobná chuti vína vyrobeného v dubovém sudu.
Běžný spotřebitel pak jen těžko rozezná, zda byl výrobek vyroben za použití jedné nebo druhé výrobní metody.
Používání kousků dubového dřeva při výrobě vín je pro výrobce vín ekonomicky velice výhodné a má dopad na prodejní cenu výrobku. Vzniká však nebezpečí oklamání spotřebitele, pokud štítek u vína, které bylo vyrobeno s použitím kousků dubového dřeva, obsahuje údaje nebo výrazy, které by mohly vzbuzovat dojem, že víno bylo vyrobeno v dubovém sudu.
Aby nedošlo k oklamání spotřebitele a k narušení hospodářské soutěže mezi výrobci, je třeba stanovit přiměřená pravidla pro označování.
(4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1622/2000 se mění takto:
1. Doplňuje se nový článek 18b, který zní:
"Článek 18b
Používání kousků dubového dřeva
K použití kousků dubového dřeva podle přílohy IV odst. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 1493/1999 může dojít pouze při splnění podmínek uvedených v příloze XIa tohoto nařízení."
2. Příloha I tohoto nařízení se doplňuje jako příloha XIa.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 884/2001 se mění takto:
1. V čl. 14 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 884/2001 se doplňuje nová odrážka, která zní:
- "— použití kousků dubového dřeva při výrobě vína".
2. V příloze II části B bodu 3.2 se doplňuje číslo 8a, které zní:
"8a : výrobek byl vyroben s použitím kousků dubového dřeva."
Článek 3
Nařízení (ES) č. 753/2002 se mění takto:
1. V článku 22 se doplňuje nový odstavec 3, který zní:
"3. Údaje uvedené v příloze X se použijí pouze pro označení vína, které kvasilo, bylo školeno nebo zrálo v nádobách z dubového dřeva.
U takových vín však členské státy mohou stanovit jiné údaje rovnocenné s údaji stanovenými v příloze X, přičemž se mutatis mutandis použijí odstavce 1 a 2.
Pokud v souladu s platnými vnitrostátními předpisy víno zrálo v nádobách z dubového dřeva, je povoleno použít údaje uvedené v příloze X i v případě, že proces zrání dále pokračoval v nádobě jiného typu.
Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá na základě tohoto odstavce.
Pro označení vína vyrobeného za použití kousků dubového dřeva nelze použít údajů uvedených v příloze X ani v případě, že se při procesu použila nádoba nebo nádoby z dubového dřeva."
2. Příloha II tohoto nařízení se doplňuje jako příloha X.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1508/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se po sedmdesáté prvé mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu [1], a zejména na čl. 7 odst. 1 první odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha I nařízení (ES) č. 881/2002 obsahuje seznam osob, skupin a subjektů, kterých se týká zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů podle uvedeného nařízení.
(2) Výbor pro sankce Rady bezpečnosti OSN dne 4. října 2006 rozhodl pozměnit seznam osob, skupin a subjektů, jichž se má týkat zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů.
Příloha I by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 881/2002 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1509/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/07
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/07.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1494/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/07, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 12. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1510/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady v režimech A1 a B pro ovoce a zeleninu (rajčata, pomeranče, citrony, stolní hrozny a jablka)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 35 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1961/2001 [2] stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady pro ovoce a zeleninu.
(2) Podle čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96 lze pro produkty vyvážené Společenstvím stanovit vývozní náhrady v míře nezbytné pro vývoz hospodářsky významného množství produktů a s ohledem na meze vyplývající z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy.
(3) V souladu s čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 je třeba zajistit, aby nebyly narušeny obchodní toky vzniklé již dříve na základě režimu náhrad. Z těchto důvodů a kvůli sezonnímu charakteru vývozů ovoce a zeleniny je třeba stanovit kvóty pro každý produkt, a to na základě nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady zavedené nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [3]. Toto množství je nutné přerozdělit se zřetelem na podléhání zkáze příslušných produktů.
(4) Podle čl. 35 odst. 4 nařízení (ES) č. 2200/96 se při stanovení náhrad bere v úvahu stávající stav a předpokládaný vývoj cen a dostupnosti ovoce a zeleniny na trhu Společenství na straně jedné a cen obvyklých v mezinárodním obchodě na straně druhé. V úvahu je dále nutné vzít náklady na dopravu a na uvedení produktů na trh a také hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
(5) V souladu s čl. 35 odst. 5 nařízení (ES) č. 2200/96 se ceny platné na trhu Společenství stanoví s přihlédnutím k cenám, které se z hlediska vývozu jeví jako nejpříznivější.
(6) Situace v mezinárodním obchodě nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat, aby pro daný produkt byla náhrada rozlišena podle místa jeho určení.
(7) Rajčata, pomeranče, citrony, stolní hrozny a jablka a tříd jakosti Extra, I a II stanovených na základě společných norem jakosti mohou být v současné době vyváženy v hospodářsky významném množství.
(8) Za účelem nejúčinnějšího využití dostupných zdrojů a s ohledem na strukturu vývozů Společenství je třeba stanovit vývozní náhrady v režimech A1 a B.
(9) Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Sazby vývozních náhrad, lhůty pro podání žádostí o náhradu a předpokládaná množství daných produktů pro režim A1 jsou stanoveny v příloze.
Směrné sazby vývozních náhrad, lhůty pro podání žádostí o licenci a předpokládaná množství daných produktů pro režim B jsou stanoveny v příloze.
2. Licence vydávané za účelem potravinové pomoci podle článku 16 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [4] se do oprávněného množství uvedeného v příloze tohoto nařízení nezapočítávají.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 25. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1511/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady v odvětví produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny, jiné než náhrady poskytované pro přidaný cukr (prozatímně konzervované třešně, loupaná rajčata, konzervované třešně, upravené lískové ořechy a určité pomerančové šťávy)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], a zejména na čl. 16 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1429/95 [2] stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny, jiné než náhrady poskytované pro přidaný cukr.
(2) Podle čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 2201/96, se může na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení vztahovat vývozní náhrada v míře nezbytné pro vývoz hospodářsky významného množství, s ohledem na omezení vyplývající z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy. Ustanovení čl. 18 odst. 4 nařízení (ES) č. 2201/96 stanoví, že pokud výše náhrady pro cukr obsažený v produktech uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. b) není dostačující, aby umožňovala vývoz těchto produktů, použije se náhrada stanovená podle článku 17 uvedeného nařízení.
(3) V souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96 by se mělo zajistit, aby obchodní toky, které vznikly v režimu náhrad dříve, nebyly narušeny. Z tohoto důvodu by měla být stanovena předpokládaná množství pro každý produkt, na základě nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady stanovené nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [3].
(4) Podle čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96 se při stanovení náhrad musí brát v úvahu stávající stav a předpokládaný vývoj cen a dostupnosti produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny na trhu Společenství na jedné straně, a cen obvyklých v mezinárodním obchodě na straně druhé. Rovněž je třeba brát v úvahu náklady na uvedení produktů na trh a na jejich dopravu, jakož i hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
(5) V souladu s čl. 17 odst. 3 nařízení (ES) č. 2201/96 se ceny platné na trhu Společenství stanoví s přihlédnutím k cenám, které se z hlediska vývozu jeví jako nejpříznivější.
(6) Stávající stav mezinárodního obchodu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat, aby náhrada pro daný produkt byla rozlišena podle místa jeho určení.
(7) Prozatímně konzervované třešně, loupaná rajčata, konzervované třešně, upravené lískové ořechy a určité pomerančové šťávy mohou být v současné době vyváženy v hospodářsky významném množství.
(8) Měla by se stanovit sazba náhrady a z toho vyplývající předpokládaná množství.
(9) Opatrení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Sazba vývozní náhrady v odvětví produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny, období, ve kterém se podává žádost o osvědčení, období, ve kterém se vydává osvědčení, a předpokládaná množství se stanoví v příloze.
2. Osvědčení vydaná za účelem potravinové pomoci podle článku 16 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [4] se nezapočítávají do množství uvedených v tomto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 25. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1512/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se mění dovozní cla v odvětví obilovin použitelná od 12. října 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dovozní cla v odvětví obilovin byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 1442/2006 [3].
(2) Čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1249/96 stanoví, že pokud se vypočtený průměr dovozních cel odchýlí během doby jejich použití o 5 EUR/t od stanoveného cla, je třeba provést příslušnou úpravu. Vzhledem k tomu, že k této odchylce došlo, je nutné upravit dovozní cla stanovená nařízením (ES) č. 1442/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (ES) č. 1442/2006 se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 12. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1513/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se stanoví koeficient přidělení pro vydávání dovozních licencí na produkty odvětví cukru v rámci celních kvót a preferenčních dohod
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 950/2006 ze dne 28. června 2006, kterým se pro hospodářské roky 2006/07, 2007/08 a 2008/09 stanoví prováděcí pravidla pro dovoz a rafinaci produktů v odvětví cukru v rámci některých celních kvót a preferenčních dohod [2], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2005/914/ES ze dne 21. listopadu 2005 o uzavření Protokolu o změně Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé, který se týká celní kvóty na dovoz cukru a výrobků v odvětví cukru pocházejících z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie [3] do Společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 2151/2005 ze dne 23. prosince 2005, kterým se stanoví pravidla pro otevření a správu celních kvót pro výrobky v odvětví cukru pocházející z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie v souladu s Dohodou o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé [4], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Žádosti o dovozní licence byly předloženy příslušným orgánům v týdnu od 2. do 6. října 2006, podle nařízení (ES) č. 950/2006 na celkové množství stejné nebo větší než je dostupné množství pro pořadové číslo 09.4337.
(2) Za těchto podmínek musí Komise stanovit koeficient přidělení umožňující vydávání licencí v poměru k dostupnému množství a případně informovat členské státy, že bylo dosaženo příslušného limitu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro žádosti o dovozní licence podané ve dnech 2. do 6. října 2006 podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 950/2006 se licence vydávají do výše množstevních limitů stanovených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 12. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1514/2006
ze dne 11. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu ryby druhu Phycis blennoides v oblastech ICES V, VI a VII (vody Společenství a mezinárodní vody) plavidly plujícími pod vlajkou Španělska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 2270/2004 ze dne 22. prosince 2004, kterým se pro roky 2005 a 2006 stanoví rybolovná práva pro populace hlubinných ryb pro rybářská plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty pro roky 2005 a 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1515/2006
ze dne 10. října 2006,
kterým se zrušuje antidumpingové clo na dovoz syntetických polyesterových střižových vláken pocházejících z Austrálie, Indie, Indonésie a Thajska, ukončuje řízení týkající se tohoto dovozu na základě přezkumů opatření před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 a ukončuje částečný prozatímní přezkum dovozu těchto výrobků pocházejících z Thajska podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na čl. 11 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŘÍZENÍ
1. Platná opatření
(1) V červenci 2000 Rada nařízením (ES) č. 1522/2000 [2] uložila konečné antidumpingové clo z dovozu syntetických polyesterových střižových vláken (dále jen "polyesterová střižová vlákna" nebo "PSV") pocházejících z Austrálie, Indonésie a Thajska.
Šetření, na jehož základě byla uložena tato opatření, se dále označuje jako "původní šetření 1".
(2) V prosinci 2000 Rada nařízením (ES) č. 2852/2000 [3] uložila konečné antidumpingové clo z dovozu PSV pocházejících z Indie a Korejské republiky.
Šetření, na jehož základě byla uložena tato opatření, se dále označuje jako "původní šetření 2".
(3) Opatření uložená nařízením (ES) č. 2852/2000 sestávala z valorického cla, s výjimkou dovozu od jednoho indického vyvážejícího výrobce, od něhož byly přijaty závazky, a to rozhodnutím Komise 2000/818/ES [4].
Na základě prozatímního přezkumu, který se vztahoval na dumping i újmu, se opatření na dovoz z Korejské republiky změnila a obnovila na pět let nařízením Rady (ES) č. 428/2005 [5].
2. Žádosti o přezkum
(4) Po zveřejnění dvou oznámení o nadcházejícím pozbytí platnosti, jednoho týkajícího se platných antidumpingových opatření uložených na dovoz PSV pocházejících z Austrálie, Indonésie a Thajska [6] a druhého týkajícího se platných antidumpingových opatření uložených na dovoz PSV pocházejících z Indie [7], obdržela Komise dne 13. dubna 2005 a 23. září 2005 žádosti o přezkum těchto opatření podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení.
(5) Tyto žádosti podalo Mezinárodní sdružení výrobců chemických vláken ("CIRFS") jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 50 %, celkové výroby PSV ve Společenství.
Žádosti jsou odůvodněny tím, že pozbytí platnosti opatření by mělo pravděpodobně za následek opakovaný výskyt dumpingu a újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství.
(6) Dále společnost Tuntex (Thailand) Public Company Limited (dále jen "Tuntex"), výrobce PSV v Thajsku podléhající platným antidumpingovým opatřením, předložila žádost o částečný prozatímní přezkum nařízení (ES) č. 1522/2000.
11 odst. 3 základního nařízení poskytl Tuntex přímý důkaz na podporu svého tvrzení, že pokud jde o něj, okolnosti, na jejichž základě byla zavedena opatření, se trvale změnily.
Tuntex předložil důkazy o tom, že by srovnání běžné hodnoty založené na jeho vlastních nákladech a cenách na domácím trhu a na jeho vývozních cenách pro trh ve třetí zemi vedlo ke snížení dumpingu výrazně pod úroveň dosavadních opatření (27,7 %).
Tuntex se proto domnívá, že pokračující uplatňování opatření na stávající úrovni, založené na dříve stanovené úrovni dumpingu, již není pro vyrovnání účinků dumpingu zapotřebí.
(8) Komise po konzultaci s poradním výborem stanovila, že existují dostatečné důkazy pro zahájení dvou přezkumů podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení a jednoho přezkumu omezeného pouze na posouzení dumpingu podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení, a zahájila tyto tři přezkumy zveřejněním oznámení v Úředním věstníku Evropské unie [8].
3. Šetření
(9) Komise úředně oznámila výrobcům z Austrálie, Indie, Indonésie a Thajska, dovozcům, uživatelům a jejich sdružením ve Společenství, o nichž je známo, že se jich záležitost týká, zástupcům dotčených zemí vývozu, CIRFS a známým výrobcům ve Společenství, že zahajuje přezkum opatření před pozbytím platnosti.
Dotčené strany se měly možnost písemně vyjádřit a požádat o slyšení ve lhůtě uvedené v oznámení o zahájení řízení.
(10) Komise úředně vyrozuměla Tuntex a zástupce vyvážející země o zahájení částečného prozatímního přezkumu.
Zúčastněným stranám byla rovněž poskytnuta možnost, aby ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení sdělily písemně své připomínky a požádaly o slyšení.
(11) S ohledem na velký počet výrobců v Indii, Indonésii a Thajsku a rovněž ve Společenství, kteří jsou uvedeni v žádostech o přezkum opatření před pozbytím platnosti, a na velký počet dovozců PSV ve Společenství, o nichž je známo, že se jich záležitost týká, považovala Komise za vhodné prověřit, zda by neměl být použit výběr vzorku v souladu s článkem 17 základního nařízení. Aby mohla Komise rozhodnout, zda je výběr vzorku nezbytný, a pokud ano, vybrat vhodný vzorek, byly výše uvedené strany podle čl.
17 odst. 2 základního nařízení vyzvány, aby se do 15 dnů po zahájení přezkumu přihlásily a předložily Komisi informace požadované v oznámení o zahájení přezkumu.
(12) Po posouzení předložených údajů a v důsledku nízkého počtu spolupracujících výrobců v Indii, Indonésii a Thajsku, kteří vyjádřili svou ochotu spolupracovat, bylo rozhodnuto, že výběr vzorku není v souvislosti s výrobci v těchto zemích nezbytný.
(13) Žádný dovozce nepředložil Komisi informace požadované v oznámení o zahájení přezkumů, a proto nebyl zapotřebí výběr vzorku dovozců.
Žádný z dovozců při těchto přezkumech nespolupracoval.
(14) Deset výrobců ze Společenství vyplnilo formulář pro výběr vzorku a formálně souhlasilo s další spoluprací při šetření.
Z výše zmíněných deseti společností bylo jako vzorek vybráno pět společností, které jsou reprezentativními zástupci daného výrobního odvětví Společenství ve smyslu objemu výroby a prodeje PSV ve Společenství.
Tento vzorek představoval největší reprezentativní objem výroby a prodeje PSV ve Společenství, který by mohl být ve stanovené lhůtě přiměřeně přezkoumán.
(15) Pěti výrobcům ve Společenství zařazeným do vzorku, výrobcům v Austrálii, výrobcům, kteří spolupracovali při výběru vzorku v jejich zemi, a známým uživatelům byly proto zaslány dotazníky.
Pět výrobců Společenství nezařazených do vzorku bylo požádáno, aby poskytli údaje o některých ukazatelích újmy a vyjádřili se k dopadu zrušení nebo zachování antidumpingových opatření.
(16) Dotazníky vyplnili čtyři z pěti výrobců Společenství zařazených do vzorku (vzorek tak představoval 38 % výroby a prodeje ve Společenství), jeden výrobce z Austrálie, tři výrobci z Indie, čtyři výrobci z Indonésie, čtyři výrobci z Thajska (dva z nich jsou ve spojení) a osm uživatelů.
Dotazníky předložila i dvě sdružení uživatelů.
Dále poskytli požadované informace čtyři z pěti výrobců ve Společenství nezařazených do vzorku (spolupracující výrobci tak představovali 60 % výroby v Společenství).
(17) Komise si vyžádala a ověřila všechny informace, které považovala za nezbytné pro účely svého šetření a provedla kontrolní návštěvy v provozovnách těchto společností:
a) Výrobci ve Společenství zařazení do vzorku
Advansa GmbH, Hamm, Německo
Elana, Branch Office of Boryszew S.A., Toruń, Polsko
La Seda de Barcelona S.A., El Prat de Llobregat, Španělsko
Wellman International Limited, Mullagh, Irsko
b) Výrobci v Austrálii
Leading Synthetics Pty Ltd., Campbellfield
c) Výrobci v Indii
Futura Polyesters Limited, Chennai
Indo Rama Synthetics (India) Ltd., Nagpur
Reliance Industries Limited, Mumbai
d) Výrobci v Indonésii
P.T. Global Fiberindo, Tangerang
P.T. Indo-Rama Synthetics Tbk., Jakarta
P.T. Panasia Indosyntec Tbk., Bandung
P.T. Susilia Indah Synthetic Fibers Industries, Tangerang
e) Výrobci v Thajsku
New World Polyester Co., Ltd., Samutprakarn
Teijin Polyester (Thailand) Limited, Bangkok
Teijin (Thailand) Limited, Bangkok
Tuntex (Thailand) Public Company Limited, Bangkok.
(18) Pokud jde o přezkum opatření před pozbytím platnosti, zahrnovalo šetření týkající se pokračování nebo opětovného výskytu dumpingu a újmy období od 1. července 2004 do 30. června 2005 (dále jen "období přezkumného šetření").
Přezkoumání tendencí, které jsou významné pro posouzení pravděpodobnosti pokračování nebo opětovného výskytu újmy, zahrnovalo období od 1. ledna 2002 do konce období přezkumného šetření (dále jen "posuzované období").
Období šetření při částečném prozatímním přezkumu dumpingu je stejné jako období přezkumného šetření při přezkumu opatření před pozbytím platnosti.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotčený výrobek
(19) Definice dotčeného výrobku odpovídá definici, která byla použita při původních šetřeních uvedených výše v 1. a 2. bodu odůvodnění.
(20) Dotčeným výrobkem jsou syntetická polyesterová střižová vlákna, nemykaná, nečesaná ani jinak nezpracovaná pro spřádání, pocházející z Austrálie, Indie, Indonésie a Thajska, která v současnosti spadají do kódu KN 55032000.
Obecně se uvádějí jako polyesterová střižová vlákna nebo PSV.
(21) PSV je základní materiál používaný v různých fázích procesu výroby textilních výrobků.
PSV se používají buď pro spřádání, tj. pro výrobu nití z nekonečných vláken pro výrobu textilií, po přimíchání nebo nepřimíchání jiných vláken, jako je bavlna nebo vlna, nebo na nespřádané výrobky, jako jsou náplně, tj. vycpávky nebo výplně určitého textilního zboží (např. polštářů, sedadel automobilů a sak).
(22) Výrobek se prodává v různých typech, které je možno identifikovat podle odlišných vlastností, jakými je např. denier nebo decitex, pevnost, lesk či silikonové úpravy.
Z hlediska výroby je možno rozlišovat mezi přírodními PSV vyrobenými z přírodních surovin a umělými PSV vyrobenými z recyklovaného polyesteru.
Jakost může být prvotřídní nebo snížená.
(23) Šetření ukázalo, že všechny typy dotčeného výrobku ve smyslu definice v 20. bodu odůvodnění, přestože se navzájem liší celou řadou faktorů popsaných v předchozím bodu odůvodnění, mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti a užívá se jich ke stejným účelům.
Z těchto důvodů a pro účely stávajících šetření se všechny druhy dotčeného výrobku považují za jediný výrobek.
2. Obdobný výrobek
(24) Stávající přezkumy ukázaly, že dotčený výrobek a PSV vyráběná a prodávaná na tuzemském trhu dotčených zemí, jakož i PSV vyráběná a prodávaná výrobci Společenství ve Společenství, mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti a stejné použití. Proto se tyto výrobky považují za obdobné ve smyslu čl.
1 odst. 4 základního nařízení.
C. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ NEBO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU DUMPINGU
1. Předběžné poznámky
(25) Pokud jde o přezkumy opatření před pozbytím platnosti, v souladu s čl. 11 odst. 2 základního nařízení bylo prověřeno, zda v současné době dochází k dumpingu a zda by pozbytí platnosti předmětných opatření pravděpodobně vedlo k jeho přetrvání nebo opětovnému výskytu.
(26) Během období přezkumného šetření byl vývoz PSV pocházejících z Austrálie, Indie, Indonésie a Thajska (dále jen "dotčené země") do Společenství zanedbatelný.
Podle Eurostatu dosáhl dovoz z dotčených zemí v období přezkumného šetření jen 1056 tun (0,1 % spotřeby Společenství), zatímco v období původních šetření to bylo více než 69000 tun.
(27) Žádný spolupracující výrobce neuskutečnil v období přezkumného šetření žádný nebo jen zanedbatelný vývozní prodej PSV do Společenství, a proto nebylo možné stanovit reprezentativní výpočty dumpingu s cílem určit pravděpodobnost pokračování dumpingu.
(28) V důsledku toho se při analýze pravděpodobnosti opětovného výskytu dumpingu vzaly v úvahu kromě jiného ceny vývozu do jiných třetích zemí.
(29) Na základě níže uvedených zjištění přezkumů před pozbytím platnosti se provedení prozatímního přezkumu požadovaného Tuntexem nepovažovalo za potřebné.
2. Pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu v případě zrušení opatření
2.1.
Austrálie
Předběžné poznámky
(30) Jediný výrobce PSV v Austrálii přestal v roce 2003 PSV vyvážet na ostatní trhy, včetně trhu Společenství.
Společnost investovala do nové flexibilní výrobní linky údajně s cílem pokrýt jen regionální část australského trhu s PSV; zejména trhu ve státě Victoria, ve kterém se společnost nachází.
Vztah mezi domácí cenovou úrovní a cenovou úrovní ve Společenství
(31) Vzhledem k tomu, že se během období přezkumného šetření neuskutečnil vývoz do žádných zemí, byly porovnány domácí ceny v Austrálii, o kterých se zjistilo, že jsou ztrátové, ale vyšší než variabilní náklady, a zjistilo se, že jsou podstatně nižší než průměrná cena výrobců Společenství v období přezkumného šetření.
To naznačuje, že by společnost mohla být v případě zrušení opatření motivována k tomu obnovit některý vývoz do Společenství.
Jak je však uvedeno níže v 32. bodu odůvodnění, nemá společnost kapacitu obnovit vývoz do Společenství v podstatných množstvích.
Nevyužitá kapacita a zásoby
(32) Přestože využívání kapacity australským vývozcem nebylo během období přezkumného šetření nijak vysoké, dostupná nevyužitá kapacita představuje malou část spotřeby Společenství (podstatně menší než 0,5 %).
I kdyby se tato dostupná kapacita prodala po zrušení platných opatření do Společenství za dumpingové ceny, vliv na trh Společenství by byl minimální.
Zásoby nejsou dobrým ukazatelem, pokud jde o PSV vyráběné v Austrálii, protože výrobek je prodáván zejména na základě objednávek zákazníků.
(33) Nakonec se připomíná, že od roku 2003 společnost nevyvážela PSV do žádné třetí země bez ohledu na existenci podobné dostupné kapacity během tohoto období.
V důsledku toho se došlo k závěru, že v případě zrušení opatření není pravděpodobné, že by došlo k opětovnému výskytu dumpingového vývozu z Austrálie do Společenství v podstatných množstvích.
2.2.
Indie
Předběžné poznámky
(34) Tři výrobci PSV v Indii spolupracovali při šetření.
Dva z nich uskutečnili v období přezkumného šetření menší vývozní prodej do Společenství; třetí vůbec do Společenství nevyvážel.
Poznamenává se, že jeden z těchto spolupracujících výrobců měl tři společnosti ve spojení vyrábějící PSV v Indii.
Tito výrobci ve spojení však nebyli přezkoumáni odděleně vzhledem k tomu, že jen jeden z nich v období přezkumného šetření – ve velmi omezeném rozsahu – přímo prodával PSV, vždy na domácím trhu.
(35) Je známo, že v Indii byl v období přezkumného šetření alespoň jeden malovýrobce PSV, který při šetření nespolupracoval.
V případě nespolupracujících výrobců se analyzovaly informace dostupné z Eurostatu a jiných zdrojů.
Na základě toho bylo zjištěno, že rovněž vývoz PSV z Indie do Společenství od jiných než spolupracujících indických výrobců byl v období přezkumného šetření zanedbatelný.
Pro nespolupracující společnost nebo společnosti však nebyly dostupné žádné spolehlivé informace o výrobní kapacitě, objemu výroby, zásobách ani prodeji.
V tomto ohledu a vzhledem k tomu, že neexistuje žádný náznak opaku, se mělo za to, že zjištění pro jakoukoli nespolupracující společnost by byla v souladu se zjištěními stanovenými pro spolupracující společnosti.
(36) Vzhledem k tomu, že se neuskutečnil dostatek vývozu do Společenství pro reprezentativní analýzu dumpingu v období přezkumného šetření, aby bylo možné zjistit, zda by v případě zrušení opatření dumpingu došlo k jeho opětovnému výskytu, byla posouzena cenová politika spolupracujících výrobců při vývozu na vývozní trhy, jejich výrobní kapacita a zásoby.
Analýza se zakládala na informacích poskytnutých spolupracujícími výrobci uvedenými v 17. bodu odůvodnění výše.
Vztah mezi vývozními cenami do třetích zemí a cenovou úrovní v Indii
(37) Údaje od tří spolupracujících indických výrobců ukázaly, že vývozní ceny do třetích zemí byly nižší než ceny na domácím trhu v Indii.
Šetřením se ve skutečnosti zjistilo, že celkově byl tento cenový rozdíl v období přezkumného šetření v rozpětí mezi 15 % a 27 %.
To může naznačovat pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu při vývozu do Společenství v případě zrušení opatření.
Vztah mezi vývozními cenami do třetích zemí a cenovou úrovní ve Společenství
(38) Bylo zjištěno, že v období přezkumného šetření byly prodejní ceny výrobců Společenství v průměru podstatně vyšší než vývozní ceny spolupracujících indických vývozců při vývozu na trhy jiných třetích zemí.
To může naznačovat, že převažující cenová úroveň dotčeného výrobku na trhu Společenství by mohla tento trh učinit atraktivním pro indické výrobce.
Na tomto základě se mělo za to, že v případě zrušení platných opatření by bylo ekonomicky výhodné přesunout vývoz z jiných třetích zemí na trh Společenství s vyššími cenami.
Vzhledem k tomu, že jsou ceny ve Společenství podstatně vyšší než vývozní ceny do jiných třetích zemí, není pravděpodobné, že by se v případě zrušení opatření uskutečnil vývoz do Společenství za dumpingové ceny.
Nevyužitá kapacita a zásoby
(39) Ve třech spolupracujících společnostech v Indii neexistovaly během období přezkumného šetření žádné značné nevyužité kapacity.
Dva z těchto hlavních výrobců však investovali ve velkém rozsahu do výroby PSV, což bude mít za následek celkový nárůst jejich výrobní kapacity o 361000 tun ročně v roce 2007.
Tyto investice údajně vycházely z vývoje na indickém trhu s PSV, u něhož se tento rok a v blízké budoucnosti údajně očekává prudký nárůst.
Podle dostupných informací činí velikost indického trhu s PSV v současnosti přibližně 610000 tun ročně.
Poznamenává se, že výše uvedený nárůst výrobní kapacity představuje více než 50 % celkové výrobní kapacity tří spolupracujících indických výrobců v období přezkumného šetření.
Rovněž je nutné poznamenat, že podle dostupných informací byl v Indii v době šetření alespoň jeden nový výrobce PSV v počáteční fázi výroby tohoto výrobku.
Na druhé straně koupil největší indický výrobce nedávno výrobce Společenství, který nespolupracuje na šetření.
Tento indický výrobce tak nemusí mít zájem v budoucnosti vyvážet do Společenství podstatné množství PSV.
Údaje od spolupracujících výrobců kromě toho ukazují, že jejich domácí prodej se v posuzovaném období zvýšil a že v budoucnosti bude nadále růst.
Nové kapacity tak uspokojí rostoucí domácí poptávku, i když nelze vyloučit vznik určité nadbytečné kapacity.
(40) Výše zásob tří indických výrobců se v posuzovaném období nijak podstatně nezměnila.
Poznamenává se však, že v případě Indie nelze zásoby považovat za smysluplný ukazatel, protože výroba jednoho ze spolupracujících výrobců je založena na objednávkách zákazníků a další spolupracující výrobce vyrábí značná množství PSV na použití pro vlastní potřebu.
(41) Celkově převládá názor, že neexistuje pravděpodobnost obnovení vývozu do Společenství ve značných množstvích, a že i kdyby v případě zrušení opatření část nových výrobních kapacit skončila ve Společenství, je nepravděpodobné, že by se tento vývoz prováděl za dumpingové ceny (viz 38. bod odůvodnění).
2.3.
Indonésie
Předběžné poznámky
(42) Čtyři výrobci PSV v Indonésii spolupracovali při šetření.
Žádný z těchto výrobců neměl společnosti ve spojení vyrábějící PSV v Indonésii.
Tři z nich uskutečnili v období přezkumného šetření menší vývozní prodej do Společenství; čtvrtý vůbec do Společenství nevyvážel.
(43) Je známo, že v Indonésii bylo v období přezkumného šetření alespoň pět činných výrobců PSV, kteří při šetření nespolupracovali.
V případě nespolupracujících výrobců se analyzovaly informace dostupné z Eurostatu a jiných zdrojů.
Na základě toho bylo zjištěno, že rovněž vývoz PSV z Indonésie do Společenství, uskutečněný jinými než spolupracujícími indonéskými výrobci, byl v období přezkumného šetření zanedbatelný.
Za tyto nespolupracující společnosti nebyly dostupné žádné spolehlivé informace o výrobní kapacitě, objemu výroby, zásobách ani prodeji.
V tomto ohledu a vzhledem k tomu, že neexistuje žádný náznak opaku, se mělo za to, že zjištění pro jakoukoli nespolupracující společnost by byla v souladu se zjištěními stanovenými pro spolupracující společnosti.
Ověření, zda je pravděpodobné, že by po zrušení příslušných opatření opětovně došlo k dumpingu, vycházelo tudíž z dostupných informací, tj. informací poskytnutých spolupracujícími vyvážejícími výrobci, kteří jsou uvedeni výše v 17. bodu odůvodnění.
(44) Aby bylo možné zjistit, zda by v případě zrušení opatření opětovně došlo k dumpingu, byla posouzena cenová politika spolupracujících výrobců při vývozu na jiné vývozní trhy a výrobní kapacita a zásoby vývozců.
Vztah mezi vývozními cenami do třetích zemí a cenovou úrovní v Indonésii
(45) Pro jednoho ze čtyř spolupracujících indonéských výrobců nebylo možné získat žádné údaje týkající se vývozních cen, protože společnost v období přezkumného šetření PSV vůbec nevyvážela.
Údaje týkající se dalších tří výrobců v případě dvou z nich ukázaly, že vývozní ceny do třetích zemí byly obecně nepatrně nižší než ceny na domácím trhu v Indonésii.
Šetření ve skutečnosti stanovilo, že tento cenový rozdíl byl v období přezkumného šetření v průměru přibližně 4 %.
V případě třetího výrobce bylo zjištěno, že vývozní ceny do třetích zemí byly celkově nepatrně vyšší než ceny na domácím trhu v Indonésii.
To nenaznačuje pravděpodobnost opětovného výskytu značného dumpingu při vývozu do Společenství v případě zrušení opatření.
Vztah mezi vývozními cenami do třetích zemí a cenovou úrovní ve Společenství
(46) Bylo zjištěno, že v období přezkumného šetření byly prodejní ceny výrobců Společenství na trhu Společenství v průměru podstatně vyšší než vývozní ceny spolupracujících indonéských vývozců při vývozu na trhy třetích zemí.
To může naznačovat, že převažující cenová úroveň dotčeného výrobku na trhu Společenství by mohla tento trh učinit atraktivním pro indonéské výrobce.
Na tomto základě se předpokládalo, že v případě zrušení opatření by bylo ekonomicky výhodné přesunout vývozy z třetích zemí na trh Společenství s vyššími cenami.
Vzhledem k tomu, že jsou ceny ve Společenství podstatně vyšší než vývozní ceny do jiných třetích zemí, není pravděpodobné, že by se v případě zrušení opatření uskutečnil vývoz do Společenství za dumpingové ceny.
Nevyužitá kapacita a zásoby
(47) Spolupracující výrobci v Indonésii neměli během období přezkumného šetření jednotný model využívání kapacit.
Zatímco některé společnosti byly schopné využít téměř veškerou dostupnou kapacitu, jiné zaznamenaly značnou nevyužitou kapacitu.
Tato nevyužitá kapacita však byla celkově nižší než 20 % jejich celkové kapacity.
Nejevilo se, že by některá ze spolupracujících společností měla v plánu podstatné investice do rozšíření výrobní kapacity PSV v budoucnosti.
Pokud jde o využívání kapacit nespolupracujícími indonéskými výrobci, udělal se odhad nevyužité výrobní kapacity na základě informací poskytnutých spolupracujícími společnostmi a indonéským sdružením výrobců PSV.
Podle těchto informací dosahuje dostupná kapacita spolupracujících společností méně než poloviny celkové dostupné výrobní kapacity PSV v Indonésii.
Na tomto základě byl učiněn odhad, že stávající nevyužitá výrobní kapacita v Indonésii je maximálně 90000 tun. Údaje od spolupracujících výrobců kromě toho ukazují, že jejich celkový domácí prodej se v posuzovaném období zvýšil a že v budoucnosti bude nadále růst.
Nevyužitá kapacita v Indonésii by se proto pravděpodobně využila na domácí prodej spíše než na prodej do Společenství.
(48) Výše zásob čtyř indonéských výrobců se v posuzovaném období nijak podstatně nezměnila.
Poznamenává se však, že zásoby nelze považovat za dobrý ukazatel, neboť výroba PSV je založena na objednávkách zákazníků nebo použití pro vlastní potřebu.
(49) Celkově převládá názor, že neexistuje pravděpodobnost obnovení vývozu do Společenství ve značných množstvích, a že i kdyby v případě zrušení opatření část nevyužitých výrobních kapacit v Indonésii skončila ve Společenství, je velmi nepravděpodobné z důvodů uvedených v 45. a 46. bodu odůvodnění, že by se tento vývoz prováděl za dumpingové ceny.
2.4.
Thajsko
Předběžné poznámky
(50) Komisi je známo osm výrobců PSV v Thajsku.
Čtyři z nich spolupracovali ve stávajícím šetření.
Jen jeden z nich vyvážel v období přezkumného šetření menší množství PSV do Společenství.
(51) Informace o zásobách a prodeji na trhy jiné než ve Společenství se týkají jen spolupracujících výrobců.
Bylo však možné získat údaje o výrobní kapacitě v Thajsku od Sdružení thajských výrobců syntetických vláken a odhadnout objem výroby veškerých výrobců v Thajsku.
Tento odhad byl založen na předpokladu, že využívání kapacit nespolupracujících výrobců bylo podobné jako u spolupracujících výrobců.
V tomto ohledu a vzhledem k tomu, že neexistuje žádný náznak opaku, se mělo za to, že zjištění pro nespolupracující společnosti by byla v souladu se zjištěními stanovenými pro spolupracující společnosti.
(52) Aby bylo možné zjistit, zda by v případě zrušení opatření došlo k opětovnému výskytu dumpingu, byla posouzena cenová politika spolupracujících výrobců při vývozu na jiné vývozní trhy než trhy Společenství, výrobní kapacita v Thajsku a zásoby spolupracujících výrobců.
(53) Podle Eurostatu byla vyvezená množství pocházející z Thajska v období přezkumného šetření zanedbatelná.
Vztah mezi vývozními cenami do třetích zemí a cenovou úrovní v Thajsku
(54) Údaje od čtyř spolupracujících výrobců ukázaly, že do třetích zemí se prodávalo za ceny nižší, než jsou ceny na domácím trhu, nebo nižší, než jaké jsou výrobní náklady – celkově byly rozdíly v rozpětí od 10 % do 15 %.
To může naznačovat pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu při vývozu do Společenství v případě zrušení opatření.
Vztah mezi vývozními cenami do třetích zemí a cenovou úrovní ve Společenství
(55) Vývozní ceny do třetích zemí účtované spolupracujícími výrobci v Thajsku byly v průměru podstatně nižší než prodejní ceny výrobců Společenství ve Společenství, což může naznačovat, že v případě zrušení antidumpingových opatření by převažující cenová úroveň PSV na trhu Společenství učinila tento trh atraktivním pro výrobce v Thajsku.
Na tomto základě se má za to, že v případě zrušení platných antidumpingových opatření by bylo ekonomicky výhodné přesunout vývoz z třetích zemí na trh Společenství s vyššími cenami.
Vzhledem k tomu, že jsou ceny ve Společenství podstatně vyšší než vývozní ceny do jiných třetích zemí, není pravděpodobné, že by se v případě zrušení opatření uskutečnil vývoz do Společenství za dumpingové ceny.
Nevyužitá kapacita a zásoby
(56) Využívání kapacity spolupracujícími výrobci bylo v posuzovaném období poměrně vysoké, v průměru okolo 92 %.
Na této úrovni využívaní kapacity a za předpokladu, že nespolupracující výrobci využívali kapacitu na podobné úrovni, měli výrobci v Thajsku v období přezkumného šetření nevyužitou kapacitu nejvýše 50000 tun. Přestože by se tato kapacita mohla v případě zrušení opatření částečně využít na obnovení vývozu do Společenství, je nepravděpodobné, že by podstatná množství PSV skončila na trhu Společenství vzhledem k značnému podílu domácího prodeje a velkému počtu vývozních trhů, které spolupracující výrobci zásobují.
(57) Zásoby nejsou smysluplným ukazatelem, pokud jde o PSV vyráběná v Thajsku.
Výroba se většinou zakládá na objednávkách zákazníků, a proto se vytvářejí zejména zásoby PSV, které mají být dodány již známým kupujícím.
(58) Celkově převládá názor, že není pravděpodobné, že by došlo k obnovení vývozu do Společenství ve značných množstvích, a že i kdyby v případě zrušení opatření část nevyužitých výrobních kapacit v Thajsku skončila ve Společenství, je velmi nepravděpodobné z důvodu uvedeného v 55. bodu odůvodnění, že by se tento vývoz prováděl za dumpingové ceny.
2.5.
Závěr
(59) Aby bylo možné zjistit, zda by v případě zrušení antidumpingových opatření došlo k opětovnému výskytu dumpingu, byly posouzeny nevyužité kapacity a nevyužité zásoby, a dále cenová politika a vývozní strategie při vývozu na různé trhy.
(60) Z tohoto přezkumu vyplynulo, že zatímco existují určité nevyužité výrobní kapacity v Austrálii, Indii, Indonésii a Thajsku, které by mohly vést k obnovení vývozu do Společenství, v případě možného pozbytí platnosti opatření, neexistují důvody domnívat se, že objem takového vývozu bude podstatný a, což je důležitější, neočekává se, že by byl tento dovoz prováděn za dumpingové ceny, jak je stanoveno v původních šetřeních.
(61) Vzhledem k tomu, že neexistuje pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingového vývozu z dotčených zemí, který by mohl způsobit újmu, není nutné analyzovat pravděpodobnost opětovného výskytu újmy a poškození zájmu Společenství.
Opatření na dovoz PSV pocházejících z Austrálie, Indie, Indonésie a Thajska by se proto měla zrušit a šetření ukončit.
D. ČÁSTEČNÝ PROZATÍMNÍ PŘEZKUM TÝKAJÍCÍ SE THAJSKA
(62) Vzhledem k tomu, že v souladu s předchozím bodem odůvodnění by se opatření vůči Thajsku měla zrušit a šetření ukončit, měl by se ukončit i částečný prozatímní přezkum týkající se Tuntexu.
E. ZVEŘEJNĚNÍ
(63) Zúčastněným stranám byly sděleny základní skutečnosti a úvahy, na jejichž základě hodlá Komise doporučit, aby byla platná opatření vůči Austrálii, Indii, Indonésii a Thajsku zrušena a šetření zastaveno.
Zúčastněné strany dostaly příležitost se vyjádřit.
Výrobci v dotčených zemích a uživatelé ve Společenství výše uvedené závěry podpořili.
Sdružení CIRFS a někteří výrobci ve Společenství byli sice proti, nicméně celkově nebyly jejich námitky takové povahy, která by měla za následek změnu závěrů.
(64) Sdružení CIRFS a někteří výrobci ve Společenství tvrdili, že vlastní zjištění Komise o volné kapacitě a dumpingu jasně naznačují, že je pravděpodobné, že bude opět docházet k dumpingu působícímu újmu.
(65) Pokud jde o jediného výrobce v Austrálii, domnívali se, že nebylo vysvětleno, zda výrobní kapacita, která byla dříve využívána pro vývoz do Společenství, je nadále k dispozici, a pokud ano, zda je pravděpodobné, že bude opět uvedena do provozu, pokud by platnost cel skončila.
Upozornili na to, že prodej na domácím trhu se pohyboval pod běžnou hodnotou a že závěrem by mělo být, že existuje pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu působícího újmu, vzhledem k tomu, že u vývozu do Společenství byl v původním šetření a v dalším šetřením ohledně PET, což je výrobek úzce související s PSV, dumping působící újmu zjištěn.
(66) Sdružení CIFRS a někteří výrobci ve Společenství se domnívali, že zvýšení kapacity dvou významných indických výrobců o 361000 tun v roce 2007 a existence alespoň jednoho nového výrobce PSV v počáteční fázi podnikání s předpokládanou kapacitou 180000 tun znamená, že celková indická kapacita přesáhne v období do roku 2010 poptávku po PSV na domácím trhu celkem o více než 300000 tun.
Tato skutečnost, spolu s dumpingovým rozpětím mezi 15 % a 27 % u vývozu do třetích zemí během období přezkumného šetření, i ve spojení s tím, že Komise sama uznala, že současná cenová úroveň na trhu Společenství by z něj mohla pro indické výrobce učinit atraktivní místo, naznačují, že o pravděpodobnosti opětovného výskytu dumpingu působícího újmu lze v případě zrušení opatření jen stěží pochybovat.
(67) Pokud jde o Indonésii, zdůraznili, že Komise dochází k závěrům pouze na základě analýzy čtyř spolupracujících výrobců, ovšem tržní a finanční postavení nespolupracujících výrobců, o nichž Komise předpokládá, že disponují více než polovinou celkové dostupné kapacity v Indonésii, je výrazně horší.
Rovněž se domnívají, že existuje více než 140000 tun nevyužité kapacity, tj. o 50000 tun více, než Komise odhaduje, a že tato nadbytečná kapacita bude i za několik let vyšší než 100000 tun.
Dokonce i na základě nevyužité kapacity na úrovni 90000 tun, jak ji odhaduje Komise, je pravděpodobné, že indonéští výrobci, kteří již mají ve Společenství obchodní kontakty, pokud jde o prodej polyesterového vlákna, po zrušení opatření výrazně zvýší svůj vývoz do Společenství.
Vzhledem k tomu, že jejich rozpětí u vývozu do třetích zemí se nadále pohybuje nad úrovní de minimis, docházelo by k dovozu z Indonésie za dumpingové ceny působící újmu.
(68) Sdružení CIFRS a někteří výrobci ve Společenství upozornili na to, že dumpingové rozpětí 10 % až 15 % u vývozu thajských spolupracujících výrobců do třetích zemí, jejich značná nevyužitá kapacita a skutečnost, že thajští výrobci PSV již vyvážejí textilní polyesterová vlákna do Společenství, jasně naznačují, že je pravděpodobné, že v případě zrušení opatření dojde k rychlému obnovení dumpingu ze strany dovozu pocházejícího z Thajska.
(69) Rovněž uvedli, že země jako Čína, Indie a Vietnam, které donedávna byly čistými dovozci PSV a významným vývozním trhem pro dotčené země, vybudovaly svou kapacitu na úroveň, která jim brzy umožní stát se čistými vývozci, čímž dále zvýší tlak na dotčené země, aby obnovily vývoz značných množství do Společenství za dumpingové ceny působící újmu.
(70) Jeden výrobce ve Společenství dále zdůraznil strategický význam dodavatelského odvětví recyklace, které by mohlo být omezením nebo uzavřením provozu výrobců PSV ve Společenství negativně ovlivněno.
(71) V přezkumu před pozbytím platnosti jsou zjištění o pravděpodobnosti pokračování nebo opětovného výskytu dumpingu a újmy zaměřena do budoucnosti, a proto zahrnují prvek odhadu.
Celkově nebyly proti skutečnostem ohledně kapacity a využití kapacity v dotčených zemích zjištěným během šetření vzneseny námitky.
Sdružení CIFRS a někteří výrobci ve Společenství jen dospěli k jiné prognóze pravděpodobnosti opětovného výskytu dumpingového dovozu PSV do Společenství u dotčených zemí.
Pokusili se svou prognózu podpořit odkazem na výrobky jiné než PSV.
Ovšem skutečnost, že někteří výrobci v dotčených zemích vyvážejí do Společenství jiný výrobek, neprokazuje sama o sobě, že je pravděpodobné, že v případě zrušení opatření dojde k oživení dumpingového vývozu značných množství PSV do Společenství.
(72) Skutečnost, že cenový rozdíl mezi vývozem z Indie, Indonésie a Thajska do třetích zemí a prodejem na domácím trhu v průběhu období přezkumného šetření je výrazně nižší než rozdíl zjištěný v původním šetření jejich vývozu do Společenství, v tomto případě naznačuje, že se cenová situace na trzích změnila.
Dále skutečnost, že ceny ve Společenství jsou výrazně vyšší než ceny na prodej do třetích zemí, naznačuje, že pokud by se obnovil vývoz značného množství z těchto zemí do Společenství, tyto cenové rozdíly by mohly být dokonce nižší, ne-li záporné.
Proto se za stávajících okolností nepředpokládá, že by u vývozu z těchto zemí do Společenství mohlo docházet k dumpingu.
Dále se připomíná, že v průběhu období přezkumného šetření nedocházelo k žádným vývozům z Austrálie, a proto v případě této země nelze tyto závěry učinit.
(73) Dále využití kapacity v Indii, Indonésii a Thajsku bylo obecně vysoké a jejich domácí trh je významný a v některých případech rychle roste.
V Indii bylo v období přezkumného šetření provedeno 90 % prodeje spolupracujících výrobců na domácím trhu.
V Indonésii to bylo 80 %.
V Thajsku byl tento podíl zhruba 40 %, ovšem odhadovaná nevyužitá kapacita byla poměrně nízká a rozhodně nižší než v Indii nebo Indonésii.
Nebyly předloženy žádné důkazy, že by situace nespolupracujících výrobců v těchto zemích byla jiná.
Pokud jde o Austrálii, nic nenaznačuje tomu, že by původní kapacita jediného výrobce mohla být v případě zrušení opatření snadno obnovena a využita k opětovnému vývozu do Společenství.
Jak bylo již uvedeno, stávající kapacita v Austrálii, i kdyby měla být využívána plně k vývozu do Společenství, by nepřesáhla úroveň de minimis, tedy 1% podíl na trhu Společenství.
Proto se má za to, že nic nenaznačuje tomu, že by nevyužitá kapacita mohla být v případě zrušení opatření využita k obnovení významného vývozu do Společenství.
(74) Pokud jde o argument, že některé třetí země vybudovaly nové kapacity a mohou v budoucnosti omezit, nebo dokonce zastavit dovoz, a tím uvolnit další nevyužitou kapacitu pro vývoz do Společenství, upozorňuje se na to, že nic nenaznačuje tomu, že by se měl celosvětový rychlý růst poptávky po PSV v blízké budoucnosti zastavit.
V této souvislosti se rovněž upozorňuje na to, že stávající kapacita ve Společenství byla v průběhu období přezkumného šetření schopna uspokojit nejvýše 60 % rostoucí poptávky ve Společenství.
Proto se neočekává, že by v blízké budoucnosti měla vzniknout celosvětová nadměrná kapacita nebo že by měla mít výrazný vliv na trh Společenství.
(75) Je pravda, že dodavatelské odvětví recyklace by mohlo být nepříznivě poznamenáno omezením nebo uzavřením provozu výrobců PSV ve Společenství, neboť ti jsou nejvýznamnějšími spotřebiteli drtě z lahví.
Ovšem tato úvaha nesouvisí se stanovením pravděpodobnosti obnovení dumpingového vývozu z dotčených zemí.
Proto se má za to, že připomínky sdružení CIFRS a některých výrobců ve Společenství nemohou změnit závěr, že obnovení dumpingového vývozu významných množství z dotčených zemí do Společenství není pravděpodobné, a že by proto měla být opatření zrušena a řízení zastaveno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Antidumpingová opatření uložená nařízeními (ES) č. 1522/2000 a (ES) č. 2852/2000 na dovoz syntetických polyesterových střižových vláken, nemykaných, nečesaných ani jinak nezpracovaných pro spřádání, pocházejících z Austrálie, Indie, Indonésie a Thajska se zrušují a řízení týkající se tohoto dovozu se zastavují.
Článek 2
Částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření vztahujících se na dovoz syntetických polyesterových střižových vláken, nemykaných, nečesaných ani jinak nezpracovaných pro spřádání, pocházejících z Thajska se zastavuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1516/2006
ze dne 12. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1517/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se zavádí nouzová destilace podle článku 30 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro některá vína ve Španělsku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména na čl. 33 odst. 1 druhý pododstavec písm. f) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 30 nařízení (ES) č. 1493/1999 umožňuje přijmout opatření pro nouzovou destilaci v případě výjimečného narušení trhu následkem značných přebytků.
Toto opatření se může omezovat na určité kategorie vína nebo na určité pěstitelské oblasti a na žádost příslušného členského státu je lze použít na červená jakostní vína vyrobená ve stanovených oblastech (jakostní vína s. o.).
(2) Španělsko požádalo o zavedení nouzové destilace pro jakostní vína s. o. na svém území.
Konkrétněji se jedná o jakostní vína s. o. vyrobená ve stanovené oblasti Jumilla, jakož i o jakostní vína s. o. vyrobená ve stanovených oblastech Conca de Barberà, Costers del Segre, Empordà, Penedès, Tarragona a Terra Alta.
Byly zjištěny značné přebytky na trhu s červenými jakostními víny s. o.
Tyto přebytky se odrážejí ve snížení cen a ve znepokojujícím množství zásob na konci probíhajícího hospodářského roku.
Aby se zabránilo tomuto negativnímu vývoji a zároveň došlo ke zlepšení složité situace na trhu, je zapotřebí snížit zásoby jakostního vína s. o. na úroveň považovanou za obvyklou pro potřeby trhu.
(3) Vzhledem k tomu, že jsou splněny podmínky uvedené v čl. 30 odst. 5 nařízení (ES) č. 1493/1999, je vhodné stanovit zavedení nouzové destilace pro maximální objem 100000 hektolitrů červených jakostních vín vyrobených v oblasti Jumilla, jakož i pro maximální objem 85000 hektolitrů červených jakostních vín s. o. vyrobených v oblastech Conca de Barberà, Costers del Segre, Empordà, Penedès, Tarragona a Terra Alta.
(4) Zavedení nouzové destilace podle tohoto nařízení musí být v souladu s podmínkami stanovenými nařízením Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu [2], pokud jde o opatření týkající se destilace podle článku 30 nařízení (ES) č. 1493/1999. Musí se použít i další ustanovení nařízení (ES) č. 1623/2000, zejména ustanovení o dodávce alkoholu intervenční agentuře a o vyplacení zálohy.
(5) Je třeba stanovit nákupní cenu, kterou uhradí palírna producentovi, v takové výši, aby se napravilo narušení trhu a zároveň umožnilo producentům využít daného opatření.
(6) Produktem nouzové destilace smí být pouze surový nebo neutrální alkohol, který se musí povinně dodávat pouze intervenční agentuře, aby se zabránilo narušení trhu s konzumním alkoholem, který je zásobován především destilací podle článku 29 nařízení (ES) č. 1493/1999.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1623/2000 pro tento druh destilace se zavádí nouzová destilace podle článku 30 nařízení (ES) č.
1493/1999 pro maximální množství 100000 hektolitrů jakostních vín s. o. vyrobených ve stanovené oblasti Jumilla a 85000 hektolitrů jakostních vín s. o. vyrobených ve stanovených oblastech Conca de Barberà, Costers del Segre, Empordà, Penedès, Tarragona a Terra Alta (jakostní vína s. o.).
Článek 2
Každý producent může uzavřít smlouvu o dodávce podle článku 65 nařízení (ES) č. 1623/2000 (dále jen "smlouva") od 16. října do 17. listopadu 2006.
Ke smlouvám se přiloží doklad o poskytnutí jistoty ve výši 5 EUR na hektolitr.
Tyto smlouvy jsou nepřevoditelné.
Článek 3
1. Pokud celkové množství, na které se vztahují smlouvy předložené intervenční agentuře, překročí množství stanovené v článku 1, členský stát určí míru krácení, která se použije pro uvedené smlouvy.
2. Členský stát přijme nezbytná správní opatření, aby došlo ke schválení smluv nejpozději do 1. prosince 2006. Schválení obsahuje údaje o případně použité míře krácení a objem vína povoleného na každou smlouvu a uvádí možnost vypovězení smlouvy producentem v případě použití míry krácení.
Členský stát sdělí Komisi do 12. prosince 2006 objemy vín uvedené ve schválených smlouvách.
3. Členský stát může omezit počet smluv uzavřených jedním producentem podle tohoto nařízení.
Článek 4
1. Množství vín, která jsou předmětem schválených smluv, musí být dodána do palíren nejpozději do 11. května 2007. V souladu s čl. 6 odst. 1 musí být vyrobený alkohol dodán intervenční agentuře nejpozději do 31. července 2007.
2. Jistota se uvolní v poměru k dodaným množstvím, jakmile producent předloží doklad o dodání do palírny.
Pokud se ve lhůtě stanovené v odstavci 1 neuskuteční žádná dodávka, jistota propadá.
Článek 5
Minimální kupní cena vína dodaného k destilaci podle tohoto nařízení se rovná částce 3 EUR za % objemové a hektolitr.
Článek 6
1. Palírna dodá intervenční agentuře produkt získaný destilací.
Obsah alkoholu u tohoto produktu je nejméně 92 % objemových.
2. Cena, kterou intervenční agentura zaplatí palírně za dodaný surový alkohol, činí 3,367 EUR za % objemové a hektolitr. Platba se provádí podle čl. 62 odst. 5 nařízení (ES) č. 1623/2000.
Palírna může obdržet zálohu na tuto částku ve výši 2,208 EUR za % objemové a hektolitr.
V takovém případě se ze skutečně vyplacené ceny odečte výše zálohy.
Použijí se články 66 a 67 nařízení (ES) č. 1623/2000.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1518/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých mléčných výrobků vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sazby náhrad použitelné od 29. září 2006 na produkty uvedené v příloze, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1431/2006 [2].
(2) Z uplatnění pravidel a kritérií uvedených v nařízení (ES) č. 1431/2006 na údaje, které má Komise v současnosti k dispozici, vyplývá, že nyní uplatňované vývozní náhrady by měly být pozměněny podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady stanovené nařízením (ES) č. 1431/2006 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Article 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1519/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů z obilovin a rýže vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1785/2003 stanoví, že rozdíly mezi kurzy a cenami na světovém trhu a cenami uvnitř Společenství produktů uvedených v článku 1 každého z uvedených nařízení mohou být pokryty vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady použitelná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, podle případu.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) Závazky přijaté ohledně náhrad, které mohou být poskytovány při vývozu zemědělských produktů obsažených ve zboží, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mohly být ohroženy stanovením vysokých sazeb náhrad předem.
V takových situacích je tudíž nezbytné přijmout preventivní opatření, aniž by tím však bylo znemožněno uzavírání dlouhodobých smluv.
Opatřením, které umožňuje splnit tyto různé cíle, je stanovení zvláštní sazby náhrady pro stanovení náhrad předem.
(5) S ohledem na dohodu mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými ohledně vývozů těstovinových výrobků ze Společenství do Spojených států, schválenou rozhodnutím Rady 87/482/EHS [4], je nutné rozlišovat náhradu pro zboží kódů KN 19021100 a 190219 podle jejich místa určení.
(6) Podle čl. 15 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1043/2005 musí být pro dotčený základní produkt stanovena snížená sazba vývozní náhrady s ohledem na výši produkční náhrady podle nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 [5], která se použije během předpokládaného období výroby zboží.
(7) Lihoviny se považují za méně závislé na ceně obilovin používaných na jejich výrobu.
Protokol 19 aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že musejí být přijata nezbytná opatření s cílem usnadnit používání obilovin Společenství při výrobě lihovin vyráběných z obilovin.
Je proto nezbytné přizpůsobit sazbu náhrady použitelnou pro obiloviny vyvážené ve formě lihovin.
(8) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a článku 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v článku nařízení (ES) č. 1785/2003 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, se stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1520/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/07
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/07.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1509/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/07, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1521/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s mlékem a mléčnými výrobky by proto měly být stanoveny vývozní náhrady v souladu s pravidly a určitými kritérii uvedenými v článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Ustanovení čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Podle Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Dominikánskou republikou o ochraně dovozu sušeného mléka v Dominikánské republice [2], které bylo schváleno rozhodnutím Rady 98/486/ES [3], může být určité množství mléčných výrobků Společenství vyvážených do Dominikánské republiky zvýhodněno snížením cla.
Z tohoto důvodu by vývozní náhrady poskytnuté pro produkty vyvážené podle tohoto režimu měly být sníženy o určitý procentní podíl.
(5) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení, za podmínek stanovených v čl. 1 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [4].
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1522/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se stanoví maximální vývozní náhrady u másla v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 581/2004
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na třetí pododstavec čl. 31 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 581/2004 ze dne 26. března 2004 o vypsání stálého nabídkového řízení na vývozní náhrady, které se týkají některých druhů másla [2], zavádí trvalé nabídkové řízení.
(2) Podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 580/2004 ze dne 26. března 2004, kterým se stanoví postup nabídkového řízení, které se týká vývozních náhrad u některých mléčných výrobků [3], a po přezkoumání nabídek podaných jako odpověď na nabídkové řízení, je vhodné stanovit maximální vývozní náhrady na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 10. října 2006.
(3) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro trvalé nabídkové řízení vypsané nařízením (ES) č. 581/2004 na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 10. října 2006, platí maximální částky náhrad pro výrobky zmíněné v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1523/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro produkty zpracované z obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 a článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Na základě článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003 musí být náhrady stanoveny se zřetelem na situaci a na vývojové perspektivy, jednak co se týče dostupného množství obilovin, rýže a zlomkové rýže a jejich ceny na trhu Společenství, a také co se týče cen obilovin, rýže, zlomkové rýže a produktů z obilovin na světovém trhu.
Na základě týchž článků je rovněž důležité zajistit vyváženou situaci a přirozený vývoj cen a obchodu na trzích s obilovinami a rýží.
Zároveň je třeba vzít v úvahu ekonomický aspekt zamýšlených vývozů a potřebu vyhnout se narušení trhu Společenství.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 1518/95 [3] o dovozním a vývozním režimu produktů zpracovaných z obilovin a rýže, stanovuje v článku 4 zvláštní kritéria, která je třeba vzít v úvahu pro výpočet náhrady pro tyto produkty.
(4) Přidělenou náhradu pro určité zpracované produkty je třeba odstupňovat podle obsahu popelovin, surových vláken, slupek, bílkovin, tuků nebo škrobu; tento obsah je dobrým ukazatelem množství základního produktu skutečně obsaženého ve zpracovaném produktu.
(5) U hlíz manioku a jiných kořenových plodin a tropických hlízovitých plodin, jakož i jejich mouček, nyní ekonomický aspekt případných vývozů, zejména vzhledem k povaze a původu těchto produktů, nevyžaduje stanovení vývozních náhrad.
U některých produktů zpracovaných z obilovin se nyní vzhledem k malému podílu Společenství na světovém trhu nevyžaduje stanovení vývozní náhrady.
(6) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky některých trhů mohou mít za následek potřebu rozlišit náhradu poskytovanou pro určité produkty podle jejich místa určení.
(7) Náhradu je třeba stanovovat jednou za měsíc, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(8) Některé produkty zpracované z kukuřice mohou projít tepelným zpracováním, což by mohlo vést k tomu, že by byla poskytnuta náhrada, která neodpovídá kvalitě produktu.
Je tedy nutné upřesnit, že se na tyto produkty, které obsahují předželatinovaný škrob, možnost poskytnutí vývozní náhrady nevztahuje.
(9) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1518/95 se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1524/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tuňáka obecného v Atlantském oceánu, východně od 45° z.d., a ve Středozemním moři plavidly plujícími pod vlajkou Francie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1525/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro obiloviny a pro pšeničnou nebo žitnou mouku, krupici a krupičku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy nebo cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Při stanovení náhrad je třeba vzít v úvahu faktory uvedené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2].
(3) Pokud jde o pšeničnou nebo žitnou mouku, krupici a krupičku, náhradu použitelnou pro tyto produkty je nutné vypočítat s ohledem na množství obilovin nutné k výrobě uvažovaných produktů.
Toto množství byla stanoveno nařízením (ES) č. 1501/95.
(4) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky určitých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhradu u některých produktů podle jejich země určení.
(5) Náhradu je třeba stanovovat jednou měsíčně, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(6) Použití těchto pravidel v současné situaci na trzích s obilovinami, a zejména při kurzech, respektive cenách těchto produktů ve Společenství a na světovém trhu, vede ke stanovení náhrad dle přílohy tohoto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 s výjimkou sladu, vyvážené v nezměněném stavu, se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1526/2006
ze dne 12. října 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 6. do 12. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1527/2006
ze dne 12. října 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 6. do 12. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1528/2006
ze dne 12. října 2006,
týkající se nabídek podaných v rámci nabídkového řízení dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro dovoz kukuřice
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. zaří 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 1421/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro maximální snížení dovozního cla u kukuřice dovážené ze třetích zemí do Španělska.
(2) Dle článku 7 nařízení Komise (ES) č. 1839/95 [3] Komise může rozhodnout, v souladu s postupem stanoveným v článku 25 nařízení (ES) č. 1784/2003, že nebude vyhověno žádné nabídce.
(3) Zejména vzhledem ke kritériím uvedeným v článcích 6 a 7 nařízení (ES) č. 1839/95 se nedoporučuje stanovovat maximální snížení cla.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným v období od 6. října do 12. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro snížení dovozního cla dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro kukuřici se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1529/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se mění dovozní cla v odvětví obilovin použitelná od 13. října 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dovozní cla v odvětví obilovin byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 1442/2006 [3].
(2) Čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1249/96 stanoví, že pokud se vypočtený průměr dovozních cel odchýlí během doby jejich použití o 5 EUR/t od stanoveného cla, je třeba provést příslušnou úpravu. Vzhledem k tomu, že k této odchylce došlo, je nutné upravit dovozní cla stanovená nařízením (ES) č. 1442/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (ES) č. 1442/2006 se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1530/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se zamítají žádosti o udělení vývozní licence pro určité produkty zpracované z obilovin a pro krmné směsi z pšenice
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1342/2003 ze dne 28. července 2003 o zvláštních prováděcích pravidlech k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví obilovin a rýže [2], a zejména na čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
Objem žádostí o udělení licence pro bramborový škrob a produkty z kukuřice se stanovením náhrad předem je značný a vykazuje spekulativní charakter.
V důsledku toho bylo rozhodnuto zamítnout všechny žádosti o udělení vývozní licence pro tyto produkty předložené dne 10., 11. a 12. října 2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1342/2003 se zamítají žádosti o udělení vývozní licence pro produkty spadající pod kódy KN 11022010, 11022090, 11031310, 11031390, 11042310, 11081200, 11081300, 17023051, 17023091, 17023099, 17024090 a 17029050 se stanovením náhrady předem předložené dne 10., 11. a 12. října 2006.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1531/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se zamítají žádosti o udělení vývozní licence v odvětví obilovin pro produkty spadající pod kód KN 100190
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1342/2003 ze dne 27. července 2003 o zvláštních prováděcích pravidlech k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví obilovin a rýže [2], a zejména na čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
Objem žádostí o udělení licence pro produkty spadající pod kód KN 100190 se stanovením náhrad předem je značný a vykazuje spekulativní charakter.
V důsledku toho bylo rozhodnuto zamítnout všechny žádosti o udělení vývozní licence pro tyto produkty předložené dne 12. října 2006.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1342/2003 se zamítají všechny žádosti o udělení vývozní licence pro produkty spadající pod kód KN 100190 se stanovením náhrad předem předložené dne 12. října 2006.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1532/2006
ze dne 12. října 2006
o podmínkách pro některé dovozní kvóty na vysoce jakostní hovězí maso
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je vhodné přijmout opatření k zajištění souladu s podmínkami pro některé celní kvóty pro dovoz vysoce jakostního hovězího masa do Společenství.
(2) Z diskusí se zeměmi vyvážejícími vysoce jakostní hovězí maso v rámci celních kvót WTO pro ES ve výši 11000 tun, 5000 tun a 4000 tun vyplynula potřeba lépe přizpůsobit dovozní podmínky pro tyto kvóty.
(3) Za účelem vyjasnění této situace je vhodné rozdělit příslušné celní kvóty, v jejichž rámci budou Argentina, Brazílie a Uruguay jedinými dodavateli pro dotčenou zemi.
(4) Komise by měla následně přijmout snáze kontrolovatelné a ověřitelné definice v souladu s postupem podle čl. 32 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], čímž se umožní ověření ex post a kontrola souladu s definicí, aniž by došlo ke změně základních dovozních podmínek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podmínky týkající se celních kvót WTO pro ES ve výši 11000 tun, 5000 tun a 4000 tun pro dovoz vysoce jakostního hovězího masa kódů KN 02013000, 02023090, 02061095 a 02062991 do Společenství se použijí tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1533/2006
ze dne 13. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1534/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se stanoví minimální prodejní ceny másla v 18. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 18. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se minimální prodejní ceny za máslo z intervenčních zásob podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1535/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se stanoví maximální částka podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo v 18. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 18. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se částka maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1536/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se stanoví maximální výše podpory pro zahuštěne máslo v 18. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], vyhlašují intervenční agentury stálé nabídkové řízení pro poskytnutí podpory pro zahuštěné máslo.
V článku 54 uvedeného nařízení se stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci jednotlivých nabídkových řízení se stanoví maximální částka podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 %.
(2) Převzetí zahuštěného másla do maloobchodního prodeje se zaručí složením jistoty na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(3) S přihlédnutím k podaným nabídkám by měla být na vhodné úrovni stanovena maximální výše podpory a podle toho by měla být určena jistota na konečné použití.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 18. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se maximální výše podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 % podle čl. 47 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví na 19,8 EUR/100 kg.
Jistota na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005 se stanoví na 22 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1537/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se stanovuje minimální prodejní cena másla pro 50. individuální veřejné nabídkové řízení, vyhlášené podle stálého veřejného nabídkového řízení, na které je odkazováno v nařízení (ES) č. 2771/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 10 písm. c) tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanovují prováděcí pravidla pro nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], prodávaly intervenční agentury na základě stálého veřejného nabídkového řízení určité množství másla, kterým disponovaly.
(2) Ve světle nabídek, obdržených v rámci každého individuálního veřejného nabídkového řízení, bude stanovena minimální prodejní cena, nebo bude rozhodnuto, že nebude vybrána žádná nabídka v souladu s článkem 24a nařízení (ES) č. 2771/1999.
(3) Ve světle obdržených nabídek bude stanovena minimální prodejní cena.
(4) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro 50. individuální veřejné nabídkové řízení v souladu s nařízením (ES) č. 2771/1999, pro které vypršela časová lhůta na předložení nabídek dne 10. října 2006, se stanovuje minimální prodejní cena másla ve výši 233,00 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1538/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se stanoví dovozní clo v odvětví obilovin použitelné od 16. října 2006,
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 10 nařízení (ES) č. 1784/2003 se při dovozu produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení účtují sazby cel společného celního sazebníku.
Avšak u produktů uvedených v odstavci 2 stejného článku je dovozní clo rovno intervenční ceně platné pro dovoz těchto produktů, zvýšené o 55 % a snížené o dovozní cenu CIF použitelnou pro jejich dodávku.
Toto clo nicméně nemůže překročit sazbu cla společného celního sazebníku.
(2) Na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003 se dovozní ceny CIF vypočítávají na základě reprezentativních cen platných pro dotyčný produkt na světovém trhu.
(3) Nařízení (ES) č. 1249/96 stanovilo prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, které se týká dovozních cel v odvětví obilovin.
(4) Dovozní cla zůstávají v platnosti, dokud nejsou stanoveny a nevstoupí v platnost nové sazby.
(5) S cílem umožnit normální fungování režimu dovozních cel je třeba tato cla vypočítávat na základě reprezentativní tržní sazby zjištěné během daného období.
(6) Použití nařízení (ES) č. 1249/96 vede ke stanovení dovozních cel podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní cla v odvětví obilovin uvedená v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 jsou stanovena v příloze I tohoto nařízení na základě údajů uvedených v příloze II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 16. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1539/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se přijímá plán přidělující členským státům prostředky vyčleněné na rozpočtový rok 2007 pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3730/87 ze dne 10. prosince 1987, kterým se stanoví obecná pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob organizacím pověřeným jejich rozdělením nejchudším osobám ve Společenství [1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s článkem 2 nařízení Komise (EHS) č. 3149/92 ze dne 29. října 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství [3], musí Komise přijmout distribuční plán, který se má financovat z prostředků dostupných v rozpočtovém roce 2007.
Plán by měl pro každý členský stát, který opatření používá, zejména stanovit maximální finanční zdroje zpřístupněné k uskutečnění jeho části plánu, jakož i množství každého typu produktu, které má být odebráno ze zásob držených intervenčními agenturami.
(2) Členské státy zapojené do plánu na rok 2007 poskytly informace požadované v souladu s článkem 1 nařízení (EHS) č. 3149/92.
(3) Za účelem rozdělení prostředků musí být vzaty v úvahu zejména zkušenosti a rozsah, v jakém členské státy využily prostředky přidělené v předchozích rozpočtových letech.
(4) Ustanovení čl. 2 odst. 3 bodu 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3149/92 stanoví vytváření grantů k nákupu na trhu takových produktů, které jsou v intervenčních zásobách dočasně nedostupné. Vzhledem k tomu, že objem zásob sušeného odstředěného mléka a rýže v současné době držených intervenčními agenturami je velmi nízký a byla učiněna ujednání směřující k prodeji těchto produktů na trhu a distribuci na základě nařízení (EHS) č. 3149/92, a protože se v roce 2006 nepředpokládají další nákupy těchto produktů, je nezbytné stanovit výši grantu, aby bylo možné sušené odstředěné mléko a rýži požadované ke splnění plánu na rok 2007 nakoupit na trhu. Navíc je k zajištění řádného plnění smlouvy o dodávce zapotřebí stanovit určitá zvláštní ustanovení.
(5) Za účelem zohlednění specifických potřeb některých členských států by se měl povolit odběr obilovin jako platebního prostředku za rýži a výrobky z rýže, v souladu s čl. 4 odst.1 třetím pododstavcem písm. b) nařízení (EHS) č. 3149/92.
(6) Ustanovení čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3149/92 stanoví mezi členskými státy přepravu produktů nedostupných v intervenčních zásobách členského státu, kde se takové produkty požadují pro provádění ročního plánu. Za podmínek stanovených v článku 7 nařízení (EHS) č. 3149/92 je proto zapotřebí povolit přepravu uvnitř Společenství nezbytnou k uskutečnění plánu na rok 2007.
(7) Pro provádění plánu by mělo být rozhodnou skutečností ve smyslu článku 3 nařízení (ES) č. 2799/98 datum začátku rozpočtového roku pro správu zásob ve veřejných skladech.
(8) Komise při vypracování plánu konzultovala v souladu s čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3149/92 hlavní organizace, které mají zkušenosti s problémy nejchudších osob ve Společenství.
(9) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V roce 2007 se dodávky potravin určené k rozdělení nejchudším osobám ve Společenství v souladu s nařízením (EHS) č. 3730/87 uskutečňují podle distribučního plánu stanoveného v příloze I tohoto nařízení.
Článek 2
1. Výše grantů pro členské státy k nákupu sušeného odstředěného mléka a rýže na trhu, které jsou zapotřebí ke splnění plánu uvedeného v článku 1, je stanovena v příloze II.
2. Zakázku na dodávky sušeného odstředěného mléka a rýže uvedeného v odstavci 1 lze úspěšnému uchazeči udělit, pouze pokud uchazeč složí záruku odpovídající nabídkové ceně a vystavenou na jméno intervenční agentury.
Článek 3
Za podmínek stanovených v článku 7 nařízení (EHS) č. 3149/92 se povoluje přeprava uvnitř Společenství produktů uvedených v příloze III tohoto nařízení.
Článek 4
Pro provádění plánu uvedeného v článku 1 tohoto nařízení je datem rozhodné skutečnosti podle článku 3 nařízení (ES) č. 2799/98 1. říjen 2006.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1540/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se pro rok 2006 povoluje výplata záloh na některé přímé platby stanovené v nařízení Rady (ES) č. 1782/2003
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 [1], a zejména na čl. 28 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003 se platby v rámci režimů podpor uvedených v příloze I uvedeného nařízení provádějí jednou ročně během období, které začíná 1. prosince a končí 30. června následujícího kalendářního roku.
(2) Členské státy se při dokončování opatření nutných pro uplatňování režimů podpor, jež byly zavedeny nařízením (ES) č. 1782/2003, potýkají s různými a někdy přetrvávajícími potížemi.
Začlenění režimů pro olivový olej a cukr do režimu jednotné platby v roce 2006 způsobilo další potíže těm členským státům, které zavedly tento režim podpory v předešlém roce.
(3) Je proto vhodné v roce 2006 povolit členským státům jako výjimečné opatření v souladu s čl. 28 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003 stanovení zálohy na platby uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1782/2003. Zálohy by se měly vyplácet až poté, co byly provedeny správní kontroly a kontroly na místě v souladu s nařízením Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce [2].
(4) Zemědělci byli v roce 2006 postiženi tvrdými klimatickými podmínkami, zejména během léta.
Potřeba přizpůsobit se těmto podmínkám spolu s důsledky přechodu z režimů spojené podpory na režim jednotné platby mohou způsobit zemědělcům finanční potíže a/nebo potíže s peněžními toky. Je proto vhodné, aby bylo v souladu s čl.
3 písm. c) nařízení (ES) č. 1782/2003 povoleno členským státům vyplatit zálohy.
Časový rozvrh a částka záloh, která má být zemědělcům vyplacena, by měly být slučitelné se správními finančními předpisy.
Zálohy by se proto měly vyplácet od 16. října 2006 a nejvyšší částka záloh, která se má vyplatit před 1. prosincem 2006, by měla být omezena na 50 % plateb splatných zemědělcům.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro přímé platby,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pokud jde o rok 2006, členské státy jsou oprávněny vyplatit zemědělcům od 16. října 2006 zálohu na platby v rámci režimů podpor uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 1782/2003.
2. Zálohu stanovenou v odstavci 1 je možno vyplatit pouze do výše částky, k níž již byla prokázána způsobilost na základě kontrol prováděných v souladu s nařízením (ES) č. 796/2004, a v případech, kdy nehrozí, že částka celkové platby, jež má být teprve stanovena, je nižší než částka zálohy.
3. Platby stanovené v odstavci 1 a provedené před 1. prosincem 2006 nepřesáhnou 50 % částky uvedené v odstavci 2.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1541/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se určuje koeficient umožňující stanovit hranici stažení podle článku 3 nařízení (ES) č. 493/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 493/2006 ze dne 27. března 2006, kterým se stanoví přechodná opatření v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru a kterým se mění nařízení (ES) č. 1265/2001 a (ES) č. 314/2002 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 nařízení (ES) č. 493/2006 stanoví, že pro každý podnik se část výroby cukru, isoglukosy nebo inulinového sirupu za hospodářský rok 2006/07, který je vyroben v rámci kvót stanovených v příloze IV uvedeného nařízení a který přesahuje určitou hranici, považuje za staženou ve smyslu článku 19 nařízení (ES) č. 318/2006.
(2) Pro stanovení uvedené hranice je třeba nejpozději do 15. října 2006 určit koeficient získaný vydělením celkové výše kvót, od nichž bylo pro hospodářský rok 2006/07 v dotyčném členském státě upuštěno podle článku 3 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky [3], kvótou stanovenou pro tento členský stát v příloze IV nařízení (ES) č. 493/2006.
(3) Pro určení tohoto koeficientu je třeba zohlednit sdělení Komise ze dne 29. září 2006 o předpokládané dostupnosti finančních zdrojů pro poskytování restrukturalizační podpory na hospodářský rok 2006/07 v rámci provádění nařízení Rady (ES) č. 320/2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství [4], které bylo přijato v souladu s čl. 10 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 320/2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství [5].
(4) Proto je třeba určit koeficient, který umožní stanovit hranici stažení pro hospodářský rok 2006/07,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Koeficient podle čl. 3 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 493/2006 je pro jednotlivé členské státy určen takto:
a) Belgie: 0,1945;
b) Španělsko: 0,0863;
c) Francie (metropolitní území): 0,0074;
d) Irsko: 1,0000;
e) Itálie: 0,4936;
f) Nizozemsko: 0,0848;
g) Portugalsko: 0,4422;
h) Švédsko: 0,1156;
i) ostatní členské státy: 0,0000.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1542/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 493/2006, pokud jde o přechodná opatření v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na článek 44 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V zájmu udržení rovnováhy trhu ve Společenství bez vytvoření nových zásob cukru během hospodářského roku 2006/07 se v článku 3 nařízení Komise (ES) č. 493/2006 ze dne 27. března 2006, kterým se stanoví přechodná opatření v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru a kterým se mění nařízení (ES) č.
1265/2001 a (ES) č. 314/2002 [2], stanoví preventivní stažení z trhu za účelem snížení způsobilé produkce v rámci kvóty za uvedený hospodářský rok.
Výroba v rámci kvóty každého podniku, která přesáhne určitou prahovou hodnotu, se považuje za staženou nebo na žádost daného podniku za vyrobenou jako nespadající pod kvótu.
Prahové hodnoty se vypočítají na základě kvót uvedených v příloze III nařízení (ES) č. 318/2006, ve výši stanovené při přijetí uvedeného nařízení.
V článku 10 uvedeného nařízení se stanoví, že Komise nejpozději dne 30. září 2006 přizpůsobí kvóty stanovené v uvedené příloze III. V důsledku tohoto přizpůsobení se pozmění kvóty a sníží se způsobilá produkce v rámci kvóty.
Aby došlo k omezení pouze na zamýšlený účinek preventivního stažení a aby nenastala žádná dvojznačnost při uplatňování tohoto opatření, je třeba nahradit odkaz na kvóty stanovené v příloze III nařízení (ES) č. 318/2006 odkazem na kvóty v příloze nařízení (ES) č.
(2) Poskytnutí dočasné podpory na cukr vyrobený ve francouzských zámořských departementech podle článku 4 nařízení (ES) č. 493/2006 podléhá uplatnění nařízení Komise (ES) č. 1554/2001 ze dne 30. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o uvádění na trh cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech, a kterým se vyrovnávají cenové podmínky s preferenčním surovým cukrem [3]. Pravidla stanovená v článku 2 nařízení (ES) č. 1554/2001 ke stanovení paušální částky představující náklady na námořní dopravu se však ode dne 1. července 2006 již nepoužijí v důsledku rozhodnutí United Terminal Sugar Market Association of London skončit se stanovováním London Daily Price. Je tudíž třeba stanovit paušální částku založenou na průměrné hodnotě za měsíce duben až červen 2006, která musí být použitelná během období platnosti podpory podle článku 4 nařízení (ES) č. 493/2006.
(3) Dočasné kvóty přidělené na základě článku 9 nařízení (ES) č. 493/2006 na hospodářský rok 2006/07 lze použít pouze tehdy, pokud dotyčný podnik dokázal včas přizpůsobit již učiněná investiční rozhodnutí, což pro některé podniky nebylo možné.
Je tedy třeba dovolit členským státům opětovně přidělit dotyčným podnikům zbytek dočasných kvót jakožto dočasné kvóty na hospodářský rok 2007/08.
(4) V příloze V nařízení (ES) č. 318/2006 se stanoví podmínky, za kterých členské státy přidělují kvóty podnikům, které vznikly fúzí nebo zcizením.
V závislosti na dni fúze nebo zcizení nabývají opatření platnosti buďto pro běžný hospodářský rok, nebo pro hospodářský rok následující.
Je třeba stanovit, že pokud k fúzi nebo zcizení dojde mezi 1. červencem a 30. zářím 2006, mohou opatření na žádost dotyčných podniků nabýt platnosti pro hospodářský rok 2006/07, a nikoli pro následující hospodářský rok, jak se stanoví v uvedené příloze v bodu V, aby se zohlednilo to, že hospodářský rok 2006/07 začíná 1. července, a nikoli 1. října jako následující hospodářské roky.
(5) V důsledku toho je třeba změnit nařízení (ES) č. 493/2006.
(6) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 493/2006 se mění takto:
1. V článku 3 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Pro každý podnik se část výroby cukru, isoglukosy nebo inulinového sirupu za hospodářský rok 2006/07, který je vyroben v rámci kvót stanovených v příloze IV a který přesahuje hranici stanovenou podle odstavce 2 tohoto článku, považuje za staženou ve smyslu článku 19 nařízení (ES) č. 318/2006, nebo se na žádost dotyčného podniku podanou do 31. ledna 2007 považuje v plné nebo částečné výši za vyrobenou jako nepodléhající kvótě ve smyslu článku 12 uvedeného nařízení.
2. Pro každý podnik se strop uvedený v odstavci 1 stanoví vynásobením jeho kvóty uvedené v odstavci 1 součtem těchto koeficientů:
a) koeficientu určeného pro dotyčný členský stát v příloze I;
b) koeficientu získaného vydělením celkové výše kvót, od nichž bylo pro hospodářský rok 2006/07 v dotyčném členském státě upuštěno podle článku 3 nařízení (ES) č. 320/2006, kvótou stanovenou pro tento členský stát v příloze IV tohoto nařízení.
Komise stanoví tento koeficient nejpozději do 15. října 2006.
Přesáhne-li však součet koeficientů 1,0000, rovná se tato hranice kvótě uvedené v odstavci 1."
2. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Paušální částka podle čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1554/2001 se stanoví na období od 1. července do 30. října 2006 na 34,19 EUR na tunu."
3. V čl. 9 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud u daného podniku přechodné kvóty podle tohoto odstavce přesahují produkci za hospodářský rok 2006/07, může členský stát přidělit danému podniku zbytek těchto kvót na hospodářský rok 2007/08."
4. Na konci kapitoly I se doplňuje nový článek 10a, který zní:
"Článek 10a
Fúze nebo zcizení podniku
Na žádost dotyčných podniků a odchylně od bodu V přílohy V nařízení (ES) č. 318/2006 v případě fúze nebo zcizení mezi 1. červencem a 30. zářím 2006 jsou opatření uvedená v bodech II a III uvedené přílohy účinná pro hospodářský rok 2006/07."
5. Příloha tohoto nařízení se doplňuje jako příloha IV.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1543/2006
ze dne 12. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 474/2006 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, uvedeného v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 a ve znění nařízení (ES) č. 910/2006
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 ze dne 14. prosince 2005 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, o informování cestujících v letecké dopravě o totožnosti provozujícího leteckého dopravce a o zrušení článku 9 směrnice 2004/36/ES [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise přijala nařízení č. 474/2006 ze dne 22. března 2006 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, uvedeného v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 [2].
(2) Komise přijala nařízení č. 910/2006 ze dne 20. června 2006, kterým se mění nařízení č. 474/2006 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, uvedeného v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 [3].
(3) V souladu s čl. 4 odst. 2 základního nařízení a článkem 2 nařízení Komise č. 473/2006 ze dne 22. března 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro seznam Společenství uvádějící letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, uvedený v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 [4], požádal jeden členský stát o aktualizaci seznamu Společenství.
4 odst. 3 základního nařízení sdělily členské státy Komisi informace, které jsou podstatné v souvislosti s aktualizací seznamu Společenství.
Na základě těchto skutečností by Komise měla z vlastního podnětu či na žádost členských států rozhodnout o aktualizaci seznamu Společenství.
(5) V souladu s článkem 7 základního nařízení a článkem 4 nařízení č. 473/2006 informovala Komise všechny dotčené letecké dopravce buď přímo, nebo pokud to nebylo možné, prostřednictvím úřadů odpovědných za regulační dohled nad nimi a uvedla základní skutečnosti a úvahy, které budou základem pro rozhodnutí uložit jim zákaz provozování letecké dopravy ve Společenství nebo upravit podmínky zákazu provozování letecké dopravy uloženého leteckému dopravci, který je uveden na seznamu Společenství.
(6) V souladu s článkem 7 základního nařízení a článkem 4 nařízení č. 473/2006 poskytla Komise dotčeným leteckým dopravcům možnost konzultovat dokumenty předložené členskými státy, předložit písemné připomínky a do deseti pracovních dnů přednést ústně své stanovisko Komisi a Výboru pro leteckou bezpečnost [5].
(7) V souladu s článkem 3 nařízení č. 473/2006 konzultovala Komise, a ve zvláštních případech i některé členské státy, orgány odpovědné za regulační dohled nad dotčenými leteckými dopravci.
Dairo Air Services a DAS Air Cargo
(8) Existují důkazy, že v případě provozovatele DAS Air Cargo (DAZ), který získal oprávnění v Keni, se jedná o dceřinou společnost leteckého dopravce Dairo Air Services (DSR), který získal oprávnění v Ugandě.
Oba dopravci provozují stejná letadla.
Z toho důvodu by měla být všechna opatření, o nichž bylo rozhodnuto u DSR, použitelná rovněž na DAZ.
(9) Existují ověřené důkazy o závažných bezpečnostních nedostatcích na straně leteckého dopravce Dairo Air Services.
Tyto nedostatky zjistilo Nizozemsko, Spojené království, Belgie, Francie, Německo a Španělsko při prohlídkách na odbavovací ploše prováděných v rámci programu SAFA [6]. Skutečnosti zjištěné při těchto prohlídkách se opakují, což ukazuje na systémové bezpečnostní nedostatky.
Přes spolupráci s členskými státy a jednotlivá nápravná opatření uskutečněná ugandskými úřady a dopravcem Dairo Air Services se zjištěné skutečnosti opakují, což ukazuje na systémové bezpečnostní nedostatky.
(10) Úřad pro civilní letectví Spojeného království provedl prohlídku u Dairo Air Services a Das Air Cargo, která odhalila, že mezi 21. dubnem a 25. červencem 2006 prováděla údržbu u letadel obou leteckých dopravců organizace údržby bez řádného oprávnění, což představuje závažný bezpečnostní nedostatek.
(11) Dopravce DSR prokázal nedostatek průhlednosti a dostatečné a včasné komunikace v odpovědi na dotaz úřadu pro civilní letectví Nizozemska ohledně bezpečnostních stránek jeho provozu, o čemž svědčí to, že neodpověděl na korespondenci zaslanou uvedeným členským státem dostatečně a včas.
(12) Na základě společných kritérií lze usuzovat, že společnosti Dairo Air Services a DAS Air Cargo nesplňují v plné míře příslušné bezpečnostní normy, a měly by tudíž být zařazeny do přílohy A.
Letečtí dopravci z Kyrgyzské republiky
(13) Na pozvání úřadu pro civilní letectví Kyrgyzské republiky uskutečnil tým evropských odborníků ve dnech 10. až 15. září 2006 v Kyrgyzské republice misi za účelem shromáždění údajů.
Jeho zpráva ukazuje, že kyrgyzský úřad pro civilní letectví neprokázal dostatečnou schopnost provádět a prosazovat příslušné bezpečnostní normy v souladu se svými povinnostmi vyplývajícími z Chicagské úmluvy.
(14) Kromě toho většina dopravců, které navštívili evropští odborníci, nemá hlavní sídlo obchodní činnosti v Kyrgyzské republice, ačkoli se jedná o držitele osvědčení leteckého provozovatele (AOC) vydaného Kyrgyzskou republikou, což je v rozporu s požadavky přílohy 6 Chicagské úmluvy.
(15) Na základě společných kritérií lze proto usuzovat, že všichni letečtí dopravci, kteří získali oprávnění Kyrgyzské republiky, nesplňují příslušné bezpečnostní normy, a proto by jim měl být uložen zákaz provozování letecké dopravy a měli by být zařazeni do přílohy A.
(16) Úřady Kyrgyzské republiky poskytly Komisi důkazy o odebrání osvědčení provozovatele letecké dopravy těmto dvěma leteckým dopravcům: Phoenix Aviation a Star Jet.
Vzhledem k tomu, že tito dva dopravci, kteří získali oprávnění v Kyrgyzské republice, následně ukončili svoji činnosti, měli by být vyškrtnuti z přílohy A.
Letečtí dopravci z Konžské demokratické republiky
(17) Úřady Konžské demokratické republiky poskytly Komisi informace o tom, že vydaly AOC těmto leteckým dopravcům: Air Beni, Air Infini, Bel Glob Airlines, Bravo Air Congo, Gomair, Katanga Airways, Sun Air Services, Zaabu International.
Vzhledem k tomu, že tito noví letečtí dopravci získali oprávnění od úřadů Konžské demokratické republiky, které neprokázaly dostatečnou schopnost provádět příslušný bezpečnostní dohled, měli by být zařazeni do přílohy A.
(18) Úřady Konžské demokratické republiky poskytly Komisi důkazy o odebrání osvědčení provozovatele letecké dopravy těmto leteckým dopravcům: African Business and Transportations, Air Charter Services, Air Plan International, Air Transport Service, ATO – Air Transport Office, Congo Air, Dahla Airlines, DAS Airlines, Espace Aviation Services, Funtshi Aviation Service, GR Aviation, JETAIR – Jet Aero Services, Kinshasa Airways, Okapi Airways, Scibe Airlift, Shabair, Trans Service Airlift, Waltair Aviation, Zaire Aero Service (ZAS).
Vzhledem k tomu, že tito dopravci, kteří získali oprávnění v Konžské demokratické republice, následně ukončili svoji činnost, měli by být vyškrtnuti z přílohy A.
Letečtí dopravci z Libérie
(19) Úřady Libérie poskytly Komisi důkazy o odebrání osvědčení provozovatele letecké dopravy těmto leteckým dopravcům: Air Cargo Plus, Air Cess (Libérie), Air Liberia, Atlantic Aviation Services, Bridge Airlines, Excel Air Services, International Air Services, Jet Cargo-Liberia, Liberia Airways, Liberian World Airlines, Lonestar Airways, Midair Limited, Occidental Airlines, Occidental Airlines (Libérie), Santa Cruise Imperial Airlines, Satgur Air Transport, Simon Air, Sosoliso Airlines, Trans-African Airways, Transway Air Services, United Africa Airlines (Libérie).
Vzhledem k tomu, že tito dopravci, kteří získali oprávnění v Libérii, následně ukončili svoji činnost, měli by být vyškrtnuti z přílohy A.
Letečtí dopravci ze Sierry Leone
(20) Úřady Sierry Leone poskytly Komisi důkazy o odebrání osvědčení provozovatele letecké dopravy těmto leteckým dopravcům: Aerolift, Afrik Air Links, Air Leone, Air Salone, Air Sultan Limited, Air Universal, Central Airways Limited, First Line Air, Inter Tropic Airlines, Mountain Air Company, Orange Air Services, Pan African Air Services, Sierra National Airlines, Sky Aviation, Star Air, Transport Africa, Trans Atlantic Airlines, West Coast Airways.
Vzhledem k tomu, že tito dopravci, kteří získali oprávnění v Sieře Leone, následně ukončili svoji činnost, měli by být vyškrtnuti z přílohy A.
Letečtí dopravci ze Svazijska
(21) Úřady Svazijska poskytly Komisi důkazy o odebrání osvědčení provozovatele letecké dopravy těmto leteckým dopravcům: African International Airways, Air Swazi Cargo, East Western Airways, Galaxy Avion, Interflight, Northeast Airlines, Ocean Air, Skygate International, Swazi Air Charter, Volga Atlantic Airlines.
Vzhledem k tomu, že tito dopravci, kteří získali oprávnění ve Svazijsku, následně ukončili svoji činnost, měli by být vyškrtnuti z přílohy A.
(22) Úřady Svazijska a Jihoafrické republiky poskytly dostatečné důkazy, že osvědčení leteckého provozovatele vydané společnosti African International Airways pod záštitou úřadu pro civilní letectví Svazijska bylo odebráno a že tento letecký dopravce nyní provozuje svou činnost na základě nového osvědčení leteckého provozovatele vydaného úřadem pro civilní letectví Jihoafrické republiky, který je proto odpovědný za bezpečnostní dohled nad uvedenou společností.
Na základě společných kritérií a aniž by bylo dotčeno ověřování účinného dodržování příslušných bezpečnostních norem formou prohlídek na odbavovací ploše, lze proto usuzovat, že společnost African International Airways by měla být vyškrtnuta z přílohy A.
Air Service Comores
(23) V odpovědi na dotaz úřadu pro civilní letectví Francie společnost Air Service Comores uvedla, že byl vypracován akční plán, jehož cílem je náprava bezpečnostních nedostatků zjištěných během prohlídek na odbavovací ploše.
O provádění příslušného akčního plánu pro všechny činnosti společnosti Air Service Comores však stále neexistují důkazy.
(24) Úřady Komor odpovědné za regulační dohled nad společností Air Service Comores poskytly úřadu pro civilní letectví Francie dostatečné informace o bezpečnosti provozu u konkrétního letadla LET 410 UVP s poznávací značkou D6-CAM.
(25) Na základě společných kritérií lze proto usuzovat, že společnost Air Service Comores splňuje příslušné bezpečnostní normy pouze pro lety provozované s letadlem LET 410 UVP s poznávací značkou D6-CAM.
Společnost Air Service Comores by proto měla podléhat provozním omezením a měla by být přesunuta z přílohy A do přílohy B.
Ariana Afghan Airlines
(26) Dopravce Ariana Afghan Airlines předložil žádost o vyřazení ze seznamu Společenství, na podporu této žádosti poskytl určitou dokumentaci a vykázal značnou snahu spolupracovat s Komisí a členskými státy.
Protože však tento dopravce nedokončil v plné míře provádění příslušného nápravného akčního plánu, Komise je toho názoru, že společnost Ariana Afghan Airlines by měla zůstat na seznamu Společenství.
(27) Dopravce Ariana Afghan Airlines poskytl informace, že přestal provozovat letadlo Airbus A-310 zaregistrované ve Francii pod značkou F-GYYY, které bylo prodáno.
(28) Z toho důvodu se změnily zvláštní podmínky pro zákaz provozovat leteckou dopravu ve Společenství, které pro společnost Ariana Afghan Airlines platily.
Letecký dopravce by měl podléhat zákazu provozovat veškerou leteckou dopravu, a proto zůstat zařazený v příloze A.
Air Koryo
(29) Dokumentace předložená dopravcem Air Koryo a úřadem pro civilní letectví Korejské lidově demokratické republiky ukazuje, že tento dopravce zahájil nápravný akční plán s úmyslem plně a včas se vyrovnat s příslušnými bezpečnostními normami.
(30) Úřad pro civilní letectví Korejské lidově demokratické republiky navíc uvedl, že v současné době nesmí Air Koryo provozovat žádné lety do evropských destinací, pokud se dopravce nevybaví novými letadly splňujícími příslušné mezinárodní bezpečnostní normy.
(31) Na základě společných kritérií lze usuzovat, že společnost Air Koryo stále nesplňuje v plné míře příslušné bezpečnostní normy, a měla by tudíž zůstat uvedena v příloze A.
Phuket Air
(32) Na pozvání leteckého dopravce uskutečnil tým evropských odborníků ve dnech 11. až 15. září 2006 misi za účelem shromáždění údajů u společnosti Phuket Air v Bangkoku (Thajsko).
Zpráva z této mise ukazuje, že i když dopravce po svém zařazení do seznamu Společenství dosáhl značného pokroku, stále je třeba dořešit závažné bezpečnostní nedostatky.
(33) I když je třeba ocenit úsilí vynaložené dopravcem na dosažení míry pokroku uvedené ve zprávě a rovněž velkou snahu o spolupráci ze strany jak dopravce, tak thajského úřadu pro civilní letectví, je rozhodnutí vyškrtnout Phuket Air ze seznamu ES považováno stále za předčasné, a to až do obdržení a přezkoumání dostačujících důkazů potvrzujících úplné provedení nápravného akčního plánu, který dopravce dosud nedokončil.
(34) Na základě společných kritérií lze usuzovat, že společnost Phuket Air stále nesplňuje příslušné bezpečnostní normy, a měla by tudíž zůstat uvedena v příloze A.
A Jet Aviation/Helios Airways
(35) Letecký dopravce dříve známý jako Helios Airways nyní provozuje činnost jako A Jet Aviation.
Ve skutečnosti byla v osvědčení leteckého provozovatele společnosti Helios Airways provedena změna spočívající ve změně názvu na A Jet Aviation [7].
(36) Během šetření provedeného Evropskou agenturou pro bezpečnost letectví (EASA) podle článku 45 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1592/2002 [8] a Sdruženými leteckými úřady (JAA) v průběhu tří společných návštěv, které se konaly v období od října 2005 do srpna 2006 [9], byla zjištěna řada bezpečnostních nedostatků týkajících se operací dopravce A Jet Aviation/Helios Airways.
(37) Po konzultacích s EASA, JAA a Komisí předložily úřady pro civilní letectví Kypru odpovědné za regulační dohled nad uvedeným dopravcem důkazy o přijetí přechodných opatření na vyřešení těchto zjištěných bezpečnostních nedostatků.
(38) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise v této fázi domnívá, že by A Jet Aviation/Helios Airways neměl být zařazen do seznamu Společenství.
Situaci u tohoto dopravce a výkon dohledu, za nějž zodpovídá kyperský úřad pro civilní letectví, však bude Komise v příštích měsících bedlivě sledovat za pomoci EASA a JAA.
Johnsons Air
(39) Poté co různé členské státy zjistily nedostatky, zahájily tyto členské státy a Komise konzultace s dopravcem Johnsons Air a s úřadem pro civilní letectví Ghany odpovědným za regulační dohled nad uvedeným dopravcem.
(40) Dopravce Johnsons Air poskytl důkaz o akčním plánu zaměřeném na vyřešení zjištěných bezpečnostních nedostatků.
Příslušné úřady Ghany by navíc měly v přesně stanovené časové lhůtě předložit svůj program dohledu pro operace prováděné dopravcem Johnsons Air mimo Ghanu.
(41) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise v této fázi domnívá, že by Johnsons Air neměl být zařazen do seznamu Společenství.
Aniž by bylo dotčeno další ověřování účinné shody s příslušnými bezpečnostními normami prostřednictvím prohlídek na odbavovací ploše, má Komise v úmyslu přezkoumat do tří měsíců situaci u společnosti Johnsons Air na základě programu dohledu, který má být předložen úřadem pro civilní letectví Ghany.
Pakistan International Airlines
(42) Poté co různé členské státy zjistily závažné nedostatky ukazující na systémové bezpečnostní problémy, zahájily tyto členské státy a Komise konzultace s dopravcem Pakistan International Airlines a úřadem pro civilní letectví Pákistánu odpovědným za regulační dohled nad uvedeným dopravcem.
(43) Komise požádala dopravce Pakistan International Airlines, aby poskytl důkazy o příslušném nápravném akčním plánu, který by měl vyřešit v přesně stanovené časové lhůtě jeho systémové bezpečnostní nedostatky.
Příslušné úřady Pákistánu navíc oznámily zavedení akčního plánu na posílení jejich dohledu nad dopravcem, který musí být neprodleně předložen Komisi.
(44) Dokud nebudou výše uvedené plány ve stanovených lhůtách předloženy a dokud pákistánské úřady formálně neschválí uvedený plán, je Komise toho názoru, že v této fázi by dopravce Pakistan International Airlines neměl být zařazen do seznamu Společenství. Komise však případně podnikne příslušné kroky podle čl.
5 odst. 1 základního nařízení, pokud nebudou výše uvedené plány doručeny včas nebo budou shledány nedostatečnými.
Členské státy mají navíc v úmyslu zajistit další ověření účinné shody s příslušnými bezpečnostními normami formou systematických prohlídek tohoto dopravce na odbavovací ploše.
Pulkovo
(45) Poté co různé členské státy zjistily nedostatky, zahájila Komise konzultace s úřady Ruska odpovědnými za regulační dohled nad uvedeným dopravcem a vyslechla dotyčného dopravce.
(46) Dopravce Pulkovo poskytl důkaz o akčním plánu zaměřeném na vyřešení systémových bezpečnostních nedostatků v přesně stanovených časových lhůtách a na další zlepšení jeho organizace z hlediska účinného řízení bezpečnosti.
Příslušné úřady Ruska schválily formálně tento akční plán.
Příslušné úřady Ruska navíc předložily akční plán na posílení jejich dohledu nad dopravcem.
(47) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise v této fázi domnívá, že by Pulkovo neměl být zařazen do seznamu Společenství.
Aniž by bylo dotčeno další ověřování účinné shody s příslušnými bezpečnostními normami, a to i formou prohlídek na odbavovací ploše, má Komise v úmyslu do tří měsíců přezkoumat situaci dopravce Pulkovo nebo dopravce, který vznikne na základě oznámené budoucí fúze s jiným ruským dopravcem, a úřadů odpovědných za regulační dohled nad tímto dopravcem, a to s pomocí Evropské agentury pro bezpečnost letectví a úřadů dalších zainteresovaných členských států.
Jak dopravce, tak příslušné úřady Ruska s tímto postupem souhlasí.
Obecné úvahy o dalších dopravcích zařazených do seznamu
(48) I přes zvláštní žádosti předložené Komisí jí dosud nebyly poskytnuty žádné důkazy o úplném provedení vhodných nápravných opatření ze strany dalších leteckých dopravců uvedených na seznamu aktualizovaném dne 20. června 2006 a ze strany úřadů odpovědných za regulační dohled nad těmito leteckými dopravci.
Na základě společných kritérií lze proto usuzovat, že tito letečtí dopravci by měli i nadále podléhat zákazu provozování letecké dopravy.
(49) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro leteckou bezpečnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 474/2006 ve znění nařízení (ES) č. 910/2006 se mění takto:
1. Příloha A uvedeného nařízení se nahrazuje přílohou A tohoto nařízení.
2. Příloha B uvedeného nařízení se nahrazuje přílohou B tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1544/2006
ze dne 5. října 2006
o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového
(kodifikované znění)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 845/72 ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového [3] bylo několikrát podstatně změněno [4].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedené nařízení mělo být kodifikováno.
(2) Nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy [5] upravuje obchod s bourcem morušovým a s vajíčky bource morušového, avšak nestanoví žádná podpůrná opatření v rámci Společenství.
Chov bource morušového má význam pro hospodářství některých regionů Společenství.
Tento chov představuje pro zemědělce v těchto regionech dodatečný zdroj příjmů.
Proto by měla být přijata opatření přispívající k zajištění přiměřeného příjmu pro chovatele bource morušového.
(3) Je proto nutné schválit opatření, která usnadní přizpůsobování nabídky požadavkům trhu, a pro chov bource morušového poskytnout podporu nahrazující veškeré vnitrostátní úpravy podpory pro chov bource morušového.
S ohledem na zvláštnosti chovu bource morušového je vhodné poskytovat tuto podporu režimem paušálních částek na každý používaný box s vajíčky bource morušového.
(4) Je dále nutné stanovit finanční odpovědnost Společenství za výdaje, které členským státům vzniknou na základě povinností vyplývajících z tohoto nařízení, podle předpisů o financování společné zemědělské politiky.
(5) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro chov bource morušového kódu KN 01069000 a vajíček bource morušového kódu KN 05119990 chovaných ve Společenství je poskytována podpora.
2. Podpora se poskytuje chovatelům bource morušového na každý používaný box s vajíčky za předpokladu, že tyto boxy obsahují minimální množství vajíček, které bude stanoveno, a chov housenek je úspěšně ukončen.
3. Výše podpory pro používaný box s vajíčky se stanoví na 133,26 EUR.
Článek 2
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijímají postupem podle čl. 4 odst. 2.
Tato pravidla se týkají zejména minimálního množství podle čl. 1 odst. 2, údajů, které mají členské státy sdělovat Komisi, a veškerých kontrolních opatření na ochranu finančních zájmů Společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem.
Článek 3
Chovatelský rok bource morušového začíná 1. dubna každého kalendářního roku a končí 31. března následujícího kalendářního roku.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro přírodní vlákna, zřízený článkem 10 nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [7] (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
Předpisy o financování společné zemědělské politiky se použijí rovněž na produkty uvedené v článku 1.
Článek 6
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 845/72.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1545/2006
ze dne 16. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1546/2006
ze dne 4. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 622/2003, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2320/2002 ze dne 16. prosince 2002, kterým se stanoví společná pravidla v oblasti bezpečnosti civilního letectví [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě nařízení (ES) č. 2320/2002 má Komise v případě potřeby přijmout prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti v celém Společenství.
Nařízení Komise (ES) č. 622/2003 ze dne 4. dubna 2003, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti [2], bylo prvním právním předpisem, který stanoví taková opatření.
(2) Je zapotřebí přijmout opatření, kterými se upřesní společné základní normy letecké bezpečnosti, zejména s cílem reagovat na zvýšené riziko kapalných výbušnin přinesených do letadla.
Tato opatření by měla být vzhledem k technickému vývoji, provozním důsledkům na letištích a k dopadu na cestující obnovena každých šest měsíců.
(3) V souladu s nařízením (ES) č. 2320/2002 a s cílem zabránit protiprávním činům by opatření stanovená v příloze nařízení (ES) č.
622/2003 měla být tajná a neměla by se zveřejňovat.
Stejné pravidlo se musí použít na všechny pozměňovací akty. Cestující by však měli být jasně informováni o pravidlech týkajících se předmětů, které jsou z přepravy letadlem vyloučeny.
(4) Nařízení (ES) č. 622/2003 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro bezpečnost civilního letectví,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 622/2003 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Pokud jde o důvěrnou povahu této přílohy, použije se článek 3 uvedeného nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1547/2006
ze dne 13. října 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2204/90
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2204/90 ze dne 24. července 1990, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o sýr [1], a zejména na čl. 1 druhý odstavec, čl. 3 odst. 3 druhý pododstavec a článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2742/90 ze dne 26. září 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
2204/90 [2], bylo několikrát podstatně změněno [3]. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
1 první odstavec nařízení (EHS) č. 2204/90 stanoví, že používání kaseinu a kaseinátů při výrobě sýrů podléhá předchozímu povolení.
Je nutné stanovit pravidla pro udělování takových povolení s ohledem na požadavky týkající se kontroly podniků.
Je zejména vhodné omezit platnost povolení, aby členské státy mohly ukládat sankce za nesplnění ustanovení Společenství.
1 druhý odstavec nařízení (EHS) č. 2204/90 stanoví, že maximální procentuální obsah kaseinu a kaseinátů v sýrech musí být stanoven na základě objektivních kritérií stanovených s ohledem na to, co je technologicky nezbytné.
Je nutné stanovit uvedené procentuální obsahy směsi zejména na základě údajů poskytnutých členskými státy.
S cílem usnadnit kontroly dodržování tohoto ustanovení je vhodné použít procentuální obsahy celkově a ne pro jednotlivé výrobky.
(4) Čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2204/90 požaduje, aby členské státy zavedly správní a fyzické kontroly. Je nutné upřesnit podmínky, které by tyto kontroly měly splňovat, zejména pokud jde o jejich četnost.
(5) Čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2204/90 stanoví, že v případě použití kaseinu a kaseinátů bez povolení je nezbytné uhradit částku za 100 kilogramů rovnající se 110 % rozdílu mezi hodnotou odstředěného mléka potřebného k výrobě 100 kilogramů kaseinu a kaseinátů vyplývající z tržní ceny sušeného odstředěného mléka na jedné straně a tržní cenou kaseinu a kaseinátů na druhé straně. Je nutné stanovit uvedenou částku s ohledem na ceny, které byly v referenčním období zaznamenány na trzích.
(6) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Povolení podle článku 1 nařízení (EHS) č. 2204/90 se udělují na dvanáct měsíců na žádost příslušných osob, pokud se tyto osoby předem písemně zaváží, že dodrží a podrobí se ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. a) a b), jakož i písmene c), uvedeného nařízení.
2. Povolení se vydávají s pořadovým číslem pro každý podnik nebo případně pro každou výrobní jednotku.
3. Povolení se může s ohledem na žádost příslušné osoby vztahovat na jeden nebo více druhů sýra.
Článek 2
1. Maximální procentuální obsahy podle čl. 1 druhého odstavce nařízení (EHS) č. 2204/90 jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení. Vztahují se na hmotnosti druhů sýrů uvedených v této příloze, které vyrobil daný podnik nebo výrobní jednotka během období šesti měsíců.
2. Seznam produktů uvedený v příloze I, jakož i příslušné maximální procentuální obsahy, se změní na základě odůvodněných žádostí prokazujících, že přidání kaseinu nebo kaseinátů je technologicky nezbytné.
Článek 3
1. Skladové účetnictví podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 2204/90 zahrnuje údaje o původu, složení a množství surovin použitých při výrobě sýrů. Členské státy mohou požadovat odběr vzorků za účelem kontroly uvedených údajů. Členské státy dbají na to, aby bylo zaručeno důvěrné zacházení se získanými údaji.
2. Kontroly podle čl. 3 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 2204/90 musí splňovat tyto požadavky:
a) každé čtvrtletí je zkontrolováno nejméně 30 % podniků, kterým bylo uděleno povolení;
b) každý podnik, kterému bylo uděleno povolení, je kontrolován nejméně jednou za rok a podniky, které vyrábějí více než 300 tun sýrů za rok, jsou kontrolovány nejméně dvakrát za rok.
3. Ve lhůtě jednoho měsíce od zjištění porušení předpisů uvědomí členské státy Komisi o případech, v nichž došlo k použití kaseinu a/nebo kaseinátů buďto bez povolení, nebo bez dodržení stanovených procentuálních objemů.
Článek 4
1. Částka, kterou je nezbytné uhradit podle čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2204/90, se rovná 22 EUR za 100 kg kaseinů a/nebo kaseinátů.
2. Vrácené částky se převedou na platební subjekty a agentury a tyto subjekty a agentury je odečtou od výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
Článek 5
Kromě sdělení podle čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2204/90 předloží členské státy Komisi do konce každého čtvrtletí tyto údaje týkající se uplynulého čtvrtletí:
a) počet udělených a/nebo odejmutých povolení;
b) množství kaseinu a kaseinátů ohlášená v rámci povolení, rozdělená podle druhu sýrů.
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 2742/90 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1548/2006
ze dne 16. října 2006,
kterým se mění dovozní cla v odvětví obilovin použitelná od 17. října 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dovozní cla v odvětví obilovin byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 1538/2006 [3].
(2) Čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1249/96 stanoví, že pokud se vypočtený průměr dovozních cel odchýlí během doby jejich použití o 5 EUR/t od stanoveného cla, je třeba provést příslušnou úpravu. Vzhledem k tomu, že k této odchylce došlo, je nutné upravit dovozní cla stanovená nařízením (ES) č. 1538/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (ES) č. 1538/2006 se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1549/2006
ze dne 17 října 2006,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], a zejména na články 9 a 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (EHS) č. 2658/87 byla zavedena nomenklatura zboží, dále jen "kombinovaná nomenklatura", která splňuje požadavky jak společného celního sazebníku, tak i statistiky zahraničního obchodu Společenství a jiných politik Společenství, které se týkají dovozu nebo vývozu zboží.
(2) V zájmu zjednodušení právních předpisů je vhodné kombinovanou nomenklaturu modernizovat a upravit její strukturu.
(3) Je nezbytné změnit kombinovanou nomenklaturu tak, aby zohledňovala: změny v požadavcích týkajících se statistik a obchodní politiky, změny uskutečněné v zájmu plnění mezinárodních závazků, technologický a obchodní vývoj, potřebu harmonizovat a vyjasnit texty a změny v nomenklatuře harmonizovaného systému podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 26. června 2004 a jejich důsledky.
(4) V souladu s článkem 12 nařízení (EHS) č. 2658/87 by s účinností ode dne 1. ledna 2007 měla být příloha I uvedeného nařízení nahrazena úplným zněním kombinované nomenklatury, společně se všeobecnými a smluvními celními sazbami, které vyplývají z opatření přijatých Radou nebo Komisí.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2658/87 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1550/2006
ze dne 17. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1551/2006
ze dne 17. října 2006
o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz některých zmrazených jahod pocházejících z Čínské lidové republiky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropských společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na článek 7 tohoto nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. ZAHÁJENÍ
(1) Dne 19. ledna 2006 Komise oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie [2] oznámila zahájení antidumpingového řízení s ohledem na dovozy některých zmrazených jahod pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR") do Společenství.
(2) Řízení bylo zahájeno na základě podnětu podaného dne 5. prosince 2005 polským svazem výrobců mražených potravin (dále jen "žadatel") jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 25 %, celkové produkce zmrazených jahod ve Společenství.
Podnět obsahoval důkazy o dumpingu dotčeného výrobku a o podstatné újmě tím způsobené, což bylo považováno za dostatečné pro zahájení řízení.
2. STRANY DOTČENÉ ŘÍZENÍM
(3) Komise o zahájení řízení oficiálně informovala výrobce v rámci Společenství, kteří předložili podnět, další známé dotčené výrobce v rámci Společenství, vyvážející výrobce, dodavatele, dovozce a uživatele i sdružení uživatelů a dále také zástupce ČLR.
Zúčastněné strany dostaly možnost, aby písemně předložily svá stanoviska a požádaly o slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení.
(4) Výrobci, kteří podali podnět, další spolupracující výrobci v rámci Společenství, vyvážející výrobci, dovozci, uživatelé a sdružení uživatelů předložili svá stanoviska.
Všechny zúčastněné strany, které o to požádaly a které prokázaly, že mají konkrétní důvody ke slyšení, byly vyslechnuty.
(5) Aby bylo vyvážejícím výrobcům z ČLR umožněno předložit žádost o zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím nebo o individuální zacházení, pokud si tak přejí, Komise odeslala formulář žádosti o zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím (status tržního hospodářství, dále jen "STH") a formulář žádosti o individuální zacházení čínským společnostem, o kterých se vědělo, že se jich řízení týká. V souladu s čl.
2 odst. 7 žádalo pět společností o zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím nebo o individuální zacházení v případě, že by šetření stanovilo, že nesplňují podmínky zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím, a jedna společnost žádala pouze o individuální zacházení.
(6) V oznámení o zahájení šetření Komise uvedla, že může být uplatněn výběr vzorku pro stanovení dumpingu a újmy v souladu s článkem 17 základního nařízení.
Aby mohla Komise rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, byli všichni výrobci ve Společenství, vyvážející výrobci a vývozci, kteří nejsou ve spojení, požádáni, aby se Komisi přihlásili a uvedli dle pokynů uvedených v oznámení o zahájení řízení základní informace o své činnosti ve vztahu k dotčenému výrobku v období šetření ( 1. leden až 31. prosinec 2005).
Po přezkoumání předložených informací a vzhledem k nízkému počtu vyvážejících výrobců v ČLR a výrobců, kteří nejsou ve spojení a kteří vyjádřili ochotu spolupracovat, bylo rozhodnuto, že výběr vzorku je nutný pouze s ohledem na výrobce v rámci Společenství.
(7) Komise zaslala dotazníky všem stranám, o kterých se vědělo, že se jich řízení týká, a všem dalším společnostem, které se přihlásily ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení.
Na vzorkovací formulář odpovědělo 26 výrobců ze Společenství.
Vyplněné dotazníky byly přijaty od osmi do vzorku zařazených výrobců, kteří předložili podnět, od pěti vyvážejících výrobců v ČLR, dvou obchodníků se sídlem v Číně, čtyř dovozců, kteří nejsou ve spojení, a devíti nespřízněných uživatelů v rámci Společenství.
Podání byla provedena jedním dovozcem, jenž není ve spojení, a jedním uživatelem.
Podání byla obdržena rovněž od tří sdružení dovozců a čtyř sdružení uživatelů.
(8) Komise si vyžádala a ověřila veškeré informace považované za nezbytné za účelem prozatímního stanovení dumpingu, výsledné újmy a zájmu Společenství a provedla inspekci v prostorách následujících společností:
a) Výrobci v rámci Společenství (všichni se sídlem v Polsku):
- Real SA, Siedlce,
- Chłodnia S.A., Kielce,
- Polfrys Sp z o.o., Swidwin,
- Globus Polska, Lipno,
- Przedsiebiorstwo Produkcyjno-Handlowe "Fructodor" Sp. z o.o., Bolimow,
- Hortino Lpow Sp. z o. o., Lezajsk,
- POW Gomar, Pinczow,
- Unifreeze Sp. z.o.o, Miesiączkowo.
b) Vyvážející výrobci v ČLR:
- Harbin Gaotai Food, Binzhou,
- Dalian Dili Delicious Foods, Zhuanghe,
- Baoding Binghua Food, Baoding,
- Yantai Yongchang Foodstuff, Laiyang,
- Dandong Junao Foodstuff, Fengcheng.
c) Spojení obchodníci v ČLR:
- Shijiazhuang Fortune Foods, Shijiazhuang,
- Shijiazhuang Golden Berry Trading, Shijiazhuang.
d) Uživatelé v rámci Společenství:
- Dirafrost Frozen Fruits Industry NV, Herk-de-Stad, Belgie.
(9) S ohledem na potřebu stanovit běžnou hodnotu pro vyvážející výrobce v ČLR, kterým by nemuselo být uděleno zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím, proběhla v zájmu stanovení běžné hodnoty na základě údajů analogických zemí inspekce v prostorách následujících společností:
Výrobci v Turecku:
- Fine Food Gida Sanayi ve Ticaret A.S., Bursa,
- Bidas Gida Sanayi ve Ticaret A.S., Bursa,
- Penguen Gida Sanayi A.S., Bursa.
3. VÝBĚR VZORKU
1 základního nařízení výběr osmi společností na základě nejvyšších reprezentativních objemů výroby ve Společenství (cca 14 %), u nichž bylo možné v příslušném časovém období provést přiměřené šetření. Podle čl.
17 odst. 2 základního nařízení byl výběr projednán se sdružením výrobců ve Společenství, které nevzneslo žádné námitky.
O poskytnutí všeobecných údajů k analýze újmy byli dále požádáni ostatní výrobci v rámci Společenství.
4. OBDOBÍ ŠETŘENÍ
(11) Šetření dumpingu a újmy se vztahovalo na období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005 (dále jen "období šetření").
Zkoumání trendů příslušných z hlediska posouzení újmy se vztahovalo na období od 1. ledna 2002 do konce období šetření (dále jen "období šetření").
5. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
5.1.
Obecná ustanovení
(12) Zmrazené jahody se obvykle používají v potravinářském průmyslu pro výrobu džemů, ovocných šťáv, jogurtů a dalších mléčných výrobků.
Pouze malá část se prodává do maloobchodu a pohostinství pro přímou spotřebu.
Pro zachování chuťových a barevných vlastností je zmrazené jahody obvykle nutno zkonzumovat do jednoho roku.
Výrobek se obvykle vyrábí podle standardních specifikací, které se následně mění podle požadavků konečného spotřebitele.
5.2.
Dotčený výrobek
(13) Dotčeným výrobkem jsou jahody, též vařené ve vodě nebo v páře, zmrazené, též s přídavkem cukru nebo jiných sladidel, pocházející z Čínské lidové republiky, v současnosti kódů KN 08111011, 08111019 a 08111090.
Tyto kódy KN jsou uvedeny pouze pro informaci.
(14) Šetřením bylo prokázáno, že i přes odrůdové, kvalitativní, velikostní a zpracovatelské odlišnosti sdílí různé druhy dotčeného výrobku stejné základní fyzické a biologické vlastnosti a používají se v podstatě ke stejným účelům.
Proto jsou považovány za jeden výrobek.
5.3.
Obdobný výrobek
(15) Některými zúčastněnými stranami bylo namítnuto, že mezi dotčeným výrobkem a výrobkem vyráběným tímto odvětvím ve Společenství existují značné odlišnosti.
Tyto odlišnosti jsou spojeny zejména s odlišnou odrůdovou a druhovou skladbou používaných jahod, kvalitou a konečným užitím výrobku.
Šetřením však bylo zjištěno, že u veškerých druhů dotčeného výrobku vyrobených a prodávaných na domácím trhu v ČLR a na domácím trhu v Turecku, které bylo použito jako srovnatelná země, a u zmrazených jahod vyrobených a prodávaných ve Společenství výrobci pocházejícími ze Společenství byly i přes odlišnosti v některých faktorech, jako např. kvalitě a dodatečném zpracování, tvaru a velikosti, zjištěny stejné fyzické a biologické vlastnosti a způsoby použití.
(16) Proto se má prozatímně za to, že veškeré typy zmrazených jahod tvoří jediný výrobek a považují se za obdobné ve smyslu ustanovení čl. 1 odst. 4 základního nařízení.
B. DUMPING
6. STATUS TRŽNÍHO HOSPODÁŘSTVÍ
(17) Podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení se běžná hodnota v antidumpingovém šetření týkajícím se dovozů pocházejících z ČLR stanoví v souladu s odst. 1 až 6 uvedeného článku pro ty výrobce, u kterých se zjistilo, že splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení.
(18) Pouze z orientačních důvodů jsou kritéria pro zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím v souhrnné podobě uvedena níže:
1. obchodní rozhodnutí a náklady vyplývají z podmínek na trhu, a to bez zásahů státu;
2. účetní záznamy se prověřují nezávislým auditem v souladu s mezinárodními účetními standardy a používají se ve všech oblastech;
3. nepřežívají žádné podstatné deformace z předcházejícího netržního hospodářského systému;
4. právní jistota a stabilita je zajištěna právními předpisy o úpadku a o vlastnictví;
5. převod měn se provádí podle tržních kurzů.
(19) V rámci tohoto šetření v příslušných lhůtách o STH podle čl. 2 odst.
7 písm. b) základního nařízení požádalo a na formulář žádosti o STH odpovědělo pět vyvážejících výrobců v ČLR. Jestliže je dceřiná společnost či společnost jinak spojená s žadatelem v ČLR vývozcem dotčeného výrobku, byla tato spojená strana rovněž vyzvána k vyplnění formuláře žádosti o STH a byla provedena místní návštěva.
Prověřování, zda podmínky STH splňuje skupina spřízněných společností jako celek, je totiž stálou praxí Komise.
(20) Šetřením bylo zjištěno, že všechny podmínky pro přiznání STH splnil jeden z pěti čínských vyvážejících výrobců.
Zbývající čtyři žádosti musely být zamítnuty.
(21) V následující tabulce jsou shrnuta rozhodnutí u každé společnosti, jíž nebyl STH přiznán z hlediska pěti kritérií uvedených v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení:
Kritérium _BAR_
Společnost _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_
1 _BAR_ nesplněno _BAR_ nesplněno _BAR_ nesplněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_
2 _BAR_ nesplněno _BAR_ nesplněno _BAR_ nesplněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_
3 _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_
4 _BAR_ splněno _BAR_ nesplněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_
5 _BAR_ nesplněno _BAR_ nesplněno _BAR_ nesplněno _BAR_ splněno _BAR_ splněno _BAR_
(22) Na tomto základě byl STH přiznán tomuto vyvážejícímu výrobci v ČLR:
Yantai Yongchang Foodstuff.
(23) S ohledem na čtyři společnosti, jimž nebylo možno STH přiznat, bylo u tří zjištěno nesplnění kritéria č.
1. U dvou společností, byť vlastněných soukromými akcionáři, byla zjištěna podnikatelská oprávnění se zvláště krátkou dobou platnosti, čímž se tyto společnosti stávaly závislými na ochotě úřadů vystavit při každém skončení platnosti stávajícího podnikatelského oprávnění nové podnikatelské oprávnění, což poskytuje prostor pro zásahy státu.
Nejistá podnikatelská budoucnost se rovněž odrážela v neochotě akcionářů poskytnout společnostem dostatek kapitálu, což představuje na kapitálově náročném trhu se zmrazenými jahodami zásadní problém.
U třetí společnosti bylo zjištěno, že kupní ceny čerstvých jahod, tj. hlavní vstupní suroviny pro výrobu/zpracování zmrazených jahod, byly stanoveny na celou sezónu bez ohledu na kvalitu a sezónní výkyvy.
Společnost proto nemohla prokázat, že náklady na hlavní vstupní suroviny byly skutečným odrazem tržních hodnot.
(24) Bez ohledu na skutečnost, že dvě společnosti splnily kritérium 1, se uvádí, že všech pět společností čerpalo dotaci.
U všech společností byl zjištěn nákup čerstvých jahod od místních zemědělců.
Z tohoto prodeje jahod neplatili zemědělci žádnou DPH.
Výrobci dotčeného výrobku však naopak odečetli tzv. implicitní DPH z těchto nákupů od splatné DPH z prodeje zmrazených jahod.
Ačkoli však mohly mít společnosti prospěch z uvedeného mechanismu, zůstává vliv na celkové náklady omezený a veškerý prospěch společností z těchto nižších nákladů bylo možno upravit provedením opravy běžné hodnoty.
(25) Žádná ze čtyř společností, jimž nebyl STH přiznán, nesplnila kritérium č. 2.
V některých těchto případech nebylo účetnictví vedeno uceleně a porušovalo mezinárodní účetní standardy.
Audity rovněž nepoukázaly na několik účetních nesrovnalostí či na závažnou finanční situaci v jedné společnosti.
Tyto skutečnosti vrhají pochybnosti na hodnověrnost a nezávislost auditů. Ve dvou jiných případech byly zjištěny účetní nepřesnosti, které jsou v rozporu s mezinárodními účetními standardy.
Ani v těchto případech nebylo na tato porušení účetních právních předpisů poukázáno audity.
Bylo proto rozhodnuto, že čtyři dotyčné společnosti nejsou schopny prokázat, že disponují jednoznačným základním účetnictvím prověřovaným nezávislými auditory v souladu s mezinárodními standardy.
(26) Tři ze čtyř společností, jimž nebyl přiznán STH, nesplnily kritérium č. 3.
V jednom případě nebyla v rozvaze oceněna ani zmíněna práva na užívání pozemků.
Tato společnost si rovněž od třetích stran pronajímala skladovací prostory, avšak v rámci účtovaného nájemného nebyly specifikovány náklady na elektrickou energii. Dále byl u téže společnosti pozorován závadný způsob odpisů a doklady výměnného obchodu s investičním majetkem.
V případě jiné společnosti byla práva na užívání pozemků pronajata za příznivých podmínek a rovněž byly zjištěny nesrovnalosti v odpisech.
U třetí společnosti nebylo šest úvěrů ze sedmi zajištěno žádnými zárukami.
V těchto třech případech bylo rozhodnuto o nesplnění třetího kritéria, jelikož výrobní náklady či finanční situace těchto společností podléhají značnému zkreslení přenesenému z předchozího systému netržního hospodářství.
7. INDIVIDUÁLNÍ ZACHÁZENÍ
(27) V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení se pro země, na které se vztahují ustanovení tohoto článku, případně stanoví celostátní clo, ledaže jsou společnosti schopny prokázat, že splňují veškerá kritéria uvedená v čl. 9 odst. 5 základního nařízení.
(28) Individuální zacházení bylo možno přiznat tomuto vyvážejícímu výrobci:
Junao Foodstuff Co.,Ltd.
8. BĚŽNÁ HODNOTA
8.1.
Obecná metodologie
(29) V souladu s čl. 2 odst. 2 základního nařízení Komise u dotčených vyvážejících výrobců nejdříve stanovila, zda je jejich celkový domácí prodej zmrazených jahod reprezentativní, tj. zda celkový objem těchto prodejů představuje alespoň 5 % jejich celkového vývozního objemu dotčeného výrobku do Společenství.
(30) Komise následně určila druhy výrobků, které na domácím trhu prodávala společnost s celkově reprezentativním domácím prodejem a které byly stejné či přímo srovnatelné s druhy prodávanými na vývoz do Společenství.
(31) U každého druhu, jenž byl vyvážejícími výrobci prodáván na domácím trhu a u něhož bylo zjištěno, že je přímo srovnatelný s druhem zmrazených jahod prodávaných na vývoz do Společenství, bylo stanoveno, zda je domácí prodej dostatečně reprezentativní pro účely čl. 2 odst.
2 základního nařízení. Domácí prodej určitého druhu výrobku byl považován za dostatečně reprezentativní, jestliže objem druhu výrobku prodaný na domácím trhu nezávislým zákazníkům během období šetření představoval alespoň 5 % celkového objemu srovnatelného druhu výrobku prodaného na vývoz do Společenství.
(32) Komise následně u dotčené společnosti přezkoumala, zda lze každý typ dotčeného výrobku prodaného na domácím trhu v reprezentativním množství považovat za prodaný v rámci běžného obchodního styku ve smyslu čl. 2 odst.
4 základního nařízení. Tento přezkum byl proveden tak, že u každého typu výrobku byl stanoven podíl ziskových prodejů nezávislým odběratelům na domácím trhu za období šetření.
8.2.
Stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, jimž byl přiznán STH
(33) Stanovení běžné hodnoty u vyvážejících výrobců, jimž byl přiznán STH, bylo provedeno v souladu s výše uvedenou metodologií.
Šetřením bylo zjištěno, že vyvážející producent, jemuž byl přiznán STH, má reprezentativní domácí prodej.
Dále bylo zjištěno, že ceny na domácím trhu byly stanoveny v rámci běžného obchodního styku, tzn. ceny na domácím trhu bylo možno použít u všech typů prodávaných tímto čínským výrobcem.
8.3.
Stanovení běžné hodnoty u všech vyvážejících výrobců, jimž nebyl přiznán STH nebo jimž bylo přiznáno individuální zacházení
a) Srovnatelná země
(34) Podle čl. 2 odst. 7 základního nařízení byla u společností, jimž nemohl být přiznán STH, běžná hodnota stanovena na základě cen či početně zjištěné hodnoty ve srovnatelné zemi.
(35) V oznámení o zahájení uvedla Komise svůj záměr použít USA jako vhodnou srovnatelnou zemi pro účely stanovení běžné hodnoty pro ČLR a vyzvala zúčastněné strany, aby se k tomu vyjádřily.
(36) Proti tomuto návrhu někteří evropští zpracovatelé vznesli námitku s tím, že USA se nepovažuje za vhodnou srovnatelnou zemi vzhledem k odlišnému výrobnímu modelu, zejména pak k nákladům na pracovní síly.
Všem známým výrobcům v USA byly rozeslány dotazníky, ale nebyla obdržena žádná odpověď.
USA tedy nebylo možno zvolit za srovnatelnou zemi.
(37) Komise proto zvažovala alternativní řešení a došla k názoru, že za vhodnou srovnatelnou zemi lze považovat Turecko.
Šetřením bylo opravdu zjištěno, že Turecko představuje u uvedeného výrobku konkurenční trh, na němž působí řada domácích výrobců o různé velikosti.
U domácích výrobců byla zjištěna výroba podobných typů výrobku jako v ČLR na základě specifikací zadaných evropskými zpracovateli a pomoc obdobných výrobních metod.
Turecký trh byl proto považován za dostatečně reprezentativní pro účely stanovení běžné hodnoty.
Proti této volbě srovnatelné země nebyly vzneseny žádné námitky.
(38) Byli kontaktováni všichni známí výrobci v Turecku a tři z nich spolupráci přijali.
Těmto výrobcům byl proto zaslán dotazník a údaje uvedené v odpovědi byly ověřeny na místě.
(39) Zatímco sdružení zastupující uživatele souhlasilo s volbou Turecka jako srovnatelné země, jeden dovozce s touto volbou nesouhlasil s tím, že turecké jahody jsou mnohem vyšší jakosti než jahody čínské.
Údajně byly často divoké ve srovnání s čínskými pěstovanými jahodami a údajně byly různých odrůd.
b) Stanovení běžné hodnoty ve srovnatelné zemi
(40) Po volbě Turecka jako srovnatelné země a podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení byla u vyvážejících výrobců, jimž nebyl přiznán STH nebo bylo přiznáno individuální zacházení, stanovena běžná hodnota na základě ověřených informací získaných od tří výrobců ze srovnatelné země, tj. na základě uhrazených či splatných cen podle výše uvedené metodologie.
(41) Domácí prodej obdobného výrobku těchto tří tureckých výrobců byl shledán jako reprezentativní ve srovnání s dotčeným výrobkem vyváženým do Společenstvím vyvážejícími výrobci v ČLR.
(42) Šetřením bylo prokázáno, že jejich prodejní objem prodaný za čistou prodejní cenu větší či rovnou jednotkovým nákladům představuje více než 80 % veškerého prodeje každého výrobce.
Jejich prodej na domácím trhu byl proto považován za uskutečněný v rámci běžného obchodního styku.
9. VÝVOZNÍ CENY
(43) Jelikož byl dotčený výrobek ve všech případech vyvážen nezávislým zákazníkům ve Společenství, byla vývozní cena stanovena v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení, tedy na základě vývozních cen skutečně zaplacených nebo splatných.
10. SROVNÁNÍ
(44) Srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny bylo provedeno na základě ceny ze závodu.
V zájmu zajištění spravedlivého srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny byly připočítány úpravy týkající se rozdílů, které mají vliv na cenu a srovnatelnost ceny v souladu s čl. 2 odst.
Příslušné oprávky se týkaly dopravy a pojištění, úvěrů, provizí a bankovních poplatků a byly provedeny v případech, kdy byly tyto oprávky shledány jako odůvodněné, přesné a podložené ověřenými doklady. U údajů o běžné hodnotě pocházejících ze srovnatelné země byla oprávka provedena u rozdílů ve fyzických vlastnostech výrobků podle čl.
2 odst. 10 písm. a) základního nařízení, jelikož bylo zjištěno, že jahody vyráběné a prodávané v Turecku byly vyšší jakosti než jahody vyvážené čínskými výrobci (viz 40. bod odůvodnění).
Stejně tak byly turecké jahody vyšší jakosti než jahody produkované výrobním odvětvím v rámci Společenství.
Tato oprava byla prozatím odhadem stanovena na 30 % turecké prodejní hodnoty.
Toto procento odráželo přibližně cenový rozdíl mezi tureckými jahodami prodávanými na domácím trhu a prodejními cenami v rámci výrobního odvětví Společenství.
11. DUMPINGOVÉ ROZPĚTÍ
11.1.
Stanovení dumpingového rozpětí u spolupracujících vyvážejících výrobců, jimž byl přiznán STH nebo individuální zacházení
a) STH
(45) U společnosti, jíž byl přiznán STH, byla podle ustanovení čl. 2 odst. 11 a 12 základního nařízení vážená průměrná běžná hodnota dotčeného výrobku vyváženého do Společenství srovnána s váženou průměrnou vývozní cenou.
Na tomto základě je prozatímní vážené průměrné dumpingové rozpětí vyjádřené jako procentní podíl ceny CIF na hranici Společenství před proclením:
Yantai Yongchang Foodstuff Co. 0 %.
b) Individuální zacházení
(46) U společnosti, jíž bylo přiznáno individuální zacházení, byla podle ustanovení čl. 2 odst. 11 základního nařízení vážená průměrná běžná hodnota za srovnatelnou zemi porovnána s váženou průměrnou vývozní cenou do Společenství.
(47) Na tomto základě je prozatímní vážené průměrné dumpingové rozpětí vyjádřené jako procentní podíl ceny CIF na hranici Společenství před proclením:
Dandong Junao Foodstuff Co. 31,1 %.
12. STANOVENÍ DUMPINGOVÉHO ROZPĚTÍ U VŠECH OSTATNÍCH VYVÁŽEJÍCÍCH VÝROBCŮ
(48) Za účelem výpočtu celostátního dumpingového rozpětí uplatněného na všechny ostatní vývozce v ČLR Komise nejdříve stanovila úroveň spolupráce.
Bylo provedeno srovnání celkových dovozů dotčeného výrobku pocházejícího z ČLR vypočtených podle Eurostatu a objemu dovozů dle údajů uvedených ve vyplněných dotaznících předložených vývozci v ČLR.
Na tomto základě bylo stanoveno, že úroveň spolupráce je nízká, tj. 37 % celkových čínských vývozů do Společenství.
(49) Dumpingové rozpětí bylo následně vypočítáno takto: Vývozní cena byla u spolupracujících vývozců stanovena na základě jimi poskytnutých a ověřených informací.
Za druhé byla vývozní cena zjištěna na základě údajů z Eurostatu, kdy se počítalo s Eurostatem uvedeným množstvím, které bylo vyšší než množství uváděná spolupracujícími vývozci.
Tyto dvě vývozní ceny byly pak váženy podle příslušného množství a byly srovnány s váženou průměrnou běžnou hodnotou stanovenou pro srovnatelnou zemi.
Využití údajů z Eurostatu bylo nezbytné vzhledem k absenci většího množství informací k vývozním cenám pro stanovení celostátního cla.
(50) Na tomto základě byla celostátní úroveň dumpingu prozatímně stanovena na 66,9 % z ceny CIF na hranice Společenství před proclením.
C. ÚJMA
13. VÝROBA VE SPOLEČENSTVÍ
(51) V průběhu tohoto šetření bylo zjištěno, že zmrazené jahody vyrábí ve Společenství:
- 26 výrobců ze Společenství, kteří byli žadateli anebo podnět výslovně podpořili.
Žádný z těchto výrobců nebyl ve spojení s žádným z čínských vývozců či dovozců dotčeného výrobku z ČLR,
- značný počet výrobců ze Společenství, kteří se k podnětu nevyjádřili (tzv. tiší) a na šetření nespolupracovali.
U řady z těchto výrobců je známo spojení s uživatelským či dovozním sektorem.
14. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(52) Řízení bylo zahájeno na základě podnětu podaného Polským svazem výrobců mražených potravin (dále jen "žadatel") jménem 25 výrobců představujících významný podíl produkce zmrazených jahod v rámci Společenství.
(53) Šetřením bylo zjištěno, že výrobci ve Společenství, kteří podnět podali, společně s dalšími výrobci ve Společenství, kteří podnět podpořili a odpověděli na zkušební výběr vzorku, vyrobili za období šetření cca 41100 tun zmrazených jahod. To představuje přibližně 29 % celkového objemu obdobného výrobku vyrobeného ve Společenství, a tím také významný podíl výroby ve Společenství. 25 výrobců ve Společenství, kteří podali podnět, a jeden další výrobce ve Společenství, jenž podnět podpořil, se proto považuje za výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení. Některými zúčastněnými stranami bylo uváděno, že některé ze 26 spolupracujících společností odvolaly svou podporu řízení. Toto se však nezakládá na skutečnosti a žádná z těchto 26 společností svou podporu neodvolala.
15. VÝBĚR VZORKU ZA ÚČELEM POSOUZENÍ ÚJMY
(54) Jak je vyloženo v 10. bodu odůvodnění, zvolila Komise v souladu s článkem 17 základního nařízení vzhledem k vysokému počtu výrobců zmrazených jahod ve Společenství vzorek složený z osmi výrobců, kteří představovali největší reprezentativní objemy výroby, které bylo možno v příslušné době odpovídajícím způsobem přezkoumat.
(55) Celková výroba osmi výrobců ve Společenství, kteří byli pro vzorek vybráni a kteří na šetření plně spolupracovali, činila přibližně 19200 tun za období šetření neboli cca 14 % odhadované výroby zmrazených jahod ve Společenství.
16. SPOTŘEBA VE SPOLEČENSTVÍ
(56) Za posuzované období byl ve Společenství vývoj spotřeby následující:
Tuny _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Spotřeba ve Společenství _BAR_ 202353 _BAR_ 213083 _BAR_ 238144 _BAR_ 210285 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 105 _BAR_ 118 _BAR_ 104 _BAR_
(57) Spotřeba ve Společenství byla stanovena na základě celkového objemu výroby zmrazených jahod výrobním odvětvím Společenství a dalšími výrobci výrobku v rámci Společenství v součtu s přičtením dovozů ze všech třetích zemí a s odečtením všech vývozů.
Údaje o celkové výrobě dotčeného výrobku ze strany výrobního odvětví Společenství a dalších výrobců ve Společenství pocházejí z odhadů provedených příslušnými orgány a sdruženími v členských státech, v nichž probíhala výroba zmrazených jahod, zejména pak z IERiGEZ u Polska, FruitVeb u Maďarska, Assomela u Itálie a ministerstva zemědělství u Španělska.
Dovezená a vyvezená množství byla získána z Eurostatu.
(58) Je třeba uvést, že údaje o spotřebě obsahují rovněž objemy zmrazených jahod, které byly uskladněny.
Jelikož však nebylo možno obdržet věrohodné údaje o prodeji a skladových zásobách od všech výrobců obdobného výrobku, považují se údaje o celkové výrobě obdobného výrobku od výrobců ve Společenství za věrohodný zdroj.
(59) Jak je uvedeno v tabulce výše, spotřeba zmrazených jahod ve Společenství byla v posuzovaném období poměrně stabilní s výjimkou roku 2004, kdy se spotřeba ve srovnání s předchozím rokem zvýšila o 13 %.
Toto zvýšení lze však vysvětlit kombinací návratu k vysoké úrovni výroby ve Společenství díky dobré úrodě a pokračujícím velkoobjemovým dovozům.
V období šetření se spotřeba stabilizovala na úrovni let 2002 a 2003.
17. DOVOZY DO SPOLEČENSTVÍ Z ČLR
17.1.
Objem a podíl na trhu dovozů dotčeného výrobku
(60) Vývoj dovozů z dotčené země byl z hlediska objemu a podílu na trhu následující:
Zdroj: Eurostat.
Objem dovozu _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
ČLR (v tunách) _BAR_ 8941 _BAR_ 37925 _BAR_ 30622 _BAR_ 43025 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 424 _BAR_ 342 _BAR_ 481 _BAR_
Tržní podíl dovozů _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
ČLR _BAR_ 4 % _BAR_ 18 % _BAR_ 13 % _BAR_ 20 % _BAR_
(61) Zatímco spotřeba zmrazených jahod zůstala v posuzovaném období poměrně stabilní, dovozy z dotčené země se za stejné období zvýšily o přibližně 381 %.
V důsledku toho se odhadovaný tržní podíl ČLR během posuzovaného období podstatně zvýšil z 4 % v roce 2002 na 20 % v období šetření.
17.2.
Dovozní ceny a cenové podbízení
Zdroj: Eurostat.
EUR/t _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Dovozní ceny z ČLR _BAR_ 745 _BAR_ 738 _BAR_ 605 _BAR_ 461 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 81 _BAR_ 62 _BAR_
(62) Výše uvedená tabulka znázorňuje vývoj průměrných cen dovozů z ČLR.
Za posuzované období ceny postupně klesly o celkem 38 %.
(63) Srovnání prodejních cen na trhu Společenství za období šetření bylo provedeno pomocí cen vzorku výrobního odvětví Společenství a dovozů z dotčené země.
Příslušnými prodejními cenami byly u vzorku výrobního odvětví Společenství ceny uplatňované vůči nezávislým odběratelům, upravené v případě potřeby na úroveň ceny ze závodu, tzn. bez nákladů na dopravu v rámci Společenství a po odečtení všech srážek a slev.
Tyto ceny byly srovnány s prodejními cenami účtovanými čínskými vyvážejícími výrobci po odečtení srážek a slev a po případné úpravě na cenu CIF na hranice Společenství prostřednictvím příslušné úpravy o náklady na celní odbavení a o podovozní náklady.
(64) Srovnáním bylo zjištěno, že v průběhu období šetření se dotčený výrobek ve Společenství prodával oproti cenám ve výrobním odvětví Společenství za podbízivé ceny podražené o 6,0 % podle údajů předložených spolupracujícími výrobci a o 6,4 % podle údajů Eurostatu zahrnujících veškeré dovozy při vyjádření jako procento ceny ve výrobním odvětví Společenství nižší.
Z této míry podbízení a z cenového vývoje ve výrobním odvětví Společenství (viz 74. bod odůvodnění), jenž je uveden níže, je zřejmé, že již dříve došlo k zásadnímu poklesu cen.
18. SITUACE VÝROBCŮ VE SPOLEČENSTVÍ
(65) V souladu se zavedenou praxí jsou v následujících bodech odůvodnění údaje shromážděné při šetření újmy rozděleny do dvou částí.
První z nich se týká výrobního odvětví Společenství zastoupeného osmi do vzorku zařazenými společnostmi.
Druhá část se týká souboru dat o všech výrobcích dotčeného výrobku v rámci Společenství.
Tato data byla získána od národních úřadů a sdružení členských států, v nichž se dotčený výrobek vyráběl.
18.1.
Situace ve výrobním odvětví Společenství
(66) V souladu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení zahrnoval přezkum dopadu dumpingových dovozů na výrobní odvětví Společenství rovněž zhodnocení všech ekonomických činitelů a ukazatelů, které od roku 2002 do období šetření ovlivňovaly stav výrobního odvětví.
(67) Níže uvedené údaje o výrobním odvětví Společenství jsou souhrnnými informacemi za osm spolupracujících výrobců ve Společenství zahrnutých do vzorku.
Tyto údaje představují 26 spolupracujících výrobců, kteří předložili odpověď na výběr vzorku.
18.1.1.
Výroba, výrobní kapacita a využití kapacity
(68) Tato tabulka vyjadřuje vývoj výroby, výrobní kapacity a využití kapacity u do vzorku zařazených výrobců ve Společenství:
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Výroba (v tunách) _BAR_ 26000 _BAR_ 16555 _BAR_ 26912 _BAR_ 19198 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 64 _BAR_ 104 _BAR_ 74 _BAR_
Výrobní kapacita (v tunách) _BAR_ 34546 _BAR_ 36384 _BAR_ 39934 _BAR_ 39934 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 105 _BAR_ 116 _BAR_ 116 _BAR_
Využití kapacity (%) _BAR_ 75 % _BAR_ 46 % _BAR_ 67 % _BAR_ 48 % _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 60 _BAR_ 90 _BAR_ 64 _BAR_
(69) Z výše uvedené tabulky vyplývá, že výroba se za posuzované období snížila o 26 %, zatímco kapacita se zvýšila o 16 %.
Využití kapacity se za stejné období snížilo o 36 %.
Nižší využití kapacity souvisí s nárůstem kapacity pouze částečně.
Hlavním důvodem poklesu využití kapacity je snížení výroby, tzn. úroda v daném roce.
(70) Výroba zmrazených jahod je úzce spojena s výrobou čerstvých jahod.
Objem a kvalita sklizně je proto rozhodující pro objem výroby dotčeného výrobku.
Úroda roku 2003 byla špatná, což vedlo k zvýšení výroby, zatímco bohatá úroda roku 2004 vedla k opaku, čímž došlo k mírnému zvýšení úrovně výroby oproti roku 2002.
Mezi rokem 2004 a obdobím šetření poklesla výroba o 29 %.
Vezmeme-li však v úvahu skutečnost, že výroba zmrazených jahod závisí na objemu sklizně čerstvých plodů, nepovažuje se u tohoto výrobku pokles výroby mezi rokem 2004 a obdobím šetření za příslušný ukazatel újmy.
18.1.2.
Zásoby
(71) Níže uvedené údaje představují objem zásob vzorového výrobního odvětví Společenství na konci každého období.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Zásoby (v tunách) _BAR_ 10969 _BAR_ 9482 _BAR_ 21055 _BAR_ 13586 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 86 _BAR_ 192 _BAR_ 124 _BAR_
(72) Je třeba uvést, že v zájmu zachování chuťových a barevných vlastností je skladované zmrazené jahody obvykle nutno spotřebovat, a tedy prodat, do jednoho roku.
(73) V průběhu posuzovaného období došlo k výraznému zvýšení zásob.
Snížení skladových zásob v roce 2003 bylo důsledkem špatné úrody, která také v tomto roce následně ovlivnila dostupnost surovin ve výrobním odvětví Společenství.
V roce 2004 se zásoby výrazně zvýšily vzhledem k bohatému výnosu ze sklizně tohoto roku.
Ve srovnání s rokem 2002 se zásoby v roce 2004 zvýšily o 92 %.
Po tomto vrcholu se úroveň zásob v období šetření vrátila na běžnější hodnoty, ale stále byla o 24 % vyšší než v roce 2002.
Mezi rokem 2004 a obdobím šetření došlo k poměrně hromadnému výprodeji zásob s ohledem na zachování požadované kvality zmrazených jahod.
18.1.3.
Objem prodeje, tržní podíl a průměrné prodejní ceny
(74) Níže uvedené údaje představují objem zásob vzorového výrobního odvětví Společenství na konci každého období.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Objem prodeje vzorového výrobního odvětví Společenství (v tunách) _BAR_ 27428 _BAR_ 18201 _BAR_ 14647 _BAR_ 26240 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 66 _BAR_ 53 _BAR_ 96 _BAR_
Tržní podíl _BAR_ 13,6 % _BAR_ 8,5 % _BAR_ 6,2 % _BAR_ 12,5 % _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 63 _BAR_ 45 _BAR_ 92 _BAR_
Průměrné prodejní ceny (EUR/t) _BAR_ 934 _BAR_ 1382 _BAR_ 1019 _BAR_ 671 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 148 _BAR_ 109 _BAR_ 72 _BAR_
(75) Objem prodeje a tržní podíl výrobního odvětví Společenství v roce 2003 klesly v důsledku nedostatku surovin, tj. čerstvých jahod, v tomto roce.
Prodej a tržní podíl se v roce 2004 snížily i přes návrat na běžnou úroveň výroby.
Tento pokles odbytu vedl ke zvýšení zásob.
V období šetření se objem prodeje vrátil do původní výše, částečně výprodejem zásob.
K návratu k velkým objemům prodeje však došlo na úkor průměrné prodejní ceny, která zaznamenala výrazný pokles ze 1019 EUR/t v roce 2004 na 671 EUR/t v období šetření, tj. o 34 %.
(76) Průměrné ceny dotčeného výrobku prodávaného vzorovým výrobním odvětvím Společenství se za posuzované období snížily o 28 %, což vedlo k zásadnímu poklesu cen v období šetření.
Jak bylo uvedeno výše, pokles průměrných cen byl nejvýraznější mezi rokem 2004 a obdobím šetření, kdy došlo k poklesu prodejních cen o 34 %.
K hromadnému výprodeji zásob mezi rokem 2004 a obdobím šetření ovšem muselo dojít za velmi nízké ceny.
18.1.4.
Ziskovost, zhodnocení investic a peněžní tok
(77) Níže uvedená ziskovost se týká prodeje na trh Společenství a vyjadřuje se jako zisk z obratu, zhodnocení investic a peněžní tok.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Ziskovost prodejů ve Společenství _BAR_ 6,5 % _BAR_ 9,4 % _BAR_ –1,5 % _BAR_ –12,5 % _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 144 _BAR_ –23 _BAR_ –191 _BAR_
Zhodnocení investic _BAR_ 55 % _BAR_ 36 % _BAR_ –4 % _BAR_ –24 % _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 66 _BAR_ –7 _BAR_ –44 _BAR_
Peněžní tok (jako procento obratu) _BAR_ 2 % _BAR_ 3 % _BAR_ –1 % _BAR_ 0 % _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 143 _BAR_ –64 _BAR_ 5 _BAR_
(78) Výše uvedený zisk z obratu vykazuje mezi rokem 2002 a obdobím šetření strmý propad. Tento propad odpovídá poklesu o téměř 300 %.
Toto je zvláště závažné, jelikož po zjevně přiměřených ziscích za rok 2002 a 2003 následovaly neudržitelné ztráty ve výši 12,5 % v období šetření.
(79) Zisk z obratu, zhodnocení investic i peněžní tok svědčí o tom, že se za posuzované období situace do vzorku zařazených výrobců zhoršila.
18.1.5.
Investice a schopnost získat kapitál
(80) Tato tabulka znázorňuje trend investic u vzorového výrobního odvětví Společenství.
EUR _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Investice _BAR_ 3106428 _BAR_ 9963701 _BAR_ 10122277 _BAR_ 12131394 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 321 _BAR_ 326 _BAR_ 391 _BAR_
(81) I přes výše uvedený negativní vývoj ziskovosti se ve výrobním odvětví Společenství zvýšily jeho investice do dotčeného výrobku s cílem zvýšit jeho konkurenceschopnost.
Investice byly uskutečněny zejména do nových objektů a do modernizace objektů a zařízení chladíren.
Tyto kroky značnou měrou přispěly ke zvýšení efektivity vzorového výrobního odvětví Společenství.
(82) Komisi nebyly k posuzovanému období předloženy žádné doklady o nižší či vyšší schopnosti získat kapitál.
18.1.6.
Zaměstnanost, produktivita a mzdy
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Počet zaměstnanců _BAR_ 390 _BAR_ 301 _BAR_ 445 _BAR_ 368 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 77 _BAR_ 114 _BAR_ 94 _BAR_
Produktivita (t/zaměstnance) _BAR_ 67 _BAR_ 55 _BAR_ 60 _BAR_ 52 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 82 _BAR_ 91 _BAR_ 78 _BAR_
Mzdy (EUR) _BAR_ 2572050 _BAR_ 1644557 _BAR_ 2065347 _BAR_ 2182047 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 64 _BAR_ 80 _BAR_ 85 _BAR_
(83) Jak vyplývá z výše uvedeného, vzorové výrobní odvětví Společenství upravovalo počet zaměstnanců podle úrovně výroby.
Počet zaměstnanců dosáhl nejvyšší hodnoty v roce 2004 vzhledem k návratu k vysokým výrobním objemům po nízkých výsledcích roku 2003.
V důsledku poklesu výroby v období šetření došlo k poklesu hodnot u produktivity a zaměstnanosti.
Mzdové náklady se za posuzované období snížily.
Pokles produktivity na jednoho zaměstnance byl značnou měrou způsoben prudkým poklesem výroby v důsledku zvýšených dovozů.
Od investic uskutečněných výrobním odvětvím Společenství v průběhu období šetření se očekává zvýšení efektivity a produktivity odvětví ve střednědobém a dlouhodobém výhledu.
18.1.7.
Rozsah skutečného dumpingového rozpětí
(84) Dumpingová rozpětí jsou uvedena výše v oddíle o dumpingu.
Veškerá stanovená rozpětí s výjimkou rozpětí stanoveného u společnosti, jíž byl přiznán STH, leží jasně nad minimálními hodnotami.
Dále také vzhledem k objemům a cenám dumpingových dovozů nelze dopad skutečného rozpětí dumpingu považovat za zanedbatelný.
18.1.8.
Účinky dřívějšího dumpingu nebo subvencování
(85) Výrobní odvětví Společenství se nezotavuje z účinků dřívějšího dumpingu nebo subvencování, protože podobná šetření nebyla dříve provedena.
18.2.
Makroekonomické údaje o celkové výrobě ve Společenství
(86) Následující údaje se týkají celkové výroby ve Společenství.
(87) Jak již bylo uvedeno v části o spotřebě, nejsou k dispozici žádné oficiální údaje o celkovém objemu prodeje ve Společenství.
Pro odhad celkového objemu prodeje ze strany výrobců působících na trhu Společenství byla výroba těchto výrobců snížena o množství na vývoz.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Objem výroby na prodej (výroba minus vývoz) (v tunách) _BAR_ 139705 _BAR_ 108865 _BAR_ 145596 _BAR_ 124320 _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 78 _BAR_ 104 _BAR_ 89 _BAR_
Tržní podíl _BAR_ 69 % _BAR_ 51 % _BAR_ 61 % _BAR_ 59 % _BAR_
Ukazatele (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 74 _BAR_ 89 _BAR_ 86 _BAR_
(88) Jak bylo uvedeno výše, základ tabulky tvoří příslušný objem výroby po odečtení vývozů.
Tabulka tak uvádí objemy na prodej, které by se buď prodaly během stejné sezóny, nebo by se uskladnily a pak prodaly v průběhu sezóny následující.
Tyto údaje jsou tedy odvozeny spíše od výroby než od prodeje.
Výše uvedené údaje však mohou vypovídat o poklesu za sledované období, a to jak z hlediska celkových objemů prodeje (– 11 %), tak tržního podílu (– 14 %) celého výrobního odvětví Společenství.
18.3.
Závěr o újmě
(89) Především se uvádí, že u níže uvedených ukazatelů újmy byly za posuzované období zaznamenány negativní trendy: prodejní ceny a objemy, ziskovost, zásoby, využití kapacit, výroba, zaměstnanost, mzdy, produktivita, peněžní tok a tržní podíl.
S ohledem na výše uvedené důvody se však trendy u výroby a využití kapacit nepovažují u tohoto výrobku za vhodné ukazatele újmy.
Naopak pozitivní vývoj byl zjištěn u investic a výrobních kapacit.
(90) Připomíná se, že v průběhu posuzovaného období došlo k nárůstu objemu dumpingových dovozů dotčeného výrobku z ČLR o více než 300 %, přičemž prodejní cena značně klesla (– 38 %).
Dále byly v období šetření prodejní ceny výrobního odvětví Společenství zásadně sníženy podbízivými cenami dumpingových dovozů dotčeného výrobku, a to o 6 %.
(91) Následkem toho došlo v posuzovaném období k zásadnímu zhoršení situace výrobního odvětví Společenství.
Stav zásob se zvýšil o 24 % a ke konci roku 2004 dosáhl závažné výše.
Zároveň došlo v roce 2004 k výraznému snížení prodejních cen a zejména objemu prodeje.
Až v období šetření se objem prodeje vrátil na úroveň roku 2002, avšak na úkor cen, které byly sníženy na neudržitelnou úroveň.
I přes investice průběžně realizované v odvětví za účelem zvýšení jeho konkurenceschopnosti se v důsledku tohoto snižování cen propadla úroveň ziskovosti za období šetření na – 12,5 %.
Rovněž došlo k poklesu peněžního toku a zhodnocení investic, které za období šetření dosáhly záporných hodnot.
(92) Za sledované období dále také došlo k poklesu produktivity i celkového počtu zaměstnaných osob.
(93) Újma tedy spočívá především v poklesu ceny spolu s navýšením zásob.
V důsledku tohoto vznikly výrobcům ve Společenství v období šetření značné ztráty.
(94) S přihlédnutím ke skutečnosti, že spotřebu v rámci celého Společenství a tržní podíly celého výrobního odvětví Společenství bylo nutno odhadnout, bylo dbáno na omezení tohoto aspektu analýzy újmy na výrobní odvětví Společenství zahrnuté do vzorku.
(95) S ohledem na všechny tyto činitele je prozatímním závěrem, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu ve smyslu článku 3 základního nařízení.
D. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI
19. ÚVODNÍ POZNÁMKA
3 odst. 6 a 7 základního nařízení bylo rovněž přezkoumáno, zda existuje příčinná spojitost mezi dumpingovými dovozy z ČLR a újmou vzniklou výrobnímu odvětví Společenství.
Kromě těchto dumpingových dovozů byly rovněž přezkoumány jiné známé činitele, které mohly ve stejné době způsobit újmu výrobnímu odvětví Společenství, a to s cílem zajistit, aby dumpingovým dovozům nebyla připsána újma způsobená těmito jinými činiteli.
20. DOPAD DOVOZŮ Z ČLR
(97) Připomíná se, že za posuzované období se objemy dovozu z ČLR zvýšily o přibližně 380 % a jejich tržní podíl vzrostl téměř čtyřnásobně.
Dále také, jak je uvedeno v 62. bodu odůvodnění, došlo k poklesu cen dovozů z ČLR o 38 % a docházelo k významnému cenovému podbízení.
(98) Výrobní odvětví Společenství na vysoké objemy dovozů za výrazně snížené ceny zareagovalo snížením svých prodejních cen v roce 2004.
I přes toto snížení zůstala průměrná prodejní cena čínských dovozů o více než 30 % nižší než cena u výrobního odvětví Společenství.
V důsledku toho došlo v této sezóně k výraznému propadu prodeje ze Společenství a výrobcům ve Společenství zůstaly ke konci roku velmi vysoké skladové zásoby.
Vzhledem k omezené kapacitě chladíren a zejména s přihlédnutím ke skutečnosti, že zmrazené jahody mají omezenou životnost, bylo nutno zásoby z konce roku 2004 v průběhu období šetření vyprodat.
Jelikož v období šetření čínské ceny ve srovnání s rokem 2004 dále klesly, bylo výrobní odvětví Společenství v zájmu vyprodání těchto zásob nuceno své ceny dále snížit (o téměř 24 %).
Prodej v období šetření byl uskutečňován pod hranicí ziskovosti a není již dále udržitelný.
Situace výrobního odvětví Společenství byla v období šetření dále ztížena masivním nárůstem objemu dovozů z ČLR o více než 40 %.
Je proto zřejmé, že existuje silná spojitost mezi značným zvýšením objemu dovozů za stále nižší ceny a újmou zjištěnou výrobním odvětvím Společenství.
21. DOPAD DOVOZŮ ZE TŘETÍCH ZEMÍ
(99) Objem nečínských dovozů se za posuzované období snížil o 20 %.
Je proto velmi nepravděpodobné, že by dovozy z některých třetích zemí, např. z Maroka, jakýmkoli výrazným způsobem přispěly k újmě vzniklé výrobnímu odvětví Společenství.
Naopak by z tohoto vyplývalo, že u vyvážejících výrobců z třetích zemí rovněž došlo ke ztrátě tržního podílu v důsledku dovozů z ČLR.
Navíc byly v období šetření průměrné dovozní ceny z jiných třetích zemí o 78 % vyšší než dovozní ceny z ČLR a o 20 % vyšší než ceny u vzorku výrobního odvětví Společenství.
Na základě snižujícího se tržního podílu a relativně vysoké cenové úrovně lze tedy mít prozatímně za to, že prodej od vyvážejících výrobců z třetích zemí nezpůsobil výrobnímu odvětví Společenství újmu.
V následující tabulce jsou uvedeny objemy dovozů a průměrné ceny u dovozů pocházejících z hlavních dalších třetích zemí (tzn. Maroka a Turecka).
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Dovoz z Maroka (v tunách) _BAR_ 25532 _BAR_ 35253 _BAR_ 47079 _BAR_ 30406 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 138 _BAR_ 18 _BAR_ 119 _BAR_
Průměrné ceny (EUR/t) _BAR_ 820 _BAR_ 994 _BAR_ 824 _BAR_ 691 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 12 _BAR_ 100 _BAR_ 84 _BAR_
Tržní podíl _BAR_ 11,7 % _BAR_ 15,0 % _BAR_ 18,7 % _BAR_ 13,0 % _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 128 _BAR_ 160 _BAR_ 111 _BAR_
Dovoz z Turecka (v tunách) _BAR_ 10503 _BAR_ 9312 _BAR_ 7089 _BAR_ 6121 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 89 _BAR_ 67 _BAR_ 58 _BAR_
Průměrné ceny (EUR/t) _BAR_ 1394 _BAR_ 1659 _BAR_ 1514 _BAR_ 1337 _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 119 _BAR_ 109 _BAR_ 96 _BAR_
Tržní podíl _BAR_ 4,8 % _BAR_ 4,0 % _BAR_ 2,8 % _BAR_ 2,6 % _BAR_
Index (2002 = 100) _BAR_ 100 _BAR_ 82 _BAR_ 58 _BAR_ 54 _BAR_
22. DOPAD ZMĚN VE VÝVOZNÍCH VÝKONECH VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(100) Bylo rovněž namítnuto, že k újmě vzniklé výrobnímu odvětví Společenství přispěl pokles vývozních výkonů, zejména pak na trh USA.
Podle údajů Eurostatu se vývozy ze Společenství za posuzované období opravdu snížily z přibližně 19000 tun v roce 2002 na 15000 tun v roce 2005.
Ve srovnání s trhem Společenství je však celkový význam vývozního trhu poměrně omezený a vývoz ve skutečnosti odpovídá méně než 10 % spotřeby ve Společenství za celé posuzované období.
(101) V případě ukazatelů, u nichž nelze rozlišovat mezi trhem Společenství a vývozním trhem, jako např. u výroby a využití kapacit či u investic a zaměstnanosti, jejich záporný vývojový trend jasně přesáhl míru, kterou by bylo možno přisoudit vývozním výkonům.
Proto je nutno chápat negativní vývoj těchto ukazatelů jako důsledek snížení prodejů na trhu Společenství a snížení prodeje na vývoz.
(102) V případě ziskovosti, peněžního toku a zhodnocení investic je jejich negativní vývoj částečně výsledkem nucené nízké míry využití kapacit ve výrobním odvětví Společenství v důsledku výše uvedeného negativního vývoje objemů prodeje jak ve Společenství, tak na vývozních trzích.
Prodejní ceny výrobního odvětví Společenství byly rovněž pod silným tlakem dumpingových dovozů, které také negativním způsobem přispěly k těmto ukazatelům.
(103) A proto i když mohly nižší vývozní výkony výrobního odvětví Společenství přispět k vzniklé újmě, jejich celkový vliv nemůže být považován za významný a nemůže narušit příčinnou spojitost mezi dumpingovými dovozy a újmou vzniklou výrobnímu odvětví Společenství.
23. DOPAD NIŽŠÍ VÝROBY VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ A ÚDAJNÉ SNÍŽENÍ SPOTŘEBY
(104) Jednou zúčastněnou stranou bylo namítnuto, že významným spolupůsobícím činitelem způsobivším újmu výrobnímu odvětví Společenství je špatná úroda z let 2002 a 2003 a snížení výroby spojené s nedostatkem suroviny, tzn. čerstvých jahod, v těchto letech.
Je jasné, že špatná sklizeň opravdu vedla ke snížení výroby. Pravděpodobně však nejde o hlavní příčinu způsobené újmy.
Nižší objemy výroby a prodeje doprovázel pokles cen, avšak obvykle bývá důsledkem špatné sklizně a nižší nabídky cenový růst.
Přezkum ziskovosti výrobního odvětví Společenství za posuzované období navíc prokazuje, že odvětví bylo stále ziskové až do roku 2004, kdy došlo k výraznému poklesu cen dovozů z ČLR.
(105) Bylo rovněž namítnuto, že se na trhu Společenství snížila spotřeba dotčeného výrobku a že důvodem stojícím za újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství je právě toto snížení a nikoli dumpingové dovozy z ČLR.
Připomíná se, že údaje o spotřebě v tomto šetření byly odvozeny od údajů o výrobě a že výsledné číselné vyjádření spotřeby mohlo být ovlivněno započítáním skladových zásob výrobku.
Možnost mírného poklesu spotřeby v roce 2004 proto nelze vyloučit.
Tento pokles by měl vliv na objem prodeje výrobního odvětví Společenství.
Avšak i kdyby opravdu došlo v posuzovaném období k poklesu spotřeby, připomíná se, že dovozy z ČLR se za posuzované období zvýšily o 381 %, přičemž cena za toto období klesla o 38 %.
Proto se má za to, že jakýkoli případný pokles spotřeby nemůže představovat jedinou příčinu způsobené újmy.
24. DOPAD ÚDAJNÝCH STRUKTURÁLNÍCH NEDOSTATKŮ U VÝROBCŮ VE SPOLEČENSTVÍ
(106) Rovněž bylo namítnuto, že problémy výrobního odvětví Společenství souvisejí se strukturálními problémy odvětví, a to včetně systému výroby, jehož efektivitu by bylo možno zvýšit.
V tomto ohledu však nebyly předloženy žádné konkrétní důkazy.
I za předpokladu, že výrobní odvětví v posuzovaném období trpělo strukturálními nedostatky, se uvádí, že v odvětví byly v posuzovaném období průběžně uskutečňovány investice.
Cílem těchto investic bylo další zvyšování efektivity odvětví.
(107) Finanční výsledky a konkurenceschopnost výrobního odvětví Společenství byly kvalitní, dokud se neobjevily velké dovozní objemy dumpingových výrobků pocházejících z ČLR.
Přezkoumanými ukazateli se znovu prokazuje, že se újma projevila až se zahájením dovozů značných objemů čínských zmrazených jahod za dumpingové ceny.
Proto se má prozatímně za to, že veškeré případné strukturální nedostatky nemohly být jedinou či hlavní příčinou způsobené újmy.
25. DOPAD TVRZENÍ O SPEKULATIVNÍCH PODNIKATELSKÝCH ROZHODNUTÍCH VÝROBCŮ VE SPOLEČENSTVÍ
(108) Některé zúčastněné strany uvedly, že příčinou újmy vzniklé výrobnímu odvětví Společenství byla spekulace s cenami a zásobováním trhu Společenství zmrazenými jahodami a že následné ztráty vznikly vlastním zaviněním.
Bylo tvrzeno, že polští výrobci při špatné sklizni roku 2003 udržovali uměle vysoké ceny snížením dodávek zmrazených jahod a že tato strategie pokračovala rovněž v sezóně 2004, čímž bylo uživatelské odvětví nuceno hledat alternativní dodávky v ČLR.
Ve výrobním odvětví Společenství tak vznikly značné zásoby, které bylo nutno vyprodat za ceny pod hranicí ziskovosti.
(109) Obvinění spojená s těmito tvrzeními o újmě vzniklé vlastním zaviněním však nebyla dále doložena.
Navíc také tato obvinění nepodporuje analýza do údajů o prodeji a zásobách do vzorku zahrnutých výrobců v Společenství, které byly blíže popsány v částech 18.1.2 a 18.1.3.
Vysoké ceny roku 2003 se shodují s vysokými nálady na suroviny v důsledku špatné sklizně v této sezóně.
Úroveň zásob ke konci tohoto období byla rovněž nejnižší zaznamenanou úrovní za posuzované období.
V roce 2004 se výroba vrátila na úroveň roku 2002 a tento nárůst doprovodil také pokles prodejních cen.
I přes pokles prodejních cen nebylo výrobní odvětví Společenství schopno prodat všechnu svou produkci v tomto roce, což vedlo k výraznému zvýšení zásob ke konci roku 2004.
V období šetření bylo výrobní odvětví Společenství nuceno prodejní ceny dále snižovat.
Toto snižování lze částečně přičíst potřebě vyprodat zásoby vytvořené za předchozí rok.
Avšak hlavním impulsem snižování cen byla potřeba reagovat na dumpingové dovozní ceny z ČLR, které se v tomto roce ve srovnání s rokem 2004 snížily o dalších 24 %.
(110) I kdyby bylo teoreticky možné, aby výrobní odvětví Společenství vyprodalo v roce 2004 větší část svých zásob, stalo by se tak za silně ztrátových cen.
Je proto jasné, že výrobní odvětví Společenství bylo v letech 2004 i 2005 v poškozující situaci.
Hlavním problémem, kterému toto odvětví čelilo, byl zvýšený objem dumpingových dovozů s nízkou cenou, které snížily ceny ve výrobním odvětví Společenství, a nikoli rozhodnutí vedení o načasování výprodeje zásob dotčeného výrobku.
26. DOPAD KOLÍSÁNÍ SMĚNNÉHO KURZU
(111) Dalším činitelem, který údajně způsobil danou újmu, je klesající směnný kurz amerického dolaru (na nějž je čínská měna CNY napojena) vůči euru.
Snížení hodnoty dolaru vůči euru činilo v posuzovaném období 34 %.
(112) Z hlediska rozpětí újmy mohlo snížení hodnoty dolaru podpořit vyšší vývozy dotčeného výrobku do Společenství.
Nejsou však žádné důkazy o souvislosti mezi pádem cen čínského dovozu na trh Společenství a snížením hodnoty dolaru vůči euru.
To prokazuje skutečnost, že pád cen čínského dovozu je vyšší než snížení hodnoty dolaru vůči euru a meziroční srovnání prokazuje výkyvy devizového kurzu, které se do dovozních cen nepromítly.
Například v období šetření činilo snížení hodnoty dolaru vůči euru přibližně 10 %, avšak pokles cen čínských dovozů činil 24 %.
27. ZÁVĚRY O PŘÍČINNÝCH SOUVISLOSTECH
(113) Je třeba připomenout, že v tomto případě jsou hlavním důkazem újmy snížení výroby spolu se zvýšením zásob a poklesem ceny vedoucí k snížené ziskovosti.
S přihlédnutím ke skutečnosti, že rychlým nárůstem dovozů z ČLR došlo k značnému snížení cen výrobního odvětví Společenství, neexistují žádné náznaky, že by význam výše uvedených dalších činitelů mohl být takový, aby narušil příčinnou spojitost mezi dovozy dumpingových výrobků z ČLR a podstatnou újmou vzniklou výrobnímu odvětví Společenství.
V průběhu šetření nedošlo ke zjištění žádných jiných dalších činitelů, které by mohly být příčinou této podstatné újmy.
(114) Na základě analýzy působení všech výše uvedených činitelů na situaci ve výrobním odvětví Společenství se má prozatímně za to, že existuje příčinná spojitost mezi dumpingovými dovozy z ČLR a podstatnou újmou vzniklou výrobnímu odvětví Společenství.
E. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
28. OBECNÉ ÚVAHY
(115) Bylo přezkoumáno, zda existují závažné důvody, které by mohly vést k závěru, že zavedení antidumpingových cel na dovozy z dotčené země by nebylo v zájmu Společenství.
Stanovení zájmu Společenství se zakládalo na zhodnocení různých příslušných zájmů, tj. zájmů výrobního odvětví Společenství, dovozců, zpracovatelů/uživatelů a dodavatelů.
Komise rozeslala dotazníky, zejména pak dovozcům a průmyslovým uživatelům zmrazených jahod.
29. ZÁJEM VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(116) Výrobní odvětví Společenství trpí přílivem levných dovozů zmrazených jahod z ČLR.
Rovněž se připomíná, že výše uvedené hospodářské ukazatele výrobního odvětví Společenství prokazují zhoršování finančních výsledků v průběhu posuzovaného období.
S přihlédnutím k charakteru újmy (tj. zejména pokles cen a ničení zisků) a k vzestupnému trendu dovozů dotčeného výrobku by došlo v případě neexistence opatření k dalšímu zhoršení situace výrobního odvětví Společenství.
(117) Šetřením bylo prokázáno, že výroba ve Společenství obsahuje značný počet výrobců působících v mrazírenském průmyslu, kteří ve výrobě a prodeji dotčeného výrobku zaměstnávají přibližně 2700 osob.
Zmrazené jahody jsou důležitým výrobkem celého mrazírenského průmyslu Společenství.
U výrobců, kteří odpověděli na formulář pro výběr vzorku, se dotčený výrobek na obratu celého podniku podílel více než 10 %.
Nezavedení opatření by vedlo k dalšímu snižování cen a výrobcům ve Společenství by vznikly další výrazné ztráty.
S ohledem na špatnou finanční situaci výrobců ve Společenství lze předpokládat, že v případě nezavedení opatření by byli někteří výrobci ve Společenství nuceni ukončit výrobu již v krátkodobém výhledu.
Proto je pravděpodobné, že by došlo k výraznému snížení odhadovaného počtu 2700 pracovních míst.
Dále je v případě nezavedení opatření vysoce pravděpodobné, že by v různých uživatelských odvětvích vznikla ve střednědobém a dlouhodobém výhledu nedostatečná nabídka, jelikož by zemědělci v důsledku poklesu cen jahod již nepěstovali jahody určené pro zpracovatelský průmysl.
Účinek ztráty pracovních sil by byl v tomto odvětví pociťován zvláště těžce, jelikož se řada výrobců v rámci výrobního odvětví Společenství nachází na venkově a má zásadní význam pro míru zaměstnanosti místního obyvatelstva.
Vzhledem k výše uvedenému by bylo zavedení antidumpingových opatření pro výrobní odvětví Společenství zjevným přínosem.
(118) V případě zavedení antidumpingových opatření by byli výrobci ve Společenství schopni zvýšit ceny na úroveň zajišťující přiměřené ziskové rozpětí a obnovit spravedlivou hospodářskou soutěž mezi výrobním odvětvím Společenství a vyvážejícími výrobci z ČLR.
Zavedení opatření by výrobnímu odvětví Společenství rovněž umožnilo pokračovat v procesu restrukturalizace.
(119) Proto se má prozatímně za to, že by antidumpingová opatření byla v zájmu výrobního odvětví Společenství.
30. ZÁJEM DOVOZCŮ, KTEŘÍ NEJSOU VE SPOJENÍ
(120) Na dotazník odpověděli čtyři dovozci, kteří nejsou ve spojení.
Prostřednictvím písemných a ústních podání se vyjádřil rovněž jeden další dovozce, jenž není ve spojení, a tři sdružení dovozců.
(121) Tři ze čtyř společností, které odpověděly na dotazník, vyplnily část o objemu dovozů.
Tento objem tvoří méně než 5 % celkových dovozů dotčeného výrobku z ČLR v průběhu období šetření.
(122) Jeden spolupracující dovozce souhlasil se zavedením opatření s tím, že by tato opatření byla stanovena na omezenou dobu a jejich forma by umožňovala účinnou hospodářskou soutěž.
(123) Dva spolupracující dovozci byli proti zavedení opatření a zdůraznili, že by toto zavedení nebylo v zájmu Společenství, jelikož je problém omezen pouze na Polsko, přičemž zájem jediného výrobního odvětví jediného členského státu by měl být zvážen proti zájmům několika jiných členských států, v nichž mohou dovozcům po zavedení antidumpingových cel vzniknout hospodářské ztráty.
Tito dovozci dále vyjádřili názor, že zavedení opatření by bránilo jejich stykům s vyvážejícími výrobci v ČLR a pomoci poskytované těmto výrobcům v podobě odborné přípravy a vzdělávání.
(124) Cílem antidumpingových opatření však není zakazovat dovoz či klást překážky činnosti dovozců ve Společenství.
Je třeba uvést, že všichni spolupracující dovozci rovněž nakupují značné objemy zmrazených jahod od polských výrobců ve Společenství a že podnikatelská činnost těchto společností zahrnuje také další zpracování dotčeného výrobku.
(125) Kromě toho by měl být celkový účinek cla na výkony dovozců minimální.
Dovozci obvykle nakupují rozsáhlý sortiment různých potravinářských výrobků.
Zmrazené jahody obvykle nepředstavují více než 10 % celkových dovozů uskutečněných těmito dovozci.
Účinek cla se tak patrně rozpustí.
(126) Avšak s přihlédnutím ke skutečnosti, že dovozci v tomto odvětví obchodují jak s polskými, tak čínskými dodávkami, a vzhledem k mírné celní sazbě, která by byla zavedena, by nebyl trh dovozům z ČLR uzavřen a předpokládaný dopad na dovozce není zásadní.
K dispozici jsou rovněž alternativní zdroje dodávek z jiných třetích zemí, pro něž antidumpingová cla neplatí (např. Maroko).
31. ZÁJEM UŽIVATELŮ
31.1.
Úvodní poznámka
(127) Odpověď na zaslaný dotazník předložilo devět uživatelských společností, tj. zpracovatelů zmrazených jahod.
Některé tyto předložené dotazníky však byly v nedostatečné kvalitě a chyběly v nich důležité údaje o nákupu a použití dotčeného výrobku a o příslušných nákladech.
Podání rovněž uskutečnila tři sdružení zpracovatelů a jeden další zpracovatel.
Všechny uživatelské organizace a zpracovatelé, kteří vyjádřili zájem o řízení, byli proti zavedení opatření.
Uživatelské společnosti, které předložily ve vyplněném dotazníku relevantní údaje o nákupu, představovaly celkem dalších 12 % dovozů do Společenství z dotčené země (ke 4 % představovaným dovozci).
Podle vlastního tvrzení představují uživatelská sdružení, která uskutečnila podání, prostřednictvím svých členů 170000 tun neboli 80 % celkové spotřeby zmrazených jahod ve Společenství.
31.2.
Použití zmrazených jahod
(128) Zmrazené jahody jsou popisovány jako polotovar určený především k dalšímu zpracování, ačkoli menší část se prodává do maloobchodu k přímé spotřebě.
Odhaduje se, že přímá spotřeba zmrazených jahod v pohostinství a domácnostech nepřekračuje 20000 tun ročně.
Hlavními uživateli zmrazených jahod jsou zpracovatelé podnikající ve výrobě džemů, ovocných přípravků používaných především v mlékárenském průmyslu a dále ve výrobě ovocných nápojů.
Výroba jahodového džemu ve Společenství je poměrně stálá a odhaduje se na 230000 až 250000 tun ročně.
Odhadovaná spotřeba zmrazených jahod by v tomto odvětví činila přibližně 100000 tun ročně.
Oproti výrobě džemů, želé a marmelád zaznamenalo odvětví ovocných přípravků a zejména mlékárenského průmyslu za stejné období stabilní růst.
Jahoda je oblíbenou příchutí ovocných přípravků v mlékárenství a hraje důležitou roli v celkové výrobě v obou těchto odvětvích.
Odhaduje se, že zhruba 110000 tun jahod spotřebuje odvětví čerstvých mléčných výrobků a zmrzliny.
I přes svůj stálý význam je jahodová příchuť jako součást celkové výroby nápojů s ovocnou příchutí mnohem omezenější, než je tomu u džemů a ovocných přípravků.
(129) Souhrnně se tedy, pokud ponecháme stranou segment ovocných přípravků (protože se nejedná o koncové výrobky prodávané spotřebitelům), zmrazené jahody používají zejména v segmentu výroby džemů a v mlékárenství, a to ve zhruba stejných množstvích.
31.3.
Nedostatečné dodávky a potřeba různých zdrojů zmrazených jahod
(130) Průmyslovými odvětvími využívajícími zmrazené jahody bylo uvedeno, že základem jejich výroby je zajišťování nákupu různých odrůd a jakostí zmrazených jahod, jelikož receptury v oboru využívané obvykle obsahují směs jahod z různých zdrojů.
Různé preference a požadavky spotřebitelů v EU rovněž představují činitel, jenž přispívá ke skutečnosti, že se celé odvětví spoléhá na celou řadu zdrojů surovin.
Spolupracující uživatelé rovněž obdobně tvrdili, že pro zajištění celoročního zásobování zmrazenými jahodami o dostatečném množství jsou nezbytné dodávky z řady různých zdrojů.
Zpracovatelské společnosti spolupracující na šetření namítly, že zavedením opatření by vznikla nedostatečná nabídka zmrazených jahod v odvětví, a to jak z hlediska objemů, tak různých jakostí potřebných ve výrobě.
Dále by zavedení opatření působilo proti značným investicím uskutečněným čínskými vyvážejícími výrobci a podporovaným uživateli s ohledem na plnění veškerých bezpečnostních norem vyvážejícími výrobci v ČLR.
(131) Výroba zmrazených jahod se v EU soustředí zejména v Polsku, kde se výroba téměř výhradně zaměřuje na mrazení jahodové odrůdy Senga Sengana.
Tato odrůda jahody je odvětvím zpracování ovoce ceněna, jelikož si při procesu mrazení zachovává své barevné a chuťové vlastnosti.
Rozsáhlá skladovací kapacita polských výrobců zmrazených jahod umožňuje celoroční rozvržení dodávek, i když v Polsku každoročně probíhá pouze jedna sklizeň čerstvých jahod.
Zdá se, že polské zmrazené jahody jsou společně s dovozovými zdroji, které nebudou antidumpingovými cly zasaženy (Turecko a Maroko), schopny zajistit stabilní dodávky všech odrůd jahod požadovaných zpracovatelským průmyslem (zejména odvětvím výroby džemů).
(132) Výrobci v ČLR začali v roce 2003 vyvážet zmrazené jahody ve zvýšeném množství, viz 60. bod odůvodnění.
V tomto roce se dovozy z ČLR zvýšily o 324 %.
Zdá se, že veškeré další zdroje zásobování poskytly zpracovatelům ve Společenství odrůdy a jakosti, které požadovali pro vyrobení shodných konečných výrobků.
Vývozy z ČLR obsahují řadu různých odrůd a jakostí zmrazených jahod, přičemž dodávky začínají v červnu a vrcholu dosahují v srpnu.
(133) Jak je však podrobněji uvedeno výše ve 124. bodu odůvodnění, cílem antidumpingových opatření není zakazovat dovoz či klást překážky činnosti potravinářskému průmyslu ve Společenství.
Cílem antidumpingových opatření by nebylo omezovat celoroční zásobování či přístupnost různých odrůd potřebných pro potravinářský průmysl.
Uživatelské odvětví naopak zdůraznilo, že dostupnost zmrazených jahod z Společenství a zejména z Polska je vzhledem ke specifickým vlastnostem odrůdy Senga Sengana zásadní pro výrobu širokého sortimentu výrobků jako jsou džemy, jogurty a ovocné přípravky.
Proto se musí mít za to, že zajištění návaznosti výroby ve Společenství je také v zájmu uživatelů.
Zdá se dokonce, že se zpracovatelé ve Společenství stále méně spoléhají na zmrazené jahody z ČLR, a to s ohledem na vzorce nákupu před rokem 2002 a na skutečnost, že se dovážejí významnější objemy z jiných zdrojů, jako je např. Turecko a Maroko.
Lze mít bezpečně za to, že vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je riziko nedostatečných dodávek způsobených antidumpingovými opatřeními možno vyloučit.
V tomto ohledu se uvádí, že jeden z hlavních výrobců džemů ve Společenství neuskutečnil přímý dovoz dotčeného výrobku z ČLR.
31.4.
Zvýšená cena surovin a nedostatek hospodářské soutěže
(134) Několik spolupracujících uživatelů uvádělo, že zavedením opatření by došlo k výraznému nárůstu nákladů, destabilizaci cen surovin a ohrožení hospodářské soutěže na evropském trhu, v důsledku čehož by zpracovatelům zbylo jako jediný zdroj dodávek zmrazených jahod Polsko.
Rovněž bylo namítnuto, že zvýšení nákladů na suroviny ve zpracovatelském průmyslu nelze při stávající struktuře trhu přenést na maloobchodní úroveň distribučního řetězce.
(135) Uživatelské odvětví doložilo, že dotčený výrobek představuje značnou část nákladů výroby džemů (přibližně 30–40 %).
Nicméně je třeba připomenout, že se džemy podle vlastního prohlášení tohoto odvětví obecně skládají ze směsi jahod z různých zdrojů, v níž jsou jahody čínského původu omezeny na přibližně 20 %.
Z analýzy dopadu vyplývá, že by společnosti musely nést pouze nárůst nákladů v přibližné výši 2,5 %.
Dále se také žádné zpracovatelské odvětví, tedy ani výrobci džemů ani výrobci mléčných výrobků, nespoléhají výhradně na výrobky obsahující zmrazené jahody.
Právě naopak – tyto výrobky obvykle tvoří pouze 10 % celkového obratu těchto společností.
Obecně je tedy pravděpodobné, že opatření bude mít pouze okrajový vliv na celkové náklady výroby a na ziskovost uživatelů.
(136) Navíc při počtu hospodářských subjektů působících na evropském trhu a při velkých objemech dovozů z řady třetích zemí zde není riziko, že by hospodářská soutěž na evropském trhu byla ohrožena i v případě značného snížení dovozů z ČLR.
31.5.
Závěr o zájmu uživatelů
(137) Vzhledem k výše uvedenému není pravděpodobné, že by antidumpingová opatření vedla na trhu Společenství k nedostatku dodávek nebo k nekonkurenční situaci na trhu Společenství, zejména proto, že si čínské zmrazené jahody patrně udrží současný podíl na trhu a že existuje celá řada vyvážejících výrobců z třetích zemí.
Z hlediska dopadu na uživatele bylo shledáno, že tento dopad by byl pouze okrajový a neměl by podstatný vliv na konkurenceschopnost a výkony potravinářského průmyslu.
Uživatelské odvětví navíc poukázalo na skutečnost, že polská výroba zmrazených jahod je pro odvětví zpracování ovoce nezbytná, a opatření napomáhající při zachování životaschopné výroby ve Společenství by v konečném důsledku bylo ku prospěchu uživatelského odvětví.
Proto se má prozatímně za to, že dopad na uživatele by nebyl zásadní.
32. ZÁJEM DODAVATELŮ
(138) V rámci tohoto šetření nepředložili informace žádní zemědělci.
Informace k tomuto odvětví byly proto získány z generálního ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova při Evropské komisi a od příslušných polských zemědělských orgánů, jelikož Polsko je v EU hlavním výrobcem jahod určených ke zmrazení.
Oproti výrobě v ostatních členských státech, která se soustřeďuje na trh čerstvými plody, je téměř celý objem jahod pěstovaných v Polsku určen ke zmrazení a dalšímu zpracování.
Z ukazatelů vyplývá, že odvětví pěstování jahod prochází konsolidací vedoucí k menšímu počtu farem o větší velikosti.
Odhaduje se, že počet komerčních výrobců v Polsku se snížil ze 153000 v roce 1996 ha 96700 v roce 2002.
Ačkoli se předpokládá, že se tento počet vzhledem ke konsolidaci v nedávných letech ještě dále snižoval, je stále jasné, že pro řadu zemědělských podniků v Polsku je pěstování jahod důležitou hospodářskou činností.
(139) Cena čerstvých jahod určených pro zpracovatelský průmysl již tradičně kolísá v závislosti na nabídce a objemu sklizně.
Od roku 2004 dále však ceny ležely pod úrovní nákladů výroby, což pro zemědělce znamenalo ztráty.
Hlavním uváděným důvodem tohoto vývoje je nárůst levných dovozů z ČLR, v jehož důsledku je výrobní odvětví Společenství nuceno snižovat surovinové náklady a nabízet zemědělcům stále nižší ceny.
V případě, že bude tento vývoj cen surovin pokračovat, se předpokládá značné riziko, že někteří zemědělci přestanou jahody pěstovat a vznikne nedostatečná nabídka zpracovatelskému odvětví.
Při zavedení opatření by bylo výrobní odvětví Společenství v pozici, kdy by mohlo prodávat dotčený výrobek za vyšší ceny a nabízet také vyšší ceny dodavatelům jahod.
(140) Je jasné, že dodavatelské odvětví by mělo z opatření prospěch, jelikož by díky nim mohlo fungovat na ziskové úrovni.
33. ZÁVĚR O ZÁJMU SPOLEČENSTVÍ
(141) Uložení opatření na dovoz zmrazených jahod pocházejících z ČLR by nepochybně bylo v zájmu výrobního odvětví Společenství.
Pokud jde o dovozce/obchodníky a o uživatelská výrobní odvětví, očekává se, že jakýkoli dopad na ceny zmrazených jahod bude pouze okrajový.
Ve srovnání s tímto by ztráty tržního podílu, snižování cen a finanční ztráty vzniklé výrobnímu odvětví Společenství a jeho dodavatelům surovin v případě nezavedení opatření byly jasně rozsáhlejší povahy.
(142) S ohledem na výše uvedené byl vyvozen předběžný závěr, že neexistují žádné přesvědčivé důvody pro to, aby antidumpingová cla na dovozy zmrazených jahod pocházejících z ČLR nebyla uložena.
F. PROZATÍMNÍ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
34. ROZPĚTÍ ODSTRAŇUJÍCÍ ÚJMU
(143) S ohledem na závěry učiněné ohledně dumpingu, újmy a zájmu Společenství by opatření měla být uložena, aby bylo zabráněno další újmě, která by byla způsobena výrobnímu odvětví Společenství dumpingovými dovozy z ČLR.
(144) Tato opatření by měla být zavedena na dostatečné úrovni pro odstranění újmy způsobené těmito dovozy, aniž by došlo k překročení zjištěného dumpingového rozpětí.
Při výpočtu nezbytné výše cla pro odstranění následků dumpingu způsobujícího újmu se přihlíželo k tomu, že jakákoli opatření by měla umožnit výrobnímu odvětví Společenství pokrýt své výrobní náklady a dosáhnout celkového zisku před zdaněním, kterého by mohlo v rozumné míře dosáhnout výrobní odvětví tohoto druhu z prodeje obdobného výrobku ve Společenství za běžných podmínek hospodářské soutěže, tj. za neexistence dumpingových dovozů.
Pro výpočet bylo použito ziskové rozpětí před zdaněním ve výši 6,5 % obratu na základě průměrné úrovně zisku dosahované před výskytem dumpingových dovozů v roce 2002.
K vysokým úrovním zisku za rok 2003 nebylo přihlédnuto, jelikož v tomto roce byly ceny i zisk výjimečně vysoké.
Na základě dostupných informací bylo tedy předběžně zjištěno, že ziskové rozpětí ve výši 6,5 % obratu lze považovat za přiměřenou úroveň, jejíž dosažení lze u výrobního odvětví Společenství očekávat, pokud by neexistoval dumping působící újmu.
Na tomto základě byla pro výrobní odvětví Společenství vypočtena cena obdobného výrobku, která nezpůsobuje újmu.
Cena, která nezpůsobuje újmu, byla získána připočtením uvedeného ziskového rozpětí ve výši 6,5 % k výrobním nákladům.
(145) Nezbytný cenový nárůst byl poté stanoven na základě srovnání váženého průměru dovozní ceny a průměrné ceny, která nezpůsobuje újmu.
K dovozním cenám byla přičtena 15,4 % úprava pokrývající běžné clo (14,4 %) a manipulační poplatky dovozce (1 %).
(146) Případné rozdíly vyplývající z tohoto srovnání byly následně vyjádřeny jako procentní podíl průměrné dovozní hodnoty CIF.
Z provedeného šetření vyplývá, že dotčený výrobek prodávaný na trhu Společenství vyvážejícími výrobci i výrobním odvětvím Společenství je srovnatelný.
Tento výpočet byl proto proveden na základě srovnání průměrů.
(147) Prozatímní vážená průměrná rozpětí, která způsobovala újmu, byla u společností, kterým bylo uděleno individuální zacházení nebo zacházení jako v zemi s tržním hospodářstvím, následující:
Yantai Yongchang Foodstuff _BAR_ 18,1 % _BAR_
Dandong Junao Foodstuff _BAR_ 12,6 % _BAR_
(148) Pro výpočet celostátní úrovně pro odstranění újmy pro všechny ostatní vývozce v ČLR je třeba připomenout nízkou úroveň spolupráce.
Proto bylo vypočítáno vážené průměrné rozpětí na základě a) rozpětí újmy u těch spolupracujících vývozců, jimž nebyl přiznán STH ani individuální zacházení, a b) rozpětí újmy nejvyšší ze společností, jimž nebyl přiznán STH ani individuální zacházení, jako zastoupení nespolupracujících subjektů.
Celostátní úroveň pro odstranění újmy byla 34,2 %, což představuje vážený průměr dvou výše uvedených prvků.
35. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
7 odst. 2 základního nařízení by měla být uložena prozatímní antidumpingová cla na dovozy dotčeného výrobku pocházejícího z ČLR.
Antidumpingová cla by měla být stanovena podle dumpingového rozpětí či rozpětí pro odstranění újmy, podle toho, které je nižší, v souladu s pravidlem o menším clu.
(150) Sazby antidumpingového cla pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění stávajícího šetření.
Vyjadřují tedy situaci zjištěnou u jednotlivých společností v průběhu tohoto šetření.
Tyto celní sazby (oproti celostátnímu clu uplatňovanému na "všechny ostatní společnosti") jsou proto výhradně použitelné pro dovozy výrobků pocházejících z dotčené země a vyrobených těmito společnostmi, konkrétně uvedenými právnickými osobami.
Na dovážené výrobky vyrobené jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení spolu se svým názvem a adresou, včetně subjektů ve spojení se společnostmi konkrétně uvedenými, se tyto sazby nevztahují a tyto výrobky podléhají celní sazbě použitelné na "všechny ostatní společnosti".
(151) Všechny žádosti o uplatňování sazeb antidumpingových cel pro jednotlivé společnosti (např. po změně názvu subjektu nebo po založení nových výrobních nebo prodejních subjektů) by měly být neprodleně zaslány Komisi [3] se všemi náležitými údaji, zejména s údaji o jakýchkoli změnách činnosti společnosti, které se týkají výroby, domácích a vývozních prodejů a které souvisejí např. s uvedenou změnou názvu nebo změnou výrobních a prodejních subjektů.
Bude-li to vhodné, bude nařízení příslušně pozměněno formou aktualizace seznamu společností, které požívají výhod individuálních celních sazeb.
(152) V zájmu zajištění správného uplatňování antidumpingového cla by nemělo zůstatkové clo platit pouze pro nespolupracující vyvážející výrobce, ale také pro výrobce, kteří v průběhu období šetření neuskutečnili žádný vývoz do Společenství.
(153) Navrhovaná prozatímní antidumpingová cla jsou následující:
Společnost _BAR_ Rozpětí pro odstranění újmy _BAR_ Dumpingové rozpětí _BAR_ Navrhované antidumpingové clo _BAR_
Yantai Yongchang Foodstuff _BAR_ 18,1 % _BAR_ 0 % _BAR_ 0 % _BAR_
Dandong Junao Foodstuff _BAR_ 12,6 % _BAR_ 31,1 % _BAR_ 12,6 % _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 34,2 % _BAR_ 66,9 % _BAR_ 34,2 % _BAR_
G. ZÁVĚREČNÉ USTANOVENÍ
(154) V zájmu řádného správního postupu je třeba stanovit období, v němž mohou dotčené strany, které se přihlásily ve lhůtě stanovené oznámením o zahájení, předložit svá písemná stanoviska a požádat o slyšení.
Kromě toho je třeba uvést, že závěry týkající se uložení cel pro účely tohoto nařízení jsou prozatímní a je možné, že budou muset být přezkoumány pro účel konečného cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovozy jahod, též vařených ve vodě nebo v páře, zmrazených, též s přídavkem cukru nebo jiných sladidel, pocházejících z Čínské lidové republiky, kódů KN 08111011, 08111019 a 08111090.
2. Sazba prozatímního antidumpingového cla použitelná na čistou cenu s dodáním na hranice Společenství, před zaplacením cla, pro výrobky popsané v odstavci 1 se stanoví takto:
Výrobce _BAR_ Antidumpingové clo % _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
Yantai Yongchang Foodstuff _BAR_ 0 _BAR_ A779 _BAR_
Dandong Junao Foodstuff _BAR_ 12,6 _BAR_ A780 _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 34,2 _BAR_ A999 _BAR_
3. Propuštění výrobku uvedeného v odstavci 1 do volného oběhu ve Společenství je podmíněno složením jistoty ve výši částky prozatímního cla.
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 20 nařízení (ES) č. 384/96, mohou zúčastněné strany požádat o zveřejnění závažných skutečností a úvah, na jejichž základě bylo přijato toto nařízení, předložit písemně svá stanoviska a požádat o ústní slyšení před Komisí ve lhůtě jednoho měsíce ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Podle čl. 21 odst. 4 nařízení (ES) č. 384/96 se mohou dotčené strany vyjádřit k uplatňování tohoto nařízení ve lhůtě jednoho měsíce ode dne jeho vstupu v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1552/2006
ze dne 17. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/07
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/07.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1520/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/07, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1553/2006
ze dne 17. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky obecné v oblastech ICES I a IIb plavidly plujícími pod vlajkou Spojeného království
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1554/2006
ze dne 18. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 19. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1555/2006
ze dne 18. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1039/2006 o zahájení stálého nabídkového řízení na další prodej cukru na trhu Společenství ze zásob intervenčních agentur Belgie, České republiky, Německa, Španělska, Irska, Itálie, Maďarska, Polska, Slovinska, Slovenska a Švédska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 40 odst. 2 písm. d) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Množství určená k dalšímu prodeji uvedená v současnosti v nařízení Komise (ES) č. 1039/2006 [2] odrážejí stav intervenčních zásob k 30. červnu 2006.
Od tohoto data intervenční agentury prodaly určitá množství a v případě Německa došlo k úplnému vyčerpání intervenčních zásob.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1539/2006 ze dne 13. října 2006, kterým se přijímá plán přidělující členským státům prostředky vyčleněné na hospodářský rok 2007 pro dodávky potravin z intervenčních zásob Společenství ve prospěch nejchudších osob ve Společenství [3], stanoví, že je třeba vyčlenit 33224 tun cukru z intervenčních zásob Společenství za účelem přidělení v členských státech podle přílohy I uvedeného nařízení.
(3) Tato množství je třeba zohlednit při uvádění do prodeje na vnitřním trhu Společenství prostřednictvím stálého nabídkového řízení.
(4) Za účelem zajištění řádné správy množství intervenčního cukru je třeba stanovit, že členské státy sdělí skutečně prodané množství.
(5) Nařízení (ES) č. 1039/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1039/2006 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Nařízení Komise (ES) č. 1039/2006 ze dne 7. července 2006 o zahájení stálého nabídkového řízení na další prodej cukru na trhu Společenství ze zásob intervenčních agentur Belgie, České republiky, Španělska, Irska, Itálie, Maďarska, Polska, Slovinska, Slovenska a Švédska".
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Intervenční agentury Belgie, České republiky, Španělska, Irska, Itálie, Maďarska, Polska, Slovinska, Slovenska a Švédska uvedou prostřednictvím stálého nabídkového řízení do prodeje na vnitřním trhu Společenství celkem 899896,41 tun cukru přijatého k intervenci a nabízeného k prodeji na vnitřním trhu.
Příslušná množství na členský stát jsou stanovena v příloze I."
3. V článku 4 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Nejpozději pátý pracovní den poté, co Komise stanoví minimální prodejní ceny, jí dotčené intervenční agentury sdělí podle vzoru uvedeného v příloze III množství, které bylo skutečně prodané v rámci dílčího nabídkového řízení."
4. Příloha I se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
5. Doplňuje se příloha III, jejíž znění je uvedeno v příloze II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1556/2006
ze dne 18. října 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 774/94, pokud jde o dovozní režim pro vepřové maso
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 774/94 ze dne 29. března 1994 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro vysoce jakostní hovězí maso, vepřové maso, drůbeží maso, pšenici, sourež a otruby, vedlejší mlýnské produkty a jiné zbytky [1], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [2], a zejména na článek 22 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1432/94 ze dne 22. června 1994, kterým se stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu v odvětví vepřového masa podle nařízení Rady (ES) č. 774/94 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro vepřové maso a některé další zemědělské produkty [3], bylo několikrát podstatně změněno [4].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Nařízení (ES) č. 774/94 otevřelo od 1. ledna 1994 nové roční celní kvóty pro některé produkty z odvětví vepřového masa.
Uvedené kvóty se mají používat po dobu neurčitou.
(3) Správa tohoto režimu by měla být založena na dovozních licencích.
Proto by měla být stanovena pravidla pro předkládání žádostí a pro údaje, které musejí figurovat v žádostech a v licencích, a to odchylně od článku 8 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5].
Kromě toho by licence měly být vydávány po době k uvážení a případně s uplatněním jednotné procentní sazby pro schválená množství.
V zájmu hospodářských subjektů by se mělo stanovit, že žádost lze vzít zpět po stanovení koeficientu přijetí.
(4) Nařízení (ES) č. 774/94 uvádí, že má být dovozní clo u některých produktů z odvětví vepřového masa stanoveno až do jistého množství na 0 %.
Aby se zajistila pravidelnost dovozu, mělo by být toto množství rozloženo do celého roku.
(5) Pro usnadnění obchodu mezi Společenstvím a třetími zeměmi mělo by být možné dovážet produkty z odvětví vepřového masa bez povinnosti dovážet je ze země původu, která však musí být ze statistických důvodů uvedena v kolonce 8 dovozní licence.
(6) Pro zajištění správné správy dovozních režimů je třeba, aby členské státy sdělovaly Komisi přesné informace o skutečně dovezených množstvích.
Aby nevznikaly nejasnosti, měl by se pro sdělování tohoto množství mezi členskými státy a Komisí používat pouze jednotný vzorový formulář.
(7) Aby se zajistila řádná správa režimu, měla by být stanovena jistota na dovozní licence v rámci uvedeného režimu produktu.
Odvrácení rizika spekulace a zneužití tohoto režimu v odvětví vepřového masa vyžaduje stanovení přesně formulovaných podmínek pro přístup hospodářských subjektů k tomuto režimu.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Při každém dovozu produktů uvedených v příloze I do Společenství, uskutečněném v rámci celních kvót otevřených v článku 2 nařízení (ES) č. 774/94, musí být předložena dovozní licence.
Množství produktů, na které se vztahuje uvedený režim, a sazba cla jsou obsaženy v příloze I.
Článek 2
Množství stanovené v příloze I se rozděluje během roku takto:
- 25 % v období od 1. ledna do 31. března,
- 25 % v období od 1. dubna do 30. června,
- 25 % v období od 1. července do 30. září,
- 25 % v období od 1. října do 31. prosince.
Článek 3
Dovozní licence podle článku 1 musí splňovat tyto podmínky:
a) žadatelem o dovozní licenci musí být fyzická nebo právnická osoba, která v době podání žádosti může hodnověrně prokázat příslušným orgánům členských států, že vykonává obchodní činnost se třetími zeměmi v odvětví vepřového masa po dobu alespoň posledních dvanácti měsíců. Z tohoto režimu jsou však vyloučena maloobchodní zařízení nebo restaurace prodávající své produkty konečným spotřebitelům;
b) v žádosti o licenci musí být uvedeno pořadové číslo a smí se vztahovat k produktům dvou různých kódů kombinované nomenklatury (KN) pocházejícím z jedné země. V takových případech musí být uvedeny v kolonce 16 všechny odpovídající kódy KN a jejich označení musí být uvedeno v kolonce 15.
Žádost o licenci se musí týkat minimálně 20 tun a maximálně 20 % množství, které je k dispozici pro období uvedené v článku 2;
c) v kolonce 8 žádosti o licenci a licence musí být uvedena země původu;
d) kolonka 20 žádosti o licenci a licence musí obsahovat jeden z údajů uvedených v příloze II části A;
e) kolonka 24 licence musí obsahovat jeden z údajů uvedených v příloze II části B.
Článek 4
1. Žádost o licenci lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v článku 2.
2. Žádosti o licence jsou přípustné pouze tehdy, pokud žadatel písemně prohlásí, že nepodal a že se zavazuje nepodat pro běžné období a na produkty uvedené v příloze I žádnou další žádost v členském státě, ve kterém svoji žádost podává, ani v žádném jiném členském státě.
Pokud žadatel podá více než jednu žádost týkající se produktů uvedených v příloze I, není přípustná ani jedna z jeho žádostí.
Každý žadatel však může podat několik žádostí o dovozní licence na produkty uvedené v příloze I, pokud tyto produkty pocházejí z různých zemí.
Tyto žádosti – vždy jedna pro každou zemi původu – by měly být podány příslušnému orgánu příslušného členského státu společně.
Měly být považovány za jednu jedinou žádost, ať již pokud jde o maximum uvedené v čl. 3 písm. b), tak pokud jde o uplatňování pravidla z druhého pododstavce tohoto odstavce.
3. Členské státy sdělí Komisi třetí pracovní den po uplynutí období pro podávání žádostí žádosti podané na každý z dotyčných produktů.
Toto sdělení musí obsahovat seznam žadatelů a přehled požadovaných množství.
Všechna tato sdělení včetně sdělení "žádné" musí být předána v elektronické podobě ve stanovený pracovní den podle vzoru uvedeného v příloze III v případě, že nebyla podána žádná žádost, a podle vzorů uvedených v přílohách III a IV v případě, že žádosti byly podány.
4. Komise rozhodne v nejkratší možné době, v jakém rozsahu lze vyhovět žádostem uvedeným v článku 3.
Pokud požadovaná množství překračují množství, která jsou k dispozici, stanoví Komise jednotnou procentní sazbu, v jejíž výši se žádosti schvalují.
V případě, kdy je procentuální sazba nižší než 5 %, může Komise rozhodnout, že žádnou žádost nevybere, a odpovídající jistoty se ihned uvolňují.
5. Hospodářský subjekt může vzít svou žádost o licenci zpět do 10 pracovních dní po zveřejnění jednotné procentuální sazby pro schválená množství v Úředním věstníku Evropské unie, pokud uplatnění této procentní sazby vede ke stanovení množství nižšího než 20 tun.
Členské státy musí o zpětvzetí žádosti informovat Komisi do pěti dní a ihned uvolnit jistotu.
6. Komise určí zbývající množství, které se doplní k množství, jež je k dispozici pro následující období téhož roku.
7. Licence se vydávají co nejdříve po rozhodnutí Komise.
8. Vydané licence jsou platné na celém území Společenství.
9. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru uvedeného v příloze V.
Článek 5
Pro účely používání čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 činí doba platnosti dovozních licencí 150 dní ode dne jejich skutečného vydání.
Licence však neplatí déle než do 31. prosince roku svého vydání.
Dovozní licence vydané na základě tohoto nařízení jsou nepřenosné.
Článek 6
V souvislosti s podáním žádostí o dovozní licence na všechny produkty uvedené v příloze I se skládá jistota ve výši 20 EUR na 100 kilogramů.
Článek 7
Ustanovení nařízení (ES) č. 1291/2000 se použijí, aniž jsou dotčena ustanovení tohoto nařízení.
8 odst. 4 uvedeného nařízení však nesmí množství dovážené podle tohoto nařízení překročit množství uvedená v kolonkách 17 a 18 dovozní licence.
Z toho důvodu se do kolonky 19 licence zapíše číslice "0".
Článek 8
Nařízení (ES) č. 1432/94 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VII.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1557/2006
ze dne 18. října 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1952/2005, pokud jde o o evidenci smluv a sdělování údajů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1952/2005 ze dne 23. listopadu 2005 o společné organizaci trhu s chmelem a o zrušení nařízení (EHS) č. 1696/71, (EHS) č. 1037/72, (EHS) č. 879/73 a (EHS) č. 1981/82 [1], a zejména na čl. 17 čtvrtou a pátou odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Po přijetí nařízení (ES) č. 1952/2005 je v zájmu jasnosti a účelnosti vhodné zrušit nařízení Komise (EHS) č. 776/73 ze dne 20. března 1973 o registraci smluv a o sdělování údajů v odvětví chmele [2] a nahradit jej novým zněním.
(2) Článek 14 nařízení (ES) č. 1952/2005 stanoví, že každá smlouva o dodávce chmele vypěstovaného ve Společenství uzavřená mezi producentem nebo sdružením producentů na jedné straně a kupujícím na straně druhé musí být evidována.
Je tedy třeba stanovit pravidla této evidence.
(3) Dodávky uskutečněné podle smluv uzavřených předem podle čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1952/2005 nemusí, především pokud jde o množství, odpovídat dohodnutým ustanovením. Pro získání přesných informací o odbytu chmele je proto nezbytné tyto dodávky rovněž evidovat.
(4) Aby se usnadnila evidence smluv uzavřených předem, je nutné stanovit, že tyto smlouvy mají být uzavřeny písemně a sděleny subjektu, který určí každý členský stát.
(5) U smluv jiných než smluv uzavřených předem je třeba, aby v případě nedostatku dalších dokladů byla jejich evidence možná na základě opisu faktur zaplacených za provedené dodávky.
(6) Článek 15 nařízení (ES) č. 1952/2005 stanoví, že členské státy a Komise si vzájemně sdělují údaje nezbytné pro uplatňování uvedeného nařízení.
Je tedy třeba stanovit pravidla týkající se těchto sdělení.
(7) V Irsku se již chmel nepěstuje, je tedy v zájmu jasnosti a účelnosti vhodné zrušit nařízení Komise (EHS) č. 1375/75 ze dne 29. května 1975 o podmínkách pro uznání seskupení producentů chmele v Irsku [3].
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Evidence stanovená v čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1952/2005 se vztahuje pouze na smlouvy týkající se chmelu sklizeného na území daného státu.
Článek 2
Subjekt, který určí členský stát v souladu s čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1952/2005, provede evidenci všech uskutečněných dodávek, přičemž rozlišuje smlouvy uzavřené předem, uvedené v čl. 14 odst. 2 uvedeného nařízení, a ostatní smlouvy.
Článek 3
Smlouvy uzavřené předem jsou písemné.
Producent nebo uznané seskupení producentů předá subjektu uvedenému v článku 2 jeden výtisk každé smlouvy uzavřené předem ve lhůtě jednoho měsíce po dni jejího uzavření.
Článek 4
Evidence jiných smluv než smluv uzavřených předem probíhá na základě opisu zaplacené faktury, který prodejce předá subjektu uvedenému v článku 2.
Prodejce může předat tyto opisy v průběhu dodávek nebo najednou, každopádně však do 15. března.
Článek 5
Členské státy sdělí elektronickou cestou Komisi pro každou sklizeň údaje stanovené v příloze nejpozději do 15. dubna roku následujícího po roce dané sklizně.
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 776/73 a (EHS) č. 1375/75 se zrušují.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1558/2006
ze dne 18. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2799/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o poskytování podpory pro odstředěné mléko a sušené odstředěné mléko určené k použití jako krmivo a pokud jde o prodej tohoto sušeného odstředěného mléka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 7 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2799/1999 [2] stanoví s přihlédnutím k faktorům uvedeným v čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1255/1999 výši podpory pro odstředěné mléko a sušené odstředěné mléko určené k použití jako krmivo. S ohledem na zvýšení tržní ceny sušeného odstředěného mléka na vnitřním trhu, růst tržních cen konkurenčních bílkovin, snížení zásob sušeného odstředěného mléka a pozitivní stav cen telat by částka podpory měla být stanovena na nulovou hodnotu, dokud bude současná situace přetrvávat.
(2) Nařízení (ES) č. 2799/1999 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(3) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 7 nařízení (ES) č. 2799/1999 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Výše podpory se stanoví na:
a) 0,00 EUR na 100 kg odstředěného mléka o obsahu bílkovin v tukuprosté sušině nejméně 35,6 %;
b) 0,00 EUR na 100 kg odstředěného mléka o obsahu bílkovin v tukuprosté sušině nejméně 31,4 %, avšak méně než 35,6 %;
c) 0,00 EUR na 100 kg odstředěného sušeného mléka o obsahu bílkovin v tukuprosté sušině nejméně 35,6 %;
d) 0,00 EUR na 100 kg odstředěného sušeného mléka o obsahu bílkovin v tukuprosté sušině nejméně 31,4 %, avšak méně než 35,6 %."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1559/2006
ze dne 18. října 2006
o minimálních požadavcích na jakost hrušek odrůdy Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2319/89 ze dne 28. července 1989 o minimálních požadavcích na jakost hrušek odrůdy Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce [2] bylo podstatně změněno [3].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Čl. 2 první pododstavec nařízení (ES) č. 2201/96 stanoví režim podpory produkce pro určité produkty.
(3) Cílem stanovených minimálních požadavků na jakost je zamezit výrobě produktů, po kterých není poptávka nebo by vedla k narušení trhu.
Požadavky na jakost musí vycházet z tradičních výrobních postupů.
(4) Požadavky na jakost stanovené v tomto nařízení představují doplňující prováděcí pravidla k ustanovením nařízení Komise (ES) č. 1535/2003 ze dne 29. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o režim podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví minimální požadavky na jakost, které musí splňovat konzervované hrušky odrůdy Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě (dále jen "hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě"), stanovené v čl. 2 bodě 2 nařízení (ES) č. 1535/2003.
Článek 2
Pro přípravu hrušek v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí být použit pouze druh hrušek Pyrus comunis L., odrůd Williamsova čáslavka a Rocha.
Surovina musí být čerstvá, nepoškozená, čistá a vhodná pro zpracování.
Surovina může být před použitím pro přípravu hrušek v sirupu a/nebo vlastní šťávě zchlazena.
Článek 3
1. Hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí být zpracovány jedním ze způsobů definovaných v odstavci 2.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "celým plodem ovoce" ovoce s jaderníkem a se stopkou nebo bez ní;
b) "půlkou plodu ovoce" vypeckovaný plod, rozříznutý na dvě zhruba stejné části;
c) "čtvrtkou plodu ovoce" vypeckovaný ovocný plod rozříznutý na čtyři zhruba stejné části;
d) "plátky" celý ovocný plod rozřezaný na více než čtyři části ve tvaru klínu;
e) "kostkami" vypeckovaný ovocný plod rozřezaný na části ve tvaru kostek.
3. Každé balení hrušek v sirupu a/nebo hrušek ve vlastní šťávě obsahuje jen jeden druh a plody ovoce nebo jeho části musí být téměř stejně velké.
V balení se nesmí nacházet jiný druh ovoce.
4. Barva hrušek v sirupu a/nebo hrušek ve vlastní šťávě musí být typická pro hrušky Williamsova čáslovka a Rocha.
Jemné růžové zabarvení se nepokládá za vadu.
Hrušky, které obsahuji zvláštní příměsi, jsou pokládány za normálně zbarvené, když nejsou použity příměsi nepřirozeného zabarvení.
5. Hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě nesmí obsahovat cizí látky nerostlinného původu ani cizí vůně a pachy.
Plody ovoce jsou masité a mohou se lišit měkkostí, nesmí být však ani příliš měkké, ani příliš tvrdé.
6. Hrušky v sirupu a/nebo hrušky ve vlastní šťávě nesmí v podstatě obsahovat:
a) cizí materiály rostlinného původu;
b) slupku;
c) kazy.
Celé plody, půlky a čtvrtky nesmí mít téměř žádné mechanicky poškozené části.
Článek 4
1. Plody ovoce nebo jeho kousky jsou pokládány za stejně velké, když váha největšího plodu v balení není větší než dvojnásobek váhy nejmenšího plodu.
Pokud se v balení nachází méně než 20 kusů plodů, není třeba přihlížet k přesnému počtu kusů, může být o jeden kus méně nebo více.
Při stanovení největších a nejmenších kousků se neberou v úvahu kousky rozlomené.
2. Hrušky v sirupu nebo hrušky ve vlastní šťávě splňují požadavky čl. 3 odst. 6, nejsou-li překročeny následující hodnoty:
_BAR_ Druh _BAR_
Celé, půlky a čtvrtky _BAR_ Jiné _BAR_
Kazy _BAR_ 15 % z počtu _BAR_ 1,5 kilogramu _BAR_
Mechanicky poškozené _BAR_ 10 % z počtu _BAR_ nepoužívá se _BAR_
Slupka _BAR_ 100 cm2 celkové plochy _BAR_ 100 cm2 celkové plochy _BAR_
Cizí materiál rostlinného původu: _BAR_ _BAR_ _BAR_
—jaderník _BAR_ 10 kusů _BAR_ 10 kusů _BAR_
—volná jádra _BAR_ 80 kusů _BAR_ 80 kusů _BAR_
—jiný materiál včetně volných částí jaderníku _BAR_ 60 kusů _BAR_ 60 kusů _BAR_
Povolená odchylka, jiná nežli odchylka stanovená procenty z počtu, je 10 kg čisté hmotnosti ovoce bez šťávy.
Jaderníky nejsou pokládány za vadu, pokud se jedná o celé ovoce.
3. Pro účely odstavce 2 se rozumí:
a) "poškozenými plody" plody ovoce s odlišným zbarvením na povrchu nebo se skvrnami, které jsou nápadně odlišné od celkové barvy a které by mohly pronikat do ovocné dužiny, zvláště potlučené, strupovité nebo tmavě zabarvené;
b) "plody s mechanickým poškozením" plody ovoce, které byly rozděleny na několik částí a odpovídá-li velikost souboru těchto částí velikosti celého plodu, jsou tyto části pokládány za jednu jednotku; nebo plody ovoce s příliš velkým odpadem a silným rýhováním na povrchu zhoršujícím jejich vzhled;
c) "slupkou" jak slupka spojená s dužinou hrušky, tak slupka, která se uvolnila v balení;
d) "cizími materiály rostlinného původu" rostlinné materiály, které nepatří vlastnímu ovoci, nebo které byly přidány k čerstvému ovoci, avšak měly být odstraněny během jeho zpracování, zvláště jedná-li se o jaderníky, jádra hrušek, stopky a listí a jejich kousky.
Slupka a kousky jader sem však nepatří;
e) "jaderníkem" celek jádřince nebo jeho části spojené či nespojené s plodem, ať už s jádry nebo bez nich.
Kousky jaderníku jsou pokládány za jednu jednotku, jestliže jsou spojeny a jsou velké zhruba jako polovina jaderníku;
f) "volnými jádry hrušek" jádra, která netvoří součást jaderníku, ale jsou volně v balení.
Článek 5
1. Hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě musí tvořit nejméně 90 % množství ovocné šťávy v balení.
2. Čistá hmotnost ovoce bez šťávy vyjádřená v gramech musí být v průměru rovna alespoň následujícím procentům množství ovocné šťávy v balení:
Druh _BAR_ Konzervy s nominálním obsahem vody _BAR_
425 ml nebo více _BAR_ méně než 425 ml _BAR_
Celý plod ovoce _BAR_ 50 _BAR_ 46 _BAR_
Půlka plodu ovoce _BAR_ 54 _BAR_ 46 _BAR_
Čtvrtka plodu ovoce _BAR_ 56 _BAR_ 46 _BAR_
Plátky _BAR_ 56 _BAR_ 46 _BAR_
Kostky _BAR_ 56 _BAR_ 50 _BAR_
3. Když jsou hrušky v sirupu a/nebo hrušky ve vlastní šťávě ve sklenicích, potom musí být množství ovocné šťávy sníženo o 20 ml ještě dřív, než se vypočítají procenta uvedená v odstavcích 1 a 2.
4. Na každém balení musí být vyznačen producent, den a rok produkce.
Označení, které může být v kódové formě, musí být schváleno příslušnými orgány v členském státě produkce.
Tyto orgány mohou přijmout doplňující předpisy o označování.
Článek 6
Producent musí denně a v pravidelných intervalech během doby zpracování ověřovat, zda hrušky v sirupu a/nebo hrušky ve vlastní šťávě vyhovují požadavkům na jakost stanoveným pro poskytování režimu podpory.
Výsledky ověření se zaznamenávají.
Článek 7
Nařízení (EHS) č. 2319/89 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1560/2006
ze dne 18. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1552/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 19. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1561/2006
ze dne 18. října 2006
o dovozních licencích pro produkty z hovězího a telecího masa původem z Botswany, Keni, Madagaskaru, Svazijska, Zimbabwe a Namibie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 ze dne 10. prosince 2002 o režimu zemědělských produktů a z nich vyrobeného zboží původem ze zemí Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří (AKT), které zrušuje nařízení (ES) č. 1706/98 [2],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 2247/2003 ze dne 19. prosince 2003 o prováděcích pravidlech v sektoru hovězího a telecího masa, nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 o režimu zemědělských produktů a z nich vyrobeného zboží původem ze zemí Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří (AKT) [3], a zejména na článek 5 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 1 nařízení (ES) č. 2247/2003 uvádí možnost vydat dovozní licence pro produkty z hovězího a telecího masa původem z Botswany, Keni, Madagaskaru, Svazijska, Zimbabwe a Namibie.
Dovozy se však musí uskutečnit v rámci množství stanovených pro každou z těchto vyvážejících třetích zemí.
(2) Žádosti o udělení licence podané v období od 1. do 10. října 2006, vyjádřené v množství vykostěného masa, ve smyslu nařízení (ES) č. 2247/2003, pro produkty původem z Botswany, Keni, Madagaskaru, Svazijska, Zimbabwe a Namibie nepřesahují množství, která jsou pro tyto státy k dispozici.
Proto je možné vydat dovozní licence na požadovaná množství.
(3) Je třeba stanovit množství, pro která je od 1. listopadu 2006 v rámci celkového množství 52100 t možné podat žádost o licenci.
(4) V této souvislosti se připomíná, že se toto nařízení nijak nedotýká směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o hygienických otázkách a otázkách veterinární inspekce při dovozu skotu, vepřů, ovcí a koz, masa čerstvého nebo masných produktů původem z třetích zemí [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Níže uvedené členské státy vydávají dne 21. října 2006 dovozní licence pro produkty z hovězího a telecího masa, vyjádřené v množství vykostěného masa, původem z určitých států Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří, a to pro níže uvedená množství a země původu:
Německo:
- 100 t původem z Botswany,
- 270 t původem z Namibie.
Spojené království:
- 100 t původem z Botswany,
- 100 t původem z Namibie.
Článek 2
Žádosti o licence mohou být dle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2247/2003 podány během prvních deseti dnů měsíce listopadu 2006 pro níže uvedená množství vykostěného hovězího a telecího masa:
Botswana: _BAR_ 14159 t, _BAR_
Keňa: _BAR_ 142 t, _BAR_
Madagaskar: _BAR_ 7579 t, _BAR_
Svazijsko: _BAR_ 3363 t, _BAR_
Zimbabwe: _BAR_ 9100 t, _BAR_
Namibie: _BAR_ 7122 t. _BAR_
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 21. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1562/2006
ze dne 5. října 2006
o uzavření Dohody o partnerství mezi Evropským společenstvím a Seychelskou republikou v odvětví rybolovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (EHS) č. 1708/87 [2] Společenství schválilo dohodu se Seychelskou republikou o rybolovu při pobřeží Seychel.
Obě strany zahájily jednání, aby ji v souladu s ustanoveními této dohody nahradily dohodou o partnerství v odvětví rybolovu.
(2) Výsledkem těchto jednání bylo parafování dohody o partnerství v odvětví rybolovu v březnu 2005.
(3) Uvedená dohoda stanoví posílení hospodářské, finanční, technické a vědecké spolupráce v odvětví rybolovu s cílem zaručit zachování a udržitelné využívání rybolovných zdrojů, jakož i partnerství mezi podniky zaměřenými na rozvoj hospodářských činností ve společném zájmu v odvětví rybolovu a s ním spojených činností.
(4) Uvedená dohoda by měla být schválena.
(5) Nařízení (EHS) č. 1708/87 bude po vstupu v platnost nové dohody překonané, a z důvodů jasnosti je proto třeba ho zrušit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o partnerství mezi Evropským společenstvím a Seychelskou republikou v odvětví rybolovu (dále jen "dohoda") se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu/y zmocněnou/é podepsat dohodu zavazující Evropské společenství.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 1708/87 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1563/2006
ze dne 5. října 2006
o uzavření Dohody o partnerství mezi Evropským společenstvím a Komorskou unií v odvětví rybolovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (EHS) č. 1494/88 [2] Rada schválila jménem Evropského hospodářského společenství dohodu s Komorskou federativní islámskou republikou o rybolovu při pobřeží Komor.
Obě strany zahájily jednání, aby ji v souladu s ustanoveními této dohody nahradily novou dohodou o partnerství v odvětví rybolovu.
(2) Výsledkem těchto jednání bylo parafování nové dohody dne 24. listopadu 2004.
(3) Tato dohoda stanoví posílení hospodářské, finanční, technické a vědecké spolupráce v odvětví rybolovu s cílem zajistit zachování a udržitelné využívání zdrojů, jakož i partnerství mezi podniky zaměřené na rozvíjení hospodářských činností a souvisejících činností v odvětví rybolovu ve společném zájmu.
(4) Uvedená dohoda by měla být schválena.
(5) Nařízení (EHS) č. 1494/88 bude po vstupu v platnost nové dohody překonané a z důvodů jasnosti je proto třeba ho zrušit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o partnerství mezi Evropským společenstvím a Komorskou unií v odvětví rybolovu je schválena jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu(y) zmocněnou(é) podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 1494/88 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1564/2006
ze dne 19. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1565/2006
ze dne 19. října 2006
o vydání dovozních licencí pro rýži pocházející ze států AKT a zámořských zemí a území na základě žádostí podaných během prvních pěti pracovních dnů měsíce října 2006 podle nařízení (ES) č. 638/2003
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [1],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 ze dne 10. prosince 2002, kterým se stanoví režim pro zemědělské produkty a zboží vyrobené zpracováním zemědělských produktů pocházejících z afrických, karibských a tichomořských států (státy AKT) a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1706/98 [2],
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství ("rozhodnutí o přidružení zámoří") [3],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 638/2003 ze dne 9. dubna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 a k rozhodnutí Rady 2001/822/ES, pokud jde o dovozní režim pro rýži pocházející ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (státy AKT) a ze zámořských zemí a území [4], a zejména na čl. 17 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 17 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 638/2003 Komise rozhodne, v jakém rozsahu lze vyhovět žádostem o dovozní licence.
(2) Přezkoumání množství, pro něž byly podány žádosti o dovozní licence pro rýži pro tranši na měsíc říjen 2006, vede k tomu, že je třeba stanovit vydávání licencí pro množství uvedená v žádostech, případně snížená na základě procentního podílu snížení, a bude třeba sdělit konečný podíl použití každé kvóty v průběhu roku 2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Dovozní licence pro rýži na základě žádostí podaných podle nařízení (ES) č. 638/2003 během prvních pěti pracovních dnů měsíce října 2006 a oznámených Komisi se vydávají pro množství uvedená v žádostech, která se případně upravují procentním podílem snížení stanoveným v příloze tohoto nařízení.
2. Konečný podíl využití dané kvóty na rok 2006 je uveden v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1566/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro bílý a surový cukr vyvážený v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení (ES) č. 318/2006.
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1567/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro sirupy a některé další cukerné produkty vyvážené v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c), d) a g) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2].
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky podle přílohy tohoto nařízení, za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Aby byly produkty způsobilé pro poskytnutí náhrady podle odstavce 1, musí splňovat příslušné požadavky uvedené v článcích 3 a 4 nařízení (ES) č. 951/2006.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1568/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se stanoví maximální výše vývozních náhrad pro bílý cukr v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 958/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec a čl. 33 odst. 2 třetí pododstavec písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 958 ze dne 28. června 2006 o stálém nabídkovém řízení v rámci hospodářského roku 2006/07 na stanovení vývozních náhrad bílého cukru [2] požaduje vyhlášení dílčích nabídkových řízení.
(2) Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 a po přezkoumání nabídek podaných v rámci dílčího nabídkového řízení, které končí dne 19. října 2006, je vhodné stanovit maximální výši vývozních náhrad pro uvedené dílčí nabídkové řízení.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro dílčí nabídkové řízení, které končí dne 19. října 2006, je maximální výše vývozních náhrad pro produkt uvedený v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 stanovena na 28,558 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1569/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro produkty zpracované z obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 a článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Na základě článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003 musí být náhrady stanoveny se zřetelem na situaci a na vývojové perspektivy, jednak co se týče dostupného množství obilovin, rýže a zlomkové rýže a jejich ceny na trhu Společenství, a také co se týče cen obilovin, rýže, zlomkové rýže a produktů z obilovin na světovém trhu.
Na základě týchž článků je rovněž důležité zajistit vyváženou situaci a přirozený vývoj cen a obchodu na trzích s obilovinami a rýží.
Zároveň je třeba vzít v úvahu ekonomický aspekt zamýšlených vývozů a potřebu vyhnout se narušení trhu Společenství.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 1518/95 [3] o dovozním a vývozním režimu produktů zpracovaných z obilovin a rýže, stanovuje v článku 4 zvláštní kritéria, která je třeba vzít v úvahu pro výpočet náhrady pro tyto produkty.
(4) Přidělenou náhradu pro určité zpracované produkty je třeba odstupňovat podle obsahu popelovin, surových vláken, slupek, bílkovin, tuků nebo škrobu; tento obsah je dobrým ukazatelem množství základního produktu skutečně obsaženého ve zpracovaném produktu.
(5) U hlíz manioku a jiných kořenových plodin a tropických hlízovitých plodin, jakož i jejich mouček, nyní ekonomický aspekt případných vývozů, zejména vzhledem k povaze a původu těchto produktů, nevyžaduje stanovení vývozních náhrad.
U některých produktů zpracovaných z obilovin se nyní vzhledem k malému podílu Společenství na světovém trhu nevyžaduje stanovení vývozní náhrady.
(6) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky některých trhů mohou mít za následek potřebu rozlišit náhradu poskytovanou pro určité produkty podle jejich místa určení.
(7) Náhradu je třeba stanovovat jednou za měsíc, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(8) Některé produkty zpracované z kukuřice mohou projít tepelným zpracováním, což by mohlo vést k tomu, že by byla poskytnuta náhrada, která neodpovídá kvalitě produktu.
Je tedy nutné upřesnit, že se na tyto produkty, které obsahují předželatinovaný škrob, možnost poskytnutí vývozní náhrady nevztahuje.
(9) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1518/95 se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1570/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů z obilovin a rýže vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1785/2003 stanoví, že rozdíly mezi kurzy a cenami na světovém trhu a cenami uvnitř Společenství produktů uvedených v článku 1 každého z uvedených nařízení mohou být pokryty vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady použitelná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, podle případu.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) Závazky přijaté ohledně náhrad, které mohou být poskytovány při vývozu zemědělských produktů obsažených ve zboží, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mohly být ohroženy stanovením vysokých sazeb náhrad předem.
V takových situacích je tudíž nezbytné přijmout preventivní opatření, aniž by tím však bylo znemožněno uzavírání dlouhodobých smluv.
Opatřením, které umožňuje splnit tyto různé cíle, je stanovení zvláštní sazby náhrady pro stanovení náhrad předem.
(5) S ohledem na dohodu mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými ohledně vývozů těstovinových výrobků ze Společenství do Spojených států, schválenou rozhodnutím Rady 87/482/EHS [4], je nutné rozlišovat náhradu pro zboží kódů KN 19021100 a 190219 podle jejich místa určení.
(6) Podle čl. 15 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1043/2005 musí být pro dotčený základní produkt stanovena snížená sazba vývozní náhrady s ohledem na výši produkční náhrady podle nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 [5], která se použije během předpokládaného období výroby zboží.
(7) Lihoviny se považují za méně závislé na ceně obilovin používaných na jejich výrobu.
Protokol 19 aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že musejí být přijata nezbytná opatření s cílem usnadnit používání obilovin Společenství při výrobě lihovin vyráběných z obilovin.
Je proto nezbytné přizpůsobit sazbu náhrady použitelnou pro obiloviny vyvážené ve formě lihovin.
(8) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a článku 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v článku nařízení (ES) č. 1785/2003 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, se stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1571/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1560/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1572/2006
ze dne 18. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 824/2000, kterým se stanoví postupy pro přejímání obilovin intervenčními agenturami a metody analýzy pro určování jakosti obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 a čl. 24 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podmínky, za kterých jsou obiloviny intervenčním agenturám nabízeny a intervenčními agenturami přejímány, by měly být ve Společenství co nejjednotnější, aby se zabránilo diskriminaci mezi producenty.
Nařízení Komise (ES) č. 824/2000 [2] v tomto ohledu výslovně nestanoví lhůtu pro převzetí obilovin nabízených k intervenci.
V zájmu vyloučení všech nejasností je třeba uvedenou lhůtu upřesnit.
(2) Nabízené obiloviny, jejichž jakost neumožňuje přiměřené použití nebo skladování, by neměly být přijaty k intervenci.
Za tímto účelem je třeba zohlednit novou situaci v oblasti intervence, která souvisí zejména s dlouhodobým skladováním některých obilovin a jeho vlivem na jakost produktů.
(3) Ve snaze zajistit, aby intervenční produkty byly odolnější vůči znehodnocení a při pozdějším použití, je třeba zpřísnit požadavky na jakost kukuřice stanovené v příloze I nařízení (ES) č. 824/2000.
Za tímto účelem je třeba snížit maximální obsah vlhkosti a maximální procentní podíl zlomkových zrn, jakož i zrn, jež byla při sušení vystavena nadměrné teplotě.
V zájmu soudržnosti je vzhledem k agronomickým podobnostem čiroku a kukuřice vhodné stanovit analogická opatření pro čirok.
Za účelem soudržnosti s ostatními obilovinami, na které se režim podpory vztahuje, je navíc třeba zavést nový požadavek na minimální měrnou hmotnost pro kukuřici.
(4) Je rovněž třeba příslušně upravit stupnice cenových přirážek a srážek pro kukuřici a čirok stanovených v tabulkách I, II a III přílohy VII nařízení (ES) č. 824/2000.
(5) Za účelem vypracování týdenní statistické zprávy o stavu zásob intervenčních obilovin je třeba upřesnit obsah sdělení, která mají členské státy předat Komisi.
(6) V zájmu řádné správy intervenčního režimu pro obiloviny je třeba, aby některé informace byly shromážděny a dány k dispozici na harmonizovaném regionálním základě.
Za tímto účelem je třeba používat regionální úrovně stanovené nařízením Rady (EHS) č. 837/90 ze dne 26. března 1990 o statistických informacích poskytovaných členskými státy o produkci obilovin [3] a požádat členské státy, aby je sdělily Komisi.
(7) Za účelem účinného řízení systému je třeba stanovit předávání informací požadovaných Komisí elektronickou cestou.
(8) Nařízení (ES) č. 824/2000 je proto nutné změnit.
(9) Změny stanovené v tomto nařízení se použijí na obiloviny nabízené k intervenci ode dne 1. listopadu 2006.
Je proto třeba stanovit, že toto nařízení vstoupí v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
(10) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 824/2000 se mění takto:
1. V článku 3 se bod 3.9 nahrazuje tímto:
"3.9. standardní metoda pro určení měrné hmotnosti je metoda ISO 7971-2:1995 a, v případě kukuřice, používané tradiční metody."
2. V článku 5 se doplňuje nový odstavec 6, který zní:
"6. K poslednímu převzetí obilovin dojde nejpozději na konci druhého měsíce následujícího po měsíci poslední dodávky podle čl. 4 odst. 3 třetího pododstavce, avšak nejpozději do 31. července ve Španělsku, v Řecku, Itálii a Portugalsku a do 31. srpna v ostatních členských státech."
3. V článku 9 se písmena a) a b) nahrazují tímto:
"a) pokud je obsah vlhkosti v obilovinách nabízených k intervenci nižší než 13 % u kukuřice a čiroku a 14 % u ostatních obilovin, použijí se přirážky uvedené v tabulce I přílohy VII. Pokud je obsah vlhkosti v uvedených obilovinách nabízených k intervenci vyšší než 13 % a 14 %, použijí se srážky uvedené v tabulce II přílohy VII;
b) pokud se měrná hmotnost obilovin nabízených k intervenci odchyluje od poměru hmotnost/objem 76 kg/hl u pšenice obecné, 73 kg/hl u kukuřice a 64 kg/hl u ječmene, použijí se srážky uvedené v tabulce III přílohy VII."
4. Vkládá se nový článek 11a, který zní:
"Článek 11a
Pro jednotlivé obiloviny podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 sdělí každý členský stát elektronickou cestou:
a) nejpozději každou středu do 12:00 hodin (bruselského času) stav intervenčních zásob, zejména pokud jde o:
i) množství nabídnutá k intervenci v průběhu uplynulého týdne podle článku 2 tohoto nařízení,
ii) nabídnutá množství, u nichž byla nabízejícími stažena nabídka od zahájení intervenčního období,
iii) celková množství nabídnutá k intervenci od zahájení intervenčního období, snížená o množství podle bodu ii),
iv) celková množství převzatá od zahájení intervenčního období podle článku 5 tohoto nařízení;
b) ve středu následující po zveřejnění oznámení o nabídkovém řízení množství zařazená do nabídkového řízení podle čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2131/93 [4];
c) ve středu následující po dni, kdy členský stát určil dotčené šarže, množství určená k bezplatnému rozdělení nejchudším osobám ve Společenství podle nařízení Rady (EHS) č. 3730/87 [5];
d) nejpozději na konci měsíce následujícího po uplynutí lhůty k převzetí podle čl. 5 odst. 6 tohoto nařízení průměrné hodnoty měrné hmotnosti, obsahů vlhkosti, zlomkových zrn a bílkovin zjištěných u převzatých šarží obilovin, a to podle jednotlivých regionů stanovených v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 837/90 [6].
5. Přílohy I a VII se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1573/2006
ze dne 19. října 2006,
kterým se stanoví sazby náhrad použitelné u některých produktů v odvětví cukru vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 písm. a) a odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 32 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedenými v čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d) a g) uvedeného nařízení v mezinárodním obchodě a ve Společenství lze pokrýt vývozní náhradou v případě, že se tyto produkty vyvážejí ve formě zboží uvedeného v příloze VII uvedeného nařízení.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze VII nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů pro každý z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) Ustanovení čl. 32 odst. 4 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že vývozní náhrada pro produkt obsažený v určitém zboží nesmí být vyšší, než je náhrada použitelná pro tentýž produkt vyvážený bez dalšího zpracování.
(5) Náhrady stanovené tímto nařízením lze stanovit předem, neboť v současnosti není možné odhadnout situaci na trzích v příštích několika měsících.
(6) Závazky přijaté ohledně náhrad, které mohou být poskytovány při vývozu zemědělských produktů obsažených ve zboží, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mohly být ohroženy stanovením vysokých sazeb náhrad předem.
V takových situacích je tudíž nezbytné přijmout preventivní opatření, aniž by tím však bylo znemožněno uzavírání dlouhodobých smluv.
Opatřením, které umožňuje splnit tyto různé cíle, je stanovení zvláštní sazby náhrady pro stanovení náhrad předem.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a v čl. 1 odst. 1 a v bodě 1 článku 2 nařízení (ES) č. 318/2006 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze VII nařízení (ES) č. 318/2006 se stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1574/2006
ze dne 19. října 2006
o vydávání licencí na dovoz česneku ve čtvrtletí od 1. prosince 2006 do 28. února 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1870/2005 ze dne 16. listopadu 2005 o otevření a správě celních kvót a zavedení režimu dovozních licencí a osvědčení o původu pro česnek dovážený ze třetích zemí [2], a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Množství, na která byly podány žádosti o vydání licence tradičními a novými dovozci v pěti prvních pracovních dnech měsíce října 2006 podle čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1870/2005, překračují dostupná množství pro dovoz výrobků pocházejících z Číny, Argentiny a třetích zemí jiných než Číny a Argentiny.
(2) Je třeba stanovit, do jaké míry bude možné vyhovět žádostem o licence zaslaným Komisi do dne 16. října 2006, a pro každou kategorii dovozců a zemi původu produktu určit data, do kterých by mělo být vydávání osvědčení dočasně zrušeno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Na základě žádostí o vydání dovozní licence podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1870/2005, podaných v pěti prvních pracovních dnech měsíce října 2006 a zaslaných Komisi do dne 16. října 2006, budou licence na požadovaná množství přiděleny v procentních sazbách v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Pro každou příslušnou kategorii dovozců a příslušnou zemi původu se zamítají žádosti o vydání dovozní licence podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1870/2005 vztahující se na čtvrtletí od 1. prosince 2006 do 28. února 2007 a podané v pěti prvních pracovních dnech měsíce října 2006, ale ještě před datem uvedeným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1575/2006
ze dne 19. října 2006,
týkající se nabídek podaných v rámci nabídkového řízení dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro dovoz kukuřice
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. zaří 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 1421/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro maximální snížení dovozního cla u kukuřice dovážené ze třetích zemí do Španělska.
(2) Dle článku 7 nařízení Komise (ES) č. 1839/95 [3] Komise může rozhodnout, v souladu s postupem stanoveným v článku 25 nařízení (ES) č. 1784/2003, že nebude vyhověno žádné nabídce.
(3) Zejména vzhledem ke kritériím uvedeným v článcích 6 a 7 nařízení (ES) č. 1839/95 se nedoporučuje stanovovat maximální snížení cla.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným v období od 13. do 19. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro snížení dovozního cla dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro kukuřici se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1576/2006
ze dne 19. října 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 13. do 19. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1577/2006
ze dne 20. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 21. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1578/2006
ze dne 19. října 2006
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Aby se zajistilo jednotné používání kombinované nomenklatury přiložené k nařízení (EHS) č. 2658/87, je nutné přijmout opatření týkající se zařazení zboží uvedeného v příloze k tomuto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo pro výklad kombinované nomenklatury všeobecná pravidla.
Tato pravidla se používají i pro jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je na kombinované nomenklatuře zcela či z části založena, nebo která k ní přidává jakékoli další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství s ohledem na uplatňování sazebních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle zmíněných všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze zařazeno do kódů KN uvedených ve sloupci 2, vzhledem k důvodům uvedeným ve sloupci 3.
(4) Je vhodné umožnit, aby oprávněná osoba mohla závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, týkající se zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které nejsou v souladu s tímto nařízením, nadále používat po dobu tří měsíců podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se zařazuje v rámci kombinované nomenklatury do kódů KN uvedených ve sloupci 2.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, lze nadále používat po dobu tří měsíců podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1579/2006
ze dne 20. října 2006
o zahájení nabídkového řízení na udělení vývozních licencí v režimu A3 pro ovoce a zeleninu (rajčata, pomeranče, citrony, stolní hrozny a jablka)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 35 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1961/2001 [2] stanovilo podrobná pravidla pro vývozní náhrady pro ovoce a zeleninu.
(2) Čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96 stanovil, že v míře nezbytné pro vývoz hospodářsky významného množství produktů, mohou být pro produkty vyvážené Společenstvím stanoveny vývozní náhrady, a to v mezích vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy.
(3) V souladu s čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 je třeba zajistit, aby nebyly narušeny obchodní toky vzniklé již dříve na základě režimu náhrad. Z těchto důvodů a kvůli sezónnímu charakteru vývozů ovoce a zeleniny je třeba pro každý produkt stanovit kvóty v souladu s nomenklaturou zemědělských produktů pro vývozní náhrady zavedenou nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [3]. Množství pro jednotlivé produkty je nutné přidělit s přihlédnutím k jejich skladovatelnosti.
(4) Čl. 35 odst. 4 nařízení (ES) č. 2200/96 stanovil, že při stanovení náhrad se bere v úvahu stávající stav a předpokládaný vývoj cen a dostupnosti ovoce a zeleniny na trhu Společenství na straně jedné a cen obvyklých v mezinárodním obchodě na straně druhé. Je nutné zohlednit i náklady na uvedení produktů na trh a na jejich dopravu a také hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
(5) V souladu s čl. 35 odst. 5 nařízení (ES) č. 2200/96 se ceny na trhu Společenství stanoví s přihlédnutím k cenám, které se z hlediska vývozu jeví jako nejpříznivější.
(6) Situace v mezinárodním obchodě nebo specifické požadavky konkrétních trhů mohou vyžadovat, aby se výše náhrady pro daný produkt lišila podle místa jeho určení.
(7) Rajčata, pomeranče, citrony, stolní hrozny a jablka tříd jakosti Extra, I a II stanovených na základě společných norem jakosti mohou být v současné době vyváženy v hospodářsky významném množství.
(8) Za účelem nejúčinnějšího využití dostupných zdrojů a na základě dané struktury vývozů Společenství je třeba přistoupit k otevřenému nabídkovému řízení a stanovit pro dané období směrné výše náhrad a předpokládaná množství.
(9) Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto se otevírá nabídkové řízení na přidělení vývozních licencí v režimu A3.
Dotčené produkty, lhůty pro podání nabídek, směrné výše náhrad a předpokládaná množství jsou stanoveny v příloze.
2. Licence vydané za účelem potravinové pomoci podle článku 16 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [4] se nezapočítávají do povolených množství uvedených v příloze.
3. Aniž je dotčeno provádění článku 5 odst. 6 nařízení (ES) č. 1961/2001, doba platnosti licence typu A3 se stanoví na 4 měsíce.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost 2. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1580/2006
ze dne 20. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1043/2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s článkem 4 nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 [2] a ve spojení s čl. 1 odst. 1 druhým pododstavcem uvedeného nařízení se nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [3], použije na vývozy produktů ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy.
(2) V souladu s čl. 3 druhou odrážkou nařízení (ES) č. 800/1999 nárok na vývozní náhradu vzniká při dovozu do určené třetí země, pokud se na tuto třetí zemi vztahuje rozlišená sazba náhrady.
(3) Články 14, 15 a 16 nařízení (ES) č. 800/1999 stanoví podmínky pro platbu rozlišené náhrady, zejména doklady, které musí být předloženy jako důkaz o dodání zboží na místo určení.
(4) Článek 17 nařízení (ES) č. 800/1999 stanoví, že členské státy mohou za určitých okolností osvobodit vývozce od předložení průkazních dokladů jiných, než je přepravní doklad, vyžadovaných podle článku 16 uvedeného nařízení.
(5) Existuje velké množství specifických žádostí, na jejichž základě se poskytují náhrady v souladu s nařízením (ES) č.
1043/2005. Většina zboží, na nějž se tyto žádosti vztahují, se vyrábí za jasně stanovených technických podmínek, má stálé vlastnosti a jakost, řídí se obvyklým schématem vývozu a jeho výrobní plány zaregistrovaly a potvrdily příslušné orgány.
(6) Za těchto specifických okolností a s cílem zjednodušit administrativní práci spojenou s poskytováním vývozních náhrad podle nařízení (ES) č. 1043/2005 je vhodné přijmout zvláštní ustanovení, která poskytnou členským státům větší flexibilitu než ustanovení článku 17 nařízení (ES) č. 800/1999, pokud se budou týkat maximálních hodnot, pod jejichž úrovní budou moci členské státy osvobodit vývozce od povinnosti předložit průkazní doklad vyžadovaný podle článku 16 posledně uvedeného nařízení.
(7) Proto je vhodné, aby se v případech, kdy je zboží baleno pro maloobchodní prodej spotřebiteli nebo kdy se zboží řídí obvyklým a zavedeným schématem vývozu zahrnujícím vývozy stejného vývozce zboží se stejným kódem KN stejnému příjemci, členským státům poskytla flexibilita podle vlastního uvážení při osvobozování vývozců od povinnosti předložit průkazní doklad vyžadovaný podle článku 16 nařízení (ES) č. 800/1999, pokud požadují, aby vývozce takový doklad předložil při kontrole na místě.
(8) Je nutné zajistit, aby na jedné straně členské státy mohly stanovit, aby se výše uvedená osvobození týkala pouze operací, pro něž jsou udělována, a aby jednotliví vývozci na druhé straně předem věděli, pro jaké vyvážené zboží a pro jaké činnosti jim členské státy umožní využívat těchto pružnějších opatření.
Proto je vhodné, aby členské státy zavedly správu schvalovacího postupu, kterým budou moci kontrolovat zboží a činnosti, pro něž chtějí povolit tato pružnější opatření.
(9) Je třeba zajistit, aby se osvobození udělená podle těchto ustanovení pokládala za rizikové faktory, k nimž se musí přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4045/89 [4] o kontrole opatření tvořících součást systému financování záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, prováděné členskými státy. Kromě toho, pokud členské státy hledají určitou dokumentaci na základě rizikových faktorů, je rovněž třeba, aby dodržovaly zásady stanovené v nařízení Komise (ES) č. 3122/94 ze dne 20. prosince 1994, kterým se stanoví kritéria pro analýzu rizika, pokud jde o zemědělské produkty, pro které jsou poskytovány náhrady [5].
(10) Bez ohledu na ustanovení o osvobozeních, jež stanoví toto nařízení, by průkazní doklady požadované podle článku 16 nařízení (ES) č. 800/1999 měly být v určitých případech povinné.
Skutečnost, že vyplácení náhrad bylo podřízeno těmto požadavkům, přináší podstatnou změnu správních postupů jak pro příslušné vnitrostátní orgány, tak i pro vývozce, má administrativní dopad a představuje značnou finanční zátěž.
Získávání průkazních dokladů podle článku 16 nařízení (ES) č. 800/1999 může v některých zemích vyvolat značné administrativní obtíže.
S cílem zmírnit určitá administrativní a finanční omezení uložená vývozcům a umožnit orgánům a vývozcům, aby zavedli nová opatření pro dané zboží a postupy potřebné k zajištění toho, že všechny formality budou plynule splněny, je vhodné stanovit přechodné období, během něhož bude zjednodušen postup předkládání dokladu, že byly splněny celní formality pro dovoz.
(11) Nařízení (ES) č. 1043/2005 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 54 nařízení (ES) č. 1043/2005 se doplňují nové odstavce 3 až 6, které znějí:
"3. Pro zboží uvedené v příloze II tohoto nařízení a odchylně od článku 17 nařízení (ES) č. 800/1999 platí částka stanovená v odst. 1 písm. b) tohoto článku bez ohledu na zemi nebo území určení vývozu zboží:
a) v případě zboží baleného pro maloobchodní prodej spotřebiteli v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nepřevyšující 2,5 kg nebo v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry s označením ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES [6], na níž je uveden buď dovozce do země určení nebo jejíž text je v úředním jazyce země určení nebo v jazyce srozumitelném v této zemi;
b) v případech, kdy určitý vývozce nejméně dvanáctkrát v průběhu dvou let předcházejících datu žádosti o povolení, jak je uvedena v odstavci 4, vyvezl zboží neobsahující více než 90 % hmotnostních jakéhokoli jediného základního produktu, na nějž se uplatňují náhrady, které mělo stejný osmimístný kód KN a směřovalo ke stejnému příjemci.
4. V případech uvedených v odstavci 3 mohou členské státy na základě žádosti udělit formální povolení osvobozující daného vývozce od povinnosti předložit doklady vyžadované podle článku 16 nařízení (ES) č. 800/1999 jiné, než je přepravní doklad.
Povolení uvedené v prvním pododstavci platí, není-li zrušeno, nejdéle po dobu dvou let a je obnovitelné.
Členské státy mohou povolení podle vlastního uvážení zrušit a musí je okamžitě odebrat, zejména pokud mají důvodné podezření, že vývozce nedodržel podmínky specifického povolení.
Osvobození udělená v souladu s prvním pododstavcem se pokládají za rizikové faktory, k nimž je třeba přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4045/89.
Vývozci, kteří využívají osvobození, uvedou číslo povolení na jednotný správní doklad a na zvláštní žádost o platbu, jak je uvedena v článku 32 tohoto nařízení.
5. Bez ohledu na odstavec 4 mohou členské státy v případech uvedených v odst. 3 písm. b) osvobodit daného vývozce od povinnosti předložit přepravní doklady na všechny vývozy, na něž se vztahuje povolení, pokud se po daném vývozci žádá, aby předložil přepravní doklady k přinejmenším 10 % takových vývozních prohlášení nebo jeden ročně, podle toho, která z hodnot je větší, o čemž rozhodne členský stát podle kritérií stanovených nařízením (ES) č. 3122/94.
6. V případě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení, jehož vývozní prohlášení bylo přijato nejpozději dne 30. září 2007 a k němuž vývozce nemůže předložit průkazní doklad uvedený v čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999, je zboží považováno za dovezené do třetí země po předložení kopie přepravního dokladu a buď jednoho dokladu uvedeného v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999, nebo bankovního dokladu vydaného schválenými zprostředkovateli usazenými ve Společenství, který potvrzuje, že platba odpovídající danému vývozu je připsána na účet vývozce vedený u zprostředkovatelů, nebo dokladu o zaplacení.
Pro účely článku 20 nařízení (ES) č. 800/1999 členské státy vezmou na vědomí ustanovení prvního pododstavce.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1581/2006
ze dne 23. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1582/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1907/90, pokud jde o odchylku pro mytí vajec
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 6 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro vejce [2] stanoví kritéria pro odchylku, která umožňuje třídírnám, aby až do 31. prosince 2006 nadále myly vejce. Odchylka byla povolena devíti třídírnám ve Švédsku a jedné třídírně v Nizozemsku.
1907/90 bylo zrušeno s účinkem ode dne 1. července 2007 nařízením Rady (ES) č. 1028/2006 ze dne 19. června 2006 o obchodních normách pro vejce [3].
Je třeba, aby se přechodné období pro mytí vajec rozšířilo odpovídajícím způsobem až do uvedeného data.
(3) Nařízení (EHS) č. 1907/90 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 6 odst. 4 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 1907/90 se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 30. června 2007".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1583/2006
ze dne 23. října 2006,
kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu ethanolaminů pocházejících ze Spojených států amerických
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na článek 9 a čl. 11 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Platná opatření
(1) V únoru 1994 uložila Rada nařízením (ES) č. 229/94 [2] konečná antidumpingová cla z dovozu ethanolaminů (dotčený výrobek) pocházejících ze Spojených států amerických (dále jen "USA").
Cla měla podobu proměnných celních sazeb cel na základě minimální ceny, uvalených na jednotlivé typy ethanolaminů, tj. monoethanolamin (MEA), diethanolamin (DEA) a triethanolamin (TEA).
(2) Na žádost Evropské rady pro chemický průmysl (CEFIC) byl v únoru 1999 zahájen prozatímní přezkum před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst.
Nařízením (ES) č. 1603/2000 [3] Rada tyto přezkumy uzavřela a uložila na dovoz ethanolaminů pocházejících z USA konečná antidumpingová opatření.
Podoba opatření byla změněna tím, že získala podobu určitého pevného cla z tuny u všech typů ethanolaminů.
Dvěma ze tří společností, které využívaly individuální antidumpingové clo, byly Dow Chemical Company a Union Carbide Corporation.
(3) Po stažení výroby ethanolaminu z Dow Chemical Company do INEOS LLC bylo individuální antidumpingové clo ve výši 69,40 EUR na tunu, platné pro Dow Chemical Company, přiřazeno i INEOS LLC [4].
Avšak jelikož Dow Chemical Company získala dne 6. února 2001 všechny akcie Union Carbide Corporation, která využívala individuální antidumpingové clo ve výši 59,25 EUR na tunu, je Dow Chemical Company v oblasti výroby ethanolaminu stále činná.
Union Carbide Corporation stále existuje, stala se však součástí skupiny Dow Chemical Company a nevyvíjí již žádnou samostatnou výrobní činnost.
2. Žádost o přezkum před pozbytím platnosti
(4) Po zveřejnění oznámení v listopadu 2004 o nadcházejícím skončení platnosti antidumpingových opatření týkajících se dovozu ethanolaminů pocházejících ze Spojených států amerických [5] obdržela Komise dne 25. dubna 2005 žádost o přezkum podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení.
(5) Žádost podala CEFIC jménem výrobců Společenství, jejichž úhrnný objem výroby tvoří většinu, v tomto případě přes 75 %, celkové výroby ethanolaminů ve Společenství.
(6) Žádost byla odůvodněna tím, že skončení platnosti opatření bude mít nejspíše za následek přetrvávání nebo obnovení dumpingu a újmu pro odvětví Společenství.
Komise po konzultacích s poradním výborem konstatovala, že existují dostatečné důvody pro to, aby bylo ukončení platnosti podrobeno přezkumu, a zahájila je oznámením o zahájení šetření [6] podle čl. 11 odst.
3. Šetření
(7) O zahájení přezkumu vyrozuměly útvary Komise oficiálně výrobce ve Společenství, vyvážející výrobce v USA, dovozce nebo obchodníky, odvětví uživatelů, o nichž je známo, že se jich záležitost dotýká, a orgány USA.
Zúčastěným stranám bylo umožněno, aby ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení přezkumu písemně sdělily svá stanoviska a požádaly o slyšení.
(8) Útvary Komise zaslaly všem stranám, o kterých bylo známo, že jsou dotčeny, a stranám, které o to ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení přezkumu požádaly, dotazník.
(9) Komise také přímo dotčeným stranám umožnila, aby ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení přezkumu písemně sdělily své stanovisko a požádaly o slyšení.
(10) Odpovědi na dotazník došly od dvou vyvážejících výrobců v USA a devíti dovozců ve Společenství, kteří jsou s nimi ve spojení, jednoho dovozce ve Švýcarsku, který je s nimi ve spojení, tří výrobců ve Společenství (dále jen "žádající výrobci ve Společenství") a jednoho průmyslového spotřebitele ve Společenství.
Jeden výrobce ve Společenství dotazník v úplnosti nevyplnil, nýbrž zaslal pouze stručné informace, a dva průmysloví spotřebitelé ve Společenství sdělili své stanovisko.
(11) Útvary Komise si vyžádaly a ověřily všechny informace, které pokládaly za potřebné k posouzení toho, zda je pravděpodobné, že dumping a újma způsobovaná Společenství bude přetrvávat nebo se obnoví, a ke stanovení zájmu Společenství.
V prostorách těchto společností byly provedeny inspekce:
a) Žádající výrobci ve Společenství
BASF AG, Ludwigshafen, Německo
Innovene Europe Ltd., Staines, Spojené království
SASOL GmbH, Marl, Německo
b) Vyvážející výrobci v USA
The Dow Chemical Company, Midland, Michigan, a Houston, Texas, USA
c) Dovozci ve Společenství ve spojení s výrobci
Dow Chemical Iberica SL, Tarragona, Španělsko
INEOS Oxide Ltd., Antverpy, Belgie
d) Dovozce ve Švýcarsku ve spojení s výrobci
Dow Europe GmbH, Horgen, Švýcarsko
e) Průmysloví spotřebitelé ve Společenství
Degussa Goldschmidt España SA, Granollers, Španělsko
4. Období šetření
(12) Šetření týkající se přetrvávání nebo obnovení dumpingu a újmy zahrnovalo období od 1. července 2004 do 30. června 2005 (dále jen "období přezkumného šetření").
Zkoumání tendencí významných pro posouzení toho, nakolik je přetrvávání nebo obnovení újmy pravděpodobné, zahrnovalo období od 1. ledna 2002 do konce období přezkumného šetření (dále jen "posuzované období").
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotčený výrobek
(13) Dotčeným výrobkem je stejný výrobek, jaký byl předmětem předchozího šetření.
Ethanolaminy se získávají reakcí ethylenoxidu (C2H4O) se čpavkem, přičemž ethylenoxid sám se získává reakcí ethylenu s kyslíkem.
Důsledkem tohoto slučování jsou tři konkurující si reakce, během nichž vznikají tři různé typy ethanolaminů: monoethanolamin (MEA), diethanolamin (DEA) a triethanolamin (TEA), podle toho, kolikrát je ethylenoxid navázán.
Maximální počet kombinací je omezen počtem atomů vodíku v molekule čpavku, což jsou tři.
Konečný poměr těchto tří typů je dán konstrukcí výrobního zařízení, do jisté míry však může být kontrolován prostřednictvím volby poměru čpavek/ethylenoxid (dále jen "molární poměr").
Zařízení ve Společenství obvykle používají jako zdroj energie naftu, zatímco v USA se používá zemní plyn.
(14) Dotčený výrobek slouží jako meziprodukt nebo přísada pro povrchově aktivní látky používané v detergentech a výrobcích osobní hygieny a kosmetiky, v hnojivech a prostředcích na ochranu plodin (glyfosát), prostředcích na zpomalení koroze, mazacích olejích, pomocných přípravcích v textilním průmyslu a změkčovadlech tkanin (esterquaty), fotografických chemikáliích, v papírenských a kovodělných provozech, jako brusná a pojivová přísada při výrobě cementu a jako absorpční přísada při čištění plynů (které neutralizuje odstraňováním kyselin).
Od konce roku 2004 a počátku roku 2005 se výrobek také v rostoucí míře používá při zpracování dřeva.
Konečně mohou výrobek používat sami výrobci nebo jiní výrobci, kteří jsou s nimi ve spojení, při výrobě ethylenaminů.
2. Obdobný výrobek
(15) Podobně jako při předchozích šetřeních bylo zjištěno, že dotčený výrobek vyráběný v USA a prodávaný Společenství je z hlediska fyzikálních i technických charakteristik totožný s výrobkem, který ve Společenství vyrábějí a prodávají výrobci Společenství, a že ani v použití těchto výrobků nejsou žádné rozdíly.
Dále bylo zjištěno, že dotčený výrobek vyráběný v USA a prodávaný Společenství je totožný s výrobkem, jenž je v USA prodáván na domácím trhu.
Proto je třeba všechny tyto výrobky považovat za výrobky obdobné ve smyslu čl. 1 odst.
C. PRAVDĚPODOBNOST PŘETRVÁNÍ NEBO OBNOVENÍ DUMPINGU
(16) V souladu s čl. 11 odst. 2 základního nařízení bylo zkoumáno, zda v současnosti dochází k dumpingu, a pokud ano, zda je pravděpodobné, že pokud opatření pozbudou platnosti, bude dumping přetrvávat nebo se obnoví.
1. Předběžné poznámky
(17) Ze čtyř vyvážejících výrobců v USA uvedených v podnětu dva při šetření spolupracovali.
(18) Uvedení dva spolupracující vyvážející výrobci zajišťovali během období přezkumného šetření 100 % dovozu do Společenství, který činil 41000 tun.
Množství dotčeného výrobku dovezeného do Společenství a pocházejícího z USA činilo během období přezkumného šetření 16,7 % spotřeby Společenství, což představovalo pokles z 29 % v předchozím období šetření (rok 1998).
2. Dumping dovozů během období přezkumného šetření
Běžná hodnota
(19) Pokud jde o uvedené dva spolupracující vyvážející výrobce v USA, byla běžná hodnota stanovena pro každý typ dotčeného výrobku podle čl. 2 odst. 1 základního nařízení na základě ceny placené nebo splatné nezávislými odběrateli na domácím trhu USA, jelikož, jak bylo zjištěno, probíhá tento prodej v dostatečném množství a v běžném obchodním styku.
Vývozní cena
(20) Stejně jako při původním šetření a při předchozím přezkumném šetření bylo i při tomto šetření zjištěno, že oni dva vyvážející výrobci v USA vyvážejí dotčený výrobek do Společenství prostřednictvím společností, které jsou s nimi ve spojení. Z tohoto důvodu byly vývozní ceny stanoveny podle čl.
2 odst. 9 základního nařízení na základě cen, za něž byl dovezený výrobek poprvé znovu prodán nezávislým odběratelům ve Společenství.
Přitom bylo přihlédnuto ke všem nákladům vzniklým mezi dovozem a dalším prodejem, včetně prodejních, správních a režijních nákladů a zisku dosaženého ve Společenství dovozními společnostmi během období přezkumného šetření.
Srovnání
(21) Pro každý typ dotčeného výrobku byla běžná hodnota porovnána s průměrnou vývozní cenou na základě ceny ze závodu na stejné obchodní úrovni. V souladu s čl.
2 odst. 10 základního nařízení a k zajištění spravedlivého srovnání bylo přihlédnuto k rozdílům činitelů, na které bylo upozorněno a které prokazatelně ovlivňují ceny a jejich srovnatelnost.
Byly provedeny úpravy na přepravné při vnitrozemské a námořní dopravě, dodatečné rabaty, náklady na manipulaci a balení, úvěrové náklady a dovozní cla, které byly všechny od cen dalšího prodeje odečteny, aby se dospělo k cenám ze závodu.
Dumpingové rozpětí
2 odst. 11 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí stanoveno pro každý typ výrobku na základě srovnání váženého průměru běžné hodnoty s váženým průměrem vývozních cen na stejné obchodní úrovni.
Tímto srovnáním bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření docházelo k dumpingu, i když na nižší úrovni než při předchozím přezkumu.
Vážené průměrné dumpingové rozpětí vyjádřené jako procentuální podíl ceny CIF na hranice Společenství činilo u INEOS 4,8 % a u Dow Chemical 20,3 %.
3. Vývoj dovozů v případě, že opatření budou zrušena
Předběžné poznámky
(23) V návaznosti na analýzu výskytu dumpingu během období přezkumného šetření bylo zkoumáno, jak pravděpodobné je jeho přetrvání.
Úroveň dumpingu v případě, že opatření budou zrušena
(24) Zrušení opatření by vývozcům umožnilo snížit své vývozní ceny.
Snížením vývozních cen by se výrobek USA stal na trhu Společenství přitažlivějším.
Pokud by se vývozní ceny snížily úměrně s výší cel, činilo by dumpingové rozpětí zjišťované během období přezkumného šetření u INEOS 13,4 % a u Dow Chemical 28,3 %.
Další prostor pro vývoz do Společenství v důsledku nevyužité výrobní kapacity v USA
(25) Odhaduje se, že nevyužitá výrobní kapacita v USA činila během období přezkumného šetření zhruba 90000 tun.
Toto množství bylo vypočítáno na základě informací získaných od dvou spolupracujících vyvážejících výrobců a informací z předního hospodářského tisku.
V porovnání s odhadovanou celkovou instalovanou kapacitou v USA ve výši 650000 tun znamená celková odhadovaná uspokojená poptávka a využití pro vlastní spotřebu ve výši 560000 tun koeficient využití kapacity 86 %, což je při příznivých tržních podmínkách během období přezkumného šetření poměrně málo.
Tento poměrně nízký koeficient využití kapacity byl důsledkem provozních obtíží v určitých výrobních zařízeních.
Volnou kapacitu 90000 tun je třeba porovnat s objemem vývozu z USA do Společenství během období přezkumného šetření (41088 tun) a s celkovou spotřebou ve Společenství (246670 tun).
Znamená to, že je zde značný potenciál pro zvýšení vývozu z USA a k převzetí velkého podílu trhu Společenství.
Dispozice ke zvýšenému vývozu do Společenství jsou dále posíleny zvýšením kapacity o 45000 tun, ke kterému v roce 2006 dochází v Mexiku a v Brazílii, což jsou pro výrobce v USA významné vývozní trhy.
(26) Závěrem lze tedy konstatovat, že je zde k dispozici určitá volná kapacita, které by se v případě, že by opatření byla zrušena, dalo využít k výrobě dalšího množství ethanolaminu a jeho prodeji na trh Společenství.
Vývoj cen na trhu Společenství a na trhu vyvážejících zemí
(27) Trh ethanolaminu byl v letech 2000–2001 charakterizován výrazným nárůstem poptávky po DEA, vyvolaným jeho použitím při výrobě glyfosátových herbicidů, které slouží při postupech zaměřených na vývoj geneticky modifikovaných plodin, jež by byly vůči těmto herbicidům odolné.
Na poptávce po TEA se podílí zejména odvětví cementu a výroba změkčovadel tkanin.
Od roku 2004 vzrůstá trh MEA výrazně potom, co bylo v USA vydáno nařízení, jež s účinností od 1. ledna 2005 v USA zakazuje používat pro zpracování dřeva alternativní výrobky na bázi kovů; tím se poptávka po MEA zvýšila odhadem o 80000 tun.
Důsledkem je skutečnost, že kvůli vysoké poptávce jsou vysoké i světové ceny ethanolaminů.
(28) Z šetření vyplynulo, že ceny na domácím trhu v USA jsou v průměru vyšší než průměrné prodejní ceny na trhu Společenství.
Průmysloví uživatelé mají na obou trzích zřejmě podobné podmínky, protože často jde o mezinárodní společnosti, které si své zásobování zajišťují na celosvětovém základě a volí si takové dodavatele, kteří dokáží zajistit dodávky v podobném rozsahu.
Ceny na domácím trhu v USA jsou však u všech typů ethanolaminů vyšší, jsou-li účtovány obchodníkům a distributorům.
Tento typ prodeje probíhá na domácím trhu v USA obvykle na okamžitém základě, zatímco prodej na trhu Společenství bývá obvykle smluvně sjednán za pevných podmínek.
To znamená, že se prodejní ceny na trhu Společenství stanovují na delší časové období a jsou stabilnější.
(29) Prodej výrobků obou spolupracujících vyvážejících výrobců obchodníkům a distributorům představuje pouze 13 % objemu prodaného v USA na domácím trhu a 32 % prodeje na trhu Společenství, avšak domácí ceny v USA na stejné obchodní úrovni byly v průměru o 35 % vyšší než ceny ve Společenství.
Tato skutečnost je v souladu s tím, že při okamžité povaze prodeje obchodníkům a distributorům se domácí ceny v USA přizpůsobují rychleji cenovým výkyvům.
V souvislosti s rostoucími cenami budou mít ceny na domácím trhu USA tendenci setrvávat na vyšší úrovni než ceny ve Společenství.
Na druhé straně ovšem představuje tato úroveň prodeje jen menší část odbytu jak na domácím trhu v USA, tak na trhu Společenství.
(30) U průmyslových uživatelů, kteří mezi odběrateli představují většinu, by zrušení opatření pravděpodobně nemělo na hladinu cen, za které se ethanolamin prodává na trhu Společenství, výrazný vliv, protože, jak je zjišťováno, břemeno těchto opatření nesou vyvážející výrobci v USA.
V tomto scénáři by byl pro tyto výrobce prodej ziskovější, takže by byli podníceni k tomu, aby vývoz na trh Společenství zvýšili.
Ovšem průmysloví spotřebitelé by mohli zrušení opatření využít k tomu, aby si jak u vyvážejících výrobců v USA, tak v odvětví Společenství sjednali nižší ceny.
Vztah mezi vývozními cenami USA pro třetí země a pro Společenství
(31) Vývozní ceny dotčeného výrobku na další hlavní vývozní trhy, zejména do Kanady a do Jihoafrické republiky, nevykazují žádné pravidelné znaky.
Prodejní ceny jsou podle prodejních podmínek někdy nižší a někdy vyšší než v USA nebo na trhu Společenství.
Při nižších přepravovaných objemech bývá obvykle prodejní cena vyšší.
(32) V souhrnu lze konstatovat, že u obou spolupracujících vyvážejících výrobců zůstává trh USA v zásadě nejdůležitějším odbytištěm.
Ovšem během období přezkumného šetření bylo 17 % výroby vyvezeno, což znamená, že prodej do Společenství a do zbytku světa hraje i nadále významnou úlohu v celkovém využití a ziskovosti instalovaných výrobních kapacit.
Možný krátkodobý vývoj dovozu
(33) Z krátkodobého hlediska lze u obou spolupracujících výrobců v USA očekávat, že objem jejich vývozu zůstane přinejmenším stabilní.
I v situaci, kdy jsou opatření účinná, a přes veškerou přitažlivost trhu USA totiž stále slouží svým odběratelům ve Společenství.
Určitý pokles objemu vývozu lze snad v USA očekávat u výrobní společnosti INEOS po převzetí Innovene, s jejími výrobními kapacitami ve Společenství, až společnost u nabytých výrobních zařízení odstraní všechny úzké profily a rozšíří se vybudováním nových kapacit ve Společenství, což se očekává nejdříve v roce 2008.
Současně se očekává, že vyvážející výrobci v USA napraví škody, které utrpěli hurikánem ve druhé polovině roku 2005, a do plného provozu se dostanou opět ve druhé polovině roku 2006 a počátkem roku 2007 pak budou vyrábět další množství, která mohou být prodávána na trh Společenství.
(34) Pokud jde o nespolupracující výrobce v USA, jejichž podíl na výrobní kapacitě USA během období přezkumného šetření činil 27 %, není vyloučeno, že pokud by opatření pozbyla platnosti, rovněž by začali opět do Společenství vyvážet.
Možný vývoj celosvětové kapacity a poptávky
(35) Byla také provedena analýza možného střednědobého (do pěti let) vývoje poptávky a výrobní kapacity ve Společenství, v USA a ve zbytku světa.
Bylo analyzováno, jak předpokládaná situace v oblasti nabídky a poptávky ovlivní ve Společenství ceny.
Všechny číselné údaje v následujících bodech odůvodnění vycházejí z informací získaných od BASF, Dow a INEOS a čerpaných z nejvýznamnějších referenčních publikací chemického průmyslu, jež vydávají PCI a Tecnon.
(36) Na základě projekcí budoucí poptávky a výrobních kapacit z pohledu výrobců jak v USA, tak ve Společenství lze očekávat, že růst na trhu Společenství bude nižší než ve zbytku světa.
Očekávaný průměrný roční nárůst ve Společenství se ve střednědobém výhledu bude pohybovat na úrovni 3 %, oproti 7 % v Asii a 4,2 % v celosvětovém měřítku.
(37) V roce 2004 převyšovala poptávka na evropském trhu instalovanou výrobní kapacitu Společenství zhruba o 40000 tun.
V USA tomu bylo naopak: stávající kapacita zde přibližně o 90000 tun převyšovala skutečné využití a prodej výrobku, což ovšem kvůli provozním problémům ve výrobě, které omezovaly dodávky odběratelům, nemělo žádný záporný vliv na vysoké ceny.
Na základě porovnání očekávaného tempa růstu s ohlašovaným rozšiřováním kapacit lze od roku 2008 očekávat určitý převis kapacity nad poptávkou na trhu Společenství, zejména s ohledem na pravděpodobné uskutečnění investičních plánů INEOS ve Společenství, kterými by se instalovaná kapacita ve Společenství zvýšila o jednu čtvrtinu na jednu třetinu.
Nepředpokládá se, že by tyto rozšířené kapacity byly v provozu dříve než počátkem roku 2008.
I když tento nárůst kapacity může být současně částečně vyvážen snížením dovozu do Společenství a zvýšeným vývozem od výrobců ve Společenství, očekává se, že celková instalovaná kapacita ve Společenství bude během roku 2008 převyšovat poptávku na jeho trhu.
(38) Na základě důkazů, které má Komise k dispozici, se očekává, že současná přebytečná kapacita v USA přinejmenším v krátkodobém výhledu přebytečnou zůstane, protože domácí spotřeba, jakkoli narůstá, neodčerpá volnou kapacitu, která se opět dostane do provozu.
V delším časovém rámci, do roku 2010, by už neměla žádná nadbytečná kapacita zbýt, takže výrobci v USA už nebudou tolik pobízeni k tomu, aby své výrobky vyváželi.
Současně existují předpovědi, podle nichž v Asii bude výrobků výrazný nedostatek.
To dokládá skutečnost, že Dow Chemical utvořila společný podnik s Petronasem pod názvem Optimal a v Malajsii vybudovala závod o kapacitě 75000 tun, který by měl zásobovat asijský trh s ethanolaminem.
(39) V obecnější rovině se předpokládá, že do roku 2010 vzroste celosvětová výrobní kapacita ze zhruba 1300000 tun na 1785000 tun.
Tento nárůst zahrnuje nové kapacity vybudované ve Společenství (+ 205000), v USA (+ 80000), v Saúdské Arábii (+ 100000) a v Asii (+ 100000).
Celosvětová poptávka při očekávaném tempu růstu 4,2 % by se do roku 2010 zvýšila na hodnotu mezi 1550000 a 1700000 tun.
Vzhledem k tomu, že část nadbytečné kapacity je pohlcena přerušením provozu kvůli údržbě a že z tohoto důvodu je potřebná určitá rezerva, bude podle předpovědi na rok 2010 ve Společenství přebytek kapacity, v USA bude nabídka a poptávka vyrovnaná a v Asii a ve zbytku světa bude výrobku nedostatek.
V souhrnu z toho vyplývá, že ani rozšiřování kapacit nebude pro vyvážející výrobce v USA představovat podnět k tomu, aby na trhu Společenství uplatňovali dumping, protože v celosvětovém měřítku budou nabídka s poptávkou vyrovnané.
Je však třeba poznamenat, že toto hodnocení se týká vývoje ve střednědobém výhledu, tj. do let 2008–2010.
Závěry o pravděpodobnosti přetrvání nebo obnovení dumpingu
(40) Je třeba připomenout, že během období přezkumného šetření byl dumping zjištěn u obou spolupracujících vyvážejících výrobců, avšak v menší míře než při předchozím přezkumném šetření.
(41) Oproti předchozímu přezkumnému šetření poklesl tržní podíl vývozu z USA z 29 % na 16,7 %.
V USA je zjišťována volná kapacita ve výši 90000, nízká spotřeba během období šetření byla důsledkem přechodných událostí a odhadem u 27 % instalované kapacity v USA nemohlo být využití kvůli chybějící spolupráci prošetřeno.
Nelze zcela vyloučit, že pokud budou opatření zrušena, vrátí se tito nespolupracující výrobci na trh Společenství s dumpingovými cenami.
Jakkoli se očekává, že poptávka bude na trhu USA vyšší než ve Společenství, předpokládá se, že přebytečná kapacita v USA bude absorbována pouze ve střednědobém výhledu.
Dále, aby se udržela ziskovost instalovaných výrobních kapacit, budou v případě, že opatření budou zrušena, všichni výrobci podníceni k tomu, aby svůj odbyt na trhu Společenství zvýšili.
(42) Závěrem lze tedy konstatovat, že pokud budou opatření zrušena, je pravděpodobné, že dumping bude přetrvávat, a je zde nebezpečí, že nárůst objemu dovozu může vyvolávat tlak na to, aby se ceny ve Společenství snižovaly, přinejmenším ve střednědobém výhledu.
D. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(43) Uvedení tři žádající výrobci Společenství při šetření plně spolupracovali.
Během období přezkumného šetření zajišťovali 80 % výroby Společenství.
Ve Společenství je sice ještě jeden podpůrný výrobce, který poskytl informace zejména týkající se své výroby, avšak v úplnosti dotazník nezodpověděl.
Proto na něj bylo rovněž pohlíženo jako na nespolupracujícího.
(44) Je třeba poznamenat, že od přijetí nařízení (ES) č. 1603/2000, které zavedlo nyní platná opatření, Union Carbide Ltd (Spojené království), kterou převzala Dow Chemical Company, již ve Společenství ethanolamin nevyrábí.
Kromě toho se BP Chemicals přejmenovala na Innovene a Condea se přejmenovala na Sasol.
Konečně INEOS Oxide Ltd. se sídlem ve Spojeném království, jež je mateřskou společností INEOS Americas LLC, získala dne 16. prosince 2005 Innovene.
Obě společnosti, INEOS Americas LLC i Innovene, i nadále v řízení plně spolupracovaly.
(45) Takto jsou tedy třemi výrobci ve Společenství BASF AG, Innovene a Sasol; ty ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 představují výrobní odvětví Společenství.
(46) Ze šetření vyplynulo, že podobně jako při předchozím přezkumném šetření je část výroby ethanolaminu ve Společenství určena pro vnitřní či vlastní spotřebu.
Tento podíl se odhaduje zhruba na jednu třetinu celkové výroby Společenství, stejně jako při předchozím přezkumném šetření.
Výroba pro vlastní spotřebu byla zjištěna v prostorách jednoho ze tří výrobců tvořících výrobní odvětví Společenství.
Tento výrobce má v provozu závod, který je určen a využíván výhradně pro účely vlastní spotřeby.
Šetřením se potvrdilo, že žádající výrobci Společenství nenakupují dotčený výrobek pro účely obchodování ani pro vlastní spotřebu od nezávislých stran, ať již ve Společenství nebo mimo ně.
Ethanolamin pro vlastní spotřebu se proto nepovažuje za konkurenci ethanolaminu dostupného na trhu Společenství (dále jen volný trh).
E. SITUACE NA TRHU SPOLEČENSTVÍ
1. Spotřeba na trhu Společenství
Pramen: Statistiky Eurostatu a odpovědi na dotazník.
Spotřeba Společenství _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Tun celkem _BAR_ 283992 _BAR_ 331194 _BAR_ 358830 _BAR_ 366645 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 117 _BAR_ 126 _BAR_ 129 _BAR_
Tun pro vlastní spotřebu _BAR_ 97768 _BAR_ 107539 _BAR_ 118584 _BAR_ 119975 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 110 _BAR_ 121 _BAR_ 123 _BAR_
Tun na volném trhu _BAR_ 186224 _BAR_ 223655 _BAR_ 240246 _BAR_ 246670 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 120 _BAR_ 129 _BAR_ 132 _BAR_
(47) Při stanovování celkové spotřeby Společenství se vycházelo z výroby, od které byl odečten dovoz všech výrobců ve Společenství a dovoz ze třetích zemí pro trh Společenství.
Oproti roku 2002 vzrostla spotřeba během období přezkumného šetření o 83000 tun, tj. o 29 %.
Tento nárůst byl obzvláště výrazný mezi léty 2002 a 2003 (+ 48000 tun, tj. + 17 %) a pokračoval i v roce 2004 a během období přezkumného šetření, i když pomalejším tempem.
Spotřeba narůstala v důsledku rostoucí poptávky po ethanolaminech v širokých a rozšiřujících se oblastech použití.
Nejvíce se od roku 2002 na poptávce podílely v případě DEA výroba glyfosátu, v případě TEA výroba esterquatů a v případě MEA zpracování dřeva.
(48) Spotřeba na volném trhu vzrostla během posuzovaného období o 60000 tun, tj. o 32 %, z čehož 37000 tun, tj. 20 %, připadá na období mezi léty 2002 a 2003.
(49) Pokud jde o trh vlastní spotřeby, vzrostla spotřeba kvůli narůstajícímu používání ethanolaminů při výrobě dalších chemikálií o 22000 tun, tj. o 23 %.
2. Dovoz z USA: objem, podíl na trhu a dovozní ceny
Pramen: Statistiky Eurostatu a odpovědi na dotazník.
Dovoz z USA _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Tun _BAR_ 46075 _BAR_ 40576 _BAR_ 40512 _BAR_ 41088 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 88 _BAR_ 88 _BAR_ 89 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 24,7 % _BAR_ 18,1 % _BAR_ 16,9 % _BAR_ 16,7 % _BAR_
Dovozní cena v EUR/tunu _BAR_ 979,63 _BAR_ 915,15 _BAR_ 975,09 _BAR_ 995,55 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 93 _BAR_ 100 _BAR_ 102 _BAR_
(50) Objem dovozu do Společenství z USA poklesl během let 2002 a 2003 o 12 % a od té doby na této hodnotě setrval.
Podíl na trhu, stanovený na základě spotřeby na volném trhu, poklesl během posuzovaného období z 24,7 % na 16,7 %, tedy o 8 procentních bodů.
Souběžně s poklesem dovozu a podílu na trhu došlo mezi léty 2002 a 2003 i k celkovému 7 % poklesu průměrné dovozní ceny.
Mezi léty 2002 a 2003 se vyvážející výrobci na nárůstu spotřeby na volném trhu ve Společenství nepodíleli.
Ani po roce 2003 nezvýšili vyvážející výrobci v USA svůj podíl na trhu, i když dovozní ceny opět vzrostly.
Na trhu prodejců by taková zvýšená přitažlivost obvykle vedla ke zvýšení odbytu, avšak kvůli provozním obtížím a ještě přitažlivějším podmínkám na domácím trhu USA se vyvážející výrobci v USA na trh Společenství oproti očekávání nevrátili.
(51) Je třeba poznamenat, že výše uvedené cenové údaje byly čerpány z dovozních statistik Eurostatu.
Ty ve směsi výrobků nerozlišují a zahrnují různé obchodní podmínky, které nelze porovnávat s těmi, jež uplatňují ostatní subjekty na trhu Společenství.
Bylo provedeno přesné porovnání cen dumpingového dovozu s cenami výrobců Společenství na stejné obchodní úrovni, jak je vysvětleno dále v 53. bodě odůvodnění.
Během posuzovaného období průměrná dovozní cena mírně, o 2 %, vzrostla.
Všechen dovoz do Společenství pocházející z USA se uskutečnil prostřednictvím dovozců, kteří jsou s výrobci ve spojení, takže dovozní ceny jsou převodními cenami v rámci skupiny dané společnosti.
Při předchozím přezkumném šetření bylo zjištěno, že tyto dovozní ceny jsou nastaveny uměle tak, aby alespoň částečně pohlcovaly tehdy uplatňovaná antidumpingová opatření.
Dovozci ve spojení ve Společenství utrpěli během minulého období přezkumného šetření značné ztráty a ziskové rozpětí, které uplatňovali mezi nákupní cenou (skutečnou dovozní cenou) a cenou při dalším prodeji na trhu, nepostačovalo ke krytí nákladů vzniklých mezi dovozem a dalším prodejem.
To bylo důvodem, proč předchozí přezkumné šetření vedlo k revizi formy antidumpingových opatření a proč byly stanoveny specifické pevné celní sazby na tunu.
(52) V rámci současného přezkumného řízení bylo zjištěno, že jak vyvážející výrobci v USA, tak s nimi spojení dovozci měli během období přezkumného šetření zisk a že ziskové rozpětí dovozců spojených s výrobci odpovídalo tržním podmínkám.
Prodejní ceny v porovnání s běžnou hodnotou nebo výrobními náklady přinášely odpovídající zisk všem společnostem činným na trzích charakterizovaných vysokými prodejními cenami.
(53) Z porovnání dovozních cen CIF na hranice Společenství účtovaných nezávislým odběratelům se zahrnutím antidumpingových cel s cenami ze závodu uplatňovanými výrobním odvětvím Společenství u výrobků téhož typu a na stejné obchodní úrovni vyplynulo, že u prodejních cen výrobního odvětví Společenství dochází k podbízení mezi 7,3 % a 17,5 %.
3. Dovoz ze třetích zemí: objem, podíl na trhu a dovozní ceny
Pramen: Statistiky Eurostatu.
Dovoz ze třetích zemí _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Tuny _BAR_ 17596 _BAR_ 18688 _BAR_ 12276 _BAR_ 8773 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 106 _BAR_ 70 _BAR_ 50 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 9,4 % _BAR_ 8,4 % _BAR_ 3,4 % _BAR_ 2,4 % _BAR_
Dovozní cena v EUR/tunu _BAR_ 1034,23 _BAR_ 970,75 _BAR_ 982,67 _BAR_ 955,24 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 94 _BAR_ 95 _BAR_ 92 _BAR_
(54) Dovoz ze třetích zemí poklesl během posuzovaného období na polovinu.
Tržní podíl hlavních ostatních vývozních zemí, zejména Ruska a Íránu, se stal okrajovým.
Podle spotřebitelského odvětví je tato klesající tendence důsledkem toho, že z těchto dvou zemí bylo obtížné získat přesně požadovaná množství v přesných dodacích termínech.
4. Hospodářská situace ve výrobním odvětví Společenství
Výroba, výrobní kapacita a její využití
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Výroba v tunách _BAR_ 206481 _BAR_ 242350 _BAR_ 279307 _BAR_ 290625 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 117 _BAR_ 135 _BAR_ 141 _BAR_
Kapacita v tunách _BAR_ 263320 _BAR_ 273820 _BAR_ 302070 _BAR_ 311820 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 104 _BAR_ 115 _BAR_ 118 _BAR_
Využití kapacity _BAR_ 78,4 % _BAR_ 88,5 % _BAR_ 92,5 % _BAR_ 93,2 % _BAR_
(55) Během posuzovaného období vzrostla výroba o 41 %, přičemž kapacita se zvýšila pouze o 18 %, což znamená, že došlo k lepšímu využití kapacity, a to z 78,4 % na 93,2 %.
(56) Nárůst výrobní kapacity mezi léty 2002 a 2003 je nepodstatný a odráží určité zlepšení účinnosti.
Od roku 2004 lze pozorovat výrazné odstraňování úzkých profilů a rozšiřování nových kapacit.
Stav zásob
Zásoby _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Tuny _BAR_ 9543 _BAR_ 10883 _BAR_ 10228 _BAR_ 7596 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 114 _BAR_ 107 _BAR_ 80 _BAR_
(57) Stav zásob, který se porovnává v období let 2002–2004 koncem jednotlivých let, do určité míry kolísá podle objednávek.
Koncem období přezkumného šetření je úroveň nižší, vztahuje se však k datu 30. června 2005, takže není zcela srovnatelná s hodnotami koncem roku.
Je tomu tak proto, že s ohledem na nižší poptávku průmyslových spotřebitelů v letních měsících plánují společnosti nižší výrobu a zajišťují údržbu výrobních zařízení.
Objem prodeje, podíl na trhu a prodejní cena
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Objem prodeje v tunách _BAR_ 130214 _BAR_ 144103 _BAR_ 167054 _BAR_ 175953 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 111 _BAR_ 128 _BAR_ 135 _BAR_
Podíl trhu na celkové spotřebě (včetně spotřeby pro vlastní výrobu) _BAR_ 45,9 % _BAR_ 43,5 % _BAR_ 46,6 % _BAR_ 48,0 % _BAR_
Podíl trhu na spotřebě na volném trhu _BAR_ 69,9 % _BAR_ 64,4 % _BAR_ 69,5 % _BAR_ 71,3 % _BAR_
Prodejní cena v EUR/tunu (prodej na volném trhu) _BAR_ 801,77 _BAR_ 758,49 _BAR_ 835,68 _BAR_ 936,08 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 95 _BAR_ 104 _BAR_ 117 _BAR_
(58) Objem prodeje výrobního odvětví Společenství odběratelům, kteří s ním nejsou ve spojení, vzrostl během posuzovaného období o 35 %.
Tržní podíl celkové spotřeby Společenství i spotřeby na volném trhu ukazuje, že po ztrátě trhu mezi roky 2002 a 2003 se tržní podíl během období přezkumného šetření stabilizoval a ustálil se na 48 % z hlediska celkové spotřeby a na 71,3 % na volném trhu.
Průměrná cena při prodeji odběratelům, kteří nejsou ve spojení, se vyvíjela podobně; po poklesu o 5 % mezi roky 2002 a 2003 byla cena na volném trhu během období přezkumného šetření o 17 % vyšší než v roce 2002.
(59) Oproti cenové hladině během období přezkumného šetření předchozího přezkumného šetření, které splývalo s kalendářním rokem 1998, byly prodejní ceny v roce 2004 a během současného období přezkumného šetření v průměru o 22,7 % a 37,5 % vyšší než v roce 1998.
Na výrobu určenou pro vlastní spotřebu v integrovaných výrobních závodech se nevystavují faktury.
Faktory, které mají vliv na ceny ve Společenství
(60) Spotřeba během uplynulého desetiletí soustavně rostla, a to ze 152000 tun v roce 1995 na 367000 tun během období přezkumného šetření, což představuje roční nárůst o 9,7 %.
V pozdějším období, od roku 2002 do období přezkumného šetření, činil růst spotřeby během posuzovaného období v průměru ročně 10,7 %, oproti 7 % ročnímu nárůstu kapacity.
Tímto vývojem byly ve Společenství podporovány vysoké ceny, přičemž současně bylo výrobní odvětví Společenství podníceno k významnému zlepšení stupně využití kapacity, a to ze 78,4 % na 93,2 %, což vedlo ke 14,5 % ročnímu růstu výroby.
V absolutních číslech vzrostla výroba o 84000 tun a spotřeba o 83000 tun, přičemž kapacita se zvýšila pouze o 48500 tun.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Průměrné náklady výroby v EUR/tunu _BAR_ 779,53 _BAR_ 749,85 _BAR_ 746,84 _BAR_ 790,60 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 96 _BAR_ 96 _BAR_ 101 _BAR_
(61) Vysoká a rostoucí poptávka oproti nižšímu tempu nárůstu kapacity a celkovému poklesu dovozu ustálila cenu ethanolaminu ve Společenství. Navíc prodejní marže nebyly během posuzovaného období výrazně ovlivněny plnými výrobními náklady na jednu tunu, neboť zvýšení cen bylo způsobeno především vývojem na trhu.
Nárůst výrobních nákladů o 5,9 % od roku 2004 do období přezkumného šetření byl způsoben vzrůstem cen nafty, která slouží jako ropný energetický zdroj při výrobě ethylenoxidu, jenž je ve Společenství hlavní surovinou pro výrobu ethanolaminu.
Zaměstnanost, produktivita a mzdy
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Zaměstnanost _BAR_ 102 _BAR_ 103 _BAR_ 101 _BAR_ 102 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 101 _BAR_ 99 _BAR_ 99 _BAR_
Produktivita v tunách na jednoho zaměstnance _BAR_ 2016 _BAR_ 2354 _BAR_ 2755 _BAR_ 2861 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 117 _BAR_ 137 _BAR_ 142 _BAR_
Mzdy v tisících eur _BAR_ 6860 _BAR_ 7526 _BAR_ 8018 _BAR_ 7598 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 110 _BAR_ 117 _BAR_ 111 _BAR_
Průměrná mzda na jednoho zaměstnance v eurech _BAR_ 66976 _BAR_ 73105 _BAR_ 79097 _BAR_ 74797 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 109 _BAR_ 118 _BAR_ 112 _BAR_
(62) Zaměstnanost na úrovni odvětví Společenství pro výrobu obdobného výrobku zůstávala během posuzovaného období stálá.
Výroba je většinou automatizována, takže se nevyznačuje vysokou pracovní náročností.
Současně díky soustavnému zlepšování a odstraňování nedostatků výrobních zařízení vzrostla produktivita během posuzovaného období o 42 %.
(63) Mzdy vzrostly během posuzovaného období o 11 %, s vrcholem v roce 2004, což lze připsat restrukturalizaci a propouštění u jednoho z výrobců Společenství, kteří podali podnět.
Průměrná mzda na jednoho zaměstnance se vyvíjela podobně.
Ziskovost
Prodej nezávislým subjektům ve Společenství _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Hodnota prodeje v tisících EUR _BAR_ 104402 _BAR_ 109301 _BAR_ 139603 _BAR_ 164705 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 105 _BAR_ 134 _BAR_ 158 _BAR_
Výrobní náklady v tisících EUR _BAR_ 101506 _BAR_ 108056 _BAR_ 124763 _BAR_ 139100 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 106 _BAR_ 123 _BAR_ 137 _BAR_
Ziskovost _BAR_ 2,8 % _BAR_ 1,1 % _BAR_ 10,6 % _BAR_ 15,5 % _BAR_
(64) Ziskovost prodeje dotčeného výrobku nezávislým subjektům ve Společenství na volném trhu během posuzovaného období vzrostla z 2,8 % v roce 2002 až na 15,5 % během období přezkumného šetření po poklesu na 1,1 % v roce 2003.
Toto zvýšení ziskovosti od roku 2003 je třeba vidět v souvislosti se stálým dovozem z USA a s rostoucí poptávkou, v jejichž důsledku došlo k nárůstu odbytu i cen, který byl během roku 2004 a období přezkumného šetření výraznější než nárůst výrobních nákladů.
Investice, jejich návratnost a schopnost získávat kapitál
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Investice v tisících EUR _BAR_ 1170 _BAR_ 9975 _BAR_ 687478 _BAR_ 388476 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 852 _BAR_ 58750 _BAR_ 33198 _BAR_
Návratnost investic _BAR_ 2,2 % _BAR_ 0,9 % _BAR_ 10,2 % _BAR_ 17,6 % _BAR_
(65) Cenové hladiny dosažené ve Společenství určují, zda budou mít společnosti tendenci budovat další kapacity.
Během období 2002–2003 nebyla návratnost investic považována za dostatečně vysokou na to, aby povzbuzovala k budování dalších výrobních zařízení.
Proto se společnosti omezovaly na to, že odstraňovaly nedostatky ve výrobě a zvyšovaly účinnost.
Soustavně rostoucí poptávka ve spojení s pouze omezeným nárůstem kapacity zvyšovala ceny, a to do té míry, že od roku 2004 přichází opět v úvahu uskutečňování investičních projektů, které byly dosud odkládány.
(66) Pokud jde o schopnost získávat kapitál, je třeba poznamenat, že výroba ethanolaminu představuje jen malou část celkové výroby chemických výrobků výrobním odvětvím Společenství, které většinou zahrnuje velké mezinárodní chemické společnosti, vyznačující se značnými celkovými peněžními toky, samofinancováním a úvěrovou schopností.
To znamená, že výrobní odvětví Společenství obecně nemělo se získáváním kapitálu žádné větší problémy.
Peněžní tok
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Peněžní tok v tisících EUR _BAR_ 4842 _BAR_ 3301 _BAR_ 16863 _BAR_ 27596 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 68 _BAR_ 348 _BAR_ 570 _BAR_
Peněžní tok z obratu _BAR_ 4,6 % _BAR_ 3,0 % _BAR_ 12,1 % _BAR_ 16,6 % _BAR_
(67) Vývoj peněžního toku je dalším důkazem vzájemného propojení mezi cenou, ziskovostí a návratností investic.
Po nízkých úrovních peněžního toku v letech 2002 a 2003 se výrobní odvětví Společenství vracelo od roku 2004 u peněžního toku ve vztahu k obratu k dvouciferným číslům a jeho hladina je ve většině firem dostatečně vysoká k tomu, aby přímé financování směrovala ve výrobě ethanolaminů k novým investicím.
Růst
(68) Během posuzovaného období těžilo výrobní odvětví Společenství z růstu trhu, jak to dokládá nárůst tržního podílu celkové spotřeby ze 45,9 % na 48 % a jeho tržního podílu na volné spotřebě ze 69,9 % na 71,3 %.
Velikost dumpingového rozpětí
(69) Dumping během období přezkumného šetření přetrvával, i když v menší míře, než jak bylo zjištěno při předchozím přezkumném šetření.
Zotavování se z působení minulého dumpingu
(70) Jak je uvedeno výše, mělo výrobní odvětví Společenství možnost zotavit se z minulého dumpingu, zejména z hlediska prodejních cen a ziskovosti.
Vývozní aktivita výrobního odvětví Společenství
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období přezkumného šetření _BAR_
Objem vývozu v tunách _BAR_ 15631 _BAR_ 15278 _BAR_ 16709 _BAR_ 17428 _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 98 _BAR_ 107 _BAR_ 111 _BAR_
(71) Objem vývozu výrobního odvětví Společenství do třetích zemí vzrostl během posuzovaného období o 11 %, což odpovídá průměrnému ročnímu růstu o 4 %; to je v podstatě ve shodě s růstem celosvětové spotřeby.
Je to dokladem skutečnosti, že výrobní odvětví Společenství je na světových trzích schopné zapojit se do hospodářské soutěže.
5. Závěry o situaci na trhu Společenství
(72) Množství ethanolaminu spotřebovaného na trhu Společenství vzrostlo během posuzovaného období o 29 %, zatímco dovoz z USA o 11 % poklesl.
Současně se výrobnímu odvětví Společenství podařilo zvýšit objem odbytu, a tím stabilizovat a dokonce o něco zvýšit svůj podíl na trhu.
(73) Hospodářská situace výrobního odvětví Společenství se zlepšila ve většině hospodářských ukazatelů, jakými jsou výroba (+ 41 %), výrobní kapacita (+ 18 %) a její využití, objem prodeje (+ 35 % čili +45000 tun) a jeho hodnota (+ 58 %), produktivita, podíl na trhu (+ 2 procentní body), peněžní tok a ziskovost a investice a jejich návratnost.
Vývoj výrobních nákladů na tunu zůstal pod vývojem prodejních cen.
Mimoto těžilo výrobní odvětví Společenství z růstu trhu Společenství a drželo krok s vývojem celosvětové poptávky, jelikož jeho vývozní aktivita v objemovém vyjádření vzrostla o 11 %.
(74) Lze tedy uzavřít tak, že s ohledem na vývoj ukazatelů výrobního odvětví Společenství se situace tohoto odvětví posuzuje jako dobrá.
Nebylo zjištěno, že by přetrvávala podstatná újma.
Proto bylo zkoumáno, zda je pravděpodobné, že by se újma obnovila, pokud by byla opatření zrušena.
F. PRAVDĚPODOBNOST OBNOVENÍ ÚJMY
Souhrn analýzy pravděpodobnosti přetrvání dumpingu a opětovného výskytu dumpingu způsobujícího újmu
(75) Připomíná se, že vyvážející výrobci v USA uplatňovali dumping i během období přezkumného šetření, i když na nižší úrovni než při předchozím přezkumu.
Za předpokladu, že by vývozní ceny byly sníženy úměrně, by zrušení opatření mohlo u spolupracujících vyvážejících výrobců vést k dumpingovému rozpětí mezi 13,4 % a 28,3 %; chování nespolupracujících výrobců, jejichž podíl na dovozu činil při původním šetření 42 %, zůstává ovšem neznámé.
Tito nespolupracující výrobci, na které se vztahují nejvyšší antidumpingová opatření, by také byli nejvíce podníceni k tomu, aby se na trh Společenství vrátili, pokud by opatření pozbyla platnosti.
(76) Na trhu USA přitom v současnosti existuje volná kapacita odhadem 90000, jež bude k dispozici, jakmile budou odstraněny provozní problémy a pozůstatky po účincích hurikánu.
(77) Proto se dochází k závěru, že pokud by byla opatření zrušena, je pravděpodobné, že by dumping přetrvával, a že je zde nebezpečí zvýšeného objemu dovozu, což by přinejmenším v krátkodobém výhledu vyvolalo tlak na snižování cen ve Společenství.
(78) Je obvyklé, že by nárůst dumpingového dovozu vyvolal tlak na snižování prodejních cen a měl by nepříznivý vliv na ziskovost výrobního odvětví Společenství a jeho finanční zotavování, ke kterému během posuzovaného období docházelo.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že pokud by byla opatření zrušena, úroveň podbízení by výrazně vzrostla.
Očekávaný přesun výroby v USA od MEG k ethanolaminu
(79) Očekává se, že se výrobci v USA při využívání základní suroviny, ethylenoxidu, do určité míry přeorientují z výroby monoethylenglykolu (MEG) na výrobu ethanolaminu.
(80) Surovina ethylenoxid se používá při výrobě dalších chemických výrobků nebo derivátů, většinou ethylenglykolů, a zejména monoethylenglykolu (MEG).
Pro vysokou výbušnost a toxicitu ethylenoxidu, kvůli kterým se na něj vztahují zvláštní ekologické, zdravotní, bezpečnostní a obranné předpisy, je jeho kapacita omezena pouze na několik míst ve světě.
Proto závisí rozdělení ethylenoxidu na tržních cenách jeho derivátů.
(81) Historicky zde existovala určitá cenová hierarchie: cena ethylenu byla vyšší než cena MEG a cena ethanolaminu byla vyšší než cena jak ethylenu, tak MEG.
Od konce roku 2003 však ceny MEG ve Společenství výrazně vzrostly a převýšily tak ceny ethylenu a v určitých obdobích i ethanolaminu.
Z tohoto důvodu se využívání ethylenoxidu v rostoucí míře přesměroval k výrobě MEG, čímž se ethylenoxid stává na trhu poměrně vzácnějším, a současně se tak přispívá k tomu, že ceny ethanolaminu zůstávají poměrně vysoké.
(82) Země Středního východu však v současnosti zkoumají kapacitu ethylenglykolu na bázi nafty.
Předpokládá se, že v brzké době budou uvedeny do provozu nové kapacity pro výrobu MEG v Kuvajtu (za spoluúčasti Dow Chemical), Saúdské Arábii a Íránu.
Jelikož nafta je ropný materiál, skýtá to těmto zemím z nákladového hlediska zjevnou komparativní výhodu.
Lze proto očekávat, že cena MEG v krátké době poklesne a že výrobci v USA budou mít méně možností prodávat MEG zejména v Asii, kde se čínský textilní průmysl a výroba polyesterů již v současnosti podílí na světové spotřebě MEG více než z 30 %.
Tomu by tak bylo zejména u jednoho z nespolupracujících vyvážejících výrobců, který je v současnosti významným vývozcem MEG do Asie.
Proto lze očekávat, že výrobci v USA by se přeorientovali spíše na výrobu ethanolaminu, čímž by se vyvolal tlak na snižování cen a potřeba nalézt další odběratele mimo domácí trh USA, tedy i na trhu Společenství.
Vývoj cen a možnost přizpůsobení cen nákladům po období přezkumného šetření
(83) Máme-li na paměti současnou stabilní situaci výrobního odvětví Společenství, závisí pravděpodobnost toho, že se újma vyplývající z tlaku na snižování cen obnoví, také na míře tohoto cenového poklesu a na vývoji dalších faktorů, jako jsou výrobní náklady a možnost přenést zvýšené náklady na odběratele.
Z tohoto hlediska bylo zjišťováno, jaká byla situace po období přezkumného šetření.
(84) Byly shromážděny další údaje k ověření, zda závěry učiněné na základě analýzy posuzovaného období a úžeji období přezkumného šetření platí i pro druhou polovinu roku 2005 a prvních pět měsíců roku 2006.
(85) Ve druhém semestru roku 2005 vzrůstaly ceny všech typů ethanolaminů na trhu Společenství dále o 11,4 až 14,7 %.
Na trhu USA byl průměrný cenový nárůst dokonce ještě výraznější, zde činil 22 %.
Přechodný nedostatek na domácím trhu USA byl v prvé řadě důsledkem škod způsobených hurikánem v Louisianě.
(86) Tento vývoj pokračoval i během prvních pěti měsíců roku 2006, ovšem výrazně nižším tempem: ceny vzrostly ve Společenství o 2,8 až 4 % a na domácím trhu USA o 9,9 %, což ukazuje, že se místní provozní problémy postupně řešily a škody se napravovaly.
(87) Ceny ropy během druhé poloviny roku 2005 v porovnání s obdobím přezkumného šetření výrazně vzrostly, v průměru zhruba o 30 %, což dále ovlivnilo náklady na naftu, jejichž nárůst začal ve druhé polovině období přezkumného šetření (první pololetí roku 2005).
Ceny dovozu z USA do Společenství se zřejmě přizpůsobovaly růstu cen surovin méně rychle, částečně kvůli pomalejšímu přizpůsobování smluvních cen a snahám ochránit podíl na trhu, částečně protože ve výrobních zařízeních výrobců v USA se jako energetický zdroj používá místo nafty plyn, přičemž nárůst cen plynu za nárůstem ceny ropy zaostává.
(88) Do prvních pěti měsíců roku 2006 ceny ropy dále rostly, v průměru o 10 %, což mělo nepříznivý vliv na ziskovost výrobního odvětví Společenství, protože došlo k ohybu růstového vývoje prodejních cen.
(89) Při zkoumání vývoje po období šetření zjišťujeme ve vývoji trhu Společenství s ethanolaminem obrat.
Prodejní ceny zřejmě dosáhly stropu a u některých typů ethanolaminu se dokonce projevil slabý pokles.
Ukazuje se, že nárůst výrobních nákladů se nepřevádí snadno na vyšší prodejní ceny pro odběratele.
V současnosti však není jasné, nakolik v sobě narůstající výrobní náklady a tlak způsobující pokles ziskovosti nese situaci způsobující výrobnímu odvětví Společenství újmu ve střednědobém výhledu.
Závěry k pravděpodobnosti obnovy újmy
(90) Pokud budou opatření zrušena, je v krátkodobém výhledu pravděpodobné, že dojde k výraznému nárůstu dumpingového dovozu z USA do Společenství, což vyvolá tlak na snižování cen.
(91) Ve střednědobém výhledu by situaci mohl ještě zhoršovat nárůst výroby ethanolaminu v USA v reakci na ztížené možnosti odbytu MEG, což bude výrobce v USA nutit hledat si další odbytiště, čímž větší objemy přesměrují na trh Společenství.
(92) Také zjevný konec nárůstu prodejních cen počátkem roku 2006 a nepříznivý vývoj výrobních nákladů způsobený vývojem cen ropy má zřejmě záporný vliv na ziskovost výrobního odvětví Společenství.
(93) Všechny tyto faktory poukazují na to, že obnovení újmy je pravděpodobné.
Některé z výše uvedených závěrů však vycházejí z vývoje, který lze očekávat až ve střednědobém výhledu.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Předběžná poznámka
(94) V souladu s článkem 21 základního nařízení bylo zkoumáno, zda by zachování současných antidumpingových opatření nebylo proti zájmu Společenství jako celku.
Při stanovování zájmu Společenství se posuzovaly všechny jednotlivé zúčastněné zájmy, tj. zájmy výrobního odvětví Společenství, dovozců, obchodníků, velkoprodejců a průmyslových spotřebitelů dotčeného výrobku.
(95) Je třeba připomenout, že při předchozích šetřeních se mělo za to, že opatření nejsou proti zájmu Společenství.
Současné šetření je navíc přezkumem před pozbytím platnosti, což znamená, že je analyzována situace, ve které se antidumpingová opatření uplatňují.
(96) V této situaci bylo zkoumáno, zda zde přes závěr týkající se pravděpodobnosti přetrvávání dumpingu a pravděpodobnosti obnovení újmy nejsou závažné důvody vedoucí k závěru, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství opatření dále zachovávat.
2. Zájem výrobního odvětví Společenství
(97) Připomíná se, že během období přezkumného šetření k dumpingu stále docházelo a že je pravděpodobné, že dumping bude u dotčeného výrobku pocházejícího z USA přetrvávat a že se újma způsobovaná výrobnímu odvětví Společenství obnoví.
(98) Prokázalo se, že výrobní odvětví Společenství je schopné života a dokáže obstát v hospodářské soutěži, jak to potvrzuje příznivý vývoj většiny hospodářských ukazatelů, zejména ziskovost, peněžní tok a návratnost investic.
Dříve uložená antidumpingová opatření přispívají k současné cenové hladině na trhu Společenství, díky které může výrobní odvětví Společenství opět dosahovat ziskovosti vedoucí k dostatečné návratnosti investic, a to v míře, kdy se investice do nových kapacit stávají z hospodářského hlediska proveditelnými.
Zejména INEOS, vyvážející výrobce v USA, který se po převzetí Innovene stal de facto výrobcem ve Společenství, oznámil významné investice ve Společenství.
Přetrvávající opatření by přispívala k udržení ziskovosti také tohoto investičního projektu.
Proto je v zájmu výrobního odvětví Společenství, aby byla opatření proti dumpingovým dovozům z USA zachována.
3. Zájmy dovozců a obchodníků nebo velkoprodejců
(99) Z toho, že žádný obchodník ani velkoprodejce nespolupracoval, lze vyvodit, že zrušení nebo obnovení opatření nebude mít na tyto účastníky výraznější dopady.
Mimoto nebyli při šetření zjištěni žádní nezávislí dovozci; všechen dovoz dotčeného výrobku pocházejícího z USA do Společenství probíhá zřejmě přes dovozce, kteří jsou s vyvážejícími výrobci v USA ve spojení.
(100) Pokračujícím uplatňováním opatření se nezmění současná situace dovozců, kteří jsou ve spojení s výrobci a u nichž bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření měli zisky s rozpětím, které odpovídá tržním podmínkám.
Ukončení opatření by bylo samozřejmě v zájmu dovozců, kteří jsou s výrobci ve spojení, pokud by to nemělo vliv na prodejní ceny pro odběratele a pokud by se vyvážející výrobci v USA nedožadovali zčásti nebo zcela výsledného zvýšeného ziskového rozpětí při stanovování cen, za něž mohou dovozci, kteří jsou s výrobci ve spojení, ethanolamin nakupovat.
4. Zájem průmyslových spotřebitelů
(101) S ohledem na skutečnost, že pokračování opatření by představovalo již druhé prodloužení antidumpingových opatření, byla zvláštní pozornost věnována zájmu průmyslových odběratelů.
(102) Do tohoto šetření se zapojili pouze spotřebitelé z oblasti výroby esterquatu.
Dotazník zodpověděl jeden průmyslový odběratel, jehož podíl na celkovém vývozu z USA činil během období přezkumného šetření zhruba 14 %, další dva spotřebitelé sdělili svá stanoviska a poskytli údaje o nákladové struktuře výroby hotových výrobků.
Esterquaty se vyrábějí z TEA a slouží jako změkčovadla tkanin, uváděná do maloobchodní sítě takzvanými "výrobci pracích prášků", jako jsou Procter & Gamble, Unilever, Henkel, Benckiser nebo Colgate.
Tito průmysloví spotřebitelé tvrdí, že by nárůst ceny TEA ohrozil jejich podniky a že na trhu Společenství je nabídka nedostatečná.
Pokud by byla antidumpingová opatření zrušena, oba problémy by se zmírnily.
Mimoto je v případě, že se nezvýší ziskovost výroby esterquatu, údajně ohrožena i další výroba ve Společenství.
(103) Bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření činil podíl TEA na celkových výrobních nákladech esterquatů zhruba 23 %, což sice představuje nárůst ze 22 % v roce 2003, avšak celkově se blíží stavu z roku 2002, tj. prvního roku posuzovaného období.
Při pozorovaném cenovém vývoji TEA lze očekávat, že po období přezkumného šetření bude podíl TEA na plných nákladech hotového výrobku ještě významnější.
Je zřejmé, že zrušením antidumpingových opatření by se přinejmenším v krátkodobém výhledu zmenšilo břemeno nákladů TEA jako suroviny.
Tímto snížením nákladů by se za předpokladu, že se zrušení opatření v plné míře odrazí na nižší nákupní ceně, snížily náklady na TEA zhruba o 7 %.
Na plných výrobních nákladech hotových výrobků by se tato skutečnost projevila poklesem zhruba o 1 %, přičemž ziskovost by se zvýšila o totéž rozpětí.
(104) Bylo zjištěno, že ziskovost výroby esterquatu během posuzovaného období skutečně poklesla, a to zhruba z 18 % na 8 %.
Zdá se však, že hlavním působícím faktorem zde byl pokles prodejních cen esterquatů, celkem o 6 % během posuzovaného období, v důsledku čehož podíl výrobních nákladů na prodejních cenách vzrostl téměř o 10 %.
V odvětví zřejmě působil vliv přesunu na východ, zejména do Ruska, kde jsou nižší náklady obecně, konkrétně ovšem při nákupu další suroviny, "mastné thalokyseliny".
Tento výrobek vyráběný z hovězích tkání lze nahradit rostlinným "palmstyrenem", jehož nabídka je na východě širší.
Mimoto výrobci pracích prášků z důvodů efektivity vyžadují, aby byli jejich dodavatelé zastoupeni na místě, což může být hlavním důvodem případného přemístění za hranice Společenství.
(105) Nakonec bylo prověřováno tvrzení o nedostatku nabídky TEA ve Společenství a na základě nabídek některých výrobců, které nebyly dotčenými spotřebiteli akceptovány, bylo zjištěno, že je toto tvrzení neopodstatněné.
(106) V souhrnu lze konstatovat, že je sice pravda, že u těch průmyslových spotřebitelů, kteří se zapojili, vyvolává nárůst cen TEA nepříznivý tlak na výrobní náklady hotových výrobků, tento tlak je však vcelku omezený a zrušení antidumpingových opatření by mělo jen okrajový kladný vliv.
Mnohem významnější vliv byl shledán u jiných faktorů, jako jsou náklady na suroviny nebo požadavky, které na výrobky kladou zákazníci.
Bylo proto rozhodnuto, že prodloužení platnosti opatření by nemělo závažný dopad na průmyslové uživatele.
5. Závěr o zájmu Společenství
(107) Šetření ukázalo, že současná antidumpingová opatření přispěla ke zotavení výrobního odvětví Společenství.
Výrobní odvětví Společenství by mělo z pokračujících opatření prospěch v tom, že by se udržely současné ziskové ceny, což by umožňovalo provádět další investice.
Uplynutí doby platnosti opatření by toto zotavování ohrozilo.
Proto je prodloužení platnosti opatření v zájmu výrobního odvětví Společenství.
(108) Žádní dovozci, kteří by nebyli s výrobci ve spojení, zřejmě neexistují a nezávislí obchodníci nebo velkoprodejci se nezapojili.
Všechen dovoz výrobků pocházejících z USA probíhá prostřednictvím obchodníků, kteří jsou s výrobci ve spojení, a jejich zisková rozpětí odpovídala během období přezkumného šetření tržním podmínkám.
(109) Dále se ukazuje, že v minulosti neměla současná opatření zjevně žádný významný záporný vliv na hospodářskou situaci spotřebitelů.
Podle údajů shromážděných při současném šetření nebyl žádný cenový nárůst způsobený antidumpingovými opatřeními, pokud k němu vůbec došlo, nijak neúměrně vysoký v porovnání s prospěchem, který mělo výrobní odvětví Společenství z toho, že se narovnala narušení obchodu vyvolaná dumpingovými dovozy.
(110) Pokud jde o zájem Společenství, dochází se tedy k závěru, že nejsou žádné závažné důvody, proč by se v ukládání současných antidumpingových opatření týkajících se dovozů ethanolaminů pocházejících z USA nemělo pokračovat.
(111) Proto se považuje za vhodné, aby byla současná antidumpingová opatření proti dovozu ethanolaminů pocházejících z USA zachována.
H. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
(112) Všechny strany byly zpraveny o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo rozhodnuto doporučit, aby byla současná opatření zachována.
Stranám byla také stanovena lhůta, ve které mohly po oznámení podat připomínky a námitky.
(113) Šetření ukázalo, že v dotčené zemi jsou volné kapacity a že během období přezkumného šetření dumping přetrvával.
Ve výrobním odvětví Společenství se u většiny faktorů způsobujících újmu situace během posuzovaného období zlepšila, zejména díky příznivým celosvětovým tržním podmínkám.
Z příznivého vývoje hospodářské situace výrobního odvětví Společenství nebylo možno vyvodit, že podstatná újma přetrvávala.
Šetření týkající se pravděpodobnosti toho, že se újma obnoví, však ukázalo, že v důsledku řady faktorů, jako je současná volná kapacita v USA, zhoršené možnosti odbytu MEG a situace v oblasti ethanolaminu jak v celosvětovém měřítku, tak na úrovni Společenství je ve střednědobém výhledu obnovení újmy pravděpodobné.
(114) Z výše uvedených skutečností vyplývá, že ve smyslu čl. 11 odst. 2 základního nařízení by antidumpingová opatření proti dovozu ethanolaminů pocházejících ze Spojených států amerických, uložená nařízením Rady (ES) č. 1603/2000, naposledy pozměněným oznámením o pevné antidumpingové celní sazbě uplatňované vůči INEOS [7], měla být zachována. Dále se má za to, že by opatření měla být zachována pouze po dobu dvou let.
(115) Na jedné straně existuje pravděpodobnost opakovaného výskytu újmu působícího dumpingu, a to na základě těchto skutečností: i) dumping ze strany vyvážejících výrobců z USA pokračuje navzdory platným opatřením a ii) předpokládá se, že dojde ke zvýšení dovozu do Společenství v důsledku přebytečné výrobní kapacity v USA ve výši 90000 tun, která bude koncem roku 2006 opět k dispozici a pro kterou neexistuje odpovídající domácí poptávka.
Navíc má hlavní nespolupracující výrobce v USA, který v současnosti podléhá nejvyššímu antidumpingovému clu, a z toho důvodu má rovněž nejvyšší zájem vrátit se na trh Společenství, pokud by opatření pozbyla platnosti, k dispozici potřebné distribuční sítě, protože prodává na trhu Společenství jiné chemické výrobky.
(116) Na druhé straně se předpokládá, že přebytečná kapacita v USA do roku 2010 postupně zanikne a zvýšení kapacity jednoho ze spolupracujících vyvážejících výrobců z USA do Společenství by se dle plánu mělo uskutečnit do konce roku 2008, tzn. do dvou let.
Tyto úvahy spolu s přetrvávající nejistotou v souvislosti s působením vývoje cen ropy na výrobní náklady a ziskovost výrobního odvětví Společenství jsou oprávněným důvodem k tomu, aby byla platnost zachovaných opatření omezena na dobu dvou let.
(117) Po uplynutí období dvou let zahájí Komise, bude-li to potřebné, přezkumné šetření z moci úřední podle článku 11 základního nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu ethanolaminů kódů KN ex29221100 (monoethanolamin) (kód TARIC 2922110010), ex29221200 (diethanolamin) (kód TARIC 2922120010) a 29221310 (triethanolamin) pocházejících ze Spojených států amerických.
2. Sazba konečného antidumpingového cla použitelná na čistou cenu s dodáním na hranice Společenství před proclením pro výše popsané výrobky vyráběné níže uvedenými společnostmi se stanoví takto:
Země _BAR_ Společnost _BAR_ Specifické pevné clo _BAR_
Spojené státy americké _BAR_ The Dow Chemical Corporation 2030 Dow Center Midland, Michigan 48674, USA (doplňkový kód TARIC A115) _BAR_ 59,25 EUR za tunu _BAR_
INEOS Americas LLC 7770 Rangeline Road Theodore, Alabama 36582, USA (doplňkový kód TARIC A145) _BAR_ 69,40 EUR za tunu _BAR_
Huntsman Chemical Corporation 3040 Post Oak Boulevard PO Box 27707 Houston, Texas 77056 (doplňkový kód TARIC A116) _BAR_ 111,25 EUR za tunu _BAR_
Všechny ostatní společnosti (doplňkový kód TARIC A999) _BAR_ 111,25 EUR za tunu _BAR_
3. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
4. V případech, kdy dojde k poškození zboží před propuštěním do volného oběhu a kdy je cena zaplacená nebo splatná pro určení celní hodnoty stanovena v souladu s článkem 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [8] poměrně, se výše antidumpingového cla, vypočítaná na základě výše stanovené částky, snižuje o procentní podíl, který odpovídá poměru ke skutečně zaplacené nebo splatné ceně.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1584/2006
ze dne 24. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 25. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1585/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se mění příloha III nařízení Rady (ES) č. 318/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha III nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví kvóty pro výrobu cukru, isoglukosy a inulinového sirupu na vnitrostátní a regionální úrovni.
Pro hospodářský rok 2006/07 musí být uvedené kvóty upraveny nejpozději do 30. září 2006.
(2) Úpravy vyplývají zejména z uplatňování článků 8 a 9 nařízení (ES) č. 318/2006, které stanoví přidělení dodatečných kvót na cukr, jakož i dodatečných a doplňkových kvót na isoglukosu. Úpravy musí zohledňovat sdělení členských států podle článku 12 nařízení Komise (ES) č. 952/2006 ze dne 29. června 2006 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o řízení vnitřního trhu s cukrem a režim kvót [2], která se týkají zejména dodatečných a doplňkových kvót, které již byly přiděleny k datu vydání sdělení.
(3) Úpravy kvót v příloze III nařízení (ES) č. 318/2006 rovněž vycházejí z uplatňování článku 3 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky [3], který počítá s restrukturalizační podporou pro podniky, které se vzdají svých kvót. Je rovněž nezbytné zohlednit vzdání se kvót, k nimž došlo v souladu se Sdělením Komise (2006/C 234/04) ze dne 29. září 2006 o předpokládané dostupnosti finančních zdrojů pro poskytování restrukturalizační podpory na hospodářský rok 2006/07 [4].
(4) Úpravou kvót stanovených v příloze III nařízení (ES) č. 318/2006 nejsou dotčeny podmínky, kterými se řídí poskytování podpor podle kapitoly 10f nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 [5], a podle článku 7 nařízení (ES) č. 320/2006.
(5) Příloha III nařízení (ES) č. 318/2006 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha III nařízení (ES) č. 318/2006 je nahrazena zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1586/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1483/2006, pokud jde o množství, na která se vztahuje stálé nabídkové řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 1483/2006 [2] se zahájila stálá nabídková řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství.
(2) S ohledem na situaci na trzích s pšenicí obecnou, kukuřicí a žitem ve Společenství a s ohledem na vývoj poptávky po obilovinách zjištěné v různých oblastech v průběhu posledních týdnů se zdá nutné uvolnit v některých členských státech další množství obilovin ze zásob určených k intervenci.
Je proto vhodné povolit intervenčním agenturám v příslušných členských státech zvýšení množství zařazených do nabídkových řízení.
Uvedená zvýšení se týkají pšenice obecné do výše 350000 tun v Německu a v Maďarsku, do výše 172272 tun ve Švédsku, 174021 tun
Nařízení Komise (ES) č. 1587/2006
ze dne 23. října 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 765/2006 ze dne 18. května 2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska [1], a zejména na čl. 8 písm. a) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (ES) č. 765/2006 se zmrazují veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje náležející prezidentu Lukašenkovi a některým dalším představitelům Běloruska, kteří jsou odpovědní za porušení mezinárodních volebních norem během prezidentských voleb v Bělorusku dne 19. března 2006 a za zásah proti občanské společnosti a demokratické opozici, jakož i fyzickým či právnickým osobám nebo subjektům s nimi spojeným, uvedeným v příloze I uvedeného nařízení, nebo tyto prostředky a zdroje jimi vlastněné, držené či ovládané.
(2) Rozhodnutí Rady 2006/718/SZBP [2] změnilo přílohu IV společného postoje 2006/276/SZBP [3], v níž je uveden soupis fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů stanovené ve společném postoji.
Příloha I by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(3) K zajištění účinnosti opatření stanovených tímto nařízením musí toto nařízení okamžitě vstoupit v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 765/2006 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1588/2006
ze dne 23. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu krevetky severní ve vodách Norska jižně od 62° s. š. plavidly plujícími pod vlajkou Švédska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1589/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu okouníků v oblasti NAFO 3M plavidly plujícími pod vlajkou Estonska, Německa, Lotyšska, Litvy a Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členských států uvedených ve zmíněné příloze nebo plavidly v nich registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členským státům uvedeným v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členských států uvedených ve zmíněné příloze nebo plavidly v nich registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1590/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se stanoví rozsah, v němž lze schválit žádosti o dovozní licence podané od 16. do 18. října 2006 pro máslo pocházející z Nového Zélandu v rámci dovozní celní kvóty spravované podle nařízení (ES) č. 1452/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 29 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1452/2006 ze dne 29. září 2006, kterým se stanoví prozatímní opatření pro správu celní kvóty pro novozélandské máslo od října do prosince 2006 a kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 2535/2001 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (ES) č. 1452/2006 bylo ve dnech od 16. do 18. října 2006 u příslušných orgánů podáno 7 žádostí o dovozní licence pro máslo pocházející z Nového Zélandu (v rámci kvóty č.
09.4589). Tyto žádosti se týkají celkového množství 14294,6 tun.
(2) Vzhledem k tomu, že toto množství je rovné dostupnému množství 14294,6 tun, je možné žádosti vyhovět,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Žádosti o dovozní licence pro máslo pocházející z Nového Zélandu podané v souladu s nařízením (ES) č. 1452/2006 od 16. do 18. října 2006 a oznámené Komisi do 20. října 2006 se přijmou.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost 25. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1591/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 51/2006, pokud jde o ustanovení o plavidlech, která prováděla nezákonné, nehlášené nebo neregulované rybolovné činnosti v severovýchodním Atlantiku
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 51/2006 [2] stanoví na rok 2006 rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů.
(2) Komise pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (NEAFC) vydala v únoru 2004 doporučení ohledně plavidel, která prováděla nezákonné, nehlášené nebo neregulované (NNN) rybolovné činnosti.
NEAFC vydala v květnu roku 2006 doporučení ke změně ustanovení týkajících se NNN rybolovné činnosti. Plavidlům, u nichž bylo potvrzeno, že prováděla NNN rybolovné činnosti, se nepovolí vstoupit do přístavu Společenství.
Je třeba zajistit provedení tohoto doporučení v právním řádu Společenství.
(3) Nařízení (ES) č. 51/2006 je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Bod 13 přílohy III nařízení (ES) č. 51/2006 se nahrazuje tímto:
"13. Plavidla zapojená do nezákonné, nehlášené nebo neregulované rybolovné činnosti v severovýchodním Atlantiku
13.1.
Komise informuje neprodleně členské státy o plavidlech plujících pod vlajkami států, které nejsou smluvními stranami Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku (dále jen "úmluva"), která byla spatřena, jak provozují rybolovné činnosti v oblasti upravené úmluvou, a zařazena Komisí pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (NEAFC) na prozatímní seznam plavidel, u nichž se předpokládá, že jednají proti doporučením stanoveným v rámci úmluvy.
Na tato plavidla se vztahují tato opatření:
a) když vstupují do přístavů, nejsou tato plavidla oprávněna vykládat nebo překládat zde náklad a příslušné orgány u nich provedou inspekci.
Inspekce se týká dokladů plavidla, lodních deníků, lovného zařízení, úlovků na palubě a všech dalších záležitostí, které mají souvislost s činnostmi plavidla spadajícími do oblasti upravené úmluvou.
Informace o výsledku inspekcí jsou neprodleně předány Komisi;
b) rybářská plavidla, podpůrná plavidla, tankovací plavidla, mateřské lodě a nákladní plavidla plující pod vlajkou některého členského státu nesmějí v žádném případě napomáhat těmto plavidlům nebo se účastnit jakékoli překládky nebo společných lovných operacích s těmito plavidly;
c) těmto plavidlům nesmí být v přístavech poskytovány zásoby, palivo nebo jiné služby.
13.2.
Plavidla, která Komise pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (NEAFC) zařadila na seznam plavidel, u kterých bylo potvrzeno, že prováděla nezákonné, nehlášené nebo neregulované rybolovné činnosti (plavidla NNN), jsou vyjmenována v dodatku 4.
Kromě opatření uvedených v bodu 13.1 se na tato platidla vztahují tato opatření:
a) plavidla NNN nesmějí vstoupit do přístavu Společenství;
b) plavidla NNN nejsou oprávněna lovit ve vodách Společenství a nesmějí být najímána;
c) dovoz ryb pocházejících z plavidel NNN je zakázán;
d) členské státy odmítnou poskytnout svou vlajku plavidlům NNN a vyzvou dovozce, přepravce a další dotčená odvětví, aby s těmito plavidly nejednali a nepřekládali ryby odlovené těmito plavidly.
13.3.
Aby seznam odpovídal seznamu plavidel NNN sestavenému NEAFC, změní Komise tento seznam, jakmile NEAFC přijme nový seznam."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1592/2006
ze dne 25. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 26. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1593/2006
ze dne 25. října 2006,
kterým se zahajuje nabídkové řízení č. 58/2006 ES na prodej vinného alkoholu určeného pro nová průmyslová použití
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména článek 33 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu [2], stanoví mimo jiné pravidla pro odbyt alkoholu, který byl získán destilací podle článků 27, 28 a 30 nařízení (ES) č. 1493/1999 a je v zásobách intervenčních agentur.
(2) Je třeba zahájit v souladu s článkem 80 nařízení (ES) č. 1623/2000 nabídková řízení na prodej vinného alkoholu pro nová průmyslová použití s cílem snížit zásoby vinného alkoholu ve Společenství a umožnit provedení menších průmyslových projektů nebo zpracování takového alkoholu na zboží určené k vývozu pro průmyslové využití.
Vinný alkohol původem ze Společenství, který je uskladněn v členských státech, se skládá z množství získaných destilací podle článků 27, 28 a 30 nařízení (ES) č. 1493/1999.
(3) Od 1. ledna 1999 podle nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [3] musejí být prodejní ceny a jistoty vyjádřeny v eurech a platby musejí být prováděny v eurech.
(4) Je třeba stanovit minimální ceny pro podávání nabídek, rozdělené podle typu konečného použití.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zahajuje se nabídkové řízení č. 58/2006 ES na prodej vinného alkoholu pro nová průmyslová použití.
Alkohol pochází z destilace podle článků 27, 28 a 30 nařízení (ES) č. 1493/1999 a je ve skladech francouzské intervenční agentury.
K prodeji je nabízeno 100000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových.
Čísla nádob, místa uskladnění a objem alkoholu o 100 % objemových v každé nádobě jsou podrobně uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Prodej se uskuteční v souladu s články 79, 81, 82, 83, 84, 85, 95, 96, 97, 100 a 101 nařízení (ES) č. 1623/2000 a článkem 2 nařízení (ES) č. 2799/98.
Článek 3
1. Nabídky se doručí intervenční agentuře, v níž je uskladněn dotyčný alkohol:
Viniflhor-Libourne, délégation nationale
17, avenue de la Ballastière, boîte postale 231
F-33505 Libourne Cedex
Tel.: (33-5) 57 55 20 00
Telex: 57 20 25
Fax: (33-5) 57 55 20 59
nebo se zašlou na její adresu doporučeným dopisem.
2. Nabídky se předkládají ve dvou zapečetěných obálkách, přičemž na vnitřní obálce je uvedeno "Nabídka v rámci nabídkového řízení č.
58/2006 ES pro nová průmyslová použití" a na vnější obálce je uvedena adresa dotyčné intervenční agentury.
3. Nabídky musejí být intervenční agentuře doručeny nejpozději dne 10. listopadu 2006 ve 12:00 hodin bruselského času.
4. Ke všem nabídkám musí být přiložen doklad o složení nabídkové jistoty 4 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových u dotyčné intervenční agentury.
Článek 4
Minimální ceny, které lze nabídnout, jsou 11 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových, který je určen k výrobě pekařského droždí, 36,5 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových, který je určen k výrobě chemických produktů aminového a chlorového typu na vývoz, 42,5 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových, který je určen k výrobě kolínské vody na vývoz a 17 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových, který je určen pro jiné průmyslové použití.
Článek 5
Formální požadavky na odběr vzorků jsou stanoveny v článku 98 nařízení (ES) č.
1623/2000. Cena vzorků je 10 EUR na litr.
Intervenční agentura poskytne veškeré nezbytné informace o vlastnostech alkoholu nabízeného k prodeji.
Článek 6
Jistota za řádné provedení činí 30 EUR na hektolitr alkoholu o 100 % objemových.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1594/2006
ze dne 25. října 2006,
kterým se stanoví přídělový koeficient pro žádosti o vývozní licence pro sýry vyvážené v roce 2007 do Spojených států amerických v rámci některých kvót GATT
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1282/2006 ze dne 17. srpna 2006, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky [2], a zejména na čl. 25 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 1285/2006 [3] se zahajuje řízení pro přidělování vývozních licencí pro sýry, které budou v roce 2007 vyvezeny do Spojených států amerických v rámci některých kvót GATT uvedených v článku 23 nařízení (ES) č. 1282/2006.
(2) V případě některých kvót a skupin produktů přesahují žádosti o licence množství dostupná pro kvótový rok 2007. Proto by měly být stanoveny přídělové koeficienty podle čl. 25 odst. 1 nařízení (ES) č. 1282/2006.
(3) Vzhledem ke lhůtě pro provedení řízení pro určení těchto koeficientů, stanovené v článku 4 nařízení (ES) č. 1285/2006, by se toto nařízení mělo použít co nejdříve,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Žádosti o vývozní licence podané v souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 1285/2006 se přijmou po použití přídělových koeficientů stanovených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1595/2006
ze dne 26. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1596/2006
ze dne 25. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu krevetky severní v oblasti NAFO 3L plavidly plujícími pod vlajkou Lotyšska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1597/2006
ze dne 26. října 2006,
kterým se stanoví sazby náhrad použitelné na některé mléčné výrobky vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 15. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami, jež jsou v případě produktů uvedených v čl. 1 písm. a), b), c), d), e) a g) uvedeného nařízení uplatňovány v mezinárodním obchodě, a cenami v rámci Společenství lze pokrýt vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) V případě některých mléčných výrobků vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, však existuje nebezpečí, že pokud se předem stanoví vysoké sazby náhrad, může to ohrozit závazky přijaté ohledně těchto náhrad.
Aby se tomuto nebezpečí předešlo, je nezbytné přijmout nezbytná preventivní opatření, aniž by se tím však bránilo uzavírání dlouhodobých smluv.
V případě, že jsou sazby náhrad pro tyto produkty stanoveny předem, lze těchto dvou cílů dosáhnout stanovením zvláštních sazeb.
(5) Podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1043/2005 jsou pro stanovení sazby náhrad vzaty v úvahu případně produkční náhrady, podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem, která jsou použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením o společné organizaci trhu s daným výrobkem, pokud jde o základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 nebo na roveň postavené produkty.
(6) Podle čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 se podpora poskytuje na odstředěné mléko vyrobené ve Společenství a zpracované na kasein a kaseináty, pokud toto mléko a kasein nebo kaseináty z něho vyrobené splňují určité podmínky.
(7) Nařízení Komise (ES) č. 1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [3], stanoví, že máslo a smetanu za snížené ceny je třeba poskytnout k dispozici odvětvím, která vyrábějí určité výrobky.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené na seznamu v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a v článku 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 a vyvážené ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999 se stanoví ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1598/2006
ze dne 26. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro krmné směsi z obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. záři 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1517/95 ze dne 29. června 1995 o prováděcích pravidlech k nařízení (ES) č. 1784/2003, co se týče dovozního a vývozního režimu pro krmné směsi z obilovin a kterým se mění nařízení (ES) č. 1162/95 o zvláštních prováděcích pravidlech k režimu dovozních a vývozních licencí pro obiloviny a rýži [2], stanovuje v článku 2 zvláštní kritéria, která je třeba vzít v úvahu pro výpočet náhrady poskytované pro tyto produkty.
(3) Při tomto výpočtu musí být vzat v úvahu také obsah produktů z obilovin.
Za účelem zjednodušení by náhrada měla být vyplácena pro dvě kategorie "produktů z obilovin", totiž kukuřici, nejběžněji používanou obilovinu pro výrobu krmných směsí určených na vývoz, a produkty z kukuřice na jedné straně a pro jiné obiloviny na straně druhé; druhá kategorie zahrnuje libovolné produkty z obilovin kromě kukuřice a produkty vyrobené z kukuřice.
Náhrada musí být poskytnuta pro množství produktů obilovin obsažené v daném krmivu.
(4) Výše náhrady musí zohlednit možnosti a podmínky prodeje těchto produktů na světovém trhu, potřebu zamezit narušení trhu Společenství a ekonomický aspekt vývozu.
(5) S ohledem na současnou situaci na trhu s obilovinami, především na vyhlídky v oblasti dodávek, je třeba zrušit vývozní náhrady.
(6) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro krmné směsi uvedené v nařízení (ES) č. 1784/2003 a podléhající nařízení (ES) č. 1517/95 se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1599/2006
ze dne 26. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s mlékem a mléčnými výrobky by proto měly být stanoveny vývozní náhrady v souladu s pravidly a určitými kritérii uvedenými v článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Ustanovení čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Podle Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Dominikánskou republikou o ochraně dovozu sušeného mléka v Dominikánské republice [2], které bylo schváleno rozhodnutím Rady 98/486/ES [3], může být určité množství mléčných výrobků Společenství vyvážených do Dominikánské republiky zvýhodněno snížením cla.
Z tohoto důvodu by vývozní náhrady poskytnuté pro produkty vyvážené podle tohoto režimu měly být sníženy o určitý procentní podíl.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení, za podmínek stanovených v čl. 1 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [4].
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1600/2006
ze dne 26. října 2006,
kterým se stanoví maximální vývozní náhrady u másla v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 581/2004
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na třetí pododstavec čl. 31 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 581/2004 ze dne 26. března 2004 o vypsání stálého nabídkového řízení na vývozní náhrady, které se týkají některých druhů másla [2], zavádí trvalé nabídkové řízení.
(2) Podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 580/2004 ze dne 26. března 2004, kterým se stanoví postup nabídkového řízení, které se týká vývozních náhrad u některých mléčných výrobků [3], a po přezkoumání nabídek podaných jako odpověď na nabídkové řízení, je vhodné stanovit maximální vývozní náhrady na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 24. října 2006.
(3) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro trvalé nabídkové řízení vypsané nařízením (ES) č. 581/2004 na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 24. října 2006, platí maximální částky náhrad pro výrobky zmíněné v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1601/2006
ze dne 26. října 2006
o vydání dovozních licencí pro rýži na základě žádostí podaných během prvních deseti pracovních dnů měsíce října 2006 podle nařízení (ES) č. 327/98
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 327/98 ze dne 10. února 1998 o otevření a správě celních kvót pro dovoz rýže a zlomkové rýže [2], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
Přezkoumání množství, pro něž byly podány žádosti o dovozní licence pro rýži pro tranši na měsíc říjen 2006, vede k tomu, že je třeba stanovit vydávání licencí pro množství uvedená v žádostech, případně snížená na základě procentního podílu snížení, a bude třeba sdělit konečný podíl použití každé kvóty v průběhu roku 2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Na žádosti o dovozní licence pro celní kvóty pro rýži otevřené nařízením (ES) č. 327/98, které byly během prvních deseti pracovních dnů měsíce října 2006 podány a předloženy Komisi, se vztahuje koeficient snížení podle procentních sazeb stanovených v příloze tohoto nařízení.
2. Konečné užití každé dotyčné kvóty během roku 2006 v procentech se uvádí v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1602/2006
ze dne 26. října 2006
týkající se nabídek podaných v rámci nabídkového řízení dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro dovoz kukuřice
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. zaří 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 1421/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro maximální snížení dovozního cla u kukuřice dovážené ze třetích zemí do Španělska.
(2) Dle článku 7 nařízení Komise (ES) č. 1839/95 [3] Komise může rozhodnout, v souladu s postupem stanoveným v článku 25 nařízení (ES) č. 1784/2003, že nebude vyhověno žádné nabídce.
(3) Zejména vzhledem ke kritériím uvedeným v článcích 6 a 7 nařízení (ES) č. 1839/95 se nedoporučuje stanovovat maximální snížení cla.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným v období od 20. do 26. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro snížení dovozního cla dle nařízení (ES) č. 1421/2006 pro kukuřici se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1603/2006
ze dne 26. října 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 20. do 26. října 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 27. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1604/2006
ze dne 27. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1605/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví minimální prodejní ceny másla v 19. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 19. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se minimální prodejní ceny za máslo z intervenčních zásob podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1606/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví maximální částka podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo v 19. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 19. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se částka maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1607/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví maximální výše podpory pro zahuštěne máslo v 19. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], vyhlašují intervenční agentury stálé nabídkové řízení pro poskytnutí podpory pro zahuštěné máslo.
V článku 54 uvedeného nařízení se stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci jednotlivých nabídkových řízení se stanoví maximální částka podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 %.
(2) Převzetí zahuštěného másla do maloobchodního prodeje se zaručí složením jistoty na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(3) S přihlédnutím k podaným nabídkám by měla být na vhodné úrovni stanovena maximální výše podpory a podle toho by měla být určena jistota na konečné použití.
(4) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 19. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se maximální výše podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 % podle čl. 47 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví na 19,27 EUR/100 kg.
Jistota na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005 se stanoví na 21 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1608/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanovuje minimální prodejní cena másla pro 51. individuální veřejné nabídkové řízení, vyhlášené podle stálého veřejného nabídkového řízení, na které je odkazováno v nařízení (ES) č. 2771/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 10 písm. c) tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanovují prováděcí pravidla pro nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], prodávaly intervenční agentury na základě stálého veřejného nabídkového řízení určité množství másla, kterým disponovaly.
(2) Ve světle nabídek, obdržených v rámci každého individuálního veřejného nabídkového řízení, bude stanovena minimální prodejní cena, nebo bude rozhodnuto, že nebude vybrána žádná nabídka v souladu s článkem 24a nařízení (ES) č. 2771/1999.
(3) Ve světle obdržených nabídek bude stanovena minimální prodejní cena.
(4) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro 51. individuální veřejné nabídkové řízení v souladu s nařízením (ES) č. 2771/1999, pro které vypršela časová lhůta na předložení nabídek dne 24. října 2006, se stanovuje minimální prodejní cena másla ve výši 233,00 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1609/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se na období dvou let povoluje uvedení na trh počáteční kojenecké výživy na bázi hydrolyzátů syrovátkových bílkovin získaných z bílkovin kravského mléka
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/398/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1a uvedené směrnice,
po konzultaci s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 89/398/EHS se vztahuje na potraviny pro zvláštní výživu.
Zvláštní ustanovení týkající se některých skupin potravin pro zvláštní výživu stanoví zvláštní směrnice.
(2) Směrnice Komise 91/321/EHS ze dne 14. května 1991 o počáteční a pokračovací kojenecké výživě [2] je zvláštní směrnicí ve smyslu směrnice 89/398/EHS.
Směrnice 91/321/EHS stanoví požadavky na složení počáteční kojenecké výživy.
(3) Komise obdržela žádost o uvedení na trh inovační počáteční kojenecké výživy na bázi hydrolyzátů syrovátkových bílkovin získaných z bílkovin kravského mléka s obsahem bílkovin nižším, než je minimální hodnota 0,56 g bílkovin/100 kJ (2,25 g bílkovin/100 kcal), jak je uvedeno v bodě 2.2 přílohy I směrnice 91/321/EHS.
(4) Dne 5. října 2005 vydal Evropský úřad pro bezpečnost potravin své stanovisko [3].
Toto stanovisko uvedlo, že počáteční kojeneckou výživu na bázi hydrolyzátů syrovátkových bílkovin získaných z kravského mléka s obsahem bílkovin 0,47 g/100 kJ (1,9 g/100 kcal) je bezpečné a vhodné používat jako jediný zdroj výživy kojenců.
(5) Proto by se do přijetí změn směrnice 91/321/EHS mělo povolit uvedení této počáteční kojenecké výživy na trh na období dvou let.
(6) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od článku 2 a čl. 4 odst. 1 směrnice 91/321/EHS se na dobu dvou let od data přijetí tohoto nařízení povoluje uvedení na trh počáteční kojenecké výživy na bázi hydrolyzátů z kravského mléka, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1610/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 327/1998 a nařízení (ES) č. 1291/2000, pokud jde o některé dovozní licence vydané pro tranši na měsíc červenec 2006 v rámci celních kvót pro dovoz rýže a zlomkové rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1095/96 ze dne 18. června 1996 o zavedení koncesí stanovených v seznamu CXL sestaveném na základě závěrů jednání o čl. XXVI odst. 6 GATT [1], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 13 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 7 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 327/98 ze dne 10. února 1998 o otevření a správě celních kvót pro dovoz rýže a zlomkové rýže [3] jsou dovozní licence pro loupanou, omletou nebo poloomletou rýži kvót otevřených uvedeným nařízením platné ode dne jejich skutečného vydání do konce následujícího třetího měsíce.
(2) Dovozy rýže pocházející ze Spojených států amerických do Společenství byly od počátku měsíce srpna 2006 narušeny v důsledku výskytu rýže kontaminované geneticky modifikovanou rýží "LL RICE 601" na americkém trhu.
(3) V souladu s článkem 2 rozhodnutí Komise 2006/601/ES ze dne 5. září 2006 o mimořádných opatřeních týkajících se nepovoleného geneticky modifikovaného organismu "LL RICE 601" v produktech z rýže [4] podléhá uvedení do volného oběhu dlouhozrnné rýže A a B pocházející ze Spojených států amerických předložení analytické zprávy, která potvrzuje, že produkt neobsahuje geneticky modifikovanou rýži "LL RICE 601".
(4) Je třeba prodloužit platnost licencí vydaných pro dovoz dlouhozrnné rýže A a B pocházející ze Spojených států amerických pro tranši na měsíc červenec 2006 kvót otevřených nařízením (ES) č. 327/98 až do konce roku 2006, aby mimořádná opatření přijatá rozhodnutím 2006/601/ES nemohla po dobu jejich platnosti zabránit použití těchto licencí.
(5) Aby se umožnilo využití licencí, které již byly vydané pro dovozní kvóty "všechny země", v nichž se jako země původu uvádí Spojené státy americké, je třeba povolit použití uvedených licencí pro dovoz rýže pocházející ze všech třetích zemí.
(6) Rovněž je třeba povolit použití již vydaných licencí pro dovoz jiné rýže než dlouhozrnné rýže A a B.
(7) Je proto nutné učinit odchylku od nařízení (ES) č. 327/98 a nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5].
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 327/98 se na žádost držitelů licencí prodlužuje doba platnosti pro tyto dovozní licence až do 31. prosince 2006:
a) dovozní licence pro omletou nebo poloomletou rýži, které v kolonce 8 uvádějí jako zemi původu "Spojené státy americké", vydané pro tranši na měsíc červenec 2006 kvót s pořadovými čísly 09.4127 a 09.4166, v souladu s přílohou X nařízení (ES) č. 327/98, pro tyto kódy KN:
- KN 10063025,
- KN 10063027,
- KN 10063046,
- KN 10063048,
- KN 10063065,
- KN 10063067,
- KN 10063096,
- KN 10063098;
b) dovozní licence pro loupanou rýži, které v kolonce 8 uvádějí jako zemi původu "Spojené státy americké", vydané pro tranši na měsíc červenec 2006 kvóty s pořadovým číslem 09.4148, v souladu s přílohou X nařízení (ES) č. 327/98, pro tyto kódy KN:
- KN 10062015,
- KN 10062017,
- KN 10062096,
- KN 10062098.
Článek 2
1. Odchylně od čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000 se dovozní licence uvedené v článku 1 tohoto nařízení mohou použít pro dovoz rýže spadající pod prvních šest čísel kódu KN uvedeného na dotyčné licenci.
2. Odchylně od čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1291/2000 se dovozní licence podle článku 1 tohoto nařízení vydané v rámci kvót s pořadovými čísly 09.4148 a 09.4166 mohou použít pro dovoz rýže pocházející ze všech třetích zemí, aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 1 tohoto článku.
Článek 3
1. V kolonce 44 celních prohlášení týkajících se dovozu uskutečněného podle tohoto nařízení se uvede tato poznámka:
"Dovoz uskutečněný podle nařízení Komise (ES) č. 1610/2006."
2. Do 15. února 2007 sdělí členské státy Komisi elektronickou cestou tyto údaje:
a) množství (v tunách) produktů dovezených v souladu s tímto nařízením, na každý kód kombinované nomenklatury (kódy KN);
b) číslo a datum vydání licence, podle níž byl dovoz uskutečněn.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1611/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 832/2006 o rozdělení vnitrostátních referenčních množství stanovených na období 2005/06 v příloze I nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 na "dodávky" a "přímé prodeje"
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků [1], a zejména na čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 832/2006 [2] stanoví rozdělení vnitrostátních referenčních množství na "dodávky" a "přímé prodeje" na období od 1. dubna 2005 do 31. března 2006.
(2) Ustanovení čl. 8 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1788/2003 doplněného nařízením Rady (ES) č. 1406/2006 stanoví, že Komise může pro období 2005/06 na žádost České republiky, Estonska, Kypru, Litvy, Lotyšska, Maďarska, Polska, Slovinska a Slovenska upravit rozdělení vnitrostátních referenčních množství na "dodávky" a "přímé prodeje". Žádost musela být podána Komisi do 10. října 2006.
(3) Kypr, Maďarsko, Polsko a Slovinsko včas podaly žádosti uvádějící vnitrostátní referenční množství, která se mají změnit z dodávek na přímé prodeje.
(4) V případě Kypru, Maďarska, Polska a Slovinska je tedy pro období od 1. dubna 2005 do 31. března 2006 vhodné stanovit nové rozdělení vnitrostátních referenčních množství na "dodávky" a "přímé prodeje".
(5) Je tedy nezbytné změnit nařízení (ES) č. 832/2006.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 832/2006 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1612/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví opravná částka použitelná při poskytování náhrady pro obiloviny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 musí být vývozní náhrada pro obiloviny, použitelná v den podání žádosti o licenci, uplatněna na základě žádosti pro vývozy, které se mají uskutečnit během doby trvání platnosti vývozní licence. V tomto případě může být výše náhrady opravena.
(2) Dle nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2], je možné pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 stanovit opravnou částku. Tato opravná částka musí být vypočítána s ohledem na faktory uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95.
(3) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky některých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhrady u některých produktů podle jejich místa určení.
(4) Opravnou částku je třeba stanovit podle téhož postupu jako náhradu, přičemž je možné ji v období mezi dvěma stanoveními změnit.
(5) Z výše uvedených ustanovení vyplývá, že opravná částka musí být stanovena podle přílohy tohoto nařízení.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opravná částka použitelná pro předem stanovené vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 s výjimkou sladu se stanovuje dle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1613/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro slad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízeni,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Při stanovení náhrad je třeba vzít v úvahu faktory stanovené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995 o určitých prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče poskytování vývozních náhrad, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2].
(3) Náhradu použitelnou pro slad je třeba vypočítat s ohledem na množství obilovin nezbytné k výrobě uvažovaných produktů.
Tato množství byla stanovena nařízením (ES) č. 1501/95.
(4) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky určitých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhrady u některých produktů podle země jejich určení.
(5) Náhradu je třeba stanovovat jednou za měsíc, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(6) Použití těchto předpisů v současné situaci na trzích s obilovinami, zejména při kurzech, respektive cenách těchto produktů ve Společenství a na světovém trhu, vede ke stanovení náhrad ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro slad uvedený v čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1784/2003 se stanovují ve výši uvedené v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1614/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví opravná částka pro poskytnutí náhrady u sladu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 musí být vývozní náhrada pro obiloviny, použitelná v den podání žádosti o licenci uplatněna na základě žádosti pro vývozy, které se mají uskutečnit během doby trvání platnosti vývozní licence. V tomto případě může být výše náhrady opravena.
(2) Dle nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče poskytování vývozních náhrad, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2], je možné pro slad uvedený v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1784/2003 stanovit opravnou částku. Tato opravná částka musí být vypočítána s ohledem na faktory uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95.
(3) Z výše uvedených ustanovení vyplývá, že opravná částka musí být stanovena podle přílohy tohoto nařízení.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opravnou částku uvedenou v čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003, použitelnou pro předem stanovené vývozní náhrady pro slad, je třeba stanovit dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1615/2006
ze dne 27. října 2006,
kterým se stanoví náhrady použitelné pro produkty z odvětví obilovin a rýže určené pro potravinovou pomoc Společenství a vnitrostátní potravinovou pomoc
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1] a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení Rady (EHS) č. 2681/74 ze dne 21. října 1974, týkající se financování výdajů vzniklých v souvislosti s dodávkou zemědělských produktů jako potravinové pomoci [3] ze strany Společenství, stanoví, že část výdajů odpovídající dle pravidel Společenství vývozním náhradám pro dané produkty je třeba naúčtovat Evropskému zemědělskému orientačnímu a záručnímu fondu, oddělení záruk.
(2) Za účelem jednoduššího stanovení a řízení rozpočtu pro opatření Společenství v oblasti potravinové pomoci a ve snaze informovat členské státy o míře účasti Společenství na financování vnitrostátních opatření potravinové pomoci je třeba určit výši náhrad poskytovaných pro tato opatření.
(3) Obecná a prováděcí pravidla stanovená článkem 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 a článkem 13 nařízení (ES) č. 1785/2003 pro vývozní náhrady jsou přiměřeně použitelná pro výše uvedená opatření.
(4) Specifická kritéria, která je třeba vzít v úvahu při výpočtu vývozní náhrady pro rýži, jsou definována v článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U vnitrostátních opatření a opatření Společenství v oblasti potravinové pomoci prováděných v rámci mezinárodních dohod nebo jiných doplňkových programů, jakož i v rámci ostatních opatření Společenství ve formě bezplatných dodávek, se náhrady použitelné pro produkty z odvětví obilovin a rýže stanovují podle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1616/2006
ze dne 23. října 2006
o některých postupech pro používání Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé a pro používání prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Albánskou republikou
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 12. června 2006 byla v Lucemburku podepsána Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení").
V současné době je dohoda o stabilizaci a přidružení v procesu ratifikace.
(2) Dne 12. června 2006 Rada uzavřela Prozatímní dohodu mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé o obchodu a obchodních záležitostech [1] (dále jen "prozatímní dohoda") s cílem umožnit brzký vstup v platnost ustanovení týkajících se obchodu a obchodních záležitostí obsažených v dohodě o stabilizaci a přidružení.
Prozatímní dohoda vstoupí v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení poslední listiny o ratifikaci nebo schválení.
(3) Je potřeba stanovit postupy pro uplatňování některých ustanovení dohody o stabilizaci a přidružení i prozatímní dohody.
Jelikož jsou ustanovení týkající se obchodu a obchodních záležitostí těchto nástrojů do značné míry stejná, mělo by se toto nařízení použít i na provádění dohody o stabilizaci a přidružení po jejím vstupu v platnost.
(4) Dohoda o stabilizaci a přidružení a prozatímní dohoda stanoví, že produkty rybolovu pocházející z Albánie mohou být do Společenství dováženy se sníženou celní sazbou v mezích celních kvót.
Je proto nezbytné přijmout ustanovení upravující správu těchto celních kvót.
(5) Ukáží-li se jako nezbytná opatření na ochranu obchodu, měla by být přijímána v souladu s obecnými ustanoveními obsaženými v nařízení Rady (ES) č. 3285/94 ze dne 22. prosince 1994 o společných pravidlech dovozu [2], v nařízení Rady (EHS) č. 2603/69 ze dne 20. prosince 1969, kterým se stanoví společná pravidla pro vývoz [3], v nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [4], anebo případně v nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [5].
(6) Pokud členský stát vyrozumí Komisi o možném podvodu nebo o tom, že nebyla poskytnuta nezbytná správní spolupráce, použijí se příslušné právní předpisy Společenství, zejména nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a o jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů [6].
(7) Pro účely provádění příslušných ustanovení tohoto nařízení by měl být Komisi nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený nařízením Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [7].
(8) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví některé postupy pro přijímání prováděcích pravidel pro některá ustanovení Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") a Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé o obchodu a obchodních záležitostech (dále jen "prozatímní dohoda").
Článek 2
Celní koncese pro ryby a produkty rybolovu
Prováděcí pravidla pro čl. 15 odst. 1 prozatímní dohody a následně pro čl. 28 odst. 1 dohody o stabilizaci a přidružení, týkající se celních kvót pro ryby a produkty rybolovu, přijme Komise postupem podle čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
Článek 3
Snížení cel
1. S výhradou odstavce 2 se preferenční celní sazby zaokrouhlí na jedno desetinné místo směrem dolů.
2. V případě, že výsledek výpočtu preferenční celní sazby podle odstavce 1 bude následující, preferenční celní sazba se plně odstraní:
a) 1 % a méně v případě valorického cla nebo
b) 1 EUR a méně v případě jednotlivých částek specifického cla.
Článek 4
Technické úpravy
Veškeré změny a technické úpravy ustanovení přijatých podle tohoto nařízení nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a třídění podle systému TARIC anebo v důsledku uzavření nových či upravených dohod, protokolů, výměn dopisů nebo jiných aktů uzavřených mezi Společenstvím a Albánskou republikou se přijímají postupem podle čl. 12 odst. 2.
Článek 5
Obecná ochranná doložka
Aniž je dotčen článek 7 tohoto nařízení, potřebuje-li Společenství přijmout opatření podle článku 25 prozatímní dohody a následně článku 38 dohody o stabilizaci a přidružení, učiní tak v souladu s podmínkami a postupy stanovenými v nařízení (ES) č. 3285/94, pokud článek 25 prozatímní dohody a následně článek 38 dohody o stabilizaci a přidružení nestanoví jinak.
Článek 6
Doložka pro případ nedostatku
Aniž je dotčen článek 7 tohoto nařízení, potřebuje-li Společenství přijmout opatření podle článku 26 prozatímní dohody a následně článku 39 dohody o stabilizaci a přidružení, učiní tak v souladu s postupy stanovenými v nařízení (EHS) č. 2603/69.
Článek 7
Výjimečné a kritické okolnosti
V případě, že nastanou výjimečné a naléhavé okolnosti ve smyslu čl. 26 odst. 4 prozatímní dohody a následně ve smyslu čl. 39 odst. 4 dohody o stabilizaci a přidružení, může Komise přijmout okamžitá opatření podle článku 26 prozatímní dohody a následně článku 39 dohody o stabilizaci a přidružení.
Pokud členský stát podá Komisi žádost, přijme Komise rozhodnutí do pěti pracovních dnů od jejího obdržení.
Své rozhodnutí Komise oznámí Radě.
Každý členský stát může předložit rozhodnutí Komise do deseti pracovních dnů od jeho oznámení Radě.
Rada může do dvou měsíců kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 8
Ochranná doložka pro zemědělské produkty a produkty rybolovu
1. Aniž jsou dotčeny postupy uvedené v článcích 5 a 6 tohoto nařízení, pokud Společenství potřebuje přijmout ochranné opatření podle článku 25 prozatímní dohody a následně podle článku 38 dohody o stabilizaci a přidružení týkající se zemědělských produktů a produktů rybolovu, rozhodne Komise na žádost členských států nebo ze svého vlastního podnětu o potřebných opatřeních poté, co využila postupu podle článku 25 prozatímní dohody a následně podle článku 38 dohody o stabilizaci a přidružení, lze-li takový postup použít.
Pokud Komise obdržela žádost členského státu, rozhodne o ní:
a) do tří pracovních dnů od přijetí žádosti, nepoužije-li se postup postoupení záležitosti Radě pro stabilizaci a přidružení, na který odkazuje článek 25 prozatímní dohody a následně článek 38 dohody o stabilizaci a přidružení, nebo
b) do tří dnů po uplynutí třicetidenní lhůty uvedené v čl. 25 odst. 5 písm. a) prozatímní dohody a následně v čl. 38 odst. 5 písm. a) dohody o stabilizaci a přidružení, použije-li se postoupení záležitosti Radě pro stabilizaci a přidružení stanovené v článku 25 prozatímní dohody a následně v článku 38 dohody o stabilizaci a přidružení.
Komise vyrozumí členské státy o opatřeních, o nichž rozhodla.
2. Opatření, o nichž Komise rozhodla podle odstavce 1, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne, kdy mu byla sdělena, předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může Rada dotyčná opatření změnit nebo zrušit do jednoho měsíce ode dne, kdy jí byla předložena.
Článek 9
Dumping a subvence
V případě postupů, které mohou odůvodnit uplatnění opatření uvedených v čl. 24 odst. 2 prozatímní dohody a následně čl. 37 odst. 2 dohody o stabilizaci a přidružení ze strany Společenství, se o uložení antidumpingových nebo vyrovnávacích opatření rozhodne v souladu s nařízením (ES) č. 384/96, případně nařízením (ES) č. 2026/97.
Článek 10
Hospodářská soutěž
1. V případě postupů, které mohou odůvodnit uplatnění opatření uvedených v článku 37 prozatímní dohody a následně v článku 71 dohody o stabilizaci a přidružení ze strany Společenství, rozhodne Komise po přezkoumání případu z vlastního podnětu anebo na žádost členského státu, zda je takový postup v souladu s dohodou.
Opatření uvedená v čl. 37 odst. 9 prozatímní dohody a následně v čl. 71 odst. 9 dohody o stabilizaci a přidružení se v případech pomoci přijímají v souladu s postupy stanovenými v nařízení (ES) č. 2026/97 a v ostatních případech v souladu s postupem stanoveným v článku 133 Smlouvy.
2. V případě postupů, které mohou odůvodnit uplatnění opatření uvedených v článku 37 prozatímní dohody a následně v článku 71 dohody o stabilizaci a přidružení ze strany Albánské republiky, rozhodne Komise po přezkoumání případu, zda je takový postup v souladu se zásadami stanovenými v prozatímní dohodě a v dohodě o stabilizaci a přidružení.
V nezbytném případě Komise přijme příslušná rozhodnutí na základě kritérií, které vyplývají z článků 81, 82 a 87 Smlouvy.
Článek 11
Podvod nebo neposkytování správní spolupráce
V případě, že Komise na základě informací od členských států nebo z vlastního podnětu shledá, že podmínky uvedené v článku 30 prozatímní dohody a následně v článku 43 dohody o stabilizaci a přidružení jsou splněny, Komise bez zbytečného odkladu:
a) informuje Radu a
b) sdělí smíšenému výboru a Výboru pro stabilizaci a přidružení informace o svých zjištěních společně s objektivní informací a zahájí konzultace s Výborem pro stabilizaci a přidružení.
Komise zveřejní veškeré informace podle čl. 30 odst. 5 prozatímní dohody a následně podle čl. 43 odst. 5 dohody o stabilizaci a přidružení v Úředním věstníku Evropské unie.
Komise může rozhodnout v souladu s postupem stanoveným v čl. 12 odst. 3 tohoto nařízení o dočasném pozastavení odpovídajícího preferenčního zacházení u produktů, jak stanoví čl. 30 odst. 4 prozatímní dohody a následně čl. 43 odst. 4 dohody o stabilizaci a přidružení.
Článek 12
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 13
Oznámení
Za oznámení smíšenému výboru a poté Radě pro stabilizaci a přidružení a Výboru pro stabilizaci a přidružení, jak vyžaduje prozatímní dohoda či dohoda o stabilizaci a přidružení, je odpovědná Komise, která jedná jménem Společenství.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1617/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1207/2001 s přihlédnutím k zavedení systému celoevropsko-středomořské kumulace původu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 [1] o postupech usnadňujících vydávání průvodních osvědčení EUR.1, vystavování prohlášení na fakturách a tiskopisů EUR.2 a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi obsahuje ustanovení na podporu správného vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve vztahu k vývozu produktů ze Společenství v souvislosti s preferenčními obchodními vztahy s některými třetími zeměmi.
(2) Systém celoevropské diagonální kumulace původu byl zaveden v roce 1997 mezi Společenstvím, Bulharskem, Českou republikou, Estonskem, Lotyšskem, Litvou, Maďarskem, Polskem, Rumunskem, Slovinskem, Slovenskem, Islandem, Norskem a Švýcarskem (včetně Lichtenštejnska) a rozšířen v roce 1999 na Turecko.
Dne 1. května 2004 přistoupily Česká republika, Estonsko, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Polsko, Slovinsko a Slovensko k Evropské unii.
(3) V březnu 2002 se na evropsko-středomořském setkání ministrů obchodu v Toledu ministři dohodli na rozšíření tohoto systému na středomořské země, s výjimkou Turecka, které se účastní evropsko-středomořského partnerství, a to na základě barcelonského prohlášení přijatého na evropsko-středomořské konferenci ve dnech 27. a 28. listopadu 1995.
Dne 7. července 2003 na evropsko-středomořském setkání ministrů obchodu v Palermu ministři za účelem umožnění tohoto rozšíření potvrdili nový celoevropsko-středomořský vzor protokolu k evropsko-středomořským dohodám týkající se definice pojmu "původní produkty" a metod správní spolupráce.
Na základě výsledku jednání Smíšeného výboru ES a Faerských ostrovů/Dánska ze dne 28. listopadu 2003 bylo dohodnuto zahrnout do systému celoevropsko-středomořské kumulace původu rovněž Faerské ostrovy.
(4) Rozhodnutí příslušných rad přidružení nebo smíšených výborů o zavedení nového celoevropsko-středomořského protokolu k evropsko-středomořským dohodám a k dohodě mezi ES a Faerskými ostrovy/Dánskem již byla nebo budou přijata.
(5) Uplatňování nového systému diagonální kumulace zahrnuje použití nových typů dokladů o preferenčním původu – průvodních osvědčení EUR-MED a prohlášení na fakturách EUR-MED.
Na uvedené typy dokladů o preferenčním původu by se proto rovněž mělo vztahovat nařízení (ES) č. 1207/2001.
(6) Aby bylo možno správně určit status původu produktů a usnadnit vydávání dokladů o původu v těchto nových souvislostech, mělo by prohlášení dodavatele ohledně produktů se statusem preferenčního původu obsahovat doplňující informaci o tom, zda byla použita diagonální kumulace a se kterými zeměmi.
(7) Nařízení (ES) č. 1207/2001 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1207/2001 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve Společenství a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi.".
2. V článku 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve Společenství podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Společenstvím a některými zeměmi;".
3. V článku 2 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Prohlášení dodavatele používají vývozci jako podpůrný doklad, zejména k žádostem o vydání nebo vystavení dokladů o původu ve Společenství podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Společenstvím a některými zeměmi."
4. V článku 10 se odstavec 5 se nahrazuje tímto:
"5. Není-li do pěti měsíců ode dne podání žádosti o ověření poskytnuta odpověď nebo neobsahuje-li odpověď údaje postačující k tomu, aby se prokázal skutečný původ zboží, prohlásí celní orgány země vývozu doklad o původu vydaný na základě dotyčných dokumentů za neplatný.".
5. Příloha I se nahrazuje zněním obsaženým v příloze I tohoto nařízení.
6. Příloha II se nahrazuje zněním obsaženým v příloze II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1618/2006
ze dne 30. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 31. října 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1619/2006
ze dne 30. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1555/96 o spouštěcích objemech pro dodatečná cla na okurky, artyčoky, klementinky, mandarinky a pomeranče
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 33 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1555/96 ze dne 30. července 1996 o prováděcích pravidlech k dodatečným dovozním clům na ovoce a zeleninu [2], upravuje dozor nad dovozem produktů uvedených v příloze daného nařízení. Tento dozor je třeba vykonávat v souladu s pravidly stanovenými v čl. 308d nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3].
(2) Pro účely čl. 5 odst. 4 Dohody o zemědělství [4] uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání a vzhledem k nejnovějším údajům z let 2003, 2004 a 2005 je třeba změnit spouštěcí úrovně pro dodatečná cla na okurky, artyčoky, klementinky, mandarinky a pomeranče.
(3) V důsledku toho se nařízení (ES) č. 1555/96 mění.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1555/96 se nahrazuje textem v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1620/2006
ze dne 30. října 2006,
kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 384/96 dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1. Zahájení řízení
(1) Oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie [2] dne 4. února 2006 (dále jen "oznámení o zahájení řízení") informovala Komise o zahájení antidumpingového řízení ve věci dovozu žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR") a Ukrajiny.
(2) Podnět podali dne 23. prosince 2005 tři výrobci ve Společenství (dále jen "žadatelé") představující významný podíl, v tomto případě více než 40 %, celkové výroby žehlicích prken ve Společenství.
Podnět obsahoval důkazy o dumpingu uvedeného výrobku a o podstatné újmě z něj vyplývající, což bylo považováno za postačující pro zahájení řízení.
1.2. Dotčené strany a inspekce na místě
(3) Komise oficiálně oznámila zahájení řízení žadatelům, ostatním známým výrobcům ve Společenství, vyvážejícím výrobcům v ČLR a na Ukrajině, dovozcům a maloobchodním prodejcům, o kterých se vědělo, že se jich řízení týká, zástupcům dotčených vyvážejících zemí, výrobcům ve Spojených státech amerických, které byly původně navrženy jako srovnatelná země, a výrobcům z dalších možných srovnatelných zemí.
Komise dále kontaktovala všechny ostatní hospodářské subjekty ve Společenství potenciálně zapojené do výroby nebo distribuce obdobného výrobku/dotčeného výrobku, jejichž kontaktní údaje byly Komisi poskytnuty po zahájení řízení.
Zúčastněné strany dostaly možnost, aby písemně předložily svá stanoviska a požádaly o slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení.
Všechny zúčastněné strany, které o to požádaly a které prokázaly, že mají konkrétní důvody ke slyšení, byly vyslyšeny.
(4) Vzhledem k vysokému počtu čínských vyvážejících výrobců se v oznámení o zahájení řízení počítalo v souladu s článkem 17 základního nařízení s výběrem vzorku pro stanovení dumpingu.
Aby Komise mohla rozhodnout, zda bude nezbytné provést výběr vzorku, a pokud ano, aby mohla vzorek vybrat, byli všichni čínští vyvážející výrobci požádáni, aby se přihlásili Komisi a v souladu se zněním oznámení o zahájení řízení poskytli základní informace o svých činnostech souvisejících s dotčeným výrobkem v průběhu období 1. ledna 2005– 31. prosince 2005.
Přihlásilo se a informace požadované pro výběr vzorku ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení však poskytlo pouze osm čínských vyvážejících výrobců.
Proto bylo rozhodnuto, že výběr vzorku není nutný.
(5) Aby bylo vyvážejícím výrobcům v dotčených zemích, kteří projevili zájem, umožněno předložit žádost o přiznání statusu tržního hospodářství nebo o individuální zacházení, zaslala Komise tiskopisy žádosti těm vyvážejícím výrobcům, o nichž bylo známo, že se jich záležitost týká, a čínským a ukrajinským orgánům. Osm společností z ČLR a jedna z Ukrajiny požádaly podle čl.
2 odst. 7 základního nařízení o status tržního hospodářství, případně o individuální zacházení, prokázalo-li by šetření, že nesplňují podmínky pro přiznání statusu tržního hospodářství.
(6) Komise rozeslala všem stranám, o kterých se vědělo, že se jich řízení týká, jakož i všem dalším stranám, které o to požádaly ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení, dotazníky.
(7) Odpovědi na dotazník byly obdrženy od šesti čínských vyvážejících výrobců, jediného ukrajinského vyvážejícího výrobce, čtyř výrobců ve Společenství, dvou dovozců, kteří nebyli ve spojení s vyvážejícími výrobci, a od jednoho obchodníka.
Dále jeden dovozce předložil připomínky, aniž by odpovídal na dotazník.
(8) Některé informace byly rovněž získány od 17 výrobců obdobného výrobku ve Společenství (z nichž 15 podnět podpořilo, jeden vyjádřil svůj neutrální postoj a jeden byl proti) a od tří společností, které dotčený výrobek pouze dovážejí.
(9) Komise si vyžádala a ověřila veškeré informace považované za nezbytné za účelem přiznání statusu tržního hospodářství a předběžného stanovení dumpingu, výsledné újmy a zájmu Společenství.
Inspekce na místě byly provedeny takto:
a) Výrobci ve Společenství
Inspekce na místě byly provedeny v prostorách čtyř výrobců ve Společenství.
Tito výrobci požadovali, aby byla jejich totožnost důvěrná na základě ustanovení článku 19 základního nařízení.
Tvrdili, že by odhalení jejich totožnosti mohlo způsobit závažné potíže.
Někteří výrobci ve Společenství z řad žadatelů skutečně dodávají zboží odběratelům ve Společenství, kteří zároveň odebírají zboží z ČLR a z Ukrajiny, čímž mají z těchto dovozů přímý prospěch.
Tito žadatelé tvrdili, že jsou tudíž v obzvláště choulostivé situaci, protože mají dobrý důvod se domnívat, že někteří z jejich dodavatelů a odběratelů by nebyli spokojeni s tím, že podali podnět proti údajnému dumpingu působícímu újmu nebo takový podnět podporují, a na tento krok by zareagovali.
Dokonce tvrdili, že riskují odplatu těchto dodavatelů a odběratelů, včetně možného ukončení obchodních vztahů.
Žádosti bylo vyhověno, protože byla dostatečně podložena.
b) Vyvážející výrobci v ČLR
- Foshan City Gaoming Lihe Daily Necessities Co. Ltd, Fo-šan,
- Foshan Shunde Heng Yip Housewares Co. Ltd, Fo-šan,
- Guangzhou Power Team Houseware Co. Ltd, Kuang-čou,
- Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, Kuang-čou,
- Foshan Shunde Yongjian Housewares and Hardware Co. Ltd, Foshan a společnost ve spojení Wire King International Ltd, Hongkong,
- Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd, Ku-čou.
c) Vyvážející výrobce na Ukrajině
- Eurogold Industries Ltd, Žitomir a společnost ve spojení Eurogold Service ZUMBÜHL & Co., Zug ve Švýcarsku.
(10) Vzhledem k nutnosti stanovit běžnou hodnotu pro vyvážející výrobce v ČLR a na Ukrajině, jimž by nemohl být přiznán status tržního hospodářství, byla pro stanovení běžné hodnoty na základě údajů ze srovnatelné země provedena inspekce na místě v prostorách této společnosti:
- Gİpaş elektronik sanayi ithalat ihracaat dahili ticaret ve pazarlama anonim şirketi sanayi A.Ş., Istanbul, Turecko.
1.3. Období šetření
(11) Šetření dumpingu a újmy se týkalo období ode dne 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005 (dále jen "období šetření").
Zkoumání trendů relevantních pro posouzení újmy se týkalo období od 1. ledna 2002 do konce období šetření (dále jen "posuzované období").
2. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
2.1. Dotčený výrobek
(12) Dotčeným výrobkem jsou žehlicí prkna, též opěrná či samostatně stojící, s vyvíječem páry či bez něj a/nebo s vyhřívanou a odsávanou deskou, včetně rukávníků, a jejich základní součásti, tj. podpěry, desky a rampy na žehličku, pocházející z Čínské lidové republiky a Ukrajiny (dále jen "dotčený výrobek"), obvykle kódů KN ex39249090, ex44219098, ex73239390, ex73239991, ex73239999, ex85167970 a ex85169000.
(13) Existují různé typy žehlicích prken a jejich základních součástí, především podle jejich konstrukce a velikosti, konstrukčního materiálu a příslušenství.
Všechny různé typy však mají stejné základní fyzikální vlastnosti a použití.
V důsledku toho jsou pro účely tohoto šetření všechny existující typy považovány za jeden výrobek.
2.2. Obdobný výrobek
(14) U dotčeného výrobku a žehlicích prken a jejich základních součástí vyrobených a prodaných na domácím trhu ČLR a Ukrajiny a na domácím trhu v Turecku, které nakonec bylo srovnatelnou zemí, stejně jako u žehlicích prken a jejich základních součástí vyrobených a prodaných ve Společenství výrobním odvětvím Společenství bylo shledáno, že mají stejné fyzikální a technické vlastnosti a použití.
Proto se prozatímně dospělo k závěru, že všechny tyto výrobky jsou obdobné ve smyslu čl. 1 odst.
3. DUMPING
3.1. Status tržního hospodářství
(15) Podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení se v antidumpingových šetřeních týkajících se dovozů pocházejících z ČLR a Ukrajiny (v případě Ukrajiny pro všechny podněty podané nebo řízení zahájená před 30. prosincem 2005) běžná hodnota stanoví v souladu s odstavcem 1 až 6 uvedeného článku pro ty vyvážející výrobce, u kterých se zjistilo, že splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, tj. pro ty vyvážející výrobce, u nichž bylo dokázáno, že ve výrobě a prodeji obdobného výrobku převažují podmínky tržního hospodářství. Tato kritéria jsou stručně a pouze pro usnadnění reference stanovena níže v souhrnné podobě:
- obchodní rozhodnutí a náklady reagují na tržní podmínky, bez výrazných státních zásahů,
- účetní záznamy procházejí nezávislým auditem v souladu s mezinárodními účetními standardy a používají se pro všechny účely,
- neexistují žádná významná zkreslení přetrvávající z původního systému netržního hospodářství,
- právní jistota a stabilita jsou zaručeny právními předpisy o úpadku a o vlastnictví,
- převod směnných kurzů se provádí podle tržních kurzů.
(16) Osm čínských vyvážejících výrobců původně požádalo o status tržního hospodářství podle čl. 2 odst.
7 písm. b) základního nařízení a ve stanovených lhůtách vyplnilo tiskopis žádosti o status tržního hospodářství pro vyvážející výrobce.
Dva z nich se však později rozhodli na šetření nespolupracovat. Byly proto zváženy žádosti o status tržního hospodářství pouze šesti spolupracujících čínských vyvážejících výrobců uvedených v 9. bodě odůvodnění.
(17) Jediný ukrajinský vyvážející výrobce požádal o status tržního hospodářství podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení a ve stanovených lhůtách vyplnil tiskopis žádosti o status tržního hospodářství pro vyvážející výrobce.
(18) Ukrajinský výrobce však poznamenal, že Ukrajina byla rozhodnutím Rady (ES) č. 2117/2005 odstraněna ze seznamu zemí bez tržního hospodářství uvedených v čl.
7 písm. b) základního nařízení. Společnost tvrdila, že rozhodnutí o přiznání statusu tržního hospodářství Ukrajině bylo učiněno na základě posouzení situace v předcházejících měsících.
Společnost tedy uvedla, že by jí měl být přiznán status tržního hospodářství, protože i) obdobím šetření je kalendářní rok 2005; ii) žadatelé měli předložit důkazy, že se na dotčené ukrajinské výrobce podmínky tržního hospodářství nevztahují, a iii) nepřiznání statusu tržního hospodářství by Ukrajinu diskriminovalo vzhledem k Rusku.
(19) V tomto ohledu se poznamenává, že nařízení Rady (ES) č. 2117/2005 jasně uvádí, že se běžná hodnota pro ukrajinské vývozce a výrobce stanoví v souladu s ustanoveními čl.
1 až 6 základního nařízení pouze u šetření zahájených po 30. prosinci 2005, a to buď na základě podnětu k zahájení řízení podaného po výše uvedeném datu, nebo z podnětu Komise. Protože byl podnět pro toto šetření podán dne 23. prosince 2005, je jasné, že ustanovení čl.
1 až 6 základního nařízení nelze použít, a že spolupracující ukrajinská společnost tudíž musí dokázat, že splňuje kritéria stanovená v čl. 2 odst.
Ze znění výše uvedeného článku je jasné, že důkazní břemeno v případě splnění kritérií pro přiznání statusu tržního hospodářství nesou vyvážející výrobci, a nikoli žadatelé. Dále by se mělo poznamenat, že přiznání statusu tržního hospodářství určité zemi se zakládá na celkovém posouzení její celkové hospodářské situace, aby bylo možné určit, zda se na náklady a ceny lze v antidumpingových šetřeních obecně spolehnout.
Jinak řečeno, nejde o hodnocení konkrétní situace každého jednotlivého podniku.
Konečně, tvrzení, že by Ukrajina byla vzhledem k Rusku diskriminována, je nepodložené, neboť Rusko je za zemi s tržním hospodářstvím považováno již od roku 2002.
Z těchto důvodů Komise odmítla tvrzení vznesená ukrajinským vyvážejícím výrobcem a pokračovala ve stanovování statusu tržního hospodářství.
(20) U spolupracujících vyvážejících výrobců si Komise vyžádala a ověřila v prostorách těchto společností všechny informace předložené v žádostech o status tržního hospodářství, které považovala za nezbytné.
3.1.1. Stanovení statusu tržního hospodářství u vyvážejících výrobců v ČLR
(21) Jeden čínský vyvážející výrobce, Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, Kuang-čou, prokázal splnění všech pěti kritérií stanovených v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a status tržního hospodářství mu byl přiznán.
(22) Pokud jde o ostatní čínské vyvážející výrobce uvedené v 9. bodě odůvodnění, jeden nesplnil kritéria 1, 2 a 3, jeden nesplnil kritéria 2 a 3 a tři nesplnili kritérium 2.
(23) Všichni spolupracující čínští vyvážející výrobci a výrobní odvětví Společenství dostali možnost podat připomínky k výše uvedeným zjištěním.
Čtyři společnosti se stanovením nesouhlasily a tvrdily, že by jim měl být status tržního hospodářství přiznán.
(24) U kritéria 1 neprokázal splnění jeden čínský vyvážející výrobce.
Především v žádné fázi šetření neprokázal, že jeden z jeho dvou akcionářů skutečně za své akcie získané od státu zaplatil.
Společnost navíc získávala elektrickou energii od státu bez uzavřené smlouvy.
Společnost napadala odhalená zjištění, ale nepředložila v této věci žádné ověřitelné důkazy.
Její připomínky tudíž nebylo možné zohlednit.
Následně se došlo k závěru, že společnost neprokázala, že splňuje kritérium 1.
(25) U kritéria 2 neprokázalo pět společností, že vedou jasné účetní záznamy, které procházejí nezávislým auditem v souladu s mezinárodními účetními standardy.
Zkoumání předmětných účetních záznamů kromě toho ve všech pěti případech vykazovalo významné nedostatky.
Společnosti například ve svém účetnictví neuváděly jednotlivé příjmové a výdajové položky, ale používaly rozsáhlé měsíční započtení příjmů a výdajů.
Rovněž nedodržovaly akruální zásadu účetnictví.
Spojovaly transakce za období jednoho měsíce a v účetních knihách je zaznamenávaly součtem, bez podrobností o jednotlivých dotčených transakcích.
Vzhledem k tomu, že auditoři neokomentovali tato porušení IAS 1, nebyly účetní záznamy kontrolovány v souladu s mezinárodními účetními standardy.
Po tomto odhalení čtyři vyvážející výrobci tvrdili, že mezinárodní účetní standardy dodržují, nepředložili však žádné důkazy o tom, že jsou tato zjištění nesprávná.
Následně se došlo k závěru, že ani jedna společnost neprokázala, že splňuje kritérium 2.
(26) Dvě společnosti také neprokázaly, že splňují kritérium 3.
U těchto dvou společností bylo při inspekci na místě zjištěno, že neplní své smluvní povinnosti ohledně plateb za užívací práva ke státnímu pozemku; nemělo to však pro společnosti žádné finanční ani jiné následky.
Dále bylo u jedné společnosti zjištěno, že měla během období šetření v pronájmu státní pozemky, k nimž formálně nezískala od státu užívací právo.
Tato skutečnost byla napravena až po období šetření a jednalo se navíc o nižší poplatek, než je obvyklé.
Po tomto odhalení dva čínští vyvážející výrobci tato zjištění napadli, ale nové informace, které předložili na podporu svých tvrzení, nemohly být přijaty, protože byly neověřitelné.
Následně se došlo k závěru, že obě společnosti neprokázaly, že splňují kritérium 3.
(27) Na základě výše uvedeného pouze jeden čínský vyvážející výrobce, jmenovitě Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, prokázal, že splňuje všechna kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, a byl mu přiznán status tržního hospodářství, zatímco ostatních pět vyvážejících výrobců neprokázalo, že všechna tato kritéria splňují, a tudíž jim status tržního hospodářství přiznán nebyl.
3.1.2. Stanovení statusu tržního hospodářství u vyvážejícího výrobce na Ukrajině
(28) Jediný ukrajinský vyvážející výrobce, Eurogold Industries Ltd, Žitomir, prokázal splnění všech kritérií stanovených v čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení, a status tržního hospodářství mu tedy byl přiznán. Vyvážející výrobce a výrobní odvětví Společenství dostali možnost podat připomínky k výše uvedeným zjištěním ohledně statusu tržního hospodářství, žádné připomínky však nebyly obdrženy.
3.2. Individuální zacházení
(29) V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení se pro země, na které se vztahují ustanovení tohoto článku, případně stanoví celostátní clo, ledaže jsou společnosti schopny prokázat, že splňují veškerá kritéria uvedená v čl. 9 odst. 5 základního nařízení.
(30) Pokud se týče ČLR, všichni vyvážející výrobci, kteří žádali o status tržního hospodářství, zároveň požadovali i individuální zacházení, pokud by jim status tržního hospodářství nebyl přiznán.
(31) Na základě dostupných informací bylo shledáno, že všechny požadavky pro přiznání individuálního zacházení podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení splňují čtyři společnosti.
(32) Byl tedy vyvozen závěr, že by se individuální zacházení mělo přiznat těmto vyvážejícím výrobcům v ČLR:
- Foshan City Gaoming Lihe Daily Necessities Co. Ltd, Fo-šan,
- Guangzhou Power Team Houseware Co. Ltd, Kuang-čou,
- Foshan Shunde Yongjian Housewares and Hardware Co. Ltd, Foš-an,
- Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd, Ku-čou.
(33) Na základě dostupných informací bylo shledáno, že jedna společnost neprokázala, že splňuje všechny požadavky pro přiznání individuálního zacházení podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení.
(34) Především bylo prohlášeno, že informace týkající se vývozního prodeje, ať už uskutečněného přímo, nebo přes společnost ve spojení usazenou v Hongkongu, nejsou ověřitelné.
Společnost ani přes vyžádání těchto informací neposkytla podstatné údaje týkající se celkového objemu vývozu a relevantní odpovídající vývozní fakturaci.
Navíc informace poskytnuté ohledně celkového obratu i domácích a vývozních prodejů nesouhlasily s dostupnými auditními zprávami a s účetními záznamy společnosti.
Navíc společnost nebyla schopna uvést místo určení svých prodejů, jak je uvedeno v dotazníku.
Komise tak nemohla ověřit, zda společnost mohla svobodně stanovit ceny a množství vývozů a podmínky prodeje podle čl. 9 odst.
3.3. Běžná hodnota
3.3.1. Srovnatelná země
(35) Podle čl. 2 odst. 7 základního nařízení se v případě dovozů ze zemí bez tržního hospodářství a při nepřiznání statusu tržního hospodářství, pro země uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení, běžná hodnota určí na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty ve srovnatelné zemi.
(36) V oznámení o zahájení řízení Komise uvedla svůj záměr použít Spojené státy americké (dále jen "USA") jako vhodnou srovnatelnou zemi pro účely stanovení běžné hodnoty pro ČLR a Ukrajinu a vyzvala zúčastněné strany, aby se k tomuto vyjádřily.
(37) Byly obdrženy připomínky od spolupracujících vyvážejících výrobců v ČLR a na Ukrajině, kteří navrhovali Thajsko, Indii nebo Turecko jako vhodnější srovnatelné země než USA.
Hlavním argumentem proti USA byly rozdíly v celkovém hospodářském rozvoji, v přístupu k surovinám a v jejich cenách, v nákladech na pracovní sílu a ve výrobních postupech, ale také rozdíly v konkurenci na domácím trhu se žehlicími prkny.
Rovněž bylo tvrzeno, že trh USA se žehlicími prkny je vysoce chráněným trhem s uměle vysokými cenami.
(38) Komise usilovala o spolupráci s výrobci v USA a v dalších potenciálních srovnatelných zemích, jako je Thajsko, Indie a Turecko.
Dopisy a příslušné dotazníky byly zaslány pěti společnostem v USA, třem společnostem v Thajsku, pěti společnostem v Indii a devíti společnostem v Turecku.
Ze všech těchto společností pouze jeden turecký výrobce v řádné lhůtě poskytl všechny informace potřebné pro stanovení běžné hodnoty a souhlasil se spoluprací při šetření.
(39) Šetření ukázalo, že v Turecku existuje konkurenční trh se žehlicími prkny, přičemž přibližně 90 % trhu zásobuje několik místních výrobců a zbytek tvoří dovozy ze třetích zemí.
Objem výroby v Turecku tvoří více než 5 % objemu čínských vývozů dotčeného výrobku do Společenství.
Pokud jde o kvalitu a standardy tureckých žehlicích prken, nebyly ve srovnání s čínskými a ukrajinskými výrobky shledány žádné výrazné rozdíly.
Turecký trh byl proto prohlášen za dostatečně reprezentativní pro stanovení běžné hodnoty pro ČLR a Ukrajinu.
(40) Vzhledem k výše uvedenému se vyvozuje předběžný závěr, že Turecko je vhodnou srovnatelnou zemí v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení.
3.3.2. Stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, jimž byl přiznán status tržního hospodářství
(41) Běžná hodnota pro jednoho čínského a pro jediného ukrajinského vyvážejícího výrobce, jimž byl přiznán status tržního hospodářství, by se měla stanovit na základě údajů, které předložili ohledně domácích prodejů a výrobních nákladů.
Tyto údaje byly ověřeny v prostorách dotčených společností.
(42) Co se týče stanovení běžné hodnoty, Komise nejprve v každé vyvážející zemi zjistila, zda je domácí prodej dotčeného výrobku každého vyvážejícího výrobce reprezentativní ve srovnání s celkovými prodeji do Společenství. V souladu s čl.
2 odst. 2 základního nařízení se domácí prodej považoval za reprezentativní, pokud celkový objem domácího prodeje každého vyvážejícího výrobce představoval alespoň 5 % celkového objemu vývozů výrobce do Společenství.
3.3.2.1. Čínská lidová republika
(43) Bylo stanoveno, že čínský vyvážející výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství, neměl během období šetření reprezentativní domácí prodej.
Běžná hodnota tudíž nemohla být stanovena na základě cen příslušného vyvážejícího výrobce v zemi vývozu, jak stanoví čl. 2 odst.
1 pododstavec 1 základního nařízení. Musela se tedy použít jiná metoda.
(44) Protože se nemohlo využít cen na domácím trhu, musela se početně zjištěná běžná hodnota vypočítat na základě nákladů daného výrobce. V důsledku toho se v souladu s čl.
2 odst. 3 základního nařízení běžná hodnota vypočetla tak, že se k výrobním nákladům na žehlicí prkna připočetla přiměřená, v případě potřeby upravená částka prodejních, správních a režijních nákladů a přiměřené ziskové rozpětí.
Mělo by se v tomto ohledu poznamenat, že se nákupní ceny některých surovin/součástí, především surovin/součástí z oceli, uváděné dotčenou společností zdají být nepřirozeně nízké, a tudíž je zapotřebí dále zkoumat výrobní cenu a případně pro účely konečných zjištění znovu zvážit předběžná zjištění.
(45) Protože vyvážející výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství, neměl dostatečně reprezentativní domácí prodej, musely se prodejní, správní a režijní náklady a zisk stanovit na základě jiné přiměřené metody podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení.
(46) V důsledku toho použila Komise prodejní, správní a režijní náklady a zisk spolupracujícího vyvážejícího výrobce ve srovnatelné zemi, který domácí prodej uskutečnil v běžném obchodním styku.
Prodejní, správní a režijní náklady a průměrný zisk spolupracujícího tureckého vyvážejícího výrobce se připočetly k výrobním nákladům vzniklým dotčenému vyvážejícímu výrobci v souvislosti v vyváženými typy, jak stanoví čl. 2 odst.
3.3.2.2. Ukrajina
(47) U jediného ukrajinského vyvážejícího výrobce bylo zjištěno, že jeho celkový domácí prodej dotčeného výrobku v období šetření nebyl proveden v reprezentativním množství.
Běžná hodnota tudíž nemohla být stanovena na základě cen příslušného vyvážejícího výrobce v zemi vývozu, jak stanoví čl. 2 odst.
1 pododstavec 1 základního nařízení. Musela se tedy použít jiná metoda.
(48) Protože vyvážející výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství, neměl dostatečně reprezentativní domácí prodej a protože zde nebyl žádný jiný ukrajinský spolupracující vyvážející výrobce, musely se prodejní, správní a režijní náklady a zisk stanovit na základě jiné přiměřené metody podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení.
(49) V důsledku toho použila Komise prodejní, správní a režijní náklady a zisk spolupracujícího vyvážejícího výrobce ve srovnatelné zemi, který domácí prodej uskutečnil v běžném obchodním styku.
Prodejní, správní a režijní náklady a průměrný zisk spolupracujícího tureckého vyvážejícího výrobce se připočetly k výrobním nákladům vzniklým dotčenému vyvážejícímu výrobci v souvislosti s vyváženými typy, jak stanoví čl. 2 odst.
3.3.3. Stanovení běžné hodnoty ve srovnatelné zemi
(50) Poté, co bylo Turecko zvoleno jako srovnatelná země, byla vypočítána běžná hodnota na základě údajů ověřených v prostorách spolupracujícího tureckého výrobce.
(51) Domácí prodej obdobného výrobku tureckého výrobce byl shledán reprezentativním ve srovnání s dotčeným výrobkem vyváženým do Společenství vyvážejícími výrobci z ČLR.
(52) Stanovením podílu ziskového prodeje nezávislým odběratelům se také zkoumalo, zda lze domácí prodej pokládat za provedený v běžném obchodním styku.
Ověření provedené u tureckého výrobce ukázalo, že objem prodeje, prodaného za čistou prodejní cenu rovnou jednotkové ceně nebo vyšší, představoval více než 80 % celkového objemu prodeje.
Běžná hodnota se tedy zakládala na skutečné ceně na domácím trhu, která byla vypočtena jako vážená průměrná cena všeho domácího prodeje tohoto typu výrobků uskutečněného během období šetření, bez ohledu na to, zda byl tento prodej ziskový, nebo nikoli.
Dále bylo zjištěno, že tyto ceny na domácím trhu jsou celkově v souladu s cenami jiného významného tureckého výrobce, o němž byly během inspekce na místě ve srovnatelné zemi získány některé informace.
3.4. Vývozní cena
3.4.1. Čínská lidová republika
(53) Vyvážející výrobci uskutečňovali svůj vývoz do Společenství buď i) přímo nezávislým odběratelům; ii) prostřednictvím obchodních společností, které nebyly ve spojení a měly sídlo mimo Společenství, nebo iii) prostřednictvím obchodních společností ve spojení se sídlem mimo Společenství.
(54) V případě vývozů do Společenství přímo nezávislým odběratelům ve Společenství byly vývozní ceny stanoveny na základě skutečně zaplacených nebo splatných cen za dotčený výrobek v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení. V případě vývozů do Společenství uskutečněných prostřednictvím obchodních společností, které nebyly ve spojení, byly vývozní ceny stanoveny na základě ceny výrobku při prodeji obchodním společnostem na vývoz do Společenství v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení.
(55) V případě vývozů do Společenství uskutečněných prostřednictvím obchodních společností ve spojení byla vývozní cena stanovena na základě ceny výrobku při prodeji obchodními společnostmi prvnímu nezávislému kupujícímu v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení.
(56) Jeden vyvážející výrobce prodával část dotčeného výrobku prostřednictvím obchodní společnosti se sídlem v Hongkongu.
Obchodní společnost usazená v Hongkongu nebyla schopna svými účetními záznamy dokázat, že uvedené vývozní ceny za prodej nezávislým odběratelům ve Společenství byly skutečně zaplaceny.
Při inspekci na místě navíc nákupy hongkongského obchodníka nesouhlasily s jeho auditovanými účetními záznamy ohledně prodeje do Společenství.
Společnosti bylo oznámeno, že existují vážné pochybnosti o přesnosti jejích prodejů do Společenství prostřednictvím obchodní společnosti ve spojení se sídlem v Hongkongu a že tento prodej nebude při předběžném výpočtu dumpingu zohledněn.
Společnost dostala příležitost vznést námitky, ale nepředložila žádné důkazy, které by mohly změnit předběžné závěry.
Tyto vývozní transakce nebyly tudíž zohledněny a vývozní cena byla založena pouze na přímém prodeji nezávislým odběratelům ve Společenství nebo na prodeji prostřednictvím společností, které nebyly ve spojení, se sídlem mimo ČLR a Společenství.
(57) Jeden vyvážející výrobce neměl žádný přímý prodej dotčeného výrobku.
Výrobek prodával prostřednictvím obchodních společností se sídlem v ČLR, které nebyly ve spojení, nebo prostřednictvím obchodní společnosti ve spojení se sídlem v ČLR.
Vzhledem k tomu, že nebylo možné určit konečné místo určení prodeje prostřednictvím stran, které nebyly ve spojení, nebyl tento prodej předběžně zohledněn a vývozní cena byla založena pouze na prodeji prostřednictvím obchodní společnosti ve spojení, která byla schopna prokázat místo určení svého prodeje.
Společnost byla řádně informována a dostala příležitost vznést námitky.
Námitky nezměnily tyto předběžné závěry.
(58) Jak bylo uvedeno v analýze individuálního zacházení v 33. bodě odůvodnění výše, jeden vyvážející výrobce nebyl schopen prokázat a odůvodnit svůj skutečný prodej na vývoz. Žádný jeho prodej na vývoz nebyl tedy podle čl.
18 odst. 1 základního nařízení zohledněn a uvedené ceny nemohly být pro stanovení vývozních cen z ČLR do Společenství použity.
Společnost byla řádně informována a dostala příležitost vznést námitky.
Námitky však nezměnily zjištění šetření, a jelikož nebyl pro stanovení vývozů této společnosti do Společenství k dispozici žádný jiný zdroj, mělo se za vhodné nezohlednit žádné její údaje o vývozu a stanovit dumpingové rozpětí podle dostupných skutečností (viz 65. bod odůvodnění).
3.4.2. Ukrajina
(59) Veškerý vývoz jediného ukrajinského vývozce byl uskutečněn prostřednictvím společnosti ve spojení se sídlem mimo Společenství.
Tato společnost ve spojení plnila všechny kroky potřebné pro uvedení zboží do volného oběhu ve Společenství, a měla by tedy být považována za dovozce ve spojení. Vývozní cena byla tudíž stanovena v souladu s čl.
2 odst. 9 základního nařízení na základě cen, za něž byly dovezené výrobky poprvé dále prodány nezávislému kupujícímu.
Pro tyto účely byly provedeny úpravy, aby se zohlednily veškeré náklady, včetně jakýchkoli cel a daní, které vznikly mezi dovozem a dalším prodejem, a zisky, které nezávislí spolupracující dovozci běžně vytvářejí, aby se mohla stanovit spolehlivá vývozní cena.
3.5. Srovnání
(60) Běžná hodnota a vývozní cena byly srovnávány na úrovni ze závodu.
(61) V zájmu zajištění spravedlivého srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny byly provedeny příslušné úpravy týkající se rozdílů, které mají vliv na cenu a srovnatelnost ceny v souladu s čl. 2 odst.
10 základního nařízení. U všech vyvážejících výrobců, jichž se šetření týkalo, byly povoleny odpovídající úpravy týkající se nákladů na dopravu a pojištění, manipulaci, nakládku a vedlejších nákladů, nákladů na balení, nákladů na úvěry, nákladů na jistoty a záruky a provize, pokud byly použitelné a odůvodněné.
(62) Pokud jde o běžnou hodnotu, která se pro vyvážející výrobce, jimž nebyl přiznán status tržního hospodářství, zakládala na srovnatelné zemi, bylo v šetření zjištěno, že turecká žehlicí prkna jsou ve většině případů vybavena elektrickou zásuvkou a držákem přívodního kabelu, které se u většiny čínských výrobků nenacházely. Byla tedy provedena příslušná úprava podle čl.
2 odst. 10 písm. a) základního nařízení, aby se u tureckých cen odstranil účinek tohoto rozdílu.
Byly dále shledány i některé rozdíly na úrovni obchodu.
Bylo zjištěno, že na tureckém domácím trhu se žehlicí prkna běžně dodávají přímo maloobchodníkům, a že je tudíž množství na jednu objednávku/dodávku podstatně nižší než u dodávek prostřednictvím dovozců/obchodníků nebo distribučních/zásobovacích center velkých maloobchodních řetězců v případě čínských vývozů. Byla tedy provedena příslušná úprava podle čl.
2 odst. 10 písm. d) základního nařízení, aby se u tureckých cen odstranil účinek těchto rozdílů.
3.6. Dumpingová rozpětí
3.6.1. Obecná metodika
2 odst. 11 a 12 základního nařízení byla dumpingová rozpětí pro spolupracující vyvážející výrobce stanovena na základě srovnání vážené průměrné běžné hodnoty jednotlivých typů výrobku s váženou průměrnou vývozní cenou odpovídajícího typu výrobků stanovenou výše uvedeným způsobem.
Poznamenává se, že v obou zemích byli pouze ti spolupracující vyvážející výrobci, kterým byl přiznán status tržního hospodářství nebo individuální zacházení.
(64) Aby bylo možno stanovit dumpingové rozpětí pro všechny nespolupracující vyvážející výrobce, byla nejprve stanovena úroveň nedostatečné spolupráce.
K tomuto účelu byl objem vývozů do Společenství uváděný spolupracujícími vyvážejícími výrobci srovnán s odpovídajícím objemem dovozů stanoveným na základě podnětu a některých informací shromážděných od dalších známých vyvážejících výrobců v dotčených zemích, kteří nakonec při šetření nespolupracovali.
Mělo by se poznamenat, že pro dotčený výrobek neexistují žádné přesné dovozní statistiky Eurostatu.
(65) V případě nízké úrovně spolupráce, tj. pokud spolupracující výrobci pokrývají méně než 80 % celkových vývozů dotčeného výrobku, se mělo za vhodné stanovit dumpingové rozpětí pro ostatní vyvážející výrobce na vyšší úrovni, než je nejvyšší dumpingové rozpětí stanovené pro spolupracující vyvážející výrobce.
V takových případech tedy bylo dumpingové rozpětí stanoveno na úrovni, která odpovídá váženému průměrnému dumpingovému rozpětí nejprodávanějších typů výrobku spolupracujících vyvážejících výrobců s nejvyššími dumpingovými rozpětími.
Toto se pokládalo za vhodné, neboť byl důvod se domnívat, že nízká úroveň spolupráce nespolupracujících vyvážejících výrobců v šetřené zemi obvykle vyplývá z toho, že jejich dumping je na vyšší úrovni než u kteréhokoli spolupracujícího vyvážejícího výrobce.
Nic navíc nenasvědčovalo tomu, že by nespolupracující vyvážející výrobci prodávali za dumpingové ceny na nižší úrovni.
(66) V případě vysoké úrovně spolupráce, tj. pokud spolupracující výrobci pokrývají 80 % a více celkových vývozů dotčeného výrobku, se mělo za vhodné stanovit dumpingové rozpětí pro ostatní vyvážející výrobce na úrovni nejvyššího dumpingového rozpětí stanoveného pro spolupracující vyvážející výrobce v dotčené zemi.
3.6.2. Dumpingová rozpětí
3.6.2.1. Čínská lidová republika
(67) Na základě podnětu a informací dostupných od vyvážejících výrobců, kteří se v počáteční fází šetření přihlásili a poskytli některé údaje, byl vyvozen předběžný závěr, že úroveň spolupráce je nižší než 80 %.
Pro stanovení celostátního dumpingového rozpětí se tedy použila metodika popsaná v 65. bodě odůvodnění.
(68) Prozatímní dumpingová rozpětí vyjádřená jako procento ceny CIF na hranice Společenství před proclením byla stanovena takto:
- Foshan City Gaoming Lihe Daily Necessities Co. Ltd, Fo-šan: 34,9 %,
- Guangzhou Power Team Houseware Co. Ltd, Kuang-čou: 36,5 %,
- Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, Kuang-čou: 0 %,
- Foshan Shunde Yongjian Housewares and Hardware Co. Ltd, Foš-an: 18,1 %,
- Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd, Ku-čou: 26,5 %,
- všechny ostatní společnosti: 38,1 %.
(69) U jediného čínského vyvážejícího výrobce, jemuž byl přiznán status tržního hospodářství, jmenovitě Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, bylo předběžně stanoveno, že se vývozy neuskutečnily za dumpingovou cenu.
V tomto ohledu by se mělo připomenout, že předběžná zjištění může být nutné pro účely jakýchkoli konečných zjištění přehodnotit z důvodů uvedených ve 44. bodě odůvodnění.
3.6.2.2. Ukrajina
(70) Na základě podnětu a informací dostupných od vyvážejících výrobců, kteří se v počáteční fázi šetření přihlásili a poskytli některé údaje, byl vyvozen předběžný závěr, že úroveň spolupráce je v případě Ukrajiny vyšší než 80 %.
Ve skutečnosti se zdá, že Eurogold Industries Ltd je jediným ukrajinským vyvážejícím výrobcem žehlicích prken, a nic nenasvědčovalo tomu, že by se některý vyvážející výrobce úmyslně zdržel spolupráce.
Pro stanovení dumpingového rozpětí dalších ukrajinských vyvážejících výrobců dotčeného výrobku byla tedy použita metodika popsaná v 66. bodě odůvodnění výše.
(71) Prozatímní dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento ceny CIF na hranice Společenství před proclením bylo stanovena takto:
- Eurogold Industries Ltd, Žitomir: 17,3 %,
- všechny ostatní společnosti: 17,3 %.
4. ÚJMA
4.1. Výroba ve Společenství
(72) Podle předběžných zjištění šetření vyrábí obdobný výrobek ve Společenství nejméně třicet malých a středních podniků.
Většina výroby ve Společenství se nachází v Itálii, Polsku a ve Spojeném království.
(73) Přestože na trhu Společenství působí několik výrobců, je úroveň koncentrace poměrně vysoká, což dokazuje skutečnost, že výroba pěti hlavních výrobců představuje 50 % celkové odhadované výroby ve Společenství.
Výroba všech výše uvedených společností tvoří celkovou výrobu ve Společenství.
4.2. Vymezení výrobního odvětví Společenství
(74) Podnět předložili tři výrobci ve Společenství, kteří představují významnou část celkové známé výroby obdobného výrobku ve Společenství, tj. v tomto případě více než 40 %.
(75) Žadatelé a jeden další výrobce ve Společenství při šetření plně spolupracovali (viz 9. bod odůvodnění).
Tyto čtyři společnosti představují více než 45 % celkové známé výroby obdobného výrobku ve Společenství.
Jeden z těchto výrobců ve Společenství uskutečnil v období šetření několik dovozů z ČLR.
Dovoz však nebyl jeho hlavní činností a tyto dovozy byly brány jako reakce na příliv levných dumpingových dovozů, především proto, aby ve své třídě výrobků nižší kategorie zůstal konkurenceschopným.
Proto se má za vhodné vyřadit tohoto výrobce z vymezení výrobního odvětví Společenství.
(76) Na základě tohoto se má za to, že čtyři výrobci ve Společenství zmiňovaní v 75. bodě odůvodnění výše tvoří výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení. Dále se na ně bude odkazovat jen jako na "výrobní odvětví Společenství".
4.3. Spotřeba Společenství
(77) Připomíná se, že pro dotčený výrobek neexistují žádné přesné dovozní statistiky Eurostatu.
Dále nic nenasvědčuje tomu, že by se žehlicí prkna v jakémkoli významném množství dovážela z jiných zemí než z ČLR a Ukrajiny (dále jen "dotčené země").
Spotřeba Společenství byla tedy stanovena na základě těchto informací:
- objem prodeje obdobného výrobku ve Společenství vyrobeného výrobním odvětvím Společenství,
- objem prodeje obdobného výrobku ve Společenství vyrobeného dalšími známými výrobci ve Společenství,
- objem dovozů dotčeného výrobku do Společenství spolupracujících čínských a ukrajinských vyvážejících výrobců,
- objem dovozů dotčeného výrobku do Společenství dalších známých čínských vyvážejících výrobců.
Podle tohoto se spotřeba Společenství vyvíjela takto:
Zdroj: Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství a spolupracujících čínských a ukrajinských vyvážejících výrobců, informace shromážděné od dalších výrobců ve Společenství a dalších čínských vyvážejících výrobců.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Spotřeba (v jednotkách) _BAR_ 6684000 _BAR_ 6795000 _BAR_ 7187000 _BAR_ 8557000 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 102 _BAR_ 108 _BAR_ 128 _BAR_
(78) Spotřeba žehlicích prken se ve Společenství mezi rokem 2002 a obdobím šetření zvýšila o 28 %, k nejvyššímiu nárůstu došlo mezi rokem 2004 a obdobím šetření.
Celkový stabilní nárůst se připisuje především rostoucí spotřebě v nových členských státech, ačkoli nárůst v období šetření lze do jisté míry připsat zvýšeným levným dovozům z ČLR a Ukrajiny některými dříve tradičními výrobci ve Společenství, kteří se přeorientovali na dovoz, a zvýšili tak své zásoby.
4.4. Dovoz z dotčených zemí
4.4.1. Souhrnné posouzení účinků dotčených dumpingových dovozů
(79) Komise zvážila, zda účinky dumpingových dovozů z dotčených zemí mají být posouzeny souhrnně podle kritérií stanovených v čl. 3 odst. 4 základního nařízení. Podle tohoto článku se vliv dovozu ze dvou nebo více zemí, které jsou současně předmětem antidumpingového šetření, posuzuje souhrnně jen v tom případě, kdy je zjištěno, že a) dumpingová rozpětí stanovená v poměru k dovozu výrobků z každé jednotlivé země nejsou nepatrná ve smyslu čl. 9 odst. 3 základního nařízení a objem dovezených výrobků z každé jednotlivé země není zanedbatelný a b) souhrnné posouzení účinků je vhodné s ohledem na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a obdobným výrobkem Společenství.
(80) Připomíná se, že u dovozů jednoho čínského vyvážejícího výrobce nebylo shledáno, že by byly dumpingové.
Tyto dovozy tudíž nebyly zvažovány s dumpingovými dovozy.
(81) Dumpingová rozpětí stanovená ve vztahu k dumpingovým dovozům z každé z dotčených zemí byla vyšší než minimální.
Navíc objem dumpingových dovozů z každé z těchto zemí nebyl zanedbatelný ve smyslu čl. 5 odst.
(82) Šetření dále ukázalo, že podmínky hospodářské soutěže jak mezi dumpingovými dovozy, tak mezi dumpingovými dovozy a obdobným výrobkem Společenství byly podobné.
Bylo shledáno, že bez ohledu na svůj původ spolu žehlicí prkna vyrobená/prodaná dotčenými zeměmi a žehlicí prkna vyrobená/prodaná výrobním odvětvím Společenství navzájem soutěží, protože jsou obdobná, co se týče jejich základních vlastností, jsou z hlediska odběratele zaměnitelná a distribuují se stejnými distribučními kanály.
(83) Některé zúčastněné strany tvrdily, že podmínky pro souhrnné posouzení nebyly v tomto případě splněny, neboť pokud jde o cenu a chování na trhu, existují mezi dovozy z ČLR a z Ukrajiny zásadní rozdíly.
(84) Co se týče cen, poznamenává se, že absolutní rozdíl v cenové úrovni mezi dvěma zeměmi není v kontextu souhrnného posouzení rozhodující.
Lze jej vysvětlit různými činiteli, např. jinou skladbou výrobků.
Relevantní je zde cenový trend v posuzovaném období, a ten je u obou zemí srovnatelný.
Ve skutečnosti se průměrná dovozní cena z ČLR zvýšila o 27 % a z Ukrajiny o 12 % mezi rokem 2002 (2003 v případě Ukrajiny) a obdobím šetření.
(85) Pokud jde o chování na trhu, jak již bylo uvedeno v 82. bodě odůvodnění výše, nebyly zjištěny žádné podstatné rozdíly ve vlastnostech výrobků, distribučních kanálech atd.
(86) Na tomto základě byl vyvozen předběžný závěr, že jsou splněny všechny podmínky souhrnného posouzení, a že by se tedy účinky dumpingových dovozů pocházejících z dotčených zemí měly pro účely analyzování újmy posuzovat společně.
4.4.2. Objem, cena a podíl na trhu dumpingových dovozů z dotčených zemí
Zdroj: Odpovědi na dotazník od spolupracujících čínských a ukrajinských vyvážejících výrobců, informace shromážděné od dalších čínských vyvážejících výrobců.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Dovoz (v jednotkách) _BAR_ 431000 _BAR_ 858300 _BAR_ 2388600 _BAR_ 4120800 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 199 _BAR_ 554 _BAR_ 956 _BAR_
(87) Objem dovozů dotčeného výrobku se během posuzovaného období významně zvýšil.
V období šetření se dovozy od roku 2002 zvýšily o více než 850 %.
(88) Mělo by se poznamenat, že v roce 2002 se žádné dovozy z Ukrajiny neuskutečnily.
Jediný ukrajinský výrobce žehlicích prken zahájil svou činnost v roce 2003.
V roce 2004 dovozy z Ukrajiny prudce vzrostly, o více než 400 %.
Zdroj: Odpovědi na dotazník od spolupracujících čínských a ukrajinských vyvážejících výrobců.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Průměrná dovozní cena (EUR/jednotka) _BAR_ 4,91 _BAR_ 6,15 _BAR_ 6,34 _BAR_ 6,53 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 125 _BAR_ 129 _BAR_ 133 _BAR_
(89) Průměrná dovozní cena se během posuzovaného období zvýšila. Zůstala však výrazně pod průměrnými cenami výrobního odvětví Společenství (viz příslušná tabulka a 99. bod odůvodnění).
Během období šetření byla dovozní cena o více než 40 % nižší než průměrná cena výrobního odvětví Společenství.
(90) Zvýšení dovozní ceny lze připsat těmto činitelům.
U čínských výrobců nastal významný posun ke střední a vyšší kategorii na trhu.
Jak již bylo uvedeno v 78. bodě odůvodnění, někteří tradiční výrobci ve Společenství významně snížili nebo ukončili výrobu ve Společenství a začali dovážet z dotčených zemí.
Většina těchto společností je zavedena v kategorii střední a vyšší třídy výrobků.
Většina čínských vyvážejících výrobců je na trhu s žehlicími prkny nová a není překvapivé, že zvyšují ceny s tím, jak se stávají zavedenějšími.
Podíl dovozů z Ukrajiny prudce vzrostl v roce 2004.
Protože je průměrná cena těchto dovozů vyšší než průměrná cena dovozů z ČLR, je vyšší i souhrnná cena.
Zdroj: Odpovědi na dotazník od spolupracujících čínských a ukrajinských vyvážejících výrobců, informace shromážděné od dalších čínských vyvážejících výrobců.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 6 % _BAR_ 13 % _BAR_ 33 % _BAR_ 48 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 196 _BAR_ 515 _BAR_ 747 _BAR_
(91) Podíl dumpingových dovozů z dotčených zemí na trhu se v průběhu posuzovaného období dramaticky zvýšil.
Mezi lety 2003 a 2004 se téměř ztrojnásobil, když dovozy z Ukrajiny masivně pronikly na trh Společenství, a výrazně rostl i v období šetření až do takové míry, že pohltil téměř polovinu trhu.
4.4.3. Cenové podbízení
(92) Pro účely analyzování cenového podbízení byly porovnány dovozní ceny spolupracujících vyvážejících výrobců s cenami výrobního odvětví Společenství na základě vážených průměrů srovnatelných typů výrobků v období šetření.
Ceny výrobního odvětví Společenství byly upraveny na úroveň cen ze závodu a porovnány s dovozními cenami CIF na hranice Společenství plus případné clo.
Toto cenové srovnání bylo provedeno pro transakce na stejné obchodní úrovni, v nutných případech bylo řádně upravené a po odečtení rabatů a slev.
(93) Na základě cen spolupracujících vyvážejících výrobců bylo pro jednotlivé země stanoveno rozpětí cenového podbízení a vyjádřilo se procentem z cen výrobního odvětví Společenství takto:
Země _BAR_ Cenové podbízení _BAR_
ČLR _BAR_ 30,8 %–45,5 % _BAR_
Ukrajina _BAR_ 6,6 % _BAR_
4.5. Situace výrobního odvětví Společenství
4.5.1. Úvodní poznámky
3 odst. 5 základního nařízení Komise přezkoumala všechny hospodářské činitele a ukazatele, které ovlivňovaly stav výrobního odvětví Společenství.
U žadatelů a u jednoho dalšího plně spolupracujícího výrobce, tj. u výrobního odvětví Společenství, byla provedena úplná analýza těchto činitelů.
4.5.2. Ukazatele újmy
Výroba, kapacita a využití kapacity
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Výroba (v jednotkách) _BAR_ 2851796 _BAR_ 2814254 _BAR_ 2578175 _BAR_ 2229641 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 90 _BAR_ 78 _BAR_
Kapacita (v jednotkách) _BAR_ 5304158 _BAR_ 5304158 _BAR_ 5304158 _BAR_ 5484620 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 100 _BAR_ 100 _BAR_ 103 _BAR_
Využití kapacity _BAR_ 54 % _BAR_ 53 % _BAR_ 49 % _BAR_ 41 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 90 _BAR_ 76 _BAR_
(95) Během posuzovaného období se výroba výrobního odvětví Společenství snížila o 22 %.
Mírný nárůst kapacity během období šetření byl způsoben tím, že jeden výrobce ve Společenství zvýšil svou kapacitu, aby mohl těžit ze zvýšené spotřeby po rozšíření EU.
Z tohoto nárůstu spotřeby však bohužel těžily pouze dovozy.
V důsledku toho se využití kapacit v období šetření snížilo více než výroba.
Zásoby
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Zásoby (v jednotkách) _BAR_ 96729 _BAR_ 131811 _BAR_ 180518 _BAR_ 144543 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 136 _BAR_ 187 _BAR_ 149 _BAR_
(96) Mezi rokem 2002 a obdobím šetření došlo k celkovému nárůstu zásob.
Přestože byl vrchol v roce 2004 pravděpodobně částečně ovlivněn dokončenými objednávkami, které ještě nebyly doručeny odběratelům, je viditelný celkový trend zvyšování zásob.
Objem prodeje, prodejní cena a podíl na trhu
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Prodej v ES (v jednotkách) _BAR_ 2605381 _BAR_ 2567285 _BAR_ 2348934 _BAR_ 2050373 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 90 _BAR_ 79 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 39 % _BAR_ 38 % _BAR_ 33 % _BAR_ 24 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 97 _BAR_ 84 _BAR_ 61 _BAR_
Prodejní cena (v eurech za jednotku) _BAR_ 12,99 _BAR_ 12,31 _BAR_ 11,17 _BAR_ 11,18 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 95 _BAR_ 86 _BAR_ 86 _BAR_
(97) Během posuzovaného období se prodej výrobního odvětví Společenství snižoval a v období šetření se propadl na 79 % původního objemu.
Takto klesající trend je v kontextu rostoucí spotřeby Společenství ještě znepokojivější.
Mezi rokem 2002 a obdobím šetření ztratilo výrobní odvětví Společenství 39 % svého podílu na trhu.
(98) Ve výrobním odvětví Společenství nebyl pozorován žádný růst.
Výrobní odvětví totiž netěžilo z růstu trhu, tj. ze zvýšené spotřeby Společenství, ale naopak během posuzovaného období přišlo o 21 % objemu svého prodeje.
(99) Průměrná jednotková cena vlastní výroby výrobního odvětví Společenství se v prvních třech letech významně snížila, tj. o 14 %.
V roce 2004 dosáhla svého minima a v období šetření zůstala stabilní.
Ziskovost
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Rozpětí zisku před zdaněním _BAR_ 6,8 % _BAR_ 6,4 % _BAR_ 0,7 % _BAR_ 4,1 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 94 _BAR_ 10 _BAR_ 60 _BAR_
(100) V průběhu posuzovaného období se ziskovost výrobního odvětví snížila.
Ziskové rozpětí v období šetření bylo o 40 % nižší než v roce 2002.
Zdánlivého zlepšení během období šetření v porovnání s rokem 2004 bylo ve skutečnosti dosaženo škrty v odměnách vedení některých společností.
Tyto škrty v odměnách měly významný dopad na ziskové rozpětí společností.
Celkový hrubý zisk nadále v období šetření klesal a dosáhl 65 % úrovně z roku 2002.
Je tedy zjevné, že nárůst v celkovém čistém zisku před zdaněním je umělý a neudržitelný.
Investice, návratnost investic, peněžní tok a schopnost získávat kapitál
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Investice (v eurech) _BAR_ 1437087 _BAR_ 779490 _BAR_ 1303287 _BAR_ 635836 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 54 _BAR_ 91 _BAR_ 44 _BAR_
Návratnost investic _BAR_ 61,98 % _BAR_ 68,19 % _BAR_ 4,77 % _BAR_ 27,02 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 110 _BAR_ 8 _BAR_ 44 _BAR_
Peněžní tok (v eurech) _BAR_ 3463326 _BAR_ 4184515 _BAR_ 1246671 _BAR_ 3023277 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 121 _BAR_ 36 _BAR_ 87 _BAR_
(101) Investice v posuzovaném období významně poklesly, v období šetření dosahovaly méně než polovinu úrovně z roku 2002.
Navíc významnou část investic tvořily investice do nezbytných oprav a rekonstrukcí.
Část investic v roce 2004 také souvisela s přípravou nových příležitostí po rozšíření EU.
Jak však bylo ukázáno výše, spotřebu zcela převzaly dovozy z dotčených zemí.
(102) Návratnost investic vyjádřená čistým ziskem výrobního odvětví a čistou účetní hodnotou jeho investic se vyvíjela v souladu s investicemi a ziskovými rozpětími.
Pokud jde o zdánlivě vysokou úroveň návratnosti čistých aktiv, mělo by se poznamenat, že většina společností tvořících výrobní odvětví Společenství byla založena před 30 nebo více lety, a že je tedy většina jejich aktiv již značně odepsána.
V roce 2004, kdy se provedly určité investice a kdy zisková rozpětí odrážela skutečnou výkonnost výrobního odvětví Společenství (a nikoli uměle zvýšený zisk jako v období šetření), se návratnost investic snížila o 63 procentních bodů.
To potvrzuje neschopnost výrobců ve Společenství získávat kapitál, zejména kvůli snižujícímu se objemu prodeje a nízké prodejní ceně.
(103) Peněžní tok výrobního odvětví Společenství kolísal.
Po zlepšení v roce 2003 následoval v roce 2004 náhlý propad.
Oživení v období šetření odpovídá opatřením zaměřeným na zlepšení ziskovosti, jak je popsáno ve 100. bodě odůvodnění výše.
Celkově se peněžní tok v posuzovaném období zhoršil.
Zaměstnanost, produktivita a mzdy
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Zaměstnanost _BAR_ 347 _BAR_ 326 _BAR_ 283 _BAR_ 234 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 94 _BAR_ 82 _BAR_ 67 _BAR_
Náklady práce (EUR) _BAR_ 7521183 _BAR_ 7209158 _BAR_ 5701507 _BAR_ 5361572 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 96 _BAR_ 76 _BAR_ 71 _BAR_
Průměrné náklady práce na pracovníka (EUR) _BAR_ 21675 _BAR_ 22114 _BAR_ 20147 _BAR_ 22913 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 102 _BAR_ 93 _BAR_ 106 _BAR_
Produktivita na pracovníka (EUR) _BAR_ 9474 _BAR_ 10015 _BAR_ 10787 _BAR_ 11261 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 106 _BAR_ 114 _BAR_ 119 _BAR_
(104) Počet zaměstnanců výrobního odvětví Společenství souvisejících s obdobným výrobkem se mezi rokem 2002 a obdobím šetření snížil o 33 %.
Průměrné náklady práce na zaměstnance, odrážející mzdy, zůstaly stabilní, dočasný pokles v roce 2004 byl vyrovnán slabým nárůstem v období šetření.
(105) Úsilí o nižší výrobní náklady, racionalizaci a snížení počtu zaměstnanců vedly ke zvýšení výkonu na pracovníka (19 % nárůst během posuzovaného období).
Výsledkem výše popsaných finančních ukazatelů výrobního odvětví Společenství však bylo, že zvýšená produktivita nemohla vyrovnat pokles objemu prodeje a cen.
4.5.3. Rozsah dumpingu, překonání účinků dřívějšího dumpingu nebo subvencování
(106) Pokud jde o dopad skutečného dumpingového rozpětí na výrobní odvětví Společenství, nemůže být vzhledem k objemu a cenám dumpingového dovozu z dotčených zemí považován za zanedbatelný.
(107) Navíc nic nenasvědčovalo tomu, že by výrobní odvětví Společenství v období šetření překonávalo účinky dřívějšího dumpingu nebo subvencování.
4.6. Závěr o újmě
(108) V průběhu posuzovaného období levný dumpingový dovoz z ČLR a Ukrajiny dramaticky vzrostl.
Pokud jde o objem, zvýšil se dumpingový dovoz z dotčených zemí v posuzovaném období o více než 850 %.
Pokud jde o podíl na trhu, získaly tyto dovozy za stejné období více než 40 procentních bodů na trhu Společenství se žehlicími prkny.
(109) Analýza hospodářských ukazatelů výrobního odvětví Společenství odhalila, že se újma projevila poklesem objemu prodeje, prodejní ceny a podílu na trhu.
To mělo přímý negativní dopad na finanční situaci výrobního odvětví Společenství, úroveň výroby a zaměstnanost.
Během posuzovaného období objemy prodeje výrobního odvětví Společenství na trhu Společenství poklesly o více než 20 %, podíl na trhu se zmenšil o 15 procentních bodů a zaměstnanost se snížila o více než 30 %.
Průměrná prodejní cena výrobního odvětví Společenství poklesla o 14 % a jednotlivé ceny dosáhly nejnižších možných úrovní.
Finanční ukazatele skutečně potvrzují, že výrobní odvětví Společenství již není v postavení, aby mohlo dále snižovat ceny, aniž by tím utrpělo ztráty, které by v případě malých a středních podniků nemohly být udržitelné déle než několik měsíců, aniž by podnik nebyl nucen ukončit svou činnost.
(110) Při zohlednění všech těchto činitelů se má předběžně za to, že výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu ve smyslu čl. 3 odst. 5 základního nařízení.
5. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI
5.1. Úvod
3 odst. 6 a 7 základního nařízení provedla Komise šetření, zda podstatná újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, byla způsobena dumpingovými dovozy dotčeného výrobku pocházejícího z dotčených zemích.
Byly prozkoumány i jiné známé činitele, které by mohly vedle dumpingového dovozu současně způsobit újmu výrobnímu odvětví Společenství, aby se zajistilo, že tato případná újma způsobená těmito jinými činiteli nebude připsána dumpingovému dovozu.
5.2. Účinky dumpingového dovozu
(112) Nejprve se připomíná, že šetření odhalilo, že žehlicí prkna dovezená z dotčených zemí přímo soutěží s žehlicími prkny vyrobenými a prodávanými výrobním odvětvím Společenství, protože jsou obdobná, co se týče jejich základních vlastností, jsou z hlediska odběratele zaměnitelná a distribuují se stejnými distribučními kanály.
(113) Výrazný nárůst objemu dumpingových dovozů z dotčených zemí (více než 850 %) se shodoval se zhoršením hospodářské situace výrobního odvětví Společenství.
Toto zhoršení mimo jiné zahrnovalo pokles prodeje a ceny výroby ve Společenství v tomtéž období.
(114) Podíl dumpingových dovozů na trhu se během posuzovaného období zvýšil o 42 procentních bodů, kdežto výrobní odvětví Společenství ztratilo 15 % podílu na trhu.
Připomíná se, že mezi rokem 2002 a obdobím šetření spotřeba Společenství vzrostla o více než 20 %.
(115) Dumpingové dovozy se ve výrazném rozpětí podbízely pod cenou výrobního odvětví Společenství, takže lze učinit odůvodněný závěr, že byly odpovědné za snížení cen, které vedlo ke zhoršení finanční situace výrobního odvětví Společenství.
Výrobní odvětví Společenství navíc nemohlo zvýšit využití svých kapacit, k čemuž by bylo pravděpodobně díky nárůstu spotřeby pozorovanému v posuzovaném období došlo.
(116) Vzhledem k jasně stanovenému časovému souběhu výskytu dumpingového dovozu za ceny významně podbízené pod cenou výrobního odvětví Společenství na straně jedné a úbytku prodeje a objemu výroby výrobního odvětví Společenství, snížení podílu na trhu a zaměstnanosti a poklesu cen na straně druhé, vyvozuje se předběžný závěr, že dumpingové dovozy sehrály rozhodující úlohu v působení újmy výrobnímu odvětví Společenství.
5.3. Účinky ostatních činitelů
5.3.1. Výkonnost ostatních výrobců ve Společenství podporujících podnět
(117) Podnět vedle výrobců tvořících výrobní odvětví Společenství podpořilo patnáct výrobců žehlicích prken.
Tyto společnosti si nepřály na šetření plně spolupracovat, poskytly však určité informace ohledně své výroby, kapacity a využití kapacity, objemu prodeje, podílu na trhu a zaměstnanosti.
Tyto společnosti dohromady představují přibližně 30 % celkové známé výroby ve Společenství.
Mělo by se poznamenat, že žádná z těchto společností nedovezla významné množství dotčeného výrobku.
(118) Situace těchto 15 společností byla analyzována a srovnána se situací výrobního odvětví Společenství.
Výroba, kapacita, využití kapacity a zaměstnanost
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Výroba (v jednotkách) _BAR_ 1401965 _BAR_ 1674888 _BAR_ 1448686 _BAR_ 1262714 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 119 _BAR_ 103 _BAR_ 90 _BAR_
Kapacita (v jednotkách) _BAR_ 2758900 _BAR_ 2865300 _BAR_ 3284500 _BAR_ 3299800 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 104 _BAR_ 119 _BAR_ 120 _BAR_
Využití kapacity _BAR_ 51 % _BAR_ 58 % _BAR_ 44 % _BAR_ 38 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 115 _BAR_ 87 _BAR_ 75 _BAR_
Zaměstnanost _BAR_ 281 _BAR_ 314 _BAR_ 277 _BAR_ 231 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 112 _BAR_ 98 _BAR_ 82 _BAR_
(119) Výroba těchto výrobců se v roce 2003 zvýšila o 19 %, v roce 2004 se snížila na původní hodnotu a v období šetření poklesla o 13 %.
Zvýšení kapacity v roce 2004 lze připsat očekávanému nárůstu prodeje po rozšíření EU.
V důsledku zvýšení kapacity se využití kapacity v posuzovaném období snížilo výrazněji než výroba.
Zaměstnanost se vyvíjela v souladu s výrobou, tj. rostla v roce 2003, poté se v roce 2004 snížila na původní hodnotu a v období šetření prudce poklesla.
Objem prodeje a podíl na trhu
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Prodej v ES (v jednotkách) _BAR_ 1206714 _BAR_ 1446522 _BAR_ 1204336 _BAR_ 1079264 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 120 _BAR_ 100 _BAR_ 89 _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 18 % _BAR_ 21 % _BAR_ 17 % _BAR_ 13 % _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 118 _BAR_ 93 _BAR_ 70 _BAR_
(120) Po dočasném zlepšení v roce 2003 prodej a podíl na trhu těchto patnácti společností prudce poklesl.
Tento vývoj se jasně kryje s náhlým nárůstem dumpingového dovozu z dotčených zemí na trhu Společenství.
Připomíná se, že tyto dovozy se v roce 2004 téměř ztrojnásobily a jejich podíl na trhu v tomtéž roce vzrostl o 20 procentních bodů.
Rovněž se připomíná, že během posuzovaného období se spotřeba žehlicích prken ve Společenství zvýšila.
(121) Vzhledem k výše uvedenému lze učinit závěr, že se situace těchto 15 výrobců žehlicích prken ve Společenství, kteří podnět podpořili, zhoršila obdobně jako situace výrobního odvětví Společenství.
Tyto společnosti tedy nemohly výrobnímu odvětví Společenství újmu způsobit.
5.3.2. Výkonnost dalších známých výrobců ve Společenství
(122) Jak je uvedeno v 8. bodě odůvodnění, dva další výrobci ve Společenství poskytli určité informace, ale podnět nepodpořili.
Dále existují dva výrobci ve Společenství, kteří podnět podpořili, ale nespolupracovali na šetření, a jeden bývalý výrobce, který poskytl určité informace o svých bývalých činnostech.
Všechny tyto společnosti uskutečnily významné dovozy dotčeného výrobku.
Dostupné údaje těchto společností vykazují tyto trendy (z důvodu důvěrnosti nelze odhalit skutečné údaje):
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Prodej výroby Společenství v ES Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 75 _BAR_ 49 _BAR_ 29 _BAR_
Podíl na trhu Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 76 _BAR_ 46 _BAR_ 23 _BAR_
(123) Během posuzovaného období poklesl prodej těchto výrobců ve Společenství o 71 %.
Odpovídající podíl na trhu se snížil ještě významněji, o 77 %, protože se trh v daném období rozšiřoval.
(124) Jak již bylo uvedeno v 78. bodě odůvodnění výše, někteří tradiční výrobci žehlicích prken ve Společenství v roce 2004 a během období šetření významně snížili nebo zcela ukončili výrobní činnost ve Společenství a začali hromadně dovážet z dotčených zemí.
Některé z těchto společností tak již nelze považovat za výrobce ve Společenství, protože jejich výrobní prostory byly během období šetření uzavřeny.
(125) Vzhledem k výše uvedenému se má za to, že tito další výrobci ve Společenství byli v obdobné situaci jako výrobní odvětví Společenství a jejich výrobní činnost nezpůsobila výrobnímu odvětví Společenství žádnou újmu.
5.3.3. Vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství
Zdroj: Ověřené odpovědi na dotazník.
_BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ Období šetření _BAR_
Vývozní prodej výroby ES (v jednotkách) _BAR_ 213711 _BAR_ 211887 _BAR_ 219410 _BAR_ 215243 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 103 _BAR_ 101 _BAR_
Vývozní prodejní cena (EUR/jednotka) _BAR_ 14,92 _BAR_ 12,70 _BAR_ 13,26 _BAR_ 13,27 _BAR_
Index: 2002 = 100 _BAR_ 100 _BAR_ 85 _BAR_ 89 _BAR_ 89 _BAR_
(126) Vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství zůstala v průběhu období šetření relativně stabilní.
U objemu není patrné žádné zhoršení.
U prodejní ceny byl pád o 15 % v roce 2003 částečně vyrovnán v roce 2004 a v průběhu období šetření zůstávala stabilní.
Mělo by se poznamenat, že vývozní prodejní cena je výrazně vyšší než prodejní cena ve Společenství a že objem prodeje na vývoz představuje pouze okolo 10 % výroby výrobního odvětví Společenství.
(127) S ohledem na to lze učinit závěr, že vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství nepřispěla k utrpěné újmě.
5.3.4. Dovoz z ČLR za nedumpingové ceny
(128) Připomíná se, že dovozy jednoho z čínských vyvážejících výrobců byly shledány jako nedumpingové, a byly tedy vyřazeny z analýzy dumpingových dovozů z dotčených zemí a jejich dopadu na situaci výrobního odvětví Společenství.
Zvažovalo se tedy, zda dovozy této společnosti mohly přerušit příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a podstatnou újmou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství.
(129) Šetřením se zjistilo, že se během posuzovaného období objem nedumpingových dovozů z ČLR zvýšil o 467 %, ve srovnání s 856 % nárůstem dumpingových dovozů z dotčených zemí.
Celkově objem dumpingových dovozů z dotčených zemí více než pětinásobně přesáhl objem nedumpingových dovozů.
Podíl nedumpingových dovozů z ČLR na trhu vzrostl o 343 %, zatímco podíl dumpingových dovozů na trhu se ve stejném období zvýšil o 647 %.
Průměrná cena nedumpingových dovozů během posuzovaného období stoupla a celkově zůstávala poměrně vysoko nad průměrnou cenou dumpingových dovozů, i když stále pod průměrnou cenou výrobního odvětví Společenství.
(130) Vzhledem k výše uvedenému byl vyvozen předběžný závěr, že dopad nedumpingových dovozů z ČLR nelze považovat za tak významný, aby přerušil příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a podstatnou újmou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství.
5.3.5. Dovoz z jiných třetích zemí
(131) Některé strany tvrdily, že dovozy z Turecka údajně vstupují na trh Společenství za podobné ceny jako dovozy z ČLR a jejich objem se stále zvyšuje, čímž způsobuje újmu výrobnímu odvětví Společenství.
(132) V tomto ohledu se poznamenává, že tato tvrzení nebyla v šetření potvrzena.
V průběhu šetření nebyly předloženy žádné důkazy o dovozech z Turecka.
Navíc spolupracující turecký výrobce žehlicích prken zmiňovaný v 10. bodě odůvodnění obdobný výrobek do Společenství neprodával.
V šetření dále nebyly zjištěny žádné další zdroje dovozů.
(133) Po zvážení výše uvedených zjištění se tvrzení o dovozech z Turecka odmítá a vyvozuje se závěr, že dovozy z jiných třetích zemí podstatnou újmu výrobnímu odvětví Společenství nezpůsobily.
5.3.6. Újmu si výrobní odvětví způsobilo samo
(134) Některé zúčastněné strany tvrdily, že si výrobní odvětví Společenství újmu způsobilo samo, protože nedokázalo reagovat na změny ve struktuře distribuce a spotřeby a na technologický rozvoj ve výrobě žehlicích prken.
Dále se tvrdilo, že si výrobci ve Společenství újmu způsobovali sami tím, že čínská žehlicí prkna sami dováželi.
(135) Žehlicí prkna vyrobená ve Společenství jsou obvykle distribuována prostřednictvím prodejců nebo, ve většině případů, dodávaná přímo maloobchodníkům nebo jejich distribučním centrům.
Dovážená žehlicí prkna jsou obvykle distribuována prostřednictvím dovozců/obchodníků nebo distribučních/zásobovacích center velkých maloobchodních řetězců.
Poměr těchto dvou distribučních kanálů se v případě dovozů u jednotlivých vyvážejících výrobců liší.
Ve všech případech mohou být využiti zprostředkovatelé.
Tato struktura distribuce funguje několik let a v průběhu času nebyly zaznamenány žádné výrazné změny.
Výrobní odvětví Společenství tradičně zásobuje jak drobné maloobchodníky, tak velké maloobchodní řetězce.
Zvýšení podílu prodeje žehlicích prken prostřednictvím maloobchodních řetězců tedy nelze pokládat za činitele, který by újmu způsoboval sám o sobě.
Nebyly potvrzeny žádné významné změny ve struktuře spotřeby.
(136) Pokud jde o výrobní proces/technologii, bylo tvrzeno, že výrobní odvětví Společenství není schopno reagovat na zvláštní požadavky odběratelů/maloobchodníků, protože jeho výroba je vysoce automatizovaná.
Za prvé se poznamenává, že bez automatizace by výrobní odvětví Společenství stěží mohlo soutěžit s dovozy výrobků pocházejících ze zemí, které těží z velmi nízkých nákladů na energii, suroviny a práci.
Za druhé, automatizovaná výroba umožňuje výrobnímu odvětví zaručit vysokou kvalitu a krátké dodací lhůty, což odběratelé považují za konkurenční výhodu.
A konečně, nebyly předloženy žádné důkazy, že by výrobní odvětví Společenství nebylo schopno uspokojit zvláštní požadavky odběratelů/maloobchodníků ohledně designu a inovace.
(137) Co se týče čínských žehlicích prken dovážených výrobním odvětvím Společenství, šetření ukázalo, že v období šetření byla dovezena pouze nevýznamná množství.
Šlo o sebeobranu výrobního odvětví Společenství proti přílivu levných dumpingových dovozů.
V každém případě byly tyto dovozy ve Společenství dále prodány za cenu nepůsobící újmu.
Tyto dovozy tedy nemohly výrobnímu odvětví Společenství újmu způsobit.
(138) Vzhledem k výše uvedenému byla tato tvrzení odmítnuta a byl vyvozen závěr, že si výrobní odvětví Společenství nemohlo újmu způsobit samo.
5.4. Závěry o příčinných souvislostech
(139) Závěrem se potvrzuje, že podstatná újma utrpěná výrobním odvětvím Společenství, která se projevila především snížením objemu prodeje, podílu na trhu a jednotkové prodejní ceny, což vedlo ke zhoršení finanční situace, byla způsobena dumpingovými dovozy z dotčených zemí.
Přestože nedumpingové dovozy z ČLR velmi pravděpodobně přispěly ke zhoršení výkonnosti výrobců ve Společenství, jejich vývoj, objem a podíl na trhu a cena nebyly takové, aby přerušily příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a újmou výrobního odvětví Společenství.
(140) Vzhledem k výše popsané analýze, v jejímž rámci byly řádně odlišeny a odděleny účinky všech známých činitelů na situaci výrobního odvětví Společenství od poškozujících účinků dumpingového dovozu, se potvrzuje, že tyto jiné činitele samy o sobě nemohou zvrátit skutečnost, že zjištěná újma musí být připsána dumpingovému dovozu.
(141) Proto se vyvozuje předběžný závěr, že dumpingový dovoz pocházející z dotčených zemí způsobil výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení.
6. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
6.1. Obecné poznámky
(142) Komise zkoumala, zda i přes předběžný závěr o existenci dumpingu působícího újmu neexistují přesvědčivé důkazy, které by mohly vést k závěru, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství přijímat antidumpingová opatření. Za tímto účelem byl v souladu s čl.
21 odst. 1 základního nařízení na základě všech předložených důkazů zkoumán dopad možných antidumpingových opatření na všechny strany dotčené řízením a rovněž důsledky případného nepřijetí opatření.
6.2. Zájem výrobního odvětví Společenství
(143) Analýza újmy jasně prokázala, že výrobní odvětví Společenství dumpingovým dovozem utrpělo.
Prudký nárůst dumpingového dovozu v posledních letech způsobil velký pokles ceny jak na velkoobchodní/distribuční, tak na maloobchodní úrovni, tj. tam, kde se odehrává soutěž mezi dovezenými žehlicími prkny a žehlicími prkny vyrobenými ve Společenství.
Výrobní odvětví Společenství není v situaci, kdy by mohlo své ceny dále snižovat, protože by muselo prodávat za cenu nižší, než jsou výrobní náklady.
Vzhledem k tomuto a k tomu, že trh se žehlicími prkny je tvořen zejména maloobchodními řetězci na základě ceny, je pro výrobní odvětví Společenství stále obtížnější získávat nové zakázky.
Připomíná se, že několik tradičních výrobců již ukončilo výrobu a nyní působí jako dovozci/obchodníci dotčeného výrobku.
(144) Je patrné, že v tomto kontextu by se bez uložení antidumpingových opatření situace výrobního odvětví Společenství dále zhoršovala a výroba žehlicích prken ve Společenství by s největší pravděpodobností brzy zanikla.
Většina negativního dopadu na zaměstnanost by se projevila v jedné zeměpisné oblasti Společenství, protože je v ní soustředěno několik výrobců a část jejich dodavatelů.
Na druhou stranu, opatření by bránila dalšímu podstatnému nárůstu dumpingových dovozů z dotčených zemí, čímž by se výrobnímu odvětví umožnilo přinejmenším udržet svou současnou pozici na trhu.
Šetření ukázalo, že jakékoli zvýšení podílu dumpingových dovozů z dotčených zemí na trhu se uskutečňuje přímo na úkor výrobního odvětví Společenství.
(145) Lze očekávat, že by po uložení antidumpingových cel z dovozů žehlicích prken pocházejících z dotčených zemí distributoři a maloobchodní řetězce pravděpodobněji změnily svůj zdroj alespoň částečně na výrobce ve Společenství.
Pokud by skutečně byla uložena antidumpingová opatření a cena dovozů by se vrátila na nedumpingovou úroveň, bylo by výrobní odvětví Společenství na základě vlastní konkurenční výhody schopno soutěžit za spravedlivých obchodních podmínek.
(146) Uložení opatření je tudíž jasně v zájmu výrobního odvětví Společenství a výrobců ve Společenství, kteří podnět aktivně podpořili, ale také v zájmu ostatních výrobců ve Společenství, kteří podnět aktivně nepodpořili.
6.3. Zájem spotřebitelů
(147) Od spotřebitelských organizací nebyla po oznámení o zahájení tohoto řízení obdržena žádná vyjádření.
Přesto byl dopad případných opatření na spotřebitele analyzován.
(148) Pro posouzení těchto dopadů byly vzaty v úvahy tyto prvky:
- dovozci/velkoobchodníci nebo distributoři/maloobchodníci jsou obvykle zapojeni do distribuce spotřebitelům.
V každé fázi se stanovuje přirážka nebo rozpětí, aby pokryli své náklady a vytvořili určitý zisk.
Toto rozpětí se může u jednotlivých hospodářských subjektů lišit, ale v průměru je podstatné, ačkoli by se mohlo zdát, že přirážka maloobchodníků je vyšší než přirážka dovozců.
Ve skutečnosti činí průměrná maloobchodní cena žehlicího prkna přibližně 35 EUR, zatímco bylo zjištěno, že průměrná jednotková cena na hranici Společenství, tj. včetně nákladů na dopravu, činila v období šetření 6,53 EUR.
I při zohlednění dodatečných nákladů ve fázi dovozu a maloobchodu tedy zde existuje významný prostor mezi dovozní cenou a maloobchodní cenou,
- v nejpesimističtějším případě, kdy by břemeno antidumpingových opatření bylo rovnoměrně rozděleno mezi dovozce, maloobchodníky a spotřebitele, tj. každý by jej nesl z jedné třetiny, musel by spotřebitel dodatečně zaplatit méně než půl eura za žehlicí prkno, které je trvanlivým výrobkem s dobou užitnosti nejméně pět let.
Toto je potřeba srovnat s celkovou přirážkou přibližně 500 %, jak je uvedeno v předchozí odrážce,
- je třeba poznamenat, že se zdá, že spotřebitel nemá z nedávného přílivu levných dovozů žádný prospěch, protože se maloobchodní ceny v reakci na tyto levné dovozy nesnížily.
Není tedy důvod se domnívat, že by se uložením antidumpingových opatření změnily maloobchodní ceny.
(149) Vzhledem k výše uvedenému by jakýkoli finanční dopad případných antidumpingových opatření na spotřebitele žehlicích prken pravděpodobně byl zanedbatelný.
Na druhé straně, pokud by antidumpingová opatření nebyla uložena, výroba ve Společenství by s největší pravděpodobností zanikla a mohla by poklesnout nabídka různých typů výrobků dostupných spotřebiteli.
(150) Byl tedy vyvozen předběžný závěr, že uložení opatření by pravděpodobně nebylo proti zájmu spotřebitelů žehlicích prken ve Společenství.
6.4. Zájem distributorů/maloobchodníků
(151) Ve fázi šetření nebyla obdržena žádná vyjádření distributorů/maloobchodníků ani jejich organizací.
Je však známo, že dnes jsou žehlicí prkna prodávána především velkými maloobchodními řetězci, tj. hypermarkety, supermarkety.
Je tedy více než pravděpodobné, že pro většinu distributorů/maloobchodníků dotčený výrobek představuje pouze zanedbatelnou část obratu.
Vzhledem k tomu a při zohlednění vysokých přirážek, jež obvykle používají (viz 148. bod odůvodnění výše), byl vyvozen předběžný závěr, že jakákoli případná opatření by pravděpodobně na jejich situaci neměla významný negativní dopad.
6.5. Zájem dovozců ve Společenství, kteří nejsou ve spojení
(152) Odpovědi na dotazník byly obdrženy od dvou dovozců a jednoho obchodníka ve spojení s jedním z těchto dovozců.
Dále ve stanovené lhůtě poskytli čtyři dovozci určité informace nebo připomínky.
Tyto společnosti dohromady představují přibližně 20 % celkového známého dovozu do Společenství.
Všechny protestovaly proti uložení antidumpingových opatření vůči ČLR, ale ne všechny proti opatřením vůči Ukrajině.
(153) Situace dovozců, kteří předložili svá vyjádření, se liší podle jejich velikosti a důležitosti dotčeného výrobku v jejich fungování.
Jak již bylo uvedeno výše, některé z těchto společností jsou nebo byly tradičními výrobci, ale v obraně změnily svou hlavní činnost a nyní působí především nebo výlučně jako dovozci.
Tyto společnosti běžně vyrábějí/dovážejí celou škálu dalších výrobků pro domácnost a žehlicí prkna představují zlomek jejich podnikání.
V případě jednoho významného bývalého výrobce, který se v nedávné době stal významným dovozcem čínských žehlicích prken, byl vyvozen předběžný závěr, že v období šetření představovala žehlicí prkna 4 % jeho obratu.
Tato společnost navíc vyjádřila svůj názor pouze proti opatřením vůči ČLR, nikoli vůči Ukrajině, protože z Ukrajiny nedováží.
Rovněž bylo shledáno, že nakupuje žehlicí prkna i od výrobců ve Společenství.
Při zohlednění různých zdrojů dodávek dané společnosti a za předpokladu, že tato společnost není schopna přenést 1/3 antidumpingového cla na maloobchodníky (viz 148. bod odůvodnění), odhaduje se, že dopad na její hrubé rozpětí pro žehlicí prkna není vyšší než 10 %.
Mělo by se však poznamenat, že informace obdržené v této fázi neumožňovaly přesný výpočet.
Také by se mělo připomenout, že přirážka i těchto dovozců se jeví jako podstatná.
Ačkoli bude šetření situace těchto dovozců pokračovat, byl vyvozen závěr, že prozatímní opatření by jejich činnost významně neovlivnila.
(154) Jeden spolupracující dovozce vyrábí potahy na žehlicí prkna a prodává je společně s dováženými žehlicími prkny.
Bylo tvrzeno, že případné antidumpingové clo z dovozů žehlicích prken by také postihlo výrobu potahů, a mělo by tedy významný dopad na obrat této společnosti.
Poznamenává se však, že se potahy na žehlicí prkna prodávají také samostatně a uložení antidumpingových opatření by tyto prodeje neovlivnilo.
Také se poznamenává, že prodej žehlicích prken nepředstavoval více než 10 % obratu této společnosti.
Dopad prozatímních opatření na činnost dané společnosti by tedy nebyl významný.
(155) Dále většina dovozců, kteří zároveň obchodují či obchodovali s výrobky ze Společenství, připustili, že by nebylo v jejich vlastním zájmu, aby se stali zcela závislými na dovážených žehlicích prknech – v této souvislosti byla vyzdvižena především ČLR – a potvrdili, že by raději měli alternativní zdroje dodávek.
To lze nejlépe zajistit odstraněním dumpingového chování, aby výrobní odvětví Společenství dále existovalo.
(156) Vzhledem k výše uvedenému a při zohlednění prvků shrnutých ve 148. bodě odůvodnění výše, zejména vysokých přirážek a skutečnosti, že dodatečné náklady na clo budou činit méně než půl eura na jednotku, byl vyvozen předběžný závěr, že případná antidumpingová opatření by neměla rozhodující negativní dopad na situaci dovozců ve Společenství, kteří nejsou ve spojení, přestože někteří z nich by pravděpodobně nesli vyšší zátěž než maloobchodníci.
V každém případě budou před učiněním konečných zjištění všechny připomínky zváženy.
6.6. Závěr k zájmu Společenství
(157) Výše uvedená analýza ukázala, že uložení opatření je v zájmu výrobního odvětví Společenství, protože se od těchto opatření očekává, že přinejmenším omezí vysoké množství dovozů za dumpingové ceny, u nichž bylo prokázáno, že mají na výrobní odvětví Společenství významně negativní dopad.
Očekává se, že i ostatní výrobci ve Společenství budou mít z těchto opatření prospěch.
(158) Analýza také ukázala, že spotřebitelé pravděpodobně nebudou antidumpingovými opatřeními finančně dotčeni.
V nejhorším případě budou muset navíc zaplatit méně než půl eura za trvanlivý výrobek.
Na druhé straně by bez opatření mohla být negativně ovlivněna nabídka spotřebiteli, protože by z trhu mohla vymizet žehlicí prkna ze Společenství.
(159) Distributorům a maloobchodníkům se může zdát, že se nákupní cena dotčeného výrobku zvýšila, ale vzhledem ke svým vysokým rozpětím pravděpodobně nebudou opatřeními významně ovlivněni.
(160) Dovozci dotčeného výrobku by pravděpodobně nesli vyšší zátěž než maloobchodníci.
Zachovali by si však výhodu více zdrojů pro dodávky a vyhnuli by se závislosti na dovozech, k níž by nejspíše došlo, pokud by opatření nebyla uložena.
(161) Při zvážení tohoto se má za to, že uložení opatření, tj. odstranění dumpingu působícího újmu, by umožnilo výrobnímu odvětví Společenství pokračovat ve své činnosti a že nepříznivé účinky, jež by uložení těchto opatření mohlo znamenat pro některé hospodářské subjekty ve Společenství, nejsou nepřiměřené příznivým účinkům na výrobní odvětví Společenství.
(162) Na základě výše uvedeného se vyvozuje předběžný závěr, že neexistují žádné přesvědčivé důkazy, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství uložit antidumpingová opatření.
7. PROZATÍMNÍ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
(163) Vzhledem k předběžným závěrům ohledně dumpingu, způsobené újmy a zájmu Společenství by měla být na dovozy dotčeného výrobku z ČLR a Ukrajiny uložena prozatímní opatření, aby se předešlo působení další újmy výrobnímu odvětví Společenství dumpingovými dovozy.
7.1. Úroveň pro odstranění újmy
(164) Úroveň prozatímních antidumpingových opatření by měla být dostatečná, aby odstranila újmu působenou výrobnímu odvětví Společenství dumpingovými dovozy, aniž by překročila zjištěná dumpingová rozpětí.
(165) Při výpočtu výše cla potřebné pro odstranění dumpingu působícího újmu se mělo za to, že opatření by měla výrobnímu odvětví Společenství umožnit, aby pokrylo své náklady a vytvořilo zisk před zdaněním, jakého by mohlo být přiměřeně dosaženo za běžných podmínek hospodářské soutěže, tj. bez dumpingových dovozů.
Rozpětí zisku před zdaněním použité pro výpočet činilo 7 % obratu.
Bylo prokázáno, že toto je úroveň zisku, již by bylo možno rozumně očekávat bez dumpingu působícího újmu, protože jde o zisk výrobního odvětví Společenství před tím, než se čínské a ukrajinské dovozy do Společenství začaly v posuzovaném období významně zvyšovat.
Na základě toho byla vypočtena cena obdobného výrobku nepůsobící újmu výrobnímu odvětví Společenství.
Cena nepůsobící újmu byla získána připočtením výše uvedeného ziskového rozpětí 7 % k výrobním nákladům.
(166) Potřebný nárůst ceny byl poté stanoven na základě srovnání váženého průměru dovozní ceny, jak byla stanovena pro výpočet cenového podbízení, s průměrnou cenou výrobků prodaných výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství nepůsobící újmu.
Rozdíly v tomto srovnání byly poté vyjádřeny jako procento průměrné dovozní hodnoty CIF.
Tyto rozdíly byly pro všechny spolupracující čínské vyvážející výrobce nad zjištěným dumpingovým rozpětím.
V případě Ukrajiny byla u jediného vyvážejícího výrobce úroveň pro odstranění újmy pod zjištěným dumpingovým rozpětím.
7.2. Prozatímní opatření
(167) Ve světle probíhajícího řízení a v souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení se má za to, že by měla být uložena prozatímní antidumpingová opatření z dovozů pocházejících i) z ČLR na úrovni zjištěných dumpingových rozpětí a ii) z Ukrajiny na úrovni pro odstranění újmy.
(168) Na základě výše uvedeného by měla být sazba prozatímního antidumpingového cla pro ČLR a Ukrajinu stanovena takto:
Země _BAR_ Společnost _BAR_ Antidumpingové clo _BAR_
ČLR _BAR_ Foshan City Gaoming Lihe Daily Necessities Co. Ltd, Fo-šan _BAR_ 34,9 % _BAR_
Guangzhou Power Team Houseware Co. Ltd, Kuang-čou _BAR_ 36,5 % _BAR_
Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, Kuang-čou _BAR_ 0 % _BAR_
Foshan Shunde Yongjian Housewares and Hardware Co. Ltd, Foš-an _BAR_ 18,1 % _BAR_
Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd, Ku-čou _BAR_ 26,5 % _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 38,1 % _BAR_
Ukrajina _BAR_ Všechny společnosti _BAR_ 10,3 % _BAR_
(169) Sazby antidumpingových cel pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení se stanovily na základě zjištění stávajícího šetření.
Proto odrážejí stav těchto společností zjištěný v průběhu šetření.
Tyto celní sazby (narozdíl od celostátního cla použitelného pro "všechny ostatní společnosti") jsou proto použitelné výlučně na dovoz výrobků pocházejících z dotčených zemí a vyráběných uvedenými společnostmi, tedy konkrétními uvedenými právnickými osobami.
Na dovážené výrobky vyrobené jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení spolu s názvem a adresou, včetně subjektů ve spojení se společnostmi konkrétně uvedenými, se tyto sazby nevztahují a tyto výrobky podléhají celní sazbě použitelné na "všechny ostatní společnosti".
(170) S veškerými žádostmi o použití těchto antidumpingových celních sazeb pro jednotlivé společnosti (např. po změně názvu subjektu, po vzniku nových výrobních či prodejních subjektů) je třeba se obrátit na Komisi [3] a připojit veškeré příslušné údaje, zejména pak údaje o změnách v činnostech společnosti spojených s výrobou či domácím a vývozním prodejem, které souvisejí například se změnou názvu nebo se změnou ve výrobních či prodejních subjektech.
Komise podle potřeby po konzultaci s poradním výborem příslušně pozmění nařízení formou aktualizace seznamu společností, na něž se vztahují individuální celní sazby.
(171) Aby se zajistilo řádné vynucování antidumpingového cla, neměla by se úroveň zbytkového cla používat jen u nespolupracujících vyvážejících výrobců, ale i u výrobců, kteří v období šetření neuskutečnili žádný vývoz do Společenství. Takové společnosti se nicméně vyzývají, aby za předpokladu, že splňují požadavky čl.
11 odst. 4 druhého pododstavce základního nařízení, předložili žádost o přezkum podle uvedeného článku, aby byla jejich situace individuálně přezkoumána.
8. ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
(172) V zájmu řádné správy by mělo být stanoveno období, v němž by zúčastněné strany, které se přihlásily ve lhůtách stanovených v oznámení o zahájení řízení, písemně oznámily svá stanoviska a požádaly o slyšení.
Dále by mělo být uvedeno, že zjištění ohledně uložení cel učiněná pro účely tohoto nařízení jsou prozatímní a pro účely konečného cla budou možná muset být přehodnocena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto se ukládá prozatímní antidumpingové clo z dovozů žehlicích prken, též opěrných či samostatně stojících, s vyvíječem páry či bez něj a/nebo s vyhřívanou a odsávanou deskou, včetně rukávníků, a jejich základních součástí, tj. podpěry, desky a rampy na žehličku, pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny, kódů KN ex39249090, ex44219098, ex73239390, ex73239991, ex73239999, ex85167970 a ex85169000 (kódy TARIC 3924909010, 4421909810, 7323939010, 7323999110, 7323999910, 8516797010 a 8516900051).
2. Sazba prozatímního antidumpingového cla, která se použije na čistou cenu s dodáním na hranice Společenství před proclením, je pro výrobky vyrobené níže uvedenými společnostmi stanovena takto:
Země _BAR_ Společnost _BAR_ Antidumpingové clo _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
ČLR _BAR_ Foshan City Gaoming Lihe Daily Necessities Co. Ltd, Fo-šan _BAR_ 34,9 % _BAR_ A782 _BAR_
Guangzhou Power Team Houseware Co. Ltd, Kuang-čou _BAR_ 36,5 % _BAR_ A783 _BAR_
Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd, Kuang-čou _BAR_ 0 % _BAR_ A784 _BAR_
Foshan Shunde Yongjian Housewares and Hardware Co. Ltd, Foš-an _BAR_ 18,1 % _BAR_ A785 _BAR_
Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd, Ku-čou _BAR_ 26,5 % _BAR_ A786 _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 38,1 % _BAR_ A999 _BAR_
Ukrajina _BAR_ Všechny společnosti _BAR_ 10,3 % _BAR_ — _BAR_
3. Propuštění výrobku uvedeného v odstavci 1 do volného oběhu ve Společenství je podmíněno složením jistoty ve výši částky prozatímního cla.
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Aniž by byla dotčena ustanovení článku 20 nařízení (ES) č. 384/96, mohou zúčastněné strany požadovat zveřejnění podstatných skutečností a úvah, na jejichž základě bylo toto nařízení přijato, oznámit písemně svá stanoviska a požádat o ústní slyšení u Komise do jednoho měsíce od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Podle čl. 21 odst. 4 nařízení (ES) č. 384/96 se mohou dotčené strany vyjádřit k uplatňování tohoto nařízení do jednoho měsíce od jeho vstupu v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1621/2006
ze dne 30. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky tmavé v oblasti ICES IIa (vody ES), IIIa, IIIb, c, d (vody ES), IV plavidly plujícími pod vlajkou Švédska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1623/2006
ze dne 17. října 2006,
kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 7/2005, kterým se přijímají autonomní a přechodná opatření k otevření celní kvóty Společenství pro některé zemědělské produkty pocházející ze Švýcarska
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V návaznosti na rozšíření Evropské unie, ke kterému došlo dne 1. května 2004, se Společenství a Švýcarsko dohodly na úpravě celních koncesí stanovených Dohodou mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací ze dne 21. června 1999 o obchodu se zemědělskými produkty [1] (dále jen "dohoda"), která vstoupila v platnost dnem 1. června 2002.
Strany se zejména dohodly na změně příloh I a II dohody, které obsahují seznam koncesí, s cílem rozšířit stávající celní kvótu Společenství s nulovou celní sazbou na nový produkt, kterým je čekanka salátová kódu KN 07052100.
(2) Společenství a Švýcarsko se dohodly, že do přijetí formální změny stanoví použití upravených koncesí na autonomním a přechodném základě od 1. května 2004.
(3) Aby se zajistilo, že pro produkty kódu KN 07052100 lze kvótu použít od 1. května 2004, stanovilo nařízení Rady (ES) č. 7/2005 ze dne 13. prosince 2004, kterým se přijímají autonomní a přechodná opatření k otevření celní kvóty Společenství pro některé zemědělské produkty pocházející ze Švýcarska [2], na přechodné období novou autonomní tarifní kvótu omezenou pouze na uvedené produkty.
(4) Příloha II dohody, upravená rozhodnutím Smíšeného výboru pro zemědělství, zřízeného dohodou mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty, č. 3/2005 ze dne 19. prosince 2005 o úpravě příloh I a II v důsledku rozšíření Evropské unie [3], stanoví celní kvóty rozšířené na produkty kódu KN 07052100.
(5) Příloha II dohody se provádí nařízením Komise (ES) č. 1630/2006 ze dne 31. října 2006, kterým se mění nařízení (ES) č. 933/2002 o otevření a správě celních kvót pro některé zemědělské produkty pocházející ze Švýcarska [4] s účinkem od 1. září 2006.
(6) Nařízení (ES) č. 7/2005 by proto mělo být s účinkem od téhož dne zrušeno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zrušuje se nařízení (ES) č. 7/2005.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1624/2006
ze dne 31. října 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1625/2006
ze dne 31. října 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1571/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1626/2006
ze dne 31. října 2006,
kterým se stanoví dovozní clo v odvětví obilovin použitelné od 1. listopadu 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 10 nařízení (ES) č. 1784/2003 se při dovozu produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení účtují sazby cel společného celního sazebníku.
Avšak u produktů uvedených v odstavci 2 stejného článku je dovozní clo rovno intervenční ceně platné pro dovoz těchto produktů, zvýšené o 55 % a snížené o dovozní cenu CIF použitelnou pro jejich dodávku.
Toto clo nicméně nemůže překročit sazbu cla společného celního sazebníku.
(2) Na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003 se dovozní ceny CIF vypočítávají na základě reprezentativních cen platných pro dotyčný produkt na světovém trhu.
(3) Nařízení (ES) č. 1249/96 stanovilo prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, které se týká dovozních cel v odvětví obilovin.
(4) Dovozní cla zůstávají v platnosti, dokud nejsou stanoveny a nevstoupí v platnost nové sazby.
(5) S cílem umožnit normální fungování režimu dovozních cel je třeba tato cla vypočítávat na základě reprezentativní tržní sazby zjištěné během daného období.
(6) Použití nařízení (ES) č. 1249/96 vede ke stanovení dovozních cel podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní cla v odvětví obilovin uvedená v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 jsou stanovena v příloze I tohoto nařízení na základě údajů uvedených v příloze II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1627/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004, pokud jde o standardní oznamovací formuláře pro státní podporu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [1], a zejména na článek 27 uvedeného nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem pro státní podpory,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [2], byl vytvořen povinný jednotný oznamovací formulář pro státní podporu.
(2) Poté, co Komise přijala nové pokyny k vnitrostátní regionální podpoře použitelné v období 2007–2013 [3], je nezbytné změnit některé části oznamovacího formuláře.
(3) Z tohoto důvodu je nutné změnit nařízení (ES) č. 794/2004,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 794/2004 se mění podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1628/2006
ze dne 24. října 2006
o použití článků 87 a 88 Smlouvy na vnitrostátní regionální investiční podporu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory [1], a zejména na čl. 1 odst. 1 písm. a) bod i) a písm. b) tohoto nařízení,
po zveřejnění návrhu tohoto nařízení [2],
po konzultaci s Poradním výborem pro státní podpory,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 994/98 zmocňuje Komisi vyhlásit v souladu s článkem 87 Smlouvy, že za určitých podmínek je podpora, která je v souladu s mapou poskytování regionální podpory schválenou Komisí pro každý členský stát, slučitelná se společným trhem a nevztahuje se na ni oznamovací povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(2) Komise použila články 87 a 88 Smlouvy v případě režimů regionálních investičních podpor v podporovaných oblastech v mnoha svých rozhodnutích a zároveň vyjádřila svůj přístup v této oblasti, zejména v pokynech k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007–2013 [3] a také v nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům [4].
S ohledem na rozsáhlé zkušenosti, které Komise s používáním článků 87 a 88 Smlouvy v oblasti investiční regionální podpory má, a ve světle pokynů k vnitrostátní regionální podpoře vydaných Komisí na základě těchto ustanovení je v zájmu zabezpečení účinného dohledu a zjednodušení administrativy bez oslabení monitorování ze strany Komise vhodné, aby Komise využila pravomocí, které jí přiznává nařízení (ES) č. 994/98.
(3) Vnitrostátní regionální podpora tím, že řeší nedostatky znevýhodněných regionů, podporuje hospodářskou, sociální a územní soudržnost členských států a celého Společenství.
Cílem vnitrostátní regionální podpory je napomáhat hospodářskému rozvoji nejvíce znevýhodněných regionů prostřednictvím podpory investic a tvorby pracovních míst udržitelným způsobem.
Dále podporuje rozšiřování, racionalizaci, modernizaci a diverzifikaci hospodářských činností podniků umístěných ve znevýhodněných regionech, obzvláště tím, že zde podporuje zakládání nových provozoven.
(4) K určení, zda podpora je, či není slučitelná se společným trhem na základě tohoto nařízení, je nezbytné vzít v úvahu intenzitu podpory, tedy částku podpory vyjádřenou jako ekvivalent podpory.
K výpočtu ekvivalentu podpory vyplácené v několika splátkách se musí použít tržní úrokové sazby platné v době poskytnutí podpory.
V zájmu jednotného, transparentního a jednoduchého uplatňování pravidel státní podpory se za tržní sazby pro účely tohoto nařízení považují referenční sazby, které Komise pravidelně stanovuje na základě objektivních kritérií a které jsou zveřejňovány v Úředním věstníku Evropské unie a na internetu.
(5) Za účelem zajištění transparentnosti a účinného monitorování by se toto nařízení mělo vztahovat pouze na režimy regionální investiční podpory, které jsou transparentní.
To jsou takové režimy podpory, u kterých lze přesně vypočítat hrubý ekvivalent podpory jako procentuální vyjádření způsobilých výdajů ex ante, aniž by bylo nutné provést posouzení rizik (např. granty, subvence úrokových sazeb a limitovaná daňová opatření).
Veřejné půjčky by měly být považovány za transparentní, pokud jsou zajištěny obvyklým způsobem a nenesou s sebou žádné neobvykle vysoké riziko a má se tedy za to, že neobsahují žádný prvek státní záruky.
Režimy podpory zahrnující státní záruky anebo veřejné půjčky, které obsahují prvek státní záruky, by neměly být v zásadě považovány za transparentní.
Takové režimy podpory by měly být považovány za transparentní, pokud ještě před zahájením provádění režimu byla metodika výpočtu výše státní záruky oznámena Komisi a Komisí schválena následně po přijetí tohoto nařízení.
Metodika bude Komisí posouzena v souladu se sdělením o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk [5].
Podpora ve formě veřejné účasti a podpora poskytnutá formou opatření rizikového kapitálu by za transparentní považována být neměla.
Režimy regionální podpory, které nejsou transparentní, musí být vždy oznámeny Komisi.
Komise bude posuzovat oznámení režimů regionálních podpor, které nejsou transparentní, ve světle kritérií stanovených v pokynech k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007–2013.
(6) Toto nařízení by se mělo rovněž použít u ad hoc podpor, to znamená u individuálních podpor, které se nepřidělují na základě režimu podpory, pokud jsou tyto ad hoc podpory využívány jako doplněk podpory poskytované na základě transparentního režimu regionální investiční podpory a nepřesahují 50 % celkové podpory, která má být investici poskytnuta. Je třeba připomenout, že individuální podpory poskytované malým a středním podnikům mimo rámec režimu podpory podle čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 70/2001 jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(7) Všechny podpory vyhovující všem požadavkům podle tohoto nařízení by měly být vyňaty z oznamovací povinnosti.
V režimech regionální podpory, které jsou vyňaty podle tohoto nařízení, by měl být výslovně uveden odkaz na toto nařízení.
(8) Toto nařízení by se nemělo vztahovat na určitá odvětví, v nichž se uplatňují zvláštní předpisy. Podpory poskytované v těchto odvětvích musí být nadále nejdříve oznámeny Komisi podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy. To se týká zejména uhelného a ocelářského průmyslu, odvětví syntetických vláken a stavby lodí, rybolovu a akvakultury. V odvětví zemědělství by se toto nařízení nemělo vztahovat na činnosti spojené s primární výrobou zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy. Mělo by se však vztahovat na zpracování a uvádění zemědělských výrobků na trh, s výjimkou výroby výrobků, které nahrazují mléko a mléčné výrobky, a jejich uvádění na trh, uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1898/87 ze dne 2. července 1987 o ochraně označení při uvádění mléka a mléčných výrobků na trh [6]. Zemědělské činnosti v hospodářství, které jsou nezbytné pro přípravu produktu k jeho prvnímu prodeji a rovněž první prodej obchodníkům a zpracovatelům by neměly být považovány za zpracování a uvádění na trh v tomto smyslu. Toto nařízení by mělo zajistit, aby intenzita podpory podniků, jež zpracovávají zemědělské produkty a uvádějí je na trh, uvedených v čl. 28 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) [7], byla vždy dosažitelná.
(9) K podpoře zaměřené na určitá odvětví Komise důsledně zastává méně příznivý postoj.
Na režimy investičních podpor, které se zaměřují na určitá odvětví hospodářské činnosti v rámci výroby anebo služeb, by se proto nemělo vztahovat vynětí z oznamovací povinnosti podle tohoto nařízení.
Režimy regionálních investičních podpor zaměřených na činnosti související s cestovním ruchem by se však neměly považovat za podpory zaměřené na zvláštní odvětví a měly by být vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst.
(10) Podpora poskytovaná malým a středním podnikům na poradenské služby a další služby podle čl. 5 písm. a) nařízení (ES) č. 70/2001 je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Taková podpora by tudíž neměla spadat do působnosti tohoto nařízení.
(11) Podle zavedené praxe Komise a za účelem lepšího zajišťování přiměřenosti a omezení podpory na nezbytnou výši by měly být prahové hodnoty vyjádřeny výší podpor v poměru k souhrnu nákladů a nikoli maximální výší podpor.
(12) Je vhodné stanovit další podmínky, které musí splňovat každý režim podpory nebo každá jednotlivá podpora, aby byly vyňaty podle tohoto nařízení. S ohledem na čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy by obvykle jediným výsledkem takové podpory neměly být trvale nebo periodicky se snižující provozní náklady, které by příjemce jinak nesl, a měla by být úměrná nevýhodám, které je třeba překonat pro zajištění sociálně-ekonomických výhod, které jsou považovány za zájem Společenství. Je proto vhodné omezit působnost tohoto nařízení na regionální podporu poskytovanou v souvislosti s počátečními investicemi ve smyslu tohoto nařízení. Na režimy regionálních podpor, které poskytují provozní podporu, se nadále vztahuje oznamovací povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Na podporu nově zřizovaným malým podnikům jinou než na investice anebo poradenství se rovněž nadále vztahuje oznamovací povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(13) Jelikož Komise musí zajistit, aby povolená státní podpora nedostala obchodní podmínky do rozporu se společným zájmem, investiční podpora poskytnutá příjemci, na kterého je vydán inkasní příkaz po předcházejícím rozhodnutí Komise prohlašujícím, že podpora, je nelegální či neslučitelná se společným trhem, by měla být vyňata z působnosti tohoto nařízení.
Taková podpora proto nadále podléhá oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst.
(14) Aby se nezvýhodňoval kapitálový faktor investic před faktorem zaměstnanosti, mělo by toto nařízení stanovit možnost hodnotit podporu investic buď z hlediska investičních nákladů, anebo nákladů na vytvoření nových pracovních příležitostí v přímé souvislosti s realizací investičního projektu.
(15) Je vhodné, aby velké částky podpor před jejich poskytnutím nadále jednotlivě posuzovala Komise.
Podobně i na částky podpory přesahující určitou prahovou hodnotu, které se poskytují jednomu podniku nebo zařízení na základě stávajícího režimu podpory, by se nemělo vztahovat vynětí z oznamovací povinnosti podle tohoto nařízení a tyto částky by měly podléhat oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst.
3 Smlouvy. Za účelem zabránění umělému dělení investičních projektů na dílčí projekty s cílem obejít ustanovení těchto pokynů, by měl být velký investiční projekt považován za jeden investiční projekt, pokud je počáteční investice provedená v období tří let jednou či více společnostmi a skládá se z dlouhodobých aktiv zkombinovaných ekonomicky neoddělitelným způsobem.
Při posuzování ekonomické neoddělitelnosti počáteční investice vezme Komise v úvahu technické, funkční a strategické souvislosti a bezprostřední geografickou blízkost.
Ekonomická neoddělitelnost se posuzuje nezávisle na vlastnictví.
To znamená, že při posuzování toho, zda velký investiční projekt tvoří jedinou investici, není relevantní, zda projekt realizuje jeden podnik či více podniků, které se spolupodílejí na investičních nákladech, nebo více podniků, které nesou náklady oddělených investic v rámci téhož investičního projektu (například v případě společného podniku).
(16) Je důležité zajistit, aby regionální podpora motivovala k investicím, k nimž by jinak v dotovaných oblastech nedošlo, a povzbudila tak rozvoj nových činností.
Před zahájením prací na podporovaných projektech by příslušné orgány měly písemně potvrdit, že projekt na první pohled splňuje požadavky způsobilosti.
Písemné potvrzení by mělo být provedeno faxem či e-mailem.
(17) S ohledem na zvláštní charakteristiku regionální podpory nelze prostřednictvím tohoto nařízení vyjmout podporu, která je kumulovaná s jinou státní podporou, včetně podpory poskytnuté vnitrostátními, regionálními nebo místními orgány, nebo s podporou Společenství, pokud se vztahují na shodné způsobilé náklady a pokud taková kumulace překročí prahové hodnoty stanovené v tomto nařízení.
Regionální investiční podpora, která je podle tohoto nařízení vyňata z oznamovací povinnosti, by se neměla kumulovat s podporou de minimis ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis [8] ve vztahu ke shodným způsobilým výdajům, pokud by taková kumulace vedla k překročení intenzity podpory stanovené tímto nařízením.
(18) Toto nařízení by se nemělo vztahovat na podpory činností spojených s vývozem do třetích zemí nebo členských států, zejména na podpory přímo spojené s vyváženým množstvím, na podpory zavádění a provozování distribučních sítí nebo na jiné běžné výdaje spojené s vývozními činnostmi a na podpory podmiňující použití domácího zboží na úkor dováženého zboží.
(19) Za účelem zajištění transparentnosti a účinnosti kontroly v souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 994/98 je vhodné vytvořit standardní formulář, ve kterém by členské státy poskytovaly Komisi souhrnné informace za účelem jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie vždy, když se v souladu s tímto nařízením realizuje nějaký režim podpor anebo když je poskytnuta podpora ad hoc.
Ze stejných důvodů je vhodné vytvořit pravidla týkající se záznamů, které by členské státy měly vést o režimech podpory vyňatých tímto nařízením.
Za účelem zjednodušení administrativního postupu a s ohledem na širokou dostupnost nezbytné technologie by se souhrnné informace měly poskytovat v elektronické podobě.
Ke zlepšení transparentnosti regionální podpory v rozšířeném Společenství by členské státy měly zveřejňovat úplné znění režimu podpory a sdělit Komisi internetovou adresu, na níž je toto znění zveřejněno.
(20) S ohledem na zkušenosti Komise v této oblasti, a zejména s ohledem na četnost, s jakou je obvykle nezbytné přezkoumávat politiku státních podpor, je vhodné omezit dobu platnosti tohoto nařízení.
(21) Tímto nařízením není dotčena žádná povinnost členského státu oznámit individuální případy poskytování podpor podle závazků vzniklých v souvislosti s jinými předpisy pro státní podpory, a zejména povinnost oznámit Komisi nebo ji informovat o podpoře poskytnuté podniku, který je příjemcem podpory na záchranu a restrukturalizaci ve smyslu pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích [9],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozsah působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na transparentní režimy regionální investiční podpory, které představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
Toto nařízení se rovněž vztahuje na podporu poskytovanou ad hoc, která představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, pokud je podpora ad hoc využívána jako doplněk podpory poskytnuté na základě transparentního režimu regionální investiční podpory a prvek ad hoc nepřesahuje 50 % celkové podpory, která má být investici udělena.
2. Toto nařízení se nepoužije na podporu v těchto odvětvích:
a) rybolov a akvakultura;
b) stavba lodí;
c) uhelný průmysl;
d) ocelářský průmysl;
e) odvětví syntetických vláken.
Toto nařízení se nepoužije na činnosti spojené s primární výrobou zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy. Použije se však na zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh s výjimkou výroby produktů, které napodobují nebo nahrazují mléko a mléčné výrobky, a jejich uvádění na trh, uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1898/87.
3. Toto nařízení se nepoužije na tyto druhy podpor:
a) podpora činností spojených s vývozem do třetích zemí nebo členských států, zejména na podpory přímo spojené s vyváženým množstvím, na podpory zavádění a provozování distribučních sítí nebo na jiné běžné výdaje spojené s vývozními činnostmi;
b) podpora podmiňující použití domácího zboží na úkor dováženého zboží.
Článek 2
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí následující definice:
a) "podporou" se rozumí jakékoli opatření splňující všechna kritéria stanovená v čl. 87 odst. 1 Smlouvy;
b) "malými a středními podniky" se rozumějí podniky, jak jsou definovány v příloze I nařízení (ES) č. 70/2001;
c) "počáteční investicí" se rozumí:
i) investice do hmotného a nehmotného majetku souvisejícího se založením nové provozovny, rozšířením stávající provozovny, rozšířením výrobního sortimentu provozovny o nové, dodatečné výrobky nebo se zásadní změnou celkového výrobního postupu stávající provozovny, nebo
ii) nabytí kapitálového majetku přímo spojeného s provozovnou, v případě, že provozovna byla uzavřena nebo by byla uzavřena, pokud by nedošlo k jejímu odkoupení, a tento majetek odkoupil nezávislý investor.
Pouhé nabytí akcií podniku se nepovažuje za počáteční investici;
d) "ad hoc podporou" se rozumí individuální podpora, která není udělena na základě režimu podpory;
e) "hmotným majetkem" se rozumí majetek, který se váže k pozemkům, stavbám a závodu/strojnímu zařízení;
f) "nehmotným majetkem" se rozumí majetek získaný převodem technologie formou nabytí patentových práv, licencí, know-how nebo nepatentovaných technických znalostí;
g) "velkým investičním projektem" se rozumí počáteční investice do kapitálového majetku se způsobilými výdaji přesahujícími 50 milionů EUR vypočítanými na základě cen a směnných kurzů ze dne, kdy je podpora poskytnuta; velký investiční projekt bude považován za jeden investiční projekt, pokud je počáteční investice provedená v období tří let jednou či více společnostmi a skládá se z dlouhodobých aktiv zkombinovaných ekonomicky neoddělitelným způsobem;
h) "intenzitou podpory vyjádřenou v současném hrubém ekvivalentu podpory (HEP)" se rozumí diskontovaná hodnota podpory vyjádřená v procentech diskontované hodnoty způsobilých nákladů;
i) "transparentní regionální podporou" se rozumí režimy regionální investiční podpory, v nichž je možné přesně vypočítat hrubý ekvivalent podpory jako procento způsobilých výdajů ex ante, aniž by bylo nutné provést posouzení rizika (např. režimy, které využívají grantů, zvýhodněných úrokových sazeb, limitovaných daňových opatření);
j) "zahájením prací" se rozumí buď zahájení stavebních prací, nebo první právně závazný příslib objednávky zařízení s výjimkou předběžných studií proveditelnosti, podle toho, co nastane dříve;
k) "vytvářením pracovních míst" se rozumí čistý nárůst počtu ročních pracovních jednotek (RPJ) přímo zaměstnaných v určité provozovně ve srovnání s průměrem za posledních dvanáct měsíců; RPJ je počet pracovníků zaměstnaných na plný pracovní úvazek za období jednoho roku, přičemž u pracovníků s částečným pracovním úvazkem a u sezónních pracovníků se započítá odpovídající zlomek RPJ;
l) "mzdovými náklady" se rozumí celková částka, kterou má příjemce podpory skutečně zaplatit ve vztahu k danému pracovnímu místu; částka zahrnuje hrubou mzdu před zdaněním a povinné příspěvky, například poplatky na sociální zabezpečení;
m) "pracovními místy vytvořenými v přímé souvislosti s investičním projektem" se rozumí pracovní místa týkající se činnosti, k níž se investice vztahuje, která byla vytvořena do tří let od dokončení investic, včetně pracovních míst vytvořených na základě zvýšení využití kapacity vytvořené touto investicí;
n) "zemědělskými výrobky" se rozumějí:
i) produkty uvedené v příloze I Smlouvy, s výjimkou výrobků rybolovu a akvakultury spadajících pod nařízení Rady (ES) č. 104/2000 [10],
ii) výrobky spadající pod kódy KN 4502, 4503 a 4504 (výrobky z korku),
iii) výrobky napodobující nebo nahrazující mléko a mléčné výrobky uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1898/87;
o) "výrobky napodobujícími nebo nahrazujícími mléko a mléčné výrobky" se rozumějí výrobky, které by mohly být s mlékem nebo s mléčnými výrobky zaměněny, ale jejichž složení se od těchto výrobků liší v tom, že obsahují tuk nebo bílkoviny nemléčného původu s bílkovinami nebo bez bílkovin získaných z mléka ("výrobky jiné než mléčné" uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1898/87);
p) "zpracováním zemědělských výrobků" se rozumí jakékoliv upravení zemědělského výrobku, jehož výsledkem je výrobek, který je též zemědělským výrobkem, s výjimkou činností prováděných v zemědělských podnicích nutných k přípravě zvířat či rostlin na první prodej;
q) "uváděním zemědělských výrobků na trh" se rozumí přechovávání nebo vystavování výrobku za účelem jeho prodeje, nabízení výrobku k prodeji, dodávka výrobku nebo jakýkoliv další způsob umístění výrobku na trh s výjimkou prvního prodeje primárním výrobcem dalším prodejcům nebo zpracovatelům a jakékoliv činnosti související s přípravou výrobku k tomuto prvnímu prodeji; prodej konečným spotřebitelům ze strany primárního výrobce se považuje za uvádění na trh, pouze pokud k němu dochází na místech vyhrazených k tomuto účelu;
r) "činnostmi souvisejícími s cestovním ruchem" se rozumí tyto podnikatelské činnosti ve smyslu NACE Rev. 1.1 [11]:
i) NACE 55: hotely a restaurace,
ii) NACE 63.3: služby cestovních kanceláří a agentur, průvodcovské služby,
iii) NACE 92: rekreační, kulturní a sportovní činnosti.
Režimy, které využívají veřejných půjček ve smyslu odst. 1 písm. i), jsou obecně považovány za transparentní, pokud jsou zajištěny obvyklým způsobem a nenesou s sebou žádné neobvykle vysoké riziko a má se tedy za to, že neobsahují žádný prvek státní záruky; režimy, jež využívají státních záruk anebo veřejných půjček s prvkem státní záruky, lze považovat za transparentní pouze tehdy, pokud ještě před zahájením provádění režimu byla metodika výpočtu intenzity státní záruky oznámena Komisi a schválena následně po přijetí tohoto nařízení.
Podpora ve formě veřejných účastí a podpora poskytnutá formou opatření rizikového kapitálu se za transparentní nepovažuje.
Článek 3
Podmínky vynětí
1. Transparentní režimy regionální investiční podpory splňující všechny podmínky tohoto nařízení jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za podmínky, že:
a) veškeré podpory poskytnuté v rámci tohoto programu splňují všechny podmínky tohoto nařízení;
b) režim obsahuje výslovný odkaz na toto nařízení formou citace jeho názvu a informace o jeho vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Podpory nepřekračující výši stanovenou podle čl. 7 písm. e) poskytnuté v rámci režimů uvedených v prvním odstavci jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za předpokladu, že poskytnutá podpora přímo splňuje všechny podmínky tohoto nařízení.
3. Podpora poskytovaná ad hoc, která je využívána pouze jako doplněk podpory poskytnuté na základě transparentních režimů regionální investiční podpory a která nepřesahuje 50 % celkové podpory, jež má být investici poskytnuta, je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a vyjímá se z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za předpokladu, že poskytnutá ad hoc podpora přímo splňuje všechny podmínky tohoto nařízení.
Článek 4
Podpora na počáteční investice
1. Podpory na počáteční investice jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za podmínky, že:
a) podpora se poskytuje v oblastech způsobilých pro regionální podporu, uvedených ve schválené mapě regionální podpory pro dotčený členský stát na období 2007–2013;
b) intenzita podpory vyjádřená v současném hrubém ekvivalentu podpory nepřesáhne horní hranici regionální podpory platnou v době poskytnutí podpory v regionu, kde se investice uskutečňuje, uvedenou ve schválené mapě regionální podpory pro dotčený členský stát na období 2007–2013.
S výjimkou podpor poskytovaných ve prospěch velkých investičních projektů a podpor v odvětví dopravy lze horní hranice uvedené v písmenu b) zvýšit o 20 procentních bodů u podpor na počáteční investice poskytovaných malým podnikům a o 10 procentních bodů u podpor poskytovaných středním podnikům.
2. Kromě obecných podmínek pro vynětí stanovených v tomto nařízení musí podpora na počáteční investice splňovat tyto zvláštní podmínky:
a) investice musí být v regionu, kde se podpora poskytuje, zachována alespoň po dobu pěti let, nebo tří let v případě malých a středních podniků, po dokončení celé investice;
b) aby nehmotný majetek byl způsobilý, musí:
i) se používat výlučně jen v provozovně, která je příjemcem regionální podpory,
ii) se s ním nakládat jako s umořitelným aktivem,
iii) být pořízen od třetích stran za tržních podmínek,
iv) být zaevidován na straně aktiv podniku a zůstat v provozovně, která je příjemcem regionální podpory, po dobu nejméně pěti let nebo tří let v případě malých a středních podniků;
c) v případě, že se podpora vypočítává na základě hmotných nebo nehmotných investičních nákladů nebo na základě pořizovacích nákladů spojených s převzetím, musí finanční příspěvek příjemce podpory dosáhnout výše alespoň 25 % způsobilých nákladů, buď z vlastních zdrojů, nebo prostřednictvím externího financování, a to ve formě, která neobsahuje žádnou veřejnou podporu.
V případě, že maximální intenzita podpory schválená podle vnitrostátní mapy regionální podpory dotčeného členského státu, případně zvýšená v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem, přesahuje 75 %, je finanční příspěvek příjemce snížen odpovídajícím způsobem.
Podmínka uvedená v prvním pododstavci písm. a) nebrání výměně zařízení nebo vybavení, které během období uvedeného v uvedeném písmenu zastará v důsledku rychlých technologických změn, za podmínky, že daná hospodářská činnost zůstane v daném regionu zachována po tuto minimální dobu.
3. Horní hranice stanovené v odstavci 1 se použijí na intenzitu podpory vypočítanou buď jako procento způsobilých investičních hmotných a nehmotných nákladů, nebo jako procento odhadovaných mzdových nákladů na zaměstnanou osobu vypočítaných za období dvou let u pracovních míst vytvořených v přímé souvislosti s investičním projektem, nebo vypočítanou kombinací obou zmíněných postupů za předpokladu, že podpora nepřesáhne nejpříznivější výši vypočítanou na základě některého z těchto postupů.
4. Způsobilé investiční náklady se diskontují na svou hodnotu v okamžiku poskytnutí podpory.
Podpory splatné v několika splátkách jsou diskontovány na hodnotu platnou v době poskytnutí podpory.
Úroková sazba, která se použije pro účely diskontování, je referenční sazba platná v době poskytnutí podpory.
Je-li podpora udělena formou osvobození od daně nebo snížení daně splatné v budoucnu, pak dochází, s výhradou dodržení určité intenzity podpory definované v HEP, k diskontování jednotlivých tranší podpory na základě referenčních sazeb platných v okamžiku, kdy je daňové zvýhodnění účinné.
5. V případě nabytí provozovny se zohlední pouze náklady na nákup aktiv od třetích stran, a to za předpokladu, že transakce proběhla za tržních podmínek.
Je-li nabytí provozovny doprovázeno další počáteční investicí, výdaje vztahující se na tuto počáteční investici se připočtou k pořizovacím nákladům provozovny.
6. Náklady související s pronájmem jiného majetku než pozemků a budov lze zohlednit pouze tehdy, má-li nájemní vztah formu finančního leasingu a zahrnuje-li povinnost odkoupit tento majetek po uplynutí sjednané doby pronájmu.
Pronájem pozemků a budov musí trvat nejméně pět let po předpokládaném datu dokončení investičního projektu u velkých společností nebo tři roky u malých a středních podniků.
7. V odvětví dopravy nejsou na podporu počátečních investic způsobilé výdaje na nákup dopravního zařízení (movitého majetku).
8. S výjimkou malých a středních podniků a převzetí provozovny musí být nabytý majetek nový.
V případě převzetí provozovny je nutné odečíst majetek, na jehož nabytí již byla poskytnuta podpora.
U malých a středních podniků lze také zohlednit všechny náklady investic do nehmotného majetku.
U velkých podniků jsou takové náklady způsobilé pouze do hranice 50 % celkových způsobilých investičních výdajů na projekt.
9. V případě, že se podpora vypočítává na základě mzdových nákladů, měly by být splněny tyto podmínky:
a) pracovní místa musí být přímo vytvořena prostřednictvím investičního projektu;
b) k vytvoření pracovních míst musí dojít do tří let od dokončení investice a každé pracovní místo musí zůstat zachováno po dobu nejméně pěti let nebo po dobu nejméně tří let u malých a středních podniků.
10. Odchylně od odstavce 1 mohou být maximální intenzity podpory na investice pro zpracování a uvádění zemědělských výrobků na trh zvýšeny na:
a) 50 % způsobilých investic v regionech způsobilých podle čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy a 40 % způsobilých investic v dalších regionech způsobilých k poskytnutí regionální podpory, uvedených ve schválené mapě regionální podpory pro dotyčné členské státy na období 2007–2013, v případě, že příjemcem je malý nebo střední podnik;
b) 25 % způsobilých investic v regionech způsobilých podle čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy a 20 % způsobilých investic v dalších regionech způsobilých k poskytnutí regionální podpory, uvedených ve schválené mapě regionální podpory pro dotyčné členské státy na období 2007–2013, v případě, že příjemce má méně než 750 zaměstnanců anebo obrat menší než 200 milionů EUR, počítáno v souladu s doporučením Komise 2003/361/ES [12], a pokud daný příjemce splňuje všechny další podmínky uvedeného doporučení.
Článek 5
Nezbytnost podpory
1. Tímto nařízením jsou vyňaty pouze takové podpory poskytnuté v rámci režimů regionální investiční podpory, kdy před zahájením práce na projektu příjemce předložil vnitrostátním a regionálním úřadům žádost o poskytnutí podpory, a ve vztahu k žádostem předloženým po 1. lednu 2007 orgán odpovědný za správu těchto režimů písemně potvrdil, s výhradou konečného výsledku podrobného prověření, že projekt splňuje podmínky způsobilosti vymezené v režimu.
Režim podpory musí obsahovat výslovný odkaz na obě podmínky.
V případě, že práce je zahájena dříve, než jsou splněny požadavky stanovené tímto článkem, není celý projekt způsobilý k poskytnutí regionální podpory.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na režimy podpory, kde se osvobození z daňové povinnosti nebo její snížení na oprávněné výdaje poskytuje automaticky bez správního uvážení.
Článek 6
Kumulace
1. Horní hranice podpory stanovené v článku 4 se vztahují na celkovou částku veřejné podpory poskytovanou na podporované projekty bez ohledu na to, zda je tato podpora financována z místních, regionálních, celostátních zdrojů či ze zdrojů Společenství.
2. Podporu vyňatou tímto nařízením nelze kumulovat s další státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy nebo s jiným financováním Společenstvím či vnitrostátním financováním ve vztahu ke shodným způsobilým nákladům, pokud by taková kumulace vedla k překročení intenzity podpory stanovené tímto nařízením.
3. Regionální investiční podporu vyňatou tímto nařízením nelze kumulovat s podporou de minimis ve smyslu nařízení (ES) č. 69/2001 ve vztahu ke shodným způsobilým výdajům, pokud by taková kumulace vedla k překročení intenzity podpory stanovené tímto nařízením.
Článek 7
Podpora podléhající předchozímu oznámení Komisi
Následující podpory nejsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle tohoto nařízení a nadále podléhají oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy:
a) netransparentní režimy regionální investiční podpory;
b) režimy regionální podpory zaměřené na určitá odvětví hospodářské činnosti v rámci výroby nebo služeb. Režimy regionální investiční podpory zaměřené na činnosti související s cestovním ruchem se nepovažují za podpory zaměřené na určitá odvětví;
c) režimy regionální podpory, které poskytují provozní podporu;
d) režimy regionální podpory, které poskytují jinou než investiční podporu nebo podporu na poradenské služby pro nově založené malé podniky;
e) regionální podpora poskytovaná ve prospěch velkých investičních projektů na základě stávajících režimů podpory, pokud celková částka podpory ze všech zdrojů přesáhne 75 % maximální částky podpory, kterou by mohla obdržet investice se způsobilými výdaji ve výši 100 milionů EUR při použití běžné horní hranice intenzity podpory pro velké společnosti obsažené ve schválené mapě regionální podpory platné ke dni, kdy má být podpora poskytnuta;
f) ad hoc regionální podpora, jiná než uvedená v čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 70/2001a čl. 3 odst. 3 tohoto nařízení;
g) investiční podpora poskytnutá ve prospěch příjemce, na kterého se vztahuje neprovedený příkaz k vrácení podpory vystavený na základě předcházejícího rozhodnutí Komise, kterým byla podpora prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem.
Článek 8
Transparentnost a monitorování
1. Při zahájení provádění režimu podpor nebo přidělení ad hoc podpory vyňatých tímto nařízením, členské státy předloží Komisi do 20 pracovních dnů za účelem zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie přehled informací týkajících se takové podpory podle vzoru stanoveného v příloze I. Tyto informace jsou poskytovány v elektronické podobě.
Kdykoli je regionální podpora poskytována na základě stávajícího režimu podpory ve prospěch velkých investičních projektů, které spadají pod hranici nutnou pro individuální oznámení podle čl. 7 písm. e), členské státy předloží Komisi do 20 pracovních dnů ode dne, kdy příslušný orgán podporu poskytne, informace požadované v jednotném formuláři uvedeném v příloze II, a to v elektronické podobě.
Komise toto shrnutí zpřístupní prostřednictvím svých internetových stránek (http://ec.europa.eu/comm/competition/).
3. Členské státy vedou podrobné záznamy o režimech podpor vyňatých na základě tohoto nařízení a o individuálních podporách poskytnutých na základě těchto režimů.
Tyto záznamy obsahují všechny informace nezbytné k ověření, zda jsou splněny všechny podmínky pro vynětí podle tohoto nařízení, včetně informací o postavení každého podniku, jehož nárok na podporu závisí na jeho postavení jako malého nebo středního podniku.
Členské státy vedou záznamy týkající se režimu podpory po dobu deseti let ode dne poskytnutí poslední individuální podpory poskytnuté na základě dotčeného režimu.
Na písemnou žádost poskytnou dotčené členské státy Komisi ve lhůtě 20 pracovních dnů nebo případně v delší lhůtě stanovené v žádosti všechny informace, které Komise považuje za nezbytné k posouzení, zda byly splněny podmínky tohoto nařízení.
4. Členské státy předloží Komisi zprávu o provádění tohoto nařízení pro každý úplný nebo neúplný kalendářní rok, během něhož se použije toto nařízení, ve formě stanovené v kapitole III nařízení Komise (ES) č. 794/2004 [13].
5. Členské státy zveřejní úplné znění režimů podpory, které spadají do působnosti tohoto nařízení a sdělí Komisi internetovou adresu, na které jsou zveřejněny.
Tuto informaci je též třeba uvádět ve výroční zprávě předkládané podle odstavce 4.
Projekty, u nichž došlo k výdajům před datem zveřejnění režimu podpory, nejsou způsobilé k poskytnutí regionální podpory.
Článek 9
Vstup v platnost a doba platnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Vztahuje se na režimy podpory, které vstoupí v platnost nebo jejichž provádění je zahájeno po dni 31. prosince 2006.
Nařízení je v platnosti do 31. prosince 2013.
2. Oznámení, o kterých nebude rozhodnuto do dne vstupu tohoto nařízení v platnost, budou posouzena podle ustanovení tohoto nařízení. Režimy podpory, jejichž provádění bylo zahájeno před datem vstupu v platnost tohoto nařízení, a podpora poskytnutá podle těchto režimů bez souhlasu Komise a s porušením oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty na základě tohoto nařízení, pokud splňují všechny podmínky stanovené tímto nařízením.
Po uplynutí doby platnosti tohoto nařízení vyprší výjimka pro režimy podpory vyňaté na základě tohoto nařízení v den ukončení platnosti schválených map regionální podpory.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1629/2006
ze dne 31. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1010/2006 o některých výjimečných opatřeních na podporu trhu s vejci a drůbeží v některých členských státech
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 14 odst. 1 písm. b) první pododstavec uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2], a zejména na čl. 14 odst. 1 písm. b) první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 93/119/ES [3] o ochraně zvířat definuje pojmy porážka a usmrcení.
(2) Články 4 a 7 nařízení Komise (ES) č.1010/2006 [4] neupřesňují, že "usmrcení" zvířat musí být stejně jako porážka považováno za výjimečné opatření na podporu trhu.
(3) Vzhledem k tomu, že na jedné straně členské státy nemohly včas zohlednit pojem "usmrcení" ve svých vnitrostátních právních předpisech a na druhé straně vzhledem k tomu, že nedávno došlo ke změně nařízení (ES) č. 1010/2006, by některé uvedené členské státy mohly mít potíže při dodržení lhůty stanovené článkem 10 uvedeného nařízení pro uskuteční platby příjemcům výjimečných opatření na podporu trhu, a to do 31. prosince 2006.
Je tedy na místě prodloužit dobu splatnosti o několik měsíců.
(4) Nařízení (ES) č. 1010/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Jelikož ustanovení článku 14 nařízení (EHS) č. 2771/75 a článku 14 nařízení (EHS) č.
2777/75, která stanoví přijetí uvedených opatření, jsou v platnosti od 11. května 2006, je tedy třeba stanovit, že toto nařízení bude také použitelné od tohoto data.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1010/2006 se mění takto:
1. Článek 4 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Předčasná porážka a usmrcení části reprodukčního hejna nejméně o 6 týdnů dříve za účelem snížení produkce násadových vajec kódů KN 01059200, 01059300, 01059910, 01059920, 01059930 a 01059950 se považují za výjimečná opatření na podporu trhu podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2777/75 za podmínky, že v tomto období nebylo v příslušných podnicích žádné zvíře zařazeno zpět do produkce.";
b) odst. 2 první pododstavec se nahrazuje tímto:
"Náhrada za předčasnou porážku a usmrcení podle odstavce 1 se poskytuje každému příslušnému členskému státu v mezích maximálního počtu kusů uvedených v příloze IV a pro období stanovené v uvedené příloze."
2. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Předčasná porážka a usmrcení "kuřic připravených ke snášce" se považují za výjimečná opatření na podporu trhu podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2777/75.
2. Náhrada za porážku a usmrcení podle odstavce 1 se poskytuje každému příslušnému členskému státu v mezích maximálního počtu zvířat uvedených v příloze VII a pro období stanovené v uvedené příloze.
Maximální výše náhrady je stanovena paušálně na 3,20 EUR/kuřice "připravenou ke snášce"."
3. V článku 10 se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 31. března 2007".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1630/2006
ze dne 31. října 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 933/2002 o otevření a správě tarifních kvót pro některé zemědělské produkty pocházející ze Švýcarska a o zrušení nařízení (ES) č. 851/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady a Komise 2002/309/ES, Euratom týkající se dohody o vědeckotechnické spolupráci ze dne 4. dubna 2002 o uzavření sedmi dohod se Švýcarskou konfederací [1], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V návaznosti na rozšíření Evropské unie, ke kterému došlo dne 1. května 2004, se Společenství a Švýcarsko dohodly na úpravě celních koncesí stanovených Dohodou mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací ze dne 21. června 1999 o obchodu se zemědělskými produkty [2] (dále jen "dohoda"), která vstoupila v platnost dnem 1. června 2002.
Strany se zejména dohodly na změně příloh 1 a 2 dohody, které obsahují seznam koncesí, s cílem rozšířit stávající tarifní kvótu Společenství s nulovou celní sazbou na nový produkt, kterým je čekanka salátová kódu KN 07052100.
(2) Společenství a Švýcarsko se dohodly, že do přijetí formální změny stanoví použití upravených koncesí na autonomní a přechodné bázi od 1. května 2004.
(3) Aby se zajistilo, že pro produkty kódu KN 07052100 lze kvótu použít od 1. května 2004, stanovilo nařízení Rady (ES) č. 7/2005 ze dne 13. prosince 2004, kterým se přijímají autonomní a přechodná opatření k otevření tarifní kvóty Společenství pro některé zemědělské produkty pocházející ze Švýcarska [3], na přechodné období autonomní tarifní kvótu Společenství omezenou pouze na uvedené produkty.
(4) Příloha 2 dohody ve znění rozhodnutí 3/2005 smíšeného výboru pro zemědělství zřízeného dohodou mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty ze dne 19. prosince 2005, které se týká úpravy příloh 1 a 2 v důsledku rozšíření Evropské unie [4], stanoví tarifní kvóty rozšířené na produkty kódu KN 07052100.
Je proto nezbytné upravit odpovídající prováděcí ustanovení.
(5) Nařízení Komise (ES) č. 933/2002 [5] by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Nařízení (ES) č. 7/2005 se zrušuje ode dne 1. září 2006 nařízením (ES) č.
1623/2006 [6]. Toto nařízení se použije od stejného dne.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (ES) č. 933/2002 se řádek pro pořadové číslo 09.0925 nahrazuje tímto:
Pořadové číslo: _BAR_ Kód KN _BAR_ Kód TARIC _BAR_ Popis _BAR_ Celní sazba _BAR_ Roční objem (v tunách čisté hmotnosti) _BAR_
"09.0925 _BAR_ 07051100 07051900 07052100 07052900 _BAR_ _BAR_ Hlávkový salát (Lactuca sativa) a čekanka (Cichorium spp.), včetně čekanky salátové (Cichorium intybus var. foliosum), čerstvé nebo chlazené _BAR_ Nulová _BAR_ 3000" _BAR_
Článek 2
Objem tarifní kvóty Společenství č. 09.0925 se na rok 2006 sníží o množství použité před datem stanoveným v článku 3 v rámci tarifní kvóty Společenství č. 09.0947 stanovené v nařízení (ES) č. 7/2005.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1631/2006
ze dne 31. října 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu jazyka obecného v oblasti ICES IIIa, IIIb, c, d (vody ES) plavidly plujícími pod vlajkou Švédska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1632/2006
ze dne 3. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 4. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1633/2006
ze dne 3. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 1898/2005, pokud jde o uskladnění intervenčního másla určeného k prodeji
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], stanoví, že intervenční máslo určené k prodeji muselo být uskladněno před 1. lednem 2006.
(2) Ustanovení čl. 1 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [3], stanoví, že intervenční máslo, jež bylo nakoupeno podle čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1255/1999 a jež má být prodáno za snížené ceny, muselo být uskladněno před 1. lednem 2006.
(3) Vzhledem k situaci na trhu s máslem a k množství másla v intervenčním skladování je třeba dát do prodeje máslo uskladněné před 1. květnem 2006.
(4) Nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 1898/2005 by proto měla být odpovídajícím způsobem pozměněna.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 21 nařízení (ES) č. 2771/1999 se datum " 1. ledna 2006" nahrazuje datem " 1. května 2006".
Článek 2
V čl. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1898/2005 se datum " 1. ledna 2006" nahrazuje datem " 1. května 2006".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1634/2006
ze dne 6. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 7. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1635/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 737/90 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 737/90 ze dne 22. března 1990 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu [1], a zejména na jeho článek 6,
vzhledem k těmto důvodům:
1661/1999 ze dne 27. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 737/90 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu [2], bylo několikrát změněno.
Jelikož je třeba učinit další změny, mělo by být nařízení v zájmu jasnosti přepracováno, jak stanoví klouzavý program pro zjednodušení přiložený ke sdělení Komise o strategii pro zjednodušení právního prostředí [3].
(2) Spad radioaktivního cesia v důsledku havárie jaderné elektrárny v Černobylu dne 26. dubna 1986 zasáhl velký počet třetích zemí.
Při dovozu některých druhů hub z určitých třetích zemí byly opakovaně zaznamenány případy nedodržení nejvyšších přípustných úrovní radioaktivní kontaminace.
(3) Podobný spad zasáhl některé části území několika členských států.
(4) Lesy a zalesněné oblasti obvykle tvoří přirozené prostředí nepěstovaných hub a takové ekosystémy mají tendenci zadržovat radioaktivní cesium cyklickou výměnou mezi půdou a vegetací.
(5) V důsledku toho po černobylské havárii poklesla nepřetržitá kontaminace nepěstovaných hub radioaktivním cesiem pouze velmi málo, a u některých druhů se dokonce zvýšila.
(6) V roce 1986 Komise provedla a následně aktualizovala posouzení možných rizik, která představují potraviny kontaminované radioaktivním cesiem, pro lidské zdraví.
S ohledem na fyzikální poločas přeměny uvedené látky zůstává uvedené posouzení možných rizik dnes stále v platnosti a kromě toho jsou nejvyšší přípustné úrovně v zásadě v souladu s úrovněmi doporučovanými Komisí pro Codex alimentarius.
(7) V souladu s článkem 4 nařízení (EHS) č. 737/90 musí členské státy provádět kontroly produktů pocházejících ze třetích zemí.
(8) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [4], stanoví systém rychlého varování ve formě sítě pro oznamování přímého nebo nepřímého rizika pro lidské zdraví pocházejícího z potraviny nebo krmiva.
Tento systém by se měl obdobně vztahovat na oznamování zaznamenaných případů nedodržení ustanovení týkajících se nejvyšších přípustných úrovní podle tohoto nařízení.
(9) Opatření in situ na území členských států vyplývají z právních závazků těchto států podle článků 35 a 36 Smlouvy o Euratomu a již uvedená opatření Společenství, stejně jako vnitrostátní opatření a kontroly, jsou ve svém celku, pokud jde o rovnost výsledků, rovnocenná opatřením zavedeným tímto nařízením.
Komise přijímá všechna nutná opatření k zajištění toho, aby členské státy skutečně v tomto ohledu dodržovaly své právní závazky.
Komise zejména členským státům dala dne 14. dubna 2003 doporučení týkající se ochrany a informování veřejnosti související s riziky vyplývajícími z pokračující kontaminace některých potravinových výrobků ze zvěřiny radioaktivním cesiem v důsledku havárie jaderné elektrárny v Černobylu [5].
(10) I když ustanovení týkající se odběru vzorků a analýzy různých zemědělských produktů vyžadují další přezkoumání, je na místě okamžité zpřísnění těchto opatření, pokud jde o houby.
(11) Pro umožnění účinnějších kontrol je proto nezbytné stanovit určitý omezený počet celních úřadů, kde budou moci být přihlášeny některé produkty k propuštění do volného oběhu ve Společenství.
(12) Seznam celních úřadů a seznam třetích zemí může být v případě potřeby přezkoumán mimo jiné s ohledem na budoucí splnění nejvyšších přípustných úrovní a na další informace umožňující Komisi posoudit, zda existuje potřeba, aby daná třetí země byla ponechána na seznamu.
(13) Ze stejného důvodu je vhodné, aby ke každé zásilce těchto produktů byly předloženy vývozní certifikáty uvedené v článku 4 nařízení (EHS) č. 737/90.
(14) Je vhodné, aby příslušné orgány členských států byly oprávněny podle svého uvážení vybírat poplatky za odběr a analýzu vzorků a za likvidaci produktu nebo zpětné odeslání za podmínky, že při uplatňování možnosti zlikvidovat nebo odmítnout daný produkt bude dodržována zásada proporcionality a že v žádném případě takto vybrané poplatky nepřevýší vynaložené náklady.
(15) Ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu s mezinárodními závazky Evropského společenství, zejména závazky vyplývajícími z dohod o založení Světové obchodní organizace, při zohlednění práva Společenství přijímat a uplatňovat opatření nezbytná pro dosažení úrovně ochrany zdraví zavedené na území členských států.
(16) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 7 nařízení (EHS) č. 737/90,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Kontroly obsahu radioaktivního cesia podle článku 3 nařízení (EHS) č. 737/90 v produktech stanovených v článku 1 uvedeného nařízení za účelem zajištění toho, že jsou dodržovány nejvyšší přípustné úrovně stanovené v uvedeném nařízení, provádějí členské státy, z nichž jsou produkty propouštěny do volného oběhu, nejpozději před tímto propuštěním.
2. Kontroly se uskutečňují odběrem vzorků v souladu s těmito minimálními normami:
a) aniž je dotčen odst. 3 písm. b), bere členský stát, pokud jde o intenzitu kontroly, v úvahu zejména stupeň kontaminace země původu, charakteristiky dotyčných produktů, výsledky předchozích kontrol a vývozní certifikáty uvedené v článku 3;
b) aniž jsou dotčena další opatření uvedená v článcích 5 a 6 nařízení (EHS) č. 737/90, pokud je zjištěno překročení nejvyšších přípustných úrovní u určitého produktu pocházejícího z některé třetí země, jsou podrobeny intenzivnější kontrole všechny produkty stejného druhu pocházející z dotyčné třetí země.
3. Kontroly specifických produktů se provádějí v souladu s následujícími zásadami:
a) u jatečných zvířat se kontroly provádějí, aniž by tím byla dotčena celní pravidla stanovená v nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [6] a nařízení Komise (EHS) č.
2454/93 [7] a požadavky veterinární kontroly. Propuštění do volného oběhu je podmíněno předložením certifikátu vydaného příslušnými orgány odpovědnými za kontroly, který osvědčí, že toto maso prošlo systémem kontrol a že při těchto kontrolách nebylo zjištěno překročení nejvyšších přípustných úrovní;
b) u produktů uvedených v příloze I pocházejících ze třetích zemí uvedených v příloze II probíhá kontrola dokladů na základě řádně vyplněných vývozních certifikátů uvedených v článku 3 doprovázejících každou zásilku.
Z každé zásilky o hmotnosti čerstvého produktu, nebo jeho ekvivalentu, nad 10 kg jsou systematicky odebírány vzorky, které jsou analyzovány, přičemž se náležitě přihlíží k informacím obsaženým ve vývozním certifikátu.
Prohlášení o propuštění těchto produktů do volného oběhu v členském státě určení může být vydáno pouze omezeným počtem celních úřadů.
Seznam celních úřadů se po oznámení členskými státy zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
4. V případě, že je zjištěno překročení nejvyšších přípustných úrovní u daného produktu, mohou příslušné orgány členského státu požadovat likvidaci dováženého produktu nebo jeho zpětné odeslání do země původu.
V tomto případě bude celnímu úřadu, který odmítl propustit produkt do volnému oběhu, předložen písemný důkaz o tom, že produkt opustil území Společenství.
5. U produktů uvedených v odstavci 1 tohoto článku mohou příslušné orgány vybírat od dovozce poplatky za odběr vzorků a analýzu produktů pro soulad s nařízením (EHS) č.
737/90. U zásilek, které překročí nejvyšší přípustné úrovně, mohou příslušné orgány rovněž vybrat od zamýšleného dovozce náhradu nákladů spojených s likvidací zásilky nebo s jejím zpětným odesláním do země původu.
Článek 2
1. Každý členský stát uplatňuje analogicky článek 50 nařízení (ES) č. 178/2002, aby neprodleně oznámil Komisi zaznamenané případy nedodržení ustanovení týkajících se nejvyšších přípustných úrovní stanovených v nařízení (EHS) č. 737/90 a upřesní zemi původu, označení zboží i stupeň jeho kontaminace, dopravní prostředky, vývozce a rozhodnutí, které bylo u daných zásilek přijato.
2. Členské státy informují Komisi o orgánech určených k provádění kontrol.
3. Komise neprodleně informuje členské státy o zaznamenaných případech překročení nejvyšších přípustných úrovní prostřednictvím systému Společenství rychlého varování zavedeného nařízením (ES) č. 178/2002.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby vývozní certifikáty vydané příslušnými orgány třetích zemí uvedených v příloze II prokazovaly, že produkty, ke kterým jsou připojeny, dodržují nejvyšší přípustné úrovně stanovené článkem 3 nařízení (EHS) č.
737/90. Certifikáty se vyhotoví na formuláři vytištěném na bílém papíře a shodném se vzorem uvedeným v příloze III.
2. Komise předá členským státům získané údaje o orgánech, které jsou v dotyčných třetích zemích oprávněny vydávat vývozní certifikáty.
Článek 4
Zrušuje se nařízení (ES) č. 1661/1999.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1636/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Rady č. 2368/2002, kterým se provádí Kimberleyský systém certifikace pro mezinárodní obchod se surovými diamanty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2368/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se provádí Kimberleyský systém certifikace pro mezinárodní obchod se surovými diamanty [1], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 20 nařízení (ES) č. 2368/2002 stanoví, že by se měl změnit seznam členů Kimberleyského systému certifikace uvedený v příloze II.
(2) Předsednictví Kimberleyského systému certifikace ve svém oznámení ze dne 20. října 2006 rozhodlo o zařazení Bangladéše na seznam členů od 20. října 2006.
(3) Bulharsko oznámilo Evropskému společenství, že ministerstvo financí bylo jmenováno příslušným orgánem odpovědným za provádění Kimberleyského systému certifikace.
(4) Příloha II by se proto měla odpovídajícím způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (ES) č. 2368/2002 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 1637/2006
ze dne 2. listopadu 2006
o přechodných ustanoveních pro uplatňování minimálních rezerv Evropskou centrální bankou po zavedení eura ve Slovinsku
(ECB/2006/15)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na čl. 19 odst. 1 a čl. 47 odst. 2 první odrážku tohoto statutu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2531/98 ze dne 23. listopadu 1998 o uplatňování minimálních rezerv Evropskou centrální bankou [1],
s ohledem na nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) ze dne 12. září 2003 o uplatňování minimálních rezerv [2],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2532/98 ze dne 23. listopadu 1998 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce [3],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2533/98 ze dne 23. listopadu 1998 o shromažďování statistických informací Evropskou centrální bankou [4], a zejména na čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 4 tohoto nařízení,
s ohledem na nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13) ze dne 22. listopadu 2001 o konsolidované rozvaze sektoru měnových finančních institucí [5],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V důsledku zavedení eura ve Slovinsku k 1. lednu 2007 se na úvěrové instituce a pobočky úvěrových institucí, které se nacházejí ve Slovinsku, bude od tohoto data vztahovat povinnost minimálních rezerv.
(2) Začlenění těchto subjektů do systému minimálních rezerv Evropské centrální banky (ECB) vyžaduje přijetí přechodných ustanovení, aby se zajistila jejich hladká integrace a nedošlo k neúměrnému zatížení úvěrových institucí v zúčastněných členských státech včetně Slovinska.
(3) Z článku 5 statutu ve spojení s článkem 10 Smlouvy o založení Evropského společenství vyplývá pro členské státy povinnost přijmout a provést na vnitrostátní úrovni veškerá vhodná opatření pro shromaždování statistických informací nezbytných ke splnění statistické zpravodajské povinnosti vůči ECB a k zajištění včasné přípravy na přijetí eura v oblasti statistiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení mají pojmy "instituce", "povinnost minimálních rezerv", "udržovací období", "základ pro stanovení minimálních rezerv" a "zúčastněný členský stát" stejný význam jako v nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9).
Článek 2
Přechodná ustanovení pro instituce, které se nacházejí ve Slovinsku
1. Odchylně od článku 7 nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) začíná přechodné udržovací období pro instituce, které se nacházejí ve Slovinsku, 1. ledna 2007 a končí 16. ledna 2007.
2. Základ pro stanovení minimálních rezerv každé instituce, která se nachází ve Slovinsku, se pro přechodné udržovací období vymezuje na základě položek její rozvahy k 31. říjnu 2006. Instituce, které se nacházejí ve Slovinsku, vykazují Banka Slovenije svůj základ pro stanovení minimálních rezerv v souladu s výkaznictvím pro měnovou a bankovní statistiku ECB, které je stanoveno v nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13). Instituce nacházející se ve Slovinsku, na které se vztahuje výjimka podle čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13), vypočtou základ pro stanovení minimálních rezerv pro přechodné udržovací období na základě svých rozvah k 30. září 2006.
3. Pro přechodné udržovací období vypočte minimální rezervy instituce buď instituce nacházející se ve Slovinsku, nebo Banka Slovenije.
Strana, která provádí výpočet minimálních rezerv, předloží svůj výpočet druhé straně tak, aby tato druhá strana měla dostatek času na ověření tohoto výpočtu a na předložení případných oprav nejpozději do 11. prosince 2006.
Vypočtené minimální rezervy včetně případných oprav potvrdí obě strany nejpozději 12. prosince 2006.
Nepotvrdí-li vyrozuměná strana výši minimálních rezerv do 12. prosince 2006, má se za to, že uznala vypočtenou výši pro přechodné udržovací období.
Článek 3
Přechodná ustanovení pro instituce, které se nacházejí v jiných zúčastněných členských státech
1. Udržovací období platné pro instituce nacházející se v jiných zúčastněných členských státech podle článku 7 nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) není existencí přechodného udržovacího období pro instituce nacházející se ve Slovinsku dotčeno.
2. Instituce, které se nacházejí v jiných zúčastněných členských státech, mohou od základu pro stanovení minimálních rezerv pro udržovací období od 13. prosince 2006 do 16. ledna 2007 a od 17. ledna 2007 do 13. února 2007 odečíst závazky vůči institucím, které se nacházejí ve Slovinsku, přestože v době výpočtu minimálních rezerv tyto instituce nebudou na seznamu institucí s povinností minimálních rezerv uvedeném v čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9).
3. Instituce nacházející se v jiných zúčastněných členských státech, které hodlají odečíst závazky vůči institucím, jež se nacházejí ve Slovinsku, vypočtou své minimální rezervy pro udržovací období od 13. prosince 2006 do 16. ledna 2007 na základě svých rozvah k 31. říjnu 2006 a pro udržovací období od 17. ledna 2007 do 13. února 2007 své minimální rezervy vypočtou na základě svých rozvah k 30. listopadu 2006, přičemž vykáží tabulku v souladu s poznámkou pod čarou 5 tabulky 1 v příloze I nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13), v níž se instituce, které se nacházejí ve Slovinsku, vykáží již jako instituce podléhající systému minimálních rezerv ECB.
Tímto není dotčena povinnost institucí vykazovat statistické informace za dotčená období v souladu s tabulkou 1 v příloze I nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13), v níž se instituce, které se nacházejí ve Slovinsku, vykáží ještě jako banky nacházející se ve "zbytku světa".
Tabulky se vykazují ve lhůtách a postupy stanovenými v nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13).
4. Instituce nacházející se v jiných zúčastněných členských státech, na které se vztahuje výjimka podle čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13) a které hodlají odečíst závazky vůči institucím, jež se nacházejí ve Slovinsku, vypočtou své minimální rezervy pro udržovací období začínající v prosinci 2006, lednu 2007 a únoru 2007 na základě svých rozvah k 30. září 2006 a vykáží tabulku podle poznámky pod čarou 5 tabulky 1 v příloze I nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13), v níž se instituce, které se nacházejí ve Slovinsku, vykáží již jako instituce podléhající systému minimálních rezerv ECB.
Tímto není dotčena povinnost institucí vykazovat statistické informace za dotčená období v souladu s tabulkou 1 v příloze I nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13), v níž se instituce, které se nacházejí ve Slovinsku, vykáží ještě jako banky nacházející se ve "zbytku světa".
Tabulky se vykazují ve lhůtách a postupy stanovenými v nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13).
Článek 4
Vstup v platnost a použití
1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1638/2006
ze dne 24. října 2006
o obecných ustanoveních o zřízení evropského nástroje sousedství a partnerství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 179 a 181a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro zlepšení účinnosti vnější pomoci Společenství byl navržen nový rámec plánování a poskytování pomoci.
Toto nařízení je jedním z obecných nástrojů přímo podporujících vnější politiky Evropské unie.
(2) Evropská rada na zasedání v Kodani ve dnech 12. a 13. prosince 2002 potvrdila, že rozšíření Evropské unie představuje významnou příležitost posunout kupředu vztahy se sousedními zeměmi založené na sdílených politických a hospodářských hodnotách a že Evropská unie je nadále rozhodnuta zamezit novým dělicím liniím v Evropě a podporovat stabilitu a prosperitu uvnitř sebe i za svými novými hranicemi.
(3) Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 17. a 18. června 2004 opět zdůraznila význam, který přikládá posílení spolupráce s těmito sousedy na základě partnerství a společného vlastnictví a stavění na sdílených hodnotách demokracie a úcty k lidským právům.
(4) Privilegovaný vztah mezi Evropskou unií a jejími sousedy by měl být založen na oddanosti společným hodnotám, včetně demokracie, právního státu, řádné správy věcí veřejných a respektování lidských práv, a zásadám tržního hospodářství, otevřeného, spravedlivého a pravidla dodržujícího obchodu, udržitelného rozvoje a snižování chudoby.
(5) Je důležité, aby byla pomoc Společenství podle tohoto nařízení poskytována v souladu s mezinárodními dohodami a mezinárodními úmluvami, jejichž stranami Společenství, členské státy a partnerské země jsou, a aby byla poskytována s ohledem na obecné zásady mezinárodního práva, které tyto strany společně uznávají.
(6) Ve východní Evropě a na jižním Kavkaze jsou základem smluvních vztahů dohody o partnerství a spolupráci.
Ve Středomoří tvoří regionální rámec pro spolupráci evropsko-středomořské partnerství ("Barcelonský proces"), doplněné sítí dohod o přidružení.
(7) Evropská unie a partnerské země společně sestavily v rámci evropské politiky sousedství soubor priorit, které mají být začleněny do série společně schválených akčních plánů pokrývajících řadu klíčových oblastí pro konkrétní akce, včetně politického dialogu a reforem, obchodních a hospodářských reforem, spravedlivého společenského a hospodářského rozvoje, spravedlnosti a vnitřních věcí, energetiky, dopravy, informační společnosti, životního prostředí, výzkumu a inovace, rozvoje občanské společnosti a kontaktů mezi jejich obyvateli.
Pokroky při splnění těchto priorit přispějí k využití úplného potenciálu dohod o partnerství a spolupráci a dohod o přidružení.
(8) Aby mohlo Společenství podporovat oddanost partnerských zemí společným hodnotám a zásadám a jejich úsilí při provádění akčních plánů, mělo by být schopno poskytovat těmto zemím pomoc a podporovat různé formy spolupráce mezi nimi navzájem a mezi nimi a členskými státy s cílem vytvořit zónu sdílené stability, bezpečnosti a prosperity dosahující významného stupně hospodářské integrace a politické spolupráce.
(9) Podpora politických, ekonomických a sociálních reforem v sousedních zemích je významným cílem pomoci Společenství.
V oblasti Středomoří bude tento cíl naplňován v rámci středomořské části strategického partnerství se Středomořím a Blízkým východem.
Ve vztazích se středomořskými sousedy ze severní Afriky se budou brát v úvahu příslušné části strategie Evropské unie pro Afriku.
(10) Je důležité, aby podpora, která má být v rámci evropské politiky sousedství poskytnuta sousedním rozvojovým státům, byla v souladu s cíli a zásadami rozvojové politiky Evropského společenství, která je vymezena ve společném prohlášení nazvaném "Evropský konsensus o rozvoji" [2], které dne 20. prosince 2005 přijala Rada a zástupci vlád členských států zasedající v Radě, Evropský parlament a Komise.
(11) Evropská unie a Rusko se rozhodly rozvíjet své zvláštní strategické partnerství vytvořením čtyř společných prostorů a pomoc Společenství bude použita na podporu rozvoje tohoto partnerství a na budování přeshraniční spolupráce na hranicích mezi Ruskem a jeho sousedy z Evropské unie.
(12) Severský rozměr vytváří rámec pro spolupráci mezi Evropskou unií, Ruskem, Norskem a Islandem a je důležité, aby byla pomoc Společenství použita také na podporu činností přispívajících k uskutečňování tohoto rámce.
Nové cíle této politiky budou vytyčeny v politickém prohlášení a v dokumentu o politickém rámci, které budou vypracovány na základě pokynů schválených na schůzce Severské dimenze na úrovni ministrů dne 21. listopadu 2005.
(13) Pro partnery ze Středomoří by měla pomoc a spolupráce probíhat v rámci evropsko-středomořského partnerství založeného barcelonským prohlášením ze dne 28. listopadu 1995, a potvrzeného na schůzce na nejvyšší úrovni k 10. výročí evropsko-středomořského partnerství, konané dne 28. listopadu 2005, a měla by brát ohled na dohodu dosaženou v této souvislosti o vytvoření oblasti volného obchodu pro zboží do roku 2010 a o zahájení procesu asymetrické liberalizace.
(14) Je důležité podporovat spolupráci jak na vnějších hranicích Evropské unie, tak i mezi partnerskými zeměmi, zejména těmi z nich, které jsou si zeměpisně blízké.
(15) Aby nedošlo k vzniku nových dělicích linií, je obzvláště důležité odstranit překážky účinné přeshraniční spolupráce podél vnějších hranic Evropské unie.
Přeshraniční spolupráce by měla přispět k integrovanému a udržitelnému regionálnímu rozvoji mezi sousedními hraničními regiony a harmonické územní integraci v celém Společenství a se sousedními zeměmi.
Tohoto cíle lze nejlépe dosáhnout kombinací cílů vnější politiky s hospodářskou a sociální soudržností s důrazem na udržitelnost životního prostředí.
(16) Pro pomoc sousedním partnerským zemím při dosahování jejich cílů a pro podporu spolupráce mezi nimi a členskými státy je třeba vytvořit jednotný politicky řízený nástroj, který nahradí množství stávajících nástrojů, zajistí soudržnost a zjednoduší programování a řízení pomoci.
(17) Tento nástroj by měl také podporovat přeshraniční spolupráci mezi partnerskými zeměmi a členskými státy a přinese značné zvýšení účinnosti, neboť bude fungovat prostřednictvím jednotného mechanismu řízení a jednotného souboru postupů.
Měl by být založen na zkušenosti získané při provádění programů sousedství v letech 2004–2006 a bude fungovat na základě zásad, jakými jsou víceleté programování, partnerství a spolufinancování.
(18) Je důležité, aby hraniční regiony, které jsou součástí zemí Evropského hospodářského prostoru (EHP) a jež se v současné době účastní přeshraniční spolupráce zahrnující členské státy a partnerské země, mohly v této spolupráci pokračovat na základě svých vlastních zdrojů.
(19) Toto nařízení stanoví na období 2007–2013 finanční krytí, které představuje pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení [3].
(20) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(21) Použití řídicího postupu by mělo být možné při stanovování prováděcích pravidel, kterými se bude řídit provádění přeshraniční spolupráce, a při přijímání strategických dokumentů, akčních programů a zvláštních opatření, která nejsou ve strategických dokumentech stanovena a jejichž hodnota přesahuje hranici 10000000 EUR.
(22) Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž podpory rozšířené spolupráce a rostoucí ekonomické integrace mezi Evropskou unií a sousedními zeměmi, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, s ohledem na rozsah akce, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(23) Toto nařízení vyžaduje zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1762/92 ze dne 29. června 1992 o provádění protokolů o finanční a technické spolupráci uzavřených mezi Společenstvím a třetími zeměmi Středomoří [5], nařízení Rady (ES) č. 1734/94 ze dne 11. července 1994 o finanční a technické spolupráci se západním břehem Jordánu a pásmem Gazy [6] a nařízení Rady (ES) č. 1488/96 ze dne 23. července 1996 o finančních a technických doprovodných opatřeních k reformě hospodářských a sociálních struktur v rámci evropsko-středomořského partnerství (MEDA) [7]. Toto nařízení rovněž nahradí nařízení Rady (ES, Euratom) č. 99/2000 ze dne 29. prosince 1999 o poskytnutí pomoci partnerským státům ve východní Evropě a střední Asii [8], jehož použitelnost končí dnem 31. prosince 2006,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
CÍLE A ZÁSADY
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení zřizuje nástroj sousedství a partnerství za účelem poskytování pomoci Společenství pro vytvoření oblasti prosperity a dobrých sousedských vztahů, která zahrnuje Evropskou unii a země a území uvedené v příloze (dále jen "partnerské země").
2. Pomoc Společenství se používá ve prospěch partnerských zemí.
Pomoc Společenství může být použita ve společný prospěch členských států a partnerských zemí a jejich regionů za účelem podpory přeshraniční a meziregionální spolupráce podle článku 6.
3. Evropská unie je založena na hodnotách svobody, demokracie, respektování lidských práv a základních svobod a právního státu a snaží se prostřednictvím dialogu a spolupráce podporovat oddanost těmto hodnotám v partnerských zemích.
Článek 2
Rozsah pomoci Společenství
1. Pomoc Společenství podporuje rozšířenou spolupráci a rostoucí hospodářskou integraci mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi, a zejména provádění dohod o partnerství a spolupráci, dohod o přidružení nebo jiných stávajících a budoucích dohod.
Rovněž podněcuje úsilí partnerských zemí o podporu dobrého vládnutí a spravedlivého společenského a hospodářského rozvoje.
2. Pomoc Společenství se použije na podporu opatření v rámci těchto oblastí spolupráce:
a) podpora politického dialogu a reforem;
b) podpora legislativního a regulačního přiblížení vyšším standardům ve všech důležitých oblastech, a zejména podpora rostoucí účasti partnerských zemí na vnitřním trhu a zintenzivnění obchodu;
c) posílení vnitrostátních institucí a orgánů odpovědných za vypracovávání a účinné provádění politik v oblastech pokrytých dohodami o přidružení, dohodami o partnerství a spolupráci a jinými mnohostrannými dohodami, jichž jsou Společenství nebo jeho členské státy a partnerské země smluvními stranami a jejichž účelem je dosažení cílů vymezených v tomto článku;
d) podpora právního státu a řádné správy věcí veřejných, včetně posilování výkonnosti veřejné správy a nestrannosti a výkonnosti soudnictví, a podpora boje proti korupci a podvodům;
e) podpora udržitelného rozvoje ve všech ohledech;
f) posílení úsilí o regionální a místní rozvoj ve venkovských i městských oblastech za účelem snížení nerovnováhy a zvyšování potenciálu regionálního a místního rozvoje;
g) podpora ochrany životního prostředí, ochrany přírody a udržitelné správy přírodních zdrojů, včetně pitné vody a mořských zdrojů;
h) podpora politik zaměřených na snižování chudoby s cílem pomoci dosáhnout rozvojových cílů tisíciletí Organizace spojených národů;
i) podpora politik na podporu sociálního rozvoje, sociálního začlenění, rovnosti pohlaví, odstranění diskriminace, zaměstnanosti a sociální ochrany včetně ochrany migrujících pracovníků, sociálního dialogu a úcty k právům odborů a k hlavním pracovním normám včetně těch, které se týkají dětské práce;
j) podpora politik na podporu zdraví, vzdělávání a odborné přípravy týkajících se nejen opatření pro boj s hlavními nakažlivými nemocemi a nepřenosnými nemocemi a poruchami zdraví, ale také přístupu žen a dívek ke službám a vzdělávání v oblasti zdraví včetně reprodukčního zdraví a zdravotní péče o děti;
k) podpora a ochrana lidských práv a základních svobod včetně práv žen a práv dětí;
l) podpora demokratizačního procesu, kromě jiného prostřednictvím posilování role organizací občanské společnosti, prosazování pluralismu sdělovacích prostředků a sledování průběhu voleb a pomocí při volbách;
m) podpora rozvoje občanské společnosti a nevládních organizací;
n) podpora rozvoje tržního hospodářství včetně opatření na podporu soukromého sektoru a rozvoje malých a středních podniků, na povzbuzení investic a na podporu celosvětového obchodu;
o) podpora spolupráce v sektorech energetiky, telekomunikací a dopravy včetně spolupráce v oblasti propojení, sítí a jejich provozu, posílení spolehlivosti a bezpečnosti mezinárodní dopravy a energetických operací a prosazování nových a obnovitelných zdrojů energie, energetické výkonnosti a čisté dopravy;
p) poskytování podpory akcím zaměřeným na zvýšení bezpečnosti potravin pro občany, zejména v oblasti hygieny a v rostlinolékařské oblasti;
q) zajištění účinné a bezpečné správy hranic;
r) podpora reforem a posilování kapacity v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, včetně otázek azylu a migrace a zpětného přebírání a boje proti obchodování s lidmi, terorismu a organizované trestné činnosti a jejich prevence, včetně financování organizované trestné činnosti, legalizace výnosů z ní a daňových podvodů;
s) podpora správní spolupráce s cílem zvýšit průhlednost a zdokonalit výměnu informací v oblasti zdanění za účelem boje proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem;
t) podpora účasti na výzkumných a inovačních činnostech Společenství;
u) podpora spolupráce mezi členskými státy a partnerskými zeměmi v oblasti vyššího školství a podpora mobility učitelů, výzkumníků a studentů;
v) podpora multikulturního dialogu, mezilidských kontaktů, včetně vztahů se společenstvími přistěhovalců žijících v členských státech, spolupráce mezi občanskými společnostmi, kulturními institucemi a podpora výměn mladých lidí;
w) podpora spolupráce zaměřené na ochranu historického a kulturního dědictví a zvýšení rozvojového potenciálu této spolupráce, také prostřednictvím cestovního ruchu;
x) podpora účasti partnerských zemí v programech a agenturách Společenství;
y) podpora přeshraniční spolupráce prostřednictvím společných místních podnětů na podporu udržitelného hospodářského, sociálního a ekologického rozvoje hraničních regionů a integrovaného územního rozvoje na druhé straně vnější hranice Společenství;
z) podpora regionální a subregionální spolupráce a integrace podle okolností také se zeměmi, které nejsou způsobilé k pomoci Společenství poskytované na základě tohoto nařízení;
aa) poskytování podpory po krizových situacích, včetně podpory uprchlíkům a vysídleným osobám a pomoc při zajišťování připravenosti na katastrofy;
bb) prosazování komunikace a podpora výměny mezi partnery v souvislosti s opatřeními a činnostmi financovanými v rámci programů;
cc) řešení společných tematických výzev v oblastech společného zájmu a veškerých jiných cílů související s oblastí působnosti tohoto nařízení.
Článek 3
Politický rámec
1. Dohody o partnerství a spolupráci, dohody o přidružení a jiné existující nebo budoucí dohody, které zakládají vztah s partnerskými zeměmi, a příslušná sdělení Komise a závěry Rady stanovící obecné zásady politiky Evropské unie ve vztahu k těmto zemím tvoří celkový politický rámec pro programování pomoci Společenství podle tohoto nařízení.
Společně schválené akční plány nebo jiné odpovídající dokumenty jsou klíčovým opěrným bodem pro stanovení priorit pomoci Společenství.
2. Pomoc Společenství může být poskytována také v případech, kdy neexistují žádné dohody uvedené v odstavci 1 mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi, pokud se ukáže užitečným sledovat cíle politiky Evropské unie, a bude plánována na základě takových cílů.
Článek 4
Doplňkovost, partnerství a spolufinancování
1. Pomoc Společenství podle tohoto nařízení zpravidla doplňuje odpovídající vnitrostátní, regionální nebo místní strategie a opatření nebo k nim přispívá.
2. Pomoc Společenství podle tohoto nařízení je zpravidla založena na partnerství mezi Komisí a příjemci.
Do partnerství jsou podle okolností zapojeny vnitrostátní, regionální a místní orgány, hospodářští a sociální partneři, občanská společnost a jiné důležité subjekty.
3. Přijímající země vhodným způsobem zapojí důležité partnery na odpovídající územní úrovni při přípravě, provádění a sledování programů a projektů.
4. Pomoc Společenství podle tohoto nařízení zpravidla spolufinancují přijímající země z veřejných finančních prostředků, příspěvků příjemců nebo jiných zdrojů.
Požadavky na spolufinancování nemusí být dodrženy v řádně odůvodněných případech, a pokud je to nezbytné pro podporu rozvoje subjektů občanské společnosti a nestátních subjektů v zájmu opatření na podporu lidských práv, základních svobod a demokratizace.
Článek 5
Soudržnost, soulad a koordinace
1. Programy a projekty financované podle tohoto nařízení musí být v souladu s politikami Evropské unie.
Musí být v souladu s dohodami uzavřenými Společenstvím a jeho členskými státy s partnerskými zeměmi a respektovat závazky vyplývající z mnohostranných dohod a mezinárodních úmluv, jejichž stranami Společenství, členské státy a partnerské země jsou, včetně závazků týkajících se lidských práv, demokracie a řádné správy věcí veřejných.
2. Komise a členské státy zajistí soudržnost mezi pomocí Společenství poskytovanou podle tohoto nařízení a finanční pomocí poskytovanou Společenstvím a členskými státy prostřednictvím jiných vnitřních a vnějších finančních nástrojů, jakož i Evropskou investiční bankou (EIB).
3. Komise a členské státy zajistí koordinaci svých vlastních programů pomoci s cílem zvyšovat efektivitu a účinnost poskytování pomoci v souladu se zavedenými zásadami posilování operační koordinace v oblasti vnější pomoci a slaďování politik a postupů.
Koordinace zahrnuje pravidelné konzultace a časté výměny důležitých informací během jednotlivých fází cyklu pomoci, zejména na úrovni na místě, a je klíčovým krokem v procesech programování členských států a Společenství.
4. Komise podniká ve spolupráci s členskými státy nezbytné kroky pro zajištění řádné koordinace a spolupráce s mnohostrannými a regionálními organizacemi a subjekty, jako jsou mezinárodní finanční instituce, agentury, fondy a programy OSN a dárci mimo Evropskou unii.
HLAVA II
PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ FINANČNÍCH PROSTŘEDKŮ
Článek 6
Druh programů
1. Pomoc Společenství podle tohoto nařízení se provádí prostřednictvím:
a) přeshraničních strategických dokumentů pro jednu nebo více zemí a víceletých orientačních programů uvedených v článku 7, které pokrývají:
i) programy pro jednu zemi nebo více zemí, které se týkají poskytnutí pomoci jedné partnerské zemi nebo jsou určeny pro regionální a subregionální spolupráci mezi dvěma nebo více partnerskými zeměmi, jíž se mohou účastnit členské státy,
ii) programy přeshraniční spolupráce, které se týkají spolupráce mezi jedním nebo více členskými státy a jednou nebo více partnerskými zeměmi a uskutečňují se v regionech sousedících se sdílenou částí vnější hranice Společenství;
b) společných operačních programů přeshraniční spolupráce uvedených v článku 9, ročních akčních programů uvedených v článku 12 a zvláštních opatření uvedených v článku 13.
2. Programy vztahující se na více zemí mohou obsahovat opatření na meziregionální spolupráci.
Pro účely tohoto nařízení se meziregionální spoluprací rozumí spolupráce mezi členskými státy a partnerskými zeměmi, která se zaměřuje na společné problémy, slouží k jejich společnému prospěchu a probíhá kdekoliv na území členských států a partnerských zemí.
Článek 7
Programování a přidělování finančních prostředků
1. Pro programy vztahující se na jednu zemi nebo více zemí se postupem podle čl. 26 odst. 2 přijímají strategické dokumenty. Strategické dokumenty odrážejí politický rámec a akční plány uvedené v článku 3 a jsou v souladu se zásadami a postupy stanovenými v článcích 4 a 5. Strategické dokumenty se vytvářejí pro období odpovídající prioritám stanoveným v politickém rámci a obsahují víceleté orientační programy včetně orientačních víceletých finančních přídělů a prioritní cíle pro každou zemi nebo region, které jsou v souladu s cíli uvedenými v čl. 2 odst. 2. Přezkoumávají se v polovině období nebo vždy v případě potřeby a mohou být podrobeny revizi postupem podle čl. 26 odst. 2.
2. Při vytváření programů vztahujících se na jednu zemi nebo více zemí stanoví Komise příděly pro každý program s využitím průhledných a objektivních kritérií a ohledem na zvláštní charakteristiky a potřeby dané země nebo regionu, úroveň cílů partnerství Evropské unie s danou zemí, pokrok směrem k uskutečnění sjednaných cílů, včetně těch, které se týkají správy věcí veřejných a reforem a kapacity pro správu a čerpání pomoci Společenství.
3. Za výhradním účelem přeshraniční spolupráce a pro vytvoření seznamu společných operačních programů uvedených v čl. 9 odst. 1, jejich orientačních víceletých přídělů a územních jednotek způsobilých k účasti v každém programu se postupem podle čl. 26 odst. 2 přijme jeden nebo v případě nezbytnosti více strategických dokumentů. Tyto strategické dokumenty se vypracovávají s ohledem na zásady a postupy stanovené v článcích 4 a 5 a pokrývají zpravidla období nejvýše sedmi let od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
4. Komise rozhoduje o přídělu finančních prostředků na programy přeshraniční spolupráce, přičemž zvažuje objektivní kritéria, jako jsou počet obyvatel oblastí způsobilých pro podporu a jiné faktory ovlivňující intenzitu spolupráce, včetně zvláštních rysů hraničních regionů a kapacity pro správu a čerpání finanční pomoci Společenství.
5. Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) přispívá na programy přeshraniční spolupráce vytvořené a prováděné podle tohoto nařízení.
Výše příspěvku z EFRR na opatření v oblastech na hranici s partnerskými zeměmi je stanovena v příslušných ustanoveních nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti [9].
6. V případě krizí nebo ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv a základních svobod nebo přírodních či lidmi zaviněných katastrof se může k provedení přezkumu ad hoc strategických dokumentů použít nouzový postup.
Tento přezkum zajistí soudržnost mezi pomocí Společenství poskytovanou podle tohoto nařízení a pomocí poskytovanou na základě jiných finančních nástrojů Společenství včetně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES, Euratom) [10], kterým se zřizuje nástroj stability.
HLAVA III
PŘESHRANIČNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 8
Zeměpisné vymezení způsobilých regionů
1. Programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. a) bodu ii) se mohou týkat všech těchto hraničních regionů:
a) všechny územní jednotky odpovídající úrovni NUTS 3 nebo podobné podél pozemní hranice mezi členskými státy a partnerskými zeměmi;
b) všechny územní jednotky odpovídající úrovni NUTS 3 nebo podobné podél námořních cest zásadního významu;
c) všechny pobřežní územní jednotky odpovídající úrovni NUTS 2 nebo podobné hraničící s mořem společným členským státům a partnerským zemím.
2. S cílem zajistit pokračování stávající spolupráce a v jiných odůvodněných případech lze povolit územním jednotkám sousedícím s územními jednotkami uvedenými v odstavci 1 účastnit se programů přeshraniční spolupráce za podmínek stanovených ve strategických dokumentech uvedených v čl. 7 odst. 3.
3. Při zřizování programů podle odst. 1 písm. b) může Komise po dohodě s partnery navrhnout, že možnost účastnit se spolupráce bude rozšířena na celou územní jednotku úrovně NUTS 2, na jejímž území se územní jednotka úrovně NUTS 3 nachází.
4. Komise vymezí ve strategických dokumentech podle čl. 7 odst. 3 na základě vzdálenosti a dalších důležitých zeměpisných a hospodářských kritérií seznam námořních cest zásadního významu.
Článek 9
Programování
1. Přeshraniční spolupráce podle tohoto nařízení probíhá v rámci víceletých programů týkajících se spolupráce na hranici nebo skupině hranic a zahrnujících víceletá opatření, která jsou zaměřena na konzistentní soubor priorit a která mohou být prováděna s podporou Společenství (dále jen "společné operační programy").
Společné operační programy vycházejí ze strategických dokumentů uvedených v čl. 7 odst 3.
2. Společné operační programy pro pozemní hranice a námořní cesty zásadního významu se zřizují pro jednotlivé hranice na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky jednoho nebo více členských států a jedné nebo více partnerských zemí.
3. Společné operační programy pro společné moře jsou mnohostranné a zahrnují způsobilé územní jednotky, které se nacházejí podél společného moře a které patří více zúčastněným zemím, mezi nimi nejméně jednomu členskému státu a jedné partnerské zemi, s přihlédnutím k institucionálním systémům a k zásadě partnerství.
Mohou zahrnovat dvojstranné činnosti podporující spolupráci mezi jedním členským státem a jednou partnerskou zemí.
Tyto programy jsou úzce koordinovány s programy nadnárodní spolupráce, které mají částečně se překrývající zeměpisné vymezení a byly zřízeny v Evropské unii na základě nařízení (ES) č. 1083/2006.
4. Společné operační programy zřizují členské státy a dotčené partnerské země na vhodné územní úrovni v souladu se svým institucionálním systémem a s ohledem na zásadu partnerství uvedenou v článku 4.
Pokrývají zpravidla období sedmi let od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
5. Jiné země než zúčastněné země, které se nacházejí podél společného moře, se mohou v případě zřízení společného operačního programu k tomuto společnému operačnímu programu přidružit a mít prospěch z pomoci Společenství za podmínek stanovených v prováděcích opatřeních uvedených v článku 11.
6. Zúčastněné země do jednoho roku od schválení strategických dokumentů uvedených v čl. 7 odst. 3 společně předloží Komisi návrhy společných operačních programů. Komise přijme každý společný operační program po posouzení jeho souladu s tímto nařízením a prováděcími pravidly.
7. Společné operační programy mohou být z podnětu zúčastněných zemí, zúčastněných hraničních regionů nebo Komise přezkoumány za účelem zohlednění změn v prioritách spolupráce, sociálně-ekonomického vývoje, výsledků pozorovaných při provádění dotyčných opatření a procesu sledování a hodnocení a za účelem provedení úpravy dostupných částek pomoci a změny v přidělení zdrojů.
Po přijetí společných operačních programů uzavře Komise s partnerskými státy podle příslušných ustanovení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [11], finanční dohodu.
Finanční dohoda musí obsahovat právní ustanovení nezbytná pro provádění společného operačního programu a měl by podepsat rovněž společný řídící orgán uvedený v článku 10.
9. Zúčastněné země s ohledem na zásadu partnerství společně vybírají akce, jež jsou v souladu s prioritami a opatřeními společného operačního programu, který obdrží pomoc Společenství.
10. Ve zvláštních a řádně odůvodněných případech, pokud
a) není možné zřídit společný operační program v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi nebo mezi Evropskou unií a partnerskou zemí;
b) zúčastněné země nepředloží Komisi do 30. června 2010 společný operační program;
c) partnerská země nepodepíše finanční dohodu do konce roku následujícího po přijetí programu;
d) společný operační program nelze provádět v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi;
učiní Komise po konzultacích s dotčeným členským státem nebo státy kroky nezbytné k tomu, aby mohl tento členský stát využít příspěvku z EFRR na program podle nařízení (ES) č. 1083/2006.
Článek 10
Řízení programů
1. Společné operační programy se zpravidla provádějí prostřednictvím sdíleného řízení společným řídícím orgánem se sídlem v členském státě.
Společnému řídícímu orgánu může být nápomocen společný technický sekretariát.
2. Zúčastněné země mohou navrhnout Komisi, aby měl společný řídící orgán sídlo v partnerské zemi, pokud je určený subjekt schopen plně uplatňovat kritéria stanovená v odpovídajících ustanoveních nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002.
3. Pro účely tohoto nařízení se "společným řídícím orgánem" rozumí jakýkoli veřejný nebo soukromý orgán nebo subjekt, včetně státu samotného, na celostátní, regionální nebo místní úrovni, jejž určí společně jeden nebo více členských států a jedna nebo více partnerských zemí, které se podílejí na společném operačním programu, jenž má finanční a správní kapacitu pro řízení pomoci Společenství a jenž je právně způsobilý uzavírat dohody nezbytné pro účel tohoto nařízení.
4. Společný řídící orgán odpovídá za řízení a provádění společného operačního programu v souladu se zásadou řádného technického a finančního řízení a za zajištění legality a řádnosti svých operací.
Za tímto účelem zavede vhodné systémy a standardy řízení, kontroly a účetnictví.
5. Řídicí a kontrolní systém společného operačního programu zajistí náležité oddělení funkcí řízení, certifikace a auditu, buď vhodným rozdělením povinností v rámci řídícího orgánu nebo jmenováním samostatných subjektů pro certifikaci a audit.
6. Aby mohly být společné operační programy dostatečně připraveny k provedení, může Komise po přijetí společného operačního programu a před podpisem finanční dohody povolit řídícímu orgánu použít část rozpočtu programu k zahájení financování činností programu, například k pokrytí provozních nákladů řídícího orgánu, k technické pomoci a dalším přípravným krokům.
Podrobnější pravidla týkající se této přípravné fáze stanoví prováděcí pravidla uvedená v článku 11.
Článek 11
Prováděcí pravidla
1. Prováděcí pravidla obsahující zvláštní ustanovení k provedení této hlavy se přijmou postupem podle čl. 26 odst. 2.
2. Mezi záležitosti, kterých se prováděcí pravidla týkají, patří otázky jako výše spolufinancování, příprava společných operačních programů, určování a funkce společných orgánů, úloha a funkce výborů pro sledování a výběr a společného sekretariátu, způsobilost výdajů, společný výběr projektů, přípravná fáze, technické a finanční řízení pomoci Společenství, finanční kontrola a audit, sledování a hodnocení, viditelnost a informační činnosti pro potenciální příjemce.
HLAVA IV
PROVÁDĚNÍ
Článek 12
Přijímání akčních programů
1. Akční programy vytvořené na základě strategických dokumentů uvedených v čl. 7 odst. 1 se schvalují postupem podle čl. 26 odst. 2, a to zpravidla jednou ročně.
Ve výjimečných případech, například pokud nebyl akční program ještě přijat, může Komise na základě strategických dokumentů a víceletých orientačních programů uvedených v článku 7 za stejných pravidel a steným postupem, které se používají pro akční programy, přijmout opatření, která v akčním programu nejsou stanovena.
2. Akční programy blíže určují sledované cíle, oblasti pomoci, očekávané výsledky, řídicí postupy a celkovou plánovanou částku financování.
Berou v úvahu zkušenosti získané při provádění pomoci Společenství v minulosti.
Obsahují popis operací, které mají být financovány, údaje o částkách přidělených pro každou operaci a orientační harmonogram provádění.
Zahrnují definici typu ukazatele výkonu, který je při provádění opatření financovaných v rámci programu třeba sledovat.
3. U přeshraniční spolupráce přijímá Komise společné programy postupy podle článku 9.
4. Komise předkládá akční programy a společné programy přeshraniční spolupráce do jednoho měsíce od jejich přijetí pro informaci Evropskému parlamentu a členským státům.
Článek 13
Přijímání zvláštních opatření, která nejsou stanovena ve strategických dokumentech ani ve víceletých orientačních programech
1. V případě neočekávané a náležitě odůvodněné potřeby nebo okolností přijímá Komise zvláštní opatření, která nejsou stanovena ve strategických dokumentech ani ve víceletých orientačních programech (dále jen "zvláštní opatření").
Zvláštní opatření mohou být také použita k financování činností usnadňujících přechod od mimořádné pomoci k dlouhodobým rozvojovým činnostem, včetně činností, jejichž cílem je zajištění lepší připravenosti veřejnosti na zvládání opakujících se krizí.
2. Pokud náklady na taková opatření překročí 10000000 EUR, přijímá je Komise postupem podle čl. 26 odst. 2.
Postup uvedený v čl. 26 odst. 2 se nemusí použít pro změny zvláštních opatření, jakými jsou například ty, kterými se provádějí technické úpravy, prodlužuje období provádění, mění přidělení položek v rámci předpokládaného rozpočtu nebo se zvyšuje objem rozpočtu o méně než 20 % původního rozpočtu, a to za předpokladu, že tyto změny neovlivňují prvotní cíle stanovené v rozhodnutí Komise.
3. Zvláštní opatření blíže určují sledované cíle, oblasti pomoci, očekávané výsledky, použité řídicí postupy a celkovou plánovanou částku financování.
Obsahují popis operací, které mají být financovány, údaje o částkách přidělených pro každou operaci a orientační harmonogram provádění.
Zahrnují definici typu ukazatelů výkonu, které je při provádění zvláštních opatření třeba sledovat.
4. Komise zasílá zvláštní opatření, jejichž hodnota nepřesahuje 10000000 EUR, do jednoho měsíce po přijetí rozhodnutí pro informaci Evropskému parlamentu a členským státům.
Článek 14
Způsobilost
1. Financování podle tohoto nařízení za účelem provádění akčních programů, společných programů přeshraniční spolupráce a zvláštních opatření mohou obdržet:
a) partnerské země a regiony a jejich instituce;
b) decentralizované subjekty v partnerských zemích, například regiony, okresy, kraje a obce;
c) společné subjekty zřízené partnerskými zeměmi a regiony a Společenstvím;
d) mezinárodní organizace včetně regionálních organizací, útvarů, služeb a misí OSN, mezinárodních finančních institucí a rozvojových bank, pokud přispívají k naplňování cílů tohoto nařízení;
e) orgány a instituce Společenství, avšak pouze pro účely provádění podpůrných opatření druhu uvedeného v článku 16;
f) agentury Evropské unie;
g) tyto subjekty členských států, partnerských zemí a regionů a jakýchkoliv jiných třetích zemí, které splňují pravidla pro přístup k vnější pomoci Společenství podle článku 21, pokud přispívají k dosahování cílů tohoto nařízení:
i) veřejné nebo polostátní subjekty, místní úřady nebo správní orgány a jejich sdružení,
ii) společnosti, firmy a jiné soukromé organizace a podniky,
iii) finanční instituce, které poskytují, podporují a financují soukromé investice v partnerských zemích a regionech,
iv) nestátní subjekty definované v písmenu h),
v) fyzické osoby;
h) tyto nestátní subjekty:
i) nevládní organizace,
ii) organizace zastupující národnostní nebo etnické menšiny,
iii) místní občanská sdružení a sdružení obchodníků,
iv) družstva, odbory, organizace zastupující hospodářské a sociální zájmy,
v) místní organizace (včetně sítí) podílející se na decentralizované regionální spolupráci a integraci,
vi) organizace spotřebitelů, ženské a mládežnické organizace, vzdělávací, kulturní, výzkumné a vědecké organizace,
vii) univerzity,
viii) církve a náboženská sdružení a společenství,
ix) sdělovací prostředky,
x) přeshraniční sdružení, nevládní sdružení a nezávislé nadace.
2. Pokud je to nutné pro dosažení cílů tohoto nařízení, může být pomoc Společenství poskytnuta subjektům, které nejsou v tomto článku výslovně uvedeny.
Článek 15
Druhy opatření
1. Pomoc Společenství se použije na financování programů, projektů a jakéhokoli druhu opatření přispívajících k dosažení cílů tohoto nařízení.
2. Pomoc Společenství může také být použita na:
a) financování technické pomoci a cílených správních opatření, včetně takových opatření spolupráce, kterých se účastní odborníci z veřejného sektoru vyslaní členskými státy a jejich regionálními a místními orgány zapojenými do programu;
b) financování investic a činností souvisejících s investicemi;
c) příspěvky pro EIB nebo jiné finanční prostředníky v souladu s článkem 23, a to na financování půjček, majetkové účasti, garanční fondy nebo investiční fondy;
d) programy oddlužení ve výjimečných případech v rámci mezinárodně přijatého programu oddlužení;
e) podporu rozpočtu určitého odvětví nebo na obecnou rozpočtovou podporu, pokud je řízení veřejných výdajů v partnerské zemi dostatečně průhledné, spolehlivé a efektivní a pokud partnerská země přijala správně formulované odvětvové nebo makroekonomické politiky schválené hlavními dárci včetně, pokud je to vhodné, mezinárodních finančních institucí;
f) poskytnutí úrokových dotací, zejména pro půjčky v oblasti životního prostředí;
g) poskytnutí pojištění neobchodních rizik;
h) příspěvek do fondu zřízeného Společenstvím, členskými státy, mezinárodními a regionálními organizacemi, jinými dárci nebo partnerskými zeměmi;
i) příspěvek ke kapitálu mezinárodních finančních institucí nebo regionálních rozvojových bank;
j) financování nákladů nezbytných pro účinnou správu projektů a programů a účinný dozor nad nimi vykonávaný zeměmi, které jsou příjemci pomoci Společenství;
k) financování mikroprojektů;
l) opatření pro zabezpečování potravin.
3. Pomoc Společenství v zásadě nesmí být použita na úhradu daní, cel a poplatků.
Článek 16
Podpůrná opatření
1. Financování Společenstvím může krýt také výdaje na činnosti spojené s přípravou, dozorem, sledováním, auditem a hodnocením, které jsou přímo nezbytné pro provádění tohoto nařízení a pro dosažení jeho cílů, například na studie, zasedání, informace, zvyšování informovanosti, publikační činnost a činnosti týkající se odborné přípravy, včetně opatření týkajících se vzdělání a odborné přípravy partnerů, která jim umožňují zapojit se do programu v jeho různých fázích, výdaje související s počítačovými sítěmi pro výměnu informací a jakékoli jiné výdaje na správní nebo technickou pomoc, které Komise může vynaložit v souvislosti s řízením programu.
Kryje také výdaje delegací Komise na poskytování správní podpory nezbytné pro řízení operací financovaných podle tohoto nařízení.
2. Na tato podpůrná opatření se nemusí nezbytně vztahovat víceleté programování, a proto mohou být financována mimo oblast působnosti strategických dokumentů a víceletých orientačních programů.
Mohou však být financována také v rámci víceletých orientačních programů.
Komise přijímá podpůrná opatření, která nejsou zahrnuta ve víceletých orientačních programech, podle článku 13.
Článek 17
Spolufinancování
1. Opatření financovaná podle tohoto nařízení mohou spolufinancovat mimo jiné:
a) členské státy, jejich regionální a místní orgány a rovněž jejich veřejné a polostátní instituce;
b) země EHP, Švýcarsko a jiné dárcovské země, a zejména jejich veřejné a polostátní instituce;
c) mezinárodní organizace včetně regionálních organizací, a zejména mezinárodní a regionální finanční instituce;
d) společnosti, firmy, jiné soukromé organizace a podniky a jiné nestátní subjekty;
e) partnerské země a regiony, které jsou příjemci finančních postředků.
2. V případě souběžného spolufinancování je projekt nebo program rozdělen do více zřetelně odlišitelných dílčích projektů, z nichž každý financuje jiný partner, který poskytuje spolufinancování takovým způsobem, že konečné použití finančních prostředků lze vždy identifikovat.
V případě sdíleného spolufinancování sdílejí partneři, kteří zajišťují spolufinancování, celkové náklady na projekt nebo program a zdroje se slučují takovým způsobem, že není možné identifikovat zdroj finančních prostředků pro konkrétní činnost provedenou jako součást projektu nebo programu.
3. V případě sdíleného spolufinancování může Komise přijmout a spravovat finanční prostředky jménem subjektů uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c) za účelem provádění společných opatření. S takovými finančními prostředky se zachází jako s účelově vázaným příjmem v souladu s článkem 18 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002.
Článek 18
Řídicí postupy
1. Komise provádí operace podle tohoto nařízení v souladu s nařízením (ES, Euratom) č. 1605/2002.
2. Komise může svěřit úkoly veřejné moci, a zejména úkoly plnění rozpočtu, subjektům uvedeným v čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002, pokud mají uznávané mezinárodní postavení, dodržují mezinárodně uznávané systémy řízení a kontroly a jsou pod dohledem orgánu veřejné moci.
3. Komise může s partnerskými zeměmi uzavřít rámcové dohody, které stanoví všechna opatření nezbytná pro zajištění účinného provádění pomoci Společenství a ochrany finančních zájmů Společenství.
4. V případě decentralizovaného řízení se může Komise rozhodnout použít postupy pro zadávání zakázek nebo poskytování grantů přijímající partnerské země nebo regionu, pokud:
a) postupy přijímající partnerské země nebo regionu splňují zásady průhlednosti, proporcionality, rovného zacházení a nediskriminace a předcházejí veškerým střetům zájmů;
b) přijímající partnerská země nebo region se zaváže pravidelně kontrolovat, zda jsou operace financované z rozpočtu Společenství řádně prováděny, přijmout vhodná opatření k předcházení nesrovnalostem a podvodům a v případě nutnosti zahájit správní nebo soudní řízení za účelem zpětného získání neoprávněně vyplacených prostředků.
Článek 19
Rozpočtové závazky
1. Rozpočtové závazky se přijímají na základě rozhodnutí přijatých Komisí podle čl. 9 odst. 6, čl. 12 odst. 1, čl. 13 odst. 1 a čl. 16 odst. 2.
2. Rozpočtové závazky pro opatření trvající několik rozpočtových roků mohou být rozděleny do ročních splátek na několik let.
3. Financování Společenstvím může mít mimo jiné jednu z těchto právních forem: finanční dohody, grantové dohody, zakázky, pracovní smlouvy.
Článek 20
Ochrana finančních zájmů Společenství
1. Veškeré dohody vyplývající z tohoto nařízení obsahují ustanovení zajišťující ochranu finančních zájmů Společenství, zejména s ohledem na nesrovnalosti, podvody, korupci a jakékoli další protiprávní činnosti, podle nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [12], nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 z 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [13] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [14].
2. Dohody výslovně poskytují Komisi a Účetnímu dvoru právo auditu, a to na základě dokladů i na místě, všech dodavatelů a subdodavatelů, kteří obdrželi finanční prostředky Společenství.
Dohody také výslovně opravňují Komisi k provádění kontrol a inspekcí na místě podle nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96.
3. Veškeré smlouvy uzavřené v souvislosti s prováděním pomoci Společenství zajistí během plnění smluv i po něm práva Komise a Účetního dvora stanovená v odstavci 2.
Článek 21
Účast na zadávání zakázek a poskytování grantů
1. Účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů financovaných podle tohoto nařízení je otevřena všem fyzickým osobám, které jsou státními příslušníky členského státu Společenství, země, která je příjemcem podle tohoto nařízení, země, která je příjemcem z nástroje předvstupní pomoci, zřízeného nařízením Rady (ES) č. 1085/2006 ze dne 17. července 2006, kterým se zřizuje nástroj předvstupní pomoci (NPP) [15], nebo členského státu EHP, a všem právnickým osobám, které jsou v některé z uvedených zemí usazeny.
2. Komise může v řádně odůvodněných případech povolit účast fyzickým osobám, které jsou státními příslušníky země mající tradiční hospodářské, obchodní nebo zeměpisné vazby se sousedními zeměmi, a právnickým osobám, které jsou usazeny v takové zemi, jakož i využití dodávek a materiálů jiného původu.
3. Účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů financovaných podle tohoto nařízení je také otevřena všem fyzickým osobám, které jsou státními příslušníky jiných zemí než zemí uvedených v odstavci 1, a všem právnickým osobám usazeným v těchto zemích, pokud byl sjednán přístup k jejich vnější pomoci na základě vzájemnosti.
Přístup na základě vzájemnosti se poskytuje, pokud daná země přiznává za stejných podmínek způsobilost členským státům a dotyčné přijímající zemi.
Přístup k vnější pomoci Společenství na základě vzájemnosti se stanoví zvláštním rozhodnutím týkajícím se dané země nebo dané regionální skupiny zemí.
Toto rozhodnutí přijímá Komise postupem podle čl. 26 odst.
2 a platí nejméně po dobu jednoho roku.
Poskytnutí přístupu k vnější pomoci Společenství na základě vzájemnosti je založeno na srovnání mezi Společenstvím a jinými dárci a uskutečňuje se na úrovni odvětví nebo celé země, ať již se jedná o zemi dárcovskou či přijímající.
Rozhodnutí o poskytnutí vzájemnosti dárcovské zemi je založeno na průhlednosti, soudržnosti a proporcionality pomoci poskytované daným dárcem, mimo jiné z kvalitativního a kvantitativního hlediska.
Přijímající země jsou v průběhu procesu uvedeného v tomto odstavci konzultovány.
4. Účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů financovaných podle tohoto nařízení je otevřena mezinárodním organizacím.
5. Odborníci navržení v rámci postupů pro zadávání zakázek nemusí splňovat výše uvedená pravidla pro státní příslušnost.
6. Všechny dodávky a materiály zakoupené na základě zakázky financované podle tohoto nařízení musí pocházet ze Společenství nebo ze země způsobilé podle tohoto odstavce.
Pro účely tohoto nařízení je pojem "původ" vymezen v příslušných právních předpisech Společenství o pravidlech původu pro celní účely.
7. Komise může ve výjimečných, řádně odůvodněných případech povolit účast fyzických osob, které jsou státními příslušníky jiných zemí než zemí uvedených v odstavcích 1, 2 a 3, a právnických osob usazených v těchto jiných zemích, anebo nákup dodávek a materiálů jiného původu, než stanoví odstavec 6.
Výjimky lze odůvodnit nedostupností výrobků a služeb na trzích dotyčných zemí, krajní naléhavostí nebo skutečností, že by pravidla způsobilosti v daném případě znemožňovala či nadměrně znesnadňovala uskutečnění projektu, programu nebo akce.
8. Pokud se financování Společenstvím vztahuje na operaci prováděnou prostřednictvím mezinárodní organizace, je účast na příslušných postupech pro zadávání zakázek otevřena všem fyzickým i právnickým osobám způsobilým podle odstavců 1, 2 a 3, jakož i všem fyzickým a právnickým osobám způsobilým podle pravidel dané organizace, přičemž se dbá na to, aby bylo všem dárcům zaručeno rovné zacházení.
Stejná pravidla se použijí pro dodavatele, materiály a odborníky.
Pokud se financování Společenstvím vztahuje na operaci spolufinancovanou členským státem, třetí zemí, s výhradou vzájemnosti vymezené v odstavci 3, nebo regionální organizací, je účast na příslušných postupech pro zadávání zakázek otevřena všem fyzickým a právnickým osobám způsobilým podle odstavců 1, 2 a 3 a všem fyzickým a právnickým osobám způsobilým podle pravidel tohoto členského státu, třetí země nebo regionální organizace.
Stejná pravidla se použijí pro dodavatele, materiály a odborníky.
9. Pokud pomoc Společenství poskytovanou podle tohoto nařízení řídí společný řídící orgán podle článku 10, použijí se pravidla pro zadávání zakázek stanovená v prováděcích pravidlech uvedených v odstavci 11.
10. Účastníci, kterým byla udělena zakázka podle tohoto nařízení, musí dodržovat základní pracovní normy, jak jsou definovány v příslušných úmluvách Mezinárodní organizace práce.
11. Odstavci 1 až 10 není dotčena účast kategorií způsobilých organizací na základě povahy nebo místa vzhledem k cílům akce.
Článek 22
Předběžné financování
Úrok vzniklý na základě předběžných plateb příjemcům se odečte od konečné platby.
Článek 23
Finanční prostředky poskytnuté EIB nebo jiným finančním zprostředkovatelům
1. Finanční prostředky uvedené v čl. 15 odst. 2 písm. c) spravují finanční zprostředkovatelé, EIB nebo jakákoliv jiná banka nebo organizace, která je schopna je spravovat.
2. Komise přijímá pro každý jednotlivý případ zvlášť prováděcí pravidla k odstavci 1, která upravují sdílení rizik, odměny pro zprostředkovatele odpovědného za provádění, použití a inkasování zisků z finančních prostředků a finanční uzavření operace.
Článek 24
Hodnocení
1. Komise pravidelně vyhodnocuje výsledky územních a přeshraničních politik a programů a odvětvových politik a efektivnost programování, aby se přesvědčila, zda jsou plněny cíle, a aby mohla sestavit doporučení pro zlepšení dalších operací.
2. Komise zasílá významné hodnotící zprávy k projednání výboru uvedenému v článku 26.
Tyto zprávy a jejich projednávání se použijí jako zpětná vazba pro sestavování programů a přidělování prostředků.
HLAVA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 25
Výroční zpráva
Komise posoudí pokrok dosažený při provádění opatření přijatých podle tohoto nařízení a předloží Evropskému parlamentu a Radě výroční zprávu o provádění pomoci Společenství.
Tato zpráva se předkládá rovněž Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Obsahuje informace vztahující se k předešlému roku týkající se financovaných opatření, výsledků sledování a hodnocení a plnění rozpočtových závazků a plateb podle jednotlivých zemí, regionů a odvětví spolupráce.
Článek 26
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 zmíněného rozhodnutí je 30 dní.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
4. Jednání výboru o otázkách týkajících se EIB se účastní její pozorovatel.
5. Aby usnadnila dialog s Evropským parlamentem, informuje Komise pravidelně Evropský parlament o jednání ve výboru a poskytuje mu příslušné dokumenty včetně pořadu jednání, návrhu opatření a stručných zápisů ze schůzí v souladu s čl. 7 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES.
Článek 27
Účast třetí země, která není uvedena v příloze
1. Pro zajištění soudržnosti a účinnosti pomoci Společenství může Komise při přijímání akčních programů druhu uvedeného v článku 12 nebo zvláštních opatření uvedených v článku 13 rozhodnout, že země, území a regiony způsobilé pro pomoc Společenství podle jiných nástrojů vnější pomoci Společenství a v rámci Evropského rozvojového fondu jsou způsobilé pro opatření podle tohoto nařízení, pokud má prováděný projekt nebo program globální, tematickou regionální nebo přeshraniční povahu.
2. Tuto metodu financování je možné stanovit ve strategických dokumentech uvedených v článku 7.
3. Ustanovení článku 14 týkající se způsobilosti a ustanovení článku 21 týkající se účasti na řízeních o zadávání zakázek se použijí přiměřeně tak, aby byla dotyčným zemím, územím a regionům umožněna účast.
4. V případě programu financovaného na základě jiných nástrojů vnější pomoci Společenství je účast na zadávání zakázek otevřena všem fyzickým i právnickým osobám ze zemí způsobilých podle různých nástrojů.
Článek 28
Pozastavení pomoci Společenství
1. Aniž jsou dotčena ustanovení o pozastavení pomoci v dohodách o partnerství a spolupráci a v dohodách o přidružení uzavřených s partnerskými zeměmi a regiony, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou přijmout odpovídající opatření v souvislosti s jakoukoli pomocí Společenství poskytnutou partnerské zemi podle tohoto nařízení, pokud partnerská země nedodrží zásady uvedené v článku 1.
2. V takových případech se pomoc Společenství přednostně použije na podporu nestátních účastníků na opatření zaměřená na podporu lidských práv a základních svobod a na podporu demokratizačního procesu v partnerských zemích.
Článek 29
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2007–2013 se stanoví na 11181000000 EUR a je rozděleno takto:
a) nejméně 95 procent finančního krytí se přidělí na programy vztahující se na jednu nebo více zemí uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. a) bodě i);
b) až 5 procent finančního krytí se přidělí na programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. a) bodě ii).
2. Roční položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
Článek 30
Přezkum
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2010 zprávu hodnotící provádění tohoto nařízení v prvních třech letech a v případě potřeby i legislativní návrh jeho nezbytných úprav, včetně rozdělení finančních prostředků uvedeného v čl. 29 odst. 1.
Článek 31
Zrušovací ustanovení
1. Nařízení (EHS) č. 1762/92, (ES) č. 1734/94 a (ES) č. 1488/96 se zrušují s účinkem ode dne 1. ledna 2007.
2. Zrušená nařízení se i nadále použijí na právní akty a závazky rozpočtových roků předcházejících roku 2007.
Článek 32
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007 do dne 31. prosince 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. Ve Štrasburku dne 24. října 2006. Za Evropský parlament předseda J. Borrell fontelles Za Radu předseda P. Lehtomäki
Nařízení Komise (ES) č. 1640/2006
ze dne 7. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1641/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky obecné v oblastech ICES IIa (vody ES), IV plavidly plujícími pod vlajkou Švédska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1642/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 51/2006, pokud jde o omezení odlovu populace šprota obecného v oblastech ICES IIa (vody ES) a IV (vody ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [1], a zejména na čl. 5 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Předběžná omezení odlovu šprota obecného v oblastech ICES IIa (vody ES) a IV (vody ES) jsou stanovena v příloze IA nařízení (ES) č. 51/2006.
(2) Podle čl. 5 odst. 7 uvedeného nařízení může Komise přezkoumat omezení odlovu na základě vědeckých poznatků získaných během prvního pololetí roku 2006.
(3) Na základě vědeckých poznatků získaných během prvního pololetí roku 2006 by měla být omezení odlovu šprota obecného v dotčených oblastech snížena.
(4) Nařízení (ES) č. 51/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha IA nařízení (ES) č. 51/2006 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1643/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování pomoci při vývozu produktů z odvětví hovězího a telecího masa, které mohou při dovozu do třetí země podléhat zvláštnímu zacházení
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 29 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [2], a zejména na čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2973/79 ze dne 21. prosince 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování pomoci při vývozu produktů z odvětví hovězího a telecího masa, které mohou při dovozu do třetí země podléhat zvláštnímu zacházení [3] bylo několikrát podstatně změněno [4].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Spojené státy americké použijí zvláštní zacházení při dovozu ročního množství 5000 tun hovězího a telecího masa původem ze Společenství, pokud toto maso splňuje některé požadavky.
Jedním z požadavků je, aby toto maso bylo opatřeno identifikačním osvědčením, které vydá vyvážející členský stát.
(3) Identifikační osvědčení jsou vydána pouze pro množství 5000 tun, které může podléhat zvláštnímu zacházení.
Je proto nezbytné stanovit povolení Komise před vydáním vývozní licence pro dané maso. Je rovněž vhodné nepoužít přípustnou odchylku stanovenou v čl.
4 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5] pro množství, které převyšuje množství, pro které bylo osvědčení vydáno.
(4) Je nezbytné stanovit vzor identifikačního osvědčení a nezbytné postupy jeho používání.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví zvláštní prováděcí pravidla pro roční vývoz 5000 tun čerstvého, chlazeného nebo zmrazeného hovězího a telecího masa původem ze Společenství do Spojených států amerických, které může podléhat zvláštnímu zacházení.
2. Maso podle odstavce 1 musí splňovat hygienické předpisy požadované v dovážející třetí zemi a musí pocházet ze zvířat poražených nejpozději dva měsíce před vývozním celním odbavením.
Článek 2
Při vývozním celním odbavení se identifikační osvědčení uvedené v článku 3 vydává na žádost žadatele při předložení vývozní licence vydané podle článku 12 nařízení Komise (ES) č. 1445/95 [6] a veterinárního osvědčení, které uvádí datum porážky zvířete, z něhož maso podle článku 12 uvedeného nařízení pochází.
Článek 3
1. Identifikační osvědčení je vystaveno v originále podle vzoru uvedeného v příloze I tohoto nařízení a alespoň v jednom opise.
Toto osvědčení je vytištěno v anglickém jazyce na bílém papíře o formátu 210 × 297 mm.
Každé osvědčení má vlastní pořadové číslo, které mu přidělí celní úřad uvedený v článku 4.
Vyvážející členský stát může vyžadovat, aby bylo osvědčení používané na jeho území vystaveno kromě anglického znění i v některém z jeho úředních jazyků.
2. Opisy jsou opatřeny stejným pořadovým číslem jako originál.
Originál a opisy se vyplňují buď na psacím stroji nebo rukou. Pokud se vyplňují rukou, je nutné vyplnit je inkoustem a hůlkovým písmem.
Článek 4
1. Identifikační osvědčení a jeho opisy vydává celní úřad, ve kterém probíhá vývozní celní odbavení.
2. Celní úřad uvedený v odstavci 1 opatří originál osvědčení na místě k tomu vyhrazeném svým razítkem a předá toto osvědčení žadateli a opis si ponechá.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření ke kontrole původu i povahy produktů, pro které je identifikační osvědčení vydáno.
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 2973/79 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1644/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1483/2006, pokud jde o množství, na která se vztahuje stálé nabídkové řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 1483/2006 [2] se zahájila stálá nabídková řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství.
(2) S ohledem na situaci na trzích s pšenicí obecnou a ječmenem ve Společenství a s ohledem na vývoj poptávky po obilovinách zjištěné v různých oblastech v průběhu posledních týdnů se zdá nutné uvolnit v některých členských státech další množství obilovin ze zásob určených k intervenci.
Je proto vhodné povolit intervenčním agenturám v příslušných členských státech zvýšení množství zařazených do nabídkových řízení.
Uvedená zvýšení se týkají pšenice obecné do výše 51859 tun v Belgii, 44440 tun v Polsku a 27020 tun v Lotyšsku; u ječmene se jedná o 100000 tun ve Francii, 100000 tun v Německu, 75000 tun ve Finsku, 58004 tun ve Švédsku, 41927 tun v Polsku, 28830 tun v Dánsku, 24825 tun ve Spojeném království, 25787 tun
Nařízení Komise (ES) č. 1645/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se mění dovozní cla v odvětví obilovin použitelná od 8. listopadu 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dovozní cla v odvětví obilovin byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 1626/2006 [3].
(2) Čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1249/96 stanoví, že pokud se vypočtený průměr dovozních cel odchýlí během doby jejich použití o 5 EUR/t od stanoveného cla, je třeba provést příslušnou úpravu. Vzhledem k tomu, že k této odchylce došlo, je nutné upravit dovozní cla stanovená nařízením (ES) č. 1626/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (ES) č. 1626/2006 se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1646/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 639/2004 o řízení rybářského loďstva zapsaného v nejvzdálenějších regionech Společenství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 639/2004 ze dne 30. března 2004 o řízení rybářského loďstva zapsaného v nejvzdálenějších regionech Společenství [2] povoluje odchýlit se od čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 ze dne 17. prosince 1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu [3] a článku 13 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [4].
(2) Pro zohlednění zvláštní strukturální, sociální a hospodářské situace odvětví rybolovu v nejvzdálenějších regionech by na základě politické dohody dosažené v Radě dne 19. června 2006 o Evropském rybářském fondu měla být použitelnost odchylek stanovených v čl. 2 odst. 4 nařízení (ES) č. 639/2004 prodloužena do 31. prosince 2006.
(3) Kvůli prodloužení odchylky stanovené v čl. 2 odst. 4 nařízení (ES) č. 639/2004 je třeba prodloužit odchylku stanovenou v čl. 2 odst. 5 do 31. prosince 2008, aby se umožnil vstup do loďstva novým kapacitám, na které byla poskytnuta veřejná podpora na obnovu rybářských plavidel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 639/2004 se mění takto:
1. v čl. 2 odst. 4 se datum " 31. prosince 2005" nahrazuje datem " 31. prosince 2006";
2. v čl. 2 odst. 5 se datum " 31. prosince 2007" nahrazuje datem " 31. prosince 2008";
3. v článku 6 se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 31. prosince 2007".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1647/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 974/98 o zavedení eura
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 123 odst. 5 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
po konzultaci s Evropským parlamentem,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura [2] stanoví, že euro nahrazuje měny členských států, které splňují nezbytné podmínky pro přijetí jednotné měny v okamžiku, kdy Společenství vstoupí do třetí etapy hospodářské a měnové unie.
(2) Nařízení Rady (ES) č. 2596/2000 [3] změnilo nařízení (ES) č. 974/98 s cílem stanovit nahrazení řecké měny eurem.
(3) Nařízení (ES) č. 2169/2005 změnilo nařízení (ES) č. 974/98 s cílem připravit následné zavedení eura v členských státech, které dosud euro jako jednotnou měnu nepřijaly.
(4) Podle článku 4 aktu o přistoupení z roku 2003 je Slovinsko členským státem, na který se vztahuje výjimka ve smyslu článku 122 Smlouvy.
(5) Rozhodnutí Rady 2006/495/ES ze dne 11. července 2006 v souladu s čl. 122 odst. 2 Smlouvy o přijetí jednotné měny Slovinskem ke dni 1. ledna 2007 [4] stanovilo, že Slovinsko splňuje podmínky nezbytné pro přijetí jednotné měny a výjimka pro Slovinsko se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2007.
(6) Zavedení eura ve Slovinsku vyžaduje rozšíření stávajících ustanovení o zavedení eura obsažených v nařízení (ES) č. 974/98 na Slovinsko.
(7) Slovinský plán přechodu uvádí, že se eurobankovky a euromince stanou zákonným platidlem v tomto členském státě dnem zavedení eura jako jeho měny.
Dnem přijetí eura a datem výměny hotového oběživa by měl být 1. leden 2007.
Období postupného zrušení by se nemělo použít.
(8) Nařízení (ES) č. 974/98 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 974/98 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Nařízení Komise (ES) č. 1648/2006
ze dne 8. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 9. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1649/2006
ze dne 8. listopadu 2006
o uplatnění nejnižší sazby vývozní náhrady u některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 109/80 ze dne 18. ledna 1980 o uplatnění nejnižší sazby vývozní náhrady u některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa [3] bylo několikrát podstatně změněno [4].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) V případech, kdy se vývozní náhrada liší podle místa určení, ustanovení čl. 18 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [5] stanoví, že část náhrady, vypočtená podle nejnižší sazby pro náhradu, která je použitelná v den vyřízení celních formalit, se vyplatí po prokázání, že produkt opustil celní území Společenství.
(3) Čl. 4 odst. 1 a 7 a čl. 5 odst. 1 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [6], umožňuje, aby část náhrady vypočtená podle nejnižší sazby byla zaplacena, jakmile je produkt zařazen do zvláštního režimu ustaveného zmíněným nařízením.
(4) Podle zvláštních ujednání s některými třetími zeměmi může být sazba náhrady, použitelná při vývozu některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa do zmíněných zemí, nižší a někdy výrazně nižší než náhrada používaná obvykle.
Rovněž se občas stane, že není stanovena žádná náhrada.
(5) Nejnižší sazba náhrady rovněž vyplývá ze skutečnosti, že náhrada nebyla stanovena.
(6) Kdy není stanovena vývozní náhrada při vývozu, opatření provedená ve Spojených státech zaručují, že produkty, na které se vztahuje náhrada pro ostatní místa určení, nesmějí být do daného státu dováženy. Měla by být rovněž stanovena výjimka pro určení nejnižší sazby při vývozu do Spojených států. Zkušenost ukazuje, že se předmětné produkty mohou kvalifikovat pro tuto výjimku nejenom vzhledem k použití čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999, ale i čl. 4 odst. 1 a 7 a čl. 5 odst. 1 a 3 nařízení (EHS) č. 565/80.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nestanovení náhrady u produktů kódů KN 010511, 010512, 010519, 0207 (s výjimkou 020734, 02071391, 02071491, 02072691, 02072791, 02073591, 02073681, 02073685 a 02073689), 0407, 0408, 160232, které jsou vyváženy do Spojených států amerických, se nebere v úvahu:
- pro stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999,
- pro použití čl. 4 odst. 7 a čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 565/80.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 109/80 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1650/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 769/2002 z dovozu kumarinu pocházejícího z Čínské lidové republiky na dovoz kumarinu zasílaného z Indonésie nebo Malajsie, bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Indonésie a Malajsie, či nikoli
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Platná opatření
(1) Na základě přezkumu před pozbytím platnosti uložila Rada nařízením (ES) č. 769/2002 [2] (dále jen "původní nařízení") konečné antidumpingové clo z dovozu kumarinu kódu KN ex29322100 pocházejícího z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR") ve výši 3479 EUR za tunu.
(2) V prosinci 2004, kdy byly zjištěny praktiky obcházení opatření přes Indii a Thajsko, byla tato opatření rozšířena nařízením (ES) č. 2272/2004 [3] na dovoz kumarinu zasílaného z Indie nebo Thajska, bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Indie nebo Thajska, či nikoli.
2. Žádost
13 odst. 3 základního nařízení, aby provedla šetření údajného obcházení antidumpingových opatření, která byla uložena z dovozu kumarinu pocházejícího z ČLR (dále jen "žádost").
Žádost jménem jediného výrobce ve Společenství podala Evropská rada chemického průmyslu (CEFIC) (dále jen "žadatel").
(4) Žádost obsahovala dostatečné zřejmé důkazy toho, že poté, co byla na dovoz kumarinu pocházejícího z ČLR uložena stávající antidumpingová opatření a opatření proti obcházení, došlo ke změně struktury obchodu, která se projevila významným růstem dovozu téhož výrobku z Indonésie a Malajsie.
(5) Podle žádosti je příčinou této změny struktury obchodu překládka kumarinu pocházejícího z ČLR v Indonésii a Malajsii.
Dále bylo vysloveno tvrzení, že pro tyto praktiky neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod, vyjma existence antidumpingových opatření na dovoz kumarinu pocházejícího z ČLR.
(6) Žadatel také předložil důkazy, že vyrovnávací účinky stávajících antidumpingových opatření na kumarin pocházející z ČLR byly znehodnoceny, a to jak vzhledem k množství, tak k cenám.
Dovoz kumarinu z ČLR byl zřejmě nahrazen dovozem značného objemu kumarinu z Indonésie a Malajsie.
Kromě toho existovaly dostatečné doklady o tom, že nárůst dovozu se uskutečňuje za ceny, které jsou mnohem nižší než cena nepůsobící újmu, stanovená při šetření, které vedlo k stávajícím opatřením, a že dochází k dumpingu proti běžné hodnotě, která byla pro kumarin pocházející z ČLR stanovena.
3. Zahájení
(7) Komise nařízením (ES) č. 499/2006 [4] (dále jen "zahajovací nařízení") zahájila šetření údajného obcházení antidumpingových opatření, která byla uložena na dovoz kumarinu pocházejícího z ČLR a na dovoz kumarinu zasílaného z Indonésie nebo Malajsie, bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Indonésie a Malajsie či nikoli, a podle čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 5 základního nařízení dala pokyn celním orgánům, aby evidovaly dovoz kumarinu kódu KN ex29322100 (kód TARIC 2932210016) zasílaného z Indonésie nebo Malajsie, bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Indonésie a Malajsie či nikoli.
4. Šetření
(8) Komise oficiálně vyrozuměla orgány ČLR, Indonésie a Malajsie, výrobce/vývozce, dovozce ve Společenství, o nichž je známo, že se jich záležitost dotýká, a rovněž žadatele o zahájení šetření.
Byly rozeslány dotazníky výrobcům/vývozcům v ČLR a rovněž dovozcům ve Společenství uvedeným v žádosti.
V Indonésii a Malajsii nejsou známi žádní existující výrobci.
Zúčastněným stranám byla poskytnuta možnost, aby ve lhůtě stanovené v zahajovacím nařízení sdělily písemně své připomínky a požádaly o slyšení.
Všechny strany byly informovány, že odmítnutí spolupráce by mohlo vést k použití článku 18 základního nařízení a k závěrům založeným pouze na dostupných skutečnostech.
(9) Na dotazník nepředložil odpovědi žádný výrobce nebo vývozce v ČLR, Indonésii nebo Malajsii.
Indonéské orgány odpověděly, že v Indonésii není znám žádný existující výrobce.
5. Období šetření
(10) Období šetření trvalo od 1. března 2005 do 28. února 2006 (dále jen "OŠ").
Pro potřeby šetření údajné změny struktury obchodu byly shromážděny údaje od roku 2002 do konce období šetření.
B. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
1. Obecné úvahy/míra spolupráce
a) Indonésie a Malajsie
(11) Při šetření se nepřihlásili ani nespolupracovali žádní výrobci ani vývozci kumarinu v Indonésii a Malajsii.
Vzhledem k tomu bylo nutno zjištění o vývozu kumarinu zasílaného z Indonésie a Malajsie do Společenství založit na dostupných údajích podle článku 18 základního nařízení.
Při zahájení šetření byly orgány Indonésie a Malajsie informovány o důsledcích nedostatečné spolupráce podle ustanovení čl. 18 odst.
b) ČLR
(12) Při šetření nespolupracovali žádní čínští výrobci ani vývozci.
(13) Známé společnosti byly jednoznačně informovány, že nedostatečná spolupráce může vést k uplatnění článku 18 základního nařízení.
2. Dotyčný výrobek a obdobný výrobek
(14) Dotyčný výrobek, který je předmětem údajného obcházení, je podle definice původního nařízení kumarin, který je v současnosti zařazen pod kód KN ex29322100.
Kumarin je bělavý krystalický prášek s charakteristickou vůní čerstvě posečeného sena.
Používá se hlavně jako aroma a jako fixační přípravek při přípravě vonných látek, které potom slouží k výrobě čisticích prostředků, kosmetiky a parfémů.
(15) Kumarin lze vyrábět dvěma různými výrobními postupy: syntézou fenolu ze salicylaldehydu (Perkinova reakce) nebo syntézou orthocresolu (Raschigova reakce).
Kumarin vyrobený libovolným z obou uvedených postupů má shodné základní fyzikální a chemické vlastnosti a shodné použití.
(16) Vzhledem k chybějící spolupráci ze strany Indonésie a Malajsie je na základě dostupných údajů a při nedostatku jakýchkoli opačných důkazů nutno vyvodit, že kumarin dovážený do Společenství z ČLR a kumarin zasílaný z Indonésie a Malajsie má shodné základní fyzikální a chemické vlastnosti a shodné použití. Je proto třeba pokládat je za obdobné výrobky ve smyslu čl.
1 odst. 4 základního nařízení.
3. Změna struktury obchodu
(17) Jak uvedeno výše, změna struktury obchodu údajně vyplývá z překládky v Indonésii a Malajsii.
Indonésie
(18) Jelikož žádná indonéská společnost nespolupracovala při šetření, závěry o vývozu z Indonésie do Společenství bylo nutno stanovit na základě dostupných údajů podle článku 18 základního nařízení.
Pro stanovení vývozních cen a objemů dovozu z Indonésie byly proto jako nejvhodnější dostupné použity údaje Eurostatu.
(19) Dovoz významných množství z Indonésie do Společenství započal bezprostředně po zahájení předchozího šetření proti obcházení vůči Indii a Thajsku, v objemech 12,5 tuny v roce 2004, 15 tun v roce 2005 a 10 tun během období šetření (což představuje 1,7 % spotřeby EU).
Souběžně s tím se rozvinul čínský vývoz do Indonésie z 57 tun v roce 2003 na 83,8 tuny během období šetření.
(20) Vzhledem k chybějící spolupráci a nedostatku opačných důkazů je vyvozen závěr, že od roku 2004 do konce období šetření došlo ke změně struktury obchodu mezi ČLR, Indonésií a Společenstvím, která vyplynula z překládky kumarinu pocházejícího z ČLR a jeho dopravy přes Indonésii.
Malajsie
(21) Jelikož žádná malajská společnost nespolupracovala při šetření, závěry o vývozu z Malajsie do Společenství bylo nutno stanovit na základě dostupných údajů podle článku 18 základního nařízení.
Pro stanovení vývozních cen a objemů dovozu z Malajsie byly proto jako nejvhodnější dostupné použity údaje Eurostatu.
(22) Dovoz z Malajsie do Společenství započal v roce 2005, dosáhl úrovně 13 tun v roce 2005 a pak 23 tun během období šetření (což představuje 3,9 % spotřeby EU).
Ve stejném období čínský vývoz do Malajsie vzrostl z 23,6 tuny v roce 2004 na 43,76 tuny během období šetření.
(23) Vzhledem k chybějící spolupráci a nedostatku opačných důkazů je vyvozen závěr, že od roku 2005 do konce období šetření došlo ke změně struktury obchodu mezi ČLR, Malajsií a Společenstvím, která vyplynula z překládky kumarinu pocházejícího z ČLR a jeho dopravy přes Malajsii.
4. Nedostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod
Indonésie
(24) Vzhledem k chybějící spolupráci a nedostatku opačných důkazů je vyvozen závěr, že jelikož vývoz započal bezprostředně po zahájení předchozího šetření proti obcházení vůči Indii a Thajsku, souběžně se zvýšením čínského vývozu kumarinu do Indonésie, vyplynula změna struktury obchodu z existence antidumpingových opatření a nikoli z nějakého jiného dostatečného opodstatnění nebo hospodářského důvodu ve smyslu čl. 13 odst.
1 základního nařízení. V této souvislosti se rovněž konstatuje, že neexistuje žádný důkaz o skutečné výrobě kumarinu v Indonésii.
Malajsie
(25) Vzhledem k chybějící spolupráci a nedostatku opačných důkazů je vyvozen závěr, že jelikož vývoz započal v roce 2005, po rozšíření opatření na dovoz kumarinu zasílaného z Indie nebo Thajska, přičemž souběžně vzrostl čínský vývoz do Malajsie z 23,6 tuny v roce 2004 na 43,76 tuny v roce 2005, vyplynula změna struktury obchodu z existence antidumpingových opatření a nikoli z nějakého jiného dostatečného opodstatnění nebo hospodářského důvodu ve smyslu čl. 13 odst.
1 základního nařízení. V této souvislosti se rovněž konstatuje, že neexistuje žádný důkaz o skutečné výrobě kumarinu v Malajsii.
5. Znehodnocování nápravných účinků cla vzhledem k cenám nebo množství obdobných výrobků
Indonésie
(26) Na základě provedení výše uvedené analýzy obchodních toků bylo zjištěno, že změna ve struktuře dovozu Společenství souvisí se skutečností, že byla zavedena opatření proti dumpingu a obcházení.
Dovoz s původem deklarovaným v Indonésii se na trhu Společenství sice před rokem 2003 nevyskytl, avšak dosáhl 4 tun v roce 2003, vzrostl na 12,5 tuny v roce 2004, 15 tun v roce 2005 a na 10 tun během období šetření, což představuje 1,7 % spotřeby Společenství.
(27) Šetření odhalilo, že dovoz z Indonésie se uskutečňoval za ceny, které jsou nižší než vývozní cena dle původního šetření a výrazně nižší než původní běžná hodnota.
(28) Na základě výše uvedeného se vyvozuje závěr, že tato změna obchodních toků spolu s neobvykle nízkými cenami vývozu z Indonésie maří vyrovnávací účinky antidumpingových opatření, a to pokud jde o množství i ceny obdobných výrobků.
Malajsie
(29) Na základě provedení výše uvedené analýzy obchodních toků bylo zjištěno, že změna struktury obchodu souvisí se skutečností, že byla zavedena opatření proti dumpingu a obcházení.
Dovoz kumarinu do Společenství se sice před rokem 2005 nevyskytl, avšak dosáhl 13 tun v roce 2005 a 23 tun během období šetření.
(30) Šetření odhalilo, že dovoz z Malajsie se uskutečňoval za ceny, které jsou nižší než vývozní cena dle původního šetření a výrazně nižší než původní běžná hodnota.
(31) Na základě výše uvedeného se vyvozuje závěr, že tato změna obchodních toků spolu s neobvykle nízkými cenami vývozu z Malajsie maří vyrovnávací účinky antidumpingových opatření, a to pokud jde o množství i ceny obdobných výrobků.
6. Důkazy o dumpingu vzhledem k běžným hodnotám stanoveným dříve pro stejné nebo obdobné výrobky
Indonésie
(32) Pro určení toho, zda lze v období šetření nalézt důkazy existence dumpingu, pokud jde o vývoz kumarinu z Indonésie do Společenství, byly použity údaje Eurostatu podle článku 18 základního nařízení.
(33) Ustanovení čl. 13 odst. 1 základního nařízení vyžaduje důkazy o dumpingu, pokud jde o běžné hodnoty stanovené dříve pro stejné nebo obdobné výrobky.
(34) Aby se zajistilo spravedlivé srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny, formou úprav se přihlédlo k některým rozdílům, které ovlivňují ceny a srovnatelnost cen. Tyto úpravy podle čl.
2 odst. 10 základního nařízení se týkaly dopravného a pojistného a byly provedeny na základě dostupných údajů, tj. uvedených v žádosti, v souladu s článkem 18 základního nařízení.
2 odst. 11 a 12 základního nařízení ukázalo srovnání váženého průměru běžné hodnoty stanoveného při předchozím šetření s váženým průměrem vývozních cen za současné období šetření, vyjádřené jako procentní podíl cen CIF na hranice Společenství před proclením, že existuje dumping dovozu kumarinu do Společenství z Indonésie.
Dumpingové rozpětí, vyjádřené jako procentní podíl cen CIF na hranice Společenství před proclením, překračovalo úroveň 100 %.
Malajsie
(36) Pro určení toho, zda lze v období šetření nalézt důkazy existence dumpingu, pokud jde o vývoz kumarinu z Malajsie do Společenství, byly použity údaje Eurostatu podle článku 18 základního nařízení.
(37) Pro účely správného srovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou se formou úprav přihlédlo k některým rozdílům, které se promítly do cen a jejich srovnatelnosti. Tyto úpravy podle čl.
2 odst. 10 základního nařízení se týkaly dopravného a pojistného a byly provedeny na základě dostupných údajů, tj. uvedených v žádosti, v souladu s článkem 18 základního nařízení.
2 odst. 11 a 12 základního nařízení ukázalo srovnání váženého průměru běžné hodnoty stanoveného při předchozím šetření s váženým průměrem vývozních cen za současné období šetření, vyjádřené jako procentní podíl cen CIF na hranice Společenství před proclením, že existuje dumping dovozu kumarinu do Společenství z Malajsie.
Dumpingové rozpětí, vyjádřené jako procentní podíl cen CIF na hranice Společenství před proclením, překračovalo úroveň 100 %.
C. OPATŘENÍ
(39) S ohledem na výše uvedené poznatky o obcházení ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení je proto nutno stávající antidumpingová opatření na dovoz dotyčného výrobku pocházejícího z ČLR rozšířit na stejný výrobek zasílaný z Indonésie nebo Malajsie, bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Indonésie a Malajsie či nikoli.
(40) Jako rozšířené clo je třeba použít clo stanovené v čl. 1 odst. 2 původního nařízení.
(41) Podle čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 5 základního nařízení, které stanoví, že veškerá rozšířená opatření budou vůči dováženým výrobkům zavedena ode dne celní evidence, je třeba provádět výběr antidumpingového cla z dovozu kumarinu zasílaného z Indonésie nebo Malajsie, jenž vstoupil na území Společenství v rámci evidence uložené zahajovacím nařízením.
D. ŽÁDOSTI O VÝJIMKU
(42) Přestože v průběhu tohoto šetření nebyla zjištěna ani existence žádného skutečného výrobce kumarinu v Indonésii nebo Malajsii, ani se žádný takový výrobce nepřihlásil Komisi, dává se nicméně na vědomí novým výrobcům, kteří případně budou zvažovat předložení žádosti o udělení výjimky z rozšířeného antidumpingového opatření podle čl. 13 odst.
4 základního nařízení, že od nich bude vyžadováno vyplnění dotazníku, aby tak Komise měla možnost určit, zda lze výjimku opodstatnit. Výjimku tohoto druhu lze udělit po posouzení kupříkladu tržní situace dotyčného výrobku, výrobní kapacity a využívání kapacity, nákupu a prodeje a pravděpodobnosti přetrvávání praktik, pro něž neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod, jakož i důkazů o dumpingu.
Komise za obvyklých okolností provede inspekci na místě.
Žádost je nutno zaslat Komisi bez odkladu, spolu se všemi příslušnými údaji, zejména pokud jde o jakékoli změny činnosti společnosti v souvislosti s výrobou a prodejem.
(43) Dovozci mohou nadále využívat výhod výjimky z opatření tehdy, jestliže jejich dovoz pochází od vyvážejících výrobců, jimž byla taková výjimka udělena, a to v souladu s čl. 13 odst. 4 základního nařízení.
(44) Jestliže bude pro výjimku existovat opodstatnění, Rada toto nařízení příslušným způsobem pozmění.
Následně pak bude každá udělená výjimka Komisí sledována, aby bylo zajištěno dodržování stanovených podmínek výjimky.
E. ŘÍZENÍ
(45) Zúčastněným stranám byly podány informace o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě dospěla Rada k závěru rozšířit platná konečná antidumpingová opatření, a byla jim poskytnuta možnost, aby vyjádřily své připomínky a požádaly o slyšení.
Žádné připomínky, které by svou povahou mohly vést ke změně uvedených závěrů, nebyly obdrženy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 769/2002 z dovozu kumarinu pocházejícího z Čínské lidové republiky, zařazeného pod kód KN ex29322100, se tímto rozšiřuje na dovoz kumarinu zařazeného pod kód KN ex29322100, zasílaného z Indonésie nebo Malajsie, bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Indonésie a Malajsie, či nikoli (kód TARIC 2932210016).
2. Clo rozšířené odstavcem 1 se bude vybírat z dovozu evidovaného v souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 499/2006 a čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 5 nařízení (ES) č. 384/96.
3. Použijí se platná ustanovení o clech.
Článek 2
1. Žádosti o osvobození od cla rozšířeného podle článku 1 se podávají písemně v jednom z úředních jazyků Evropské unie a musí být podepsány osobou, která je zmocněna k zastupování žadatele.
Žádost musí být zaslána na adresu:
European Commission
Directorate-General for Trade
Directorate B
Office: J-79 05/17
B-1049 Brussels
Fax: (32-2) 295 65 05.
2. V souladu s čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 384/96 se Rada může rozhodnout, že ze cla rozšířeného článkem 1 udělí výjimku, a to v případě dovozu, při kterém nedochází k obcházení antidumpingových opatření uložených nařízením (ES) č. 769/2002.
Článek 3
Celním orgánům se nařizuje přerušit evidenci dovozu výrobků stanovených v souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 499/2006.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1651/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření týkající se dovozu jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. STÁVAJÍCÍ OPATŘENÍ
(1) V současnosti jsou platným opatřením konečná antidumpingová cla uložená na dovoz jízdních kol pocházejících, mimo jiné, z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR") nařízením Rady (ES) č. 1524/2000 [2] (dále jen "původní nařízení").
2. SOUČASNÉ ŠETŘENÍ
(2) Dne 10. ledna 2006 zahájila Komise oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie [3] z vlastního podnětu šetření podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení. Tento prozatímní přezkum je omezen pouze na zkoumání aspektů dumpingu ve vztahu k jednomu vyvážejícímu výrobci jízdních kol, společnosti Giant China Co. Ltd. (dále jen "Giant China" nebo "společnost").
(3) Komise měla k dispozici dostatečné přímé důkazy, že okolnosti, na jejichž základě byla stávající opatření zavedena, se změnily a že tyto změny jsou trvalé povahy.
Z informací, které má Komise k dispozici, vyplývalo, že u společnosti platí podmínky tržního hospodářství, což dokazuje skutečnost, že společnost zřejmě splňuje podmínky stanovené v čl. 2 odst.
(4) Částečný prozatímní přezkum byl proto zahájen s cílem zjistit, zda společnost působí v podmínkách tržního hospodářství podle definice v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení nebo případně zda společnost splňuje podmínky pro uložení individuálního cla stanoveného podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení, a pokud ano, pak stanovit u této společnosti individuální dumpingové rozpětí a, bude-li zjištěn dumping, úroveň cla, které by se mělo na její dovozy dotčeného výrobku do Společenství vztahovat.
3. POSTUP
(5) Komise o zahájení šetření oficiálně informovala společnost Giant China, výrobní odvětví Společenství a orgány ČLR.
Zúčastněným stranám byla poskytnuta možnost, aby ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení sdělily písemně své připomínky a požádaly o slyšení.
(6) Aby mohla společnost předložit žádost o zacházení jako v tržním hospodářství výrobce působícího v tržním hospodářství nebo žádost o individuální zacházení, zaslala Komise společnosti a orgánům ČLR formuláře žádosti. Následně byly přijaty od společnosti Giant China a od společnosti s ní spojené žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství.
(7) V prostorách společnosti Giant China a společnosti s ní spojené, Giant Chengdu Co. Ltd., byla provedena inspekce na místě.
4. DOTČENÝ VÝROBEK
(8) Dotčeným výrobkem jsou podle definice v článku 1 původního nařízení jízdní a jiná kola (včetně dodávkových tříkolek, avšak s výjimkou jednokolek), bez motoru, pocházející z ČLR (dále jen "dotčený výrobek"), v současnosti pod kódy KN ex87120010, 87120030 a ex87120080.
5. OBDOBÍ ŠETŘENÍ
(9) Šetření se týkalo období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005.
6. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
(10) Během šetření se zjistilo, že společnost byla ve spojení s jiným výrobcem dotčeného výrobku v ČLR, který však ve lhůtě uvedené v oznámení o zahájení neodpověděl na formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství.
(11) Je třeba poznamenat, že obvyklým postupem Komise je zjišťovat, zda podmínky pro zacházení jako v tržním hospodářství splňuje celá skupina společností, které jsou ve spojení.
To se považuje za nezbytné proto, aby se zabránilo stavu, kdy by prodeje skupiny společností byly v případě uložení opatření zasílány prostřednictvím jedné společnosti ze skupiny spojených společností.
Proto v případech, kdy dceřiná společnost nebo jiná společnost ve spojení je výrobcem nebo prodejcem dotčeného výrobku, musejí formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství vyplnit všechny společnosti ve spojení, aby bylo možné posoudit, zda rovněž splňují podmínky uvedené v čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. Proto pokud společnost neodpoví, nelze zjistit, zda skupina jako celek splňuje všechny podmínky pro zacházení jako v tržním hospodářství.
(12) Nebylo možné ani stanovit, zda společnost splňuje podmínky čl. 9 odst. 5 základního nařízení, neboť dostupné údaje to neumožnily.
(13) Komise výše uvedené závěry sdělila společnosti.
Společnost oznámila svůj záměr v tomto přezkumném řízení nadále nespolupracovat.
7. ZASTAVENÍ ŘÍZENÍ
(14) S ohledem na výše uvedené skutečnosti se dospělo k závěru, že částečný prozatímní přezkum týkající se dovozu dotčeného výrobku vyráběného společností Giant China do Společenství by měl být zastaven a opatření uvedená v 1. bodu odůvodnění by měla být zachována,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96, pokud jde o antidumpingová opatření použitelná na dovozy jízdních kol vyráběných společností Giant China Co. Ltd. pocházejících z Čínské lidové republiky uložená nařízením (ES) č. 1524/2000, naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1095/2005, se zastavuje.
2. V současnosti platná antidumpingová opatření týkající se společnosti Giant China Co. Ltd. se zachovají.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1652/2006
ze dne 7. listopadu 2006
o zastavení přezkumu, pro nového vývozce, nařízení (ES) č. 428/2005 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozů polyesterových střižových vláken pocházejících mimo jiné z Čínské lidové republiky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. PLATNÁ OPATŘENÍ
(1) Současná platná opatření, která se vztahují na dovozy polyesterových střižových vláken pocházejících z Čínské lidové republiky (ČLR) do Společenství, představují konečná antidumpingová cla uložená nařízením Rady (ES) č. 428/2005 [2].
2. SOUČASNÉ ŠETŘENÍ
2.1. Žádost o přezkum
(2) Po uložení konečných antidumpingových cel na dovozy polyesterových střižových vláken pocházejících z ČLR obdržela Komise žádost od čínské společnosti Huvis Sichuan ("žádající společnost") o zahájení přezkumu, pro "nového vývozce", nařízení (ES) č. 428/2005 podle čl. 11 odst. 4 základního nařízení.
(3) Žádající společnost tvrdila, že nevyvážela dotčený výrobek do Společenství v období šetření, z něhož vycházela antidumpingová opatření, tj. od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2003 ("období původního šetření"), a že nebyla ve spojení s žádným z vyvážejících výrobců polyesterových střižových vláken v ČLR, na něž se vztahují platná antidumpingová opatření.
Navíc žádající společnost tvrdila, že začala polyesterová střižová vlákna vyvážet do Společenství po ukončení období původního šetření.
2.2. Zahájení přezkumu pro "nového vývozce"
(4) Komise prošetřila evidentní důkazy předložené žádající společností a dospěla k závěru, že jsou dostačujícím zdůvodněním pro zahájení přezkumu podle čl. 11 odst. 4 základního nařízení. Po konzultaci s poradním výborem a poté, co dané výrobní odvětví Společenství dostalo příležitost předložit připomínky, zahájila Komise prostřednictvím nařízení (ES) č. 342/2006 [3] přezkum nařízení (ES) č. 428/2005 s ohledem na uvedenou žádající společnost a zahájila šetření.
(5) Podle článku 2 nařízení (ES) č. 342/2006 bylo zrušeno antidumpingové clo ve výši 49,7 % uložené nařízením (ES) č. 428/2005 na dovozy polyesterových střižových vláken vyráběných mimo jiné žádající společností. Zároveň v souladu s čl. 14 odst. 5 základního nařízení byly celní orgány vyzvány, aby přijaly vhodná opatření k zavedení celní evidence dovozu polyesterových střižových vláken vyráběných žádající společností.
2.3. Dotčený výrobek
(6) Výrobek dotčený současným přezkumem je tentýž výrobek jako v šetření, které vedlo k uložení opatření platných pro dovozy polyesterových střižových vláken pocházejících mimo jiné z ČLR ("původní šetření"), tj. polyesterová střižová vlákna, nemykaná, nečesaná ani jinak nezpracovaná pro spřádání, pocházející z Čínské lidové republiky, která je v současné době možno zařadit do kódu KN 55032000.
2.4. Dotčené strany
(7) Komise oficiálně informovala dané výrobní odvětví Společenství, žádající společnost a zástupce vyvážející země o zahájení přezkumu.
Zúčastněné strany dostaly možnost vyjádřit své názory písemně i ústně.
(8) Útvary Komise také zaslaly žádající společnosti formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a dotazník a obdržely odpovědi ve lhůtě pro tento účel stanovené.
2.5. Období šetření
(9) Šetření dumpingu pokrývalo období od 1. října 2004 do 31. prosince 2005 ("období šetření").
3. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
3.1. Uznání za "nového vývozce"
(10) Na základě šetření bylo zjištěno, že žádající společnost zahájila výrobu v říjnu 2004, tj. po období původního šetření, a v této době dotčený výrobek nevyvážela.
Proto byl učiněn závěr, že žádající společnost splnila požadavek první věty čl. 11 odst.
(11) Bylo však také zjištěno, že žádající společnost byla ve spojení s čínským výrobcem částečně vlastněným státem, který v původním období šetření vyráběl dotčený výrobek, ale který v té době nespolupracoval. Vzhledem k tomu, že čínský výrobce ve spojení podléhal platnému konečnému antidumpingovému clu, bylo zjištěno, že kritérium obsažené v druhé větě čl.
11 odst. 4 základního nařízení, které stanoví, že by měl nový vývozce nebo výrobce prokázat, že není ve spojení s žádným z vývozců nebo výrobců ve vyvážející zemi, jehož výrobky podléhají antidumpingovým opatřením, nebylo splněno.
(12) Žádající společnost argumentovala tím, že uvedený výrobce ve spojení během období původního šetření dotčený výrobek do Společenství nevyvážel.
Na podporu tohoto argumentu poskytla žádající společnost auditované účetnictví výrobce ve spojení za období 2002 až 2004, které podle žádající společnosti neobsahovalo žádný náznak prodeje na vývoz během období původního šetření.
(13) Avšak důkazy předložené žádající společností neprokázaly, že výrobce ve spojení skutečně dotčený výrobek v původním období šetření nevyvážel.
Ve skutečnosti je v auditovaném účetnictví pouze uvedeno, že nedocházelo k vývozu výrobků dané komodity, aniž by byl definován přesný význam výrazu výrobky dané komodity, tj. zvláště zda byl dotčený výrobek považován za "výrobek dané komodity".
V této souvislosti se poznamenává, že výrobce ve spojení také vyrábí výrobky jiné než dotčený výrobek.
Navíc je třeba poznamenat, že kromě předložení svého auditovaného účetnictví výrobce ve spojení v průběhu současného šetření nespolupracoval, a proto nelze informaci poskytnutou touto společností ověřit.
V důsledku toho nebyly k dispozici žádné důkazy prokazující, že byl veškerý prodej tuzemským zákazníkům, například obchodníkům, v období původního šetření skutečně určen pro tuzemský trh a nikoli plánován ve skutečnosti pro vývoz do Společenství.
Proto nebylo možno stanovit, zda v průběhu původního období šetření docházelo k prodeji na vývoz, či nikoli.
(14) Po zveřejnění výsledků šetření prohlásila žádající společnost, že vysvětlení ohledně auditovaného účetnictví mělo být požadováno dříve a v každém případě před zveřejněním informací o výsledcích šetření.
V tomto ohledu se poznamenává, že čínský výrobce ve spojení byl požádán, aby poskytl informace, byl upozorněn, že požadavek nesplnil, a požádán o spolupráci v současném řízení, což odmítl.
Proto vycházela zjištění o společnosti v souladu s článkem 18 základního nařízení z dostupných údajů.
Za těchto okolností byly všechny žádosti o další informace po uplynutí platné lhůty považovány za nepřiměřené a diskriminační s ohledem na běžný postup orgánů Společenství ve vztahu k nespolupracujícím stranám.
Poznamenává se, že zjištění byla v každém případě žádající společnosti sdělena a byla jí poskytnuta dostatečná možnost, aby k těmto zjištěním předložila připomínky.
(15) V každém případě argument, že výrobce ve spojení vyvážel či nevyvážel do Společenství, je irelevantní, protože, jak je zmíněno výše ve 13. bodě odůvodnění a naznačeno v 18. až 31. bodě odůvodnění níže, výrobce ve spojení v tomto přezkumu nespolupracoval, a proto Komise nemohla stanovit, zda daný hospodářský subjekt skládající se ze žádající společnosti a výrobce ve spojení splnil požadavky pro to, aby mohl být považován za společnost fungující za podmínek tržního hospodářství.
3.2. Zacházení jako v tržním hospodářství
(16) V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení se při antidumpingovém šetření týkajícím se dovozů pocházejících z ČLR určí běžná hodnota v souladu s odstavci 1 až 6 uvedeného článku pro výrobce, u nichž bylo zjištěno, že splnili kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, tj. kde bylo prokázáno, že při výrobě a prodeji obdobného výrobku převládají podmínky tržního hospodářství. Tato kritéria jsou souhrnně uvedena níže:
- podnikatelská rozhodnutí jsou činěna na základě tržních signálů a bez významných zásahů státu a náklady odrážejí tržní hodnoty,
- firmy mají jeden úplný soubor základního účetnictví, který je prověřován nezávislými auditory v souladu s mezinárodními účetními standardy a používán ve všech oblastech,
- nedochází k žádným zkreslením způsobeným bývalým systémem netržního hospodářství,
- právní předpisy o úpadku a o vlastnictví zajišťují stabilitu a právní jistotu,
- směny měn se provádějí podle tržních kursů.
(17) Žádající společnost požádala o zacházení jako v tržním hospodářství podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení a byla vyzvána, aby vyplnila formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství.
(18) Jak bylo uvedeno výše v 11. bodě odůvodnění, bylo šetřením zjištěno, že žádající společnost byla ve spojení s jiným výrobcem dotčeného výrobku se sídlem v Číně.
Ačkoliv byl tento výrobce ve spojení požádán, aby vyplnil samostatný formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství, neučinil tak.
(19) Je třeba poznamenat, že Komise důsledně postupuje tak, že prošetří, zda skupina společností ve spojení splňuje jako celek podmínky pro zacházení jako v tržním hospodářství.
To je považováno za nezbytné pro zabránění tomu, aby skupina společností používala jednu ze společností ve spojení ve skupině jako prodejní kanál, pokud by byla uložena příslušná opatření.
Proto v případě, že nějaká dceřiná či jiná společnost ve spojení je výrobcem a/nebo prodejcem dotčeného výrobku, všechny takové společnosti ve spojení musí vyplnit formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství, aby bylo možno prošetřit, zda i tyto společnosti splňují kritéria v čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. Proto v důsledku nesplnění tohoto požadavku nelze stanovit, zda uvedená skupina jako celek splňuje podmínky pro zacházení jako v tržním hospodářství.
(20) Komise ihned informovala žádající společnost, že neobdržela odpověď od výrobce ve spojení, a nemohla proto prošetřit, zda daná společnost funguje za podmínek tržního hospodářství.
(21) Žádající společnost argumentovala, že obě společnosti jsou konkurenty na tuzemském trhu a nejsou "v dobrých vztazích".
Navíc bylo argumentováno tím, že společnost ve spojení odmítla poskytnout důvěrné informace pro účely tohoto šetření, neboť se obávala, že by tím mohla zvýhodnit tržní postavení svého konkurenta, tj. žádající společnosti.
(22) K tomu se poznamenává, že v souladu s článkem 19 základního nařízení mohl výrobce ve spojení požádat o zachování důvěrnosti požadovaných předkládaných informací, pokud měl nějaké obavy ohledně vyzrazení důvěrných obchodních údajů konkurentům.
Výrobce ve spojení se však rozhodl nepředložit požadované informace, aniž by požádal o důvěrné zacházení s nimi.
Proto musel být tento argument žádající společnosti zamítnut.
(23) Žádající společnost též argumentovala, že její podnikatelská rozhodnutí nemůže výrobce ve spojení ovlivnit.
Kromě toho, že tento argument nebyl podložen žádnými důkazy, je irelevantní také z toho důvodu, jak bylo vysvětleno výše, že zacházení jako v tržním hospodářství by mělo být v každém případě žádající společnosti odepřeno, pokud společnost s ní ve spojení nevyplní formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a nesplní podmínky pro zacházení jako v tržním hospodářství. Navíc, i když by podstata tvrzení měla být prošetřena, poznamenává se, že dostupné údaje v tomto případě naznačovaly v rozporu s tvrzením žádající společnosti, že výrobce ve spojení, který má jednoho člena v představenstvu žádající společnosti, měl vliv na rozhodování žádající společnosti.
Výrobce ve spojení může blokovat rozhodnutí společnosti týkající se dodatků ke stanovám, zrušení společného podniku, změn základního jmění nebo fúze společnosti s jinými organizacemi či jejího rozdělení, neboť tato rozhodnutí vyžadují jednomyslnost.
Navíc účelem společného podniku žádající společnosti a výrobce ve spojení bylo, jak stanoví kapitola 5 smlouvy o společném podniku, dosažení "konkurenceschopnosti z hlediska kvality a ceny pro světový trh", "výroba a prodej polyesterových střižových vláken" a "dovoz a vývoz výrobků a surovin souvisejících s polyesterovými střižovými vlákny", což naznačuje, že obě společnosti by skutečně spolupracovaly a přinejmenším přizpůsobovaly svá rozhodnutí, aby maximálně posílily své postavení na světovém trhu.
Proto musel být tento argument žádající společnosti zamítnut.
(24) Následně po poskytnutí informací žádající společnost znovu zdůraznila, že čínský výrobce ve spojení má pouze malý nebo okrajový vliv na její podnikatelská rozhodnutí, neboť jeho souhlas je požadován pouze při rozhodování týkajícím se existence společnosti, tj. například při rozhodování o investicích čínského vývozce ve spojení, zatímco o podnikatelské činnosti se rozhoduje v souladu s celkovou strategií jejího hlavního akcionáře, kde uvedený čínský výrobce nemá žádný vliv.
Navíc by čínský výrobce ve spojení nebyl zapojen do vedení společnosti.
(25) Žádající společnost dále argumentovala, že rozhodnutí zamítnout její žádost o zacházení jako v tržním hospodářství pouze z důvodu nedostatečné spolupráce čínského výrobce ve spojení by bylo neoprávněné, protože základem tohoto vztahu je pouze technický požadavek, který nemá pro žádající společnost žádný praktický význam.
Byl též vznesen argument, že společnost není ve spojení s žádným z čínských výrobců vyvážejících polyesterová střižová vlákna podléhajících platným antidumpingovým opatřením, neboť společnost ve spojení nevyvážela v průběhu období původního šetření výrobky do Společenství, a tedy nemohla spolupracovat při původním šetření a žádat o individuální clo.
(26) Jak bylo naznačeno výše ve 23. bodě odůvodnění, možnost, že by mohla čínská společnost ve spojení mít významný vliv na obchodní operace žádající společnosti, nelze považovat za zanedbatelnou nebo okrajovou.
Naopak, takovýto vliv se týká rozhodujících aspektů, jak je popsáno v uvedeném bodě odůvodnění.
Vzhledem k tomu, že čínská společnost ve spojení při tomto šetření nespolupracovala, nemohla Komise rovněž stanovit, zda tato společnost v průběhu období původního šetření nevyvážela výrobky do Společenství, jak bylo tvrzeno.
Připomínky předložené žádající společností neobsahovaly žádný základ, na němž by mohly být závěry uvedené ve 13. bodě odůvodnění přezkoumány.
V každém případě skutečnost, že společnost ve spojení nemohla v průběhu původního šetření požádat o zacházení jako v tržním hospodářství nebo o individuální zacházení, neruší platnost skutečnosti, že tato společnost podléhá platným opatřením, tj. zbytkovému clu.
(27) Na závěr bylo v obecnější rovině prohlášeno, že hlavní prvky skutkové podstaty, na jejichž základě bylo rozhodnuto zamítnout žádost žádající společnosti o zacházení jako v tržním hospodářství (tj. vztah s čínským výrobcem ve spojení), byly známy Komisi již před zahájením šetření.
(28) V tomto ohledu se poznamenává, že hlavním důvodem pro zamítnutí žádosti žádající společnosti o zacházení jako v tržním hospodářství, jak je stanoveno ve 13. a 23. bodě odůvodnění výše a v 31. bodě odůvodnění níže, nebyla existence čínského výrobce ve spojení jako takového, ale jeho nedostatečná spolupráce, a tedy nemožnost stanovit mimo jiné, jaký měl stát skutečný vliv na podnikatelská rozhodnutí žádající strany a zda výrobce ve spojení skutečně nevyvážel výrobky v průběhu období původního šetření, jak bylo tvrzeno.
(29) Proto byly žádosti žádající společnosti zamítnuty.
(30) Navíc nemohlo být prověřeno případné narušení způsobené bývalým systémem netržního hospodářství.
Výrobce ve spojení částečně vlastněný státem totiž vložil do základního jmění žádající společnosti práva k užívání pozemků.
V důsledku nedostatečné spolupráce s výrobcem ve spojení nebylo možno učinit závěr, že k takovému narušení nedošlo.
(31) Z hlediska výše uvedených skutečností a vzhledem k tomu, že výrobce ve spojení se žádající společností nepodal řádně doložený formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství, nemohla Komise učinit závěr ohledně toho, zda skupina společností, tj. žádající společnost a výrobce s ní ve spojení, splnila kritéria pro zacházení jako v tržním hospodářství.
3.3. Individuální zacházení
(32) Podle čl. 2 odst. 7 základního nařízení se případně stanoví celostátní clo pro země spadající pod tento článek, s výjimkou případů, kdy jsou společnosti schopny prokázat, že splňují všechna kritéria pro individuální zacházení uvedená v čl. 9 odst. 5 základního nařízení.
(33) Žádající společnost žádala kromě zacházení jako v tržním hospodářství také o individuální zacházení pro případ, že by jí zacházení jako v tržním hospodářství nebylo přiznáno.
Jak bylo popsáno výše v 11. bodě odůvodnění, je žádající společnost ve spojení s výrobcem polyesterových střižových vláken částečně vlastněným státem.
Vzhledem k tomu, že výrobce ve spojení při tomto šetření nespolupracoval, nemohly útvary Komise učinit závěr, zda nedochází k žádným takovým zásahům státu, které by umožňovaly obcházení příslušných opatření.
Proto byl učiněn závěr, že žádající společnosti nelze individuální zacházení poskytnout.
(34) Žádající společnost prohlásila, že v daném případě by pravděpodobně nedocházelo k obcházení příslušných opatření, neboť obě společnosti jsou ve vzájemném konkurenčním vztahu, a výrobce ve spojení by tedy nikdy neuvažoval o využití žádající společnosti jako kanálu pro vývoz jakýchkoli svých výrobků do Společenství.
(35) Je třeba poznamenat, že vzhledem k tomu, že jsou obě společnosti ve spojení, je těžké předvídat chování výrobce ve spojení.
Navíc, jak již bylo také zmíněno výše ve 23. bodě odůvodnění, bylo cílem společného podniku uvedených dvou společností maximální posílení postavení obou společností na světovém trhu.
Riziko obcházení opatření vyplývající z toho, že jedna společnost těží z nižšího dumpingového rozpětí ve srovnání s jinou společností, bylo proto posouzeno jako bezprostředně aktuální.
Žádající společnost nepředložila informace, které by prokázaly, že by toto riziko obcházení příslušných opatření mohlo být dostatečně vyloučeno.
(36) Žádající společnost napadla rozhodnutí zamítnout žádost o individuální zacházení s tím, že možnost obcházení příslušných opatření by měla být řešena na základě zahájení šetření v souladu s článkem 13 základního nařízení a že nic v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení neukládá společnostem se sídlem v Číně břemeno předložení důkazů ohledně toho, že nebudou obcházet antidumpingová opatření.
(37) V tomto ohledu se poznamenává, že čl. 9 odst. 5 druhý pododstavec základního nařízení jednoznačně uvádí podmínky pro stanovení individuálního cla, pokud platí čl. 2 odst. 7 písm. a), který se na tento případ vztahuje, neboť nemohl být učiněn závěr, že žádající společnost splnila kritéria čl. 2 odst. 7 písm. c). Zejména čl. 9 odst. 5 písm. e) základního nařízení stanoví, že by státní intervence neměla být takového rozsahu, aby umožňovala obcházení příslušných opatření. Jak již bylo naznačeno výše ve 35. bodě odůvodnění, vzhledem k nedostatečné spolupráci jedné ze společností ve spojení nebylo možno učinit závěr, že byly splněny podmínky pro individuální zacházení.
(38) Proto byl učiněn závěr, že by žádající společnosti nemělo být poskytnuto individuální zacházení.
4. ZÁVĚR
(39) Účelem tohoto přezkumu bylo stanovit individuální dumpingové rozpětí žádající společnosti, které se údajně lišilo od současného zbytkového rozpětí platného pro dovozy dotčeného výrobku z ČLR.
Žádost byla založena hlavně na tvrzení, že žádající společnost splnila kritéria pro zacházení jako v tržním hospodářství.
(40) Vzhledem k tomu, že na základě šetření byl učiněn závěr, že v důsledku nedostatečné spolupráce výrobce ve spojení s žádající společností nebylo této společnosti přiznáno zacházení jako v tržním hospodářství ani individuální zacházení, nemohla Komise stanovit, zda se individuální dumpingové rozpětí žádající společnosti skutečně lišilo od zbytkového dumpingového rozpětí stanoveného na základě původního šetření.
Proto by měla být žádost žádající společnosti zamítnuta a přezkum pro nového vývozce zastaven.
Zbytkové antidumpingové clo zjištěné v průběhu původního šetření, tj. 49,7 %, by mělo být proto zachováno.
5. ZPĚTNÉ ULOŽENÍ ANTIDUMPINGOVÉHO CLA
(41) Z hlediska výše uvedených zjištění bude antidumpingové clo týkající se žádající společnosti uloženo zpětně na dovozy dotčeného výrobku, které podléhají celní evidenci podle článku 3 nařízení (ES) č. 342/2006.
6. POSKYTOVÁNÍ INFORMACÍ
(42) Všechny dotčené strany byly informovány o podstatných skutečnostech a důvodech, které vedly k výše uvedeným závěrům, a byly vyzvány k předložení připomínek v souladu s článkem 20 základního nařízení.
Připomínky jednotlivých stran byly přiměřeně vzaty v úvahu.
(43) Tento přezkum nemá dopad na datum, kdy v souladu s čl. 11 odst. 2 základního nařízení skončí platnost opatření uložených nařízením (ES) č. 428/2005, ve znění nařízení (ES) č. 1333/2005,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Přezkum pro nového vývozce zahájený nařízením (ES) č. 342/2006 se zastavuje.
2. Antidumpingové clo vztahující se podle článku 1 nařízení (ES) č. 428/2005 na "všechny ostatní společnosti" v Čínské lidové republice se ukládá s účinkem od 26. února 2006 na dovozy syntetických polyesterových střižových vláken, které byly v celní evidenci podle článku 3 nařízení (ES) č. 342/2006.
3. Celní orgány se vyzývají, aby ukončily celní evidenci dovozu dotčeného výrobku pocházejícího z Čínské lidové republiky, vyráběného společností Huvis Sichuan a prodávaného na vývoz do Společenství.
4. Není-li uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1653/2006
ze dne 9. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1654/2006
ze dne 9. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro bílý a surový cukr vyvážený v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení (ES) č. 318/2006.
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1655/2006
ze dne 9. listopadu 2006,
kterým se stanoví maximální výše vývozních náhrad pro bílý cukr v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 958/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec a čl. 33 odst. 2 třetí pododstavec písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 958 ze dne 28. června 2006 o stálém nabídkovém řízení v rámci hospodářského roku 2006/07 na stanovení vývozních náhrad bílého cukru [2] požaduje vyhlášení dílčích nabídkových řízení.
(2) Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 a po přezkoumání nabídek podaných v rámci dílčího nabídkového řízení, které končí dne 9. listopadu 2006, je vhodné stanovit maximální výši vývozních náhrad pro uvedené dílčí nabídkové řízení.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro dílčí nabídkové řízení, které končí dne 9. listopadu 2006, je maximální výše vývozních náhrad pro produkt uvedený v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 stanovena na 25,414 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1656/2006
ze dne 9. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro produkty zpracované z obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 a článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Na základě článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003 musí být náhrady stanoveny se zřetelem na situaci a na vývojové perspektivy, jednak co se týče dostupného množství obilovin, rýže a zlomkové rýže a jejich ceny na trhu Společenství, a také co se týče cen obilovin, rýže, zlomkové rýže a produktů z obilovin na světovém trhu.
Na základě týchž článků je rovněž důležité zajistit vyváženou situaci a přirozený vývoj cen a obchodu na trzích s obilovinami a rýží.
Zároveň je třeba vzít v úvahu ekonomický aspekt zamýšlených vývozů a potřebu vyhnout se narušení trhu Společenství.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 1518/95 [3] o dovozním a vývozním režimu produktů zpracovaných z obilovin a rýže, stanovuje v článku 4 zvláštní kritéria, která je třeba vzít v úvahu pro výpočet náhrady pro tyto produkty.
(4) Přidělenou náhradu pro určité zpracované produkty je třeba odstupňovat podle obsahu popelovin, surových vláken, slupek, bílkovin, tuků nebo škrobu; tento obsah je dobrým ukazatelem množství základního produktu skutečně obsaženého ve zpracovaném produktu.
(5) U hlíz manioku a jiných kořenových plodin a tropických hlízovitých plodin, jakož i jejich mouček, nyní ekonomický aspekt případných vývozů, zejména vzhledem k povaze a původu těchto produktů, nevyžaduje stanovení vývozních náhrad.
U některých produktů zpracovaných z obilovin se nyní vzhledem k malému podílu Společenství na světovém trhu nevyžaduje stanovení vývozní náhrady.
(6) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky některých trhů mohou mít za následek potřebu rozlišit náhradu poskytovanou pro určité produkty podle jejich místa určení.
(7) Náhradu je třeba stanovovat jednou za měsíc, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(8) Některé produkty zpracované z kukuřice mohou projít tepelným zpracováním, což by mohlo vést k tomu, že by byla poskytnuta náhrada, která neodpovídá kvalitě produktu.
Je tedy nutné upřesnit, že se na tyto produkty, které obsahují předželatinovaný škrob, možnost poskytnutí vývozní náhrady nevztahuje.
(9) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1518/95 se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1657/2006
ze dne 9. listopadu 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů z obilovin a rýže vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1785/2003 stanoví, že rozdíly mezi kurzy a cenami na světovém trhu a cenami uvnitř Společenství produktů uvedených v článku 1 každého z uvedených nařízení mohou být pokryty vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady použitelná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, podle případu.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) Závazky přijaté ohledně náhrad, které mohou být poskytovány při vývozu zemědělských produktů obsažených ve zboží, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mohly být ohroženy stanovením vysokých sazeb náhrad předem.
V takových situacích je tudíž nezbytné přijmout preventivní opatření, aniž by tím však bylo znemožněno uzavírání dlouhodobých smluv.
Opatřením, které umožňuje splnit tyto různé cíle, je stanovení zvláštní sazby náhrady pro stanovení náhrad předem.
(5) S ohledem na dohodu mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými ohledně vývozů těstovinových výrobků ze Společenství do Spojených států, schválenou rozhodnutím Rady 87/482/EHS [4], je nutné rozlišovat náhradu pro zboží kódů KN 19021100 a 190219 podle jejich místa určení.
(6) Podle čl. 15 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1043/2005 musí být pro dotčený základní produkt stanovena snížená sazba vývozní náhrady s ohledem na výši produkční náhrady podle nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 [5], která se použije během předpokládaného období výroby zboží.
(7) Lihoviny se považují za méně závislé na ceně obilovin používaných na jejich výrobu.
Protokol 19 aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že musejí být přijata nezbytná opatření s cílem usnadnit používání obilovin Společenství při výrobě lihovin vyráběných z obilovin.
Je proto nezbytné přizpůsobit sazbu náhrady použitelnou pro obiloviny vyvážené ve formě lihovin.
(8) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a článku 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v článku nařízení (ES) č. 1785/2003 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, se stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1658/2006
ze dne 9. listopadu 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů v odvětví cukru vyváženého ve formě zboží, na než se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 písm. a) a odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sazby náhrad použitelné od 29. září 2006 pro produkty uvedené v příloze, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1433/2006 [2].
(2) Z uplatnění pravidel a kritérií uvedených v nařízení (ES) č. 1433/2006 na údaje, které má Komise v současnosti k dispozici, vyplývá, že nyní uplatňované vývozní náhrady by měly být pozměněny podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad stanovené nařízením (ES) č. 1433/2006 se pozměňují podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1659/2006
ze dne 9. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro sirupy a některé další cukerné produkty vyvážené v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c), d) a g) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2].
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky podle přílohy tohoto nařízení, za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Aby byly produkty způsobilé pro poskytnutí náhrady podle odstavce 1, musí splňovat příslušné požadavky uvedené v článcích 3 a 4 nařízení (ES) č. 951/2006.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1660/2006
ze dne 9. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 3. do 9. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1661/2006
ze dne 9. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 3. do 9. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1662/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [1], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pokud se na provozovatele potravinářských podniků vztahují ustanovení přílohy III nařízení (ES) č. 853/2004, měli by zajistit, aby byl každý produkt živočišného původu opatřen identifikačním označením podle ustanovení přílohy II oddílu I uvedeného nařízení.
Produkty živočišného původu by neměly být opatřeny více než jedním identifikačním označením, pokud tak není výslovně uvedeno z důvodů kontroly.
(2) Oddíl I přílohy III nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví pravidla pro produkci masa z domácích kopytníků a jeho uvádění na trh.
Kapitola IV bod 8 uvedeného oddílu stanoví výjimky z pravidla úplného stažení z kůže jatečně upravených těl a jiných částí těla určených k lidské spotřebě.
Tyto výjimky je třeba rozšířit o mulec a pysky skotu, pokud splňují stejné podmínky, jako jsou ty, které se vztahují na hlavy ovcí a koz.
(3) Mandle slouží jako filtr všech škodlivých látek, které se dostávají do ústní dutiny zvířat, a měly by být z hygienických a bezpečnostních důvodů během porážky domácích kopytníků odstraněny.
Jelikož požadavek na povinné odstranění mandlí u prasat domácích byl neúmyslně opomenut, je třeba jej vložit.
(4) Oddíl VIII přílohy III nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví požadavky týkající se produkce produktů rybolovu určených k lidské spotřebě a jejich uvádění na trh.
Definice produktů rybolovu zahrnuje rovněž rybí tuk. Měly by proto být stanoveny zvláštní požadavky pro produkci rybího tuku určeného k lidské spotřebě a jeho uvádění na trh.
Měla by být rovněž přijata přechodná opatření, která by umožnila zařízením ve třetích zemích, aby se přizpůsobily nové situaci.
(5) Mlezivo se považuje za produkt živočišného původu, ale není zahrnut do definice syrového mléka podle přílohy I nařízení (ES) č. 853/2004.
Mlezivo je produkováno podobným způsobem a může představovat podobné riziko pro lidské zdraví jako syrové mléko.
Pro produkci mleziva je proto nutné zavést zvláštní hygienická pravidla.
(6) Oddíl XV přílohy III nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví požadavky pro výrobu kolagenu.
Uvádí, že kolagen musí být vyráběn postupem, který zajišťuje, že surovina je zpracovávána postupem, který zahrnuje praní, úpravu pH kyselinou nebo zásadou, následně jedno nebo několikeré propláchnutí, filtraci a extruzi, nebo schváleným rovnocenným postupem.
Odlišný postup, v jehož důsledku vznikne hydrolyzovaný kolagen, který nemůže být extrudován, byl předán ke zhodnocení Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA).
Dne 26. ledna 2005 vydal EFSA stanovisko k bezpečnosti kolagenu a metodě zpracování použité při výrobě kolagenu.
Došel v něm k závěru, že výše uvedený výrobní postup zajišťuje ze zdravotního hlediska rovnocennou nebo větší bezpečnost kolagenu určeného k lidské spotřebě v porovnání s bezpečností dosaženou při uplatnění standardů uvedených v oddílu XV.
Podmínky pro výrobu kolagenu by proto měly být změněny.
(7) Nařízení (ES) č. 853/2004 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravní řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 853/2004 se mění takto:
1. Příloha II se mění v souladu s přílohou I k tomuto nařízení.
2. Příloha III se mění v souladu s přílohou II k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1663/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl. 17 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [2], je úkolem provozovatele potravinářského podniku, aby byly po vykonání prohlídky po porážce odstraněny mandle.
(2) Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví požadavky na produkci mleziva. Mlezivo by tedy mělo podléhat úředním kontrolám.
(3) Příloha VI nařízení (ES) č. 854/2004 stanoví obecné zásady, které je třeba dodržovat v případě osvědčení přikládaných při dovozu produktů živočišného původu ze třetích zemí.
Zejména vyžaduje, aby byla osvědčení vyhotovena alespoň v úředním jazyce odesílající třetí země a členského státu, v němž se provádí hraniční kontrola.
Z důvodu četných praktických a provozních problémů, které v důsledku tohoto dvojího požadavku vznikly, je vhodnější omezit tyto požadavky na základní povinnost vyhotovit osvědčení alespoň v úředním jazyce nebo úředních jazycích členského státu, v němž se provádí hraniční kontrola.
Vzhledem k zájmům odesílající třetí země v určitých situacích by však mělo být zachováno ustanovení, které odesílající třetí zemi dovoluje použít její úřední jazyk, jako možnost doplňující výše uvedenou zásadu.
Příloha VI by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(4) Nařízení (ES) č. 854/2004 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, IV a VI nařízení (ES) č. 854/2004 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1664/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2074/2005, pokud jde o prováděcí opatření pro některé produkty živočišného původu určené k lidské spotřebě, a zrušují některá prováděcí opatření
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [1], a zejména na články 9 a 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě [2], a zejména na článek 16 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat [3], a zejména na čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2074/2005 [4] stanoví prováděcí opatření k nařízením (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004.
(2) Příloha VI nařízení (ES) č. 2074/2005 stanoví vzory veterinárních osvědčení pro dovoz některých produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě.
Tato osvědčení byla navržena v souladu s expertním systémem TRACES, který vyvinula Komise ke sledování přesunů zvířat a produktů z nich získaných na území EU a ze třetích zemí.
Některé podrobnosti týkající se popisu komodit byly nedávno aktualizovány.
Stávající vzory veterinárních osvědčení by proto měly být upraveny odpovídajícím způsobem.
(3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 [5] a (ES) č.
853/2004 stanoví pravidla produkce produktů rybolovu, živých mlžů a medu určených k lidské spotřebě. Zvláštní požadavky na dovoz těchto produktů z třetích zemí včetně vzorů veterinárních osvědčení by měly být stanoveny v nařízení (ES) č.
2074/2005. Stávající rozhodnutí, která stanoví dovozní osvědčení, by proto měla být zrušena po uplynutí určité lhůty, aby třetí země mohly přizpůsobit své právní předpisy.
(4) Je rovněž vhodné zjednodušit postup vydávání osvědčení pro produkty rybolovu a živé mlže a v případě zásilek určených k lidské spotřebě zahrnout požadavky na veterinární osvědčení uvedené v rozhodnutí Komise 2003/804/ES ze dne 14. listopadu 2003, kterým se stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz měkkýšů, jejich jiker a gamet pro další růst, výkrm, sádkování nebo lidskou spotřebu [6] a v rozhodnutí Komise 2003/858/ES ze dne 21. listopadu 2003, kterým se stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz živých ryb, jejich jiker a mlíčí pro účely chovu a živých ryb pocházejících z akvakultury a jejich produktů určených pro lidskou spotřebu [7].
4 nařízení (ES) č. 882/2004 by měly být stanoveny metody analýzy a testování mléka a mléčných výrobků.
V této souvislosti referenční laboratoř Společenství sestavila seznam aktualizovaných referenčních metod, jenž byl schválen národními referenčními laboratořemi na zasedání v roce 2005.
Je proto nezbytné v nařízení (ES) č. 2074/2005 uvést naposledy schválený seznam referenčních metod analýz a testování, jež mají být používány ke sledování dodržování požadavků stanovených v nařízení (ES) č.
853/2004. Rozhodnutí Komise 91/180/EHS ze dne 14. února 1991, kterým se stanoví některé metody analýzy a testování syrového mléka a tepelně ošetřeného mléka [8], je proto třeba zrušit.
Členským státům by měla být poskytnuta lhůta pro zajištění souladu s novými metodami.
(6) Nařízení (ES) č. 2074/2005 stanoví analytické metody zjišťování obsahu paralytického toxinu (PSP = Paralytic Shellfish Poison) v jedlých částech mlžů (celé tělo nebo jednotlivé jedlé části těl mlžů).
Takzvaná Lawrencova metoda, jež byla zveřejněna v AOAC Official Method 2005.06 ("Paralytic Shellfish Poisoning Toxins in Shellfish" – Paralytické toxiny v mlžích), by měla být považována za alternativní metodu zjišťování obsahu paralytického toxinu v mlžích.
Použití této metody by mělo být přehodnoceno s ohledem na analýzy, jež v současnosti provádí referenční laboratoř Společenství pro mořské biotoxiny.
(7) Nařízení (ES) č. 2074/2005 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravní řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2074/2005 se mění takto:
1. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Vzory veterinárních osvědčení pro dovozy některých produktů živočišného původu pro účely nařízení (ES) č. 853/2004
Vzory veterinárních osvědčení uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 853/2004, které mají být použity při dovozu produktů živočišného původu uvedených v příloze VI tohoto nařízení, jsou stanoveny v příloze VI."
2. Vkládá se nový článek 6a, který zní:
"Článek 6a
Testovací metody pro syrové mléko a tepelně ošetřené mléko
Analytické metody stanovené v příloze VIa tohoto nařízení použijí příslušné orgány, popřípadě provozovatelé potravinářských podniků ke kontrole dodržování limitů stanovených v příloze III oddílu IX kapitole I části III nařízení (ES) č. 853/2004 a k zajištění řádného použití procesu pasterizace mléčných výrobků podle přílohy III oddílu IX kapitoly II části II uvedeného nařízení."
3. Příloha III se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
4. Příloha VI se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
5. Příloha VIa se vkládá v souladu s přílohou III tohoto nařízení.
Článek 2
Rozhodnutí uvedená v příloze IV tohoto nařízení se zrušují s účinkem od 1. května 2007.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Příloha III tohoto nařízení se použije nejpozději šest měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1665/2006
ze dne 6. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2075/2005, kterým se stanoví zvláštní předpisy pro úřední kontroly trichinel v mase
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 16 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 854/2004 stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě, zejména pokud jde o označení zdravotní nezávadnosti.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 2075/2005 ze dne 5. prosince 2005, kterým se stanoví zvláštní předpisy pro úřední kontroly trichinel v mase [2], obecně nepovoluje, aby maso domácích prasat opustilo jatka předtím, než jsou výsledky vyšetření na přítomnost trichinel sděleny úřednímu veterináři.
Nařízení (ES) č. 2075/2005 však za určitých přísných podmínek povoluje použít označení zdravotní nezávadnosti a uvolnit maso pro přepravu předtím, než budou výsledky známy.
Za takových podmínek je zásadní, aby příslušný orgán ověřil, že je zajištěna plná sledovatelnost uvolněného masa.
(3) Nařízení (ES) č. 2075/2005 by proto mělo být odpovídajícím způsobem pozměněno.
(4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 4 nařízení (ES) č. 2075/2005 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pokud na jatkách existuje postup zajišťující, že žádná část vyšetřovaných jatečně upravených těl neopustí prostory, než bude prokázán negativní výsledek vyšetření na přítomnost trichinel, a pokud tento postup formálně schválí příslušný orgán nebo pokud platí odchylka stanovená v čl. 2 odst. 2 písm. b), lze označení zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 854/2004 použít předtím, než budou výsledky vyšetření na přítomnost trichinel k dispozici."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1666/2006
ze dne 6. listopadu 2006
o změně nařízení (ES) č. 2076/2005, kterým se stanoví přechodná opatření pro provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě [2], a zejména na čl. 16 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2076/2005 [3] stanoví přechodná opatření pro provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004 [4]. Je nezbytné změnit některá ustanovení.
(2) Rozhodnutí Komise 2006/766/ES [5] obsahuje seznam třetích zemí, které splňují podmínky uvedené v čl. 11 odst. 4 nařízení (ES) č. 854/2004, a které tedy mohou zaručit, že vývoz mlžů, pláštěnců, ostnokožců, mořských plžů a produktů rybolovu do Společenství splňuje hygienické podmínky stanovené právními předpisy Společenství na ochranu zdraví spotřebitele.
(3) Rozhodnutí Komise 97/20/ES [6] a 97/296/ES [7] povolilo některým třetím zemím, které ještě neprošly kontrolou Společenství, vyvážet za určitých podmínek živé mlže a produkty rybolovu do Společenství.
Tato rozhodnutí jsou zrušena rozhodnutím Komise 2006/765/ES [8].
Tuto možnost nestanoví nařízení (ES) č. 854/2004.
Aby nedošlo k rozpadu tradiční struktury obchodu, měla by se tato možnost zachovat přechodně.
(4) Podmínky, které se uplatňují na dovoz živých mlžů, pláštěnců, ostnokožců, mořských plžů a produktů rybolovu z těchto třetích zemí nebo území, by měly být přinejmenším rovnocenné s podmínkami pro výrobu produktů Společenství a jejich uvádění na trh.
(5) Aniž je dotčena obecná zásada stanovená v příloze II kapitole II části A bodu 4 nařízení (ES) č. 854/2004, podle níž živí mlži z oblasti třídy B nesmějí překročit hodnotu 4600 E. coli na 100 g svaloviny a tekutiny mezi lasturami, měla by být povolena odchylka u 10 % vzorků živých mlžů pocházejících z těchto oblastí.
Vzhledem k tomu, že odchylka u 10 % vzorků nepředstavuje ohrožení veřejného zdraví, a aby se mohly příslušné orgány postupně přizpůsobit všem příslušným ustanovením nařízení (ES) č. 854/2004 ohledně klasifikace oblastí třídy B, mělo by být na klasifikaci těchto oblastí poskytnuto přechodné období.
(6) Nařízení (ES) č. 2076/2005 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2076/2005 se mění takto:
1. V článku 7 se doplňují nové odstavce 3 a 4, které znějí:
"3. Odchylně od ustanovení přílohy III oddílu VIII kapitoly III části E nařízení (ES) č. 853/2004 mohou provozovatelé potravinářských podniků až do 31. října 2007 nadále dovážet rybí tuk ze zařízení ve třetích zemích, která byla za tímto účelem schválena, dříve než nařízení Komise (ES) č. 1664/2006 [9] vstoupilo v platnost.
4. Odchylně od ustanovení přílohy VI nařízení (ES) č. 2074/2005 mohou být produkty uvedené ve jmenované příloze, pro které bylo vydáno příslušné osvědčení pro dovoz buď v souladu s harmonizovanými pravidly Společenství platnými před 1. lednem 2006, nebo v ostatních případech s vnitrostátními pravidly zavedenými členskými státy před tímto datem, dováženy do Společenství až do 1. května 2007.
2. Do článku 17 se vkládá nový odstavec 2, který zní:
"2. Odchylně od ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 854/2004 mohou členské státy povolit dovoz mlžů a produktů rybolovu ze zemí vyjmenovaných v přílohách I a II tohoto nařízení, pokud:
a) příslušný orgán třetí země nebo území poskytl dotyčnému členskému státu záruky, že dotčené produkty byly získány za podmínek, které jsou přinejmenším rovnocenné podmínkám pro výrobu produktů Společenství a jejich uvádění na trh, a
b) příslušný orgán třetí země nebo území přijme příslušná opatření, jimiž zajistí, aby tyto dovážené produkty byly doprovázeny vzorovým osvědčením o zdravotní nezávadnosti stanoveným v rozhodnutích Komise 95/328/ES [10] a 96/333/ES [11] a aby byly uváděny pouze na domácí trh dovážejícího členského státu nebo členských států povolujících stejný dovoz.
3. Vkládá se nový článek 17a, který zní:
"Článek 17a
Klasifikace produkčních a sádkovacích oblastí živých mlžů
Odchylně od ustanovení přílohy II kapitoly II části A bodu 4 nařízení (ES) č. 854/2004 může příslušný orgán nadále klasifikovat jako oblasti třídy B ty oblasti, v nichž 90 % vzorků nepřesahuje příslušné mezní hodnoty 4600 E. coli na 100 g."
4. Přílohy I a II se doplňují v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1667/2006
ze dne 7. listopadu 2006
o glukose a laktose
(kodifikované znění)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 2730/75 ze dne 29. října 1975 o glukose a laktose [3] bylo několikrát podstatně změněno [4].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [5] stanoví zahrnutí glukosy, glukosového sirupu, laktosy a laktosového sirupu do jedné podpoložky a chemicky čisté glukosy a laktosy do jiné podpoložky, aby se předešlo praktickým celním obtížím.
(3) Avšak glukosa spadá do podpoložek 17023091, 17023099 a 17024090 kombinované nomenklatury a laktosa do podpoložky 17021900 kombinované nomenklatury, obě jsou uvedeny v příloze I Smlouvy, a vztahuje se na ně proto režim obchodu se třetími zeměmi stanovený v rámci společných organizací trhů, zatímco chemicky čistá glukosa a laktosa nejsou uvedeny v příloze I Smlouvy a vztahuje se na ně režim cel, takže hospodářský dopad může být značně odlišný.
(4) Z této situace vznikají obtíže, které jsou ještě větší proto, že dotyčné produkty, bez ohledu na stupeň své čistoty, pocházejí ze stejného základního produktu.
Kritériem pro sazební zařazení jako produkty chemicky čisté a jako jiné produkty je stupeň čistoty 99 %.
Produkty s mírně vyšším nebo mírně nižším stupněm čistoty mohou mít stejné hospodářské využití.
Při uplatňování různých režimů proto dochází k narušením hospodářské soutěže, zejména citlivé z důvodu možné záměny.
(5) Jediným řešením těchto obtíží je podřídit tyto produkty stejnému hospodářskému režimu bez ohledu na stupeň jejich čistoty, anebo v míře, která se bude jevit dostatečnou, sladit režimy stanovené pro obě skupiny produktů.
(6) Smlouva nestanoví ve zvláštních ustanoveních pravomoc nezbytnou k tomuto účelu. Za těchto okolností by měla být potřebná opatření přijata na základě článku 308 Smlouvy.
Nejvhodnějším opatřením je rozšířit na chemicky čistou glukosu režim stanovený pro ostatní druhy glukosy v nařízení Rady (ES) č.
1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [6] a na chemicky čistou laktosu rozšířit režim stanovený pro ostatní druhy laktosy v nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [7],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Režim stanovený nařízením (ES) č. 1784/2003 a prováděcími opatřeními k uvedenému nařízení pro glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023091, 17023099, a 17024090 kombinované nomenklatury se rozšiřuje na glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023051 a 17023059 kombinované nomenklatury.
Článek 2
Režim stanovený nařízením (ES) č. 1255/1999 a prováděcími opatřeními k uvedenému nařízení pro laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021900 kombinované nomenklatury se rozšiřuje na laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021100 kombinované nomenklatury.
Článek 3
Pokud bude režim stanovený pro glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023091, 17023099, 17024090, jakož i pro laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021900 kombinované nomenklatury změněn na základě článku 37 Smlouvy nebo postupy stanovenými k provedení uvedeného článku, rozšiřují se tyto změny na glukosu a glukosový sirup podpoložek 17023051, 17023059, případně na laktosu a laktosový sirup podpoložky 17021100 kombinované nomenklatury, pokud nebudou týmiž postupy přijata jiná opatření umožňující harmonizaci režimu pro tyto produkty s režimem stanoveným pro výše uvedené produkty.
Článek 4
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2730/75.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1668/2006
ze dne 10. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1669/2006
ze dne 8. listopadu 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 27 odst. 4 a článek 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
562/2000 ze dne 15. března 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa [2], bylo několikrát podstatně změněno [3].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Podle čl. 27 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 je zahájení veřejné intervence vázáno na průměrnou tržní cenu v členském státě nebo regionu členského státu. Musí být proto stanovena pravidla pro výpočet tržních cen v členských státech, zejména s ohledem na jakosti, které mají být použity a zváženy, koeficienty, které mají být použity pro přepočet těchto jakostí na referenční jakost R3, a mechanismy pro zahájení a ukončení nákupů.
(3) Musí být stanoveny podmínky, za kterých jsou produkty vhodné k intervenci, a to jednak vyloučením produktů, které nejsou reprezentativní pro národní produkci členského státu, a produkty, které neodpovídají příslušným hygienickým a veterinárním předpisům, a jednak produkty, jejichž hmotnost převyšuje běžnou obchodní hmotnost.
Je rovněž vhodné rozšířit intervenci jatečně upravených hovězích těl jakosti O3, která platí v Irsku, i na Severní Irsko, aby se zabránilo odklonu obchodu, což by mohlo narušit trh s hovězím masem v této části Společenství.
(4) Je nutné stanovit pravidla pro označování jatečně upravených těl vhodných k intervenci, přičemž tato pravidla stanoví, že jatečné číslo se uvede na vnitřní stranu každé čtvrti.
Pokud jde o obchodní úpravu, jatečně upravená těla jsou dělena jednotně, aby se usnadnil odbyt jednotlivých kusů, zlepšila kontrola vykostění a aby byly kusy masa stejné v celém Společenství.
Z tohoto důvodu je nutné dělit jatečně upravená těla přímým řezem a stanovit, že přední a zadní čtvrti vždy obsahují pět respektive osm žeber, aby byl počet kusů bez kostí a odřezků co nejmenší a aby se získaly maximálně jakostní produkty.
(5) Aby se zabránilo spekulativním obchodům, které by mohly zkreslit skutečnou situaci na trhu, může každý zájemce podat pouze jednu nabídku pro jednu kategorii a jedno nabídkové řízení.
Za účelem zabránit nabídkám pod nepravým jménem by měl být pojem zájemce definován tak, aby byly přijaty pouze ty hospodářské subjekty, které se tradičně a v souladu se svou hospodářskou činností účastní intervence.
(6) S ohledem na dosavadní zkušenosti s podáváním nabídek by mělo být kromě toho stanoveno, že účast zájemců v nabídkovém řízení je případně upravena smlouvami, které jsou uzavřeny s intervenční agenturou na základě zadávacích podmínek.
(7) Pokud jde o skládání jistoty, je nutné upřesnit, že jistota může být uhrazena v hotovosti, aby mohla intervenční agentura přijímat kryté bankovní šeky.
(8) V důsledku zákazu specifikovaných rizikových materiálů a za účelem zohlednit z něj plynoucí vyšší náklady a nižší příjmy pro odvětví hovězího a telecího masa je vhodné upravit dodatečnou částku, která se používá pro průměrnou tržní cenu a slouží ke stanovení nejvyšší nákupní ceny.
(9) Pokud jde o dodávky produktů, je s ohledem na dosavadní zkušenosti vhodné umožnit intervenčním agenturám, aby případně zkrátily dodací lhůty pro produkty, aby se zabránilo překrývání dodávek ze dvou po sobě následujících nabídkových řízení.
(10) Nesrovnalosti hrozí zejména tehdy, pokud se jatečně upravená těla nakoupená v rámci intervence systematicky vykosťují.
Proto je nutné požadovat, aby chladírny a bourárny intervenčních center byly nezávislé na jatkách a úspěšných účastnících nabídkového řízení.
Za účelem zohlednit případné praktické potíže některých členských států jsou přípustné odchylky od uvedeného principu, pokud jsou vykostěná množství přísně omezena a pokud kontroly při převzetí umožňují vysledovat původ vykostěného masa a v nejvyšší možné míře vyloučit manipulace.
Na základě posledních šetření je žádoucí klást větší důraz na kontroly reziduí zakázaných látek v mase, zejména látek s hormonálními účinky.
(11) Intervenční agentury mohou převzít pouze produkty, které splňují předpisy Společenství, pokud jde o jakost a obchodní úpravu.
S ohledem na získané zkušenosti je nutné upřesnit určitá pravidla pro přejímání a kontroly, které mají být provedeny.
Zejména by měla být stanovena možnost provádět předběžné kontroly na jatkách, aby mohlo být již v počáteční fázi vyloučeno maso, které není vhodné k intervenci.
Za účelem zlepšit spolehlivost postupu při přijímání dodaných produktů by měli být využiti odborně kvalifikovaní pracovníci, jejichž nestrannost je zaručena jejich nezávislostí na zájemci a skutečností, že podléhají rotačnímu systému.
Rovněž je nutné podrobně stanovit, co se má kontrolovat.
(12) Vzhledem k události v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) by povinnost vykostit veškeré maso mohla přispět k uvolnění skladovacích prostor, které jsou nutné pro velké množství hovězího masa, které může být nakoupeno v rámci intervence, a k usnadnění pozdějšího odbytu tohoto masa.
(13) Za účelem zlepšit kontrolu převzetí produktů prováděnou intervenční agenturou by měly být upřesněny metodické postupy, zejména pokud jde o definici šarže, předběžné kontroly a kontroly hmotnosti nakoupených produktů.
Odpovídajícím způsobem by měly být zpřísněny předpisy pro kontrolu vykostění nakoupeného masa a pro odmítnutí nakoupených produktů.
Totéž platí pro kontrolu produktů během skladování.
(14) Předpisy pro jatečně upravená těla musí zejména upřesnit způsob zavěšení jatečně upravených těl, jakož i škody a manipulace, kterým je během zpracování nutné zabránit, neboť by mohly ovlivnit obchodní jakost produktů nebo by mohly způsobit jejich kontaminaci.
(15) S ohledem na řádné vykostění je nutné stanovit, aby bourárny disponovaly jedním nebo několika mrazicími tunely.
Odchylky od tohoto požadavku musí být minimální.
Je nutné stanovit podmínky pro stálé fyzické kontroly vykostění, a to zejména nezávislost kontrolorů a minimální počet kontrol.
(16) Způsob skladování kusů musí umožňovat jejich snadnou identifikaci.
Za tímto účelem musí příslušné orgány členských států přijmout nezbytná opatření pro zpětné vysledování a skladování, aby se usnadnil pozdější odbyt produktů nakoupených intervenčními agenturami, zejména při zohlednění případných požadavků na zdravotní stav zvířat, ze kterých pochází nakoupené produkty.
Za účelem zlepšit skladování kusů a usnadnit jejich identifikaci je nutné jednak normalizovat jejich balení a jednak je označit jejich celým názvem nebo kódem Společenství.
(17) Je nutné zpřísnit předpisy pro balení produktů do kartonů, palet a skladových kontejnerů, aby bylo možné skladované produkty snadněji identifikovat a aby se prodloužila jejich trvanlivost, aby se účinněji potírala rizika podvodů a aby produkty byly přístupnější pro kontrolu a odbyt.
(18) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k režimu nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa podle článku 27 nařízení (ES) č. 1254/1999.
KAPITOLA II
NÁKUPY V RÁMCI VEŘEJNÉ INTERVENCE
ODDÍL 1
Obecná pravidla
Článek 2
Intervenční regiony ve Spojeném království
Území Spojeného království se skládá z těchto dvou intervenčních regionů:
- region I: Velká Británie,
- region II: Severní Irsko.
Článek 3
Zahájení a ukončení nákupů v rámci nabídkového řízení
Článek 27 nařízení (ES) č. 1254/1999 se použije takto:
a) podmínky podle odstavce 1 uvedeného článku jsou splněny, pokud jsou splněny tyto předpoklady:
- při stanovení průměrné tržní ceny každé kategorie vhodné k intervenci v členském státě nebo regionu členského státu se zohlední přepočítací koeficienty platné pro příslušný členský stát nebo příslušný region členského státu podle přílohy I tohoto nařízení jako ceny pro jakosti U, R a O vyjádřené v jakosti R3,
- záznam průměrných tržních cen proběhne za podmínek a pro jakosti podle nařízení Komise (ES) č. 295/96 [4],
- průměrná tržní cena pro každou kategorii vhodnou k intervenci v členském státě nebo regionu členského státu odpovídá průměru tržních cen pro všechny jakosti uvedené ve druhé odrážce, které jsou porovnány podle jejich poměrného zastoupení v porážkách provedených v tomto členském státě nebo tomto regionu;
b) zahájení nákupů v rámci intervence, o kterém se rozhodne pro každou kategorii a každý členský stát nebo region členského státu, se uskuteční na základě posledních dvou týdenních záznamů tržních cen;
c) ukončení nákupů v rámci intervence, o kterém se rozhodne pro každou kategorii a každý členský stát nebo region členského státu, se uskuteční na základě posledního týdenního záznamu tržních cen.
Článek 4
Podmínky, na základě kterých je produkt vhodný k intervenci
1. Produkty uvedené v příloze II tohoto nařízení a spadající do kategorií definovaných v čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1183/2006 [5] mohou být nakupovány v rámci intervence:
a) maso z nekastrovaných mladých zvířat samčího pohlaví do dvou let věku (kategorie A);
b) maso z kastrovaných zvířat samčího pohlaví (kategorie C).
2. Mohou být nakupována pouze jatečně upravená těla a půlky jatečně upravených těl, které:
a) byly opatřeny označením zdravotní nezávadnosti podle kapitoly III oddílu 1 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 [6];
b) nevykazují žádné znaky, které by činily z nich vyrobené produkty nevhodnými pro skladování nebo pozdější použití;
c) nepocházejí ze zvířat poražených v naléhavých případech;
d) jsou původem ze Společenství ve smyslu článku 39 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [7];
e) pocházejí ze zvířat, která byla chována v souladu s platnými veterinárními předpisy;
f) nepřesahují maximální úroveň radioaktivity přípustnou podle předpisů Společenství, přičemž radioaktivní zatížení produktu se kontroluje pouze tehdy, pokud to vyžaduje situace a pouze po nezbytně nutnou dobu; v případě potřeby se stanoví délka a rozsah kontrol postupem podle čl. 43 odst. 2 nařízení (ES) č. 1254/1999;
g) pocházejí z jatečně upravených těl, jejichž hmotnost nepřevyšuje 340 kg.
3. Mohou být nakupována pouze jatečně upravená těla a půlky jatečně upravených těl, které:
a) jsou po případném dělení na čtvrti na účet zájemce upraveny v souladu s předpisy přílohy III tohoto nařízení.
Každá část jatečně upraveného těla musí být zkontrolována, zejména zda splňuje požadavky podle bodu 2 uvedené přílohy.
V případě nesplnění i jediného z uvedených požadavků je převzetí odmítnuto; při odmítnutí některé čtvrti z důvodu nesplnění podmínek obchodní úpravy, zejména pokud nedostatečná obchodní úprava nemůže být zlepšena během přijetí, měla by být odmítnuta i druhá čtvrť příslušné půlky jatečně upraveného těla;
b) byly zařazeny do klasifikační stupnice Společenství stanovené v nařízení (ES) č. 1183/2006.
Intervenční agentury odmítnou produkty, u nichž na základě důkladné kontroly každé části jatečně upraveného těla zjistily chybné zařazení do klasifikační stupnice Společenství;
c) jsou označeny jednak uvedením kategorie, tříd zmasilosti a protučnělosti a jednak uvedením identifikačního a jatečného čísla.
Označení kategorie, tříd zmasilosti a protučnělosti musí být zcela zřetelné a musí být podle postupu schváleného příslušnými orgány členského státu provedeno razítkem s nesmazatelnou, trvalou a zdravotně nezávadnou barvou.
Písmena a číslice musí být nejméně 2 cm vysoké.
Označení je umístěno na zadní čtvrti na úroveň "Rostbífu" ve výši čtvrtého bederního obratle a na přední čtvrti na úroveň silnějším konci hrudi ve vzdálenosti přibližně 10–30 cm od hrudní kosti.
Identifikační a jatečné číslo se umístí do středu vnitřní části každé čtvrti buď otiskem razítka, nebo nesmazatelným označovacím fixem schváleným intervenční agenturou;
d) jsou označeny v souladu se systémem zavedeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 [8].
Článek 5
Intervenční centra
1. Členské státy stanoví intervenční centra tak, aby byla zajištěna účinnost intervenčních opatření.
Zařízení těchto center musí umožnit:
a) převzetí masa s kostmi;
b) zmrazení masa v nezměněném stavu;
c) skladování tohoto masa nejméně tři měsíce v uspokojivých technických podmínkách.
2. Pro maso s kostmi, které je určené k vykostění, připadají v úvahu pouze intervenční centra, jejichž bourárny a chladírny nepatří jatkám a/nebo úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení a jejichž provoz, vedení a personál nezávisí na jatkách a/nebo na úspěšném účastníkovi nabídkového řízení.
V případě technických potíží se mohou členské státy odchýlit od ustanovení prvního pododstavce, pokud za podmínek stanovených v čl. 14 odst. 5 zpřísní kontroly v okamžiku přijetí.
ODDÍL 2
Nabídkové řízení a převzetí
Článek 6
Zahájení a ukončení
1. Zahájení nabídkového řízení, jakož i jeho změny a ukončení jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie nejpozději v sobotu předcházející den uplynutí lhůty pro podání nabídek.
2. Při zahájení nabídkového řízení může být stanovena minimální cena, pod níž k nabídkám nebude přihlíženo.
Článek 7
Podání a předání nabídek
Během trvání nabídkového řízení uplyne lhůta pro podání nabídek každé druhé a čtvrté úterý v měsíci ve 12:00 hodin (bruselského času), s výjimkou druhého úterý v srpnu a čtvrtého úterý v prosinci, kdy se nabídky nepodávají.
Pokud na tato úterý připadá svátek, lhůta pro podání nabídek se zkracuje o 24 hodin.
Intervenční agentury předají Komisi nabídky během 24 hodin po uplynutí lhůty pro podání nabídky.
Článek 8
Podmínky platnosti nabídek
1. Nabídky mohou podávat pouze:
a) jatka z odvětví hovězího masa, která jsou zaregistrována nebo schválena nezávisle na své právní formě ve smyslu článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 [9];
b) obchodníci se skotem nebo masem, kteří nechávají provádět porážky v těchto jatkách na vlastní účet a jsou zapsáni ve státním seznamu plátců daně z přidané hodnoty.
2. Zájemci se účastní nabídkového řízení u intervenční agentury členských států, ve kterých se nabídkové řízení vypisuje, buď podáním písemné nabídky proti potvrzení o přijetí, nebo jiným písemným sdělením přijatým intervenční agenturou proti potvrzení o přijetí.
Účast v nabídkovém řízení může být upravena smlouvou, jejíž zadávací podmínky stanoví intervenční agentura.
3. Zájemce může podat pouze jednu nabídku pro jednu kategorii a jedno nabídkové řízení.
Členské státy zajistí, aby byli zájemci na sobě nezávislí, pokud jde o vedení, personál a provoz jejich podniku.
Pokud se vyskytnou vážné důvody, že tomu tak není nebo že nabídka neodpovídá hospodářské realitě, může být nabídka přijata pouze tehdy, pokud účastník prokáže, že je podmínka druhého pododstavce splněna.
Pokud se zjistí, že účastník podal několik nabídek, není přijata žádná z nich.
4. Nabídka obsahuje tyto údaje:
a) jméno a adresu účastníka;
b) nabízené množství pro každou kategorii na základě oznámení o nabídkovém řízení, vyjádřené v tunách;
c) nabídkovou cenu za 100 kg produktu jakosti R3 za podmínek stanovených v čl. 15 odst. 3, vyjádřenou v eurech na maximálně dvě desetinná místa.
5. Nabídka je platná, pouze pokud:
a) se týká nejméně 10 tun;
b) je k ní přiložené písemné prohlášení, ve kterém se účastník zavazuje dodržovat veškerá ustanovení o příslušných nákupech;
c) je prokázáno, že účastník před uplynutím lhůty pro podání nabídek pro příslušné nabídkové řízení složil jistotu podle článku 9.
6. Nabídka nemůže být stažena zpět po uplynutí lhůty pro podání nabídek podle článku 7.
7. Důvěrnost údajů musí být zajištěna.
Článek 9
Jistoty
1. Zachování nabídek po uplynutí lhůty pro podání nabídek a dodání produktů do skladu určeného intervenční agenturou během lhůty podle čl. 13 odst. 2 jsou hlavní požadavky, jejichž splnění je zajištěno složením jistoty ve výši 30 EUR na 100 kg.
Jistota je složena u intervenční agentury členského státu, ve kterém je nabídka podána.
2. Jistota je podle článku 13 a čl. 14 odst. 1 a 3 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [10] složena pouze v hotovosti.
3. Pro nepřijaté nabídky je jistota uvolněna, jakmile jsou zveřejněny výsledky nabídkového řízení.
Pro přijaté nabídky je jistota uvolněna po převzetí produktů, aniž je dotčen čl. 14 odst. 7 tohoto nařízení.
Článek 10
Výběr nabídky
1. S ohledem na nabídky přijaté pro každé nabídkové řízení je postupem podle čl. 43 odst. 2 nařízení (ES) č. 1254/1999 stanovena maximální nákupní cena pro každou kategorii týkající se jakosti R3.
Pokud to zvláštní okolnosti vyžadují, může být pro příslušný členský stát nebo příslušný region členského státu stanovena jiná cena ve vztahu k zaznamenaných průměrným tržním cenám.
2. Může být rozhodnuto o tom, že se žádná nabídka nevybere.
3. Pokud množství nabídnutá za cenu, která se rovná nebo je nižší než maximální cena, přesahují množství, která mohou být nakoupena, mohou být množství přiřknutá v nabídkovém řízení snížena podle kategorií, a to na základě koeficientů snížení, které mohou kolísat podle cenových rozdílů a nabízených množství.
Pokud to zvláštní okolnosti vyžadují, mohou se tyto koeficienty snížení lišit podle členských států nebo regionů členských států, aby bylo zajištěno bezproblémové fungování intervenčních mechanismů.
Článek 11
Maximální nákupní cena
1. Nejsou zohledněny nabídky, které přesahují průměrnou tržní cenu, která byla zaznamenána v členském státě nebo regionu členského státu pro příslušnou kategorii a která byla přepočítána na jakost R3 na základě koeficientů podle přílohy I a zvýšena o částku 10 EUR na 100 kg hmotnosti jatečně upraveného těla.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, je nabídka odmítnuta, pokud je nabídková cena vyšší než maximální cena stanovená v článku 10 platná pro příslušné nabídkové řízení.
3. Pokud je nákupní cena přiřknutá v nabídkovém řízení účastníkovi vyšší než průměrná tržní cena podle odstavce 1, je nutné tuto cenu přiřknutou v nabídkovém řízení upravit tak, že se vynásobí koeficientem, který se stanoví pomocí vzorce A uvedeného v příloze IV.
Tento koeficient však nesmí:
a) být vyšší než jedna;
b) vést ke snížení ceny přiřknuté v nabídkovém řízení o částku, která je vyšší než rozdíl mezi cenou přiřknutou v nabídkovém řízení a průměrnou tržní cenou.
Pokud členské státy disponují spolehlivými údaji a vhodnými kontrolními prostředky, mohou vypočítat koeficient pro každého účastníka podle vzorce B uvedeného v příloze IV.
4. Práva a povinnosti spojené s nabídkovým řízením nejsou převoditelné.
Článek 12
Omezení nákupů
Intervenční agentury členských států, které nejsou kvůli obsáhlým dodávkám intervenčního masa schopny ihned přebírat nabízené maso, mohou omezit nákupy na množství, která mohou převzít na svém území nebo v některém ze svých intervenčních regionů.
Členské státy zajistí, aby toto omezení pokud možno nezpochybnilo rovný přístup všech zájemců.
Článek 13
Informování účastníka a dodávka
1. Každý účastník je ihned informován intervenční agenturou o výsledku své účasti v nabídkovém řízení.
Intervenční agentura neprodleně vystaví úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení očíslovaný dodací list s těmito údaji:
a) množství, které má být dodáno;
b) cena přiřknutá v nabídkovém řízení;
c) časový plán pro dodávky produktů;
d) intervenční agenturu/agentury, do které/kterých mají být množství dodána.
2. Úspěšný účastník nabídkového řízení dodá produkty ve lhůtě sedmnácti kalendářních dní od prvního pracovního dne po dni vyhlášení nařízení, kterým se stanoví maximální nákupní cena a množství hovězího masa vhodného k intervenci.
Komise však může v závislosti na množstvích přiřknutých v nabídkovém řízení prodloužit tuto lhůtu o jeden týden.
Dodávka může být rozdělena do několika šarží.
Intervenční agentura může navíc tuto lhůtu při stanovení časového plánu pro dodávku produktů zkrátit, nejvíce však na 14 dní.
Článek 14
Postup převzetí
1. Převzetí intervenční agenturou se uskuteční na váze u vstupu do bourárny intervenční agentury.
Produkty jsou dodány v šaržích o 10 až 20 tunách.
Toto množství však může být menší než 10 tun, pokud se jedná o zbytkové množství původní nabídky nebo pokud byla tato nabídka snížena na méně než 10 tun.
Příjem a převzetí dodaných produktů závisí na ověření intervenční agentury, že jsou produkty v souladu s požadavky tohoto nařízení. Dodržování požadavků podle čl. 4 odst. 2 písm. e) a zejména nepřítomnost zakázaných látek podle článku 3 a čl. 4 bodu 1 směrnice Rady 96/22/ES [11] se ověří analýzou výběrového vzorku, jehož velikost a způsob odběru musí odpovídat platným veterinárním předpisům.
2. Pokud bezprostředně před naložením na nakládací rampě jatek a před přepravou do intervenčního centra nebyla provedena předběžná kontrola, jsou příslušné půlky jatečně upravených těl označeny takto:
a) pokud jsou pouze označeny, musí označení splňovat požadavky podle čl. 4 odst. 3 písm. c) a je nutné vystavit doklad, ve kterém se uvede identifikační nebo jatečné číslo, jakož i datum porážky půlky jatečně upraveného těla;
b) pokud jsou rovněž opatřeny štítky, musí tyto nálepky splňovat požadavky podle čl. 1 odst. 2, 3 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 344/91 [12].
Pokud se půlky jatečně upravených těl dělí na čtvrti, proběhne dělení postupem podle přílohy III tohoto nařízení.
Čtvrti jatečně upravených těl jsou dány dohromady, aby mohly být převzaty jako jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl.
Pokud nebyly půlky jatečně upravených těl před svou přepravou do intervenčního centra rozděleny na čtvrti, rozdělí se po svém přivezení do intervenčního centra postupem podle přílohy III.
Při příjmu je každá čtvrť opatřena štítkem, který splňuje požadavky čl. 1 odst. 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 344/91 a na kterém je uvedena hmotnost příslušné čtvrti, jakož i číslo smlouvy. Štítky jsou upevněny bez kovových nebo plastových příchytek buď přímo na přední a zadní holení šlachu, nebo přímo na krční šlachu přední čtvrti a bok zadní čtvrti.
Postup při příjmu zahrnuje systematickou kontrolu obchodní úpravy, třídění, hmotnosti a označování dodávaných čtvrtí jatečně upravených těl.
Kontrola teploty je provedena na jedné ze zadních čtvrtí každého jatečně upraveného těla.
Zejména není přijato žádné jatečně upravené tělo, pokud jeho hmotnost převyšuje maximální hmotnost stanovenou v čl. 4 odst.
3. Bezprostředně před naložením na nakládací rampě jatek mohou být hmotnost, třídění, obchodní úprava a teplota půlek jatečně upravených těl podrobeny předběžné kontrole.
Zejména není přijato žádné jatečně upravené tělo, jehož hmotnost převyšuje maximální hmotnost stanovenou v čl. 4 odst.
2 písm. g). Odmítnuté produkty se odpovídajícím způsobem označí a nesmí být podruhé předloženy ani k této kontrole, ani k příjmu.
Tato kontrola je provedena na šarži nejvíce 20 tun půlek jatečně upravených těl, jak stanoví intervenční agentura.
Pokud však nabídka zahrnuje i čtvrtě jatečně upravených těl, může intervenční agentura povolit šarži přesahující 20 tun půlek jatečně upravených těl.
Pokud počet odmítnutých půlek jatečně upravených těl přesahuje 20 % celé šarže, je podle odstavce 6 odmítnuta celá šarže.
Před svou přepravou do intervenčního centra se půlky jatečně upravených těl dělí na čtvrti postupem podle přílohy III. Každá čtvrť je systematicky vážena a opatřena štítkem, který splňuje požadavky čl. 1 odst. 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 344/91 a na kterém je uvedena hmotnost příslušné čtvrti, jakož i číslo smlouvy. Štítky jsou upevněny bez kovových nebo plastových příchytek buď přímo na přední a zadní holení šlachu, nebo přímo na krční šlachu přední čtvrti a bok zadní čtvrti.
Čtvrti jatečně upravených těl jsou dány dohromady, aby mohly být přijaty jako jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl v okamžiku převzetí.
Ke každé šarži je při příjmu přiložen kontrolní seznam se všemi údaji o půlkách nebo čtvrtích jatečně upravených těl, včetně počtu nabídnutých, přijatých nebo odmítnutých půlek nebo čtvrtí jatečně upravených těl.
Tento kontrolní seznam se předá pracovníkům oprávněným k příjmu.
Před opuštěním jatek je dopravní prostředek zaplombován.
Číslo plomby je zaznamenáno ve veterinárním osvědčení nebo v kontrolním seznamu.
Kontroly při příjmu se týkají obchodní úpravy, třídění, hmotnosti, štítků a teploty dodaných čtvrtí jatečně upravených těl.
4. Předběžnou kontrolu a příjem nabízených produktů provádí pracovník intervenční agentury nebo pracovník touto agenturou pověřený, který má odbornou kvalifikaci, nepodílí se na třídicí činnosti v jatkách a který je zcela nezávislý na vítězném účastníkovi nabídkového řízení.
Tato nezávislost je zejména zajištěna periodickou rotací uvedených pracovníků mezi několika intervenčními centry.
Při převzetí je zaznamenána celková hmotnost čtvrtí každé šarže a záznam si uchová intervenční agentura.
Pracovník oprávněný k příjmu vystaví doklad, který obsahuje všechny podstatné údaje, včetně hmotnosti a počtu nabídnutých, přijatých nebo odmítnutých produktů.
5. Při převzetí masa s kostmi, které má být vykostěno v intervenčních centrech a které nesplňuje požadavky čl. 5 odst. 2 prvního pododstavce, platí pro označování, dodávky a kontroly tato ustanovení:
4 odst. 3 písm. c) opatřeny přední a zadní čtvrti určené k vykostění označením nebo písmeny INT na vnitřní a vnější straně, které platí i pro označení kategorie a jatečného čísla, jakož i pro uvedení odpovídajících označení.
Písmena INT jsou umístěna na vnitřní straně každé přední čtvrti ve výšce třetího nebo čtvrtého žebra a na vnitřní straně každé zadní čtvrti ve výšce sedmého nebo osmého žebra;
b) šourkový lůj nesmí být odstraněn před převzetím, ale až před vážením;
c) dodané produkty se člení na šarže, jak je stanoveno v odstavci 1.
Pokud se zjistí, že jatečně upravená těla nebo čtvrti jatečně upravených těl jsou označeny písmeny INT mimo stanovená místa, provede členský stát šetření, přijme vhodná opatření a oznámí to Komisi.
6. Pokud na základě počtu nabídnutých půlek a čtvrtí jatečně upravených těl představuje odmítnuté množství produktů nejméně 20 % nabídnuté šarže, jsou odmítnuty všechny produkty příslušné šarže a jsou odpovídajícím způsobem označeny a nesmí být podruhé předloženy ani k předběžné kontrole, ani k příjmu.
7. Pokud je skutečně dodané a přijaté množství menší než množství přiřknuté v nabídkovém řízení, jistota je:
a) plně uvolněna, pokud rozdíl nepřesahuje 5 % nebo 175 kg;
b) kromě případů vyšší moci propadne, a to
- v poměru k nedodanému nebo nepřijatému množství, pokud rozdíl nepřesahuje 15 %,
- v plné výši ve všech ostatních případech podle článku 1 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 15
Cena zaplacená úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení
1. Intervenční agentura zaplatí úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení cenu uvedenou v jeho nabídce, a to ve lhůtě, která začíná 45. den po uplynutí převzetí a končí 65. den po tomto termínu.
2. Cena je zaplacena pouze za skutečně dodané a přijaté množství.
Pokud je skutečně dodané a přijaté množství větší než množství přiřknuté v nabídkovém řízení, je zaplacena pouze cena ve výši množství přiřknutého v nabídkovém řízení.
3. Pokud se převzetí týká i masa jiné jakosti, než je jakost R3, je cena přiřknutá v nabídkovém řízení upravena pomocí platného koeficientu na nakoupenou jakost podle přílohy I.
4. Nákupní cenou pro veškeré maso k vykostění se rozumí volná cena na váze u vstupu do bourárny intervenčního centra.
Náklady spojené s vyložením nese úspěšný účastník nabídkového řízení.
Článek 16
Přepočítací kurz
Částky uvedené v článku 11 a cena přiřknutá v nabídkovém řízení se přepočítají v kurzu, který platí v den vstupu v platnost nařízení o stanovení maximální nákupní ceny a v rámci nabídkového řízení pro množství nakupovaná v rámci intervence.
KAPITOLA III
VYKOSTĚNÍ MASA NAKOUPENÉHO INTERVENČNÍMI AGENTURAMI
Článek 17
Povinnost vykostit maso
Intervenční agentury zajistí vykostění veškerého nakoupeného masa.
Článek 18
Obecné podmínky pro vykostění
1. Vykostění může být provedeno pouze v bourárnách, které jsou zaregistrovány nebo schváleny ve smyslu článku 4 nařízení (ES) č. 853/2004 a disponují jedním nebo několika mrazicími tunely.
Na žádost členského státu může Komise udělit časově omezenou odchylku od povinností podle prvního pododstavce.
Komise přitom zohlední stav technických zařízení, hygienické a kontrolní podmínky, jakož i pokroky v harmonizaci v této oblasti.
2. Vykostěné kusy musí splňovat požadavky nařízení (ES) č. 853/2004 a přílohy V tohoto nařízení.
3. Vykosťování může být započato až po dodání všech šarží.
4. Při vykosťování, úpravě a balení intervenčního hovězího masa se v prostorách bourárny nesmí nacházet žádné jiné maso.
Vepřové maso se může v bourárně nacházet současně s hovězím masem, pokud je zpracováváno na jiném běžícím pásu.
5. Vykosťování se provádí mezi 7:00 a 18:00 hodinou, s výjimkou sobot nebo nedělí a svátků.
Toto časové omezení může být prodlouženo nejvíce o dvě hodiny za předpokladu, že je přítomen příslušný kontrolní orgán.
Pokud nemůže být maso v den převzetí zcela vykostěno, zaplombuje příslušný orgán chladicí komory, ve kterých jsou produkty skladovány, a plombu odstraní tentýž orgán až při opětném zahájení vykosťování.
Článek 19
Smlouvy a zadávací podmínky
1. Vykosťování se provádí na základě smluv, jejichž znění stanoví intervenční agentury v souladu se zadávacími podmínkami smluv.
2. Zadávací podmínky intervenčních agentur stanoví požadavky na bourárny a na nezbytná technická zařízení a zajistí soulad s příslušnými právními předpisy Společenství pro dělení masa.
Udávají zejména podrobné podmínky pro vykosťování, jakož i podrobnosti výroby, úpravy, balení, mrazení a zajištění trvanlivosti kusů s ohledem na jejich převzetí intervenční agenturou.
Zadávací podmínky intervenčních agentur je možné získat na adresách uvedených v příloze VI.
Článek 20
Kontrola vykosťování
1. Intervenční agentury zajistí během celého procesu vykosťování stálou kontrolu produktů.
Provádění těchto kontrol může být přeneseno na jiné subjekty, které jsou zcela nezávislé na příslušných obchodnících, řeznících a skladovatelích.
V takovém případě se intervenční agentura postará o to, aby její pracovníci u každé nabídky provedli neohlášenou kontrolu vykosťování.
Tato kontrola zahrnuje namátkovou kontrolu vzorku kartonů obsahujících dělené kusy před a po zmrazení, jakož i porovnání vstupního množství s množstvím zpracovaným na jedné straně a s kostmi, zbytky loje a ostatními odřezky masa na straně druhé.
Kontrola se pro každý kus vztahuje na nejméně 5 % kartonů naplněných během dne, a pokud bylo naplněno dostatek kartonů, tak nejméně 5 kartonů pro každý kus.
2. Přední čtvrti a zadní čtvrti musí být vykosťovány odděleně.
Každý den se po ukončení vykosťování stanoví:
a) počet získaných kusů s počtem naplněných kartonů;
b) bilance zisku, ve které se uvedou zvlášť zisky z vykostění předních a zadních čtvrtí.
Článek 21
Zvláštní podmínky vykosťování
1. Při vykosťování, úpravě a balení masa před zmrazením nesmí vnitřní teplota masa v žádném okamžiku převýšit + 7 °C. Kromě případu výjimečné úpravy podle čl.
18 odst. 1 nesmí být kusy před svým rychlým zmrazením přepravovány.
2. Veškeré štítky a cizí prvky musí být bezprostředně před vykostěním odstraněny.
3. Kosti, šlachy, chrupavky, šíjové a zádové vazy (Ligamentum nuchae) a hrubé vazivo musí být pečlivě odstraněny.
Úprava kusů musí být omezena na odstranění zbytků loje, chrupavek, šlach, velkých nervových svazků a jiných odřezků.
Viditelné nervové a lymfatické tkáně musí být odstraněny.
4. Velké krevní cévy a sraženiny, jakož i nečistoty, musí být pečlivě odstraněny s minimem odřezků.
Článek 22
Obalová úprava kusů
1. Kusy jsou ihned po svém vykostění baleny takovým způsobem, aby maso v souladu s požadavky přílohy V nepřišlo v žádném případě do bezprostředního styku s kartonem.
2. Polyethylen používaný k vyložení kartonů a polyethylen používaný jako folie nebo pytel na balení kusů musí být silný nejméně 0,05 mm a vhodný k balení potravin.
3. Používané kartony, palety a skladové kontejnery musí splňovat požadavky stanovené v příloze VII.
Článek 23
Skladování kusů
Intervenční agentury zajistí, aby veškeré nakoupené vykostěné maso bylo skladováno vždy odděleně a bylo snadno identifikovatelné podle nabídkového řízení, kusu a měsíce skladování.
Získané kusy jsou skladovány v chladírnách, které se nacházejí na území členského státu příslušné intervenční agentury.
Kromě zvláštní odchylky přijaté postupem podle čl. 43 odst. 2 nařízení (ES) č. 1254/1999 musí chladírny umožnit, aby intervenční agentura skladovala veškeré vykostěné maso přiřknuté v nabídkovém řízení po dobu nejméně tří měsíců za technicky vyhovujících podmínek.
Článek 24
Náklady na vykostění
Smlouvy podle čl. 19 odst. 1 a příslušné úhrady kryjí všechna opatření stanovená v tomto nařízení a na jejich základě vzniklé náklady, zejména:
a) případné náklady na přepravu nevykostěných produktů po jejich převzetí do bourárny;
b) vykostění, úpravu, balení a rychlé zamrazení produktu;
c) skladování zmrazených kusů, jejich naložení, přepravu a převzetí intervenční agenturou v chladírnách, které sama určila;
d) náklady na materiál, zejména pro balení;
e) hodnotu kostí, zbytků loje a jiných odřezků vzniklých při úpravě, které může intervenční agentura přenechat bourárnám.
Článek 25
Lhůty
Vykostění, úprava a balení masa musí být ukončeny ve lhůtě deseti kalendářních dní po porážce.
Členské státy však mohou stanovit kratší lhůty.
Rychlé zmrazení proběhne ihned po zabalení masa a v každém případě začne v den balení; množství zmrazeného vykostěného masa nesmí překročit kapacitu mrazícího tunelu.
Zmrazení vykostěného masa musí zajistit, aby během maximálně 36 hodin bylo dosaženo vnitřní teploty minimálně – 7 °C.
Článek 26
Odmítnutí produktů
20 odst. 1 zjistí, že bourárna nedodržela předpisy článků 17 až 25 s ohledem na určitý kus, zkontroluje se dalších 5 % kartonů naplněných během příslušného dne.
Pokud jsou zjištěna další porušení, zkontroluje se dalších 5 % vzorků celkového počtu kartonů naplněných příslušným kusem.
Pokud je po čtvrté kontrole zjištěno, že ustanovení uvedených článků nebyla dodržena u nejméně 50 % kartonů, zkontroluje se celková denní produkce příslušného kusu.
Kontrola celkové denní produkce se však neprovede, jakmile je u nejméně 20 % kartonů naplněných příslušným kusů zjištěno porušení.
2. Pokud na základě odstavce 1 nebyly u nejméně 20 % kartonů s příslušným kusem prokazatelně dodrženy předpisy, je odmítnut celý obsah těchto kartonů a úhrada není provedena.
V takovém případě zaplatí bourárna intervenční agentuře za odmítnuté kusy částku ve výši ceny stanovené v příloze VIII.
Pokud nebyly u nejméně 20 % kartonů s příslušným kusem prokazatelně dodrženy předpisy, odmítne intervenční agentura celou denní produkci tohoto kusu a úhrada není provedena.
V takovém případě zaplatí bourárna intervenční agentuře za odmítnuté kusy částku ve výši ceny stanovené v příloze VIII.
Pokud nebyly u nejméně 20 % kartonů s různými kusy z denní produkce prokazatelně dodrženy předpisy, odmítne intervenční agentura celou denní produkci a úhrada není provedena.
V takovém případě zaplatí bourárna intervenční agentuře za odmítnuté kusy částku ve výši ceny, kterou musí intervenční agentura zaplatit úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení podle článku 15 za původně nakoupené nevykostěné maso, které bylo po vykostění odmítnuto, přičemž je tato cena zvýšena o 20 %.
Pokud se použije třetí pododstavec, první a druhý pododstavec se nepoužijí.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2, pokud bourárna z důvodu hrubé nedbalosti nebo podvodu nedodrží předpisy článků 17 až 25:
a) všechny produkty získané vykostěním v den, kdy bylo zjištěno nedodržení uvedených předpisů, intervenční agentura odmítne a úhrada není provedena;
b) v takovém případě zaplatí bourárna intervenční agentuře částku ve výši ceny, kterou musí intervenční agentura zaplatit úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení podle článku 15 za původně nakoupené nevykostěné maso, které bylo po vykostění odmítnuto podle písmene a), přičemž je tato cena zvýšena o 20 %.
KAPITOLA IV
KONTROLA PRODUKTŮ A SDĚLENÍ
Článek 27
Skladování a kontrola produktů
1. Intervenční agentury zajistí, aby maso, na které se vztahuje toto nařízení, bylo snadno přístupné a bylo umístěno do skladu a skladováno v souladu s čl. 23 prvním pododstavcem.
2. Skladovací teplota musí být nejméně – 17 °C.
3. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění uspokojivého uchování, pokud jde o množství a jakost, skladovaných produktů a zajistí okamžitou náhradu poškozených balení.
Členské státy kryjí s tím spojená rizika pojištěním ve formě smluvního závazku skladovatele nebo celkovým pojištěním intervenční agentury.
Členský stát může být i svým vlastním pojišťovatelem.
4. Během doby skladovaní provede příslušný orgán pravidelnou kontrolu reprezentativních množství produktů skladovaných v rámci nabídkových řízení uskutečněných v příslušném měsíci.
Produkty, které nejsou podle kontroly v souladu s požadavky tohoto nařízení, jsou odmítnuty a odpovídajícím způsobem označeny.
V případě potřeby a aniž je dotčeno uplatnění sankcí, může příslušný orgán vymáhat vrácení vyplacených částek od příslušných stran.
Kontroloři nemohou přijímat žádné instrukce od subjektu, který provedl nákupy.
5. Příslušné orgány přijmou nezbytná opatření pro zpětné vysledování a skladování, aby pozdější vyskladnění a odbyt skladovaných produktů mohly proběhnout co nejúčinněji s ohledem na případné veterinární požadavky pro příslušná zvířata.
Článek 28
Sdělení
1. Členské státy sdělí neprodleně Komisi každou změnu v seznamu intervenčních center, a pokud je to možné, své mrazicí a skladovací kapacity.
2. Do deseti kalendářních dní po uplynutí období převzetí sdělí členské státy Komisi dálnopisem nebo faxem dodaná a přijatá množství pro intervenci.
3. Nejpozději 21. den každého měsíce sdělí členské státy Komisi tyto údaje týkající se měsíce předcházejícího:
a) týdenní a měsíční množství nakoupená v rámci intervence, rozdělená podle produktů a jakostí na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla stanovené nařízením (ES) č. 1183/2006;
b) množství vykostěného masa, na které byla v příslušném měsíci uzavřena prodejní smlouva;
c) množství vykostěného masa, pro které bylo v příslušném měsíci vystaveno potvrzení o vyzvednutí nebo podobný doklad.
4. Nejpozději na konci každého měsíce sdělí členské státy Komisi tyto údaje týkající se měsíce předcházejícího:
a) množství vykostěného masa, které bylo získáno z nevykostěného hovězího masa nakoupeného v příslušném měsíci v rámci intervence;
b) smluvně nevázané zásoby a fyzické zásoby nevykostěného masa na konci každého měsíce a dobu skladování těchto zásob.
5. Pro účely odstavců 3 a 4 se rozumí:
a) "smluvně nevázanými zásobami" zásoby, které dosud nejsou předmětem kupní smlouvy;
b) "fyzickými zásobami" celkové množství smlouvou nevázaných zásob a zásob, které jsou sice předmětem kupní smlouvy, ale dosud nejsou převzaty.
KAPITOLA V
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 29
Zrušující ustanovení
Nařízení (ES) č. 562/2000 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze X.
Článek 30
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1670/2006
ze dne 10. listopadu 2006,
kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 18 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
2825/93 ze dne 15. října 1993, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin [3], bylo několikrát podstatně změněno [4].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Článek 16 nařízení (ES) č. 1784/2003 stanoví, že v míře nezbytné pro zohlednění zvláštní povahy výroby některých lihovin získávaných z obilovin mohou být kritéria pro poskytování vývozních náhrad této zvláštní situaci přizpůsobena.
Je nezbytné stanovit toto přizpůsobení pro některé lihoviny, u nichž cena obilovin v době vývozu nesouvisí s cenou obilovin v době výroby a konečný výrobek je směsí více výrobků, a nelze proto určit totožnost obilovin zpracovaných v konečném výrobku určeném pro vývoz, a to tím spíše, že uvedené nápoje musí rovněž povinně stárnout po dobu nejméně tří let.
(3) Tyto těžkosti vyvstávají zejména u skotské whisky, irské whiskey a španělské whisky.
(4) Je-li to možné, měl by být obdobně používán obvyklý režim náhrad.
Proto by měla být náhrada vyplácena pro obiloviny, které splňují podmínky podle čl. 23 odst.
2 Smlouvy, použité poměrně k množství vyvážených lihovin. Za tím účelem by mělo být množství těchto destilovaných obilovin vynásobeno celkovým paušálním koeficientem vypočteným na základě národních statistik poskytnutých dotčenými členskými státy.
Užití stávajícího poměru mezi celkovým množstvím dotčených vyvezených lihovin a celkovým množstvím uvedeným do prodeje se jeví jako spravedlivý a jednoduchý základ.
Měly by být definovány pojmy "celkové vyvezené množství" a "celkové množství uvedené na trh".
Při stanovení množství destilovaných obilovin a koeficientu se nezohlední množství, na něž se vztahuje režim aktivního zušlechťovacího styku.
(5) Je nezbytné přijmout ustanovení pro úpravu koeficientu, zejména za účelem ochrany proti možnosti, že vyplácení těchto náhrad povede zároveň k nadměrnému zvyšování zásob.
(6) Podle čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003 je možné rozlišovat náhrady podle místa určení. Je proto vhodné stanovit objektivní kritéria, která by vedla ke zrušení náhrad pro některá místa určení.
(7) Je třeba stanovit den, podle kterého se určí použitelná sazba náhrady.
Tento den musí především souviset s okamžikem, kdy byly obiloviny podrobeny kontrole, a pro destilovaná množství následně s každým daňovým obdobím destilace.
Náhrada se vyplatí, pokud je formou prohlášení o destilaci prokázáno, že obiloviny byly destilovány.
Toto prohlášení musí obsahovat údaje nezbytné pro výpočet náhrad.
První den každého daňového období destilace může být zároveň určující skutečností pro zemědělský přepočítací koeficient podle článku 3 nařízení (ES) č. 2799/98.
(8) Pro účely tohoto nařízení je nutné zjišťovat, že výrobky opustily Společenství, a v některých případech také znát jejich místo určení. Proto je nezbytné použít definici vývozu uvedenou v nařízení Rady (EHS) č.
2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [5], a důkazy podle nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [6].
(9) Pro stanovení koeficientu by měla být stanovena povinnost předložit některé důkazy o vývozu lihovin.
Jeví se vhodným stanovit, že se při návratu zboží na území Společenství použije článek 43 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [7], pokud jsou splněny zvláštní podmínky.
(10) Mělo by být stanoveno, že členské státy sdělí Komisi nezbytné údaje.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla pro stanovení a poskytování vývozních náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě lihovin uvedených v článku 16 nařízení (ES) č. 1784/2003, které musí při výrobním procesu povinně stárnout alespoň tři roky.
2. Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 [8] se nepoužije na lihoviny uvedené v odstavci 1, s výhradou čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení.
Článek 2
Náhrady podle článku 1 lze poskytovat pro obiloviny, které splňují podmínky stanovené čl. 23 odst. 2 Smlouvy a jsou použity pro výrobu lihovin kódů KN 22083032, 22083038, 22083052, 22083058, 22083072, 22083078, 22083082 a 22083088 vyrobených podle nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 [9].
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "stanovenou dobou destilace" doba, která odpovídá době destilace dohodnuté mezi příjemcem náhrady a celními orgány nebo jinými příslušnými orgány pro účely kontroly spotřební daně (daňové období);
b) "celkovým vyvezeným množstvím" množství lihovin, která splňují podmínky podle čl. 23 odst. 2 Smlouvy, vyvezená do místa určení, na které se vztahuje náhrada;
c) "celkovým množstvím uvedeným na trh" množství lihovin, která splňují podmínky podle čl. 23 odst. 2 Smlouvy, která definitivně opustila výrobní a skladovací zařízení za účelem prodeje pro lidskou spotřebu;
d) "podrobením kontrole" umístění obilovin určených pro výrobu lihovin uvedených v článku 2 do režimu celního dohledu nebo do správního režimu, který poskytuje srovnatelné záruky.
Článek 4
1. Náhrada se poskytne pro množství obilovin, která oprávněné osoby podrobily kontrole a destilovaly ve stanovené době destilace, na která se vztahuje koeficient, jenž je každoročně stanoven pro každý dotčený členský stát a je použitelný pro všechny oprávněné zájemce.
Tento koeficient vyjadřuje u dotčených lihovin stávající poměr mezi celkovým vyvezeným množstvím a celkovým množstvím dotčených lihovin uvedených na trh na základě zjištěného vývoje těchto množství po tolik let, kolik činí průměrná doba stárnutí dané lihoviny.
Při stanovení množství destilovaných obilovin a koeficientu se nezohlední množství, na něž se vztahuje režim aktivního zušlechťovacího styku.
Při výpočtu koeficientu se rovněž zohlední změna zásob některé z lihovin.
Koeficient se může lišit podle použitých obilovin.
2. Příslušné orgány pravidelně sledují objem uskutečněných vývozů a objem zásob.
Článek 5
Koeficient uvedený v čl. 4 odst. 1 se stanoví do 1. července každého roku.
Je platný od 1. října do 30. září následujícího roku.
Stanoví se podle údajů poskytnutých členskými státy pro období od 1. ledna do 31. prosince let předcházejících roku, v němž byl koeficient stanoven.
Článek 6
1. Sazba použitelné náhrady je sazba stanovená podle čl. 14 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1043/2005.
2. Sazba náhrady a zemědělský přepočítací koeficient jsou ty, které jsou použitelné v den, kdy jsou obiloviny podrobeny kontrole.
Pro množství destilovaná v jednotlivých daňových obdobích destilace, která následují po období, v němž byly obiloviny podrobeny kontrole, se však použijí sazby, které byly platné první den každého daňového období dotčené destilace.
Článek 7
1. Je-li to vzhledem k situaci na světovém trhu nebo zvláštním požadavkům některých trhů nezbytné, náhrada se pro některá místa určení zruší.
V případě, že je náhrada zrušena podle odstavce 1 nebo je znovu zavedena, jakož i v případech, kdy některé trhy nejsou dále způsobilé pro režim vývozních náhrad v důsledku provedení aktu o přistoupení nebo dohod se třetími zeměmi, se koeficient uvedený v čl. 4 odst.
1 upraví. Tato úprava spočívá v tom, že se celkové vyvezené množství, použité pro výpočet uvedeného koeficientu, podle okolností sníží nebo zvýší o množství vyvezené na trhy, pro něž je náhrada zrušena nebo znovu zavedena.
Upravený koeficient se použije od prvního dne daňového období destilace, které následuje po změně způsobilosti dotčených trhů.
Článek 8
Pro účely tohoto nařízení mohou být obiloviny nahrazeny sladem.
V tom případě je koeficient pro přepočet ječmene na slad 1,30.
Je-li však slad, který je podroben kontrole, zelený slad o obsahu vlhkosti od 43 do 47 %, koeficient pro přepočet zeleného sladu na slad o obsahu vlhkosti 7 % je 0,57.
Článek 9
1. Náhradu lze poskytnout pouze pro palírnu usazenou ve Společenství.
2. Palírna sdělí příslušným orgánům před začátkem každého daňového období destilace prohlášení, které obsahuje všechny údaje nezbytné pro stanovení vývozní náhrady, zejména:
a) druh obilovin nebo sladu podle nomenklatury společného celního sazebníku, případně rozdělené podle stejnorodých šarží;
b) vlastní hmotnost produktů a obsah vlhkosti, rozdělené podle každé položky uvedené v písmenu a);
c) potvrzení, že obiloviny splňují podmínky čl. 23 odst. 2 Smlouvy;
d) místo skladování a destilace.
Toto prohlášení lze během daňového období destilace aktualizovat podle vývoje destilace, aby se zohlednil přebytek nebo nedostatek množství, která se skutečně destilovala.
3. Po každém daňovém období destilace palírna předloží příslušným orgánům prohlášení (dále jen "prohlášení o destilaci"), v němž hospodářský subjekt potvrdí, že v daném období destilace destiloval obiloviny uvedené v prohlášení podle odstavce 2 za účelem výroby některé z dotčených lihovin, a uvede množství získaných destilovaných výrobků.
Toto prohlášení potvrdí orgány provádějící kontrolu.
4. Náhrada se vyplatí, pokud se prokáže, že obiloviny byly podrobeny kontrole a destilovány.
5. Hmotnost, která se zohlední při platbě, je vlastní hmotnost obilovin, pokud je jejich obsah vlhkosti nejvýše 15 %.
Je-li obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 15 % a nejvýše 16 %, zohlední se při platbě vlastní hmotnost snížená o 1 %.
Je-li obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 16 % a nejvýše 17 %, sníží se vlastní hmotnost o 2 %.
Je-li obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 17 %, sníží se vlastní hmotnost o 2 % za každý procentní bod vlhkosti nad 15 %.
Pokud jde o jiný slad než o zelený slad uvedený v článku 8, zohlední se při platbě vlastní hmotnost sladu, pokud je jeho obsah vlhkosti nejvýše 7 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitého sladu vyšší než 7 % a nejvýše 8 %, zohlední se při platbě vlastní hmotnost snížená o 1 %.
Pokud je obsah vlhkosti sladu vyšší než 8 %, sníží se vlastní hmotnost o 2 % za každý procentní bod vlhkosti nad 7 %.
Referenční metoda Společenství pro stanovení obsahu vlhkosti obilovin a sladu určených pro výrobu lihovin podle tohoto nařízení je metoda uvedená v příloze IV nařízení Komise (ES) č. 824/2000 [10].
Článek 10
Členské státy přijmou nezbytná opatření pro ověření správnosti prohlášení uvedených v článku 9, jakož i prohlášení o fyzické kontrole obilovin, o destilaci a využití získaného destilovaného výrobku.
Článek 11
1. Vedlejší produkty zpracování jsou osvobozeny od kontroly, pokud se zjistí, že nepřekračují obvykle získaná množství vedlejších produktů.
2. Pokud obiloviny nebo slad nejsou řádné a uspokojivé obchodní jakosti, náhrada se neposkytne.
Článek 12
1. Náhradu vyplatí členský stát, v němž byla přijata prohlášení uvedená v článku 9.
2. Náhrada se vyplatí pouze na písemnou žádost hospodářského subjektu.
Členské státy mohou pro tento účel předepsat zvláštní formulář.
3. Vyjma případu vyšší moci musí být dokumenty týkající se poskytnutí náhrad podány do dvanácti měsíců ode dne, kdy orgány vykonávající kontrolu potvrdí prohlášení o destilaci, jinak nárok na náhradu propadne.
4. Je-li koeficient upraven podle čl. 7 odst. 2, příjemce zpětně vyplatí náhrady nesprávně vyplacené ode dne použití tohoto upraveného koeficientu.
Článek 13
1. Pro účely článku 4 musí být prokázáno, že množství lihovin, která splňují podmínky podle čl. 23 odst. 2 Smlouvy, byla vyvezena.
2. Použitelné důkazy jsou důkazy podle nařízení (ES) č. 800/1999.
3. Pro účely tohoto nařízení se "vývozem" rozumí:
a) vývoz ve smyslu článků 161 a 162 nařízení (EHS) č. 2913/92
a
b) dodávky do míst určení podle článku 36 nařízení (ES) č. 800/1999.
4. Výrobky, které byly umístěny do předzásobovacího skladu schváleného podle článku 40 nařízení (ES) č.
800/1999, se rovněž považují za vyvezené. Pokud byly výrobky umístěny do takovýchto skladů, ustanovení článků 40 až 43 se použijí přiměřeně.
Článek 14
1. Lihoviny se považují za vyvezené v den, kdy byly splněny vývozní celní formality.
2. Prohlášení předložené při splnění vývozních celních formalit musí obsahovat zejména:
a) označení lihovin podle kombinované nomenklatury;
b) množství lihovin na vývoz vyjádřená v litrech čistého alkoholu;
c) složení lihovin nebo odkaz na toto složení, podle kterého by bylo možné určit druh použitých obilovin;
d) označení producentského členského státu.
3. Pokud je lihovina získána z různých druhů obilovin a pokud vznikla jejich pozdějším smíšením, pro účely odst. 2 písm. c) stačí tuto skutečnost uvést v prohlášení.
Článek 15
1. Aby mohlo být určité množství lihoviny považováno za vyvezené, musí se doklady podle článku 13 předložit určeným orgánům do šesti měsíců ode dne splnění vývozních celních formalit.
2. Pokud nemohly být doklady předloženy v předepsaných lhůtách, přestože se vývozce snažil je v těchto lhůtách získat, mohou mu být poskytnuty dodatečné lhůty, které nepřekračují celkem šest měsíců.
Pokud se však doklad o vývozu předloží po uplynutí lhůt, které umožňují zaúčtovat vývozy uskutečněné v průběhu téhož kalendářního roku, zaúčtuje se tento vývoz společně s vývozy uskutečněnými v následujícím kalendářním roce.
Článek 16
1. Pokud se použije režim tranzitu Společenství, vztahuje se na nápoje uvedené v čl. 13 odst. 1 režim vnějšího tranzitu.
2. Ve smyslu nařízení (EHS) č. 2913/92 se lihoviny uvedené v čl. 13 odst. 1 tohoto nařízení považují za zboží, pro které byly vývozní celní formality požadované pro poskytnutí náhrad splněny. Tyto nápoje mohou být propuštěny do volného oběhu pouze tehdy, byla-li uhrazena částka odpovídající vyplacené vývozní náhradě.
Článek 17
Použije-li se článek 7, musí se mimo jiné prokázat, že dotčené lihoviny dosáhly místa určení, pro které byla náhrada stanovena.
V tomto případě je důkazem o dovozu do třetí země, pro niž se náhrada použije, důkaz podle článků 15 a 16 nařízení (ES) č. 800/1999.
Článek 18
1. Dotčené členské státy sdělí Komisi jméno a adresu subjektů příslušných pro provádění tohoto nařízení.
2. Dotčené členské státy sdělí Komisi do 16. července každého roku tyto údaje:
a) množství obilovin a sladu, která splňují podmínky podle čl. 23 odst. 2 Smlouvy, destilovaná v době od 1. ledna do 31. prosince předchozího roku, rozdělená podle kombinované nomenklatury;
b) množství obilovin a sladu, rozdělená podle kombinované nomenklatury, na něž se v tomtéž období vztahoval režim aktivního zušlechťovacího styku;
c) množství lihovin podle článku 2, rozdělená podle kategorií uvedených v článku 19, množství vyvezená a množství uvedená na trh v tomtéž období;
d) množství lihovin získaných v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku, rozdělená podle kategorií uvedených v článku 19 a vyvezená v tomtéž období do třetích zemí;
e) množství lihovin skladovaná k 31. prosinci předcházejícího roku, jakož i množství výrobků získaných v průběhu téhož období.
3. Dotčené členské státy sdělí rovněž Komisi do 16. října, 16. ledna a 16. dubna každého roku údaje uvedené v písm. a) až d), které odpovídají kalendářním čtvrtletím.
4. Na žádost Komise sdělí dotčené členské státy rovněž údaje nezbytné pro úpravu koeficientu podle čl. 7 odst. 2.
Článek 19
Pro účely článku 18 se:
a) "obilnou whisky" rozumí whisky vyrobená ze sladu a obilovin;
b) "sladovou whisky" rozumí whisky vyrobená výhradně ze sladu;
c) "irskou whiskey kategorie A" rozumí whisky vyrobená ze sladu a obilovin, o obsahu sladu nižším než 30 %;
d) "irskou whiskey kategorie B" rozumí whisky vyrobená z ječmene a sladu, o obsahu sladu vyšším než 30 %;
e) procentní podíl jednotlivých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle čl. 14 odst. 3 se určí na základě celkového množství jednotlivých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle článku 2.
Článek 20
Nařízení (EHS) č. 2825/93 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 21
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1671/2006
ze dne 10. listopadu 2006
o dovozních licencích pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí a telecí maso vysoké kvality
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 936/97 ze dne 27. května 1997 o otevření a správě celních kvót pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí maso vysoké kvality a pro zmrazené buvolí maso [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 936/97 stanovuje v čl. 4 a 5 podmínky pro žádosti o udělení dovozních licencí pro maso uvedené v čl. 2 písm. f) tohoto nařízení.
(2) Nařízení (ES) č. 936/97 stanovuje v čl. 2 písm. f) množství čerstvého, chlazeného nebo zmrazeného hovězího a telecího masa vysoké kvality které odpovídá definici stanovené vestejném ustanovení, které může být v období od 1. července 2006 do 30. června 2007 za zvláštních podmínek dovezeno, na 11500 tun.
(3) Je třeba připomenout, že licence, které jsou předmětem tohoto nařízení, mohou být použity po celou dobu jejich platnosti pouze za předpokladu, že splňují podmínky veterinární hygieny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každé žádosti o udělení dovozní licence pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí maso vysoké kvality dle čl. 2 písm. f) nařízení (ES) č. 936/97 podané v období od 1. do 5. listopadu 2006 se vyhovuje.
2. Žádosti o licence mohou být v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 936/97 podány během prvních pěti dnů měsíce prosince 2006 pro množství 4832,45 tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 11. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1674/2006
ze dne 13. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1675/2006
ze dne 13. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky modravé v oblasti ICES V b (vody Faerských ostrovů) plavidly plujícími pod vlajkou Francie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1676/2006
ze dne 14. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1677/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 2172/2005, pokud jde o datum žádosti o dovozní práva na celní kvótové období od 1. ledna do 31. prosince 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 32 odst. 1 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 2172/2005 ze dne 23. prosince 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro celní kvótu pro dovoz živého skotu o hmotnosti vyšší než 160 kg a pocházejícího ze Švýcarska stanovenou Dohodou mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty [2], se otevírá celní kvóta s nulovou celní sazbou na více let v obdobích od 1. ledna do 31. prosince pro dovoz 4600 kusů živého skotu pocházejícího ze Švýcarska.
(2) Ustanovení čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 2172/2005 stanoví, že žádosti o dovozní práva se předkládají nejpozději 1. prosince předcházejícího ročnímu dovoznímu celnímu kvótovému období. Vzhledem k přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007 a ve snaze umožnit hospodářským subjektům těchto zemí využít této kvóty v roce 2007 by lhůta pro předkládání žádostí na dovozní celní kvótové období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2007 měla být prodloužena do 8. ledna 2007.
(3) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 2172/2005 se žádosti o dovozní práva na dovozní celní kvótové období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2007 předkládají nejpozději do 13:00 hod. bruselského času dne 8. ledna 2007.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1678/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 92/2005, pokud jde o alternativní způsoby zneškodňování a využití vedlejších produktů živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu [1], a zejména na čl. 5 odst. 2 písm. g) a čl. 6 odst. 2 bod i) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1774/2002 stanoví pravidla pro způsoby zneškodňování a využití vedlejších produktů živočišného původu.
Nařízení rovněž stanoví možnost dalších způsobů zneškodňování a další způsoby využití vedlejších produktů živočišného původu, které musí být schváleny po konzultaci s příslušným vědeckým výborem.
(2) Na základě stanovisek vydaných Vědeckým řídícím výborem a Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA) bylo dosud schváleno šest procesů jako alternativní způsoby zneškodňování nebo využití vedlejších produktů živočišného původu podle nařízení Komise (ES) č. 92/2005 ze dne 19. ledna 2005, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002, pokud jde o způsoby zneškodňování či využití vedlejších produktů živočišného původu, a mění příloha VI uvedeného nařízení, pokud jde o přeměnu na bioplyn a zpracování tavených/škvařených tuků [2].
(3) Na základě dalšího používání vydal úřad EFSA dne 13. července 2006 stanovisko k bezpečnosti termomechanického procesu pro výrobu biopaliva.
Podmínky, za nichž je tento proces považován za bezpečný způsob zneškodňování hnoje a obsahu trávícího traktu a materiálu kategorie 3, by proto měly být zohledněny změnou nařízení (ES) č. 92/2005.
(4) Na základě přehodnocení rizik pro veřejné zdraví a zdraví zvířat by měl být materiál kategorie 2 ze schváleného procesu výroby bionafty povolen pro některá technická využití nebo pro přeměnu na bioplyn.
(5) Nařízení (ES) č. 92/2005 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravní řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 92/2005 se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Schvalování, ošetřování a využití nebo zneškodňování materiálů kategorie 2 či 3
1. Následující procesy jsou schváleny a mohou být příslušným orgánem povoleny pro účely ošetřování a využití nebo zneškodňování materiálů kategorie 2 či 3:
a) proces alkalické hydrolýzy, jak je definován v příloze I;
b) proces hydrolýzy za vysokého tlaku a teploty, jak je definován v příloze II;
c) proces výroby bioplynu hydrolýzou za vysokého tlaku, jak je definován v příloze III;
d) proces výroby bionafty, jak je definován v příloze IV;
e) proces zplyňování podle Brookese, jak je definován v příloze V, a
f) proces spalování živočišného tuku v tepelném bojleru, jak je definován v příloze VI.
Proces termomechanické výroby biopaliva, jak je definován v příloze VII, je schválen a může být příslušným orgánem povolen pro účely ošetřování a zneškodňování hnoje a obsahu trávicího traktu a materiálu kategorie 3.
2. Příslušný orgán může povolit používání jiných parametrů procesu, pokud tyto parametry stanoví rovnocenné snížení rizik pro veřejné zdraví a pro zdraví zvířat, pro stadia:
a) procesu výroby bionafty, jak je definován v příloze IV bodě 1 písm. b) podbodě i), a
b) procesu spalování živočišného tuku v tepelném bojleru, jak je definován v příloze VI bodě 1 písm. c) podbodě i)."
2. V názvu a v první větě článku 3 se slova "v přílohách I až VI" nahrazují slovy "v přílohách".
3. Článek 4 se mění takto:
a) V odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Materiál získaný procesem výroby bionafty, jak je definován v příloze IV, se však spálí."
b) V odstavci 3 se doplňuje nové písmeno d), které zní:
"d) v případě materiálu získaného procesem výroby bionafty, jak je definován v příloze IV, využijí pro výrobu technických výrobků."
c) Odstavec 5 se zrušuje.
4. Přílohy se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1679/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se mění a opravuje nařízení (ES) č. 1973/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ohledně režimů podpor stanovených v hlavě IV a IVa uvedeného nařízení a ohledně využití půdy vyjmuté z produkce pro pěstování surovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 [1], a zejména na čl. 145 písm. c) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V článku 79 nařízení (ES) č. 1782/2003 se stanoví podpora pro rýži, která se poskytuje zemědělcům, kteří produkují rýži kódu KN 100610, v souladu s podmínkami stanovenými v kapitole 3 hlavy IV uvedeného nařízení.
(2) V článku 12 nařízení Komise (ES) č. 1973/2004 [2] se upřesňuje, že způsobilost k podpoře pro rýži podléhá podmínce, že deklarovaná plocha bude oseta jednou ročně.
U Francouzské Guyany jsou však stanoveny dva osévací cykly ročně a podpora se poskytuje na základě průměrné hodnoty osetých ploch za každý z obou osévacích cyklů.
(3) Francouzské orgány hodlají nově vymezit režim produkce rýže v Guyaně tak, aby se jednalo o produkci v jediném cyklu na hektar a rok.
Tento nový režim produkce by umožnil dotyčným producentům systematicky využívat udržovanou půdu, která leží ladem, což by z velké části vyřešilo problém s plevelem a vytvořilo období nezbytné na zarovnání.
V důsledku toho by se zejména ušetřila voda a méně by se používaly rostlinolékařské prostředky.
Tento systém by rovněž umožnil lepší řízení pracovní doby a materiálu, a tudíž snížení celkových nákladů na provoz daného odvětví.
Aby bylo možno zavést tento nový režim produkce, je třeba přizpůsobit podmínky výpočtu podpory pro rýži ve Francouzské Guyaně a stanovit, že tato podpora se vypočítá pouze na základě jednoho osévacího cyklu za rok a že tento osev se uskuteční v pozdějším z předem stanovených dat, tedy nejpozději 30. června před dotyčnou sklizní.
(4) Vzhledem k tomu, že Francie a Španělsko používají od roku 2006 režim jednotné platby i možnost podle čl. 66 písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003, je v souladu s čl. 101 čtvrtým pododstavcem uvedeného nařízení třeba snížit základní plochy uvedených členských států uvedené v příloze IV nařízení (ES) č. 1973/2004 o počet hektarů odpovídající nárokům při povinném vynětí půdy z produkce. V zájmu větší jasnosti je třeba také v této příloze zrušit záznamy týkající se členských států nebo regionů členských států, ve kterých se platba na plochu na plodiny na orné půdě od 1. ledna 2006 už nepoužívá, a doplnit v této příloze v souladu s přílohou XIb nařízení (ES) č. 1782/2003 základní plochy Malty a Slovinska, které platbu na plochu na plodiny na orné půdě používají.
(5) Protože při změně ustanovení čl. 131 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1973/2004 provedené nařízením (ES) č. 1250/2006 nebylo zohledněno období pro podávání žádostí stanovené čl. 121 odst. 1 druhým pododstavcem nařízení (ES) č. 1973/2004, je třeba toto opomenutí napravit. S přihlédnutím k uvedené lhůtě je třeba stanovit termín po 28. únoru, do kterého mají členské státy oznámit počet jiných kusů skotu než telat, které jsou předmětem žádosti o prémii na porážku.
(6) Do ustanovení čl. 106 odst. 2 a do příloh VI, XI, XII a XVIII nařízení (ES) č. 1973/2004 ve znění nařízení (ES) č. 1250/2006 se vloudily určité chyby.
(7) Protože v případě platby na plochu na plodiny na orné půdě stanovené v článku 100 nařízení (ES) č. 1782/2003 se musí Komisi nejpozději do 15. listopadu oznámit celková stanovená plocha použitá pro výpočet koeficientu snížení, jakož i případný konečný koeficient překročení, přičemž se berou v úvahu základní plochy uvedené v příloze IV nařízení (ES) č. 1973/2004, je třeba, aby příloha IV ve znění tohoto nařízení byla použitelná ode dne 1. listopadu 2006.
(8) Nařízení (ES) č. 1973/2004 by se proto mělo odpovídajícím způsobem pozměnit a opravit.
(9) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro přímé platby,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1973/2004 se mění takto:
1. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Data pro osévání
Způsobilost k podpoře pro rýži je podmíněna tím, aby deklarovaná plocha byla oseta nejpozději:
a) 30. června předcházejícího dotyčné sklizni u Španělska, Portugalska a Francouzské Guyany;
b) 31. května u ostatních producentských členských států včetně metropolitní Francie uvedených v čl. 80 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003."
2. V článku 14 se zrušuje odstavec 2.
3. V čl. 131 odst. 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) každý v případě údajů týkajících se předcházejícího roku:
i) nejpozději k 1. únoru počet krav, pro které se žádá o prémii na krávy bez tržní produkce mléka, v rozčlenění na základě režimů podle čl. 125 odst. 2 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 1782/2003,
ii) nejpozději k 1. březnu počet kusů skotu kromě telat, u něhož bylo zažádáno o porážkovou prémii, s uvedením informace, zda zvířata byla poražena, nebo vyvezena;".
4. Příloha IV se nahrazuje textem v příloze I tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1973/2004 se opravuje takto:
1. V čl. 106 odst. 2 se v úvodní větě slova "části 3 přílohy XVIII" nahrazují slovy "části 7 přílohy XVIII".
2. V příloze VI se text poznámky pod čarou nahrazuje tímto:
"(*) Základní plocha uvedená v příloze IV."
3. V příloze XI se první řádka názvu nahrazuje tímto:
"podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iii)".
4. V příloze XII se první řádka názvu nahrazuje tímto:
"podle čl. 3 odst. 1 písm. e) bodu iv)".
5. Příloha XVIII se nahrazuje zněním přílohy II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1680/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 976/2006, kterým se přijímají mimořádná opatření na podporu trhu s vepřovým masem v Německu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], a zejména na čl. 20 odst. 1 a čl. 22 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě výskytu ohnisek klasického moru prasat v některých produkčních oblastech Německa přijaly německé orgány v souladu s články 9, 10 a 11 směrnice Rady 2001/89/ES ze dne 23. října 2001 o opatřeních Společenství pro tlumení klasického moru prasat [2] některá veterinární opatření.
Mimořádná opatření na podporu trhu s vepřovým masem byla pro tento členský stát přijata nařízením Komise (ES) č. 976/2006 [3].
(2) Pro pokrok dosažený na veterinární úrovni je třeba ukončit používání mimořádných opatření na podporu trhu.
Je proto třeba zrušit nařízení (ES) č. 976/2006.
(3) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 976/2006 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1681/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se stanoví koeficienty použitelné na obiloviny vyvážené ve formě irské whisky pro hospodářský rok 2006/07
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2825/93 ze dne 15. října 1993, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2825/93 stanoví, že náhrada se poskytne pro množství obilovin, která byla podrobena kontrole a destilována a na která se vztahuje koeficient, jenž je každoročně stanoven pro každý dotčený členský stát. Tento koeficient vyjadřuje stávající poměr mezi celkovým vyvezeným množstvím a celkovým množstvím dotčené lihoviny uvedeným na trh na základě zjištěného vývoje těchto množství po tolik let, kolik činí průměrná doba stárnutí této lihoviny.
(2) Podle informace, kterou poskytlo Irsko pro období ode dne 1. ledna do dne 31. prosince 2005, byla v roce 2005 průměrná doba stárnutí irské whisky pět let.
(3) Proto je třeba stanovit koeficienty pro období ode dne 1. října 2006 do dne 30. září 2007.
(4) Článek 10 protokolu č. 3 Dohody o Evropském hospodářském prostoru vylučuje poskytování náhrad na vývozy do Lichtenštejnska, na Island a do Norska. Navíc Společenství uzavřelo s některými třetími zeměmi dohody o zrušení vývozních náhrad. Podle čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2825/93 je proto nutné tuto situaci zohlednit při výpočtu koeficientů pro hospodářský rok 2006/07,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro období ode dne 1. října 2006 do dne 30. září 2007 se koeficienty uvedené v článku 4 nařízení (EHS) č. 2825/93, jež platí pro obiloviny používané
Nařízení Komise (ES) č. 1682/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se stanoví koeficienty použitelné na obiloviny vyvážené ve formě skotské whisky pro hospodářský rok 2006/07
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2825/93 ze dne 15. října 1993, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2825/93 stanoví, že náhrada se poskytne pro množství obilovin, která byla podrobena kontrole a destilována a na která se vztahuje koeficient, jenž je každoročně stanoven pro každý dotčený členský stát. Tento koeficient vyjadřuje stávající poměr mezi celkovým vyvezeným množstvím a celkovým množstvím dotčené lihoviny uvedeným na trh na základě zjištěného vývoje těchto množství po tolik let, kolik činí průměrná doba stárnutí této lihoviny.
(2) Podle informací, které poskytlo Spojené království pro období od 1. ledna do 31. prosince 2005, byla v roce 2005 průměrná doba stárnutí skotské whisky osm let.
(3) Proto je třeba stanovit koeficienty pro období od 1. října 2006 do 30. září 2007.
(4) Článek 10 protokolu 3 Dohody o Evropském hospodářském prostoru vylučuje poskytování náhrad na vývozy do Lichtenštejnska, na Island a do Norska.
Společenství navíc uzavřelo s některými třetími zeměmi dohody o zrušení vývozních náhrad. Podle čl.
2 nařízení (EHS) č. 2825/93 je proto nutné tuto situaci zohlednit při výpočtu koeficientu pro hospodářský rok 2006/07,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro období od 1. října 2006 do 30. září 2007 se koeficienty uvedené v článku 4 nařízení (EHS) č. 2825/93 pro obiloviny používané ve Spojeném království k výrobě skotské whisky stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1683/2006
ze dne 14. listopadu 2006
o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení Bulharska a Rumunska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na čl. 4 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na čl. 41 první odstavec tohoto aktu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba přijmout přechodná opatření, aby se zabránilo nebezpečí odklonu obchodu ke škodě společné organizace zemědělských trhů, vyplývající z přistoupení dvou nových států k Evropské unii dne 1. ledna 2007.
(2) V souladu s pravidly stanovenými v nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [1], mohou mít nárok na náhrady pouze produkty, které opustily celní území Společenství do 60 dnů od přijetí vývozního prohlášení.
Povinnost opustit celní území Společenství do 60 dnů od přijetí vývozního prohlášení je rovněž základní podmínkou, jíž je podřízeno uvolnění jistoty složené při vydání licencí podle nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [2].
Vzhledem k tomu, že vnitřní hranice budou zrušeny v okamžiku přistoupení Bulharska a Rumunska, budou muset produkty vyvážené ze Společenství dvaceti pěti opustit ve všech případech celní území Společenství nejpozději do 31. prosince 2006, i když bylo vývozní prohlášení přijato méně než 60 dnů přede dnem přistoupení.
(3) Odklony obchodu, které mohou narušit společné organizace trhů, se často týkají produktů, které jsou uměle přemísťovány vzhledem k rozšíření a které nejsou součástí obvyklých zásob dotyčného státu.
Nahromadění takovýchto přebytečných množství může rovněž vést k narušení hospodářské soutěže, které by pravděpodobně ovlivnilo řádné fungování společné organizace trhu.
Přebytečné zásoby mohou rovněž pocházet z národní produkce.
Je tedy třeba stanovit odstrašující poplatky za přebytečné zásoby nacházející se v nových členských státech.
(4) Měla by být přijata taková opatření, která by zabránila hospodářským subjektům obcházet uplatňování poplatků na zboží ve volném oběhu, stanovených v článku 4, tím, že by buď dočasně uskladnily zboží, které již bylo propuštěno do volného oběhu ve Společenství dvaceti pěti nebo v novém členském státě před přistoupením v režimu s podmíněným osvobozením od cla, nebo že by se na ně vztahovalo jedno z celně schválených určení nebo jeden z celních režimů uvedených v čl. 4 odst. 15 písm. b) a odst. 16 písm. b) až g) nařízení (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3].
(5) Je třeba zabránit tomu, aby pro zboží, pro něž byly vyplaceny náhrady do 1. ledna 2007, byla vyplacena druhá náhrada, pokud je vyvezeno do třetích zemí po 31. prosinci 2006.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou nezbytná a přiměřená a měla by být jednotně uplatňována.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "Společenstvím dvaceti pěti": Společenství ve složení ke dni 31. prosince 2006;
b) "novými členskými státy": Bulharsko a Rumunsko;
c) "rozšířeným Společenstvím": Společenství ve složení ke dni 1. ledna 2007;
d) "produkty": zemědělské produkty a/nebo zboží neuvedené v příloze I Smlouvy o ES;
e) "produkční náhradou": náhrada poskytovaná podle článku 8 nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 [4] nebo čl. 13 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 318/2006 [5].
Článek 2
Vývozy ze Společenství dvaceti pěti
Pokud produkty určené k vývozu ze Společenství dvaceti pěti do jednoho z nových členských států, pro které bylo vývozní prohlášení přijato nejpozději do 31. prosince 2006 a u nichž do uvedeného data nevznikl nárok na náhradu podle článku 3 nařízení (ES) č. 800/1999, je příjemce náhrady povinen ji vrátit v souladu s článkem 52 uvedeného nařízení.
Článek 3
Režim s podmíněným osvobozením od cla
1. Odchylně od přílohy V kapitoly 4 aktu o přistoupení a od článků 20 a 214 nařízení (EHS) č. 2913/92 podléhají produkty uvedené v čl. 4 odst. 5 tohoto nařízení, které byly ve volném oběhu ve Společenství dvaceti pěti nebo v novém členském státě před 1. lednem 2007 a ke dni 1. ledna 2007 jsou dočasně uskladněny nebo se na ně vztahuje jedno z celně schválených určení nebo jeden z celních režimů uvedených v čl. 4 odst. 15 písm. b) a odst. 16 písm. b) až g) nařízení (EHS) č. 2913/92 v rozšířeném Společenství nebo které jsou přepravovány uvnitř rozšířeného Společenství poté, co splnily vývozní formality, pokud vznikl celní dluh ohledně dovozu, dovoznímu clu v souladu s přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [6] platnému v den vzniku celního dluhu a případně dodatečnému clu.
První pododstavec se nepoužije na produkty vyvážené ze Společenství dvaceti pěti, jestliže dovozce prokáže, že nebylo požádáno o žádnou vývozní náhradu pro produkty z vyvážejícího členského státu.
Na žádost dovozce dbá vývozce na to, aby příslušný orgán učinil na vývozním prohlášení poznámku, která potvrzuje, že nebylo požádáno o žádnou vývozní náhradu pro produkty z vyvážejícího členského státu.
2. Odchylně od přílohy V kapitoly 4 aktu o přistoupení a od článků 20 a 214 nařízení (EHS) č. 2913/92 podléhají produkty uvedené v čl. 4 odst. 5 tohoto nařízení, dovezené ze třetích zemí, propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku podle čl. 4 odst. 16 písm. d) nařízení (EHS) č. 2913/92 nebo do režimu dočasného použití podle čl. 4 odst. 16 písm. f) uvedeného nařízení v novém členském státě dne 1. ledna 2007, pokud vznikl celní dluh ohledně dovozu, dovoznímu clu v souladu s přílohou I nařízení (EHS) č. 2658/87 platnému v den vzniku celního dluhu a případně dodatečnému clu.
Článek 4
Poplatky za zboží ve volném oběhu
1. Aniž je dotčena příloha V kapitola 3 aktu o přistoupení a pokud nejsou na vnitrostátní úrovni používány přísnější právní předpisy, nové členské státy vybírají poplatky od držitelů přebytečných zásob produktů ve volném oběhu k 1. lednu 2007.
2. Ke stanovení přebytečných zásob každého držitele vezmou členské státy zejména v úvahu:
a) průměr zásob, které byly k dispozici během let předcházejících přistoupení;
b) obchodní toky existující během let předcházejících přistoupení;
c) okolnosti, za nichž došlo k vytvoření zásob.
Pojem "přebytečné zásoby" se vztahuje na produkty dovezené do nových členských států nebo pocházející z těchto států.
Pojem "přebytečné zásoby" se rovněž vztahuje na produkty určené na trh nových členských států.
Inventura zásob musí být provedena na základě kombinované nomenklatury platné ke dni 1. ledna 2007.
3. Výše poplatku uvedeného v odstavci 1 se pro každý dotyčný produkt rovná částce, o kterou dovozní clo platné ve Společenství a uvedené v čl. 3 odst. 1, včetně platného dodatečného cla ke dni 31. prosince 2006, překročí dovozní clo platné v novém členském státě k uvedenému datu, plus 20 % dané částky. Výnos z poplatku vybraného vnitrostátními orgány se převede do národního rozpočtu nového členského státu.
4. Aby se zajistilo, že poplatek uvedený v odstavci 1 je správně používán, provedou nové členské státy neprodleně inventuru zásob, které jsou k dispozici ke dni 1. ledna 2007.
Za tímto účelem mohou využít systém zjišťování držitelů přebytečných zásob založený na analýze rizik s řádným zohledněním zejména těchto kritérií:
- druh činnosti držitele,
- skladovací kapacita,
- rozsah činnosti.
Nové členské státy Komisi do 1. února 2007 oznámí veškerá opatření, která provedly před přistoupením s cílem vyhnout se spekulativnímu hromadění zásob v důsledku jejich přistoupení, zejména sledování a vyhledávání dovozů produktů, u nichž existuje vysoké riziko hromadění zásob.
Nové členské státy sdělí Komisi do 30. září 2007 množství produktů v přebytečných zásobách, kromě množství veřejných zásob uvedených v článku 5.
5. Tento článek se vztahuje na produkty těchto kódů KN:
a) v případě Bulharska:
- 02011000, 020120, 02013000, 02021000, 020220, 020230,
- 020311, 020312, 020319, 020321, 020322, 020329, 0204, 0207 [7], 020900, 0210,
- 0401, 0402, 0403, 0404, 0405, 0406,
- 040700, 0408,
- 07032000, 07115100,
- 1001, 10020000, 100300, 10040000, 1005, 100610, 100620, 100630, 10064000, 100700, 1008, 110100, 1102, 1103, 1104, 1107, 1108, 11090000,
- 1501, 1509, 151000, 1517,
- 1601, 160232, 160239, 160241, 160242, 160249, 160250, 160290,
- 170230 [8], 170240 [9], 17029010, 17029050, 17029075, 17029079, 19019099,
- 20031020, 20031030, 200820, 20083055, 20083075, 200911, 200919, 200949,
- 21069098 [10], 220430, 22071000, 22072000, 22089091, 22089099, 2402;
b) v případě Rumunska:
- 02011000, 020120, 02013000, 02021000, 020220, 020230,
- 020311, 020312, 020319, 020321, 020322, 020329, 0204, 020713, 020714, 020726, 020727, 020900, 0210,
- 0401, 040210, 040221, 040291, 040299, 0403, 0404, 0405, 0406,
- 040700, 0408,
- 07032000, 07115100,
- 1001, 10020000, 100300, 10040000, 1005, 100610, 100620, 100630, 10064000, 100700, 1008, 110100, 1102, 1103, 1104, 1107, 1108, 11090000,
- 1501, 1509, 151000, 1517,
- 1601, 160232, 160239, 160242, 160250, 160290,
- 170230 [11], 170240 [12], 17029010, 17029050, 17029075, 17029079, 19019099,
- 20031020, 20031030, 200820, 20083055, 20083075, 200911, 200919,
- 21069098 [13], 220430, 22071000, 22072000, 22089091, 22089099.
Pokud se kód KN vztahuje na produkty, pro něž dovozní clo uvedené v odstavci 3 není stejné, musí být inventura zásob uvedená v odstavci 4 provedena pro každý produkt nebo pro každou skupinu produktů podléhající různému dovoznímu clu.
6. Komise může k produktům uvedeným v odst. 5 písm. a) a b) přidat produkty nebo produkty z uvedeného seznamu vyškrtnout.
Článek 5
Soupis veřejných zásob
Nejpozději do 1. dubna 2007 každý nový členský stát předá seznam a množství zboží uskladněného ve veřejných zásobách uvedeného členského státu, jak je uvedeno v příloze V kapitole 3 aktu o přistoupení.
Článek 6
Národní bezpečnostní zásoby
4 odst. 4 a článku 5 nezahrnují národní bezpečnostní zásoby, které mohly být vytvořeny novými členskými státy.
Nové členské státy sdělí Komisi každou změnu, jež nastala ohledně národních bezpečnostních zásob, jakož i podmínky, kterými se tyto změny řídí, za účelem sestavení bilance dodávek Společenství.
Článek 7
Opatření v případě nezaplacení poplatků
Jestliže má některý členský stát podezření, že nějaký produkt unikl poplatku stanovenému v článku 3, uvědomí o tom dotyčný členský stát, aby mu umožnil přijmout vhodná opatření.
Článek 8
Důkaz o nezaplacení náhrad
Produkty, pro které nové členské státy přijaly prohlášení o vývozu do třetích zemí během období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2007, mohou mít nárok na vývozní náhradu za předpokladu, že je zjištěno, že u uvedených produktů nebo jejich složek již k vyplacení vývozní náhrady nedošlo.
Článek 9
Zákaz dvojího vyplacení náhrad
Žádný produkt nemůže mít nárok na více než jednu náhradu.
Produkt, u kterého byla vyplacena vývozní náhrada, nemá nárok ani na produkční náhradu, pokud je použit pro výrobu produktů uvedených v příloze I nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 [14], ani na intervenční opatření či podporu podle hlavy I článku 3 nařízení Rady (ES) č.
Článek 10
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost s výhradou vstupu a dnem vstupu Smlouvy o přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii v platnost.
Použije se do dne 31. prosince 2009.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1684/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky obecné v oblasti ICES IIIa Skagerrak plavidly plujícími pod vlajkou Německa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1685/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se po sedmdesáté druhé mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu [1], a zejména na čl. 7 odst. 1 první odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha I nařízení (ES) č. 881/2002 obsahuje seznam osob, skupin a subjektů, kterých se týká zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů podle uvedeného nařízení.
(2) Výbor pro sankce Rady bezpečnosti OSN dne 9. listopadu 2006 rozhodl pozměnit seznam osob, skupin a subjektů, jichž se má týkat zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů.
Příloha I by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 881/2002 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po jeho vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1686/2006
ze dne 14. listopadu 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1625/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1687/2006
ze dne 15. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 16. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1688/2006
ze dne 15. listopadu 2006
o odchylce od nařízení (ES) č. 2375/2002, pokud jde o některé dovozní licence vydané pro tranši č. 4 podkvóty III v rámci celních kvót pro dovoz pšenice obecné, jiné než vysoce jakostní
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2375/2002 ze dne 27. prosince 2002 o otevření a správě celních kvót Společenství pro pšenici obecnou, jinou než vysoce jakostní, pocházející ze třetích zemí [2] stanoví tři podkvóty pro produkty z různých zemí původu.
Podkvóta III se týká třetích zemí kromě Spojených států amerických a Kanady.
Je rozdělena na čtyři čtvrtletní tranše. Tranše č.
4 se vztahuje na období 1. října až 31. prosince.
(2) Podle článku 6 nařízení (ES) č. 2375/2002 jsou licence vydané podle uvedeného nařízení platné po dobu čtyřiceti pěti dnů ode dne jejich skutečného vydání.
(3) Podle čl. 5 odst. 1 třetího pododstavce a podle čl. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 2375/2002 je na licenci uvedena pouze jedna země původu a platí pouze pro produkty pocházející z této země.
(4) Pokud jde o pšenici obecnou pocházející z Ukrajiny, jsou od 1. října 2006 narušeny její dovozy do Společenství, protože Ukrajina zavedla opatření pro kontrolu a omezení vývozu.
Hospodářské subjekty proto alespoň částečně nebudou moci u vydaných dovozních licencí dodržovat své závazky, na kterých je Ukrajina uvedena jako země původu.
(5) Aby tyto subjekty nebyly znevýhodněny a aby se zajistilo správné provádění této kvóty, je vhodné zavést pro používání vydaných licencí určitou flexibilitu.
Za tímto účelem je vhodné prodloužit odchylně od nařízení (ES) č. 2375/2002 jejich platnost až do konce roku 2006 a povolit používání uvedených licencí pro dovoz pšenice obecné z jiných třetích zemí než z Ukrajiny s výjimkou Spojených států amerických a Kanady.
(6) Platnost dovozních licencí vydaných pro dovoz pšenice obecné, jiné než vysoce jakostní (kódu KN 10019099) v rámci podkvóty III (pořadového čísla 09.4125) podle článku 3 uvedeného nařízení od 1. října 2006 končí dne 16. listopadu 2006.
Změny uvedené v tomto nařízení se proto musejí použít co nejdříve.
Je proto třeba stanovit, že toto nařízení vstoupí v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od článku 6 nařízení (ES) č. 2375/2002 může být doba platnosti dovozních licencí vydaných pro dovoz pšenice obecné, jiné než vysoce jakostní (kódu KN 10019099) v rámci podkvóty III (pořadového čísla 09.4125) podle článku 3 uvedeného nařízení od 1. října 2006, a do 16. listopadu 2006 uvádějících v kolonce 8 jako zemi původu "Ukrajina" prodloužena až do 31. prosince 2006 na žádost držitelů těchto licencí.
Za tímto účelem orgán, který danou licenci vydal, tuto licenci zruší a nahradí ji novou licencí s datem platnosti do 31. prosince 2006, nebo prodlouží platnost původní licence do 31. prosince 2006.
Článek 2
Odchylně od čl. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 2375/2002 se dovozní licence uvedené v článku 1 tohoto nařízení mohou použít pro dovoz pšenice obecné ze všech třetích zemí s výjimkou Spojených států amerických a Kanady.
Článek 3
1. Celní prohlášení týkající se dovozů uskutečněných na základě dovozních licencí uvedených v článku 1 mají v kolonce 44 uvedeno:
"Dovoz uskutečněný podle nařízení Komise č. 1688/2006."
2. Do 15. února 2007 sdělí členské státy Komisi elektronickou cestou tyto údaje:
a) množství (v tunách) produktů dovezených na základě dovozních licencí uvedených v článku 1;
b) číslo a datum vydání licence, na základě které byl dovoz uskutečněn.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1689/2006
ze dne 15. listopadu 2006
o vydávání vývozních licencí v režimu A3 pro ovoce a zeleninu (rajčata, pomeranče, citróny, stolní hrozny a jablka)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 35 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1579/2006 [2] zahájením nabídkového řízení stanovilo směrné sazby náhrad a směrná množství pro vývozní licence v režimu A3, jež je možné vydat.
(2) S ohledem na předložené nabídky je třeba stanovit maximální sazby náhrad a procentní podíly pro množství, jež lze přidělit nabídkám s těmito maximálními sazbami.
(3) Pokud jde o rajčata, pomeranče, citróny, stolní hrozny a jablka maximální sazby potřebné k přidělení licencí na směrná množství až do výše množství udaných v nabídkách nepřekračují směrné sazby pro náhrady více než jedenapůlkrát,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Maximální sazby náhrad a procentní podíly pro snížení výše množství přidělovaných v rámci nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1579/2006, pokud jde o rajčata, pomeranče, citróny, stolní hrozny a jablka se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 16. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1690/2006
ze dne 15. listopadu 2006,
kterým se stanoví dovozní clo v odvětví obilovin použitelné od 16. listopadu 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 10 nařízení (ES) č. 1784/2003 se při dovozu produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení účtují sazby cel společného celního sazebníku.
Avšak u produktů uvedených v odstavci 2 stejného článku je dovozní clo rovno intervenční ceně platné pro dovoz těchto produktů, zvýšené o 55 % a snížené o dovozní cenu CIF použitelnou pro jejich dodávku.
Toto clo nicméně nemůže překročit sazbu cla společného celního sazebníku.
(2) Na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003 se dovozní ceny CIF vypočítávají na základě reprezentativních cen platných pro dotyčný produkt na světovém trhu.
(3) Nařízení (ES) č. 1249/96 stanovilo prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, které se týká dovozních cel v odvětví obilovin.
(4) Dovozní cla zůstávají v platnosti, dokud nejsou stanoveny a nevstoupí v platnost nové sazby.
(5) S cílem umožnit normální fungování režimu dovozních cel je třeba tato cla vypočítávat na základě reprezentativní tržní sazby zjištěné během daného období.
(6) Použití nařízení (ES) č. 1249/96 vede ke stanovení dovozních cel podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní cla v odvětví obilovin uvedená v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 jsou stanovena v příloze I tohoto nařízení na základě údajů uvedených v příloze II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 16. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1691/2006
ze dne 15. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky obecné v oblasti ICES IIIa Kattegat plavidly plujícími pod vlajkou Německa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1692/2006
ze dne 24. října 2006,
kterým se zavádí druhý program "Marco Polo" pro poskytování finanční pomoci Společenství za účelem zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí ("Marco Polo II") a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1382/2003
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 71 odst. 1 a čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bílá kniha Komise o společné dopravní politice ze září 2001 klade důraz na rozvoj intermodality jako praktického a účinného prostředku pro dosažení vyváženého dopravního systému a navrhuje nejen rozvoj "mořských dálnic", vysoce kvalitní integrované intermodální námořní varianty, ale také intenzivnější využívání železniční dopravy a vnitrozemské plavby jako klíčových složek této strategie.
Evropská rada na svém zasedání v Göteborgu ve dnech 15. a 16. června 2001 prohlásila, že jádrem strategie udržitelného rozvoje je změna poměru mezi jednotlivými druhy dopravy.
Dále na svém zasedání v Barceloně konaném ve dnech 15. a 16. března 2002 Evropská rada zdůraznila nutnost omezování výskytu dopravních neprůjezdností v místech zhuštěné dopravy v několika regionech, a to zejména v Alpách, Pyrenejích a Baltském moři – znamení toho, že námořní trasy mořských dálnic jsou nedílnou a důležitou součástí transevropské dopravní sítě.
Tržně orientovaný program financování intermodality je ústředním nástrojem pro další rozvoj intermodální dopravy a měl by zvláště podporovat vytváření mořských dálnic a mimo jiné zajišťovat zlepšení hospodářské, sociální a územní soudržnosti a železniční a vnitrozemské vodní dopravy.
(2) Nebude-li přijato rozhodné opatření, vzroste do roku 2013 celková silniční nákladní doprava v Evropě o více než 60 %.
Pro období let 2007–2013 to znamená nárůst mezinárodní silniční nákladní dopravy asi o 20,5 miliard tunokilometrů ročně pro 25 členských států Evropské unie, s negativními důsledky z hlediska dodatečných výdajů na silniční infrastrukturu, nehodovosti, dopravních neprůjezdností, místního a globálního znečištění, spolehlivosti zásobovacího řetězce a logistických postupů a škod na životním prostředí.
(3) Aby bylo možné zvládnout nárůst silniční nákladní dopravy, musí být ještě více než dosud využívána pobřežní plavba, železnice a vnitrozemské vodní cesty a je nezbytné podporovat další silné podněty z dopravního a logistického odvětví, např. vývoj technických inovací vozového parku, aby se omezovaly dopravní neprůjezdnosti na silnicích.
(4) Program zavedený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1382/2003 ze dne 22. července 2003 o poskytování finanční pomoci Společenství za účelem zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí (program Marco Polo) [3] by proto měl být rozšířen o nové akce zaměřené na skutečné omezování mezinárodní silniční dopravy.
Komise proto navrhla důraznější program (dále jen "program Marco Polo II" nebo "program") pro rozšíření intermodality, omezení dopravních neprůjezdností na silnicích a zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí ve Společenství.
Pro dosažení tohoto cíle by program měl podporovat akce na trhu nákladní dopravy, logistiky a na ostatních příslušných trzích, a to s přihlédnutím k potřebám malých a středních podniků.
Měl by pomoci převést alespoň očekávaný celkový nárůst v mezinárodní silniční nákladní dopravě, ale pokud možno více, na pobřežní plavbu, železniční a vnitrozemskou vodní dopravu nebo na kombinaci druhů dopravy s co nejkratšími silničními úseky.
Program Marco Polo zavedený nařízením (ES) č. 1382/2003 by tedy měl být nahrazen.
(5) Program Marco Polo II zahrnuje různé typy akcí, které by měly přispět k měřitelné a udržitelné změně podílu jednotlivých druhů dopravy a lepší spolupráci na trhu intermodální dopravy.
Dále by akce v rámci programu Marco Polo II měly přispět rovněž ke skutečnému snížení mezinárodní silniční nákladní dopravy.
(6) Akce financované v rámci programu Marco Polo II by měly být ze zeměpisného hlediska mezinárodní.
Za účelem vyjádření evropského rozměru akcí by projekty měly být předkládány podniky usazenými v různých zemích ve formě konsorcia podávajícího akci.
Účastníky tohoto konsorcia by v souladu s vnitrostátními předpisy měly mít možnost být i veřejnoprávní subjekty, pokud se zabývají hospodářskou činností.
(7) Žadatelé by měli mít možnost předložit nový nebo případně stávající projekt, který co nejlépe odpovídá současným potřebám trhu.
Vhodné projekty, zejména projekty zohledňující potřeby malých a středních podniků, by neměly být odrazovány jakýmkoliv příliš strnulým vymezením způsobilých akcí.
(8) V některých případech může být přínos rozvíjení stávající služby z hlediska další změny podílu jednotlivých druhů dopravy, kvality, vlivu na životní prostředí a životaschopnosti přinejmenším stejný jako přínos zavedení nové služby, které představuje značné výdaje.
(9) Aby podpora spuštění akcí převodu na jiný druh dopravy byla průhledná, objektivní a jasně vymezená, měla by být založena na úsporách společenských nákladů vyvolaných užíváním pobřežní plavby, železniční a vnitrozemské vodní dopravy namísto samotné silniční dopravy.
Z tohoto důvodu by toto nařízení mělo stanovit orientační částku finanční pomoci ve vztahu k převedeným tunokilometrům v silniční nákladní dopravě.
(10) Finanční pomoc Společenství stanovovanou na základě tunokilometrů převedených ze silnice na pobřežní plavbu, železnici nebo vnitrozemské vodní cesty nebo na základě omezení počtu tunokilometrů nebo vozových kilometrů silniční nákladní dopravy by mělo být možné upravovat tak, aby byly odměňovány vysoce kvalitní projekty nebo projekty, které jsou skutečným přínosem pro životní prostředí.
(11) Při rozdělování finančních prostředků by se zvláštní pozornost měla věnovat také citlivým a městským oblastem v rámci zeměpisné oblasti působnosti programu.
(12) Výsledky všech akcí programu by měly být odpovídajícím způsobem šířeny, aby byla zajištěna publicita, průhlednost a výměna osvědčených postupů.
(13) Během procesu výběru akcí a během jejich trvání je nezbytné zajistit, aby zvolená akce skutečně přispívala ke společné dopravní politice a nevedla, v míře poškozující společné zájmy, k narušení hospodářské soutěže.
Komise by proto měla vyhodnotit provádění obou programů.
Nejpozději do 30. června 2007 by měla předložit hodnotící zprávu o výsledcích programu Marco Polo za období 2003–2006.
(14) Akce by neměly vést, v míře poškozující společné zájmy, k narušení hospodářské soutěže, zejména mezi druhy dopravy jinými než silniční doprava nebo v rámci jednotlivých alternativních druhů dopravy.
Takovému zamezování narušování by měla být věnována zvláštní pozornost, aby tyto akce přispěly k převodu nákladní dopravy ze silnice na alternativní druhy dopravy namísto stažení nákladní dopravy ze současných služeb poskytovaných železnicí, pobřežní plavbou a vnitrozemskými vodními cestami.
(15) Jelikož cíle programu Marco Polo II nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej vzhledem k oblasti působnosti programu může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
(16) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(17) Toto nařízení stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení [5].
(18) V zájmu zabezpečení návaznosti a průhlednosti programu Marco Polo by měla být stanovena přechodná ustanovení týkající se smluv a postupu výběru akcí,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení zřizuje finanční nástroj (dále jen "program Marco Polo II" nebo "program"), jehož cílem je omezit dopravní neprůjezdnosti, zlepšit vliv dopravního systému na životní prostředí a rozšířit intermodální dopravu a tím přispět k účinnému a udržitelnému dopravnímu systému s přidanou hodnotou na úrovni EU, bez negativního dopadu na hospodářskou, sociální nebo územní soudržnost.
Tento program potrvá od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013 s cílem dosáhnout na konci programu takový převod dopravy na pobřežní plavbu, železniční a vnitrozemskou vodní dopravu nebo na kombinaci druhů dopravy s co nejkratšími silničními úseky, který činí podstatnou část očekávaného celkového ročního nárůstu v mezinárodní silniční nákladní dopravě, měřeno v tunokilometrech.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "akcí" projekt, který je prováděný podniky a v systému silniční nákladní dopravy přispívá k omezování výskytu dopravních neprůjezdností nebo ke zlepšení vlivu systému dopravy na životní prostředí na území členských států nebo zúčastněných zemí; zprostředkující akce, akce k převodu na jiný druh dopravy a všeobecné vzdělávací akce mohou zahrnovat několik koordinovaných projektů;
b) "zprostředkující akcí" inovační akce zaměřená na překonání významných strukturálních překážek pro Společenství na trhu nákladní dopravy, jež narušují účinné fungování trhu, konkurenceschopnost pobřežní plavby, železniční nebo vnitrozemské vodní dopravy nebo účinnost přepravních řetězců využívajících těchto druhů doprav, včetně úpravy nebo vytvoření pomocné infrastruktury; pro účely této definice se takovou strukturální překážkou rozumí každá překážka, která nevyplývá z prováděcích předpisů, je konkrétní, není dočasná a brání řádnému fungování řetězce nákladní přepravy;
c) "akcí mořské dálnice" inovační akce, jejímž přímým důsledkem je převod nákladů ze silnice na pobřežní plavbu nebo na kombinaci pobřežní plavby s jinými druhy dopravy s co nejkratšími silničními úseky; akce tohoto druhu mohou zahrnovat úpravy nebo vytvoření pomocné infrastruktury, která je nutná pro provádění velkoobjemové služby intermodální námořní přepravy s vysokou frekvencí a která zahrnuje, pokud možno, využívání druhů dopravy, které jsou nejšetrnější k životnímu prostředí, jako je například železniční a vnitrozemská vodní doprava pro vnitrozemskou nákladní dopravu a zajištění integrovaných služeb "z domu do domu"; začleněny by měly být, je-li to možné, rovněž zdroje nejvzdálenějších regionů;
d) "akcí k převodu na jiný druh dopravy" akce, jejímž přímým, měřitelným a okamžitým důsledkem je převod nákladů ze silnice na pobřežní plavbu, železnici, vnitrozemské vodní cesty nebo na kombinaci jednotlivých druhů dopravy s co nejkratšími silničními úseky a která není zprostředkující akcí; to případně zahrnuje akce, u kterých k převodu na jiný druh dopravy dochází v důsledku rozvoje existující služby; Komise prozkoumá možnost podpory projektů týkajících se pomocných infrastruktur;
e) "akcí k zamezení dopravy" inovační akce, jejímž důsledkem je začlenění dopravy do výrobní logistiky s cílem zabránit vysokému procentuálnímu podílu silniční nákladní dopravy, aniž by tím byly nepříznivě dotčeny výrobní kapacity nebo pracovní síly; akce tohoto typu mohou zahrnovat úpravy nebo vytvoření pomocné infrastruktury a zařízení;
f) "všeobecnou vzdělávací akcí" akce zaměřená na zlepšení spolupráce při strukturální optimalizaci pracovních metod a procesů v řetězci nákladní přepravy, přičemž se zohlední požadavky logistiky;
g) "inovační akcí" akce, která zahrnuje prvky, jež doposud na daném trhu neexistovaly;
h) "pomocnou infrastrukturou" infrastruktura, která je nezbytná a dostatečná pro dosažení cílů akcí, včetně zařízení pro nákladní a osobní dopravu;
i) "doprovodným opatřením" opatření, jehož cílem je připravit nebo podporovat současné nebo budoucí akce, mimo jiné činnosti související s šířením informací, sledování a vyhodnocování projektů a sběr a analýza statistických údajů; opatření zaměřená na obchodování s výrobky, procesy nebo službami, odbytové činnosti a propagace doprovodnými opatřeními nejsou;
j) "přípravným opatřením" opatření na přípravu zprostředkující akce, akce mořské dálnice nebo akce k zamezení dopravy, jako jsou technické, provozní nebo finanční studie proveditelnosti a zkoušky zařízení;
k) "podnikem" subjekt zabývající se hospodářskou činností bez ohledu na právní postavení subjektu a způsob jeho financování;
l) "konsorciem" sdružení alespoň dvou podniků, které společně uskutečňují akci a sdílejí riziko s ní spojené;
m) "tunokilometrem" přeprava jedné tuny nákladu nebo jejího objemového ekvivalentu na vzdálenost jednoho kilometru;
n) "vozovým kilometrem" přemístění naloženého nebo prázdného silničního nákladního vozidla na vzdálenost jednoho kilometru;
o) "blízkou třetí zemí" země, která není členem Evropské unie a která má společnou hranici s Evropskou unií nebo pobřeží u uzavřeného nebo polouzavřeného moře sousedícího s Evropskou unií.
Článek 3
Oblast působnosti
1. Program zahrnuje akce:
a) týkající se území alespoň dvou členských států
nebo
b) týkající se území alespoň jednoho členského státu a území blízké třetí země.
2. Týká-li se akce území třetí země, pak výdaje vzniklé na území této země nejsou programem hrazeny, s výjimkou případů uvedených v odstavcích 3 a 4.
3. Program je otevřen účasti zemí kandidujících na přistoupení k Evropské unii.
Účast se řídí podmínkami stanovenými v dohodách o přidružení uzavřených s těmito zeměmi a probíhá na základě pravidel stanovených v rozhodnutích vydaných Radou přidružení pro každou dotyčnou zemi.
4. Program je otevřen účasti členských států Evropského sdružení volného obchodu a Evropského hospodářského prostoru a blízkých třetích zemí, a to na základě dodatečných prostředků a v souladu s postupy dohodnutými s těmito zeměmi.
KAPITOLA II
ZPŮSOBILÍ ŽADATELÉ A AKCE
Článek 4
Způsobilí žadatelé
1. Akce jsou zpravidla předkládány konsorciem dvou nebo více podniků usazených alespoň ve dvou různých členských státech nebo alespoň v jednom členském státě a jedné blízké třetí zemi, nebo je může v případě dopravního spojení s blízkou třetí zemí ve výjimečných případech předložit jediný podnik usazený v členském státě.
2. Podniky, které nejsou usazeny v zúčastněné zemi uvedené v čl. 3 odst. 3 a 4, mohou být k projektu přidruženy, avšak nesmí být v rámci programu za žádných okolností financovány Společenstvím.
Článek 5
Způsobilé akce a podmínky financování
1. Způsobilé pro financování v rámci programu jsou tyto akce:
a) zprostředkující akce; zvláštní pozornost si zaslouží zejména akce zaměřené na zlepšení synergie v oblastech železniční a vnitrozemské vodní dopravy a pobřežní plavby (včetně mořských dálnic) lepším využíváním stávajících infrastruktur;
b) akce mořské dálnice; v rámci Evropské unie takové akce využívají transevropské sítě vymezené v rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1692/96/ES ze dne 23. července 1996 o hlavních směrech Společenství pro rozvoj transevropské dopravní sítě [6];
c) akce k převodu na jiný druh dopravy;
d) akce k zamezení dopravy;
e) všeobecné vzdělávací akce.
2. Konkrétní podmínky financování a další požadavky na různé akce jsou stanoveny v příloze I. Podmínky financování pomocných infrastruktur ve smyslu čl.
2 písm. h) jsou stanoveny v příloze II.
3. Finanční pomoc Společenství se zakládá na smlouvách sjednaných mezi Komisí a příjemcem.
Podmínky těchto smluv se pokud možno snaží udržet finanční a administrativní zátěž na minimální výši, například usnadněním bankovních záruk, které jsou příznivé pro podnikání, předpokládaných na základě příslušných pravidel a předpisů, zejména nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [7], aby se dosáhlo co nejvyšší správní účinnosti a pružnosti.
4. Aniž jsou dotčeny celkové cíle politiky uvedené v článku 1, roční priority ve výzvě k předkládání žádostí týkající se zprostředkujících akcí a všeobecných vzdělávacích akcí stanoví a případně přezkoumá Komise, které je nápomocen výbor uvedený v článku 10, postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 6
Podrobná pravidla
Podrobná pravidla týkající se předkládání a výběru akcí v rámci programu se přijmou postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 7
Státní podpora
Finanční pomoc Společenství pro akce, na něž se program vztahuje, nevylučuje, aby těmto akcím byla poskytnuta státní podpora na celostátní, regionální nebo místní úrovni, je-li tato podpora slučitelná s pravidly pro státní podpory stanovenými Smlouvou a je-li v rámci úhrnných limitů stanovených v příloze I pro každý druh akce.
Celková podpora poskytnutá ve formě státní podpory a finanční pomoci Společenství nepřekročí v případě pomocné infrastruktury 50 % způsobilých nákladů.
KAPITOLA III
PŘEDKLÁDÁNÍ A VÝBĚR AKCÍ
Článek 8
Předkládání akcí
Akce se předkládají Komisi v souladu s podrobnými pravidly vydanými podle článku 6.
Podání musí obsahovat veškeré nezbytné informace, které Komisi umožní provést výběr v souladu s článkem 9.
Článek 9
Výběr akcí pro poskytnutí finanční pomoci
Komise vyhodnotí předložené akce.
Při výběru akce pro poskytnutí finanční pomoci v rámci programu Komise zohlední:
a) cíle uvedené v článku 1;
b) podmínky stanovené v příloze I a případně v příloze II;
c) příspěvek akcí k omezení výskytu dopravních neprůjezdností;
d) relativní přínos akcí pro životní prostředí, včetně jejich příspěvku k omezení negativních účinků na životní prostředí způsobených pobřežní plavbou a železniční a vnitrozemskou vodní dopravou.
Zvláštní pozornost bude věnována projektům, které jdou nad právně závazné environmentální požadavky;
e) celkovou udržitelnost akce.
Rozhodnutí o poskytnutí finanční pomoci se přijme postupem podle čl. 10 odst. 2.
Komise o svém rozhodnutí informuje příjemce.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 10
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
Rozpočet
Finanční krytí na provádění programu Marco Polo II v období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013 se stanoví na 400 milionů EUR [8].
Roční rozpočtové položky schválí rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
Článek 12
Rezerva pro doprovodná opatření a vyhodnocení programu
Na doprovodná opatření a nezávislé vyhodnocení provádění článku 5 se vyčlení až 5 % rozpočtu stanoveného tímto nařízením.
Článek 13
Ochrana finančních zájmů Evropských společenství
1. Při provádění akcí financovaných podle tohoto nařízení Komise zajistí, aby byly chráněny finanční zájmy Evropských společenství použitím preventivních opatření zaměřených proti podvodům, korupci a jiným nedovoleným činnostem, účinnými kontrolami a vymáháním neoprávněně vyplacených částek a v případě zjištění nesrovnalostí účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, a to v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [9], nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [10] a s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [11].
2. U akcí financovaných na základě tohoto nařízení se "nesrovnalostí" uvedenou v článku 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 rozumí jakékoli porušení právního předpisu Společenství nebo jakékoliv nesplnění smluvní povinnosti vyplývající z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být z důvodu neoprávněného výdaje poškozen souhrnný rozpočet Evropské unie nebo rozpočty jí spravované.
3. Smlouvy a dohody, jakož i dohody s dotčenými třetími zeměmi vyplývající z tohoto nařízení stanoví zejména dohled a finanční kontrolu prováděné Komisí nebo jí pověřeným zástupcem a audity prováděné Účetním dvorem, a to podle potřeby i na místě.
Článek 14
Hodnocení
1. Alespoň dvakrát ročně Komise informuje výbor o finančním provádění programu a poskytne nejnovější informace o stavu všech akcí financovaných v rámci programu.
Komise provede průběžné i závěrečné hodnocení programu, aby bylo možné zhodnotit jeho přínos pro cíle dopravní politiky Společenství a efektivní využití rozpočtových prostředků.
2. Do 30. června 2007 Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů hodnotící zprávu o výsledcích programu Marco Polo za období 2003–2006.
Pokud ze zprávy vyplyne nutnost program Marco Polo II upravit, předloží Komise odpovídající návrhy.
Článek 15
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1382/2003 se zrušuje s účinkem od 14. prosince 2006.
Smlouvy týkající se akcí založených na nařízení (ES) č. 1382/2003 se až do svého provozního a finančního uzavření nadále řídí uvedeným nařízením.
Nařízením (ES) č. 1382/2003 se rovněž řídí celé hodnocení a výběr akcí pro rok 2006, a to i pokud tento proces skončí v roce 2007.
Článek 16
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. Ve Štrasburku dne 24. října 2006. Za Evropský parlament předseda J. Borrell Fontelles Za Radu předsedakyně P. Lehtomäki [1] Úř. věst. C 234, 22.9.2005, s. 19.
Nařízení Komise (ES) č. 1693/2006
ze dne 16. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1694/2006
ze dne 16. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s mlékem a mléčnými výrobky by proto měly být stanoveny vývozní náhrady v souladu s pravidly a určitými kritérii uvedenými v článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Ustanovení čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Podle Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Dominikánskou republikou o ochraně dovozu sušeného mléka v Dominikánské republice [2], které bylo schváleno rozhodnutím Rady 98/486/ES [3], může být určité množství mléčných výrobků Společenství vyvážených do Dominikánské republiky zvýhodněno snížením cla.
Z tohoto důvodu by vývozní náhrady poskytnuté pro produkty vyvážené podle tohoto režimu měly být sníženy o určitý procentní podíl.
(5) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení, za podmínek stanovených v čl. 1 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [4].
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1695/2006
ze dne 16. listopadu 2006,
kterým se stanoví maximální vývozní náhrady u másla v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 581/2004
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na třetí pododstavec čl. 31 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 581/2004 ze dne 26. března 2004 o vypsání stálého nabídkového řízení na vývozní náhrady, které se týkají některých druhů másla [2], zavádí trvalé nabídkové řízení.
(2) Podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 580/2004 ze dne 26. března 2004, kterým se stanoví postup nabídkového řízení, které se týká vývozních náhrad u některých mléčných výrobků [3], a po přezkoumání nabídek podaných jako odpověď na nabídkové řízení, je vhodné stanovit maximální vývozní náhrady na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 14. listopadu 2006.
(3) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro trvalé nabídkové řízení vypsané nařízením (ES) č. 581/2004 na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 14. listopadu 2006, platí maximální částky náhrad pro výrobky zmíněné v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1696/2006
ze dne 16. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu platýse červeného a platýse šedohnědého v oblastech ICES IIa (vody ES), IV (vody ES) plavidly plujícími pod vlajkou Německa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1697/2006
ze dne 16. listopadu 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých mléčných výrobků vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sazby náhrad použitelné od 27. října 2006 na produkty uvedené v příloze, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1597/2006 [2].
(2) Z uplatnění pravidel a kritérií uvedených v nařízení (ES) č. 1597/2006 na údaje, které má Komise v současnosti k dispozici, vyplývá, že nyní uplatňované vývozní náhrady by měly být pozměněny podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady stanovené nařízením (ES) č. 1597/2006 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Article 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1698/2006
ze dne 16. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro obiloviny a pro pšeničnou nebo žitnou mouku, krupici a krupičku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy nebo cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Při stanovení náhrad je třeba vzít v úvahu faktory uvedené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2].
(3) Pokud jde o pšeničnou nebo žitnou mouku, krupici a krupičku, náhradu použitelnou pro tyto produkty je nutné vypočítat s ohledem na množství obilovin nutné k výrobě uvažovaných produktů.
Toto množství byla stanoveno nařízením (ES) č. 1501/95.
(4) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky určitých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhradu u některých produktů podle jejich země určení.
(5) Náhradu je třeba stanovovat jednou měsíčně, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(6) Použití těchto pravidel v současné situaci na trzích s obilovinami, a zejména při kurzech, respektive cenách těchto produktů ve Společenství a na světovém trhu, vede ke stanovení náhrad dle přílohy tohoto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 s výjimkou sladu, vyvážené v nezměněném stavu, se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1699/2006
ze dne 16. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 10. do 16. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1700/2006
ze dne 16. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 10. do 16. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1701/2006
ze dne 17. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1702/2006
ze dne 17. listopadu 2006,
kterým se stanoví minimální prodejní ceny másla v 20. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 20. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se minimální prodejní ceny za máslo z intervenčních zásob podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1703/2006
ze dne 17. listopadu 2006,
kterým se stanoví maximální částka podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo v 20. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 20. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se částka maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1704/2006
ze dne 17. listopadu 2006,
kterým se stanoví maximální výše podpory pro zahuštěne máslo v 20. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], vyhlašují intervenční agentury stálé nabídkové řízení pro poskytnutí podpory pro zahuštěné máslo.
V článku 54 uvedeného nařízení se stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci jednotlivých nabídkových řízení se stanoví maximální částka podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 %.
(2) Převzetí zahuštěného másla do maloobchodního prodeje se zaručí složením jistoty na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(3) S přihlédnutím k podaným nabídkám by měla být na vhodné úrovni stanovena maximální výše podpory a podle toho by měla být určena jistota na konečné použití.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 20. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se maximální výše podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 % podle čl. 47 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví na 19,27 EUR/100 kg.
Jistota na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005 se stanoví na 21 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1705/2006
ze dne 17. listopadu 2006,
kterým se stanovuje minimální prodejní cena másla pro 52. individuální veřejné nabídkové řízení, vyhlášené podle stálého veřejného nabídkového řízení, na které je odkazováno v nařízení (ES) č. 2771/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 10 písm. c) tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanovují prováděcí pravidla pro nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], prodávaly intervenční agentury na základě stálého veřejného nabídkového řízení určité množství másla, kterým disponovaly.
(2) Ve světle nabídek, obdržených v rámci každého individuálního veřejného nabídkového řízení, bude stanovena minimální prodejní cena, nebo bude rozhodnuto, že nebude vybrána žádná nabídka v souladu s článkem 24a nařízení (ES) č. 2771/1999.
(3) Ve světle obdržených nabídek bude stanovena minimální prodejní cena.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro 52. individuální veřejné nabídkové řízení v souladu s nařízením (ES) č. 2771/1999, pro které vypršela časová lhůta na předložení nabídek dne 14. listopadu 2006, se stanovuje minimální prodejní cena másla ve výši 236,21 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1706/2006
ze dne 16. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu tresky tmavé v oblasti ICES IIa (vody ES), IIIa, IIIbcd (vody ES), IV plavidly plujícími pod vlajkou Belgie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1707/2006
ze dne 17. listopadu 2006,
kterým se stanoví konečná sazba náhrad a procentní podíl pro vývozní licence v režimu B vydávané pro ovoce a zeleninu (rajčata, pomeranče, citrony, stolní hrozny, jablka a broskve)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1961/2001 ze dne 8. října 2001 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 týkajícímu se vývozních náhrad pro ovoce a zeleninu [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 858/2006 [3] stanovilo směrná množství pro vydávání vývozních licencí v režimu B.
(2) Pro žádosti o vydání licencí v režimu B pro rajčata, pomeranče, citrony, stolní hrozny, jablka a broskve podané od 1. července do 31. října 2006 je třeba stanovit konečnou sazbu ve výši směrné sazby a je třeba stanovit i procentní podíl pro požadovaná množství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro žádosti o vydání licence v režimu B podané podle článku 1 nařízení (ES) č. 858/2006 mezi 1. červencem a 31. říjnem 2006 se procentní podíl pro požadovaná množství, na která mají být licence vydány, a sazba příslušných náhrad stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1708/2006
ze dne 17. listopadu 2006
o dovozních licencích pro produkty z hovězího a telecího masa původem z Botswany, Keni, Madagaskaru, Svazijska, Zimbabwe a Namibie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 ze dne 10. prosince 2002 o režimu zemědělských produktů a z nich vyrobeného zboží původem ze zemí Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří (AKT), které zrušuje nařízení (ES) č. 1706/98 [2],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 2247/2003 ze dne 19. prosince 2003 o prováděcích pravidlech v sektoru hovězího a telecího masa, nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 o režimu zemědělských produktů a z nich vyrobeného zboží původem ze zemí Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří (AKT) [3], a zejména na článek 5 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 1 nařízení (ES) č. 2247/2003 uvádí možnost vydat dovozní licence pro produkty z hovězího a telecího masa původem z Botswany, Keni, Madagaskaru, Svazijska, Zimbabwe a Namibie.
Dovozy se však musí uskutečnit v rámci množství stanovených pro každou z těchto vyvážejících třetích zemí.
(2) Žádosti o udělení licence podané v období od 1. do 10. listopadu 2006, vyjádřené v množství vykostěného masa, ve smyslu nařízení (ES) č. 2247/2003, pro produkty původem z Botswany, Keni, Madagaskaru, Svazijska, Zimbabwe a Namibie nepřesahují množství, která jsou pro tyto státy k dispozici.
Proto je možné vydat dovozní licence na požadovaná množství.
(3) Je třeba stanovit množství, pro která je od 1. prosince 2006 v rámci celkového množství 52100 t možné podat žádost o licenci.
(4) V této souvislosti se připomíná, že se toto nařízení nijak nedotýká směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o hygienických otázkách a otázkách veterinární inspekce při dovozu skotu, vepřů, ovcí a koz, masa čerstvého nebo masných produktů původem z třetích zemí [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Níže uvedené členské státy vydávají dne 21. listopadu 2006 dovozní licence pro produkty z hovězího a telecího masa, vyjádřené v množství vykostěného masa, původem z určitých států Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří, a to pro níže uvedená množství a země původu:
Německo:
- 390 t původem z Botswany,
- 30 t původem z Namibie.
Spojené království:
- 130 t původem z Botswany,
- 223 t původem z Namibie.
Článek 2
Žádosti o licence mohou být dle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2247/2003 podány během prvních deseti dnů měsíce prosince 2006 pro níže uvedená množství vykostěného hovězího a telecího masa:
Botswana: _BAR_ 13639 t, _BAR_
Keňa: _BAR_ 142 t, _BAR_
Madagaskar: _BAR_ 7579 t, _BAR_
Svazijsko: _BAR_ 3363 t, _BAR_
Zimbabwe: _BAR_ 9100 t, _BAR_
Namibie: _BAR_ 6869 t. _BAR_
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 18. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1709/2006
ze dne 20. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 21. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1710/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1686/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 21. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1711/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 462/2003 a (ES) č. 1556/2006, pokud jde o podání žádostí o dovozní licenci v odvětví vepřového masa na první čtvrtletí roku 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 774/94 ze dne 29. března 1994 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro vysoce jakostní hovězí maso, vepřové maso, drůbeží maso, pšenici, sourež a otruby, vedlejší mlýnské produkty a jiné zbytky [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 ze dne 10. prosince 2002, kterým se stanoví režim použitelný pro zemědělské produkty a zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů pocházejících z afrických, karibských a tichomořských států (státy AKT) a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1706/98 [3], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 462/2003 [4] se stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu pro některé výrobky z vepřového masa pocházející z afrických, karibských a tichomořských států (států AKT).
(2) Nařízením Komise (ES) č. 1556/2006 [5] se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 774/94, pokud jde o dovozní režim u vepřového masa.
(3) Tato nařízení stanoví, že žádosti o dovozní licence lze podávat pouze během prvních sedmi dnů měsíce, který předchází každému definovanému kvótovému období.
Vzhledem k přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii od 1. ledna 2007 je třeba stanovit pro podání žádostí o vývozní licence na první čtvrtletí roku 2007 období odlišné.
(4) Nařízení (ES) č. 462/2003 a nařízení (ES) č. 1556/2006 je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 462/2003 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na období od 1. ledna 2007 do 31. března 2007 se však žádosti o dovozní licence musejí podávat během prvních patnácti dní měsíce ledna 2007."
Článek 2
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1556/2006 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na období od 1. ledna 2007 do 31. března 2007 se však žádosti o dovozní licence musejí podávat během prvních patnácti dní měsíce ledna 2007."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1712/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 747/2001, pokud jde o tarifní kvóty Společenství pro některé zemědělské produkty pocházející z Turecka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 747/2001 ze dne 9. dubna 2001 o správě tarifních kvót Společenství a referenčních množství v případě produktů, které mají na základě dohod s některými zeměmi Středomoří nárok na preference, a o zrušení nařízení (ES) č. 1981/94 a (ES) č. 934/95 [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím č. 2/2006 [2] Rada schválila postoj Společenství v Radě přidružení ES–Turecko ke změně protokolů 1 a 2 k rozhodnutí Rady přidružení ES–Turecko č. 1/98 o obchodním režimu pro zemědělské produkty.
(2) Pozměněný protokol 1 stanoví pro některé zemědělské produkty pocházející z Turecka nové tarifní kvóty Společenství a také změny stávajících tarifních kvót Společenství stanovených v nařízení (ES) č. 747/2001.
(3) Aby bylo možné nové tarifní kvóty používat a provést změny stávajících tarifních kvót, je třeba změnit nařízení (ES) č. 747/2001.
(4) Jelikož se rozhodnutí Rady přidružení ES–Turecko č. 2/2006 použije od 1. listopadu 2006, mělo by se toto nařízení použít od téhož data a vstoupit v platnost co nejdříve.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha IX nařízení (ES) č. 747/2001 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1713/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se ruší předběžné financování vývozních náhrad, pokud jde o zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na článek 33 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhu se zemědělskými produkty,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [2], a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V době zavedení systému předběžného financování vývozních náhrad bylo považováno za nezbytné řídit se podle principu, pomocí něhož je zajištěna rovnováha mezi použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím základních produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Za tímto účelem měla být částka rovnající se vývozní náhradě vyplacena, jakmile byly základní produkty Společenství, ze kterých se získají zpracované produkty nebo zboží určené k vývozu, umístěny pod celní dohled.
(2) V té době se rovněž zdálo nutné stanovit pro případ, kdy produkty, na něž se vztahuje společná organizace trhu a které byly dovezeny ze třetích zemí, mohou být za určitých podmínek propuštěny do režimu uskladňování v celním skladu nebo svobodných pásem s pozastavením výběru dovozních cel, možnost zavedení ustanovení, podle kterého se částka rovnající se vývozní náhradě vyplatí, jakmile jsou produkty Společenství nebo zboží určené k vývozu propuštěny do takového režimu.
(3) Systém předběžného financování se od svého počátečního záměru umístit zboží pocházející ze Společenství na stejný cenový základ jako levnější zboží dočasně dovážené v režimu aktivního zušlechťovacího styku, které nepochází ze Společenství, rozvinul do komplexního systému s různými cíli, podle kterého nejsou důvody pro zavedení předběžného financování tím hlavním motivem pro jeho současné používání.
(4) Systém předběžného financování je nyní používán především pro zvýšení kontroly vývozu hovězího masa, avšak potřeba zvýšení kontrol jako takových dostatečně neopodstatňuje předběžné vyplácení náhrad v režimu předběžného financování.
Použití režimu předběžného financování za účelem dosažení těchto jiných cílů se nepovažuje za vhodné.
(5) Situace na dotčených trzích se zemědělskými produkty se změnila; následkem toho neexistuje nadále hospodářské opodstatnění pro pokračování systému předběžného financování vývozních náhrad.
(6) Nařízení Komise (EHS) č. 32/82 ze dne 7. ledna 1982, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso [3], (EHS) č. 1964/82 ze dne 20. července 1982, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy vykostěného hovězího masa [4], (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [5], (EHS) č. 2723/87 ze dne 10. září 1987, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě těstovinových výrobků čísla 19.03 společného celního sazebníku [6], (ES) č. 3122/94 ze dne 20. prosince 1994, kterým se stanoví kritéria pro analýzu rizika, pokud jde o zemědělské produkty, pro které jsou poskytovány náhrady [7], (ES) č. 1445/95 ze dne 26. června 1995 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa a o zrušení nařízení (EHS) č. 2377/80 [8], (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [9], (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [10], (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu [11], (ES) č. 2090/2002 ze dne 26. listopadu 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 386/90, pokud jde o fyzickou kontrolu prováděnou při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady [12], (ES) č. 1342/2003 ze dne 28. července 2003, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví obilovin a rýže [13], (ES) č. 1518/2003 ze dne 28. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vepřového masa [14], (ES) č. 2236/2003 ze dne 23. prosince 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1868/94, kterým se stanoví režim kvót pro výrobu bramborového škrobu [15], (ES) č. 596/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vajec [16], (ES) č. 633/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví drůbežího masa [17], a (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [18] by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(7) Ze stejných důvodů by měla být zrušena nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [19] a nařízení Komise (EHS) č. 2388/84 ze dne 14. srpna 1984 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa [20], (ES) č. 456/2003 ze dne 12. března 2003, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro předběžné financování vývozních náhrad pro některé produkty z odvětví hovězího a telecího masa propuštěné do celního režimu uskladnění nebo umístěné do svobodného celního pásma [21], (ES) č. 500/2003 ze dne 19. března 2003 o lhůtách, během kterých mohou některé produkty z obilovin a rýže zůstat v celních režimech platby náhrad předem [22], a (ES) č. 1994/2005 ze dne 7. prosince 2005, kterým se stanoví základní produkty, na něž se neposkytuje platba vývozní náhrady předem [23].
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 32/82 se zrušuje druhý pododstavec.
Článek 2
V čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1964/82 se zrušuje druhý a třetí pododstavec.
Článek 3
Druhá odrážka článku 18 nařízení (ES) č. 2220/85 se zrušuje.
Článek 4
Druhá odrážka čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2723/87 se zrušuje.
Článek 5
První odrážka čl. 1 bodu 7 nařízení (ES) č. 3122/94 se zrušuje.
Článek 6
V článku 11 nařízení (ES) č. 1445/95 se zrušuje odstavec 2.
Článek 7
Nařízení (ES) č. 800/1999 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 se zrušuje písm. k).
2. V čl. 4 odst. 2 se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto:
"Pro účely tohoto článku mají být vzaty v úvahu sazby náhrady platné v den, ve kterém byla podána žádost o licenci.
Je-li to nezbytné, jsou tyto sazby upraveny v den přijetí vývozního prohlášení."
3. V čl. 5 odst. 6 se zrušuje pátý pododstavec.
4. Článek 9 se mění takto:
a) v odstavci 1 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) Zjistí-li se, že nebyly dodrženy podmínky stanovené v písmenu a), považují se pro účely článku 50 den nebo dny, o které byla překročena lhůta 28 dnů, za dny, o které byla překročena lhůta stanovená v článku 7.";
b) v odst. 2 písm. b) se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Zjistí-li se, že nebyly dodrženy podmínky stanovené v písmenu a), považují se pro účely článku 50 den nebo dny, o které byla překročena lhůta 28 dnů, za dny, o které byla překročena lhůta stanovená v článku 7.";
c) v odst. 3 písm. b) se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Zjistí-li se po splnění formalit uvedených v písmenu a), že produkty pobývaly, s výjimkou případu vyšší moci, během překládky na jednom nebo více letištích na celním území Společenství více než 28 dnů, považují se pro účely článku 50 den nebo dny, o které byla překročena lhůta 28 dnů, za dny, o které byla překročena lhůta stanovená v článku 7."
5. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Produkty, u nichž není žádným způsobem patrné, že došlo k zpracování, se považují za dovezené v nezměněném stavu.
Aniž je dotčen soulad s odstavcem 1, mohou být nicméně před dovozem provedeny následující formy manipulace, které mají zajistit uchování produktů:
a) inventura;
b) umístění značek, razítek, etiket nebo jiných podobných rozlišovacích znaků na produkty nebo na zboží nebo na jejich obaly, pokud toto umístění nemůže vyvolat zdání jiného původu produktů, než je jejich skutečný původ;
c) úprava označení a čísel balíčků nebo změny etiket, pokud tyto změny nemohou vyvolat zdání jiného původu produktů, než je jejich skutečný původ;
d) balení, vybalování, změna balení nebo oprava balení, pokud tyto formy manipulace nemohou vyvolat zdání jiného původu produktů, než je jejich skutečný původ;
e) větrání;
f) chlazení a
g) mrazení.
Kromě toho se produkty považují za dovezené v nezměněném stavu, pokud byly zpracovány před dovozem s podmínkou, že zpracování proběhlo ve třetí zemi, do které byly všechny produkty získané tímto zpracováním dovezeny."
6. Kapitola 3 hlavy II se zrušuje.
7. Článek 51 se mění takto:
a) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Za požadovanou náhradu se považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých v souladu s článkem 5.
Pokud se sazba náhrady mění podle místa určení, vypočte se rozlišená část náhrady na základě údajů o množství, hmotnosti a místu určení poskytnutých v souladu s článkem 49.";
b) odstavec 7 se nahrazuje tímto:
"7. Pokud je požadovaná náhrada vyšší než náhrada použitelná pouze z důvodu použití čl. 4 odst. 2, čl. 18 odst. 3 a/nebo článku 50, sankce se neuloží.";
c) odstavec 10 se nahrazuje tímto:
"10. Pokud produkt uvedený ve vývozním prohlášení není zahrnut v licenci, žádná náhrada není splatná a odstavec 1 se nepoužije."
8. V čl. 52 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) pokud je vrácení zajištěno ještě neuvolněnou jistotou, považuje se za odebrání splatných částek propadnutí této jistoty v souladu s čl. 25 odst. 1;".
9. V článku 53 se zrušuje třetí odrážka.
Článek 8
Nařízení (ES) č. 1291/2000 se mění takto:
1. Článek 4 se zrušuje.
2. V čl. 24 odst. 1 se písm. b) se nahrazuje tímto:
"b) v případě vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem, prohlášení týkající se vývozu."
3. Ustanovení čl. 32 odst. 2 se zrušuje.
4. V čl. 33 odst. 1 se písm. b) se nahrazuje tímto:
"b) v případech uvedených v čl. 32 odst. 1 písm. b) a aniž je dotčen odstavec 2, předložením vyhotovení č. 1 licence nebo osvědčení a popřípadě vyhotovení č. 1 výpisu nebo výpisů z licence nebo osvědčení potvrzených v souladu s článkem 24 nebo článkem 25."
5. Článek 48 se zrušuje.
Článek 9
Ustanovení čl. 26 odst. 4 nařízení (ES) č. 1623/2000 se zrušuje.
Článek 10
V příloze III nařízení (ES) č. 2090/2002 se zrušuje bod 10.
Článek 11
V čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1342/2003 se zrušuje třetí pododstavec.
Článek 12
Nařízení (ES) č. 1518/2003 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V těchto případech, aniž je dotčen čl. 2 odst. 1, je doba platnosti licencí omezena na pět pracovních dní ode dne skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 a v kolonce 20 žádosti o licence a samotné licence se uvede jeden z údajů uvedených v příloze Ia."
2. Znění přílohy tohoto nařízení se vkládá jako příloha Ia.
Článek 13
Článek 14 nařízení (ES) č. 2236/2003 se zrušuje.
Článek 14
Nařízení (ES) č. 596/2004 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V těchto případech, aniž je dotčen čl. 2 odst. 1, je doba platnosti licencí omezena na pět pracovních dní ode dne skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 a v kolonce 20 žádosti o licence a samotné licence se uvede jeden z údajů uvedených v příloze Ia."
2. Znění přílohy tohoto nařízení se vkládá jako příloha Ia.
Článek 15
Nařízení (ES) č. 633/2004 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"2. Odchylně od odstavce 1 jsou licence pro kategorii 6a podle přílohy I platné po dobu 15 dnů ode dne jejich skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000."
2. V čl. 4 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V takových případech je bez ohledu na čl. 2 odst. 1 a 5 doba platnosti těchto licencí omezena na pět pracovních dnů ode dne jejich skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 a v žádostech a licencích je v kolonce 20 uveden jeden z údajů uvedených v příloze Ia."
3. Znění přílohy tohoto nařízení se vkládá jako příloha Ia.
Článek 16
Ustanovení čl. 54 odst. 2 nařízení (ES) č. 1043/2005 se zrušuje.
Článek 17
Zrušují se nařízení (EHS) č. 565/80, (EHS) č. 2388/84, (ES) č. 456/2003, (ES) č. 500/2003 a (ES) č. 1994/2005.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007.
Ustanovení zrušená tímto nařízením jsou nadále použitelná v případě produktů umístěných do režimu předběžného financování před 1. lednem 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1714/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se pro hospodářský rok 2006/07 rozděluje formou národních zaručených množství 5000 tun krátkých lněných vláken a konopných vláken mezi Dánsko, Řecko, Irsko, Itálii a Lucembursko
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 245/2001 [2], kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1673/2000, stanoví, že rozdělení 5000 tun krátkých lněných vláken a konopných vláken formou národních zaručených množství v souladu s čl. 3 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000 se uskuteční do 16. listopadu probíhajícího hospodářského roku.
(2) Za tímto účelem Dánsko a Itálie předaly Komisi informace o plochách, na které se vztahují smlouvy o koupi a prodeji, zpracovatelské závazky a smlouvy o zpracování, jakož i odhady výnosů lněných a konopných stonků a vláken.
(3) Naopak v Řecku, Irsku a Lucembursku nebudou v hospodářském roce 2006/07 produkována žádná lněná nebo konopná vlákna.
(4) Na základě odhadů produkce, které vyplývají z uvedených informací, celková produkce v pěti příslušných členských státech nedosáhne celkového množství 5000 tun, které mezi ně bylo rozděleno, a je vhodné stanovit národní zaručená množství uvedená níže.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro přírodní vlákna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro hospodářský rok 2006/07 je rozdělení národních zaručených množství podle čl. 3 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000 toto:
- Dánsko: 2 tuny,
- Řecko: 0 tun,
- Irsko: 0 tun,
- Itálie: 241 tun,
- Lucembursko: 0 tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1715/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu okouníků v oblastech ICES V, XII, XIV plavidly plujícími pod vlajkou Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1716/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu humra severského v oblasti ICES VIIIa, b, d, e plavidly plujícími pod vlajkou Belgie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1717/2006
ze dne 15. listopadu 2006
o zřízení nástroje stability
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 179 odst. 1 a článek 181a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství je významným poskytovatelem hospodářské, finanční, technické, humanitární a makroekonomické pomoci třetím zemím.
Podpora stabilních podmínek rozvoje lidstva a hospodářského rozvoje a prosazování lidských práv, demokracie a základních svobod zůstávají jedním z klíčových cílů vnější činnosti Evropské unie (dále jen "EU"), k nimž přispívají nástroje vnější pomoci Společenství.
Rada a zástupci vlád členských států zasedající v Radě ve svých závěrech o efektivnosti vnější činnosti EU přijatých v listopadu 2004 uvádějí, že "jak mír, bezpečnost a stabilita, tak i lidská práva, demokracie a řádná správa věcí veřejných jsou podstatnými prvky udržitelného hospodářského růstu a vymýcení chudoby".
(2) Program EU pro předcházení násilným konfliktům, který schválila Evropská rada, vyzdvihuje "politický závazek EU usilovat o předcházení konfliktů jako jeden z hlavních cílů vnějších vztahů EU", a stanoví, že nástroje rozvojové spolupráce Společenství mohou přispívat k naplňování tohoto cíle a k rozvoji EU jako globálního aktéra.
(3) Opatření přijatá v rámci tohoto nařízení za účelem plnění cílů stanovených v článcích 177 a 181a Smlouvy o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva o ES") mohou doplňovat opatření přijatá EU za účelem plnění cílů společné zahraniční a bezpečnostní politiky v rámci hlavy V a opatření přijatá v rámci hlavy VI Smlouvy o Evropské unii (dále jen "Smlouva o EU") a musí být s nimi v souladu.
Rada a Komise by měly v rámci svých pravomocí spolupracovat, aby zajistily důslednost.
(4) Evropský konsensus o rozvoji, který přijala Rada a zástupci vlád členských států zasedající v Radě, Evropský parlament a Komise dne 22. listopadu 2005 a který byl příznivě přijat na zasedání Evropské rady ve dnech 15. a 16. prosince 2005, uvádí, že Společenství vypracuje v rámci příslušných pravomocí svých orgánů komplexní preventivní přístup ke zranitelnosti států, ke konfliktům, k přírodním katastrofám a k jiným druhům krizí, a k tomuto účelu by mělo přispět i toto nařízení.
(5) Evropská rada schválila Evropskou bezpečnostní strategii dne 12. prosince 2003.
(6) Prohlášení Evropské rady o boji proti terorismu ze dne 25. března 2004 požaduje, aby byly do programů vnější pomoci začleněny cíle boje proti terorismu.
Kromě toho Strategie tisíciletí EU o prevenci a potírání organizovaného zločinu, přijatá Radou 27. března 2000, vyzývá k užší spolupráci s třetími zeměmi.
(7) Stabilizace po ukončení krize vyžaduje trvalé a pružné zapojení mezinárodního společenství na základě integrovaných transformačních strategií, zejména v prvních letech po ukončení krize.
(8) Provádění programů pomoci v dobách krize a politické nestability vyžaduje zvláštní opatření, jejichž účelem je zajistit pružnost rozhodovacích procesů a přidělování rozpočtových prostředků, a rovněž rozšířená opatření, jejichž účelem je zajistit soulad s dvoustrannou pomocí a vytvoření mechanismů ke sdružování finančních prostředků od dárců, včetně přenesení úkolů veřejné moci prostřednictvím nepřímého centralizovaného řízení.
(9) Usnesení Evropského parlamentu a závěry Rady v návaznosti na sdělení Komise o provázání okamžité pomoci, obnovy a rozvoje kladou důraz na potřebu zajištění účinného propojení operací financovaných z různých finančních nástrojů Společenství v souvislosti s krizí.
(10) Mají-li být výše uvedené záležitosti splněny účinně a včas, musí existovat zvláštní finanční zdroje a nástroje financování, které mohou doplňovat humanitární pomoc a nástroje dlouhodobé spolupráce.
Humanitární pomoc by měla být nadále poskytována podle nařízení Rady (ES) č. 1257/96 ze dne 20. června 1996 o humanitární pomoci [2].
(11) Kromě opatření dohodnutých s partnerskými zeměmi v souvislosti s politickým rámcem pro spolupráci zřízeným podle souvisejících nástrojů Společenství pro vnější pomoc musí být Společenství rovněž schopno poskytovat pomoc zaměřenou na nejvýznamnější světové a přeshraniční problémy, které mohou mít destabilizující účinek.
(12) "Hlavní směry pro posilování operativní koordinace mezi Společenstvím, zastoupeným Komisí, a členskými státy v oblasti vnější pomoci" z roku 2001 zdůrazňují potřebu zesílené koordinace vnější pomoci EU.
(13) Toto nařízení stanoví na období 2007–2013 finanční krytí, které představuje pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení [3].
(14) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. července 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(15) Cílem tohoto nařízení je pokrýt působnost několika stávajících nařízení o vnější pomoci Společenství a nahradit je; uvedená nařízení by proto měla být zrušena.
(16) Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu potřeby koordinované multilaterální reakce v oblastech stanovených tímto nařízením a vzhledem k rozsahu a globálním důsledkům opatření stanovených v tomto nařízení, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o ES.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
CÍLE A PŮSOBNOST
Článek 1
Cíle
1. Společenství přijímá opatření pro rozvojovou spolupráci a opatření pro finanční, hospodářskou a technickou spolupráci se třetími zeměmi podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
2. a) přispět v krizové situaci nebo nově vznikající krizi ke stabilitě poskytnutím účinné reakce, která pomůže zachovat, vytvořit nebo obnovit podmínky potřebné k řádnému provádění politik Společenství týkajících se rozvoje a spolupráce;
b) pomoci v kontextu stabilních podmínek pro provádění politik spolupráce Společenství ve třetích zemích budovat kapacity k řešení zvláštních globálních a nadregionálních hrozeb, které způsobují nestabilitu, a k zajištění připravenosti řešit situace před krizí a po ní.
3. Opatření přijatá v rámci tohoto nařízení mohou doplňovat opatření přijatá podle hlavy V a hlavy VI Smlouvy o EU a musí být s nimi v souladu, aniž by tím uvedená opatření byla dotčena.
Článek 2
Doplňkovost pomoci Společenství
1. Pomoc Společenství poskytovaná v souladu s tímto nařízením doplňuje pomoc poskytovanou na základě obdobných nástrojů vnější pomoci Společenství.
Tato pomoc je poskytována pouze v míře, v níž odpovídající a účinná reakce nemůže být poskytnuta na základě uvedených nástrojů.
2. Komise zajistí, aby opatření přijatá podle tohoto nařízení byla v souladu s celkovým strategickým rámcem politiky Společenství pro danou partnerskou zemi, zejména s cíli nástrojů uvedených v odstavci 1, a také s dalšími příslušnými opatřeními Společenství.
3. Aby zvýšila účinnost a soudržnost opatření pomoci Společenství a jednotlivých států, prosazuje Komise úzkou koordinaci vlastních činností a činností členských států na rozhodovací úrovni i přímo na místě.
K tomuto účelu provozují členské státy a Komise systém pro výměnu informací.
Článek 3
Pomoc v reakci na krizové situace nebo na nově vznikající krize
1. Technickou a finanční pomoc Společenství k dosažení zvláštních cílů stanovených v čl. 1 odst. 2 písm. a) lze poskytnout v reakci na naléhavou situaci, krizi nebo vznikající krizi, dále na situaci, která představuje ohrožení demokracie, veřejného pořádku, ochrany lidských práv a základních svobod nebo ochrany a bezpečnosti osob, nebo na situaci, u které hrozí, že by mohla vyústit v ozbrojený konflikt nebo by mohla vážně destabilizovat dotyčnou třetí zemi nebo země. Tato opatření mohou rovněž směřovat k řešení situací, kdy se Společenství odvolalo na základní ustanovení mezinárodních dohod, aby částečně či úplně pozastavilo spolupráci se třetími zeměmi.
2. a) podporu uskutečňovanou poskytováním technické a logistické pomoci, která se zaměřuje na úsilí mezinárodních a regionálních organizací a státních a nestátních subjektů prosazovat budování důvěry, vyjednávání, dialog a smír;
b) podporu zřízení a fungování prozatímních správ ustavených v souladu s mezinárodním právem;
c) podporu rozvoje demokratických státních institucí fungujících na principu plurality, včetně opatření na podporu úlohy žen v takových institucích, podporu účinné občanské správy a související právní úpravy na celostátní a místní úrovni, podporu nezávislého soudnictví, řádné správy věcí veřejných a veřejného pořádku, včetně nevojenské technické spolupráce k posílení celkové civilní kontroly, podporu dohledu nad bezpečnostním systémem a opatření k posílení kapacity donucovacích orgánů a orgánů soudnictví zapojených do boje proti nezákonnému obchodování s lidmi, drogami, zbraněmi a výbušninami;
d) podporu mezinárodních trestních tribunálů a mimořádných vnitrostátních tribunálů, komisí pro pravdu a usmíření, mechanismů pro právní urovnání případů týkajících se lidských práv a mechanismů uplatňování majetkových práv a rozhodování o nich zavedených v souladu s mezinárodně uznávanými lidskými právy a zásadami právního státu;
e) podporu opatření nezbytných k zahájení obnovy a rekonstrukce základní infrastruktury, bydlení, veřejných budov a hospodářského majetku, jakož i základní výrobní kapacity, a rovněž obnovení hospodářské činnosti, vytváření pracovních míst a nastolení minimálních podmínek nutných pro udržitelný sociální rozvoj;
f) podporu civilních opatření týkajících se demobilizace a opětovného začlenění bývalých bojovníků do civilní společnosti a v případě potřeby jejich návratu do vlasti a rovněž opatření týkajících se problematiky dětských vojáků a vojákyní;
g) podporu opatření na zmírnění sociálních následků restrukturalizace ozbrojených sil;
h) podporu opatření uskutečňovaných v rámci politik spolupráce Společenství a jejich cílů k řešení socioekonomických následků způsobených civilnímu obyvatelstvu protipěchotními minami, nevybuchlým zbrojním arzenálem nebo výbušninami z války; činnosti financované na základě tohoto nařízení zahrnují informování o nebezpečí, pomoc obětem, odhalování min a odminování a s tím spojenou likvidaci zásob;
i) podporu opatření uskutečňovaných v rámci politik spolupráce Společenství a jejich cílů k řešení následků způsobených civilnímu obyvatelstvu nedovoleným používáním střelných zbraní a jejich dostupností; tato pomoc se omezuje na průzkum, pomoc obětem, zvyšování veřejné informovanosti a rozvoj právní a správní odbornosti a dobré praxe.
Pomoc je poskytována pouze v míře nezbytné k obnovení podmínek pro společenský a hospodářský rozvoj příslušného obyvatelstva v krizové situaci nebo nově vznikající krizi uvedené v odstavci 1.
Nezahrnuje podporu opatření na boj proti šíření zbraní;
j) podporu opatření, která zajistí, že budou dostatečně uspokojeny zvláštní potřeby žen a dětí v krizových situacích a konfliktech, včetně situací, kdy jsou ženy vystaveny násilnostem vzhledem ke svému pohlaví;
k) podporu rehabilitace obětí ozbrojených konfliktů a jejich opětovného začlenění do společnosti, včetně opatření, která řeší zvláštní potřeby žen a dětí;
l) podporu opatření, jejichž cílem je prosazovat a hájit úctu k lidským právům a základním svobodám, demokracii a právnímu státu a k příslušným mezinárodním nástrojům;
m) podporu socioekonomických opatření, která prosazují spravedlivý přístup k přírodním zdrojům v krizové situaci nebo nově vznikající krizi a průhlednou správu těchto zdrojů;
n) podporu socioekonomických opatření, která řeší dopad náhlých přesunů obyvatelstva, včetně opatření, která řeší potřeby hostitelských zemí v krizové situaci nebo nově vznikající krizi;
o) podporu opatření, která podporují rozvoj a organizovanost občanské společnosti a její účast na politickém procesu, včetně opatření, která mají podpořit úlohu ženy v těchto procesech a nezávislé, pluralitní a profesionální sdělovací prostředky;
p) podporu opatření v reakci na přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy a na ohrožení veřejného zdraví, která buď zastoupí, nebo doplní humanitární pomoc Společenství.
3. - která patří do obecné oblasti působnosti a zvláštních cílů stanovených v čl. 1 odst. 2 písm. a),
- která jsou časově omezena na období stanovené v čl. 6 odst. 2 a
- na která by se obvykle vztahovaly ostatní nástroje Společenství pro poskytování vnější pomoci, ale na která by v souladu s článkem 2 mělo být uplatněno toto nařízení kvůli potřebě rychlé reakce na krizovou situaci nebo nově vznikající krizi.
Článek 4
Pomoc v kontextu stabilních podmínek spolupráce
1. Ohrožení veřejného pořádku, ochrany a bezpečnosti osob, strategické infrastruktury a veřejného zdraví.
a) posílení kapacit donucovacích orgánů a soudních a civilních orgánů, které zasahují v boji proti terorismu i organizované trestné činnosti, včetně nezákonného obchodování s lidmi, drogami, střelnými zbraněmi a výbušninami, a provádějí účinnou kontrolu nezákonného obchodu a tranzitu.
Prioritou je regionální přeshraniční spolupráce se zapojením třetích zemí, které projevily jednoznačnou politickou vůli tyto problémy řešit.
Opatření v této oblasti musí zejména klást důraz na řádnou správu věcí veřejných a musí být v souladu s mezinárodním právem, zejména s právem v oblasti lidských práv a s mezinárodním humanitárním právem.
Pokud jde o pomoc orgánům zasahujícím v boji proti terorismu, je prioritou podpora opatření týkajících se vypracovávání a posilování právních předpisů směřujících proti terorismu, provádění a uplatňování právních předpisů ve finanční oblasti, celní oblasti a v oblasti přistěhovalectví a vypracovávání mezinárodních donucovacích postupů.
Pokud jde o pomoc v souvislosti s problémem drog, je třeba věnovat náležitou pozornost mezinárodní spolupráci s cílem šířit osvědčené postupy vedoucí ke snižování poptávky, výroby a napáchaných škod;
b) podporu pro opatření v případě hrozeb pro mezinárodní dopravu, energetické operace a strategickou infrastrukturu, včetně osobní a nákladní dopravy a distribuce energie.
Opatření přijatá v této oblasti musí klást důraz zejména na regionální přeshraniční spolupráci a uplatňování mezinárodních standardů v oblastech informování o rizicích, analýzy zranitelnosti, připravenosti na mimořádné situace, varování a zvládání důsledků;
c) příspěvek k zajištění přiměřené reakce na náhlá závažná ohrožení veřejného zdraví, jako jsou epidemie s potenciálním nadnárodním dopadem.
Zvláštní důraz je třeba klást na plánování pro případ mimořádných situací, správu vakcín a zásob léčivých přípravků, mezinárodní spolupráci, systémy včasného upozornění a varování.
2. Snižování rizika a připravenost v souvislosti s chemickými, biologickými, radiologickými a jadernými materiály nebo látkami.
a) podporu civilních výzkumných činností jako alternativy k obrannému výzkumu a podporu pro rekvalifikaci a náhradní zaměstnávání vědců a inženýrů dříve zaměstnaných v oborech souvisejících se zbraněmi;
b) podporu opatření k posílení zabezpečovacích technik pro civilní objekty, v nichž jsou uloženy nebezpečné chemické, biologické, radiologické nebo jaderné materiály nebo látky nebo v nichž se tyto materiály nebo látky využívají v rámci civilních výzkumných programů;
c) podporu v rámci politik spolupráce Společenství a jejich cílů pro vytváření civilní infrastruktury a příslušných civilních studií nutných k demontáži, dekontaminaci nebo přebudování zařízení a prostor sloužících k výrobě nebo skladování zbraní a lokalit, u nichž je vyhlášeno, že již nejsou součástí obranného programu;
d) posílení kapacity příslušných civilních orgánů účastnících se vytváření a prosazování účinné kontroly nedovoleného obchodu s chemickými, biologickými, radiologické a jadernými materiály nebo látkami (včetně zařízení pro jejich výrobu nebo převoz), mimo jiné například pomocí instalace moderních logistických, vyhodnocovacích a kontrolních zařízení;
e) vytváření právního rámce a institucionálních kapacit pro zavedení a prosazování účinných kontrol vývozu zboží dvojího užití, včetně opatření regionální spolupráce;
f) vypracování účinných civilních opatření v oblasti připravenosti na katastrofy, plánování pro případ mimořádných situací, reakce na krizi a kapacit pro sanační opatření v souvislosti s možnými ekologickými haváriemi v této oblasti.
Pokud jde o opatření uvedená v písmenech b) a d), je třeba klást zvláštní důraz na pomoc těm regionům nebo zemím, kde jsou stále zásoby materiálů nebo látek uvedených v písmenech b) a d) a kde je riziko šíření takových materiálů nebo látek.
3. Budování kapacit pro situaci před krizí a po krizi.
a) podporu včasného varování, vytváření důvěry, zprostředkovávání a urovnávání sporů a řešení vznikajícího napětí mezi společenstvími;
b) zlepšení obnovy po skončení vojenského konfliktu nebo po přírodní katastrofě.
Opatření podle tohoto bodu zahrnují předávání know-how, výměnu informací, posuzování, zkoumání a analýzu rizika nebo ohrožení, systémy včasného varování a školení.
Opatření mohou také v případě potřeby zahrnovat finanční a technickou pomoc při uplatňování těch doporučení Komise OSN pro budování míru, na která se vztahují cíle politiky spolupráce Společenství.
HLAVA II
PROVÁDĚNÍ
Článek 5
Obecný rámec pro provádění
a) mimořádná opatření pomoci a programy prozatímní reakce;
b) strategické dokumenty pro více zemí, tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy;
c) roční akční programy;
d) zvláštní opatření.
Článek 6
Mimořádná opatření pomoci a programy prozatímní reakce
1. Pomoc Společenství podle článku 3 se provádí jako mimořádná opatření pomoci nebo programy prozatímní reakce.
2. Komise může přijmout mimořádná opatření pomoci v krizové situaci uvedené v čl. 3 odst. 1 a také ve výjimečných a nepředpokládaných situacích uvedených v čl. 3 odst. 3, u kterých efektivita těchto opatření závisí na jejich rychlém a pružném provedení. Tato opatření mohou trvat až osmnáct měsíců. Délka jednotlivých opatření může být prodloužena o dalších šest měsíců v případě objektivních a nepředvídaných překážek bránících jejich provedení, jestliže se tím nezvýší finanční částka určená pro opatření.
3. Pokud náklady na mimořádné opatření pomoci převyšují částku 20000000 EUR, přijímají se tato opatření postupem podle čl. 22 odst. 2.
4. Komise může přijmout programy prozatímní reakce s cílem vytvořit nebo obnovit základní podmínky nezbytné k účinnému provádění politik vnější spolupráce Společenství.
Programy prozatímní reakce vycházejí z mimořádných opatření pomoci.
Tyto programy se přijímají postupem podle čl. 22 odst.
Komise Radu pravidelně informuje o svých plánech týkajících se pomoci Společenství podle článku 3. Před přijetím nebo prodloužením mimořádných opatření pomoci, jež vyžadují náklady až do výše 20000000 EUR, informuje Komise Radu o jejich povaze, cílech a předpokládaných finančních částkách.
V zájmu soudržnosti vnější činnosti Evropské unie Komise zohlední politický přístup přijatý Radou jak při plánování, tak při následném provádění těchto opatření.
Komise rovněž informuje Radu dříve, než přistoupí k zásadním změnám mimořádných opatření pomoci, která již byla přijata.
6. Komise podá co nejdříve po přijetí mimořádných opatření pomoci, a v každém případě do sedmi měsíců, zprávu Evropskému parlamentu a Radě, ve které souhrnně informuje o stávající a plánované reakci Společenství, včetně budoucích příspěvků z jiných finančních nástrojů Společenství, o statusu stávajících strategických dokumentů pro danou zemi nebo více zemí a o úloze Společenství v širší mezinárodní a mnohostranné reakci.
Tato zpráva také uvede, zda má Komise v úmyslu pokračovat v mimořádných opatřeních pomoci, a pokud ano, po jak dlouhou dobu.
Článek 7
Strategické dokumenty pro více zemí, tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy
1. Strategické dokumenty pro více zemí a tematické strategické dokumenty představují obecný základ pro provádění pomoci podle článku 4.
2. Strategické dokumenty pro více zemí a tematické strategické dokumenty stanoví strategii Společenství pro dotčené země nebo témata s přihlédnutím k potřebám dotyčných zemí, prioritám Společenství, mezinárodní situaci a činnostem hlavních partnerů.
3. Strategické dokumenty pro více zemí a tematické strategické dokumenty a jakýkoli přezkum nebo rozšíření těchto dokumentů se přijímají postupem podle čl. 22 odst. 2. Pokrývají počáteční období trvající nejvýše po dobu použitelnosti tohoto nařízení a jsou přezkoumávány v polovině období.
4. Strategické dokumenty musí být v souladu se strategickými dokumenty jednotlivých zemí, strategickými dokumenty pro více zemí nebo tematickými strategickými dokumenty přijatými na základě jiných nástrojů Společenství pro vnější pomoc a je třeba se vyhnout jejich zdvojování.
Strategické dokumenty jsou založeny podle potřeby na dialogu s partnerskou zemí, zeměmi nebo dotčeným regionem zahrnujícím občanskou společnost a mají podporovat rozvojové strategie států a zajišťovat účast a zapojení partnerské země, zemí nebo regionu.
Kromě toho se konají společné konzultace mezi Komisí, členskými státy a případně dalšími dárci, aby se činnosti spolupráce Společenství, členských států a dalších dárců vzájemně doplňovaly.
Ve vhodných případech mohou být zapojeny i další zúčastněné subjekty.
5. Ke každému strategickému dokumentu pro více zemí je případně připojen víceletý orientační program, který shrnuje prioritní oblasti vybrané pro financování Společenstvím, zvláštní cíle, očekávané výsledky, harmonogram pomoci Společenství a orientační výši finančního příspěvku na všechny oblasti priorit dohromady a na každou zvlášť.
Finanční příspěvky se mohou v případě nutnosti uvést v podobě rozpětí.
6. Víceleté orientační programy stanoví finanční příděly na každý program podle průhledných kritérií založených na potřebách a výkonnosti dotyčných partnerských zemí nebo regionů s přihlédnutím ke zvláštním obtížím, jimž čelí země nebo regiony procházející krizí či konfliktem.
7. Víceleté orientační programy a jakékoli jejich revize či rozšíření se přijímají postupem podle čl. 22 odst. 2. Ve vhodných případech se tvoří po konzultaci s dotyčnými partnerskými zeměmi nebo regiony.
8. Finanční částky víceletých orientačních programů mohou být zvýšeny nebo sníženy postupem uvedeným v odstavci 7 na základě přezkoumání s ohledem na změny situace země, výkonnosti a potřeb.
Článek 8
Roční akční programy
1. Roční akční programy stanoví opatření, která je třeba přijmout na základě strategických dokumentů pro více zemí, víceletých orientačních programů a tematických strategických dokumentů uvedených v článku 7.
2. Roční akční programy blíže určují sledované cíle, oblasti pomoci, očekávané výsledky, řídicí postupy a celkovou plánovanou částku financování.
Obsahují obecný popis operací, které mají být financovány, informaci o částkách přidělených na každou operaci a orientační harmonogram provádění.
Pokud je to důležité, měly by zahrnovat zkušenosti získané z předchozí pomoci.
Cíle musí být měřitelné.
3. Roční akční programy a jakékoli jejich revize nebo rozšíření se přijímají postupem podle čl. 22 odst. 2.
Článek 9
Zvláštní opatření
1. Aniž jsou dotčeny články 7 a 8, může Komise v případě nenadálé potřeby či okolností přijmout zvláštní opatření nestanovená ve strategických dokumentech pro více zemí, víceletých orientačních programech a tematických strategických dokumentech uvedených v článku 7 nebo ročních akčních programech uvedených v článku 8.
2. Zvláštní opatření blíže určují sledované cíle, oblasti činnosti, očekávané výsledky, použité řídicí postupy a celkovou plánovanou částku financování.
Obsahují popis operací, které mají být financovány, údaje o částkách přidělených pro každou operaci a orientační harmonogram provádění.
3. Zvláštní opatření, jež vyžadují náklady přesahující 5000000 EUR, se přijímají postupem podle čl. 22 odst. 2.
4. Komise informuje výbor zřízený podle čl. 22 odst. 1 o zvláštních opatřeních, jež vyžadují náklady až do výše 5000000 EUR, do jednoho měsíce po jejich přijetí.
HLAVA III
PŘÍJEMCI A FORMY FINANCOVÁNÍ
Článek 10
Způsobilost
1. a) partnerské země a regiony a jejich instituce;
b) decentralizované subjekty v partnerských zemích, například regiony, kraje, okresy a obce;
c) společné subjekty zřízené partnerskými zeměmi a regiony a Společenstvím;
d) mezinárodní organizace včetně regionálních organizací, útvarů, služeb a misí OSN, mezinárodních finančních institucí a rozvojových bank a institucí mezinárodního práva, pokud přispívají k naplňování cílů tohoto nařízení;
e) evropské agentury;
f) i) veřejné a polostátní subjekty, místní úřady nebo správní orgány a jejich sdružení,
ii) společnosti, firmy a jiné soukromé organizace a podniky,
iii) finanční instituce, které poskytují, podporují a financují soukromé investice v partnerských zemích a regionech,
iv) nestátní subjekty uvedené v odstavci 2,
v) fyzické osoby.
2. Nestátní subjekty způsobilé k získání finanční podpory podle tohoto nařízení zahrnují: nevládní organizace, organizace zastupující domorodé obyvatelstvo, místní občanská sdružení a sdružení obchodníků, družstva, odbory, organizace zastupující hospodářské a sociální zájmy, místní organizace (včetně sítí) podílející se na decentralizované regionální spolupráci a integraci, organizace spotřebitelů, ženské a mládežnické organizace, vzdělávací, kulturní, výzkumné a vědecké organizace, univerzity, církve a náboženská sdružení a společenství, sdělovací prostředky a jakákoli nevládní sdružení a veřejné a soukromé nadace, které mohou přispívat k rozvoji vnějšího rozměru vnitřních politik.
3. Pokud je to nutné k dosažení cílů tohoto nařízení, mohou finanční podporu získat další subjekty neuvedené v odstavcích 1 a 2.
Článek 11
Druhy opatření
1. a) projekty a programy;
b) podpora rozpočtu určitého odvětví nebo podpora souhrnného rozpočtu, pokud je řízení veřejných výdajů v partnerské zemi dostatečně průhledné, spolehlivé a efektivní a pokud partnerská země přijala řádné odvětvové a makroekonomické politiky schválené hlavními dárci včetně, pokud je to vhodné, mezinárodních finančních institucí.
Podpora rozpočtu může mít obecně podobu jednoho z několika možných nástrojů.
Poskytuje se za přesným účelem a se souvisejícími srovnávacími kritérii.
Vyplácení rozpočtové podpory je podmíněno uspokojivým pokrokem směrem k dosažení cílů z hlediska účinků a výsledků;
c) i) odvětvových programů pro dovoz v naturáliích,
ii) odvětvových programů pro dovoz poskytující cizí měnu k financování dovozu pro dané odvětví,
iii) obecných programů pro dovoz poskytující cizí měnu k financování obecného dovozu širokého sortimentu výrobků;
d) finanční prostředky zpřístupněné v souladu s článkem 20 dalším finančním zprostředkovatelům s cílem poskytovat půjčky (například na podporu investic a rozvoje soukromého sektoru), rizikový kapitál (ve formě podřízených nebo podmíněných půjček) nebo jiné dočasné menšinové účasti na základním kapitálu podniku v takovém rozsahu, aby finanční riziko Společenství bylo omezeno na tyto finanční prostředky;
e) granty na financování opatření;
f) granty na financování provozních nákladů;
g) financování programů partnerství mezi veřejnými institucemi, vnitrostátními veřejnými či soukromoprávními subjekty pověřenými výkonem veřejné služby členského státu a takovými institucemi a subjekty partnerské země nebo regionu;
h) příspěvky do mezinárodních fondů, zejména spravovaných mezinárodními nebo regionálními organizacemi;
i) příspěvky do vnitrostátních fondů zřízených partnerskými zeměmi a regiony za účelem získání společného financování od více dárců nebo příspěvky do fondů zřízených jedním nebo více dárci za účelem společného provádění operací;
j) lidské a materiální zdroje nezbytné pro účinnou správu projektů a programů partnerskými zeměmi a regiony a pro účinný dohled nad nimi.
2. Financování Společenstvím v zásadě nesmí být použito na úhradu daní, cel nebo poplatků v zemích, které jsou příjemci pomoci.
3. Činnosti, které spadají do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1257/96 a které mohou získat financování podle uvedeného nařízení, nesmějí být financovány podle tohoto nařízení.
Článek 12
Podpůrná opatření
1. Financování Společenstvím může krýt také výdaje na činnosti spojené s přípravou, dozorem, sledováním, auditem a hodnocením, které jsou přímo nezbytné pro provádění tohoto nařízení a pro dosažení jeho cílů.
Financování Společenstvím kryje také výdaje na administrativní podpůrný personál zaměstnaný v delegacích Komise k řízení projektů financovaných podle tohoto nařízení.
2. Podpora může být financována mimo rámec víceletých orientačních programů.
Komise přijme tato podpůrná opatření podle článku 9.
Článek 13
Spolufinancování
1. a) členské státy, a zejména jejich veřejné a polostátní instituce;
b) jiné dárcovské země, a zejména jejich veřejné a polostátní instituce;
c) mezinárodní a regionální organizace, a zejména mezinárodní a regionální finanční instituce;
d) společnosti, firmy, jiné soukromé organizace a podniky a jiné nestátní subjekty uvedené v čl. 10 odst. 2;
e) partnerské země nebo regiony, které jsou příjemci finanční pomoci, a další subjekty způsobilé pro financování podle článku 10.
2. V případě souběžného spolufinancování je projekt nebo program rozdělen do více zřetelně odlišitelných dílčích projektů, z nichž každý financuje jiný partner, který poskytuje spolufinancování takovým způsobem, že konečné použití finančních prostředků lze vždy identifikovat.
V případě sdíleného spolufinancování sdílejí partneři, kteří zajišťují spolufinancování, celkové náklady na projekt nebo program a zdroje se slučují takovým způsobem, že není možné identifikovat zdroj finančních prostředků pro konkrétní činnost provedenou jako součást projektu nebo programu.
3. V případě sdíleného spolufinancování může Komise přijmout a spravovat finanční prostředky jménem subjektů uvedených v odst.
1 písm. a), b) a c) za účelem provádění společných opatření. Komise v tom případě provádí společná opatření na ústřední úrovni, a to buď přímo, nebo nepřímo tak, že daný úkol svěří agenturám nebo subjektům zřízeným Společenstvím.
S takovými finančními prostředky se zachází jako s účelově vázaným příjmem v souladu s článkem 18 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [5].
Článek 14
Řídicí postupy
1. Opatření financovaná podle tohoto nařízení se řídí, sledují a hodnotí v souladu s nařízením (ES, Euratom) č. 1605/2002 a rovněž jsou o nich podle tohoto nařízení vypracovávány zprávy.
2. Komise může svěřit úkoly veřejné moci, a zejména úkoly plnění rozpočtu, subjektům uvedeným v čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002, pokud mají uznávané mezinárodní postavení, dodržují mezinárodně uznávané systémy řízení a kontroly a jsou pod dohledem orgánu veřejné moci.
3. V případě decentralizovaného řízení se může Komise rozhodnout použít postupy pro zadávání zakázek nebo poskytování grantů přijímající partnerské země nebo regionu.
Článek 15
Rozpočtové závazky
1. Rozpočtové závazky se přijímají na základě rozhodnutí přijatých Komisí podle článků 6, 8, 9 a 12.
2. - finanční dohody,
- grantové dohody,
- zakázky,
- pracovní smlouvy.
Článek 16
Ochrana finančních zájmů Společenství
1. Veškeré dohody vyplývající z tohoto nařízení obsahují ustanovení zajišťující ochranu finančních zájmů Společenství, zejména s ohledem na podvody, korupci a jakékoli další nesrovnalosti, podle nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [6], nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [7] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [8].
2. Dohody uvedené v odstavci 1 poskytují Komisi výslovně právo auditu, a to na základě dokladů i na místě, všech dodavatelů a subdodavatelů, kteří obdrželi finanční prostředky Společenství.
Dohody také výslovně opravňují Komisi k provádění kontrol a inspekcí na místě podle nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96.
3. Veškeré smlouvy uzavřené v souvislosti s prováděním pomoci zajistí během plnění smluv i po něm práva Komise a Účetního dvora stanovená v odstavci 2.
Článek 17
Účast a pravidla původu
1. Účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů financovaných podle tohoto nařízení je otevřena všem fyzickým nebo právnickým osobám z členských států.
2. - kterékoliv země, která je příjemcem v rámci nástroje předvstupní pomoci [9],
- kteréhokoliv členského státu Evropského hospodářského prostoru mimo EU a
- kterékoliv třetí země nebo území, pokud byl sjednán přístup k vnější pomoci na základě vzájemnosti.
3. V případě, že jsou opatření prováděna v kterékoliv třetí zemi, která je podle kritérií stanovených OECD považována za nejméně rozvinutou zemi, je účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů umožněna na celosvětovém základě.
4. V případě mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce podle článku 6 je účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů umožněna na celosvětovém základě.
5. V případě opatření přijatých k dosažení cílů stanovených v článku 4 je účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů otevřena všem fyzickým a právnickým osobám rozvojové nebo transformující se země podle definic OECD a jakékoliv další fyzické a právnické osoby země způsobilé podle dané strategie a rozšiřují se na ně i pravidla původu.
6. Účast na zadávání zakázek nebo poskytování grantů financovaných v rámci tohoto nařízení je otevřena mezinárodním organizacím.
7. Odborníci navržení v rámci postupů pro zadávání zakázek nemusí splňovat pravidla pro státní příslušnost stanovená v tomto článku.
8. Všechny dodávky a materiály zakoupené na základě zakázky financované podle tohoto nařízení musí pocházet ze Společenství nebo ze země způsobilé podle odstavců 2 až 5.
9. V jednotlivých případech může být povolena účast fyzických a právnických osob ze třetích zemí či území, které mají tradiční hospodářské, obchodní nebo zeměpisné vazby s partnerskou zemí.
Komise může dále v řádně odůvodněných případech povolit účast fyzických a právnických osob z jiných zemí nebo nákup dodávek a materiálů jiného původu.
Článek 18
Předběžné financování
Úrok vzniklý na základě předběžných plateb příjemcům se odečte od konečné platby.
Článek 19
Granty
V souladu s článkem 114 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 mohou granty získat i fyzické osoby.
Článek 20
Finanční prostředky poskytnuté Evropské investiční bance nebo jiným finančním zprostředkovatelům
11 odst. 1 písm. d) spravují finanční zprostředkovatelé, Evropská investiční banka (EIB) nebo jakákoliv jiná banka nebo organizace, která je schopna je spravovat.
Komise přijímá pro každý jednotlivý případ zvlášť prováděcí pravidla k tomuto článku, která upravují sdílení rizik, odměny pro zprostředkovatele pověřeného prováděním, použití a inkasování úroků z fondu a finanční uzavření operace.
Článek 21
Hodnocení
Komise pravidelně vyhodnocuje výsledky a účinnost politik a programů a efektivnost programování, aby se přesvědčila, zda jsou plněny, a aby mohla sestavit doporučení pro zlepšení dalších operací.
Komise zasílá významné hodnotící zprávy k projednání výboru zřízenému čl. 22 odst.
1. Tyto výsledky se použijí jako zpětná vazba pro sestavování programu a přidělování prostředků.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 22
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 zmíněného rozhodnutí je 30 dní.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
4. Jednání výboru týkající se otázek souvisejících s Evropskou investiční bankou se účastní její pozorovatel.
Článek 23
Zpráva
Komise posoudí pokrok dosažený při provádění opatření přijatých podle tohoto nařízení a předloží Evropskému parlamentu a Radě výroční zprávu o provádění pomoci.
Tato zpráva se předkládá rovněž Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Obsahuje informace vztahující se k předešlému roku týkající se financovaných opatření, výsledků sledování a hodnocení a plnění rozpočtových závazků a plateb podle jednotlivých zemí, regionů a odvětví spolupráce.
Článek 24
Finanční krytí
Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2007–2013 se stanoví na 2062000000 EUR.
Roční položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
a) nejvýše 7 procentních bodů finančního krytí se přidělí na opatření podle čl. 4 bodu 1;
b) nejvýše 15 procentních bodů finančního krytí se přidělí na opatření podle čl. 4 bodu 2;
c) nejvýše 5 procentních bodů finančního krytí se přidělí na opatření podle čl. 4 bodu 3.
Článek 25
Přezkum
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2010 zprávu hodnotící provádění tohoto nařízení v prvních třech letech a v případě potřeby i návrh jeho úprav.
Článek 26
Zrušovací ustanovení
1. - nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2130/2001 ze dne 29. října 2001 o akcích na pomoc vykořeněným skupinám obyvatel v rozvojových zemích Asie a Latinské Ameriky [10],
- nařízení Rady (ES) č. 1725/2001 ze dne 23. července 2001 o boji proti protipěchotním minám ve třetích zemích jiných než rozvojových zemích [11],
- nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1724/2001 ze dne 23. července 2001 o boji proti protipěchotním minám v rozvojových zemích [12],
- nařízení Rady (ES) č. 381/2001 ze dne 26. února 2001 o vytvoření mechanismu rychlé reakce [13],
- nařízení Rady (ES) č. 1080/2000 ze dne 22. května 2000 o podpoře Prozatímní mise Organizace spojených národů v Kosovu (UNMIK) a Úřadu vysokého zástupce v Bosně a Hercegovině (OHR) [14], s výjimkou článku 1a uvedeného nařízení,
- nařízení Rady (ES) č. 2046/97 ze dne 13. října 1997 o spolupráci mezi severem a jihem v boji proti drogám a drogové závislosti [15],
- nařízení Rady (ES) č. 2258/96 ze dne 22. listopadu 1996 o akcích obnovy a rekonstrukce v rozvojových zemích [16].
2. Zrušená nařízení se i nadále použijí na právní úkony a závazky, kterými se plní rozpočty let před rokem 2007.
Článek 27
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007 do dne 31. prosince 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. Ve Štrasburku 15. listopadu 2006. Za Evropský parlament předseda J. Borrell Fontelles Za Radu předsedkyně P. Lehtomäki
Nařízení Komise (ES) č. 1721/2006
ze dne 21. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 22. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1722/2006
ze dne 21. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1431/94, (ES) č. 2497/96, (ES) č. 1396/98, (ES) č. 701/2003 a (ES) č. 593/2004, pokud jde o podávání žádostí o dovozní licenci v odvětví drůbežího masa a vajec na první čtvrtletí 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 774/94 ze dne 29. března 1994 o otevření a správě některých celních kvót Společenství na vysoce jakostní hovězí maso, vepřové maso, drůbeží maso, pšenici, sourež a otruby, krupičné otruby a jiná rezidua [3], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin [4], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2286/2002 ze dne 10. prosince 2002, kterým se stanoví režim použitelný pro zemědělské produkty a zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů pocházejících z afrických, karibských a tichomořských zemí (země AKT) a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1706/98 [5], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2398/96 ze dne 12. prosince 1996 o otevření celní kvóty pro krůtí maso, které pochází a dováží se z Izraele v rámci dohody o přidružení a prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael [6], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 779/98 ze dne 7. dubna 1998 o dovozu zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství o zrušení nařízení (EHS) č. 4115/86 a o změně nařízení (ES) č. 3010/95 [7], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 2497/96 [8] se stanoví prováděcí pravidla k režimu podle dohody o přidružení a prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael v odvětví drůbežího masa.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1396/98 [9] stanoví prováděcí pravidla v odvětví drůbežího masa k nařízení (ES) č. 779/98.
(3) Nařízením Komise (ES) č. 701/2003 [10] se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 2286/2002, pokud jde o režim použitelný pro dovoz některých produktů z odvětví drůbežího masa a vajec pocházejících z afrických, karibských a tichomořských zemí (zemí AKT).
(4) Nařízení Komise (ES) č. 593/2004 [11] se týká otevření a správy celních kvót v odvětví vajec a pro vaječný albumin.
(5) Všemi těmito nařízeními se stanoví, že žádosti o dovozní licence lze podávat až během prvních sedmi dnů měsíce, který bezprostředně předchází každé určené kvótové období.
Vzhledem k přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii od 1. ledna 2007 je třeba stanovit pro podávání žádostí o licence na první čtvrtletí roku 2007 období jiné.
1431/94 ze dne 22. června 1994, kterým se stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu v odvětví drůbežího masa podle nařízení Rady (ES) č. 774/94 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro drůbeží maso a některé jiné zemědělské produkty [12], již bylo pozměněno s ohledem na přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii od 1. ledna 2007.
4 odst. 1 druhém pododstavci uvedeného nařízení se pro období od 1. ledna do 31. března 2007 stanoví, že žádosti o licence se podávají během prvních sedmi pracovních dnů měsíce ledna 2007.
Z administrativních důvodů je třeba toto zvláštní období prodloužit na prvních patnáct dnů měsíce ledna 2007.
V zájmu harmonizace s ostatními dovozními kvótami téhož sektoru je třeba stanovit stejné období pro podávání žádostí na první čtvrtletí roku 2007.
(7) Je tedy třeba odpovídajícím způsobem změnit nařízení (ES) č. 1431/94, (ES) č. 2497/96, (ES) č. 1396/98, (ES) č. 701/2003 a (ES) č. 593/2004.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1431/94 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Na období od 1. ledna 2007 do 31. března 2007 se však žádosti o licence musejí podávat během prvních patnácti dnů měsíce ledna 2007."
Článek 2
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 2497/96 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Na období od 1. ledna 2007 do 31. března 2007 se však žádosti o licence musejí podávat během prvních patnácti dnů měsíce ledna 2007."
Článek 3
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1396/98 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na období od 1. ledna 2007 do 31. března 2007 se však žádosti o licence musejí podávat během prvních patnácti dnů měsíce ledna 2007."
Článek 4
V čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 701/2003 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na období od 1. ledna 2007 do 30. června 2007 se však žádosti o licence musejí podávat během prvních patnácti dnů měsíce ledna 2007."
Článek 5
V čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 593/2004 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na období od 1. ledna 2007 do 31. března 2007 se však žádosti o licence musejí podávat během prvních patnácti dnů měsíce ledna 2007."
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1723/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 379/2004, pokud jde o zvýšení objemů celních kvót pro některé produkty rybolovu pro rok 2006
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 26 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění odpovídajícího zásobování zpracovatelského průmyslu Společenství některými produkty rybolovu byly stanoveny celní kvóty v nařízení Rady (ES) č. 379/2004 ze dne 24. února 2004 o otevření a způsobu řízení autonomních celních kvót Společenství pro některé produkty rybolovu pro období 2004 až 2006 [1].
(2) Zpracovatelský průmysl v některých členských státech stojí před vážnými problémy při zajišťování dostatečných zásob Společenství, pokud jde o některé produkty rybolovu.
Aby průmysl překonal nedostatek surovin, využívá náhradní produkty pocházející ze třetích zemí.
(3) Je proto vhodné zvýšit objemy celních kvót pro některé produkty uvedené v nařízení (ES) č. 379/2004 pro období od 1. ledna do 31. prosince 2006.
(4) Nařízení (ES) č. 379/2004 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro období kvót od 1. ledna do 31. prosince 2006 se příloha nařízení (ES) č. 379/2004 mění takto:
a) objem kvóty u celní kvóty 09.2759 se stanovuje na 70000 tun;
b) objem kvóty u celní kvóty 09.2761 se stanovuje na 20000 tun;
c) objem kvóty u celní kvóty 09.2770 se stanovuje na 8000 tun;
d) objem kvóty u celní kvóty 09.2785 se stanovuje na 40000 tun;
e) objem kvóty u celní kvóty 09.2790 se stanovuje na 5500 tun;
f) objem kvóty u celní kvóty 09.2794 se stanovuje na 10000 tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1724/2006
ze dne 22. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 23. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1725/2006
ze dne 22. listopadu 2006,
kterým se stanoví reprezentativní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a kterým se mění nařízení (ES) č. 1484/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin [3], a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1484/95 [4] stanovilo prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určilo dodatečná dovozní cla v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin.
(2) Z pravidelné kontroly údajů, na jejichž základě se ověřují dovozní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i dovozní ceny vaječného albuminu, vyplývá nutnost změnit reprezentativní ceny pro dovozy některých produktů s přihlédnutím k cenovým rozdílům podle původu. Je tedy třeba zveřejnit reprezentativní ceny těchto produktů.
(3) Je nezbytné začít používat toto pozměňující nařízení co nejdříve.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 1484/95 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 23. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1726/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1727/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro bílý a surový cukr vyvážený v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení (ES) č. 318/2006.
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1728/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se stanoví maximální výše vývozních náhrad pro bílý cukr v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 958/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec a čl. 33 odst. 2 třetí pododstavec písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 958 ze dne 28. června 2006 o stálém nabídkovém řízení v rámci hospodářského roku 2006/07 na stanovení vývozních náhrad bílého cukru [2] požaduje vyhlášení dílčích nabídkových řízení.
(2) Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 a po přezkoumání nabídek podaných v rámci dílčího nabídkového řízení, které končí dne 23. listopadu 2006, je vhodné stanovit maximální výši vývozních náhrad pro uvedené dílčí nabídkové řízení.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro dílčí nabídkové řízení, které končí dne 23. listopadu 2006, je maximální výše vývozních náhrad pro produkt uvedený v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 stanovena na 29,824 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1729/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se mění přílohy I a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu, pokud jde o firocoxib a triklabendazol
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], a zejména na článek 2 a čl. 4 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
s ohledem na stanoviska Evropské agentury pro léčivé přípravky vyjádřená Výborem pro veterinární léčivé přípravky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Všechny farmakologicky účinné látky používané ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích, které jsou určeny k podávání zvířatům určeným k produkci potravin, by měly být hodnoceny v souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90.
(2) Po posouzení žádosti o stanovení maximálních limitů reziduí v případě firocoxibu u koňovitých a aby bylo možné dokončit omezené vědecké potvrzení studií, se považuje za vhodné zařadit firocoxib do přílohy III nařízení (EHS) č. 2377/90 pro koňovité.
(3) Látka triklabendazol je zařazena do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu a ovcí pro svalovinu, ledviny a játra, kromě zvířat, která produkují mléko pro lidskou spotřebu.
Po posouzení žádosti o změnu těchto maximálních limitů reziduí se považuje za vhodné zařadit triklabendazol v uvedené příloze pro všechny přežvýkavce pro svalovinu, tuk, játra a ledviny, kromě zvířat, která produkují mléko pro lidskou spotřebu, a změnit hodnoty maximálních limitů reziduí.
(4) Nařízení (EHS) č. 2377/90 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Před použitím tohoto nařízení by měla být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta, aby mohly s ohledem na toto nařízení učinit veškeré potřebné úpravy registrací dotčených veterinárních léčivých přípravků, které byly uděleny v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků [2].
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1730/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o povolení kyseliny benzoové (VevoVitall) jako doplňkové látky
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1831/2003 stanoví povolení doplňkových látek používaných ve výživě zvířat a důvody a postupy, na jejichž základě se uděluje povolení.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1831/2003 byla podána žádost o povolení přípravku uvedeného v příloze. Tato žádost byla podána spolu s údaji a doklady požadovanými podle čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení.
(3) Žádost se týká povolení přípravku kyselina benzoová (VevoVitall) jako doplňkové látky v krmivech pro selata po odstavu se zařazením do skupiny doplňkových látek "zootechnické doplňkové látky".
(4) Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen "úřad") ve stanovisku ze dne 9. prosince 2005 dospěl k závěru, že kyselina benzoová (VevoVitall) nemá nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví nebo na životní prostředí [2].
Dále došel k závěru, že kyselina benzoová (VevoVitall) nepředstavuje žádná jiná rizika, z důvodu kterých by v souladu s čl. 5 odst.
2 nařízení (ES) č. 1831/2003 nebylo možné udělit povolení.
Podle tohoto stanoviska zlepší použití tohoto přípravku parametry užitkovosti, jako je přírůstek hmotnosti nebo poměr spotřeby krmiva k přírůstku hmotnosti u selat.
Stanovisko úřadu doporučuje příslušná opatření pro bezpečnost uživatelů.
Zvláštní požadavky na monitorování po uvedení na trh nepovažuje za nutné. Stanovisko také potvrzuje zprávu o metodách analýzy doplňkové látky v krmivech podanou referenční laboratoří Společenství ustavenou nařízením (ES) č.
1831/2003. Hodnocení uvedeného přípravku prokazuje, že podmínky pro povolení stanovené v článku 5 nařízení (ES) č.
1831/2003 jsou splněny. Proto je používání uvedeného přípravku třeba povolit podle přílohy tohoto nařízení.
(5) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravek uvedený v příloze náležející do skupiny doplňkových látek "zootechnické doplňkové látky" a funkční skupiny "jiné zootechnické doplňkové látky" se povoluje jako doplňková látka ve výživě zvířat podle podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1731/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 33 odst. 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2388/84 ze dne 14. srpna 1984 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa [2] stanovilo podmínky, za nichž lze poskytnout zvláštní náhradu pro masové konzervy kódů KN 16025031 a 16025039 vyvážené do třetích zemí.
(2) Je stanoveno zejména, že uvedené konzervy musí být vyrobeny v rámci režimu stanoveného v článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [3].
(3) Podmínky provádění platby náhrady předem pro produkty zpracované v rámci režimu stanoveného v článku 4 nařízení (EHS) č. 565/80 byly upřesněny v hlavě II kapitole 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [4].
(4) Opatření stanovená nařízením (EHS) č. 565/80 a odpovídající příslušná prováděcí opatření stanovená v hlavě II kapitole 3 nařízení (ES) č. 800/1999 a nařízení (EHS) č. 2388/84 byla zrušena nařízením Komise (ES) č. 1713/2006.
(5) Dále je rovněž stanoveno, že uvedené konzervy musí být vyrobeny z hovězího nebo telecího masa pocházejícího ze Společenství a musí obsahovat minimální podíl tohoto masa kromě drobů a tuku, aby vznikl nárok na vývozní náhradu.
(6) S cílem zaručit, že konzervy, na něž se vztahují vývozní náhrady, byly vyrobeny výhradně z hovězího nebo telecího masa a že toto maso pochází ze Společenství, je zásadní, aby tato výroba probíhala pod kontrolou celního orgánu v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [5], a aby bylo vyplacení náhrady nadále spojeno s dodržením této podmínky.
(7) V zájmu zvýšení transparentnosti a účinnosti kontrol, zejména pokud jde o kontroly po propuštění zboží, je třeba stanovit, aby hospodářské subjekty ukládaly a aktualizovaly informace, díky nimž bude možné sledovat používání hovězího a telecího masa na výrobu konzerv podle jejich výrobních šarží.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Aniž jsou dotčena ustanovení nařízení (ES) č. 800/1999, platí pro vyplacení vývozní náhrady pro konzervy kódů KN 1602 50 31 9125, KN 1602 50 31 9325, KN 1602 50 39 9125 a KN 1602 50 39 9325 (dále jen "konzervy") podmínky stanovené tímto nařízením.
Článek 2
Obecné podmínky
1. Nárok na vyplacení vývozní náhrady se vztahuje pouze na konzervy vyrobené pod dohledem ze strany celních orgánů a pod celní kontrolou ve smyslu čl. 4 odst. 13 a 14 nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. Výroba a vývoz se musí uskutečnit v době platnosti vývozní licence obsahující stanovení náhrady předem.
Článek 3
Specifické podmínky pro výrobu
1. Hospodářský subjekt předloží celnímu orgánu prohlášení, v němž uvádí svůj úmysl podrobit maso celní kontrole za účelem výroby konzerv a jejich vývozu s náhradou.
V tomto prohlášení se uvádí zejména množství, ztotožnění a druh masa, které má být použito jako surovina, a rovněž skladovací prostory.
Maso se předkládá v kartonech a je opatřeno etiketami tak, aby bylo jasně ztotožnitelné a aby bylo jasné, které prohlášení k němu patří.
2. Po přijetí prohlášení uvedeného v odstavci 1 provedou celní orgány kontrolu masa a odpovídajícího procesu zpracování.
Tato kontrola je založena na kontrolách dokumentace a na fyzických kontrolách, které se mohou provádět při vstupu masa do režimu, v průběhu jeho skladování nebo při předání do výroby, a rovněž na odpovídajících dokladech, a zejména na dokladech uvedených v odstavcích 7 a 8.
Článek 3 nařízení Rady (EHS) č. 386/90 [6], jakož i čl. 2 odst. 2, články 3, 4, 5 a 6, čl. 8 odst. 1 a 2, čl. 11 první pododstavec a příloha I nařízení Komise (ES) č. 2090/2002 [7] se použijí obdobně.
3. Až do předání do výroby se maso uvedené v odstavci 1 trvale uchovává odděleně od jakéhokoli jiného hovězího a telecího masa.
4. Hospodářský subjekt vede samostatný rejstřík došlého hovězího a telecího masa určeného na výrobu konzerv.
5. Hospodářský subjekt uvědomí celní orgán o místech a datech výroby konzerv a oznámí rovněž množství, ztotožnění a druh hovězího nebo telecího masa, které bude za tímto účelem použito.
6. Při výrobě konzerv může být ve výrobně přítomno pouze maso uvedené v odstavci 1.
7. Pro každou vyrobenou šarži konzerv hospodářské subjekty aktualizují rejstřík, v němž uvádějí:
a) druh, ztotožnění a množství masa použitého jako surovina a
b) číslo, ztotožnění, množství a druh konzerv vyrobených z tohoto masa.
Informace uvedené pod písmenem b) se uvádějí v každém prohlášení zmíněném v čl. 3 odst. 1 pod celní kontrolou.
Pro účely tohoto odstavce se šarží konzerv rozumí celkové množství konzerv vyrobených současně a za prakticky totožných okolností.
8. V místě výroby jsou uloženy podrobné receptury pro různé výroby, pro něž se v rámci tohoto nařízení žádají náhrady.
Tyto dokumenty a rovněž rejstříky uvedené v odstavci 7 hospodářské subjekty uchovávají nejméně po dobu tří kalendářních let od roku výroby.
Celní orgány mají podle potřeby k těmto dokumentům za účelem kontroly přístup.
9. Vyrobené konzervy zůstávají pod celní kontrolou až do doby, kdy opustí celní území Společenství nebo dosáhnou jednoho z míst určení uvedeného v článku 36 nařízení (ES) č. 800/1999.
Článek 4
Vlastnosti konzerv
Konzervy musí:
- být vyrobeny z hovězího nebo telecího masa pocházejícího ze Společenství a
- obsahovat 80 % nebo více hovězího nebo telecího masa kromě drobů a tuku a
- být zabaleny v plechových obalech o jednotné čisté hmotnosti nejvýše 2500 gramů.
Kromě toho je název členského státu, v němž byl výrobek vyroben, plasticky a zřetelně vyražen na každém plechovém obalu, a to viditelně v některém z úředních jazyků příslušného členského státu.
Článek 5
Dodatečná kontrolní opatření
Členské státy stanoví podrobnější opatření pro kontrolu výroby konzerv a uvědomí o nich Komisi.
Zejména přijmou veškerá opatření, aby vyloučily jakoukoli možnost záměny používaných surovin nebo daných výrobků.
Článek 6
Vývozní formality
1. Jsou-li splněny celní formality pro vývoz konzerv, celní orgán uvede číslo/čísla prohlášení uvedeného/uvedených v čl. 3 odst. 1 do vývozního/vývozních prohlášení uvedeného/uvedených v článku 5 nařízení (ES) č. 800/1999 a rovněž množství a ztotožnění vyvážených konzerv odpovídající každému prohlášení.
2. Po splnění celních formalit pro vývoz jsou prohlášení uvedené/uvedená v čl. 3 odst. 1 vyplněné/vyplněná podle čl. 3 odst. 7 druhého pododstavce a kopie vývozního/vývozních prohlášení úřední cestou zaslány subjektu pověřenému výplatou vývozních náhrad.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1732/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro sirupy a některé další cukerné produkty vyvážené v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c), d) a g) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2].
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky podle přílohy tohoto nařízení, za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Aby byly produkty způsobilé pro poskytnutí náhrady podle odstavce 1, musí splňovat příslušné požadavky uvedené v článcích 3 a 4 nařízení (ES) č. 951/2006.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1733/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se stanoví sazby náhrad použitelné u některých produktů v odvětví cukru vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 písm. a) a odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 32 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedenými v čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d) a g) uvedeného nařízení v mezinárodním obchodě a ve Společenství lze pokrýt vývozní náhradou v případě, že se tyto produkty vyvážejí ve formě zboží uvedeného v příloze VII uvedeného nařízení.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze VII nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů pro každý z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) Ustanovení čl. 32 odst. 4 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že vývozní náhrada pro produkt obsažený v určitém zboží nesmí být vyšší, než je náhrada použitelná pro tentýž produkt vyvážený bez dalšího zpracování.
(5) Náhrady stanovené tímto nařízením lze stanovit předem, neboť v současnosti není možné odhadnout situaci na trzích v příštích několika měsících.
(6) Závazky přijaté ohledně náhrad, které mohou být poskytovány při vývozu zemědělských produktů obsažených ve zboží, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mohly být ohroženy stanovením vysokých sazeb náhrad předem.
V takových situacích je tudíž nezbytné přijmout preventivní opatření, aniž by tím však bylo znemožněno uzavírání dlouhodobých smluv.
Opatřením, které umožňuje splnit tyto různé cíle, je stanovení zvláštní sazby náhrady pro stanovení náhrad předem.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a v čl. 1 odst. 1 a v bodě 1 článku 2 nařízení (ES) č. 318/2006 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze VII nařízení (ES) č. 318/2006 se stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1734/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o vydávání vývozních licencí v odvětví vína
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 883/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro obchod se třetími zeměmi s produkty v odvětví vína [1], a zejména na článek 7 a čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 63 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [2] omezuje poskytování vývozních náhrad pro produkty v odvětví vína na objemy a výdaje, které jsou obsaženy v dohodě o zemědělství uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(2) Článek 9 nařízení (ES) č. 883/2001 stanoví podmínky, za nichž může Komise přijmout zvláštní opatření, která zamezí překročení množství stanovených v uvedené dohodě nebo rozpočtu, který je podle ní k dispozici.
(3) Na základě informací o žádostech o vývozní licence, které měla Komise k dispozici dne 22. listopadu 2006, by množství, jež jsou ještě dostupná pro období do dne 15. ledna 2007 pro místa určení oblastí 1. Afrika, 3. východní Evropa a 4. západní Evropa podle čl. 9 odst. 5 nařízení (ES) č. 883/2001, mohla být překročena, pokud nebude omezeno vydávání vývozních licencí se stanovením náhrady předem. Proto by měla být pro množství oznámená od 16. do 21. listopadu 2006 stanovena jednotná procentní sazba přijetí a pro tuto oblast pozastaveno do 16. ledna 2007 podávání žádostí a vydávání licencí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní licence se stanovením náhrady předem pro produkty v odvětví vína, o něž bylo požádáno ve dnech od 16. do 21. listopadu 2006 podle nařízení (ES) č. 883/2001, se vydají ve výši 54,04 % množství požadovaných pro oblast 1. Afrika, 45,52 % množství požadovaných pro oblast 3. východní Evropa a 65,68 % množství požadovaných pro oblast 4. západní Evropa.
2. Vydávání vývozních licencí pro produkty v odvětví vína uvedených v odstavci 1, o něž bylo požádáno ode dne 22. listopadu 2006 a podávání žádostí o vývozní licence ode dne 24. listopadu 2006 pro oblasti určení 1. Afrika, 3. východní Evropa a 4. západní Evropa se pozastavuje do dne 16. ledna 2007.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1735/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 17. do 23. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1736/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 17. do 23. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 24. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1737/2006
ze dne 7. listopadu 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2152/2003 o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2152/2003 ze dne 17. listopadu 2003 o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství [1], a zejména na čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 5, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 6, čl. 9 odst. 6, čl. 10 odst. 2, čl. 14 odst. 5 a čl. 15 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S účinkem od 1. ledna 2003 stanoví nařízení (ES) č. 2152/2003, za použití integrovaného systému, základ pro pokračování a další rozvoj opatření již provedených v rámci nařízení Rady (EHS) č. 3528/86 ze dne 17. listopadu 1986 o ochraně lesů Společenství před důsledky znečištění ovzduší [2] a nařízení Rady (EHS) č. 2158/92 ze dne 23. července 1992 o ochraně lesů Společenství před požáry [3]. Nařízení (ES) č. 2152/2003 rovněž umožňuje zabývat se v budoucnosti novými záležitostmi životního prostředí, které jsou pro Společenství významné.
(2) V současnosti se používají tato nařízení: nařízení Komise (EHS) č. 1696/87 ze dne 10. června 1987, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3528/86 o ochraně lesů Společenství před důsledky znečištění ovzduší [4], nařízení Komise (ES) č. 804/94 ze dne 11. dubna 1994, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2158/92, pokud jde o informační systémy o lesních požárech [5], nařízení Komise (ES) č. 1091/94 ze dne 29. dubna 1994, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3528/86 o ochraně lesů Společenství před důsledky znečištění ovzduší [6], nařízení Komise (ES) č. 1727/1999 ze dne 28. července 1999, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2158/92 o ochraně lesů Společenství před požáry [7], nařízení Komise (ES) č. 2278/1999 ze dne 21. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3528/86 o ochraně lesů Společenství před důsledky znečištění ovzduší [8]. Za účelem provedení nařízení (ES) č. 2152/2003 by se nadále měla používat některá ustanovení následujících prováděcích nařízení, další by měla být změněna. V zájmu účinnosti, jasnosti a účelnosti by tato nařízení měla být nahrazena jediným textem, do něhož by měla být začleněna ustanovení, která jsou stále relevantní.
(3) Monitorování vlivů znečištění ovzduší na lesy by mělo nadále probíhat na základě systematické sítě pozorovacích bodů a sítě pozorovacích zkusných ploch pro intenzivní a trvalý dohled, zřízených a provedených v rámci nařízení (EHS) č. 3528/86 a nařízení (EHS) č. 1696/87 a (ES) č. 1091/94.
(4) Vývoj nových monitorovacích činností by měl být omezen na pilotní fázi při provádění studií, pokusů a demonstračních projektů, aby bylo možné určit možnosti zavedení takových nových monitorovacích činností.
(5) V období 2003 až 2006 nejsou nezbytná prováděcí pravidla a pokyny k čl. 6 odst. 3 a čl. 16. odst. 3 nařízení (ES) č. 2152/2003, pokud jde o zavedení nových monitorovacích činností a podávání zpráv o výsledcích těchto nových činností, protože v tomto období se s prováděním takových monitorovacích činností nepočítá.
(6) Příručka definující parametry, monitorovací metody a formáty údajů uvedené v článku 10 nařízení (ES) č. 2152/2003 vychází z ustanovení o monitorování podle příloh nařízení (EHS) č. 1696/87, (ES) č. 804/94 a (ES) č. 1091/94. S ohledem na současný technický pokrok je však nutné tato ustanovení přezkoumat. Především je třeba sloučit metodiku šetření stavu koruny v systematické síti pozorovacích bodů a síť pozorovacích zkusných ploch pro intenzivní monitorování. Příručka by měla obsahovat rovněž metodiku doplňujících monitorovacích činností v oblastech, jako je např. fenologie, kvalita vnějšího ovzduší, škody způsobené ozonem a opad.
(7) Mělo by pokračovat monitorování lesních požárů, které má být prováděno na základě Evropského systému informací o lesních požárech (EFFIS, European Forest Fire Information System). EFFIS vychází z výsledků systému informací Společenství o lesních požárech zřízeného a provedeného nařízením (EHS) č.
2158/92 a nařízením (ES) č. 804/94 a zahrnuje dodatečné informace shromážděné Společným výzkumným centrem v rámci Evropského systému předvídání nebezpečí lesních požárů (EFFRFS, European Forest Fire Risk Forecasting System) a Evropského systému posuzování škod způsobených lesními požáry (EFFDAS, European Forest Fire Damage Assessment System).
2158/92, pokud tato opatření nepodporuje nařízení Rady (ES) č. 1257/99 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [9] a pokud nejsou zahrnuta do programů rozvoje venkova navržených členskými státy.
Toto nařízení by mělo zavést společné minimum údajů, které mají členské státy předložit v případě lesních požárů na svém území, a rovněž technická upřesnění týkající se dodání takových údajů.
(9) Za účelem zajištění provázanosti s dalšími činnostmi financovanými Společenstvím a aby nedošlo duplicitě a dvojímu financování, by Komise měla na základě konkrétních kritérií zhodnotit návrhy studií, experimentů a demonstračních projektů předložených členskými státy v souladu s články 5, 6 a 7 nařízení (ES) č. 2152/2003.
(10) Aby se zajistilo, že tyto studie, experimenty a demonstrační projekty jsou přizpůsobeny současným problémů a reagují na skutečné potřeby v oblasti monitorování lesů, bude v rámci těchto činností nezbytné definovat priority pro udělení finanční pomoci Společenství.
(11) Vzhledem k zavedení národních programů a k souvisejícím finančním hlediskům by se mělo zohlednit zejména nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [10], a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [11].
(12) Je třeba zavést pravidla způsobilosti, a definovat tak rozsah nákladů považovaných za způsobilé k částečnému financování ze strany Společenství.
(13) Vědecká poradní skupina, která má být zřízena podle čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2152/2003, by měla radit Stálému lesnickému výboru v technických věcech monitorovacího systému.
(14) V zájmu zajištění souladu s požadavky řádného finančního řízení a plného respektování zásad nediskriminace a transparentnosti by měl každý členský stát na základě kritérií zavedených základním aktem v souladu s čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 určit příslušný subjekt. Členské státy, které by měly mít právní a finanční odpovědnost za provádění schváleného národního programu, by měly být odpovědné za veškeré nesrovnalosti, nedbalost nebo podvod příslušného subjektu.
(15) S ohledem na decentralizované administrativní organizační struktury Belgie, Německa a Portugalska by těmto zemím mělo být umožněno jmenovat více než jeden příslušný subjekt.
(16) Údaje předané členskými státy v rámci nařízení (ES) č. 2152/2003 Komisi by měly být považovány za dokumenty ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [12].
(17) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého lesnického výboru zřízeného rozhodnutím Rady 89/367/EHS [13],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k článku 4, čl. 5 odst. 1 a 2, čl. 6 odst. 1 a 2, čl. 7 odst. 1 a 2, článku 8, čl. 9 odst. 3, článkům 10 a 14 a čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003.
KAPITOLA II
MONITOROVÁNÍ VLIVŮ ZNEČIŠTĚNÍ OVZDUŠÍ
ODDÍL 1
SÍŤ POZOROVACÍCH BODŮ
(čl. 4 odst. 1 písm. a) a čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 2
Systematická síť pozorovacích bodů a monitorování
1. K ročnímu šetření stavu korun se použije systematická síť pozorovacích bodů, dále jen "pozorovací body úrovně I", ve tvaru šachovnice složené z jednotek o rozměrech 16 × 16 km, která zahrnuje celé území každého členského státu, dále jen "síť".
Tato šetření se provedou pomocí metod stanovených v kapitole 2 přílohy I.
2. Pozorování se provádí na průsečíku bodů, který leží na zalesněném území.
3. Členské státy mohou použít hustší síť než pozorovací body úrovně I, je-li to nezbytné k přípravě výročních zpráv v souladu s čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003, a k získání reprezentativních údajů na vnitrostátní a místní úrovni.
Článek 3
Výjimky z hustoty sítě
1. Pro inventuru vztahující se na jiné než zalesněné plochy lze použít podvzorek sítě složený z jednotek o rozměrech 32 × 32 km.
2. Pro inventuru vztahující se na rozsáhlé jednolité lesnaté oblasti ve Finsku severně od 65° 30′ zeměpisné šířky a ve Švédsku severně od 59° zeměpisné šířky lze použít podvzorek sítě složený z jednotek o rozměrech 32 × 32 km.
Článek 4
Předávání údajů
1. Do 15. prosince každého roku předloží každý členský stát Komisi údaje shromážděné během předcházejícího roku pro každý pozorovací bod úrovně I a použije k tomu metody a formuláře stanovené v kapitole 14 přílohy I.
Kromě těchto údajů předloží členské státy průvodní zprávu, která uvádí základní údaje o použitých monitorovacích metodách.
Zpráva se vypracuje v souladu s kapitolou 13 a bodem IV.1 kapitoly 14 přílohy I.
K předání údajů shromážděných v souladu s prvním pododstavcem se použijí instrukce a kódy uvedené v kapitole 15 přílohy I.
2. Údaje související se soukromě vlastněnou plochou se georeferenčně přiřadí podle zeměpisné šířky a délky vyjádřené minimálně ve stupních a minutách.
Ostatní údaje se georeferenčně přiřadí podle zeměpisné šířky a délky vyjádřené ve stupních, minutách a sekundách.
3. Dokud se tyto metody nezmění, zůstane část průvodní zprávy s popisem monitorovací metody v platnosti.
ODDÍL 2
SÍŤ POZOROVACÍCH ZKUSNÝCH PLOCH
(čl. 4 odst. 1 písm. b) a čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 5
Zřízení pozorovacích zkusných ploch pro intenzivní monitorování
1. Pro intenzivní a trvalé monitorování vlivů znečištění ovzduší na lesní ekosystémy se použije síť stálých pozorovacích zkusných ploch zřízená členskými státy, dále jen "zkusné plochy úrovně II".
Počet zkusných ploch úrovně II, které mají být pro síť vybrány, je 15 pro každý členský stát.
Členské státy však mohou zvolit větší počet zkusných ploch úrovně II za podmínky, že počet nepřekročí 20 % počtu vnitrostátních pozorovacích bodů úrovně I.
2. Jakmile se zavede nová nebo další zkusná plocha úrovně II, předají členské státy Komisi ve standardizované podobě spolu s prvním předáním údajů o této ploše i soupis kritérií výběru a souhrnný seznam všech zkusných ploch včetně základních informací, jako např. o umístění, tj. zeměpisná šířka, délka a nadmořská výška, a druhu, a rovněž obecné informace o každé zavedené zkusné ploše úrovně II.
3. Zkusné plochy úrovně II budou vybrány pomocí společných metod stanovených v kapitole 1 přílohy I.
Článek 6
Monitorování
Intenzivní a trvalé monitorování lesních ekosystémů zahrnuje:
a) stálou inventarizace stavu koruny, měření chemického složení listů a změn růstu na každé pozorovací zkusné ploše úrovně II v souladu s kapitolami 2, 3 a 4 přílohy I;
b) měření chemického složení depozic, meteorologická měření a chemické složení půdního roztoku a rovněž posouzení přízemní vegetace alespoň na 10 % pozorovacích zkusných ploch úrovně II v souladu s kapitolami 5 až 8 přílohy I;
c) případně další monitorovací činnosti, jako je posuzování kvality vnějšího ovzduší, viditelných škod způsobených ozonem a opadu a fenologická pozorování v souladu s kapitolami 9 až 12 přílohy I.
Článek 7
Předávání údajů
1. Do 15. prosince každého roku předloží členské státy Komisi údaje změřené během předcházejícího roku pro každou zkusnou plochu úrovně II a použije k tomu metody a formáty stanovené v kapitole 14 přílohy I.
Kromě těchto údajů předloží členské státy průvodní zprávu, která uvádí základní údaje o použitých monitorovacích metodách.
Zpráva se vypracuje v souladu s kapitolou 13 a bodem IV.1 kapitoly 14 přílohy I.
K předání údajů shromážděných v souladu s prvním pododstavcem se použijí instrukce a kódy uvedené v kapitole 15 přílohy I.
2. Údaje související se soukromě vlastněnou plochou se georeferenčně přiřadí podle zeměpisné šířky a délky vyjádřené minimálně ve stupních a minutách.
Ostatní údaje se georeferenčně přiřadí podle zeměpisné šířky a délky vyjádřené ve stupních, minutách a sekundách.
3. Dokud se tyto metody nezmění, zůstane část průvodní zprávy s popisem monitorovací metody v platnosti.
KAPITOLA III
EVROPSKÝ SYSTÉM INFORMACÍ O LESNÍCH POŽÁRECH
(čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 8
Zahrnuté informace
1. Evropský systém informací o lesních požárech (EFFIS) je řízen Společným výzkumným střediskem Komise.
2. Do EFFIS se zaznamenávají tyto údaje:
a) společné minimum údajů předložené v souladu s článkem 9;
b) doplňující údaje o lesních požárech, které zasáhly plochu nejméně 50 hektarů, předložené v souladu s článkem 10;
c) informace Společného výzkumného střediska o předpovědích týkajících se nebezpečí požáru v rámci Evropského systému předvídání nebezpečí lesních požárů (EFFRFS) a o mapování a hodnocení škod způsobených požárem, který zasáhl plochu nejméně 50 hektarů, v rámci Evropského systému posuzování škod způsobených lesními požáry (EFFDAS).
Článek 9
Společné minimum údajů
1. Do 1. července každého roku předloží každý členský stát Komisi společné minimum údajů pro každý lesní požár, k němuž došlo na jejich území v předchozím roce.
Společné minimum údajů zahrnuje minimálně následující informace o každém lesním požáru předložené takovým způsobem, aby byly na úrovni Společenství srovnatelné:
a) datum a místní čas vyhlášení prvního stupně pohotovosti;
b) datum a místní čas prvního zásahu;
c) datum a místní čas uhašení požáru;
d) místo vypuknutí požáru na úrovni obce (společný kód);
e) celkovou vypálenou plochu;
f) rozdělení vypálené plochy na lesní a jinou zalesněnou půdu a nezalesněnou plochu;
g) předpokládanou příčinu.
2. Pro účely zaznamenání společného minima údajů podle odstavce 1 se použijí technické specifikace stanovené v příloze II.
Článek 10
Doplňující informace
K lesním požárům, které zasáhly plochu minimálně 50 hektarů, mohou členské státy Komisi kromě společného minima informací podle článku 9 poskytnout i doplňující informace.
Tyto doplňující informace případně zahrnují úroveň škody, tj. zda je malá, střední či velká, a místo.
KAPITOLA IV
STUDIE, EXPERIMENTY A DEMONSTRAČNÍ PROJEKTY
(čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 11
Hodnocení návrhů projektu
Návrhy studií, experimentů a demonstračních projektů a zkoušení na základně pilotní fáze předložené členskými státy podle čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 2152/2003, dále jen "návrhy projektů", zhodnotí Komise na základě kritérií uvedených v příloze III.
Článek 12
Rozhodnutí o klasifikaci návrhů projektů
Komise zavede klasifikaci priorit pro udělování podpory Společenství návrhům projektů.
KAPITOLA V
PŘÍSLUŠNÉ SUBJEKTY
(článek 14 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 13
Příslušné subjekty
1. Příslušný subjekt, který má členský stát jmenovat podle článku 14 nařízení (ES) č. 2152/2003, dále jen "příslušný subjekt", je pro Komisi kontaktním místem.
2. Belgie, Německo a Portugalsko mohou jmenovat více než jeden příslušný subjekt.
Článek 14
Kritéria výběru
1. Příslušné subjekty vyhoví pravidlům stanoveným v nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 a (ES, Euratom) č. 2342/2002 a rovněž ustanovením tohoto nařízení.
2. Příslušné subjekty musí splňovat alespoň tato kritéria:
a) jedná se o veřejné vnitrostátní subjekty nebo soukromoprávní subjekty pověřené veřejnou službou v působnosti právního řádu jednoho členského státu;
b) musí poskytnout přiměřené finanční záruky, které vydá orgán veřejné moci, zejména pokud jde o plné navrácení částek dlužných Komisi;
c) musí být provozovány v souladu s požadavky řádného finančního řízení;
d) musí zajistit průhlednost operací uskutečňovaných v souladu s čl. 56 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002;
Článek 15
Doplňující podmínky pro soukromoprávní subjekty
Pokud členské státy jmenují soukromoprávní subjekty podle článku 14, musí tyto subjekty získat schválení Komise a za tímto účelem prokázat:
a) technickou a profesní způsobilost na základě písemného doložení vzdělání a profesní kvalifikace členů vedení;
b) ekonomickou a finanční způsobilost na základě státních záruk poskytnutých v souladu s čl. 14 odst. 3 písm. e) nařízení (ES) č. 2152/2003 a příslušných prohlášení bank nebo důkazem o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo rozvah či výpisů z rozvah za nejméně dva poslední uzavřené rozpočtové roky, pokud je zveřejnění rozvahy předepsáno právem obchodních společností členského státu, ve kterém je subjekt usazen;
c) pravomoc dle vnitrostátního práva plnit rozpočtové úkoly dokladovanou například písemnými doklady o zápisu v profesních či obchodních rejstřících, anebo čestným prohlášením či osvědčením, členstvím v konkrétních organizacích, výslovným oprávněním či evidencí plátce DPH;
d) že se nenacházejí v žádné situaci uvedené v článcích 93 a 94 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002.
e) že souhlasí s auditem Účetního dvora.
Článek 16
Dohoda
Komise uzavře dohodu s příslušnými subjekty v souladu s článkem 56 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 a články 35 a 41 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002.
Článek 17
Úkoly příslušných subjektů
Příslušné subjekty provádějí tyto úkoly:
a) provádějí pravidelné kontroly, aby zajistily, že činnosti, které mají být financovány v rámci nařízení (ES) č. 2152/2003, jsou prováděny správně;
b) přijímají příslušná opatření, aby předešly nesrovnalostem a podvodům, a případně zahájí stíhání za účelem zpětného získání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých prostředků;
c) na žádost Komise poskytují informace;
d) působí jako zprostředkovatel, jemuž je vyplácen příspěvek Komise;
e) vedou účty a doklady o příjmech a platbách tohoto příspěvku na podporu národního programu, včetně veškerých faktur a dokumentů s rovnocennou důkazní hodnotou, aby se podpořila evidence přímých a nepřímých nákladů programu.
Článek 18
Kontroly Komise
Komise může provádět kontroly dokumentů a kontroly na místě, aby ověřila existenci, náležitost a řádné fungování příslušného subjektu v souladu s pravidly řádného finančního řízení.
KAPITOLA VI
NÁRODNÍ PROGRAMY A PŘIZPŮSOBENÍ
ODDÍL 1
NÁRODNÍ PROGRAMY
(čl. 7 odst. 2 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 19
Obsah
1. Národní programy a přizpůsobení těchto programů v souladu s článkem 8 nařízení (ES) č. 2152/2003 obsahují informace a doklady uvedené v příloze IV.
Pro předložení národních programů a souvisejících úprav Komisi použijí členské státy formuláře uvedené ve zmíněné příloze, a to v tištěné a elektronické podobě.
2. Všechny činnosti stanovené v článcích 4 a 5, čl. 6 odst. 2 a 3 a čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 2152/2003, na něž je požadován finanční příspěvek Komise, jsou zahrnuty do národního programu jako individuální žádosti.
Článek 20
Podprogramy
Národní programy Belgie, Německa a Portugalska mohou sestávat z podprogramů dodaných příslušnými orgány.
ODDÍL 2
PŘIZPŮSOBENÍ
(čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 21
Přizpůsobení
1. Přizpůsobení národních programů se týká pouze studií, experimentů, demonstračních projektů a zkušebních fází monitorování v souladu s čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 2152/2003.
2. Žádosti o přizpůsobení národního programu se předkládají Komisi na formulářích uvedených v příloze IV.
3. Žádosti o přizpůsobení národního programu pro období 2005–2006 se Komisi předloží nejpozději do 31. října 2005, aby mohly být vzaty v úvahu pro následující rok.
KAPITOLA VII
FINANČNÍ ŘÍZENÍ A MONITOROVÁNÍ
ODDÍL 1
NÁKLADY
Článek 22
Definice způsobilých nákladů
Způsobilými náklady se rozumějí náklady, které lze přímo a zcela přiřadit národnímu programu schválenému Komisí.
Ke stanovení způsobilých nákladů mohou členské státy uplatnit přísnější vnitrostátní pravidla.
Článek 23
Odůvodnění výdajů
Výdaje musí být doloženy příslušnými původními doklady, jako jsou faktury, nebo doklady se stejnou průkazní hodnotou.
Původní doklady se k prohlášení o výdajích nepřikládají.
Příslušný subjekt však na žádost Komisi poskytne veškeré podrobnosti, včetně faktur, které mohou být zapotření ke zhodnocení výdajů.
Článek 24
Náklady považované za způsobilé
1. Aby byly náklady považovány za způsobilé, musí být stanoveny ve schváleném národním programu a musí s prováděním programu přímo souviset nebo pro něj být nezbytné.
2. Náklady musí být přiměřené a splňovat zásady řádného finančního řízení, zejména pokud jde o ekonomickou výhodnost a efektivitu nákladů.
3. Musí jít o náklady, které vznikly v období způsobilosti stanoveném v rozhodnutí Komise o schválení národního programu.
Náklady se považují za vzniklé v období způsobilosti, pokud:
a) právní závazek zaplatit náklady byl smluvně zaznamenán po začátku období způsobilosti a před jeho koncem;
b) provádění činnosti, s níž náklady souvisejí, začalo po začátku období způsobilosti a skončilo před koncem tohoto období.
4. Náklady musí být plně zaplaceny před předložením závěrečných podkladů a závěrečného výkazu výdajů a příjmů.
Článek 25
Náklady na zaměstnance
Náklady na zaměstnance lze považovat za způsobilé přímé náklady, pokud jde o skutečný čas věnovaný národnímu programu.
Vypočítají se na základě skutečného hrubého platu nebo mzdy s povinnými sociálními odvody, ale bez jakýchkoli jiných nákladů.
Pracovní doba každého zaměstnance, včetně vnitrostátních státních zaměstnanců a zaměstnanců vládních agentur pracujících v národním programu, bude zaregistrována pomocí pracovních výkazů nebo zpráv v systému zaznamenávání pracovní doby, který zavedl a ověřil příslušný subjekt a jeho případní partneři.
Článek 26
Cestovní výdaje
Cestovní výdaje lze považovat za způsobilé náklady, pokud je lze přímo a zcela přiřadit schválenému národnímu programu.
Cestovní výdaje se vypočítávají v souladu s vnitřními pravidly příslušného subjektu.
Článek 27
Režijní náklady
1. Režijní náklady, které jsou určeny na úhradu obecných nepřímých nákladů potřebných pro zaměstnání, řízení, ubytování a k přímé či nepřímé podpoře zaměstnanců pracujících na národním programu nebo souvisejících s infrastrukturou a vybavením na místě, jsou způsobilé, pokud jsou skutečné, prokazatelné a nezahrnují náklady spadající pod jinou položku rozpočtu.
2. Režijní náklady jsou způsobilé do výše 70 % celkové částky způsobilých přímých nákladů.
3. Režijní náklady pro národní program se vypočítají v souladu se schválenou politikou výpočtu nákladů příslušného subjektu.
Článek 28
Náklady na kapitál
Pokud náklady zahrnují devalvaci investovaného kapitálu s životností delší než jeden rok a cenou více než 500 EUR, považují se tyto náklady na devalvaci za způsobilé, jestliže se vztahují výhradně k národnímu programu a období způsobilosti příslušné fáze programu za předpokladu, že v případě investic do výstavby a infrastruktury se tyto náklady odepisují formou lineárního odpisu po dobu 10 let a v případě dalšího zařízení, včetně vybavení pro informatiku, se tyto náklady odepisují formou přímé metody pod dobu 5 let.
Článek 29
Náklady na nákup použitého vybavení
Náklady na nákup použitého vybavení jsou způsobilými náklady za těchto tří podmínek:
a) prodejce vybavení poskytne prohlášení o jeho původu a potvrdí, že v průběhu předchozích sedmi let nebylo nakoupeno s pomocí podpory členského státu nebo podpory Společenství;
b) cena vybavení nepřekročí jeho tržní hodnotu a bude nižší než náklady na nové vybavení podobného druhu,
a
c) zařízení má technické parametry požadované pro danou činnost a vyhovuje použitelným normám a standardům.
Článek 30
Subdodávky
Výdaje týkající se smluv na subdodávky se zprostředkovateli nebo konzultanty musí být založeny na skutečných nákladech a podloženy příslušnými fakturami a dalšími podklady.
Ve výjimečných případech, jsou-li náklady definovány jako procento z celkových nákladů na operaci, lze tyto výdaje považovat za způsobilé, pokud je příslušný subjekt může odůvodnit odkazem na skutečnou hodnotu práce nebo poskytnutých služeb.
Článek 31
Daň z přidané hodnoty
Daň z přidané hodnoty (DPH) se považuje za způsobilé náklady, pokud příslušný subjekt nemůže získat zpět DPH, kterou zaplatil v rámci národního programu.
Příslušný orgán poskytne prohlášení příslušných vnitrostátních orgánů, že DPH za aktiva a služby požadované v rámci opatření prováděných v působnosti národního programu nelze získat zpět.
Článek 32
Nezpůsobilé náklady
1. Za způsobilé náklady se nepovažují:
a) veškeré náklady vynaložené na akce, na něž je poskytnuta podpora z jiných finančních nástrojů Společenství;
b) kurzové ztráty;
c) nepotřebné nebo nehospodárné výdaje;
d) výdaje na distribuci, marketing a reklamu určené k propagaci produktů nebo obchodních činností;
e) veškeré rezervy pro případ možných budoucích ztrát nebo závazků;
f) veškeré úroky z dluhů a úroky ze zapůjčeného kapitálu;
g) nedobytné pohledávky.
Některé náklady uvedené v písmeni d) lze však po souhlasu Komise považovat za způsobilé.
2. Nezpůsobilé náklady uvedené v odstavci 1 Komise nezapočítává do celkových nákladů na program.
Článek 33
Směnný kurz
1. Pro přepočet mezi eurem a národními měnami se použije denní směnný kurz eura zveřejněný v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
2. Kurz, který se použije pro převod mezi eurem a národními měnami, je směnný kurz zveřejněný poslední pracovní den měsíce před měsícem, v němž byl národní program nebo, v případě plateb finanční zpráva a žádost o platbu, podepsán a předložen Komisi.
ODDÍL 2
PLATBA
(čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 34
Rozhodnutí o finančním příspěvku
Komise rozhodne o finančních příspěvcích na způsobilé náklady národních programů ve dvou fázích, jedno rozhodnutí pro každý programový rok, dále jen "rozhodnutí Komise".
Rozhodnutí Komise je určeno členským státům.
Článek 35
Předběžné financování
Příslušné subjekty mohou požádat o předběžné financování národního programu ve výši 50 % roční podpory Společenství, jak je uvedeno v národním programu, nejdříve tři měsíce po dni oznámení rozhodnutí Komise.
Na předběžné financování se vztahuje uzavření smlouvy podle článku 16.
Článek 36
Výkazy
1. Příslušné subjekty předloží Komisi výkazy plateb provedených v rámci národního programu, a to prostřednictvím vzorů stanovených v příloze V. K těmto výkazům je připojen výkaz týkající se pokroku činností uskutečněných v rámci národního programu.
Výkazy se předloží nejpozději 15 měsíců po dni oznámení rozhodnutí Komise a vztahují se na výdaje uskutečněné v předcházejícím roce.
2. Způsobilé výdaje, které jsou v souladu s oddílem 1 této kapitoly a jsou uvedeny v ročním výkazu, Komise vyrovná předběžným financováním na účet členských států v rámci národního programu.
Pokud výkazy překročí související předběžné financování, Komise provede průběžnou platbu.
Takové průběžné platby nesmějí za žádných okolností překročit 30 % roční pomoci Společenství na národní program.
Článek 37
Technické a finanční provádění
1. Obě fáze uvedené v článku 34 musí být z technického a finančního hlediska plně provedeny v souladu s požadavky nařízení (ES) č. 2152/2003 a tohoto nařízení nejpozději do dvou let od oznámení rozhodnutí Komise.
Příslušné subjekty předloží žádost o platbu zůstatku způsobilých nákladů nejpozději do 27 měsíců po dni oznámení rozhodnutí Komise.
2. Zůstatek pro každou fázi se vyplatí poté, co Komise obdrží žádost o závěrečnou platbu pro každou fázi a zkontroluje finanční výkaz, který je přiložen k žádosti o platbu.
Článek 38
Koordinace žádostí o platbu
V souladu s vnitrostátním právním řádem členské státy zajistí, aby žádosti o platby ze strany příslušných subjektů byly koordinovány a v souladu s rozhodnutím Komise.
Článek 39
Žádosti o předběžné financování a platby
Příslušné subjekty předloží Komisi žádost o předběžné financování a platby pomocí vzorů stanovených v přílohách VI, VII a VIII.
ODDÍL 3
NESROVNALOSTI
(čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 40
Nesrovnalosti
1. Veškeré částky ztracené v důsledku nesrovnalostí či nedbalosti získá členský stát zpět a vrátí Společenství.
2. Zjistí-li Komise během pěti let od vyplacení konečné platby zůstatku závěrečného roku národního programu jakoukoli nesrovnalost v operaci financované Společenstvím a pokud příslušná částka nebyla podle odstavce 1 vrácena Společenství, uvědomí o tom členský stát a poskytne mu možnost se vyjádřit.
3. Jestliže na základě rozboru situace a vyjádření členského státu Komise potvrdí, že došlo k nesrovnalosti, členský stát příslušné částky vrátí.
ODDÍL 4
KONTROLY, AUDITY A TECHNICKÉ NÁVŠTĚVY
(čl. 14 odst. 4 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 41
Finanční audit provedený Komisí
1. Komise nebo jí oprávnění zástupci mohou provést audit příslušných subjektů, smluvních stran nebo subdodavatelů odpovědných za detailní provádění opatření uskutečněných v rámci národního programu, a to kdykoli v průběhu smlouvy a do pěti let po konečné platbě příspěvku Společenství pro národní program.
2. Komise nebo jakýkoli oprávněný zástupce má přístup k dokumentaci požadované ke zjištění způsobilosti nákladů účastníků národního programu, jako jsou faktury a výpisy z výplatních pásek.
3. Audit je důvěrný.
Komise přijme příslušná opatření, aby zajistila, že její oprávnění zástupci zachovají důvěrnost údajů, k nimž mají přístup nebo které jsou jim poskytnuty.
Komise může ověřit, jak příslušné subjekty, smluvní strany nebo subdodavatelé odpovědní za detailní provádění opatření uskutečněných v rámci národního programu finanční příspěvek Společenství využívají.
4. Příslušným orgánů, smluvním stranám a subdodavatelům bude zaslána zpráva o zjištěních auditu týkajícího se příslušných subjektů a jiných stran odpovědných za provádění opatření národního programu.
Ti mohou do jednoho měsíce od obdržení zprávy zaslat Komisi své připomínky.
Komise se může rozhodnout, že nebude přihlížet k připomínkám sděleným po této lhůtě.
5. Na základě výsledků auditu přijme Komise veškerá opatření, která považuje za nezbytná, včetně vydání inkasního příkazu ve výši veškerých plateb, které uskutečnila, nebo jejich části.
Článek 42
Kontroly a technické návštěvy
Příslušné subjekty umožní zaměstnancům Komise a Komisí pověřeným osobám přístup na místa nebo do prostor, kde se provádějí opatření v rámci národního programu, a k veškerým dokladům, které se týkají technického a finančního řízení operace.
V případě přístupu osob pověřených Komisí se mohou Komise a příslušný subjekt dohodnout na podmínkách zachování důvěrnosti.
Kontroly mohou být zahájeny v období programu a jsou důvěrné.
Příslušné subjekty a strany odpovědné za provádění opatření v rámci národního programu poskytnou Komisi a osobám jí pověřeným odpovídající pomoc.
Článek 43
Hodnocení(čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 2152/2003)
1. Členské státy provedou hodnocení předem (ex-ante), přezkoumání v polovině období a následné hodnocení (ex-post) národních programů v souladu s přílohou IX.
2. Hodnocení předem zahrnuje detailní ověření relevance, proveditelnosti a udržitelnosti činností stanovených v národním programu a rovněž přezkum očekávaných výsledků.
Výsledky hodnocení předem se předají Komisi společně s národními programy.
3. Přezkoumání v polovině období a následné hodnocení zahrnuje posouzení stavu provádění a účinnost monitorovacích činností provedených v rámci nařízení (ES) č.
2152/2003. Výsledky přezkoumání v polovině období se předají Komisi do 1. července 2006 a výsledky následného hodnocení se předají Komisie do 1. července 2007.
KAPITOLA VIII
VĚDECKÁ PORADNÍ SKUPINA
(čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 44
Úkoly
1. Vědecká poradní skupina, která má být zřízena podle čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2152/2003, radí Stálému lesnickému výboru v těchto věcech:
a) potřeba provést specifické studie nebo analýzy;
b) potřeba ustavit pro specifická témata pracovní skupiny ad hoc;
c) zlepšení organizace a struktury monitorovacího systému;
d) vědecko-politické rozhraní.
2. Vědecká poradní skupina může poskytnout stanovisko k:
a) návrhům studií;
b) výsledkům získaným v rámci studií, např. relevanci a kvalitě údajů, a obecněji v rámci zpráv, které předkládají výsledky z monitorování;
c) návrhům projektů.
3. Mandát Vědecké poradní skupiny je omezený na období výkonu programu uvedené v čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003.
KAPITOLA IX
PŘÍSTUP K ÚDAJŮM
(čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2152/2003)
Článek 45
Přístup k údajům
Pokud jde o uskutečnění činností na základě čl. 9 odst. 5 a čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 2152/2003, přístup k informacím uvedeným v čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení se umožňuje Evropské agentuře pro životní prostředí a Mezinárodnímu programu spolupráce pro posuzování a monitorování vlivu znečištění ovzduší na lesy, který působí v rámci Evropského hospodářské komise OSN (ICP Forests).
KAPITOLA X
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 46
Zrušení
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1696/87 a nařízení (ES) č. 804/94, (ES) č. 1091/94, (ES) č. 1727/1999 a (ES) č. 2278/1999.
Článek 47
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1738/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 930/2004 o dočasné odchylce týkající se sepisování aktů orgánů Evropské unie v maltštině
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 290 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na články 28 a 41 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství [1] a nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském společenství pro atomovou energii [2] (obojí dále jen "nařízení č. 1"),
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 930/2004 ze dne 1. května 2004 o dočasné odchylce týkající se sepisování aktů orgánů Evropské unie v maltštině [3], a zejména na články 2 a 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (ES) č. 930/2004 Rada rozhodla, že odchylně od nařízení č. 1 a po přechodnou dobu tří let od 1. května 2004 nejsou orgány Unie vázány povinností sepisovat všechny akty v maltštině a zveřejňovat je v tomto jazyce v Úředním věstníku Evropské unie.
(2) Při této příležitosti se Rada v článku 2 uvedeného nařízení dohodla na tom, že nejpozději třicet měsíců po přijetí uvedeného nařízení přezkoumá jeho uplatňování a rozhodne, zda je prodlouží o další dobu jednoho roku.
(3) Od začátku přechodného období se podmínky překládání z maltštiny a do maltštiny značně zlepšily, a to do té míry, že není důvod dočasnou odchylku prodlužovat.
Rozhodnutím ze dne 24. října 2006 Rada rozhodla, že takovéto prodloužení není potřebné.
Přechodné období proto skončí dne 30. dubna 2007.
(4) Článek 3 uvedeného nařízení však stanoví, že na konci přechodného období budou všechny akty, které dosud nebyly zveřejněny v maltštině, zveřejněny rovněž v tomto jazyce.
Jeví se však příliš obtížné, aby všechny uvedené akty mohly být přeloženy a zveřejněny bezprostředně po 30. dubnu 2007.
Z toho důvodu je vhodné změnit uvedený článek 3 tak, aby orgány mohly využít dodatečné lhůty, která jim umožní zpracovat všechny akty, které nebyly zveřejněny v maltštině ke konci přechodného období,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 3 nařízení (ES) č. 930/2004 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Všechny akty, které nebudou zveřejněny v maltštině k 30. dubnu 2007, budou zveřejněny rovněž v tomto jazyce nejpozději 31. prosince 2008."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1739/2006
ze dne 23. listopadu 2006,
kterým se ukončuje částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření použitelných na dovozy silikonu pocházejícího z Ruské federace
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"), a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1. Předchozí šetření a platná opatření
(1) Nařízením Rady (ES) č. 2229/2003 [2] bylo uloženo konečné antidumpingové clo na dovozy silikonu pocházejícího z Ruska.
Výše konečného antidumpingového cla použitelná na dovozy společnosti SKU LLC, Sual-Kremny-Ural, Kamensk, region Ural, Rusko a jeho spřízněné společnosti ZAO KREMNY, Irkutsk, region Irkutsk, Rusko je 22,7 %.
Rozhodnutím 2004/445/ES [3] přijala Komise závazek, který jí tyto společnosti nabídly.
1.2. Žádost o prozatímní přezkum
(2) Dne 6. února 2006 obdržela Komise žádost o částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení týkající se antidumpingových opatření použitelných na dovozy silikonu pocházejícího z Ruské federace.
(3) Žádost podal podnik SKU LLC, Sual-Kremny-Ural, Kamensk, region Ural, Rusko a jeho spřízněná společnost ZAO KREMNY, Irkutsk, region Irkutsk, Rusko ("žadatel") a její rozsah byl omezen na stanovení dumpingu týkajícího se žadatele.
(4) Žádost obsahuje přímé důkazy, že okolnosti, na jejichž základě byla opatření zavedena, se změnily a že tyto změny mají trvalý charakter.
(5) Komise zveřejněním oznámení (dále jen "oznámení o zahájení řízení") v Úředním věstníku Evropské unie [4] proto zahájila částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření použitelných na dovozy silikonu, v současnosti zařazeného do kódu KN 28046900 a pocházejícího z Ruské federace.
(6) Komise oficiálně informovala žadatele, zástupce vyvážející země a sdružení výrobců ve Společenství o zahájení šetření.
Účastníci řízení dostali příležitost písemně předložit svá stanoviska a požádat o slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení a žadateli byly zaslány dotazníky.
(7) Šetření probíhalo od 1. dubna 2005 do 31. března 2006.
2. STAŽENÍ PODNĚTU A UKONČENÍ PROZATÍMNÍHO PŘEZKUMU
(8) Dne 29. května 2006, tj. před předložením odpovědi na dotazník, žadatel svou žádost formálně stáhl.
(9) Bylo zvažováno, zda by i přes zmíněné stažení žádosti bylo odůvodněné pokračovat v šetření z moci úřední.
Vzhledem k tomu, že žádost byla stažena v počátečním stádiu šetření, nebyl k dispozici žádný důkaz týkající se současného období šetření a v tomto stádiu nebyly k dispozici ani žádné předběžné závěry šetření, které by umožnily jeho pokračování.
(10) Z informací poskytnutých v žádosti žadatele nevyplynuly žádné skutečnosti, které by nasvědčovaly tomu, že ukončení tohoto přezkumu by nebylo v zájmu Společenství.
(11) Všichni účastníci řízení byli informováni o záměru ukončit toto řízení.
Jeden účastník řízení namítl, že žadatel stále vyváží dotčený výrobek do ES za dumpingové ceny, a že by tudíž mělo šetření pokračovat.
Je však třeba poznamenat, že ukončení šetření neznamená odstranění antidumpingových opatření, která jsou již v platnosti za účelem nastolení spravedlivých obchodních praktik.
Tato námitka musela být proto odmítnuta.
(12) Dva další účastníci řízení byli také pro pokračování probíhajícího šetření za účelem odstranění opatření vzhledem k údajné nedostatečné nabídce v ES.
Tato námitka je však mimo rozsah tohoto šetření, které je omezeno na znovuposouzení dumpingového rozpětí jednoho vývozce.
Pokračování šetření by v žádném případě nevedlo ke změně úrovně opatření, která se vztahují na další vývozce.
A navíc by to nemohlo ovlivnit problematiku nedostatečné nabídky, aniž by došlo k diskriminaci.
(13) Dospělo se tedy k závěru, že současný prozatímní přezkum konečných antidumpingových opatření použitelných na dovozy silikonu pocházejícího z Ruské federace do Společenství by měl být ukončen.
V současné době platná antidumpingová opatření vztahující se na žadatele by měla být zachována, aniž by tím byla dotčena doba trvání opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96, pokud jde o antidumpingová opatření použitelná na dovozy silikonu pocházejícího z Ruské federace, se tímto v důsledku nařízení (ES) č. 2229/2003 ukončuje.
2. Antidumpingová opatření, která se v současné době vztahují na SKU LLC, Sual-Kremny-Ural, Kamensk, region Ural, Rusko a ZAO KREMNY, Irkutsk, region Irkutsk, Rusko zůstávají zachována.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1740/2006
ze dne 24. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 25. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1741/2006
ze dne 24. listopadu 2006,
kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštní vývozní náhrady pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu před vývozem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 33 odst. 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1964/82 ze dne 20. července 1982, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy vykostěného hovězího masa [2], upřesnilo podmínky, za nichž může být poskytnuta zvláštní náhrada pro vykostěné kusy masa z dospělého skotu samčího pohlaví vyvážené do třetích zemí.
(2) Za účelem řádného fungování režimu zavedeného nařízením (EHS) č. 1964/82 zákonodárce zvláště stanovil, aby byla hospodářským subjektům ponechána možnost použít pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví režim uskladňování v celním skladu nebo svobodného celního pásma stanovený v nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [3].
(3) Pravidla a obecné podmínky pro provádění platby náhrady pro produkty propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu nebo svobodného celního pásma byly upřesněny v kapitole 3 hlavy II nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [4].
(4) Zvláštní podmínky pro provádění platby náhrady předem pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu nebo svobodného celního pásma byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 456/2003 ze dne 12. března 2003, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro předběžné financování vývozních náhrad pro některé produkty z odvětví hovězího a telecího masa propuštěné do celního režimu uskladnění nebo umístěné do svobodného celního pásma [5]. Byly přijaty pro doplnění a upřesnění ustanovení nařízení (EHS) č. 565/80 a (ES) č. 800/1999, zejména v oblasti kontrol, pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví.
(5) Opatření stanovená nařízením (EHS) č. 565/80, jakož i odpovídající prováděcí opatření stanovená v kapitole 3 hlavy II nařízení (ES) č. 800/1999 byla zrušena nařízením Komise (ES) č. 1713/2006. Z důvodu zrušení těchto opatření se zvláštní opatření stanovená nařízením (ES) č. 456/2003 stala neplatnými a byla rovněž zrušena stejným nařízením.
(6) Platba náhrady předem pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu byla používána a je používána pro vývozy do třetích zemí.
Zájem, který hospodářské subjekty projevují o tento režim, souvisí zvláště s flexibilitou, kterou poskytuje pro přípravu objednávek, zejména z důvodu možnosti pro hospodářské subjekty uskladnit toto maso po dobu nejvýše čtyř měsíců před vývozem a zmrazit je během této doby uskladnění.
(7) Při neexistenci nových ustanovení ztratí hospodářské subjekty flexibilitu poskytovanou předchozím režimem a budou se setkávat s dodatečnými obtížemi na vnějších trzích v případě vývozu vykostěného masa z dospělého skotu samčího pohlaví.
Je třeba omezit co nejvíce důsledky zrušení uvedených opatření.
Je proto nezbytné stanovit pro hospodářské subjekty možnost nadále propouštět vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví do režimu uskladňování v celním skladu před vývozem a upřesnit pro toto maso podmínky pro poskytování zvláštní vývozní náhrady po skladování.
(8) V tomto rámci je důležité upřesnit podmínky propuštění masa do takového režimu a za účelem zajištění zpětného vysledování masa z dospělého skotu samčího pohlaví během skladování stanovit, aby hospodářské subjekty zřídily a aktualizovaly počítačovou databázi předem schválenou celním orgánem.
(9) S cílem zlepšit průhlednost operací a zvýšit rychlost a účinnost kontrol je třeba omezit počet prohlášení o propuštění ke skladování, která mohou být předložena za každý proces vykostění, jakož i počet osvědčení o vykostěném mase, jichž se týká propuštění do režimu skladování podrobeného kontrole.
(10) Za účelem řádného fungování režimu je třeba stanovit odchylky od ustanovení nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [6], zejména pokud jde o dobu předložení a zápisu licencí, jakož i o správu odpovídající jistoty.
(11) Je třeba rovněž stanovit maximální dobu skladování a upřesnit úkony, které mohou být prováděny během této doby.
(12) Je třeba rovněž stanovit kritéria kontroly během doby skladování, její četnost a důsledky, které mají být vyvozeny v případě zjištění nesrovnalosti mezi údaji zanesenými v databázi a fyzickým stavem zásob.
(13) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Aniž jsou dotčena ustanovení nařízení (ES) č. 800/1999 a nařízení (EHS) č. 1964/82, platba zvláštní vývozní náhrady pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu před jeho vývozem podléhá podmínkám tohoto nařízení.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "vykostěným masem z dospělého skotu samčího pohlaví" produkty kódů 0201 30 00 9100 a 0201 30 00 9120 nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady zavedené nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [7];
b) "režimem uskladňování v celním skladu" režim definovaný v čl. 98 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [8];
c) "hospodářským subjektem" vývozce definovaný v čl. 2 odst. 1 písm. i) nařízení (ES) č. 800/1999;
d) "procesem vykostěním" produkce vykostěného masa v jednom dni nebo části dne;
e) "osvědčením o vykostěném mase" osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82.
Článek 3
Přijetí do režimu uskladňování v celním skladu
1. Přijetí vykostěného masa z dospělého skotu samčího pohlaví do režimu uskladňování v celním skladu je podmíněno písemným povolením vydaným celním orgánem odpovědným za správu a kontrolu tohoto režimu.
2. Povolení uvedené v odstavci 1 se uděluje pouze hospodářským subjektům, které se písemně zaváží vést počítačovou databázi produktů propuštěných do režimu uskladňování v celním skladu (dále jen "databáze") a zajistit, že skladování se uskuteční jedině v členském státě, v němž bylo povolení uděleno, a na místech, na která se vztahuje uvedené povolení.
Pokud se skladování uskutečňuje na více místech, povolení může být uděleno pro databázi každého místa skladování.
Pokud veškeré skladování nebo jeho část provádí třetí strana jednající jménem hospodářského subjektu, může být databáze vedena touto třetí stranou na zodpovědnost hospodářského subjektu, který je odpovědný za její správnost.
Celní orgán předběžně ověří, zda databáze, ke které musí mít přímý přístup bez předběžného oznámení, byla zřízena a prozkoumá její fungování.
Způsob přístupu k databázi je upřesněn v povolení uvedeném v odstavci 1.
Článek 4
Propuštění ke skladování
1. Hospodářský subjekt mající povolení uvedené v čl. 3 odst. 1 předloží celnímu orgánu prohlášení o propuštění ke skladování, kterým projevuje svoji vůli propustit čerstvé nebo chlazené vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví do režimu uskladňování v celním skladu, dokud nebude vyvezeno. Toto prohlášení může být předloženo pouze v členském státě, v němž se uskutečnil proces vykostění.
Prohlášení zejména obsahuje popis produktů podle kódu nomenklatury pro vývozní náhrady pro maso propuštěné do takového režimu, jeho čistou hmotnost, jakož i všechny údaje nezbytné pro přesnou identifikaci masa a míst, kde bude uskladněno až do vývozu.
K prohlášení je přiloženo nebo jsou přiložena osvědčení o vykostěném mase a vyhotovení č. 1 platné vývozní licence, které se odchylně od čl. 24 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 předkládá celnímu orgánu zároveň s prohlášením o propuštění ke skladování.
2. Pro každý proces vykostění lze přijmout nejvýše dvě prohlášení o propuštění ke skladování pod celní kontrolou.
Jedno prohlášení o propuštění ke skladování může odkazovat nejvýše na dvě osvědčení o vykostěném mase.
3. Den přijetí prohlášení o propuštění ke skladování, číslo nebo čísla osvědčení o vykostěném mase doprovázející vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví při jeho propuštění do režimu uskladňování v celním skladu, jakož i spojení s počtem balení podle druhu kusů, identifikace a hmotnost uvedeného masa se zapíší do prohlášení o propuštění ke skladování.
Informace podle prvního pododstavce se zapíší tak, aby bylo možné jasně stanovit spojení mezi jednotlivými druhy masa, které byly propuštěny ke skladování, a odpovídajícími osvědčeními.
Den přijetí prohlášení o propuštění ke skladování, hmotnost masa a číslo prohlášení o propuštění ke skladování se rovněž okamžitě zapíší do kolonky 10 a 11 osvědčení o vykostěném mase.
4. Přijatá prohlášení o propuštění ke skladování jsou předána administrativní cestou subjektu pověřenému výplatou vývozních náhrad.
Stejně tak je tomu v případě osvědčení o vykostěném mase, do nichž byla zapsána veškerá dostupná množství.
5. Po zápisu a potvrzení celním orgánem je vyhotovení č. 1 licence předáno hospodářského subjektu.
6. Odchylně od čl. 31 písm. b) nařízení (ES) č. 1291/2000, v případě vykostěného masa z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěného do režimu uskladňování v celním skladu, je závazek vyvážet považován za splněný a právo vyvážet na základě licence je považováno za vykonané v den přijetí prohlášení o propuštění ke skladování. Zásadní požadavek je považován za splněný, pokud je předložen důkaz, že prohlášení o propuštění ke skladování bylo přijato. Pokud jde o předložení důkazu, použijí se v případě potřeby obdobně ustanovení článků 33 a 35 nařízení (ES) č. 1291/2000.
7. Den přijetí prohlášení o propuštění ke skladování určuje povahu, množství a vlastnosti produktů, které jsou požadovány pro platbu náhrady v souladu s článkem 10.
8. Vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví, pro které je přijato prohlášení o propuštění ke skladování, je předmětem fyzické kontroly, přičemž tato kontrola se týká reprezentativního výběru nejméně 5 % přijatých prohlášení o propuštění ke skladování.
Článek 3 nařízení Rady (EHS) č. 386/90 [9], jakož i čl. 2 odst. 2, články 3, 4, 5 a 6, čl. 8. odst. 1 a 2, čl. 11 první pododstavec a příloha I nařízení Komise (ES) č. 2090/2002 [10] se použijí obdobně.
Odchylně od prvního pododstavce se fyzická kontrola může týkat nižšího procenta přijatých prohlášení o propuštění ke skladování, aniž by se však toto procento snížilo pod práh 2 %, pokud celní orgán použije analýzu rizika a vezme přitom v úvahu kritéria stanovená v nařízení Komise (ES) č. 3122/94 [11].
Článek 5
Zpětné vysledování masa
Databáze musí:
a) umožnit zpětné administrativní vysledování masa, na které se vztahuje režim, po celou dobu skladování;
b) poskytovat aktualizovanou zprávu ve skutečném čase o skladovaných množstvích masa, která musí být dostupná na základě každého z kritérií uvedených ve třetím pododstavci.
Zpětné vysledování uvedené v prvním pododstavci písm. a) je založeno na jednoznačné identifikaci masa ze stejného procesu vykostění provedeného před propuštěním produktů do režimu uskladňování v celním skladu.
Jednoznačná identifikace uvedená ve druhém pododstavci zahrnuje:
a) individuální číslo;
b) datum produkce;
c) číslo osvědčení o vykostěném mase;
d) počet balení podle druhu získaných kusů a čistou hmotnost zjištěnou při propuštění do režimu uskladňování v celním skladu.
Článek 6
Aktualizace databáze
1. Databáze se aktualizuje tak, že se zaznamenává uskladnění a vyskladnění produktů, a to nejpozději ke dni předložení:
a) prohlášení o propuštění ke skladování podle čl. 4 odst. 1;
b) vývozního prohlášení podle článku 5 nařízení (ES) č. 800/1999.
2. Celní orgán přijme prohlášení podle odstavce 1 pouze poté, co zkontroloval, že činnost, pro kterou bylo prohlášení vydáno, byla v databázi zaznamenána jako "uskladnění" nebo "vyskladnění".
Celní orgán však může přijmout prohlášení podle odstavce 1 ještě před provedením kontroly podle prvního pododstavce.
V takovém případě musí hospodářský subjekt orgánu potvrdit, že byl proveden příslušný záznam v databázi.
Celní orgán tak může tyto kontroly odložit a sloučit, ale musí je provádět alespoň jednou za období dvou kalendářních měsíců.
Článek 7
Doba skladování
1. Lhůta, po níž může zůstat vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví v režimu uskladňování v celním skladu, je nejvýše čtyři měsíce ode dne přijetí prohlášení o propuštění ke skladování uvedeného v čl. 4 odst. 1.
2. Pokud hospodářský subjekt nedodrží lhůtu uvedenou v odstavci 1 nebo vyjme z kontroly část produktů propuštěných k uskladnění v celním skladu, závazek vyvážet nebyl pro dotyčné množství dodržen.
Celní orgán, který přijal prohlášení o propuštění ke skladování uvedené v čl. 4 odst. 1, nebo subjekt pověřený výplatou vývozních náhrad uvedený v čl. 9 odst. 3 o tom okamžitě uvědomí subjekt, který vydal vývozní licenci. Sdělí mu zejména množství a povahu dotyčných produktů, číslo licence a den příslušného zápisu nejvhodnějšími prostředky.
3. V případě nedodržení závazku vyvážet použije orgán, který vydal licenci, obdobně ustanovení podle článku 44 nařízení (ES) č. 1291/2000.
Článek 8
Úkony během skladování
1. Během doby skladování uvedené v článku 7 může být vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví předmětem změny označení, zmrazení a popřípadě opětovného zabalení, za podmínek stanovených celním orgánem, pokud:
a) jednotlivé balení každého kusu masa nebude ani poškozeno ani změněno;
b) spojení s původním označením bude zachováno a zpětné vysledování masa uvedené v článku 5 nebude ohroženo.
Pokud dojde k úkonům podle prvního pododstavce, budou zaznamenány do databáze a bude stanoveno jasné spojení s prohlášením o propuštění ke skladování a s osvědčením nebo osvědčeními o vykostěném mase.
2. Náhrada pro produkty, které jsou předmětem úkonů podle odstavce 1, je stanovena podle množství, druhu a vlastností masa existujících ke dni přijetí prohlášení o propuštění ke skladování v souladu s čl. 4 odst. 3.
Úbytek hmotnosti, ke kterému došlo během doby uskladnění v celním skladu, se nebere v úvahu pro stanovení náhrady, pokud je výlučně způsoben přirozenými příčinami.
Poškození produktů se nepovažuje za úbytek hmotnosti způsobený přirozenými příčinami.
Článek 9
Vývozní formality
1. Při plnění celních formalit při vývozu vykostěného masa z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěného do režimu uskladňování v celním skladu v souladu s tímto nařízením se číslo nebo čísla prohlášení o propuštění ke skladování, jakož i vyvážená množství odpovídající každému prohlášení o propuštění ke skladování zapíší pod kontrolou celního orgánu do vývozního prohlášení nebo vývozních prohlášení uvedených v článku 5 nařízení (ES) č. 800/1999.
2. Vývozní prohlášení musí být podáno nejpozději v poslední den lhůty uvedené v čl. 7 odst. 1.
3. Po splnění vývozních celních formalit se kopie každého vývozního prohlášení zašle administrativní cestou subjektu pověřenému výplatou vývozních náhrad.
Článek 10
Poskytnutí náhrady
1. Platbu náhrady provádí členský stát, v němž bylo přijato prohlášení o propuštění ke skladování v souladu s čl. 4 odst. 1.
2. Pokud byla množství odpovídající jednomu prohlášení o propuštění ke skladování vyvezena, má hospodářský subjekt právo na platbu náhrady pro tato množství, pokud byly dodrženy ostatní podmínky právních předpisů Společenství týkající se vývozů s náhradou, a zejména podmínky stanovené v článku 6 nařízení (EHS) č. 1964/82, článku 21 a hlavě IV nařízení (ES) č. 800/1999.
Pokud hospodářský subjekt využil ustanovení stanovených v článku 24 nařízení (ES) č. 800/1999 před uvolněním odpovídající jistoty, subjekt pověřený výplatou náhrad se zejména ujistí, že byla dodržena ustanovení článku 6 nařízení (EHS) č. 1964/82.
3. Pokud hospodářský subjekt nedodrží jednu nebo více lhůt stanovených v čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení, čl. 7 odst. 1 a čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999, náhrada pro daný vývoz je opravena, kromě případu vyšší moci, takto:
a) náhrada je nejprve snížena o 15 %;
b) takto snížená zbývající náhrada se navíc sníží o:
i) 2 % za každý den překročení lhůt uvedených v čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení a v čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999,
ii) 5 % za každý den překročení lhůty uvedené v čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999.
Pokud jsou do šesti měsíců od stanovené lhůty předloženy doklady uvedené v čl. 49 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999, je náhrada, případně stanovená v souladu s prvním pododstavcem, snížena o částku rovnající se 15 % náhrady, která by byla vyplacena, kdyby byly dodrženy všechny lhůty.
Ustanovení čl. 50 odst. 3, 4, a 6 nařízení (ES) č. 800/1999 se použijí obdobně.
Článek 11
Kontrola skladování
1. Celní orgán provádí alespoň dvakrát za kalendářní rok neohlášené kontroly fungování a obsahu databáze.
Kontroly se týkají alespoň 5 % celkových množství produktů, které jsou podle databáze skladovány ke dni začátku kontrol.
Kontroly jsou zaměřeny na vybrané maso v místě skladování, které by mělo být zaznamenáno v databázi, a zároveň na maso zaznamenané v databázi, které by se mělo nacházet v místě skladování.
O každé kontrole se vypracuje zpráva.
2. Celní orgán informuje subjekt pověřený výplatou vývozní náhrady o:
a) všech udělených, pozastavených nebo odebraných povolení;
b) všech provedených kontrolách.
V případě podezření na nesrovnalosti mohou subjekty pověřené výplatou náhrad požádat celní orgán o provedení kontroly.
Článek 12
Sankce
Pokud celní orgán zjistí rozpor mezi fyzickým stavem zásob a stavem zásob zaznamenaným v databázi, pozastaví se povolení podle čl. 3 odst.
1 na dobu, kterou stanoví členské státy a která nesmí být kratší než tři měsíce ode dne zjištění rozporu. Během doby pozastavení není hospodářskému subjektu povoleno umístit vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví do celního skladu podle tohoto nařízení.
Povolení se nepozastaví, pokud rozpor mezi fyzickým stavem zásob a stavem zásob zaznamenaným v databázi vznikne v důsledku vyšší moci.
Povolení se rovněž nepozastaví, pokud chybějící množství nebo množství nezaznamenaná v databázi jsou menší než 1 % hmotnosti celkového množství produktů vybraných ke kontrole a pokud byl tento stav způsoben opomenutím nebo prostou administrativní chybou, pokud byla přijata opravná opatření s cílem zajistit, aby se podobné chyby neopakovaly.
V případě jejich opakování může celní orgán povolení s konečnou platností odebrat.
Článek 13
Sdělení Komisi
Členské státy sdělují Komisi množství vykostěného masa z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěného do režimu uskladňování v celním skladu před vývozem v souladu s tímto nařízením a rozčleňují tato množství podle dvanáctimístného číselného kódu nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady zavedené nařízením (EHS) č. 3846/87.
Členské státy přijmou opatření, aby zajistily, že toto sdělení proběhne nejpozději druhý měsíc následující po měsíci přijetí prohlášení o propuštění ke skladování.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1742/2006
ze dne 24. listopadu 2006
o otevření a správě celních kvót Společenství pro vína pocházející z Albánské republiky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména na článek 62 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") byla podepsána v Lucemburku dne 12. června 2006.
Dohoda o stabilizaci a přidružení se nyní nachází v procesu ratifikace.
(2) Rada dne 12. června 2006 uzavřela Prozatímní dohodu mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé o obchodu a obchodních záležitostech [2] (dále jen "prozatímní dohoda"), která stanoví brzký vstup obchodních a s obchodem spojených ustanovení dohody o stabilizaci a přidružení v platnost.
Prozatímní dohoda vstoupí v platnost dnem 1. prosince 2006.
(3) Prozatímní dohoda a dohoda o stabilizaci a přidružení stanoví, že vína pocházející z Albánie lze dovážet do Společenství v rámci limitů celních kvót Společenství s nulovou celní sazbou.
(4) Celní kvóty Společenství stanovené dohodou o stabilizaci a přidružení a prozatímní dohodou jsou roční a jsou obnovitelné na dobu neurčitou.
Komise by měla přijmout prováděcí opatření pro otevření a správu celních kvót Společenství.
(5) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], stanoví pravidla pro správu celních kvót, které mají být používány chronologicky podle dat přijetí celních prohlášení.
(6) Zejména by všem dovozcům měl být zajištěn stejný a trvalý přístup k uvedeným celním kvótám a celní sazby stanovené pro tyto kvóty by měly být uplatňovány bez přerušení pro všechny dovozy dotyčných produktů do všech členských států až do vyčerpání kvót.
Nic by nemělo bránit tomu, aby byly členské státy za účelem zajištění účinnosti společné správy těchto kvót oprávněny čerpat z objemů kvót potřebná množství odpovídající skutečným dovozům.
Komunikace mezi členskými státy a Komisí by se měla uskutečňovat, pokud možno, elektronickou cestou.
(7) Toto nařízení by mělo být použitelné dnem vstupu prozatímní dohody v platnost a mělo by zůstat použitelné poté, co vstoupí v platnost dohoda o stabilizaci a přidružení.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro vína dovážená do Společenství, pocházející z Albánie a uvedená v příloze se otevírají celní kvóty s nulovou celní sazbou.
2. Nulová sazba se použije pod podmínkou, že dovezená vína jsou provázena dokladem o původu zboží podle protokolu 3 prozatímní dohody a dohody o stabilizaci a přidružení.
Článek 2
Celní kvóty uvedené v článku 1 spravuje Komise v souladu s články 308a až 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1743/2006
ze dne 24. listopadu 2006
o trvalém povolení doplňkové látky v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], a zejména na článek 3 a čl. 9d odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat [2], a zejména na článek 25 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1831/2003 obsahuje ustanovení pro povolení doplňkových látek používaných ve výživě zvířat.
(2) Článek 25 nařízení (ES) č. 1831/2003 stanoví přechodná opatření pro žádosti o povolení doplňkových látek v krmivech podané v souladu se směrnicí 70/524/EHS přede dnem použitelnosti nařízení (ES) č. 1831/2003.
(3) Žádost o povolení doplňkové látky uvedené v příloze tohoto nařízení byla podána přede dnem použitelnosti nařízení (ES) č. 1831/2003.
(4) Úvodní připomínky k této žádosti podle čl. 4 odst. 4 směrnice 70/524/EHS byly zaslány Komisi přede dnem použitelnosti nařízení (ES) č. 1831/2003. S touto žádostí je tudíž třeba nadále nakládat v souladu s článkem 4 směrnice 70/524/EHS.
(5) Na podporu této žádosti o povolení enzymatického přípravku 6-fytáza EC 3.1.3.26 z Schizosaccharomyces pombe (ATCC 5233) bez časového omezení pro výkrm kuřat byly předloženy údaje.
Dne 20. dubna 2006 vydal Evropský úřad pro bezpečnost potravin stanovisko k bezpečnosti a účinnosti uvedeného přípravku.
(6) Z posouzení vyplývá, že podmínky stanovené pro toto povolení v článku 3a směrnice 70/524/EHS jsou splněny.
Používání uvedeného enzymatického přípravku podle přílohy tohoto nařízení by proto mělo být povoleno bez časového omezení.
(7) Z posouzení této žádosti vyplývá, že je třeba požadovat některé postupy na ochranu pracovníků před expozicí doplňkové látce uvedené v příloze.
Tuto ochranu by mělo zajistit používání směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [3].
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravek náležející do skupiny "enzymy" uvedený v příloze se povoluje bez časového omezení jako doplňková látka ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1744/2006
ze dne 24. listopadu 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1544/2006 ze dne 5. října 2006 o zvláštním opatření na podporu chovu bource morušového [1], a zejména na čl. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1054/73 ze dne 18. dubna 1973, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového [2], bylo několikrát podstatně změněno [3].
Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2) Ve smyslu čl. 1 nařízení (ES) č. 1544/2006 a čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 922/72 ze dne 2. května 1972 kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového [4], je podpora poskytována pouze pro boxy s vajíčky, které jich obsahují minimální množství a které daly vzniknout minimální produkci zámotků. Je vhodné ponechat stanovení této minimální produkce na členských státech, avšak s ohledem na běžné podmínky produkce ve Společenství.
(3) Ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 922/72 by měly členské státy zavést režim kontrol, který zaručí, že produkt, pro který je podpora žádána, splňuje podmínky pro její poskytnutí.
V důsledku toho musí žádosti o podporu podané chovateli obsahovat alespoň minimum údajů nezbytných pro provedení kontroly.
(4) Je nutné stanovit jednotné podmínky pro vyplácení podpory.
(5) Členské státy jsou oprávněny poskytovat podporu pouze chovatelům, kteří dodali svoje boxy s vajíčky prostřednictvím schváleného subjektu a kteří dodali schválenému subjektu vyprodukované zámotky.
Za účelem náležitého uplatňování režimu podpor je nutné stanovit podmínky pro schvalování těchto subjektů.
(6) Za účelem zajistit, v tomto zvláštním případě, účinný režim kontrol je nutné, aby bylo k žádosti o podporu přiloženo osvědčení vydané výše uvedenými subjekty, jehož správnost ověří členské státy.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro přírodní vlákna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora podle článku 1 nařízení (ES) č. 1544/2006 je poskytována pro bource morušového chovaného ve Společenství za podmínek stanovených v článcích 2 až 6 tohoto nařízení.
Článek 2
Podpora je poskytována pouze pro boxy:
a) které obsahují nejméně 20000 vajíček bource morušového zralých k vylíhnutí;
b) z nichž vzešla minimální produkce tříděných zámotků, jejichž vnější vzhled je vyhovující, jsou zralé, mají jednotnou barvu i rozměry, jsou bez skvrn a rzi a jsou vhodné ke smotávání.
Minimální produkce uvedená v písmenu b) je stanovena příslušným členský státem a nemůže být nižší než 20 kilogramů.
Článek 3
1. Podpora je chovateli bource morušového poskytována na jeho vlastní žádost podanou každoročně nejpozději do 30. listopadu, s výjimkou případu vyšší moci.
Pokud je však žádost podána:
- nejpozději dne 31. prosince téhož roku, jsou vyplaceny dvě třetiny podpory,
- nejpozději dne 31. ledna následujícího roku, je vyplacena jedna třetina podpory.
Každý chovatel může podat pouze jednu žádost.
2. Členský stát chovateli podporu vyplatí do 4 měsíců po předložení žádosti.
Článek 4
1. Žádost o podporu obsahuje alespoň tyto údaje:
- jméno, adresu a podpis žadatele,
- počet použitých boxů s vajíčky a datum či data jejich dodání,
- množství zámotků vyprodukovaných z těchto vajíček a datum či data jejich dodání,
- místo uskladnění vyprodukovaných zámotků nebo, pokud byly prodány a dodány, jméno a adresu prvního kupce.
2. Pokud se uplatňuje ustanovení čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 922/72, může být žádost přijata pouze v případě, že je doprovázena osvědčeními podle článku 6 tohoto nařízení.
Článek 5
1. V souladu s čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 922/72 mohou být schváleny pouze veřejné nebo soukromé subjekty, jejichž účetnictví uvádí alespoň:
- počet dodaných boxů, včetně jména chovatele-příjemce a data výdeje,
- množství obdržených zámotků, včetně jména chovatele/dodavatele a data přijetí.
2. Členské státy podrobí schválené subjekty kontrole, která především umožní ověřit soulad účetních údajů s údaji v osvědčeních podle článku 6.
Článek 6
Schválené subjekty dodávají chovatelům:
- nejpozději 40 dnů po vydání boxů s vajíčky osvědčení uvádějící alespoň jméno a adresu příslušného chovatele, množství dodaných boxů, datum vydání a datum vydání osvědčení,
- nejpozději 40 dnů po obdržení zámotků osvědčení uvádějící alespoň jméno a adresu příslušného chovatele, množství obdržených zámotků, datum přijetí a datum vydání osvědčení.
Článek 7
Nařízení (EHS) č. 1054/73 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1745/2006
ze dne 24. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 936/97 o otevření a správě celních kvót pro vysoce jakostní čerstvé, chlazené a zmrazené hovězí maso a pro zmrazené buvolí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 32 odst. 1 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 936/97 [2] stanoví otevření a správu řady celních kvót pro vysoce jakostní hovězí maso na víceletém základě.
(2) Podmínky pro tyto kvóty se řídí podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 936/97.
Ustanovení čl. 2 písm. a), c) a d) uvedeného nařízení uvádějí zejména definici vysoce jakostního masa dovezeného z Argentiny, Uruguaye a Brazílie.
S cílem uvádět parametry, které lze ověřit a zkontrolovat, by tyto definice měly být změněny, jakmile vstoupí v platnost nařízení Rady (ES) č. 1532/2006 ze dne 12. října 2006 o podmínkách pro některé dovozní kvóty na vysoce jakostní hovězí maso [3], a měly by odkazovat na odpovídající úřední kategorie stanovené příslušnými orgány každé z těchto zemí v den vstupu v platnost uvedeného nařízení.
(3) Je rovněž vhodné upřesnit, že článek 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 [4] o stanovení systému identifikace a evidence skotu a označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa by se měl vztahovat na dovoz vysoce jakostního hovězího masa podle čl. 2 písm. a), c) a d) nařízení (ES) č. 936/97.
(4) Nařízení (ES) č. 936/97 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (ES) č. 936/97 se mění takto:
1. Písmeno a) se nahrazuje tímto:
"a) 28000 tun vykostěného hovězího masa kódu KN 02013000 a 02061095 a odpovídající této definici:
"vybrané kusy hovězího masa z volů, z mladých volů nebo z jalovic pocházejících po odstavení výhradně z pastevních chovů.
Jatečně opracovaná těla volů se opatří označením "JJ", "J", "U" nebo "U2", jatečně opracovaná těla mladých volů a jalovic označením "AA", "A" nebo "B" podle úřední klasifikace hovězího masa stanovené argentinským Sekretariátem pro zemědělství, chov hospodářských zvířat, rybolov a potraviny (Secretaría de Agricultura, Ganadería, Pesca y Alimentos – SAGPyA)."
Kusy musí být označeny v souladu s článkem 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 [5].
K údajům na štítku lze doplnit údaj "vysoce jakostní hovězí maso".
2. Písmena c) a d) se nahrazují tímto:
"c) 6300 tun vykostěného hovězího masa kódu KN 02013000, 02023090, 02061095 a 02062991 a odpovídající této definici:
"vybrané kusy hovězího masa z volů ("novillo") nebo jalovic ("vaquillona") podle úřední klasifikace jatečně opracovaného hovězího masa stanovené uruguayským Národním ústavem pro maso (Instituto Nacional de Carnes – INAC).
Zvířata splňující podmínky pro produkci vysoce jakostního hovězího masa pocházejí po odstavení výhradně z pastevních chovů.
Jatečně opracovaná těla se v souladu s výše uvedenou klasifikací opatří označením "I", "N" nebo "A" s protučnělostí "1", "2" nebo "3"."
Kusy musí být označeny v souladu s článkem 13 nařízení (ES) č. 1760/2000.
K údajům na štítku lze doplnit údaj "vysoce jakostní hovězí maso".
d) 5000 tun vykostěného hovězího masa kódu KN 02013000, 02023090, 02061095 a 02062991 a odpovídající této definici:
"vybrané kusy masa z volů nebo z jalovic pocházejících po odstavení výhradně z pastevních chovů.
Jatečně opracovaná těla se opatří označením "B" s protučnělostí "2" nebo "3" podle úřední klasifikace jatečně opracovaného hovězího masa stanovené brazilským Ministerstvem zemědělství, chovu hospodářských zvířat a zásobování (Ministério da Agricultura, Pecuária e Abastecimento)."
Kusy musí být označeny v souladu s článkem 13 nařízení (ES) č. 1760/2000.
K údajům na štítku lze doplnit údaj "vysoce jakostní hovězí maso"."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1746/2006
ze dne 24. listopadu 2006,
kterým se opravuje nařízení (ES) č. 1279/2006, kterým se pro hospodářský rok 2005/06 stanoví zvláštní zemědělský přepočítací koeficient pro minimální ceny cukrové řepy, jakož i pro dávky z výroby a doplňkovou dávku v odvětví cukru pro měny členských států, které nepřijaly jednotnou měnu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 1713/93 ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla pro používání zemědělského přepočítacího koeficientu v odvětví cukru [2], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha nařízení Komise (ES) č. 1279/2006 [3] obsahuje chybu, pokud jde o zvláštní zemědělský přepočítací koeficient stanovený pro slovenskou korunu.
(2) Tuto chybu je třeba opravit a nahradit směnný kurz 39,0739, který je uveden pro slovenskou korunu, kurzem 38,0739.
(3) Aby se pokryl hospodářský rok 2005/06, je třeba použít opravený kurz od data použití nařízení (ES) č. 1279/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1279/2006 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1747/2006
ze dne 27. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1748/2006
ze dne 27. listopadu 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1710/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 28. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1749/2006
ze dne 27. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1445/95 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 33 odst. 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1445/95 ze dne 26. června 1995 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa a o zrušení nařízení (EHS) č. 2377/80 [2] upřesnilo podmínky fungování režimu dovozních a vývozních licencí pro odvětví hovězího a telecího masa.
(2) Od začátku roku 2005 se úroveň vývozních náhrad v odvětví hovězího a telecího masa několikrát snížila.
Výše jistoty pro vývozní licence se stanovením náhrady předem se však této nové situaci nepřizpůsobila.
Zdá se, že je nezbytné přizpůsobit výše uvedené jistoty a přihlédnout k těmto snížením, a současně zachovat obdobný poměr mezi výší jistoty a náhrady, jaký převažoval před poklesem výše náhrad.
(3) Již od roku 2000 vývozy v odvětví hovězího a telecího masa neustále klesají.
V zájmu zjednodušení a účinného řízení se za stávající situace zdá být rovněž vhodné přehodnotit podmínky vydávání vývozních licencí, které nemají být vydány okamžitě.
V rámci toho je rovněž vhodné omezit zasílání žádostí o vývozní licence členskými státy Komisi na jedno oznámení týdně.
Rovněž je vhodné zvýšit množství, pro něž lze na žádost hospodářských subjektů vydat vývozní licence okamžitě, a to z 22 na 25 tun.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 1741/2006 [3] stanoví podmínky pro poskytování zvláštní vývozní náhrady pro vykostěné maso z dospělého skotu samčího pohlaví propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu před vývozem.
Za účelem řádného fungování uvedeného režimu je vhodné stanovit, aby okamžitě vydávané licence a licence s omezenou dobou platnosti pěti dní neumožňovaly uplatňování režimu uskladňování v celním skladu před vývozem, který je stanoven nařízením (ES) č. 1741/2006.
(5) Ze stejného důvodu je rovněž vhodné stanovit, aby se snížení náhrady podle čl. 18 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [4], v případě, kdy se změní místo určení masa původně uvedené ve vývozní licenci, netýkalo masa propuštěného do tohoto režimu.
(6) Nařízení (ES) č. 1445/95 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1445/95 se mění takto:
1. V článku 9 se odstavec 1 mění takto:
a) v písmenu a) se částka "44 ECU" nahrazuje částkou "26 EUR";
b) v písmenu b) se částka "29 ECU" nahrazuje částkou "15 EUR";
c) v písmenu c) se částka "16 ECU" nahrazuje částkou "9 EUR".
2. Článek 10 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Žádosti o vývozní licence se stanovením náhrad předem uvedené v čl. 8 odst. 1 lze podávat příslušným orgánům každý týden od pondělí do pátku.
Vývozní licence se vydávají ve středu následující po týdnu, kdy byla žádost podána, a to za předpokladu, že v mezidobí Komise nepřijme žádná zvláštní opatření uvedená v odstavcích 2 nebo 2a.
Licence, o něž se žádá podle článku 16 nařízení (ES) č. 1291/2000, se však vydávají okamžitě.
Odchylně od druhého pododstavce může Komise podle postupu stanoveného v čl. 43 odst. 2 nařízení (ES) č. 1254/1999 vyhradit pro vydávání vývozních licencí jiný den než středu, pokud tento den nelze dodržet.";
b) odstavec 5 se nahrazuje tímto:
"5. Odchylně od odstavce 1 se žádosti o licence pro produkty kódů KN 0201 a 0202, které se týkají množství nejvýše 25 tun, vydávají okamžitě. V tomto případě je odchylně od článku 8 doba platnosti licencí omezena na pět pracovních dní počínaje dnem jejího skutečného vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 a žádosti a licence obsahují v kolonce 20 alespoň jeden z údajů uvedených v příloze IIIa tohoto nařízení.";
3. V článku 11 se doplňuje nový odstavec 2, který zní:
"2. Ustanovení čl. 18 odst. 3 písm. b) druhé odrážky nařízení Komise (ES) č. 800/1999 [5] se nepoužijí pro zvláštní vývozní náhrady poskytované pro produkty kódů KN 0201 30 00 91 00 a 0201 30 00 91 20 nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady zavedené nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [6], pokud tyto produkty byly propuštěny do režimu uskladňování v celním skladu v souladu s článkem 4 nařízení Komise (ES) č. 1741/2006 [7].
4. V čl. 13 odst. 1 první odrážce se vypouštějí slova "a ve čtvrtek".
5. Vkládá se příloha IIIa, jejíž znění je uvedeno v příloze tohoto nařízení.
6. Příloha IV se mění takto:
a) znění "Adresát: DG VI/D/2; Fax: (32-2) 296 60 27" se nahrazuje tímto:
"Adresát: DG AGRI/D/2; Fax: (32-2) 292 17 22; e-mail: AGRI-EXP-BOVINE@ec.europa.eu";
b) v nadpise části A se vypouštějí slova "a ve čtvrtek".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1750/2006
ze dne 27. listopadu 2006
o povolení selenomethioninu jako doplňkové látky v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1831/2003 stanoví povolení doplňkových látek používaných ve výživě zvířat a důvody a postupy, na jejichž základě se povolení uděluje.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1831/2003 byla podána žádost o povolení přípravku uvedeného v příloze. Tato žádost byla podána spolu s údaji a dokumenty požadovanými podle čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení.
(3) Žádost se týká povolení přípravku selenomethionin jako doplňkové látky v krmivech pro všechny druhy se zařazením do skupiny doplňkových látek "nutriční doplňkové látky".
(4) Metoda analýzy uvedená v žádosti o povolení podle čl. 7 odst. 3 písm. c) nařízení (ES) č. 1831/2003 se týká stanovení účinné látky v doplňkové látce přidané do krmiv. Metoda analýzy uvedená v příloze tohoto nařízení by proto neměla být chápána jako metoda analýzy Společenství ve smyslu článku 11 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat [2].
(5) Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen "úřad") ve stanovisku ze dne 19. dubna 2006 dospěl k závěru, že selenomethionin nemá nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví nebo na životní prostředí [3].
Dále došel k závěru, že selenomethionin nepředstavuje žádná jiná rizika, z důvodů kterých by v souladu s čl. 5 odst.
1831/2003 nebylo možné udělit povolení. Podle uvedeného stanoviska lze používání daného přípravku považovat za zdroj biologicky dostupného selenu a používání daného přípravku splňuje kritéria nutriční doplňkové látky pro všechny druhy.
Stanovisko úřadu doporučuje příslušná opatření pro bezpečnost uživatelů.
Zvláštní požadavky na monitorování po uvedení na trh nepovažuje za nutné. Stanovisko rovněž potvrzuje zprávu o metodách analýzy doplňkové látky přidané do krmiv předloženou referenční laboratoří Společenství zřízenou nařízením (ES) č.
1831/2003. Hodnocení uvedeného přípravku prokazuje, že podmínky pro povolení stanovené v článku 5 nařízení (ES) č.
1831/2003 jsou splněny. Proto by mělo být používání uvedeného přípravku podle přílohy tohoto nařízení povoleno.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravek uvedený v příloze náležející do skupiny doplňkových látek "nutriční doplňkové látky" a funkční skupiny "stopové prvky" se povoluje jako doplňková látka ve výživě zvířat podle podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po jeho vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1751/2006
ze dne 28. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 29. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1752/2006
ze dne 28. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1483/2006, pokud jde o množství, na která se vztahuje stálé nabídkové řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 1483/2006 [2] se zahájila stálá nabídková řízení na další prodej obilovin ze zásob intervenčních agentur členských států na trhu Společenství.
(2) S ohledem na situaci na trzích s ječmenem a kukuřicí ve Společenství a s ohledem na vývoj poptávky po obilovinách zjištěné v různých oblastech v průběhu posledních týdnů se zdá nutné uvolnit v některých členských státech další množství obilovin ze zásob určených k intervenci.
Je proto vhodné povolit intervenčním agenturám v příslušných členských státech zvýšení množství zařazených do nabídkových řízení.
Uvedená zvýšení se týkají ječmene do výše 218778 tun ve Francii, 300000 tun
Nařízení Komise (ES) č. 1753/2006
ze dne 28. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 669/97 o otevření a správě celních kvót Společenství pro některé druhy ryb a produkty rybolovu pocházející z Faerských ostrovů, o vymezení podrobných pravidel týkajících se změn a úprav těchto opatření a o zrušení nařízení (ES) č. 1983/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 669/97 ze dne 14. dubna 1997 o otevření a správě celních kvót Společenství pro některé druhy ryb a produkty rybolovu pocházející z Faerských ostrovů, o vymezení podrobných pravidel týkajících se změn a úprav těchto opatření a o zrušení nařízení (ES) č. 1983/95 [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1/2006 ze dne 13. července 2006 [2] byla změněna tabulka II v příloze protokolu č. 1 k Dohodě mezi Evropským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů na straně druhé a došlo ke zvýšení roční tarifní kvóty pro krevety, garnáty a humry severské, upravené nebo v konzervách, z 3000 na 4000 tun.
Uvedené rozhodnutí nabylo účinku dne 1. září 2006.
(2) Objem roční tarifní kvóty pro krevety, garnáty a humry severské uvedené v příloze nařízení (ES) č. 669/97 pod pořadovým číslem 09.0679 by proto měl být změněn tak, aby toto zvýšení zohlednil.
(3) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 669/97 se mění takto:
V tabulce se u pořadového čísla 09.0679 pro roční tarifní kvóty pro krevety, garnáty a humry severské, upravené nebo v konzervách, mění objem uvedený v 6. sloupci z "3000" na "4000" tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1754/2006
ze dne 28. listopadu 2006
o podmínkách poskytování finanční podpory Společenství referenčním laboratořím Společenství pro krmiva, potraviny a odvětví zdraví zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], a zejména na čl. 28 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Referenční laboratoře Společenství vykonávají úkoly a povinnosti podle veterinárních předpisů Společenství a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat [2] na podporu Společenství.
(2) Podle čl. 32 odst. 7 nařízení (ES) č. 882/2004 mohou referenční laboratoře Společenství obdržet od Společenství finanční příspěvek v souladu s článkem 28 rozhodnutí 90/424/EHS.
(3) Kritéria způsobilosti k tomu, aby výdaje referenčních laboratoří Společenství mohly obdržet finanční podporu podle článku 28 rozhodnutí 90/424/EHS, a postupy pro uplatňování výdajů a provádění kontrol byly stanoveny v nařízení Komise (ES) č. 156/2004 [3].
(4) Úroveň roční finanční podpory Společenství na provoz referenčních laboratoří Společenství se každoročně stanoví zvláštními rozhodnutími v oblasti veterinárních opatření v souvislosti s veřejným zdravím, zdravím zvířat a rezidui.
(5) Jelikož v nařízení (ES) č. 156/2004 je třeba provést řadu změn, mělo by být toto nařízení v zájmu jasnosti nahrazeno s ohledem na nařízení (ES) č. 882/2004.
(6) Tyto změny se týkají zejména zavedení dohody o partnerství, která vymezí úlohu a odpovědnost každé ze stran, a zvláštní dohody, aktualizace ustanovení o DPH a aktualizace nákladů spojených se služebními cestami a semináři.
(7) Uvedená dohoda o partnerství musí být uzavřena na dobu pěti let, aby umožnila vytvoření operační sítě národních referenčních laboratoří v nových oblastech, vývoj nových metod analýzy a správné hodnocení činnosti národních referenčních laboratoří.
(8) Řádná správa financí vyžaduje používání tohoto nařízení od počátku roku 2007.
Laboratoře však musejí mít možnost změnit předběžný provozní rozpočet na rok 2007 podle ustanovení tohoto nařízení.
(9) Pro účely finančních kontrol se použijí články 9, 36 a 37 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [4].
(10) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví podmínky pro poskytování finanční podpory Společenství na provoz referenčních laboratoří Společenství (dále jen "laboratoře") podle článku 28 rozhodnutí 90/424/EHS a článku 32 nařízení (ES) č. 882/2004 a na pořádání seminářů.
Článek 2
Rámcová dohoda o partnerství
Vztahy mezi Komisí a laboratoří jsou vymezeny v dohodě o partnerství.
Dohoda o partnerství se uzavírá na dobu pěti let a její součástí je víceletý pracovní program.
Článek 3
Plánované činnosti a předběžný rozpočet
1. Referenční laboratoře Společenství představí do 1. září každého kalendářního roku "n" plánované činnosti Společenství na kalendářní rok "n + 1" a předloží Komisi předběžný rozpočet výdajů souvisejících s těmito činnostmi.
Pro rozpočtový rok 2007 se předběžný rozpočet předložený podle ustanovení článku 1 nařízení (ES) č. 156/2004 považuje za předložený podle tohoto nařízení.
Laboratoře mohou do 15. prosince 2006 provést změny tohoto předběžného rozpočtu podle ustanovení tohoto nařízení.
2. Laboratoře předkládají předběžný rozpočet v elektronické formě podle přílohy I.
Článek 4
Zvláštní dohoda
1. Poté, co Komise přijme každoroční rozhodnutí o poskytnutí finanční podpory, strany uzavřou zvláštní dohodu.
Tato dohoda stanoví zejména částku podpory a procentní podíl spolufinancování.
2. Podmínkou pro veškeré platby je podpis dohody oběma stranami.
Článek 5
Zálohy
Po podpisu zvláštní dohody stranami může být příjemci na jeho žádost vyplacena záloha ve výši 70 % celkové částky na provoz laboratoře a pořádání seminářů.
Článek 6
Platba finanční podpory
Jsou-li schválené pracovní programy řádně prováděny a příjemci podávají zprávy uvedené v článcích 10 a 14 ve stanovených lhůtách, vyplácí se po schválení těchto zpráv zůstatek nebo celková částka finanční podpory Společenství na provoz laboratoře a pořádání seminářů.
Článek 7
Podklady
1. Příjemce uchovává ověřené kopie podkladů souvisejících s činností, na niž se poskytuje finanční podpora Společenství, zejména faktury, mzdové výkazy, prezenční listiny a dokumentaci týkající se dodávek vzorků a služebních cest, po dobu sedmi let.
2. Příjemce zaznamenává výdaje předkládané Komisi ve svém provozním účetnictví a uchovává všechny originální doklady po dobu sedmi let pro účely kontroly.
3. Na vyžádání jsou Komisi zaslány podklady potvrzující všechny náklady uvedené v žádosti o náhradu.
Článek 8
Kontroly
Pro účely finančních kontrol se použijí články 9, 36 a 37 nařízení (ES) č. 1290/2005.
KAPITOLA II
PROVOZ LABORATOŘÍ
Článek 9
Způsobilost
1. Za výdaje způsobilé pro provoz laboratoří se považují výdaje spojené s personálem, subdodávkami, vybavením, spotřebními materiály, zásilkami vzorků pro srovnávací testy, služebními cestami a režijními náklady, které jsou pro jejich činnost nezbytné.
2. Výdaje uvedené v odstavci 1 jsou způsobilé v mezích stanovených každoročním rozhodnutím Komise o poskytnutí finanční podpory a podle pravidel způsobilosti stanovených v příloze II.
3. Jakákoli změna položky přesahující 10 % její částky je podmíněna předchozím písemným souhlasem Komise.
Článek 10
Předkládání zpráv o činnosti laboratoří
1. Finanční zpráva předložená v souladu s přílohou III a technická zpráva, týkající se činnosti laboratoří a potvrzené ředitelem, se zašlou nejpozději do 31. března následujícího roku po skončení období, pro které byla finanční podpora poskytnuta, přičemž rozhodující je poštovní razítko.
2. Není-li lhůta stanovená v odstavci 1 dodržena, je finanční podpora snížena o 25 % k 1. dubnu, o 50 % k 1. květnu, o 75 % k 1. červnu a o 100 % k 1. červenci.
Článek 11
Přepočítací koeficient pro žádosti v národní měně
Přepočítací koeficient pro žádosti o vyplacení zálohy nebo zůstatku v národní měně předložené v měsíci "n" odpovídá koeficientu prvního dne měsíce "n" zveřejněnému v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, nebo předchozího dne, pro který je přepočítací koeficient k dispozici.
Článek 12
Daň z přidané hodnoty
Nevratná DPH zaplacená příjemcem se považuje za způsobilý výdaj, pokud příjemce při podpisu zvláštní dohody uvedené v článku 4 předloží potvrzení ministerstva financí členského státu nebo odpovídajícího orgánu, v němž se stvrzuje, že příjemce nepodléhá dani nebo jí podléhá částečně a že na odvětví činnosti laboratoře se zdanění nevztahuje.
KAPITOLA III
POŘÁDÁNÍ SEMINÁŘŮ
Článek 13
Způsobilost
1. Za výdaje způsobilé pro pořádání seminářů se považují výdaje na cestu a denní příspěvky pro nejvýše 32 účastníků semináře, z nichž je pozván nejméně jeden účastník z každého členského státu.
2. Výdaje uvedené v odstavci 1 jsou způsobilé v mezích stanovených každoročním rozhodnutím Komise o poskytnutí finanční podpory a podle pravidel uvedených v oddíle 3F přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství stanoveného nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [5].
3. O odchylkách od odstavců 1 a 2 může být rozhodnuto v řádně odůvodněných případech v rámci každoročního rozhodnutí Komise o poskytnutí finanční podpory.
Článek 14
Předkládání finanční zprávy o seminářích
1. Finanční zpráva o seminářích předložená v souladu s přílohou IV a technická zpráva, potvrzené ředitelem, se zašlou nejpozději do dvou měsíců po uskutečnění semináře.
2. Není-li lhůta stanovená v odstavci 1 dodržena, je finanční podpora snížena o 25 % při zpoždění o jeden měsíc oproti plánovanému datu předložení dokladů, o 50 % při zpoždění o dva měsíce, o 75 % při zpoždění o tři měsíce a o 100 % při zpoždění o čtyři měsíce.
Článek 15
Přepočítací koeficient pro žádosti v národní měně
Přepočítací koeficient pro žádosti o vyplacení zálohy a zůstatku v národní měně odpovídá koeficientu prvního dne měsíce konání semináře zveřejněnému v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, nebo předchozího dne, pro který je přepočítací koeficient k dispozici.
KAPITOLA IV
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Zrušení
Nařízení (ES) č. 156/2004 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 17
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1755/2006
ze dne 23. listopadu 2006
o dovozu některých výrobků z oceli pocházejících z Ukrajiny
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 29. července 2005 uzavřely Evropské společenství a vláda Ukrajiny dohodu o obchodu s některými výrobky z oceli [1] (dále jen "dohoda"). Nezbytná prováděcí opatření byla přijata nařízením Rady (ES) č.
1440/2005 ze dne 12. července 2005 o správě určitých omezení dovozu některých výrobků z oceli z Ukrajiny a o zrušení nařízení (ES) č. 2266/2004 [2].
(2) Nařízení (ES) č 1440/2005 stanoví množstevní limity na dovoz do Společenství.
(3) Ukrajinské orgány uvedly, že v září 2006 vývozní licence vydané pro skupiny výrobků SA1, SA3 a SB1 překročily 90 % dostupných množství, a v souladu s dohodou požádaly o konzultace.
V důsledku těchto konzultací se obě strany dohodly na zvýšení množstevních limitů pro tyto skupiny výrobků pro rok 2006.
(4) Je důležité, aby dodatečná množství byla k dispozici co nejdříve.
Opětovné jednání o dohodě a následující provedení jejích změn by vyžadovalo příliš mnoho času.
Je proto vhodnější přijmout autonomní opatření.
(5) Přednost by měla být dána takovým prostředkům pro správu tohoto režimu ve Společenství, které jsou totožné s těmi, jež byly přijaty k provedení dohody.
(6) Je nutné zajistit kontrolu původu dotčených výrobků a vytvořit za tímto účelem vhodné metody správní spolupráce.
(7) Výrobky umístěné do svobodného celního pásma nebo dovážené podle ustanovení pro celní sklady, dočasné použití nebo aktivní zušlechťovací styk (podmíněný systém) by se neměly započítávat do limitů stanovených pro dané výrobky.
(8) Pro účinné uplatňování tohoto nařízení je nutné zavést požadavek dovozní licence Společenství pro propouštění daných výrobků do volného oběhu ve Společenství.
(9) S cílem zajistit, aby tyto množstevní limity nebyly překračovány, je nutné stanovit správní postup, podle něhož příslušné orgány členských států nevydají dovozní licence dříve, než jim Komise potvrdí, že příslušná množství jsou v rámci dotčeného množstevního limitu stále k dispozici.
(10) S ohledem na omezené trvání tohoto nařízení je vhodné, aby vstoupilo v platnost co nejdříve,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčeno nařízení (ES) č. 1440/2005, dovoz dodatečných množství výrobků z oceli uvedených v příloze I pocházejících z Ukrajiny do Společenství se v souladu s přílohou V povoluje až do výše 52000 tun.
2. Výrobky z oceli se zařazují do skupin výrobků v souladu s přílohou I.
3. Zařazení výrobků vyjmenovaných v příloze I se zakládá na kombinované nomenklatuře (KN) vytvořené nařízením Rady (EHS) č. 2658/87 [3].
4. Původ výrobků uvedených v odstavci 1 se určí v souladu s pravidly platnými ve Společenství.
Článek 2
1. Dovoz výrobků uvedených v příloze I pocházejících z Ukrajiny do Společenství podléhá množstevním limitům stanoveným v příloze V. Propuštění výrobků uvedených v příloze I pocházejících z Ukrajiny do volného oběhu ve Společenství je podmíněno předložením osvědčení o původu uvedeného v příloze II a dovozního povolení, které vydaly orgány členských států podle ustanovení článku 4.
2. Aby bylo zaručeno, že množství, na které byly vydány dovozní licence, není v žádném okamžiku vyšší než celkové množstevní limity pro každou skupinu výrobků, vydají příslušné orgány uvedené v příloze IV dovozní povolení teprve poté, co obdrží od Komise potvrzení, že v rámci množstevních limitů pro danou skupinu výrobků z oceli je ve vztahu k dané dodavatelské zemi stále k dispozici množství, o něž dovozce nebo dovozci u výše uvedených orgánů zažádali.
3. Povolené dovozy musí být započítány do množstevních limitů uvedených v příloze V. Má se za to, že k odeslání výrobků došlo v den, kdy byly naloženy na dopravní prostředky určené k jejich vývozu.
Odeslání se musí uskutečnit nejpozději 31. prosince 2006.
Článek 3
1. Množstevní limity uvedené v příloze V se nevztahují na výrobky umístěné do svobodného pásma nebo do svobodného skladu ani na výrobky dovážené podle ustanovení pro celní sklady, dočasné použití nebo aktivní zušlechťovací styk (podmíněný systém).
2. Pokud jsou výrobky uvedené v odstavci 1 následně propuštěny do volného oběhu, buď v nezměněném stavu nebo po zpracování či opracování, použije se čl. 2 odst. 2 a výrobky takto propuštěné do volného oběhu musí být započítány do příslušných množstevních limitů uvedených v příloze V.
Článek 4
1. Pro účely použití čl. 2 odst. 2 příslušné orgány členských států vyjmenované v příloze IV před vydáním dovozních licencí oznámí Komisi, na jaká množství u nich byly podány žádosti o dovozní licence podložené originály vývozních licencí. Komise obratem oznámí, zda jsou požadovaná množství k dispozici pro dovoz, a to chronologicky v pořadí, v kterém obdržela oznámení členských států (podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě").
2. Žádosti obsažené v oznámeních zaslaných Komisi jsou platné, pokud v každém případě jasně uvádějí zemi vývozu, kód příslušného výrobku, množství, která se mají dovézt, číslo vývozní licence, kvótový rok a členský stát, v němž mají být výrobky propuštěny do volného oběhu.
3. Je-li to možné, Komise potvrdí orgánům celé množství uvedené v žádostech oznámených pro každou skupinu výrobků.
4. Příslušné orgány Komisi oznámí každé množství, které nebylo využito během platnosti dovozní licence, a to okamžitě poté, co byly o této skutečnosti informovány.
Tato nevyužitá množství se automaticky převádějí do zbylých množství celkového množstevního limitu Společenství pro každou skupinu výrobků.
5. Oznámení uvedená v odstavcích 1 až 4 se sdělují elektronicky v rámci integrované sítě vytvořené pro tento účel, pokud není z naléhavých technických důvodů nutné dočasně použít jiné komunikační prostředky.
6. Dovozní licence nebo rovnocenné doklady se vydávají v souladu s články 12 až 16.
7. Příslušné orgány členských států Komisi oznámí jakýkoli případ zrušení již vydaných dovozních licencí nebo rovnocenných dokladů v důsledku odejmutí nebo zrušení odpovídající vývozní licence příslušnými ukrajinskými orgány.
Pokud však Komise a příslušné orgány členských států obdržely od příslušných ukrajinských orgánů informaci o odejmutí nebo zrušení vývozní licence teprve poté, co byly výrobky dovezeny do Společenství, je nutné dotyčná množství započítat do množstevního limitu stanoveného pro rok, v němž se dodávka výrobků uskutečnila.
Článek 5
1. Pokud se Komise dozví, že u výrobků uvedených v příloze I pocházejících z Ukrajiny byla provedena překládka, použita jiná dopravní trasa nebo jiný způsob dovozu do Společenství, kterým se obchází množstevní limity podle článku 2, a že je třeba učinit příslušné úpravy, požádá o zahájení konzultací s cílem dosáhnout dohody o nezbytných úpravách odpovídajících množstevních limitů.
2. Až do ukončení konzultací podle odstavce 1 může Komise požádat Ukrajinu o přijetí nezbytných preventivních opatření, aby bylo zajištěno, že po konzultacích bude možné dohodnuté množstevní limity uplatnit.
3. Pokud Společenství a Ukrajina nedospějí k uspokojivému řešení a pokud Komise oznámí, že existují jasné důkazy o obcházení předpisů, odečte Komise od množstevních limitů odpovídající objem výrobků pocházejících z Ukrajiny.
Článek 6
1. Vývozní licence (kterou vydají příslušné ukrajinské orgány) se vyžaduje u každé zásilky výrobků z oceli, které podléhají množstevním limitům stanoveným v příloze V až do výše uvedených limitů.
2. Dovozce předkládá originál vývozní licence za účelem vydání dovozní licence uvedené v článku 12.
Článek 7
1. Vývozní licence pro množstevní limity musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze II a musí mimo jiné potvrzovat, že množství daného zboží bylo započteno do množstevních limitů stanovených pro danou skupinu výrobků.
2. Každá vývozní licence se vztahuje pouze na jednu skupinu výrobků uvedených v příloze I.
Článek 8
Vývozy se započítávají do množstevních limitů stanovených pro rok, ve kterém byly výrobky, na něž se vztahuje vývozní licence, odeslány ve smyslu čl. 2 odst. 3.
Článek 9
1. Vývozní licence uvedená v článku 6 může obsahovat řádně označená dodatečná vyhotovení.
Vývozní licence a osvědčení o původu a jejich další vyhotovení se vypracovávají v angličtině.
2. Pokud jsou doklady uvedené v odstavci 1 vyplňovány rukou, musí být jednotlivé záznamy zapsány inkoustem a hůlkovým písmem.
3. Vývozní licence nebo rovnocenné doklady mají rozměry 210 × 297 mm.
Použitý papír musí být bílý bezdřevý papír klížený pro psaní o hmotnosti nejméně 25 g/m2.
Každá část má na pozadí tištěný gilošovaný vzor, na kterém je na pohled patrné jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
4. Podle ustanovení tohoto nařízení akceptují příslušné orgány ve Společenství jako platný dokument pro dovozní účely pouze originál.
5. Všechny vývozní licence nebo rovnocenné doklady musí být označeny standardizovaným sériovým číslem, ať už vytištěným, či nikoli, které umožňuje jejich identifikaci.
6. Toto číslo se skládá z těchto prvků:
- dvou písmen označujících zemi vývozu, a to následujícím způsobem:
UA = Ukrajina,
- dvou písmen označujících členský stát, který je plánovaným místem určení, a to následujícím způsobem:
BE = Belgie
CZ = Česká republika
DK = Dánsko
DE = Německo
EE = Estonsko
EL = Řecko
ES = Španělsko
FR = Francie
IE = Irsko
IT = Itálie
CY = Kypr
LV = Lotyšsko
LT = Litva
LU = Lucembursko
HU = Maďarsko
MT = Malta
NL = Nizozemsko
AT = Rakousko
PL = Polsko
PT = Portugalsko
SI = Slovinsko
SK = Slovensko
FI = Finsko
SE = Švédsko
GB = Spojené království,
- jednomístného čísla označujícího kvótový rok, které odpovídá poslední číslici příslušného roku, např. "6" pro rok 2006;
- dvoumístného čísla označujícího vystavující úřad v zemi vývozu,
- pětimístného čísla jdoucího postupně od 00001 do 99999 přiděleného konkrétnímu členskému státu určení.
Článek 10
Vývozní licenci lze vydat po odeslání výrobků, na které se vztahuje.
V takových případech musí být opatřena poznámkou "issued retrospectively" ("vydáno zpětně").
Článek 11
V případě krádeže, ztráty nebo zničení vývozní licence může vývozce požádat příslušný orgán, který doklad vydal, aby mu na základě vývozních dokladů, které vývozce vlastní, vystavil duplikát.
Takto vydaný duplikát licence musí být označen jako "duplikát".
Na duplikátu se uvádí datum vydání původní licence.
Článek 12
1. V rozsahu, v němž Komise podle článku 4 potvrdila dostupnost požadovaného množství v rámci příslušných množstevních limitů, vystaví příslušné orgány členských států dovozní licenci, a to nejdéle do pěti pracovních dnů poté, co dovozce předloží originál příslušné vývozní licence.
Originál musí být předložen nejpozději dne 31. března roku následujícího po roce, v němž bylo odesláno zboží, na něž se vztahuje licence.
Dovozní licence vydávají příslušné orgány kteréhokoli z členských států bez ohledu na to, který členský stát je uveden na vývozní licenci, a to v rozsahu, v němž Komise podle článku 4 přílohy potvrdila dostupnost požadovaného množství v rámci příslušného množstevního limitu.
2. Dovozní licence jsou platné čtyři měsíce od data vystavení.
Na základě řádně odůvodněné žádosti ze strany dovozce mohou příslušné orgány členského státu prodloužit platnost o další období nepřesahující čtyři měsíce.
3. Dovozní licence se vyhotovují ve formě uvedené v příloze III a platí na celém celním území Společenství.
4. Prohlášení nebo žádost podaná dovozcem s cílem získat dovozní licenci musí obsahovat:
a) celé jméno a adresu vývozce;
b) celé jméno a adresu dovozce;
c) přesný popis zboží a kód(y) TARIC;
d) zemi původu zboží;
e) zemi odeslání;
f) údaj o příslušné skupině výrobků a o množství daných výrobků;
g) čistou hmotnost podle položky TARIC;
h) cenu výrobků cif na hranici Společenství podle položky TARIC;
i) informaci, zda jsou dotyčné výrobky druhé nebo snížené jakosti;
j) v příslušných případech data platby a dodání a kopii nákladního listu a kupní smlouvy;
k) datum a číslo vývozní licence;
l) každý interní kód používaný k administrativním účelům;
m) datum a podpis dovozce.
5. Dovozci nejsou povinni dovézt celé množství, na něž se vztahuje dovozní licence, v jedné zásilce.
Článek 13
Platnost dovozních licencí vydaných orgány členských států je podmíněna platností vývozních licencí a množstvím uvedeným na vývozních licencích vydaných příslušnými ukrajinskými orgány, na jejichž základě byly dovozní licence vydány.
Článek 14
Příslušné orgány členských států vydávají dovozní licence či rovnocenné doklady v souladu s čl. 2 odst. 2, aniž by diskriminovaly některého z dovozců ve Společenství, bez ohledu na místo, kde je ve Společenství usazen, a aniž by bylo dotčeno dodržování ostatních podmínek vyžadovaných podle současných pravidel.
Článek 15
1. Pokud Komise zjistí, že celková množství, na něž se vztahují vývozní licence, které Ukrajina vydala pro určitou skupinu výrobků, přesahují množstevní limity stanovené pro danou skupinu výrobků, neprodleně informuje příslušné orgány, které vydávají licence v členských státech, s cílem pozastavit další vydávání vývozních licencí.
V tomto případě Komise neprodleně zahájí konzultace.
2. Příslušné orgány členského státu odmítnou vydat dovozní licence pro ty výrobky pocházející z Ukrajiny, na něž se nevztahují vývozní licence vydané v souladu s články 6 až 11.
Článek 16
1. Tiskopisy používané příslušnými orgány členských států pro vydávání dovozních licencí uvedených v článku 12 musí odpovídat vzoru dovozní licence uvedenému v příloze III.
2. Tiskopisy dovozních licencí a výpisy z nich se vystavují ve dvojím vyhotovení, z nichž jedno označené slovy "vyhotovení pro držitele licence" a číslem 1 se vydává žadateli a druhé označené slovy "vyhotovení pro vydávající orgán" a číslem 2 si ponechává orgán, jenž licenci vydává.
Pro správní účely mohou příslušné orgány k tiskopisu č. 2 připojit další vyhotovení.
3. Tiskopisy se tisknou na bílý bezdřevý papír klížený pro psaní o hmotnosti 55 až 65 g/m2.
Jejich rozměr je 210 × 297 mm, vzdálenost mezi řádky činí 4,24 mm (šestinu palce); tuto úpravu je nutno přesně respektovat.
Obě strany vyhotovení č. 1, což je vlastní licence, jsou navíc opatřeny pozadím s tištěným červeným gilošovaným vzorem, na kterém je patrné jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
4. Odpovědnost za vytištění tiskopisů nesou členské státy.
Tiskopisy mohou být vytištěny také v tiskárnách, jež k tomu získají povolení členského státu, v němž jsou usazeny.
V tom případě obsahuje každý tiskopis odkaz na uvedené povolení.
Na každém tiskopise musí být uveden název a adresa tiskárny nebo značka umožňující její identifikaci.
5. Dovozní licence nebo výpisy z nich musí být při svém vydání opatřeny číslem vydání určeným příslušnými orgány členského státu.
Číslo dovozní licence musí být oznámeno Komisi elektronicky v rámci integrované sítě zřízené podle článku 4.
6. Licence a výpisy se vyhotovují v úředním jazyce nebo v některém z úředních jazyků členského státu, který je vydává.
7. V kolonce 10 příslušné orgány uvedou příslušnou skupinu výrobků z oceli.
8. Označení vydávajících orgánů a orgánů přidělujících kvóty se provádí otiskem razítka.
Toto razítko však může nahradit reliéfní tisk v kombinaci s perforovanými písmeny a číslicemi nebo potisk na licenci.
Vydávající orgány vyznačí přidělená množství způsobem, který znemožňuje vkládání číslic nebo znaků.
1 a č. 2 obsahuje kolonku, do níž mohou celní orgány při plnění dovozních náležitostí nebo příslušné správní orgány při vydávání výpisu zapsat množství.
Pokud prostor, jenž je na licenci nebo na výpise z ní vyhrazen pro odpočet, není dostatečný, mohou příslušné orgány k licenci nebo výpisu z ní připojit jednu nebo více doplňkových stránek s kolonkami, které jsou stejné jako kolonky na rubu vyhotovení č. 1 a 2 licence nebo výpisu z ní.
Orgány provádějící odpočet umístí své razítko tak, aby jedna polovina byla na licenci nebo na výpisu z ní a druhá na doplňkové stránce.
V případě více než jedné doplňkové stránky se stejným způsobem umístí přes každou novou a předešlou stránku další razítko.
10. Vydané dovozní licence a výpisy, stejně jako záznamy a poznámky orgánů některého z členských států, mají ve všech ostatních členských státech stejný právní účinek jako doklady, které orgány těchto členských států vydaly, či záznamy a poznámky, které učinily.
11. Příslušné orgány dotyčných členských států mohou, je-li to nevyhnutelné, vyžadovat, aby byl obsah licencí či výpisů přeložen do úředního jazyka nebo do některého z úředních jazyků daného členského státu.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1756/2006
ze dne 28. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2667/2000 o Evropské agentuře pro obnovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 181a odst. 2 první větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pomoc Společenství upravená v nařízení Rady (ES) č. 2666/2000 ze dne 5. prosince 2000 o pomoci pro Albánii, Bosnu a Hercegovinu, Chorvatsko, Svazovou republiku Jugoslávii a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie, o zrušení nařízení (ES) č. 1628/96 a o změně nařízení (EHS) č. 3906/89 a (EHS) č. 1360/90 a rozhodnutí 97/256/ES a 1999/311/ES [2] ("program CARDS") je v Srbsku a Černé Hoře, včetně Kosova definovaného usnesením Rady bezpečnosti Organizace spojených národů č. 1244 ze dne 10. června 1999, a v Bývalé jugoslávské republice Makedonie poskytována Evropskou agenturou pro obnovu zřízenou nařízením Rady (ES) č. 2667/2000 [3].
(2) Nařízení (ES) č. 2667/2000 se použije do dne 31. prosince 2006.
(3) Nařízení (ES) č. 2667/2000 ukládá Komisi předložit Radě zprávu o budoucím mandátu Evropské agentury pro obnovu.
(4) Komise tuto zprávu předložila Radě a pro informaci i Evropskému parlamentu dne 23. prosince 2005.
(5) V této zprávě Komise navrhla zrušit Evropskou agenturu pro obnovu, nicméně však také prodloužit její existenci o dva roky do 31. prosince 2008, a to se stávajícím mandátem a postavením, aby bylo možné postupně ukončit její činnost v programu CARDS.
(6) Nařízení (ES) č. 2667/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 16 nařízení (ES) č. 2667/2000 se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 31. prosince 2008".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1757/2006
ze dne 29. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 30. listopadu 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1758/2006
ze dne 22. května 2006,
kterým se provádí Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Malajsií podle článku XXIV:6 a článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 o změně koncesí v listinách České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky v průběhu jejich přistoupení k Evropské unii a kterým se mění příloha I nařízení (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] zavedlo nomenklaturu zboží (dále jen "kombinovaná nomenklatura") a stanovilo smluvní celní sazby společného celního sazebníku.
(2) Rozhodnutím 2006/862/ES ze dne 22. května 2006 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Malajsií podle článku XXIV:6 a článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 o změně koncesí v listinách České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky v průběhu jejich přistoupení k Evropské unii [2] schválila Rada uvedenou dohodu jménem Společenství s cílem uzavřít jednání zahájená v souladu s článkem XXIV:6 GATT 1994.
(3) Nařízení (EHS) č. 2658/87 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 2658/87 se příloha I, část druhá "Celní sazebník" mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1759/2006
ze dne 28. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 104/2000 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Výdaje vzniklé členským státům v souladu s některými ustanoveními nařízení (ES) č. 104/2000 [2] se nyní řídí pravidly stanovenými v nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [3]. Toto nařízení bylo zrušeno nařízením Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [4], které se vztahuje na výdaje členských států od 16. října 2006.
(2) Ustanovením čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1290/2005 se zřizuje Evropský zemědělský záruční fond (dále jen "EZZF").
(3) V čl. 3 odst. 2 písm. f) posledně jmenovaného nařízení (ES) č. 1290/2005 se stanoví, že z EZZF se na ústřední úrovni financují výdaje na trhy s produkty rybolovu.
(4) Financování výdajů na trhy s produkty rybolovu podle uvedeného čl. 3 odst. 2 písm. f) je plněním rozpočtu na centralizovaném základě a jako takové má být v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [5], a s prováděcími pravidly stanovenými nařízením Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 [6].
(5) Nařízení (ES) č. 104/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 35 nařízení (ES) č. 104/2000 se nahrazuje tímto:
"Článek 35
1. Výdaje vzniklé členským státům v souladu s články 10, 21, 23, 24, 25 a 27 tohoto nařízení se považují za výdaje uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [7].
2. Financování výdajů podle odstavce 1 je poskytováno na produkty pocházející z populace nebo skupiny populací pouze v omezeném množství přiděleného dotčenému členskému státu z celkového objemu povolených odlovů dotčené populace nebo skupiny populací.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijímají postupem uvedeným v čl. 38 odst. 2.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1760/2006
ze dne 28. listopadu 2006,
kterým se při příležitosti přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii zavádějí zvláštní dočasná opatření pro přijímání úředníků Evropských společenství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 283 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Soudního dvora [2],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Při příležitosti nadcházejícího přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii by měla být přijata zvláštní dočasná opatření, která se odchylují od služebního řádu úředníků Evropských společenství (dále jen "služební řád").
(2) Vzhledem k relativní velikosti přistupujících zemí a počtu potenciálně dotčených osob by měla tato byť dočasná opatření zůstat v platnosti dostatečnou dobu.
Přiměřeným přechodným obdobím se jeví doba do 31. prosince 2011.
(3) Vzhledem k potřebě umožnit plánované přijímání zaměstnanců co nejdříve po přistoupení by toto nařízení mělo být přijato před skutečným dnem přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od čl. 4 druhého a třetího pododstavce, čl. 7 odst. 1, čl. 27 druhého pododstavce a čl. 29 odst. 1 písm. a) a b) služebního řádu mohou být po skutečném dni přistoupení dotyčných zemí až do 31. prosince 2011 s přihlédnutím k rozpočtovým hlediskům volná místa obsazována až do stanoveného počtu jmenováním bulharských a rumunských státních příslušníků.
2. Jmenování se provádějí:
a) pro všechny platové třídy po skutečném dni přistoupení;
b) s výjimkou vyšších úředníků (generální ředitelé nebo úředníci na rovnocenných místech v platových třídách AD 16 nebo AD 15 a ředitelé nebo úředníci na rovnocenných místech v platových třídách AD 15 nebo AD 14) po výběrových řízeních na základě kvalifikačních předpokladů a zkoušek podle přílohy III služebního řádu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1761/2006
ze dne 30. listopadu 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1762/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví dovozní clo v odvětví obilovin použitelné od 1. prosince 2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče dovozních cel v odvětví obilovin [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 10 nařízení (ES) č. 1784/2003 se při dovozu produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení účtují sazby cel společného celního sazebníku.
Avšak u produktů uvedených v odstavci 2 stejného článku je dovozní clo rovno intervenční ceně platné pro dovoz těchto produktů, zvýšené o 55 % a snížené o dovozní cenu CIF použitelnou pro jejich dodávku.
Toto clo nicméně nemůže překročit sazbu cla společného celního sazebníku.
(2) Na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003 se dovozní ceny CIF vypočítávají na základě reprezentativních cen platných pro dotyčný produkt na světovém trhu.
(3) Nařízení (ES) č. 1249/96 stanovilo prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, které se týká dovozních cel v odvětví obilovin.
(4) Dovozní cla zůstávají v platnosti, dokud nejsou stanoveny a nevstoupí v platnost nové sazby.
(5) S cílem umožnit normální fungování režimu dovozních cel je třeba tato cla vypočítávat na základě reprezentativní tržní sazby zjištěné během daného období.
(6) Použití nařízení (ES) č. 1249/96 vede ke stanovení dovozních cel podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní cla v odvětví obilovin uvedená v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 jsou stanovena v příloze I tohoto nařízení na základě údajů uvedených v příloze II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1763/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví opravná částka použitelná při poskytování náhrady pro obiloviny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 musí být vývozní náhrada pro obiloviny, použitelná v den podání žádosti o licenci, uplatněna na základě žádosti pro vývozy, které se mají uskutečnit během doby trvání platnosti vývozní licence. V tomto případě může být výše náhrady opravena.
(2) Dle nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2], je možné pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 stanovit opravnou částku. Tato opravná částka musí být vypočítána s ohledem na faktory uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95.
(3) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky některých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhrady u některých produktů podle jejich místa určení.
(4) Opravnou částku je třeba stanovit podle téhož postupu jako náhradu, přičemž je možné ji v období mezi dvěma stanoveními změnit.
(5) Z výše uvedených ustanovení vyplývá, že opravná částka musí být stanovena podle přílohy tohoto nařízení.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opravná částka použitelná pro předem stanovené vývozní náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1784/2003 s výjimkou sladu se stanovuje dle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1764/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro slad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízeni,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Při stanovení náhrad je třeba vzít v úvahu faktory stanovené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995 o určitých prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče poskytování vývozních náhrad, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2].
(3) Náhradu použitelnou pro slad je třeba vypočítat s ohledem na množství obilovin nezbytné k výrobě uvažovaných produktů.
Tato množství byla stanovena nařízením (ES) č. 1501/95.
(4) Situace na světovém trhu nebo specifické požadavky určitých trhů mohou vyvolat potřebu rozlišit náhrady u některých produktů podle země jejich určení.
(5) Náhradu je třeba stanovovat jednou za měsíc, přičemž je možné ji mezitím změnit.
(6) Použití těchto předpisů v současné situaci na trzích s obilovinami, zejména při kurzech, respektive cenách těchto produktů ve Společenství a na světovém trhu, vede ke stanovení náhrad ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro slad uvedený v čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1784/2003 se stanovují ve výši uvedené v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1765/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví opravná částka pro poskytnutí náhrady u sladu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1784/2003 musí být vývozní náhrada pro obiloviny, použitelná v den podání žádosti o licenci uplatněna na základě žádosti pro vývozy, které se mají uskutečnit během doby trvání platnosti vývozní licence. V tomto případě může být výše náhrady opravena.
(2) Dle nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, co se týče poskytování vývozních náhrad, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [2], je možné pro slad uvedený v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1784/2003 stanovit opravnou částku. Tato opravná částka musí být vypočítána s ohledem na faktory uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95.
(3) Z výše uvedených ustanovení vyplývá, že opravná částka musí být stanovena podle přílohy tohoto nařízení.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opravnou částku uvedenou v čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 1784/2003, použitelnou pro předem stanovené vývozní náhrady pro slad, je třeba stanovit dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1766/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví maximální vývozní náhrady u másla v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 581/2004
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na třetí pododstavec čl. 31 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 581/2004 ze dne 26. března 2004 o vypsání stálého nabídkového řízení na vývozní náhrady, které se týkají některých druhů másla [2], zavádí trvalé nabídkové řízení.
(2) Podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 580/2004 ze dne 26. března 2004, kterým se stanoví postup nabídkového řízení, které se týká vývozních náhrad u některých mléčných výrobků [3], a po přezkoumání nabídek podaných jako odpověď na nabídkové řízení, je vhodné stanovit maximální vývozní náhrady na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 28. listopadu 2006.
(3) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro trvalé nabídkové řízení vypsané nařízením (ES) č. 581/2004 na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 28. listopadu 2006, platí maximální částky náhrad pro výrobky zmíněné v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1767/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1748/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1768/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro krmné směsi z obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. záři 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle článku 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 může být rozdíl mezi kurzy a cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1517/95 ze dne 29. června 1995 o prováděcích pravidlech k nařízení (ES) č. 1784/2003, co se týče dovozního a vývozního režimu pro krmné směsi z obilovin a kterým se mění nařízení (ES) č. 1162/95 o zvláštních prováděcích pravidlech k režimu dovozních a vývozních licencí pro obiloviny a rýži [2], stanovuje v článku 2 zvláštní kritéria, která je třeba vzít v úvahu pro výpočet náhrady poskytované pro tyto produkty.
(3) Při tomto výpočtu musí být vzat v úvahu také obsah produktů z obilovin.
Za účelem zjednodušení by náhrada měla být vyplácena pro dvě kategorie "produktů z obilovin", totiž kukuřici, nejběžněji používanou obilovinu pro výrobu krmných směsí určených na vývoz, a produkty z kukuřice na jedné straně a pro jiné obiloviny na straně druhé; druhá kategorie zahrnuje libovolné produkty z obilovin kromě kukuřice a produkty vyrobené z kukuřice.
Náhrada musí být poskytnuta pro množství produktů obilovin obsažené v daném krmivu.
(4) Výše náhrady musí zohlednit možnosti a podmínky prodeje těchto produktů na světovém trhu, potřebu zamezit narušení trhu Společenství a ekonomický aspekt vývozu.
(5) S ohledem na současnou situaci na trhu s obilovinami, především na vyhlídky v oblasti dodávek, je třeba zrušit vývozní náhrady.
(6) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady pro krmné směsi uvedené v nařízení (ES) č. 1784/2003 a podléhající nařízení (ES) č. 1517/95 se stanovují dle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1769/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví produkční náhrady v odvětví obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízením Rady (EHS) č.
1766/92 a (EHS) č. 1418/76 týkajícím se produkčních náhrad v odvětví obilovin a rýže [2], stanovilo podmínky pro poskytování produkčních náhrad.
Základ pro výpočet stanovuje článek 3 tohoto nařízení. Takto vypočítanou náhradu, případně odlišenou pro bramborový škrob, je třeba stanovovat jednou měsíčně, přičemž je možné ji pozměnit, jestliže se ceny kukuřice a/nebo pšenice významným způsobem změní.
(2) Produkční náhrady, které stanoví toto nařízení, je třeba přizpůsobit pomocí koeficientů uvedených v příloze II nařízení (EHS) č. 1722/93, aby se stanovila přesná částka k vyplacení.
(3) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Náhrada uvedená v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1722/93 ve vztahu k tuně:
a) 0,00 EUR/t pro kukuřičný, pšeničný, ječný a ovesný;
b) 0,00 EUR/t pro bramborový škrob.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1770/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví sazby náhrad použitelné na některé mléčné výrobky vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 15. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami, jež jsou v případě produktů uvedených v čl. 1 písm. a), b), c), d), e) a g) uvedeného nařízení uplatňovány v mezinárodním obchodě, a cenami v rámci Společenství lze pokrýt vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) V případě některých mléčných výrobků vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, však existuje nebezpečí, že pokud se předem stanoví vysoké sazby náhrad, může to ohrozit závazky přijaté ohledně těchto náhrad.
Aby se tomuto nebezpečí předešlo, je nezbytné přijmout nezbytná preventivní opatření, aniž by se tím však bránilo uzavírání dlouhodobých smluv.
V případě, že jsou sazby náhrad pro tyto produkty stanoveny předem, lze těchto dvou cílů dosáhnout stanovením zvláštních sazeb.
(5) Podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1043/2005 jsou pro stanovení sazby náhrad vzaty v úvahu případně produkční náhrady, podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem, která jsou použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením o společné organizaci trhu s daným výrobkem, pokud jde o základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 nebo na roveň postavené produkty.
(6) Podle čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 se podpora poskytuje na odstředěné mléko vyrobené ve Společenství a zpracované na kasein a kaseináty, pokud toto mléko a kasein nebo kaseináty z něho vyrobené splňují určité podmínky.
(7) Nařízení Komise (ES) č. 1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [3], stanoví, že máslo a smetanu za snížené ceny je třeba poskytnout k dispozici odvětvím, která vyrábějí určité výrobky.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené na seznamu v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a v článku 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 a vyvážené ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999 se stanoví ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1771/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů z obilovin a rýže vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1785/2003 stanoví, že rozdíly mezi kurzy a cenami na světovém trhu a cenami uvnitř Společenství produktů uvedených v článku 1 každého z uvedených nařízení mohou být pokryty vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady použitelná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, podle případu.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) Závazky přijaté ohledně náhrad, které mohou být poskytovány při vývozu zemědělských produktů obsažených ve zboží, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mohly být ohroženy stanovením vysokých sazeb náhrad předem.
V takových situacích je tudíž nezbytné přijmout preventivní opatření, aniž by tím však bylo znemožněno uzavírání dlouhodobých smluv.
Opatřením, které umožňuje splnit tyto různé cíle, je stanovení zvláštní sazby náhrady pro stanovení náhrad předem.
(5) S ohledem na dohodu mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými ohledně vývozů těstovinových výrobků ze Společenství do Spojených států, schválenou rozhodnutím Rady 87/482/EHS [4], je nutné rozlišovat náhradu pro zboží kódů KN 19021100 a 190219 podle jejich místa určení.
(6) Podle čl. 15 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1043/2005 musí být pro dotčený základní produkt stanovena snížená sazba vývozní náhrady s ohledem na výši produkční náhrady podle nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 [5], která se použije během předpokládaného období výroby zboží.
(7) Lihoviny se považují za méně závislé na ceně obilovin používaných na jejich výrobu.
Protokol 19 aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že musejí být přijata nezbytná opatření s cílem usnadnit používání obilovin Společenství při výrobě lihovin vyráběných z obilovin.
Je proto nezbytné přizpůsobit sazbu náhrady použitelnou pro obiloviny vyvážené ve formě lihovin.
(8) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a článku 1 nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v článku nařízení (ES) č. 1785/2003 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 1784/2003 nebo v příloze IV nařízení (ES) č. 1785/2003, se stanoví v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1772/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 14/2004, pokud jde o předběžný odhad dodávek olivového oleje a vepřového masa na Madeiru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1453/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima) [1], a zejména na čl. 3 odst. 6 a čl. 4 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 14/2004 ze dne 30. prosince 2003, kterým se stanoví odhady dodávek a podpora Společenství pro dodávky některých základních produktů určených k lidské spotřebě, ke zpracování a k použití jako zemědělské vstupy a pro dodávky živých zvířat a vajec do nejvzdálenějších regionů podle nařízení Rady (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001 [2], stanoví předběžný odhad dodávek a podporu Společenství.
(2) Současné provádění ročních odhadů dodávek olivového oleje a vepřového masa na Madeiru ukazuje, že množství stanovená pro dodávky výše uvedených produktů jsou vzhledem k neočekávaně vyšší poptávce nižší než požadovaná množství.
(3) Množství těchto produktů by měla být uvedena do souladu se skutečnou potřebou.
(4) Nařízení (ES) č. 14/2004 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem příslušného řídícího výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 14/2004 se mění takto:
Části 3 a 8 přílohy III se nahrazují zněním přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1773/2006
ze dne 30. listopadu 2006,
kterým se stanoví náhrady použitelné pro produkty z odvětví obilovin a rýže určené pro potravinovou pomoc Společenství a vnitrostátní potravinovou pomoc
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1] a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1785/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s rýží [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení Rady (EHS) č. 2681/74 ze dne 21. října 1974, týkající se financování výdajů vzniklých v souvislosti s dodávkou zemědělských produktů jako potravinové pomoci [3] ze strany Společenství, stanoví, že část výdajů odpovídající dle pravidel Společenství vývozním náhradám pro dané produkty je třeba naúčtovat Evropskému zemědělskému orientačnímu a záručnímu fondu, oddělení záruk.
(2) Za účelem jednoduššího stanovení a řízení rozpočtu pro opatření Společenství v oblasti potravinové pomoci a ve snaze informovat členské státy o míře účasti Společenství na financování vnitrostátních opatření potravinové pomoci je třeba určit výši náhrad poskytovaných pro tato opatření.
(3) Obecná a prováděcí pravidla stanovená článkem 13 nařízení (ES) č. 1784/2003 a článkem 13 nařízení (ES) č. 1785/2003 pro vývozní náhrady jsou přiměřeně použitelná pro výše uvedená opatření.
(4) Specifická kritéria, která je třeba vzít v úvahu při výpočtu vývozní náhrady pro rýži, jsou definována v článku 14 nařízení (ES) č. 1785/2003.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U vnitrostátních opatření a opatření Společenství v oblasti potravinové pomoci prováděných v rámci mezinárodních dohod nebo jiných doplňkových programů, jakož i v rámci ostatních opatření Společenství ve formě bezplatných dodávek, se náhrady použitelné pro produkty z odvětví obilovin a rýže stanovují podle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1774/2006
ze dne 30. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 24. do 30. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1775/2006
ze dne 30. listopadu 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 24. do 30. listopadu 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1776/2006
ze dne 1. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1777/2006
ze dne 1. prosince 2006,
kterým se stanoví minimální prodejní ceny másla v 21. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 21. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se minimální prodejní ceny za máslo z intervenčních zásob podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1778/2006
ze dne 1. prosince 2006,
kterým se stanoví maximální částka podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo v 21. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], mohou intervenční agentury prodat prostřednictvím stálého nabídkového řízení určitá množství másla z intervenčních zásob ve svém vlastnictví a mohou poskytnout podporu pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Článek 25 uvedeného nařízení stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci dílčích nabídkových řízení se stanoví minimální prodejní cena másla i maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo.
Dále se stanoví, že cena nebo podpora se mohou lišit podle zamýšleného použití másla, obsahu tuku v něm a způsobu přimíchání.
Podle toho se stanoví částka jistoty na zpracování uvedená v článku 28 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 21. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se částka maximální výše podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo podle článku 25 a částka jistoty na zpracování podle článku 28 uvedeného nařízení stanoví ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1779/2006
ze dne 1. prosince 2006,
kterým se stanoví maximální výše podpory pro zahuštěne máslo v 21. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [2], vyhlašují intervenční agentury stálé nabídkové řízení pro poskytnutí podpory pro zahuštěné máslo.
V článku 54 uvedeného nařízení se stanoví, že s přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci jednotlivých nabídkových řízení se stanoví maximální částka podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 %.
(2) Převzetí zahuštěného másla do maloobchodního prodeje se zaručí složením jistoty na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005.
(3) S přihlédnutím k podaným nabídkám by měla být na vhodné úrovni stanovena maximální výše podpory a podle toho by měla být určena jistota na konečné použití.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V 21. dílčím nabídkovém řízení uskutečněném v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 1898/2005 se maximální výše podpory pro zahuštěné máslo s minimálním obsahem tuku 96 % podle čl. 47 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví na 19,27 EUR/100 kg.
Jistota na konečné použití podle čl. 53 odst. 4 nařízení (ES) č. 1898/2005 se stanoví na 21 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1780/2006
ze dne 1. prosince 2006,
kterým se stanovuje minimální prodejní cena másla pro 53. individuální veřejné nabídkové řízení, vyhlášené podle stálého veřejného nabídkového řízení, na které je odkazováno v nařízení (ES) č. 2771/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 10 písm. c) tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanovují prováděcí pravidla pro nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], prodávaly intervenční agentury na základě stálého veřejného nabídkového řízení určité množství másla, kterým disponovaly.
(2) Ve světle nabídek, obdržených v rámci každého individuálního veřejného nabídkového řízení, bude stanovena minimální prodejní cena, nebo bude rozhodnuto, že nebude vybrána žádná nabídka v souladu s článkem 24a nařízení (ES) č. 2771/1999.
(3) Ve světle obdržených nabídek bude stanovena minimální prodejní cena.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro 53. individuální veřejné nabídkové řízení v souladu s nařízením (ES) č. 2771/1999, pro které vypršela časová lhůta na předložení nabídek dne 28. listopadu 2006, se stanovuje minimální prodejní cena másla ve výši 236,21 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1781/2006
ze dne 15. listopadu 2006
o informacích o plátci doprovázejících převody peněžních prostředků
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Toky špinavých peněz prostřednictvím převodu peněžních prostředků mohou poškodit stabilitu a pověst finančního sektoru a ohrozit vnitřní trh.
Terorismus otřásá samotnými základy naší společnosti.
Zdravý charakter, integrita a stabilita systému převodu peněžních prostředků a důvěra ve finanční systém jako celek by mohly být vážně ohroženy snahami pachatelů trestné činnosti a jejich společníků buď zastírat původ výnosů z trestné činnosti nebo směrovat finanční prostředky na teroristické účely.
(2) Ti, kdo perou peníze a financují terorismus, by se k usnadnění své trestné činnosti mohli pokoušet využívat volného pohybu kapitálu, který integrovaný finanční prostor zahrnuje, pokud nebudou na úrovni Společenství přijata určitá koordinační opatření.
Opatření Společenství by mělo svým rozsahem zaručit jednotné provádění zvláštního doporučení č. VII o bezhotovostních převodech (dále jen "SR VII") Finančního akčního výboru (FATF), zřízeného v roce 1989 na summitu G7 v Paříži, v rámci celé Evropské unie a zejména to, aby nedocházelo k rozlišování mezi vnitrostátními platbami v rámci členského státu a přeshraničními platbami mezi členskými státy.
Nekoordinovaný postup jednotlivých členských států v oblasti přeshraničních převodů peněžních prostředků by mohl mít významný dopad na hladké fungování platebních systémů na úrovni EU, a v důsledku toho poškodit vnitřní trh v oblasti finančních služeb.
(3) Po teroristických útocích v USA z 11. září 2001 Evropská rada na zvláštním zasedání konaném dne 21. září 2001 znovu potvrdila, že boj proti terorismu je hlavním cílem Evropské unie.
Evropská rada schválila akční plán k posílení policejní a justiční spolupráce, vypracování mezinárodních právních nástrojů proti terorismu, předcházení financování terorismu, posílení bezpečnosti letecké dopravy a lepšímu souladu všech příslušných politik.
Tento akční plán pozměnila Evropská rada po teroristických útocích z 11. března 2004 v Madridu a nyní se konkrétně zabývá potřebou zajistit, aby byl právní rámec vytvořený Společenstvím pro boj proti terorismu a pro zlepšení justiční spolupráce přizpůsoben devíti zvláštním doporučením namířeným proti financování terorismu, která přijal FATF.
(4) S cílem předcházet financování terorismu byla přijata opatření zaměřená na zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů některých osob, skupin a subjektů, včetně nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 [3] a nařízení Rady (ES) č.
881/2002 [4]. Za stejným účelem byla přijata opatření zaměřená na ochranu finančních systémů před směrováním finančních prostředků a jiných hospodářských zdrojů na teroristické účely.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES [5] obsahuje řadu opatření zaměřených na boj proti zneužívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu.
Uvedená opatření však dokonale nebrání přístupu teroristů a dalších pachatelů trestné činnosti k platebním systémům za účelem přesunu jejich peněžních prostředků.
(5) V zájmu prosazení soudržného přístupu k boji proti praní peněz a financování terorismu na mezinárodní úrovni by další kroky Společenství měly zohlednit vývoj na této úrovni, jmenovitě devět zvláštních doporučení pro boj proti financování terorismu, která přijal FATF, a zejména SR VII a revidovanou výkladovou poznámku k jeho provádění.
(6) Zvlášť důležitým a cenným nástrojem pro předcházení, vyšetřování a odhalování praní peněz nebo financování terorismu může být úplná dohledatelnost převodů peněžních prostředků.
V zájmu zajištění předávání informací o plátci v rámci celého platebního řetězce je proto vhodné zavést systém, který ukládá poskytovatelům platebních služeb povinnost doprovázet převody peněžních prostředků přesnými a smysluplnými informacemi o plátci.
(7) Tímto nařízením není dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES [6].
Informace shromažďované a uchovávané pro účely tohoto nařízení by tedy například neměly být využívány ke komerčním účelům.
(8) Osoby, které pouze přeměňují dokumenty v listinné podobě na elektronické údaje a jednají na základě smlouvy s poskytovatelem platebních služeb, nespadají do působnosti tohoto nařízení. Totéž platí pro každou fyzickou nebo právnickou osobu, která pouze poskytuje poskytovateli platebních služeb systém přenosu zpráv nebo jiné podpůrné systémy pro převod peněžních prostředků nebo systémy pro zúčtování a vypořádání.
(9) Z oblasti působnosti tohoto nařízení je vhodné vyjmout převody peněžních prostředků, které představují nižší riziko praní peněz nebo financování terorismu.
Tato vynětí zahrnují kreditní nebo debetní karty, výběry z bankomatů, přímá inkasa, šeky převedené do elektronické podoby, platby daní, pokut a jiných dávek a převody peněžních prostředků, kdy jsou plátce i příjemce platby poskytovateli platebních služeb, kteří jednají svým vlastním jménem.
Kromě toho mohou členské státy s cílem zohlednit zvláštnosti vnitrostátních platebních systémů vyjmout i žirové platby, pokud je vždy možné dohledat převod peněžních prostředků zpět k plátci.
V případě, že členský stát uplatňuje výjimku pro elektronické peníze stanovenou ve směrnici 2005/60/ES, měla by tato výjimka být uplatňována rovněž v rámci tohoto nařízení, pokud převáděná částka není vyšší než 1000 EUR.
(10) Vynětí elektronických peněz ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/46/ES [7] zahrnuje elektronické peníze bez ohledu na to, zda se na instituci vydávající tyto peníze vztahuje výjimka podle článku 8 uvedené směrnice.
(11) Aby nedocházelo ke snižování účinnosti platebních systémů, měly by být požadavky na ověřování týkající se převodů peněžních prostředků z účtu odděleny od takových požadavků týkajících se převodů, které z účtu prováděny nejsou.
V zájmu vyvážení rizika, že v důsledku uplatňování příliš přísných identifikačních požadavků budou transakce prováděny skrytě, na jedné straně a potenciálních teroristických hrozeb představovaných malými převody peněžních prostředků na straně druhé by se povinnost prověřovat přesnost informací o plátci měla v případě převodů peněžních prostředků, které nejsou prováděny z účtu, ukládat pouze u jednotlivých převodů peněžních prostředků přesahujících částku 1000 EUR, aniž jsou dotčeny požadavky směrnice 2005/60/ES.
U převodů peněžních prostředků z účtu by nemělo být od poskytovatelů platebních služeb vyžadováno, aby ověřovali informace o plátci doprovázející každý převod peněžních prostředků, pokud jsou splněny požadavky směrnice 2005/60/ES.
(12) Na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2560/2001 [8] a sdělení Komise nazvaného "Nový právní rámec pro platby na vnitřním trhu" stačí stanovit, že převody peněžních prostředků v rámci Společenství mají být doprovázeny zjednodušenými informacemi o plátci.
(13) Aby se orgánům, které ve třetích zemích odpovídají za boj proti praní peněz nebo financování terorismu, umožnilo dohledat zdroj peněžních prostředků používaných k těmto účelům, měly by převody peněžních prostředků ze Společenství mimo území Společenství být doprovázeny úplnými informacemi o plátci.
Uvedeným orgánům by měl být poskytnut přístup k úplným informacím o plátci pouze za účelem předcházení, vyšetřování a odhalování praní peněz nebo financování terorismu.
(14) Pokud jde o převody peněžních prostředků od jediného plátce několika příjemcům, které jsou zasílány s nízkými náklady v dávkovém souboru obsahujícím jednotlivé převody ze Společenství mimo něj, je třeba stanovit, že k těmto jednotlivým převodům lze uvádět pouze číslo účtu plátce nebo jedinečný identifikační kód, pokud úplnou informaci o plátci obsahuje dávkový soubor.
(15) V zájmu kontroly, zda převody peněžních prostředků doprovázejí požadované informace o plátci, a s cílem napomoci zjišťování podezřelých transakcí by poskytovatelé platebních služeb příjemce měli mít k dispozici účinné postupy pro odhalování chybějících informací o plátci.
(16) Vzhledem k potenciální hrozbě financování terorismu, kterou představují anonymní převody, by poskytovateli platebních služeb příjemce mělo být umožněno, aby nedovolil vznik nebo sjednal nápravu takových situací, kdy zjistí chybějící či neúplné informace o plátci.
V tomto směru je třeba umožnit jistou pružnost, pokud jde o rozsah informací o plátci, na základě posouzení míry rizika.
Kromě toho by za přesnost a úplnost informací o plátci měl nadále odpovídat poskytovatel platebních služeb plátce.
Pokud se poskytovatel platebních služeb plátce nachází mimo území Společenství, měla by být u přeshraničního korespondenčního bankovního vztahu s dotyčným poskytovatelem platebních služeb uplatněna zesílená hloubková kontrola klienta v souladu se směrnicí 2005/60/ES.
(17) V případech, kdy příslušné vnitrostátní orgány vydávají pokyny týkající se povinnosti zamítnout veškeré převody poskytovatele platebních služeb, který pravidelně nedodává požadované informace o plátci, nebo rozhodnout, zda omezit či ukončit obchodní vztahy s tímto poskytovatelem služeb nebo nikoliv, měly by se tyto pokyny mimo jiné řídit osvědčenými postupy a také by měla být zohledněna skutečnost, že výkladová poznámka k SR VII FATF třetím zemím umožňuje, aby pro povinnost poskytnout informace o plátci určily hranici ve výši 1000 EUR nebo 1000 USD, aniž je dotčen cíl účinného boje proti praní peněz a financování terorismu.
(18) Poskytovatel platebních služeb příjemce by měl v každém případě při zjištění chybějících či neúplných informací o plátci postupovat zvláště obezřetně a na základě posouzení míry rizika a měl by podezřelé transakce oznámit příslušným orgánům v souladu s oznamovací povinností stanovenou ve směrnici 2005/60/ES a vnitrostátních prováděcích předpisech.
(19) Ustanoveními o převodech peněžních prostředků s chybějícími nebo neúplnými informacemi o plátci nejsou dotčeny žádné povinnosti poskytovatelů platebních služeb, které se týkají pozastavení nebo odmítnutí převodů peněžních prostředků, které porušují ustanovení občanského, správního nebo trestního práva.
(20) Dokud nebudou odstraněny technické překážky, které mohou zprostředkujícím poskytovatelům platebních služeb bránit v plnění povinnosti předávat všechny obdržené informace o plátci, měli by tito zprostředkující poskytovatelé platebních služeb vést záznamy s těmito informacemi.
Tyto technické překážky by měly být odstraněny, jakmile dojde ke zkvalitnění platebních systémů.
(21) Protože při vyšetřování trestné činnosti lze často identifikovat požadované údaje nebo zúčastněné osoby až po mnoha měsících či dokonce letech po uskutečnění původního převodu peněžních prostředků, je vhodné, aby poskytovatelé platebních služeb uchovávali záznamy s informacemi o plátci pro účely předcházení, vyšetřování a odhalování praní peněz nebo financování terorismu.
Tato doba by měla být omezena.
(22) S cílem napomoci rychlým akcím v rámci boje proti terorismu by poskytovatelé platebních služeb měli urychleně reagovat na žádosti o informace o plátci ze strany orgánů odpovědných za boj proti praní peněz nebo financování terorismu v členských státech, kde se nacházejí.
(23) Počet dnů pro odpověď na žádost o informace o plátci je určen počtem pracovních dnů v členském státě poskytovatele platebních služeb plátce.
(24) Vzhledem k významu boje proti praní peněz a financování terorismu by členské státy měly ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce za nedodržení tohoto nařízení.
(25) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(26) Řada zemí a území, které nejsou součástí území Společenství, sdílí s některým členským státem měnovou unii, jsou součástí měnového prostoru některého členského státu nebo podepsaly měnovou dohodu s Evropským společenstvím zastupovaným některým členským státem a mají poskytovatele platebních služeb, kteří se přímo nebo nepřímo účastní platebních a zúčtovacích systémů daného členského státu.
S cílem zabránit uplatňování tohoto nařízení na převody peněžních prostředků mezi dotyčnými členskými státy a zmíněnými zeměmi či územími, které by mohlo mít značně negativní dopad na hospodářství těchto zemí či území, je vhodné umožnit, aby se s takovými převody nakládalo jako s převody peněžních prostředků v rámci dotyčných členských států.
(27) Aby nedošlo k odrazování od darů na dobročinné účely, měly by být členské státy oprávněny zprostit poskytovatele platebních služeb, kteří se nacházejí na jejich území, povinnosti shromažďovat, ověřovat, zaznamenávat nebo zasílat informace o plátci u převodů peněžních prostředků do maximální výše 150 EUR a prováděných na území tohoto členského státu.
Je rovněž vhodné podmínit tuto možnost požadavky, které musí neziskové organizace splňovat, aby tak členské státy mohly zajistit, že toto zproštění povinnosti nebude teroristy zneužito jako prostředek k zastření nebo usnadnění financování jejich činnosti.
(28) Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu a účinků činnosti lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů.
(29) V zájmu zajištění soudržného přístupu v boji proti praní peněz a financování terorismu by se hlavní ustanovení tohoto nařízení měla použít od stejného dne jako příslušná ustanovení přijatá na mezinárodní úrovni,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla pro informace o plátci doprovázející převody peněžních prostředků za účelem předcházení, vyšetřování a odhalování praní peněz a financování terorismu.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "financováním terorismu" poskytnutí nebo shromažďování finančních prostředků ve smyslu čl. 1 odst.
2. "praním peněz" jakékoli jednání, které, pokud je pácháno úmyslně, je považováno za praní peněz ve smyslu čl. 1 odst.
3. "plátcem" buď fyzická nebo právnická osoba, která je vlastníkem účtu a která dává souhlas s převodem peněžních prostředků z tohoto účtu, nebo v případě, že účet neexistuje, fyzická nebo právnická osoba, která podává příkaz k převodu peněžních prostředků;
4. "příjemcem" fyzická nebo právnická osoba, která je zamýšleným konečným příjemcem převáděných peněžních prostředků;
5. "poskytovatelem platebních služeb" fyzická nebo právnická osoba, jejíž předmět podnikání zahrnuje poskytování převodů peněžních prostředků;
6. "zprostředkujícím poskytovatelem platebních služeb" poskytovatel platebních služeb, který není ani plátcem ani příjemcem a který se účastní uskutečnění převodu peněžních prostředků;
7. "převodem peněžních prostředků" jakákoli transakce uskutečněná elektronicky jménem plátce prostřednictvím poskytovatele platebních služeb, s cílem zpřístupnit peněžní prostředky příjemci u některého poskytovatele platebních služeb bez ohledu na to, zda je plátce a příjemce jedna a tatáž osoba;
8. "převodem dávkového souboru" několik jednotlivých převodů peněžních prostředků, které jsou zasílány společně;
9. "jedinečným identifikačním kódem" kombinace písmen, čísel nebo symbolů, určená poskytovatelem platebních služeb v souladu s protokoly platebního a zúčtovacího systému nebo systému přenosu zpráv používaných k provádění převodů peněžních prostředků.
Článek 3
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na převody peněžních prostředků v libovolné měně, které odesílá nebo přijímá poskytovatel platebních služeb usazený ve Společenství.
2. Toto nařízení se nevztahuje na převody peněžních prostředků uskutečněné kreditní nebo debetní kartou, pokud:
a) příjemce má s poskytovatelem platebních služeb dohodu umožňující platbu za poskytování zboží a služeb
a
b) převod těchto peněžních prostředků doprovází jedinečný identifikační kód, podle něhož lze transakci dohledat zpět až k plátci.
3. Pokud členský stát uplatňuje výjimku uvedenou v čl. 11 odst. 5 písm. d) směrnice 2005/60/ES, nevztahuje se toto nařízení na převody peněžních prostředků s použitím elektronických peněz, na něž se uvedená výjimka uplatňuje, ledaže převáděná částka přesahuje 1000 EUR.
4. Aniž je dotčen odstavec 3, nevztahuje se toto nařízení na převody peněžních prostředků uskutečněné prostřednictvím mobilního telefonu nebo jiného digitálního zařízení či zařízení informační technologie, pokud jsou tyto převody předplaceny a převáděná částka nepřesahuje 150 EUR.
5. Toto nařízení se nevztahuje na převody peněžních prostředků uskutečněné prostřednictvím mobilního telefonu nebo jiného digitálního zařízení či zařízení informační technologie, pokud jsou tyto převody placeny následně a jsou splněny všechny tyto podmínky:
a) příjemce má s poskytovatelem platebních služeb dohodu povolující platbu za poskytování zboží a služeb;
b) převod peněžních prostředků doprovází jedinečný identifikační kód, podle něhož lze transakci dohledat zpět až k plátci,
a
c) poskytovatel platebních služeb podléhá povinnostem stanoveným směrnicí 2005/60/ES.
6. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat toto nařízení na převody peněžních prostředků v rámci daného členského státu na účet příjemce umožňující platby za poskytování zboží nebo služeb, pokud:
a) poskytovatel platebních služeb příjemce podléhá povinnostem stanoveným směrnicí 2005/60/ES;
b) poskytovatel platebních služeb příjemce je schopen pomocí jedinečného referenčního čísla prostřednictvím příjemce dohledat zpět fyzickou nebo právnickou osobu, která má s příjemcem dohodu o poskytování zboží a služeb,
a
c) částka transakce činí nejvýše 1000 EUR.
Členské státy, které tuto výjimku využijí, o tom informují Komisi.
7. Toto nařízení se nevztahuje na převody peněžních prostředků:
a) u nichž si plátce vybírá hotovost ze svého vlastního účtu;
b) u nichž mezi oběma stranami existuje povolení k inkasu umožňující vzájemné platby mezi účty, pokud je převod peněžních prostředků doprovázen jedinečným identifikačním kódem, podle něhož lze dohledat zpět fyzickou nebo právnickou osobu;
c) u nichž se používají elektronicky zpracované šeky;
d) orgánům veřejné správy k platbám daní, pokut nebo jiných odvodů v rámci členského státu;
e) u nichž jsou plátce i příjemce poskytovateli platebních služeb, kteří jednají svým vlastním jménem.
KAPITOLA II
POVINNOSTI POSKYTOVATELE PLATEBNÍCH SLUŽEB PLÁTCE
Článek 4
Úplné informace o plátci
1. Úplné informace o plátci se obsahují jeho jméno, adresu a číslo účtu.
2. Adresu lze nahradit datem a místem narození plátce, jeho identifikačním číslem klienta nebo vnitrostátním identifikačním číslem.
3. Pokud číslo účtu plátce neexistuje, nahradí je poskytovatel platebních služeb plátce jedinečným identifikačním kódem, podle něhož lze transakci dohledat zpět až k plátci.
Článek 5
Informace doprovázející převody peněžních prostředků a uchovávání záznamů
1. Poskytovatelé platebních služeb zajistí, aby převody peněžních prostředků doprovázely úplné informace o plátci.
2. Poskytovatel platebních služeb plátce ještě před převedením peněžních prostředků ověří úplné informace o plátci na základě dokladů, údajů nebo informací získaných ze spolehlivého a nezávislého zdroje.
3. V případě převodů peněžních prostředků z účtu lze ověření považovat za splněné, pokud:
a) byla ověřena totožnost plátce při otevření účtu a takto získaná informace byla uchována v souladu s povinnostmi uvedenými v čl. 8 odst. 2 a čl. 30 písm. a) směrnice 2005/60/ES,
nebo
b) plátce spadá do oblasti působnosti čl. 9 odst. 6 směrnice 2005/60/ES.
4. Aniž je dotčen čl. 7 písm. c) směrnice 2005/60/ES, není-li převod peněžních prostředků uskutečňován z účtu, ověří nicméně poskytovatel platebních služeb plátce informace o plátci, pouze pokud částka přesahuje 1000 EUR, ledaže je transakce prováděna v několika operacích, které se zdají být propojeny a společně přesahují 1000 EUR.
5. Poskytovatel platebních služeb uchovává záznamy o úplných informacích o plátci, které doprovázejí převody peněžních prostředků, po dobu pěti let.
Článek 6
Převody peněžních prostředků v rámci Společenství
1. Odchylně od čl. 5 odst. 1 se vyžaduje, aby v případě, kdy se poskytovatel platebních služeb plátce i poskytovatel platebních služeb příjemce nachází ve Společenství, doprovázelo převody peněžních prostředků pouze číslo účtu plátce nebo jedinečný identifikační kód, podle něhož lze transakci dohledat zpět až k plátci.
2. Požádá-li však o to poskytovatel platebních služeb příjemce, zpřístupní poskytovatel platebních služeb plátce poskytovateli platebních služeb příjemce úplné informace o plátci do tří pracovních dnů po obdržení takové žádosti.
Článek 7
Převody peněžních prostředků ze Společenství mimo Společenství
1. Převody peněžních prostředků v případech, kdy se poskytovatel platebních služeb příjemce nachází mimo Společenství, doprovázejí úplné informace o plátci.
2. V případě převodů dávkových souborů od jediného plátce, u nichž se poskytovatelé platebních služeb příjemců nacházejí mimo Společenství, se odstavec 1 nevztahuje na jednotlivé převody spojené do souboru, pokud takové informace obsahuje dávkový soubor a jednotlivé převody jsou doprovázeny číslem účtu plátce nebo jedinečným identifikačním kódem.
KAPITOLA III
POVINNOSTI POSKYTOVATELE PLATEBNÍCH SLUŽEB PŘÍJEMCE
Článek 8
Zjišťování chybějících informací o plátci
Poskytovatel platebních služeb příjemce zjistí, zda byla v systému přenosu zpráv nebo v platebním a zúčtovacím systému, jež jsou využívány k uskutečnění převodu peněžních prostředků, vyplněna pole týkající se informací o plátci za použití znaků nebo vstupů, které jsou podle pravidel daného systému přenosu zpráv nebo platebního a zúčtovacího systému přípustné.
Tento poskytovatel musí mít k dispozici účinné postupy ke zjišťování, zda chybí tyto informace o plátci:
a) pokud jde o převody peněžních prostředků, u nichž se poskytovatel platebních služeb plátce nachází ve Společenství, informace požadované podle článku 6;
b) pokud jde o převody peněžních prostředků, u nichž se poskytovatel platebních služeb plátce nachází mimo Společenství, úplné informace o plátci podle článku 4 nebo v příslušných případech informace požadované podle článku 13,
a
c) pokud jde o převody dávkových souborů, u nichž se poskytovatel platebních služeb plátce nachází mimo Společenství, úplné informace o plátci podle článku 4 pouze u převodu dávkového souboru, avšak nikoli u jednotlivých převodů v něm zahrnutých.
Článek 9
Převody peněžních prostředků s chybějícími nebo neúplnými informacemi o plátci
1. Pokud poskytovatel platebních služeb příjemce při příjmu převodů peněžních prostředků zjistí, že informace o plátci vyžadované podle tohoto nařízení chybějí nebo jsou neúplné, převod buď odmítne nebo požádá o úplné informace o plátci. Poskytovatel platebních služeb příjemce se musí v každém případě řídit platnými právními či správními předpisy týkajícími se praní peněz a financování terorismu, zejména nařízením (ES) č. 2580/2001 a (ES) č. 881/2002 a směrnicí 2005/60/ES, jakož i vnitrostátními prováděcími předpisy.
2. Nedodává-li poskytovatel platebních služeb pravidelně požadované informace o plátci, poskytovatel platebních služeb příjemce před tím, než odmítne všechny budoucí převody peněžních prostředků od tohoto poskytovatele platebních služeb nebo než přijme rozhodnutí o tom, zda omezí či ukončí své obchodní vztahy s tímto poskytovatelem platebních služeb či nikoli, učiní kroky, které mohou nejprve zahrnovat vydání varování a stanovení lhůt.
Poskytovatel platebních služeb příjemce oznámí tuto skutečnost orgánům odpovědným za boj proti praní peněz nebo financování terorismu.
Článek 10
Posouzení míry rizika
Poskytovatel platebních služeb příjemce vezme chybějící či neúplné informace o plátci v úvahu při hodnocení toho, zda je převod peněžních prostředků či jakákoli související transakce podezřelá a zda se musí oznámit v souladu s povinnostmi stanovenými v kapitole III směrnice 2005/60/ES orgánům odpovědným za boj proti praní peněz nebo financování terorismu.
Článek 11
Uchovávání záznamů
Poskytovatel platebních služeb příjemce uchovává záznamy o všech obdržených informacích o plátci po dobu pěti let.
KAPITOLA IV
POVINNOSTI ZPROSTŘEDKUJÍCÍHO POSKYTOVATELE PLATEBNÍCH SLUŽEB
Článek 12
Zachování informací o plátci s převodem
Zprostředkující poskytovatelé platebních služeb zajistí, že všechny obdržené informace o plátci, které doprovázejí převod peněžních prostředků, zůstanou s převodem zachovány.
Článek 13
Technická omezení
1. Tento článek se použije v případech, kdy se poskytovatel platebních služeb plátce nachází mimo Společenství a zprostředkující poskytovatel platebních služeb se nachází ve Společenství.
2. Pokud zprostředkující poskytovatel platebních služeb při přijetí převodu peněžních prostředků nezjistí, že informace o plátci vyžadované podle tohoto nařízení chybějí nebo jsou neúplné, může pro zaslání převodu peněžních prostředků poskytovateli platebních služeb příjemce použít platební systém s technickými omezeními, které brání tomu, aby informace o plátci doprovázely převod peněžních prostředků.
3. Pokud zprostředkující poskytovatel platebních služeb při přijetí převodu peněžních prostředků zjistí, že informace o plátci vyžadované podle tohoto nařízení chybějí nebo jsou neúplné, použije platební systém s technickými omezeními pouze tehdy, může-li o této skutečnosti informovat poskytovatele platebních služeb příjemce buď v rámci systému přenosu zpráv či platebního a zúčtovacího systému, který sdělování této skutečnosti umožňuje, nebo jiným postupem, pokud tento způsob komunikace oba poskytovatelé peněžních služeb přijímají nebo pokud se na něm dohodli.
4. Pokud zprostředkující poskytovatel platebních služeb používá platební systém s technickými omezeními, zpřístupní poskytovateli platebních služeb příjemce na jeho žádost všechny informace o plátci, které obdržel, bez ohledu na to, zda jsou úplné, do tří pracovních dnů po obdržení takové žádosti.
5. V případech uvedených v odstavcích 2 a 3 uchovává zprostředkující poskytovatel platebních služeb záznamy o všech obdržených informacích po dobu pěti let.
KAPITOLA V
OBECNÉ POVINNOSTI A PROVÁDĚCÍ PRAVOMOCI
Článek 14
Povinnost spolupracovat
Poskytovatelé platebních služeb odpovídají v plném rozsahu a neprodleně, v souladu s procedurálními požadavky stanovenými ve vnitrostátním právu členského státu, ve kterém se nacházejí, na dotazy orgánů odpovědných za boj proti praní peněz nebo financování terorismu v tomto členském státě, které se týkají informací o plátci doprovázejících převody peněžních prostředků a příslušných záznamů.
Aniž je dotčeno vnitrostátní trestní právo a ochrana základních práv, mohou tyto orgány uvedené informace použít pouze za účelem předcházení, vyšetřování či odhalování praní peněz nebo financování terorismu.
Článek 15
Sankce a sledování
1. Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich provádění.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Použijí se od 15. prosince 2007.
2. Členské státy oznámí Komisi nejpozději do 14. prosince 2007 pravidla uvedená v odstavci 1, jakož i orgány odpovídající za jejich uplatňování, a bezodkladně Komisi oznámí jakoukoli následnou změnu, která se jich bude týkat.
3. Členské státy vyžadují, aby příslušné orgány účinně sledovaly dodržování požadavků tohoto nařízení a aby pro tento účel přijaly nezbytná opatření.
Článek 16
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro předcházení praní peněz a financování terorismu zřízený směrnicí 2005/60/ES (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí, pokud prováděcí předpisy přijaté tímto postupem nemění základní ustanovení tohoto nařízení.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
KAPITOLA VI
ODCHYLKY
Článek 17
Dohody s územími nebo zeměmi, které nejsou součástí území Společenství
1. Komise může zmocnit členský stát, aby v souladu s vnitrostátními opatřeními uzavřel dohody se zemí či územím, které nejsou součástí území Společenství, jak je vymezeno článkem 299 Smlouvy, jež se odchylují od tohoto nařízení, s cílem zacházet s převody peněžních prostředků mezi uvedenou zemí či územím a dotyčným členským státem jako s převody peněžních prostředků v rámci daného členského státu.
Takové dohody lze povolit jen tehdy, pokud:
a) dotyčná země nebo území sdílí měnovou unii s dotyčným členským státem, je součástí měnového prostoru tohoto členského státu nebo podepsala měnovou dohodu s Evropským společenstvím zastoupeným členským státem;
b) poskytovatelé platebních služeb v dotyčné zemi nebo na dotyčném území se přímo nebo nepřímo účastní platebních a zúčtovacích systémů v daném členském státě
a
c) dotyčná země nebo území vyžaduje od poskytovatelů platebních služeb ve své soudní pravomoci uplatňování stejných pravidel, jaká stanoví toto nařízení.
2. Členský stát, který si přeje uzavřít dohodu uvedenou v odstavci 1, zašle Komisi žádost a poskytne jí veškeré potřebné informace.
Po obdržení žádosti členského státu Komisí se s převody peněžních prostředků mezi daným členským státem a dotyčnou zemí či územím prozatímně zachází jako s převody peněžních prostředků v rámci daného členského státu, a to až do přijetí rozhodnutí v souladu s postupem stanoveným tímto článkem.
Má-li Komise za to, že nemá všechny potřebné informace, obrátí se do dvou měsíců od obdržení žádosti na dotyčný členský stát a upřesní, jaké další informace požaduje.
Jakmile má Komise veškeré informace, které považuje za potřebné k posouzení žádosti, vyrozumí o tom do jednoho měsíce žádající členský stát a postoupí žádost ostatním členským státům.
3. Do tří měsíců od oznámení uvedeného v odst. 2 čtvrtém pododstavci Komise postupem podle čl. 16 odst. 2 rozhodne, zda povolí dotyčnému členskému státu uzavřít dohodu podle odstavce 1 tohoto článku.
Rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci se v každém případě přijme do osmnácti měsíců od obdržení žádosti Komisí.
Článek 18
Převody peněžních prostředků neziskovým organizacím v rámci členského státu
1. Členské státy mohou zprostit poskytovatele platebních služeb nacházející se na jejich území povinností uvedených v článku 5, pokud jde o převody peněžních prostředků organizacím vykonávajícím neziskovou dobročinnou, náboženskou, kulturní, vzdělávací, sociální, vědeckou či spolkovou činnost, za podmínky, že tyto organizace jsou povinny zveřejňovat své výkazy a nechávat ověřovat své účetní závěrky externím auditorem nebo jsou pod dohledem orgánu veřejné správy nebo orgánu stavovské samosprávy uznaného vnitrostátními právními předpisy, a dále za podmínky, že tyto převody peněžních prostředků se omezí nejvýše na částku 150 EUR na převod a uskuteční se výlučně jen v rámci území daného členského státu.
2. Členské státy uplatňující tento článek sdělí Komisi, jaká opatření přijaly k použití možnosti uvedené v odstavci 1, včetně seznamu organizací, na něž se uvedené zproštění vztahuje, jmen fyzických osob, které v konečném důsledku tyto organizace ovládají, a vysvětlení, jakým způsobem bude tento seznam aktualizován.
Tyto informace se poskytnou také orgánům odpovědným za boj proti praní peněz a financování terorismu.
3. Dotyčný členský stát předá poskytovatelům platebních služeb, kteří v něm působí, aktuální seznam organizací, na něž se uvedené zproštění vztahuje.
Článek 19
Ustanovení o přezkumu
1. Do 28. prosince. 2011 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, v níž poskytne úplné hodnocení uplatňování tohoto nařízení z hospodářského a právního hlediska, spolu s případným návrhem na jeho změnu nebo zrušení.
2. Tato zpráva zejména přezkoumá:
a) uplatňování článku 3 s ohledem na další zkušenosti s případným zneužíváním elektronických peněz ve smyslu čl. 1 odst.
3 směrnice 2000/46/ES a jiných nově vyvinutých platebních způsobů pro účely praní peněž a financování terorismu. Pokud riziko takového zneužití k praní peněz a financování terorismu existuje, Komise předloží návrh na změnu tohoto nařízení;
b) uplatňování článku 13 s ohledem na technická omezení, která mohou bránit přenosu úplných informací o plátci k poskytovateli platebních služeb příjemce.
Pokud je s ohledem na nový vývoj v platební oblasti a s přihlédnutím k souvisejícím nákladům pro poskytovatele platebních služeb možné tato technická omezení překonat, Komise předloží návrh na změnu tohoto nařízení.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie, nikoli však dříve než 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. Ve Štrasburku dne 15. listopadu 2006. Za Evropský parlament předseda J. Borrell Fontelles Za Radu předsedkyně P. Lehtomäki [1] Úř. věst. C 336, 31.12.2005, s. 109.
Nařízení Rady (ES) č. 1782/2006
ze dne 20. listopadu 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 51/2006 a (ES) č. 2270/2004, pokud jde o rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 423/2004 ze dne 26. února 2004, kterým se stanoví opatření pro obnovení populací tresky obecné [2], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (ES) č. 51/2006 [3] Rada stanovila na rok 2006 rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů.
(2) Na základě mezinárodních závazků k ochraně a zachovávání žraloka velikého a žraloka bílého vyplývajících mimo jiné z Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů a Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a rostlin by měl být zaveden zákaz rybolovu, uchovávání na palubě, překládání a vykládání jedinců těchto druhů ve všech vodách ES, vodách mimo ES a mezinárodních vodách.
(3) S ohledem na současnou úroveň odlovů tresky bezvousé v průmyslových lovištích v Severním moři lze značnou část kvóty na vedlejší úlovky tresky bezvousé přesunout do kvóty pro tresku bezvousou v Severním moři určenou pro lidskou spotřebu, aniž by došlo ke zvýšení celkového povoleného odlovu.
(4) Na základě konzultací mezi Společenstvím a Islandem ze dne 20. února 2006 bylo dosaženo ujednání o kvótách pro plavidla Islandu, které mají být loveny z kvóty Společenství přidělené v rámci Dohody mezi Společenstvím a vládou Dánska a autonomní vládou Grónska do 30. dubna 2006, a pro plavidla Společenství lovící okouníka ve výlučné hospodářské zóně Islandu, který má být loven od července do prosince.
Toto ujednání by mělo být začleněno do právního řádu Společenství.
(5) Definice dnů přítomnosti v oblasti, pokud jde o intenzitu rybolovu plavidel v rámci obnovení některých populací, by měla být upřesněna tak, aby bylo zajištěno správné používání omezení intenzity rybolovu.
(6) Je třeba upravit popis používání některých typů lovného zařízení bez zvláštních podmínek s ohledem na maximální počet dní, během kterých může být plavidlo přítomno v oblasti v souvislosti s obnovou některých populací.
(7) Pro plavidla provozovaná v systému automatického pozastavení licencí by měly být zavedeny pobídky k využívání selektivnějších zařízení v Severním moři.
To by se mělo odrážet v počtu přidělených dní přítomnosti v oblasti.
(8) Je třeba objasnit, že pokud je během roku používána více než jedna skupina lovných zařízení, nesmí být žádné z těchto zařízení nasazeno v případě, že celkový počet dnů strávených na moři již přesahuje počet dnů stanovených pro toto zařízení.
(9) Plavidla lovící v rámci obnovení některých populací jazyka obecného v Lamanšském průlivu by měla mít možnost využít odchylky týkající se maximálního počtu dní rybolovu za zvláštních podmínek.
Tato pravidla by proto měla být vyjasněna.
(10) V důsledku změny definice dní přítomnosti v oblasti je nezbytné objasnit odchylku vztahující se na ohlašovací požadavky, pokud jde o intenzitu rybolovu plavidel lovících v souvislosti s obnovou populací jazyka obecného v Lamanšském průlivu.
(11) Polsko má nárok na kvótu pro sledě v oblastech I a II v souladu s přílohou XII aktu o přistoupení z roku 2003. To by se mělo odrážet v množstevním omezení licencí a povolení k rybolovu.
(12) Je třeba provést některé formulační změny.
(13) Nařízením (ES) č. 2270/2004 [4] stanovila Rada pro roky 2005 a 2006 rybolovná práva pro určité populace hlubinných ryb.
(14) Na základě konzultací mezi Společenstvím a Norskem ze dne 31. ledna 2006 a na základě vědeckých doporučení by měl být rybolov hlavouna tuponosého v oblasti III, včetně vod Norska, omezen na průměrný odlov v letech 1996 až 2003.
Toto omezení by mělo být začleněno do nařízení (ES) č. 2270/2004.
(15) Nařízení (ES) č. 51/2006 a (ES) č. 2270/2004 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Změny nařízení (ES) č. 51/2006
Nařízení (ES) č. 51/2006 se mění takto:
1. V článku 5 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"8. Plavidla Společenství mají zakázáno lovit, uchovávat na palubě, překládat a vykládat ve všech vodách Společenství a mimo vody Společenství tyto druhy:
- žralok veliký (Cetorhinus maximus),
- žralok bílý (Carcharodon carcharias)."
2. V čl. 7 odst. 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— v příloze IIB uplatňují na řízení populací štikozubce a humra severského v divizích ICES VIIIc a IXa, s výjimkou Cádizského zálivu,"
3. V čl. 7 odst. 1 se čtvrtá odrážka nahrazuje tímto:
"— v příloze IID uplatňují na řízení populací smáčkovitých v divizích ICES IIa (vody ES) a IIIa a podoblasti IV."
4. V článku 10 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Rybolov prováděný plavidly Společenství ve vodách pod jurisdikcí Islandu je omezen na oblast vymezenou loxodromami postupně spojujícími tyto souřadnice:
Jihozápadní oblast
1. 63° 12' s. š. a 23° 05' z. d. přes 62° 00' s. š. a 26° 00' z. d.,
2. 62° 58' s. š. a 22° 25' z. d.,
3. 63° 06' s. š. a 21° 30' z. d.,
4. 63° 03' s. š. a 21° 00' z. d. a odtud 180° 00' j. š.
Jihovýchodní oblast
1. 63° 14' s. š. a 10° 40' z. d.,
2. 63° 14' s. š. a 11° 23' z. d.,
3. 63° 35' s. š. a 12° 21' z. d.,
4. 64° 00' s. š. a 12° 30' z. d.,
5. 63° 53' s. š. a 13° 30' z. d.,
6. 63° 36' s. š. a 14° 30' z. d.,
7. 63° 10' s. š. a 17° 00' z. d. a odtud 180° 00' j. š."
5. Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
Povolení
1. Rybářská plavidla, která plují pod vlajkou Barbadosu, Guyany, Japonska, Jižní Koreje, Norska, Surinamu, Trinidadu a Tobaga a Venezuely, a rybářská plavidla registrovaná na Faerských ostrovech jsou oprávněna provádět ve vodách Společenství odlovy v rámci omezení odlovu stanovených v příloze I a za podmínek stanovených v článcích 14, 15 a 16 a 19 až 25.
2. Rybářská plavidla třetích zemí mají zakázáno lovit, uchovávat na palubě, překládat a vykládat ve všech vodách Společenství tyto druhy:
- žralok veliký (Cetorhinus maximus),
- žralok bílý (Carcharodon carcharias)."
6. Přílohy IA, IB, IIA, IIB, IIC a IV se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Změny nařízení (ES) č. 2270/2004
Příloha nařízení (ES) č. 2270/2004 se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1783/2006
ze dne 4. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1784/2006
ze dne 4. prosince 2006,
kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000, pokud jde o používání technologických činidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu [1], a zejména na čl. 2 šestnáctou odrážku třetí větu uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Látka tetrachlormethan, která poškozuje ozonovou vrstvu, je uvedena jako regulovaná látka ve skupině IV přílohy I nařízení (ES) č. 2037/2000, a proto se na ni podle uvedeného nařízení vztahují omezení používání.
(2) S ohledem na nové informace a technologický vývoj, o kterých ve své zprávě o pokroku z října 2004 [2] informovala pracovní skupina pro technologická činidla působící v rámci Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, přijaly smluvní strany Montrealského protokolu na svém sedmnáctém zasedání v prosinci 2005 rozhodnutí XVII/7 [3].
Rozhodnutím XVII/7 se do revidované tabulky A rozhodnutí X/14 konkrétně doplňuje tetrachlormethan jako technologické činidlo k výrobě radioaktivně značeného kyanokobalaminu, který je léčivem používaným k diagnóze možných příčin nedostatku vitaminu B12.
(3) V současnosti je používání tetrachlormethanu jako technologického činidla k výrobě radioaktivně značeného kyanokobalaminu ve Společenství podle nařízení (ES) č. 2037/2000 zakázáno.
V zájmu povolení tohoto konkrétního použití v souladu s uvedeným rozhodnutím, které bylo v nedávné době schváleno v rámci Montrealského protokolu, by měla být příloha VI uvedeného nařízení změněna.
(4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného čl. 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 2037/2000,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha VI nařízení (ES) č. 2037/2000 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1785/2006
ze dne 4. prosince 2006,
kterým se stanoví pravidla pro správu a rozdělování kvót na dovoz textilních výrobků stanovených pro rok 2007 podle nařízení Rady (ES) č. 517/94
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 517/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, na které se nevztahují dvoustranné dohody, protokoly nebo jiná ujednání ani jiná zvláštní pravidla dovozu Společenství [1], a zejména na čl. 17 odst. 3 a 6 a čl. 21 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 517/94 zavedlo množstevní omezení dovozu některých textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, která budou přidělována podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě".
(2) Podle tohoto nařízení je za určitých podmínek možné použít jiné metody přidělování, rozdělit kvóty na tranše, anebo vyhradit rozdělení specifikovaného množstevního limitu výlučně pro žádosti podložené důkazem o minulém plnění dovozu.
(3) Pravidla správy kvót vytvořená pro rok 2007 by měla být přijata před započetím kvótového roku, aby nebyla nepřiměřeně postižena kontinuita obchodních toků.
(4) Opatření přijatá v předchozích letech, například opatření obsažená v nařízení Komise (ES) č. 2038/2005 ze dne 14. prosince 2005, kterým se stanoví pravidla pro správu a rozdělování kvót na dovoz textilních výrobků stanovených pro rok 2006 podle nařízení Rady (ES) č. 517/94 [2], se osvědčila, a je tudíž vhodné přijmout obdobná pravidla pro rok 2007.
(5) Aby bylo možno uspokojit co možná největší počet hospodářských subjektů, je vhodné vytvořit pružnější metodu přidělování podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě", a sice stanovením limitů na množství, jež lze podle této metody přidělit každému jednotlivému subjektu.
(6) K zajištění určitého stupně kontinuity obchodu a účinné správy kvót by mělo být hospodářským subjektům umožněno v první žádosti o dovozní povolení pro rok 2007 zažádat o ekvivalent množství, které dovezli v roce 2006.
(7) K dosažení optimálního využití těchto množství by mělo být povoleno kterémukoliv hospodářskému subjektu, jenž využil alespoň polovinu povoleného množství, zažádat o další množství za předpokladu, že tato množství lze podle příslušných kvót přidělit.
(8) V zájmu řádné správy by měla platnost dovozních povolení činit alespoň devět měsíců ode dne vydání, ale skončit nejpozději ke konci daného kalendářního roku.
Členské státy by měly vydat licence teprve poté, co byly informovány Komisí, že jsou příslušná množství k dispozici, a jen tehdy, pokud určitý hospodářský subjekt prokáže existenci smlouvy a může potvrdit, není-li stanoveno jinak zvláštním ustanovením, že ve Společenství dosud neobdržel dovozní povolení vydané podle tohoto nařízení pro dotčené kategorie a země.
Příslušné vnitrostátní orgány by však měly mít oprávnění prodloužit na žádost dovozců licence, z nichž byla ke dni podání žádosti využita alespoň polovina, o tři měsíce, a to v období do 31. března 2008.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro textil zřízeného podle článku 25 nařízení (ES) č. 517/94,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Účelem tohoto nařízení je stanovit pravidla pro správu množstevních kvót pro dovozy některých textilních výrobků uvedených v přílohách III B a IV nařízení (ES) č. 517/94 pro rok 2007.
Článek 2
Kvóty uvedené v článku 1 mají být přidělovány podle časového pořadí, v němž Komise obdržela oznámení členských států o žádostech jednotlivých hospodářských subjektů ohledně množství nepřesahujících maximální množství na hospodářský subjekt stanovený v příloze I.
Tato maximální množství se však nevztahují na hospodářské subjekty, které při podání první žádosti pro rok 2007 mohou prokázat příslušným vnitrostátním orgánům, že v daných kategoriích a z daných třetích zemí dovezly víc než maximální množství stanovená pro každou kategorii v dovozních licencích, které jim byly uděleny pro rok 2006.
V případě takovýchto hospodářských subjektů mohou příslušné orgány povolit dovozy nepřesahující množství dovezená v roce 2006 z daných třetích zemí v daných kategoriích s výhradou, že jsou k dispozici dostatečné objemy kvót.
Článek 3
Kterýkoliv dovozce, který již využil nejméně 50 % množství, jež mu bylo přiděleno podle tohoto nařízení, může podat další žádost ohledně téže kategorie a země původu na množství nepřesahující maximální množství stanovená v příloze I.
Článek 4
1. Příslušné vnitrostátní orgány uvedené v příloze II mohou Komisi od 4. ledna 2007 od 10:00 hodin (bruselského času) oznamovat množství, pro něž bylo zažádáno o dovozní povolení.
2. Příslušné vnitrostátní orgány vydají povolení pouze poté, co je Komise v souladu s čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 517/94 informuje o tom, že množství pro dovoz jsou k dispozici.
Povolení vydají jen v případě, pokud hospodářský subjekt:
a) prokáže existenci smlouvy o dodání zboží;
b) písemnou formou potvrdí, že mu pro příslušné kategorie a země:
i) nebylo dosud vydáno povolení podle tohoto nařízení nebo
ii) mu bylo uděleno povolení podle tohoto nařízení, ale využil jej přinejmenším z 50 %.
3. Doba platnosti dovozních povolení činí devět měsíců ode dne vydání, ale končí nejpozději 31. prosince 2007.
Příslušné vnitrostátní orgány však mohou na žádost dovozce prodloužit dobu platnosti povolení o tři měsíce, pokud byly k okamžiku podání žádosti vyčerpány přinejmenším z 50 %.
Za žádných okolností však nesmějí být prodlouženy na dobu přesahující 31. března 2008.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1786/2006
ze dne 4. prosince 2006,
kterým se mění přílohy III B, IV a VI nařízení Rady (ES) č. 517/94, pokud jde o kvóty textilních výrobků pro rok 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 517/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, na které se nevztahují dvoustranné dohody, protokoly nebo jiná ujednání ani jiná zvláštní pravidla dovozu Společenství [1], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 517/94 stanoví roční množstevní limity pro některé textilní výrobky pocházející z Černé Hory, Kosova [2] a ze Severní Koreje.
(2) S účinkem od 1. ledna 2007 bude mít Evropská unie dva nové členské státy, Rumunsko a Bulharsko. Ustanovení čl.
6 odst. 7 aktu o přistoupení stanoví, že množstevní omezení používaná Společenstvím na dovoz textilních a oděvních výrobků musí být upravena, aby zohlednila přistoupení nových členských států ke Společenství.
Množstevní omezení použitelná na dovoz určitých textilních výrobků ze třetích zemí do rozšířeného Společenství by měla být proto upravena tak, aby zahrnula dovoz do dvou nových členských států.
To vyžaduje změnu určitých příloh nařízení (ES) č. 517/94.
(3) Aby rozšíření Společenství neomezovalo obchod, je při změně množství vhodné použít metodiku, která pro úpravu nových úrovní kvót zohledňuje tradiční dovoz do nových členských států.
Vzorec skládající se z průměrného dovozu ze třetích zemí do dvou nových členských států za poslední tři roky poskytne náležitý způsob měření těchto minulých toků.
Protože Černá Hora získala nezávislost dne 3. června 2006, nemá Komise k dispozici oddělené údaje obchodního toku mezi Černou Horou a Kosovem a novými členskými státy.
Proto byly stanoveny nové úrovně kvót, a to na základě počtu obyvatel dvou nových členských států jako nejvhodnějšího kritéria.
V obou případech byla započítána míra růstu.
(4) Přílohy III B, IV a VI nařízení (ES) č. 517/94 je proto třeba pozměnit tak, aby uváděly úrovně kvót použitelné pro rok 2007. Podrobná pravidla pro přidělování kvót pro rok 2007 jsou uvedena v nařízení Komise (ES) č. 1785/2006 [3], kterým se stanoví pravidla pro správu textilních kvót stanovených pro rok 2007 podle nařízení (ES) č. 517/94.
(5) Při dovozu do nových členských států se použijí veškerá ustanovení nařízení (ES) č. 517/94.
Nařízení (ES) č. 517/94 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro textil zřízeného podle článku 25 nařízení (ES) č. 517/94,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy III B, IV a VI nařízení (ES) č. 517/94 se nahrazují přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1787/2006
ze dne 4. prosince 2006
o změně nařízení Komise (ES) č. 809/2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování, a o změně směrnice 2001/34/ES [1], a zejména na čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 ze dne 19. července 2002 o uplatňování mezinárodních účetních standardů [2] vyžaduje, aby společnosti, na něž se vztahují právní předpisy členského státu a jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu kteréhokoli členského státu, pro každé účetní období počínající dnem 1. ledna 2005 nebo později sestavovaly své konsolidované účetní závěrky v souladu s přijatými mezinárodními účetními standardy, které se nyní běžně označují jako "Mezinárodní standardy účetního výkaznictví" (IFRS, International Financial Reporting Standards).
809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů [3], vyžaduje, aby historické finanční údaje uvedené emitenty ze třetích zemí v prospektech pro veřejnou nabídku cenných papírů nebo pro přijetí cenných papírů k obchodování na regulovaném trhu byly vypracovány podle standardů IFRS přijatých v souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 1606/2002 nebo podle vnitrostátních účetních standardů třetí země rovnocenných těmto standardům.
Pokud historické finanční údaje nejsou vypracovány v souladu s těmito standardy, musí být v prospektu uvedeny ve formě přepracované účetní závěrky.
(3) Článek 35 nařízení (ES) č. 809/2004 však obsahuje přechodná ustanovení, která v některých omezených případech zprošťují emitenty ze třetích zemí povinnosti přepracovat historické finanční údaje, které nebyly vypracovány v souladu s IFRS nebo v souladu s účetními standardy třetí země rovnocennými IFRS.
Podle těchto přechodných ustanovení se povinnost přepracovat historické finanční údaje nepoužije na prospekty podané přede dnem 1. ledna 2007 emitentem ze třetí země, který vypracoval své historické finanční údaje v souladu s mezinárodně přijatými standardy, nebo který vypracoval své historické finanční údaje v souladu s vnitrostátními účetními standardy třetí země a jehož cenné papíry byly přijaty k obchodování na regulovaném trhu před uvedeným datem.
Pokud ve druhém případě nepodávají historické finanční údaje pravdivý a věrný obraz aktiv a závazků, finanční situace a zisku a ztrát emitenta, musí být tyto údaje podle potřeby rovněž doplněny podrobnějšími nebo doplňujícími údaji tak, aby byl podáván pravdivý a věrný obraz.
(4) Podle nařízení (ES) č. 809/2004 v současně navrhovaném znění se v případě prospektů podaných ode dne 1. ledna 2007 uvedené přechodné výjimky již nepoužijí a historické finanční údaje, které nejsou uvedeny v souladu s IFRS nebo s rovnocennými účetními standardy třetí země, budou muset být přepracovány.
(5) Poté co bylo přijato nařízení (ES) č. 1606/2002, přijaly mnohé země IFRS přímo do svých vnitrostátních účetních standardů.
To jasně ukazuje, že se plní jeden z cílů tohoto nařízení – totiž podpořit zvýšené sbližování účetních standardů tak, aby IFRS byly přijaty mezinárodně a staly se opravdu celosvětovými standardy. Je tedy vhodné, aby emitenti ze třetích zemí byli zproštěni povinnosti přepracovat historické finanční údaje připravené v souladu s vnitrostátními účetními standardy nebo poskytnout popis rozdílů v souladu s čl.
1 bodu 2 odst. 5A tohoto nařízení, pokud údaje v souladu s IAS 1 Předkládání účetních závěrek obsahují výslovné a bezvýhradné prohlášení, že splňují IFRS.
(6) Ve svém doporučení, které bylo doručeno v červnu 2005, uvedl Evropský výbor regulátorů trhů s cennými papíry (CESR, Committee of European Securities Regulators), zřízený rozhodnutím Komise 2001/527/ES [4], že všeobecně uznávané účetní zásady (GAAP, Generally Accepted Accounting Principles) Kanady, Japonska a Spojených států, brány jako jednotlivé celky, jsou rovnocenné IFRS přijatým v souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 1606/2002, s výhradou určitých úprav, např. dalších vysvětlení a v některých případech dodatečné účetní závěrky.
(7) V lednu 2005 japonská Rada pro účetní standardy (ASBJ, Accounting Standards Board of Japan) a Rada pro mezinárodní účetní standardy (IASB, International Accounting Standards Board) oznámily svou dohodu o zahájení společného projektu, jehož cílem je snížit rozdíly mezi IFRS a japonskými GAAP, a v březnu 2005 zahájily společný pracovní program pro sbližování japonských GAAP a IFRS.
V lednu roku 2006 vyhlásila kanadská Rada pro účetní standardy (Accounting Standards Board of Canada) veřejně svůj cíl, kterým je přejít na jednotný soubor celosvětově uznávaných vysoce kvalitních standardů pro veřejné společnosti, a došla k závěru, že tohoto cíle lze nejlépe dosáhnout sbližováním kanadských účetních standardů s IFRS během pětiletého období.
V únoru 2006 zveřejnily IASB a americká Rada pro účetní standardy (US Financial Accounting Standards Board) memorandum o porozumění, které koncipuje pracovní program pro sbližování IFRS a amerických GAAP s cílem splnit jednu z podmínek Komise USA pro burzu a cenné papíry (SEC, US Securities and Exchange Commission), kterou je třeba splnit před tím, než bude odstraněn požadavek na zahraniční emitenty používající IFRS, kteří jsou zaregistrováni u SEC, týkající se uvádění v soulad, a to nejpozději v roce 2009.
(8) Je však důležité, aby byla zachována kvalita účetního výkaznictví IFRS založeného na zásadách, aby standardy IFRS byly prováděny důsledně, aby byla společnostem a investorům poskytnuta příslušná právní jistota a aby bylo společnostem EU poskytnuto rovné nakládání s účetní závěrkou na celosvětovém základě.
Budoucí posouzení rovnocennosti by mělo být založeno na podrobné odborné a objektivní analýze rozdílů mezi IFRS a účetními standardy třetí země a rovněž na konkrétním provádění těchto GAAP ve srovnání s IFRS.
Před přijetím jakéhokoli rozhodnutí o rovnocennosti by měl být důkladně prozkoumán proces sbližování.
(9) Vzhledem k úsilí regulátorů účetních standardů v Kanadě, Japonsku a ve Spojených státech sblížit standardy s IFRS je vhodné poskytnout přechodná ustanovení podle článku 35 nařízení (ES) č. 809/2004 na zproštění emitentů ze třetích zemí povinnosti vypracovat historické finanční údaje, které byly připraveny v souladu s účetními standardy Kanady, Japonska nebo Spojených států, nebo (případně) poskytnout popis rozdílů, a to na další, maximálně dvouleté období, během kterého regulátoři povedou aktivní dialog, bude pokračovat proces sbližování a bude dokončena zpráva o dosaženém pokroku.
(10) I když mnoho zemí přejalo IFRS přímo do svých vnitrostátních GAAP, v jiných zemích sbližování GAAP a IFRS zatím stále probíhá.
Vzhledem k tomu je vhodné na maximální přechodné období dvou let rovněž zprostit takovéto emitenty ze třetích zemí povinnosti vypracovat historické finanční údaje nebo (případně) poskytnout popis rozdílů za předpokladu, že odpovědný vnitrostátní orgán přijal v tomto smyslu veřejný závazek a stanovil pracovní program.
Aby se zajistilo, že zproštění je k dispozici pouze v případech, kdy jsou splněny tyto podmínky, měl by být emitent ze třetí země požádán o předložení důkazu, kterým se před příslušným orgánem prokáže, že vnitrostátní orgán přijal veřejný závazek a stanovil pracovní program.
Aby byla zajištěna soudržnost se Společenstvím, měl by Evropský výbor regulátorů trhů s cennými papíry (CESR) koordinovat činnost příslušných orgánů při posuzování toho, zda jsou uvedené podmínky splněny, pokud jde o jednotlivé GAAP třetí země.
(11) Během tohoto dvouletého období by Komise měla nejen vést aktivní dialog s příslušnými orgány třetí země, ale také důkladně sledovat postup sbližování mezi IFRS a GAAP Kanady, Japonska, Spojených států a jiných třetích zemí, které stanovily program sbližování, aby tak zajistila, že bude moci přijmout rozhodnutí o rovnocennosti alespoň šest měsíců před 1. lednem 2009.
Kromě toho bude Komise aktivně sledovat postup probíhajících prací příslušných orgánů třetích zemí na odstraňování veškerých požadavků kladených na emitenty Společenství vstupující na finanční trhy třetí země, aby sladili účetní závěrky připravené za použití IFRS.
Na konci dalšího přechodného období musí Komise přijmout rozhodnutí v tom smyslu, aby emitenti ve Společenství a emitenti ze třetích zemí byli na stejné úrovni.
(12) Komise by měla pravidelně informovat Evropský výbor pro cenné papíry a Evropský parlament o pokroku dosaženém v odstraňování povinností týkajících se uvádění v soulad a o postupu směrem ke sladění.
Komise proto do 1. dubna 2007 předá Evropskému výboru pro cenné papíry a Evropskému parlamentu zprávu o časovém plánu sladění, s nímž počítají vnitrostátní účetní orgány Kanady, Japonska a Spojených států.
Komise by navíc měla do 1. dubna 2008 a po konzultaci s CESR předložit Evropskému výboru pro cenné papíry a Evropskému parlamentu zprávu o hodnocení GAAP třetích zemích používaných emitenty, kteří nemusí přepracovat historické údaje nebo (případně) poskytnout popis rozdílů v prospektu podaném u příslušného orgánu před 1. lednem 2009.
A konečně, Komise by měla do 1. ledna 2008 a po konzultaci s CESR zajistit, aby existovala definice rovnocennosti, která by se používala pro stanovení rovnocennosti GAAP třetí země na základě mechanismu rovnocennosti zavedeného za tímto účelem.
(13) Je tedy vhodné změnit článek 35 nařízení (ES) č. 809/2004 tak, aby emitenti ze třetí země nemuseli přepracovat historické finanční údaje nebo (případně) poskytnout popis rozdílů v uvedených případech během maximálně dvouletého období a mohl se uskutečnit další dialog.
Ve všech ostatních případech by měli být emitenti ze třetích zemí povinni přepracovat své historické finanční údaje v souladu s přijatými IFRS nebo (případně) poskytnout popis rozdílů v prospektu podaném u příslušného orgánu dne 1. ledna 2007 nebo po tomto datu.
(14) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 35 nařízení (ES) č. 809/2004 se mění takto:
1. Odstavec 5 se nahrazuje tímto:
S výhradou odstavce 5A předkládají ode dne 1. ledna 2007 emitenti ze třetích zemí uvedení v odstavcích 3 a 4 své historické finanční údaje v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými podle nařízení (ES) č. 1606/2002 nebo vnitrostátními účetními standardy třetí země rovnocennými uvedeným standardům.
Pokud tyto historické finanční údaje nejsou v souladu s uvedenými standardy, musí být předloženy ve formě přepracované finanční závěrky."
2. Vkládají se tyto odstavce 5A, 5B, 5C, 5D a 5E:
"5A Emitenti ze třetích zemí nejsou povinni podle přílohy I bodu 20.1; přílohy IV bodu 13.1; přílohy VII bodu 8.2; přílohy X bodu 20.1 nebo přílohy XI bodu 11.1 přepracovat historické finanční údaje nebo podle přílohy VII bodu 8.2a; přílohy IX bodu 11.1; nebo přílohy X bodu 20.1 a poskytnout popis rozdílů mezi mezinárodními účetními standardy přijatými podle nařízení (ES) č. 1606/2002 a účetními zásadami, v souladu s nimiž byly tyto údaje vypracovány, včetně těch, které jsou zahrnuty v prospektu podaném u příslušného orgánu před 1. lednem 2009, pokud je splněna jedna z těchto podmínek:
a) komentáře k účetní závěrce, které tvoří součást historických finančních údajů, obsahují výslovné a bezvýhradné prohlášení, že splňuje Mezinárodní standardy účetního výkaznictví v souladu s IAS 1 Předkládání účetních závěrek;
b) historické finanční údaje jsou připraveny v souladu s obecně uznávanými účetními zásadami Kanady, Japonska nebo Spojených států amerických;
c) historické finanční údaje jsou připraveny v souladu s obecně uznávanými účetními zásadami jiné třetí země než Kanady, Japonska nebo Spojených států amerických a zároveň jsou splněny tyto podmínky:
i) orgán třetí země odpovědný za příslušné vnitrostátní účetní standardy přijme před začátkem účetního období, ve kterém byl prospekt podán, veřejný závazek, že uvede dané standardy do souladu s Mezinárodními standardy účetního výkaznictví,
ii) uvedený orgán vypracuje pracovní program, z něhož vyplývá úmysl dosáhnout sblížení do dne 31. prosince 2008 a
iii) emitent před příslušným orgánem prokáže, že podmínky uvedené v bodech i) a ii) jsou splněny.
5B Do dne 1. dubna 2007 předloží Komise Evropskému výboru pro cenné papíry a Evropskému parlamentu první zprávu o pracovním časovém plánu orgánů odpovědných za vnitrostátní účetní standardy ve Spojených státech, Japonsku a Kanadě týkajícím se sbližování mezi IFRS a obecně uznávanými účetními zásadami uvedených zemí.
Komise důkladně sleduje, jakého pokroku bylo dosaženo při sbližování mezi Mezinárodními standardy finančního výkaznictví a obecně uznávanými účetními zásadami Kanady, Japonska a Spojených států amerických a při odstraňování požadavků na uvádění v soulad vztahujících se na emitenty ve Společenství v uvedených zemích, a pravidelně o tom informuje Evropský výbor pro cenné papíry a Evropský parlament.
Zejména neprodleně informuje Evropský výbor pro cenné papíry a Evropský parlament v případě, že proces neprobíhá uspokojivě.
5C Komise rovněž pravidelně informuje Evropský výbor pro cenné papíry a Evropský parlament o vývoji v diskuzích regulačních orgánů a o míře pokroku dosaženého při sbližování mezi Mezinárodními standardy finančního výkaznictví a obecně uznávanými účetními zásadami třetích zemí uvedených v odst.
5A písm. c) a o pokroku při odstraňování požadavků na uvádění v soulad. Zejména Komise neprodleně informuje Evropský výbor pro cenné papíry a Evropský parlament v případě, že proces neprobíhá uspokojivě.
5D Kromě povinností uvedených v odstavci 5B a 5C Komise zahájí a vede pravidelný dialog s orgány třetí země a nejpozději do 1. dubna 2008 předloží Evropskému výboru pro cenné papíry a Evropskému parlamentu zprávu o pokroku dosaženém při sbližování a při odstraňování jakýchkoli požadavků na uvádění v soulad, které se vztahují na emitenty ve Společenství podle pravidel třetí země, na kterou se vztahuje odst.
5A písm. b) nebo c). Komise může o vypracování zprávy požádat jinou osobu.
5E Nejméně šest měsíců před 1. lednem 2009 zajistí Komise stanovení rovnocennosti obecně uznávaných účetních zásad třetích zemí na základě definice rovnocennosti a mechanismu rovnocennosti, který zavede do 1. ledna 2008 v souladu s postupem článku 24 směrnice 2003/71/ES.
Při plnění tohoto odstavce Komise nejprve konzultuje s Evropským výborem regulátorů trhů s cennými papíry vhodnost definice rovnocennosti, mechanismu rovnocennosti a stanovení rovnocennosti, které bylo provedeno."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1788/2006
ze dne 5. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 6. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1789/2006
ze dne 5. prosince 2006
o otevření a správě celní kvóty pro dovoz banánů kódu KN 08030019 pocházejících ze zemí AKT pro období od 1. ledna do 31. prosince 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1964/2005 ze dne 29. listopadu 2005 o celních sazbách pro banány [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1964/2005 v čl. 1 odst. 2 stanoví, že se každý rok od 1. ledna otevře pro dovozy banánů kódu KN 08030019 pocházejících ze zemí AKT autonomní celní kvóta 775000 tun čisté hmotnosti podléhající nulové celní sazbě.
(2) Je proto třeba otevřít celní kvótu stanovenou nařízením (ES) č. 1964/2005, pokud jde o rok 2007, a stanovit podmínky její správy pro období do 31. prosince 2007.
(3) Stejně jako u nepreferenčních dovozů je třeba přijmout metodu správy celní kvóty tak, aby byl podporován rozvoj mezinárodního obchodu a větší plynulost obchodních toků.
Nejvhodnější metodou pro tento účel by bylo používání kvóty podle chronologického pořadí, v jakém jsou přijímána prohlášení o propuštění do volného oběhu (metoda "kdo dřív přijde, je dřív na řadě").
Aby však byla zajištěna kontinuita obchodu se zeměmi AKT, a tím i dostatečné zásobování trhu Společenství, a zároveň aby se zabránilo narušení obchodních toků, vyhradilo nařízení Komise (ES) č. 219/2006 [2] část celní kvóty přechodně pro hospodářské subjekty, které dodávaly do Společenství banány ze zemí AKT v rámci dříve platného dovozního režimu.
S ohledem na přechodný charakter uvedeného opatření se zdá vhodné je postupně odstranit a aby se pro rok 2007 zajistilo podstatné zvýšení části celní kvóty spravované podle metody "kdo dřív přijde, je dřív na řadě", zvýšit podíl dovozů uskutečněných podle uvedeného režimu z 60 % na 81 %.
(4) Je proto vhodné stanovit, že se celkový objem 146848 tun v rámci celní kvóty vyhrazuje pro hospodářské subjekty, které během roku 2006 skutečně dovezly do Společenství banány pocházející ze zemí AKT.
Správa této části celní kvóty by měla probíhat prostřednictvím dovozních licencí vydaných jednotlivým hospodářským subjektům v poměru k množství, které tyto hospodářské subjekty dovezly na základě licencí podle kapitoly II nařízení Komise (ES) č. 219/2006.
(5) S ohledem na dostupná množství je vhodné stanovit strop pro žádost o licence, kterou může každý hospodářský subjekt podat pro období do 31. prosince 2007.
(6) Přístup ke zbývající části celní kvóty by měly mít všechny hospodářské subjekty usazené ve Společenství, a to podle metody "kdo dřív přijde, je dřív na řadě" v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3].
(7) Toto nařízení by mělo vstoupit v platnost okamžitě, aby bylo možné včas podat žádosti o licence.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro banány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Pro období od 1. ledna do 31. prosince 2007 se otevírá celní kvóta s nulovou celní sazbou pro dovoz banánů kódu KN 08030019 pocházejících ze zemí AKT stanovená v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1964/2005.
Článek 2
Dostupná množství
Dostupná množství celní kvóty jsou stanovena celkem na 775000 tun, z čehož:
a) množství 146848 tun s pořadovým číslem 09.4164 se spravuje v souladu s ustanoveními kapitoly II;
b) v souladu s ustanoveními kapitoly III se spravuje množství 628152 tun s pořadovými čísly: 09.1634, 09.1638, 09.1639, 09.1640, 09.1642, 09.1644.
KAPITOLA II
DOVOZ MNOŽSTVÍ STANOVENÉHO V ČL. 2 PÍSM. A)
Článek 3
Dovozní licence
1. Všechny dovozy v rámci množství podle čl. 2 písm. a) podléhají předložení dovozní licence vydané v souladu s ustanoveními této kapitoly.
2. S výhradou ustanovení tohoto nařízení se použije nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [4] s výjimkou čl. 8 odst. 4 a 5.
Článek 4
Podávání žádostí o licence
1. Právo podávat žádosti o dovozní licence mají hospodářské subjekty usazené ve Společenství, které v roce 2006 skutečně dovezly do Společenství banány pocházející ze zemí AKT na základě licencí vydaných podle kapitoly II nařízení (ES) č. 219/2006.
2. Každý hospodářský subjekt může požádat nanejvýš o 110 % množství dovezeného na základě licencí, které mu byly uděleny podle kapitoly II nařízení (ES) č. 219/2006.
3. Žádosti o dovozní licence musí každý hospodářský subjekt podat ve dnech 8. a 9. ledna 2007 u příslušného orgánu členského státu, který mu v roce 2006 vydal dovozní licence na množství uvedené v odstavci 2.
Příslušné orgány všech členských států jsou vyjmenovány v příloze.
Jejich seznam mění Komise na žádost dotčených členských států.
4. K žádostem o licence se přiloží kopie řádně potvrzených licencí použitých v roce 2006 pro dovoz banánů pocházejících ze zemí AKT a doklady prokazující, že množství uvedená v těchto licencích mají původ v zemích AKT, jakož i důkaz o složení jistoty v souladu s hlavou III nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 [5]. Výše této jistoty činí 150 EUR za tunu.
5. Žádosti o licence, které nejsou podány v souladu s tímto článkem, jsou nepřípustné.
6. Žádosti o licence a licence mají v poli č. 20 poznámku "licence – nařízení (ES) č. 1789/2006 – kapitola II".
Článek 5
Vydávání licencí
1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději dne 15. ledna 2007 celkové množství, pro které byly podány přípustné žádosti o licence.
2. Pokud množství, pro něž byly podány žádosti o licence, přesahují množství podle čl. 2 písm. a), Komise určí nejpozději dne 18. ledna 2007 koeficient přidělení, který se použije pro každou žádost o licenci.
3. Příslušné orgány vydávají dovozní licence od 22. ledna 2007 a v případě potřeby použijí koeficient přidělení uvedený v odstavci 2.
4. Pokud je v případě použití koeficientu přidělení vydána licence na nižší než požadované množství, pak se neprodleně uvolní jistota uvedená v čl. 4 odst. 4 složená za nepřidělené množství.
Článek 6
Doba platnosti licencí a oznámení členských států
1. Dovozní licence vydané podle čl. 5 odst. 3 jsou platné do 31. prosince 2007.
2. V období od února 2007 do ledna 2008 včetně oznámí členské státy Komisi nejpozději patnáctý den každého měsíce množství banánů, která byla během předchozího měsíce propuštěna do volného oběhu na základě licencí vydaných podle čl. 5 odst. 3.
Informace uvedené v prvním pododstavci se zasílají pomocí elektronického systému, který určí Komise.
3. Členské státy Komisi nejpozději dne 26. ledna 2007 zašlou seznamy hospodářských subjektů vykonávajících činnost podle tohoto nařízení.
S těmito seznamy může Komise seznámit ostatní členské státy.
Článek 7
Náležitosti pro propuštění do volného oběhu
1. Celní úřady, kterým se předkládají dovozní prohlášení za účelem propuštění banánů do volného oběhu:
a) ukládat kopii každé dovozní licence a výpis dovozní licence, jejichž příjem se potvrdí při přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, a
b) na konci každého čtrnáctidenního období předají druhou kopii každé potvrzené licence a výpisu orgánům svého členského státu, které jsou uvedeny v příloze.
2. Orgány uvedené v odst. 1 písm. b) na konci každého čtrnáctidenního období předají kopii licencí a výpisů, které obdržely, příslušným orgánům členských států uvedeným v příloze, které tyto doklady vydaly.
3. V případě pochybnosti o pravosti licence nebo výpisu, o pravdivosti informací v předložených dokladech či o pravosti podpisů na těchto dokladech nebo o totožnosti hospodářských subjektů, které plní nebo jejichž jménem jsou plněny náležitosti pro propuštění do volného oběhu, a v případě, že existuje podezření na nesrovnalosti, o tom celní úřady, jimž byly doklady předloženy, okamžitě uvědomí příslušné orgány svého členského státu.
Tyto orgány pak danou informaci pro účely důkladné kontroly neprodleně předají příslušným orgánům členského státu, který tyto doklady vydal, a Komisi.
4. Na základě informací obdržených podle odstavců 1, 2 a 3 příslušné orgány členských států uvedené v příloze provedou dodatečné kontroly nezbytné pro zajištění řádné správy celní kvóty, přičemž zvláště ověří množství dovezená v rámci tohoto režimu, a to podrobným porovnáním vydaných licencí a výpisů s licencemi a výpisy, kterých bylo použito.
Za tímto účelem zejména ověří, zda jsou použité doklady pravé a správné a zda byly použity hospodářskými subjekty.
KAPITOLA III
DOVOZ MNOŽSTVÍ STANOVENÉHO V ČL. 2 PÍSM. B)
Článek 8
Správa
1. Množství podle čl. 2 písm. b) se rozdělí do šesti tranší po 104692 tunách takto:
Pořadové číslo _BAR_ Kvótové období _BAR_
09.1634 _BAR_ 1. ledna až 28. února _BAR_
09.1638 _BAR_ 1. března až 30. dubna _BAR_
09.1639 _BAR_ 1. května až 30. června _BAR_
09.1640 _BAR_ 1. července až 31. srpna _BAR_
09.1642 _BAR_ 1. září až 31. října _BAR_
09.1644 _BAR_ 1. listopadu až 31. prosince _BAR_
2. Tranše stanovené v odstavci 1 se spravují v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1790/2006
ze dne 5. prosince 2006,
kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Turecku před dovozem do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 7 nařízení Komise (ES) č. 1148/2001 ze dne 12. června 2001 o kontrolách dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu [2] stanoví podmínky pro schválení kontrolních operací prováděných některými třetími zeměmi, které o ně požádají, před dovozem do Společenství.
(2) Turecké orgány zaslaly Komisi žádost o schválení kontrol prováděných Generálním ředitelstvím pro normalizaci zahraničního obchodu.
V této žádosti se uvádí, že výše uvedené kontrolní orgány mají potřebný personál, vybavení a zařízení k provádění kontrol, že používají metody rovnocenné s metodami stanovenými v článku 9 nařízení (ES) č. 1148/2001 a že čerstvé ovoce a zelenina vyvážené z Turecka do Společenství splňují obchodní normy Společenství.
(3) Údaje zaslané Komisi členskými státy ukazují, že v období 2001 až 2005 se vyskytlo jen málo případů nedodržení obchodních norem v rámci dovozů čerstvého ovoce a zeleniny z Turecka.
(4) Kontroly dodržování norem prováděné Tureckem je proto třeba schválit s účinkem ode dne provedení postupu pro správní spolupráci stanoveného v čl. 7 odst. 8 nařízení (ES) č. 1148/2001.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Kontroly dodržování obchodních norem používaných pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné Tureckem před dovozem do Společenství se schvalují v souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1148/2001.
Článek 2
Podrobnosti o úředním zpravodaji a kontrolním útvaru v Turecku uvedených v čl. 7 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1148/2001 jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení.
Článek 3
Osvědčení uvedená v čl. 7 odst. 3 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1148/2001, vydaná po kontrolách uvedených v článku 1 tohoto nařízení, musí být vypracována na formulářích podle vzoru stanoveného v příloze II tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1793/2006
ze dne 6. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 7. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1794/2006
ze dne 6. prosince 2006,
kterým se stanoví společný systém poplatků za letové navigační služby
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 550/2004 ze dne 10. března 2004 o poskytování letových navigačních služeb v jednotném evropském nebi (nařízení o poskytování služeb) [1], a zejména na čl. 15 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 549/2004 ze dne 10. března 2004, kterým se stanoví rámec pro vytvoření jednotného evropského nebe (rámcové nařízení) [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise musí stanovit společný systém poplatků za letové navigační služby v celém Společenství.
Nařízení s přímou použitelností je nejvhodnějším nástrojem pro zajištění jednotné aplikace společného systému poplatků v jednotném evropském nebi.
8 odst. 1 rámcového nařízení, aby pomáhal Komisi při vypracování prováděcích pravidel ke společnému systému poplatků za letové navigační služby.
Toto nařízení je založeno na výsledné zprávě o pověření ze dne 29. října 2004.
(3) Vypracování společného systému poplatků za letové navigační služby poskytované během všech fází letu má pro provádění jednotného evropského nebe nesmírný význam.
Systém by měl přispět k dosažení větší transparentnosti s ohledem na určení a ukládání poplatků a jejich vymáhání od uživatelů vzdušného prostoru.
Systém by rovněž měl podporovat bezpečné a účinné poskytování letových navigačních služeb jejich uživatelům, kteří financují systém a podněcují integrované poskytování služeb.
(4) V souladu s celkovým cílem zvýšení nákladové efektivnosti letových navigačních služeb by měl systém poplatků podporovat posílení nákladové a provozní efektivnosti.
(5) Aby byl cestujícím umožněn přístup k síti letecké dopravy, a zejména na malá a středně velká letiště, jakož i větší letiště, za náklady, které jsou pro uživatele přijatelné, je možné, že členské státy budou muset uplatňovat stejnou jednotkovou sazbu na poplatky za přibližovací a letištní služby na všech letištích, kde služby zajišťuje stejný poskytovatel letových provozních služeb, nebo v několika skupinách takových letišť, aby mohly být pokryty celkové náklady na přibližovací a letištní služby.
(6) Společný systém poplatků by měl být v souladu s článkem 15 Chicagské úmluvy o mezinárodním civilním letectví z roku 1944.
(7) Protože většina členských států je smluvními stranami Mnohostranné úmluvy o letových poplatcích ze dne 12. února 1981 a Společenství podepsalo protokol o přistoupení k revidované Úmluvě Eurocontrol, měla by být pravidla vypracovaná v tomto nařízení v souladu se systémem poplatků za traťové navigační služby vypracovaným organizací Eurocontrol.
(8) Systém poplatků by měl umožnit optimální využití vzdušného prostoru a zohlednit toky letového provozu, zejména v rámci funkčních bloků vzdušného prostoru stanovených v souladu s článkem 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 551/2004 ze dne 10. března 2004 o organizaci a užívání vzdušného prostoru v jednotném evropském nebi (nařízení o vzdušném prostoru) [3].
(9) Podle prohlášení připojeného k nařízení o vzdušném prostoru [4] připraví Komise do roku 2008 zprávu o zkušenostech získaných při vytváření funkčních bloků vzdušného prostoru.
Současně zhodnotí Komise obtíže, které mohou vzniknout z důvodu udržování různých jednotkových sazeb v rámci jednoho funkčního bloku vzdušného prostoru.
(10) Je nutné stanovit požadavky, podle kterých by byly úplné a transparentní informace na základě nákladů k dispozici zástupcům uživatelů vzdušného prostoru a příslušným orgánům v řádné lhůtě.
(11) Výše poplatků uložených zejména lehkým letadlům by neměla odradit od využívání zařízení a služeb potřebných pro bezpečnost nebo od zavedení nových technik a postupů.
(12) Vzorec pro výpočet poplatků za přibližovací a letištní služby by měl odrážet různou povahu těchto služeb v porovnání s traťovými navigačními službami.
(13) Členské státy by měly mít možnost stanovit své jednotkové sazby společně, zejména pokud oblasti zpoplatnění procházejí vzdušným prostorem více než jednoho členského státu nebo pokud jsou stranami společného systému poplatků za traťové navigační služby.
(14) Za účelem zlepšení účinnosti systému poplatků a snížení administrativního a účetního zatížení by měly mít členské státy možnost vybírat traťové poplatky společně v rámci společného systému poplatků za traťové navigační služby, a to prostřednictvím jediného poplatku za let.
(15) Je důležité posílit právní prostředky potřebné k zajištění včasného a úplného hrazení poplatků za letové navigační služby uživateli těchto služeb.
(16) Poplatky za letové navigační služby by měly být stanovovány a ukládány uživatelům těchto služeb spravedlivě a transparentně po konzultaci s uživateli vzdušného prostoru.
Takové poplatky by měly být pravidelně přezkoumávány.
(17) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro jednotné nebe,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a rozsah působnosti
1. Toto nařízení stanoví opatření potřebná pro vypracování systému poplatků za letové navigační služby, který je v souladu se systémem poplatků za traťové služby vypracovaným organizací Eurocontrol.
2. Toto nařízení se vztahuje na letové navigační služby poskytované poskytovateli letových provozních služeb určenými v souladu s článkem 8 nařízení (ES) č. 550/2004 a poskytovateli meteorologických služeb, pokud jsou určeni v souladu s čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení, pro potřeby všeobecného letového provozu v rámci regionů EUR a AFI stanovených Mezinárodní organizací pro civilní letectví (ICAO), ve kterých členské státy zodpovídají za poskytování letových navigačních služeb.
3. Členské státy mohou používat toto nařízení na letové navigační služby poskytované ve vzdušném prostoru spadajícím do jejich pravomoci v rámci jiných regionů stanovených ICAO pod podmínkou, že o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
4. Členské státy mohou toto nařízení používat pro poskytovatele letových navigačních služeb, kteří obdrželi povolení k poskytování letových navigačních služeb bez osvědčení, v souladu s čl. 7 odst. 5 nařízení o poskytování služeb.
5. Členské státy se mohou rozhodnout toto nařízení nepoužívat pro letové navigační služby poskytované na letištích, kde obchodní letecká doprava dosahuje méně než 50000 pohybů za rok, bez ohledu na maximální vzletovou hmotnost a počet sedadel, přičemž se pohyby počítají jako průměrný součet vzletů a přistání za předchozí tři roky.
Členské státy o tom uvědomí Komisi.
Komise pravidelně zveřejní aktualizovaný seznam letišť, kterým byla udělena výjimka.
6. Aniž je dotčeno používání zásad uvedených v článcích 14 a 15 nařízení o poskytování služeb, mohou se členské státy rozhodnout, že nebudou počítat poplatky za přibližovací a letištní služby podle článku 11 tohoto nařízení a nestanoví jednotkové sazby poplatků za přibližovací a letištní služby uvedené v článku 13 tohoto nařízení, pokud jde o letové navigační služby poskytované na letištích, kde obchodní letecká doprava dosahuje méně než 150000 pohybů za rok, bez ohledu na maximální vzletovou hmotnost a počet sedadel, přičemž se pohyby počítají jako průměrný součet vzletů a přistání za předchozí tři roky.
Před přijetím takového rozhodnutí provedou členské státy vyhodnocení rozsahu, v jakém jsou podmínky stanovené v příloze I, včetně konzultace zástupců uživatelů vzdušného prostoru, splněny.
Závěrečné hodnocení, zda jsou podmínky splněny, a rozhodnutí členských států je zveřejněno a sděleno Komisi s plným odůvodněním závěrů členského státu, včetně výsledků konzultace s uživateli.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice uvedené v článku 2 rámcového nařízení.
Kromě toho se použijí tyto definice:
a) "uživatelem letových navigačních služeb" se rozumí provozovatel letadla v době, kdy byl proveden let, nebo pokud není totožnost provozovatele známá, majitel letadla, pokud neprokáže, že jiná osoba byla v té době provozovatelem;
b) "zástupcem uživatelů vzdušného prostoru" se rozumí jakákoli právnická osoba či subjekt zastupující zájmy jedné či více kategorií uživatelů letových navigačních služeb;
c) "IFR" se rozumí pravidla pro let podle přístrojů (Instrument Flight Rules) vymezená v příloze 2 Chicagské úmluvy o mezinárodním civilním letectví z roku 1944 (desáté vydání – červenec 2005);
d) "VFR" se rozumí pravidla pro let za viditelnosti (Visual Flight Rules) vymezená v příloze 2 Chicagské úmluvy o mezinárodním civilním letectví z roku 1944 (desáté vydání – červenec 2005);
e) "oblastí zpoplatnění traťových služeb" se rozumí objem vzdušného prostoru, pro který je stanoven jeden nákladový základ a jedna jednotková sazba;
f) "oblastí zpoplatnění přibližovacích a letištních služeb" se rozumí letiště či skupina letišť, pro která je stanoven jeden nákladový základ a jedna jednotková sazba;
g) "obchodní leteckou dopravou" se rozumí jakýkoli provoz letadla, který zahrnuje přepravu cestujících, nákladu nebo pošty za úplatu nebo v nájmu.
Článek 3
Zásady systému poplatků
1. Systém poplatků odráží náklady, které vznikly buď přímo, nebo nepřímo při poskytování letových navigačních služeb.
2. Náklady na traťové služby jsou financovány prostřednictvím traťových poplatků uložených uživatelům letových navigačních služeb.
3. Náklady na přibližovací a letištní služby jsou financovány prostřednictvím přibližovacích a letištních poplatků uložených uživatelům letových navigačních služeb a nebo jiných příjmů, včetně křížových subvencí v souladu s právními předpisy Společenství.
4. Odstavci 2 a 3 není dotčeno financování výjimek v případě některých uživatelů letových navigačních služeb prostřednictvím jiných finančních zdrojů v souladu s článkem 9.
5. Systém poplatků zabezpečí transparentnost a konzultace v oblasti nákladových základů a rozdělení nákladů mezi různé služby.
Článek 4
Stanovení oblastí zpoplatnění
1. Členské státy vytvoří oblasti zpoplatnění ve vzdušném prostoru spadajícím do jejich pravomoci, v nichž jsou uživatelům vzdušného prostoru poskytovány letové navigační služby.
2. Oblasti zpoplatnění se vymezí v souladu s postupy řízení letového provozu a ostatními letovými provozními službami po konzultaci se zástupci uživatelů vzdušného prostoru.
3. Oblast zpoplatnění traťových služeb se rozprostírá od zemského povrchu a zahrnuje i horní vzdušný prostor, aniž je dotčena možnost členského státu vyčlenit určitou oblast zpoplatnění přibližovacích a letištních služeb po konzultaci se zástupci uživatelů vzdušného prostoru.
4. Pokud oblasti zpoplatnění procházejí vzdušným prostorem více než jednoho členského státu, provedou dotčené členské státy příslušná opatření k zajištění shodného a jednotného používání tohoto nařízení na dotčený vzdušný prostor.
Členské státy o uvedených opatřeních uvědomí Komisi a Eurocontrol.
KAPITOLA II
NÁKLADY NA POSKYTOVÁNÍ LETOVÝCH NAVIGAČNÍCH SLUŽEB
Článek 5
Způsobilé služby, zařízení a činnosti
1. Poskytovatelé letových navigačních služeb uvedených v čl. 1 odst. 2 a 4 stanoví náklady, které jim při poskytování letových navigačních služeb vznikají provozem zařízení a poskytováním služeb stanovených regionálním letovým navigačním plánem ICAO pro evropský region a které jsou poskytovány v rámci tohoto plánu v oblastech zpoplatnění v jejich pravomoci.
Tyto náklady zahrnují administrativní výdaje, školení, studie, testy a zkoušky, jakož i výzkum a vývoj související s těmito službami.
2. Členské státy mohou zahrnout tyto náklady, pokud vzniknou v souvislosti s poskytováním letových navigačních služeb:
a) náklady vzniklé příslušným vnitrostátním orgánům;
b) náklady vzniklé uznaným organizacím uvedeným v článku 3 nařízení o poskytování služeb;
c) náklady plynoucí z mezinárodních dohod.
3. Aniž jsou dotčeny jiné zdroje financování a s ohledem na vysokou úroveň bezpečnosti, nákladové efektivnosti a poskytování služeb, lze poplatky použít na financování projektů, které mají zvláštním kategoriím uživatelů vzdušného prostoru a nebo poskytovatelům letových navigačních služeb pomoci zlepšit společnou infrastrukturu letových navigačních služeb, poskytování letových navigačních služeb a užívání vzdušného prostoru v souladu s právními předpisy Společenství.
Článek 6
Výpočet nákladů
1. Náklady na způsobilé služby, zařízení a činnosti ve smyslu článku 5 se stanoví v souladu s účetními výkazy uvedenými v článku 12 nařízení o poskytování služeb za období od 1. ledna do 31. prosince.
Jednorázové nákladové dopady vyplývající ze zavedení mezinárodních účetních standardů lze však rozložit na období nepřesahující 15 let.
2. Náklady uvedené v odstavci 1 se rozdělí na osobní náklady, jiné provozní náklady, náklady na odpisy, náklady na kapitál a mimořádné položky včetně nevratných odvedených daní a celních poplatků a všechny související náklady.
Osobní náklady zahrnují hrubou mzdu, příplatky za práci přesčas, příspěvek zaměstnavatele na sociální pojištění, jakož i penzijní náklady a jiné dávky.
Jiné provozní náklady zahrnují náklady vzniklé koupí zboží a služeb používaných k poskytování letových navigačních služeb.
Mezi tyto patří zejména služby zadané externím dodavatelům, jako např. komunikace, externí zaměstnanci, jako např. poradci, materiál, energie, služby, pronájem budov, vybavení a zařízení, údržba, náklady na pojištění, cestovné.
Pokud poskytovatel letových provozních služeb zakoupí jiné letové navigační služby, zahrne poskytovatel náklady vynaložené za tyto služby do svých ostatních provozních nákladů.
Náklady na odpisy se vztahují k celkovým dlouhodobým aktivům užívaným pro účely letových navigačních služeb.
Dlouhodobá aktiva se odepisují v souladu s jejich očekávanou životností za použití metody rovnoměrného odpisování uplatněné k pořizovací hodnotě odpisovaných aktiv.
Pokud aktiva patří poskytovateli letových navigačních služeb, na kterého se vztahuje režim pobídek uvedený v čl. 12 odst.
2, lze pro výpočet odpisů uplatnit metodu účtování běžných nákladů místo účtování skutečných nákladů. Metoda používaná během odpisů se nemění.
Náklady na kapitál se rovnají celkovému součinu:
a) součtu průměrné čisté účetní hodnoty dlouhodobých aktiv používaných poskytovatelem letových navigačních služeb, která jsou v provozu či ve výstavbě, a průměrné hodnoty čistých oběžných aktiv využívaných pro poskytování letových navigačních služeb a
b) váženého průměru úrokové sazby z přijatých úvěrů a výnosů z vlastního kapitálu.
Mimořádné položky jsou nevratné náklady v souvislosti s poskytováním letových navigačních služeb, které vznikly v průběhu roku.
Pro účely odst. 2 pátého pododstavce, jsou váhové ukazatele založeny na poměru financování prostřednictvím buď dluhu, nebo vlastního kapitálu.
Úroková sazba z přijatých úvěrů se rovná průměrné úrokové sazbě úroků z přijatých úvěrů poskytovatele letových navigačních služeb.
Návratnost vlastního kapitálu zohledňuje finanční riziko poskytovatele letových navigačních služeb, přičemž jako měřítko se bere kurs vnitrostátních dluhopisů. Pokud se na poskytovatele letových navigačních služeb vztahuje režim pobídek uvedený v čl.
12 odst. 2, lze tento výnos navýšit o dodatečnou přirážku, aby bylo přiměřeně zohledněno specifické finanční riziko, které uvedený poskytovatel přebírá.
Pokud aktiva nepatří poskytovateli letových navigačních služeb, ale jsou zahrnuta do výpočtu nákladů na kapitál, členské státy zajistí, aby náklady na tato aktiva nebyly zpětně získány dvakrát.
Článek 7
Přidělování nákladů
1. Náklady na způsobilé služby, zařízení a činnosti ve smyslu článku 5 se přidělí transparentním způsobem oblastem zpoplatnění, ve kterých skutečně vznikly.
Pokud náklady vzniknou v několika různých oblastech zpoplatnění, přidělí se poměrným způsobem na základě transparentní metodologie podle článku 8.
2. Náklady na přibližovací a letištní služby obsahují náklady na následující služby:
a) letištní služby řízení letového provozu, letištní letové informační služby včetně letových poradních služeb a náklady na služby pátrání a záchrany;
b) letové provozní služby související s přiblížením a odletem letadla v rozsahu určené vzdálenosti kolem letiště na základě provozních požadavků;
c) náležité přiřazení všech ostatních součástí letových navigačních služeb odrážející poměrné rozdělení mezi traťové a přibližovací letištní služby.
3. Náklady na traťové služby se vztahují k nákladům uvedeným v odstavci 1 s výjimkou nákladů uvedených v odstavci 2.
4. Pokud jsou poskytnuty výjimky pro lety uskutečněné podle pravidel VFR v souladu s článkem 9, určí poskytovatel letových navigačních služeb náklady letových navigačních služeb poskytované letům provedeným podle pravidel VFR odděleně od nákladů poskytovaných letům podle pravidel IFR.
Tyto náklady mohou být určeny prostřednictvím metodologie mezních nákladů, přičemž se zohlední výhody pro lety provedené podle pravidel IFR vyplývající ze služeb poskytnutých letům provedeným podle pravidel VFR.
Článek 8
Transparentnost nákladového základu
1. Aniž je dotčen článek 18 nařízení o poskytování služeb, poskytnou členské státy a nebo poskytovatelé letových navigačních služeb zástupcům uživatelů vzdušného prostoru, pokud o to požádají, informace týkající se nákladových základů, plánovaných investičních výdajů a očekávaného objemu dopravy.
Následně poskytnou zástupcům uživatelů vzdušného prostoru, Komisi a tam, kde je to na místě, i organizaci Eurocontrol transparentní přehled příslušných nákladů stanovených v souladu s článkem 5, a to nejméně jednou za rok.
2. Informace uvedené v odstavci 1 jsou vykazovány na základě tabulek a podrobných pravidel stanovených v příloze II, nebo pokud členský stát učinil rozhodnutí uvedené v čl. 1 odst. 6 nebo oznámil Komisi, že uvažuje o přijetí takového rozhodnutí, v příloze III části 1.
KAPITOLA III
FINANCOVÁNÍ POSKYTOVÁNÍ LETOVÝCH NAVIGAČNÍCH SLUŽEB PROSTŘEDNICTVÍM POPLATKŮ ZA LETOVÉ NAVIGAČNÍ SLUŽBY
Článek 9
Výjimky z poplatků za letové navigační služby
1. Členské státy udělí výjimku z placení poplatků za traťové navigační služby:
a) letům provedeným letadlem, jehož maximální povolená vzletová hmotnost je méně než dvě tuny;
b) smíšeným letům VFR/IFR v oblastech zpoplatnění, kde jsou dané lety provedeny výlučně podle pravidel VFR a kde se za tyto lety podle pravidel VFR neúčtuje poplatek;
c) letům provedeným výlučně za účelem přepravy vládnoucího panovníka a jeho nejbližší rodiny, hlav států, předsedů vlád a vládních ministrů během jejich oficiálních cest; ve všech případech musí být tato skutečnost opodstatněna patřičným označením statusu v letovém plánu;
d) letům za účelem pátrání a záchrany povoleným příslušným odpovědným subjektem.
2. Členské státy mohou udělit výjimku z placení poplatků za traťové navigační služby:
a) vojenským letům provedeným vojenským letadlem jakékoli země;
b) výcvikovým letům provedeným výlučně za účelem udělení oprávnění nebo získání kvalifikace v případě letové posádky, pokud je tato skutečnost opodstatněna příslušnou poznámkou v letovém plánu.
Lety musí být provedeny výhradně ve vzdušném prostoru dotčeného státu jejich účelem letů nesmí být přeprava cestujících a nebo nákladu, ani manipulační let či přemísťování letadla;
c) letům provedeným výlučně za účelem kontroly či ověřování používaného vybavení či vybavení, které má být používáno jako pozemní zařízení pro letovou navigaci, s výjimkou manipulačních letů dotčeného letadla;
d) letům končícím na letišti, ze kterého vzlétly, a během kterých nedošlo k mezipřistání;
e) letům provedeným podle pravidel VFR;
f) humanitárním letům povoleným příslušným odpovědným subjektem;
g) letům provedeným celními a policejními orgány.
3. Členské státy mohou udělit výjimku z placení přibližovacích a letištních poplatků letům uvedeným v odstavcích 1 a 2.
4. Náklady vzniklé v souvislosti s lety, kterým byla udělena výjimka z placení poplatků, nebudou při výpočtu jednotkových sazeb zohledněny.
Tyto náklady jsou tvořeny:
a) náklady na lety provedenými podle pravidel VFR, kterým byla udělena výjimka, uvedenými v čl. 7 odst. 4, a
b) náklady na lety provedenými podle pravidel IFR, kterým byla udělena výjimka, přičemž uvedené náklady se vypočítají jako součin nákladů vzniklých v souvislosti s lety provedenými podle pravidel IFR a poměru počtu výkonových jednotek osvobozených od poplatků a celkového počtu výkonových jednotek. Náklady vzniklé v souvislosti s lety provedenými podle pravidel IFR se rovnají celkovým nákladům po odečtení nákladů na lety provedené podle pravidel VFR.
Členské státy zajistí, aby poskytovatelům letových navigačních služeb byly proplaceny služby, které poskytují v souvislosti s lety, kterým byla udělena výjimka.
Článek 10
Výpočet poplatků za traťové navigační služby
1. Poplatek za traťové navigační služby u konkrétního letu v konkrétní oblasti zpoplatnění traťových služeb se rovná součinu jednotkové sazby stanovené pro tuto oblast zpoplatnění traťových služeb a počtu přeletových jednotek u daného letu.
2. Aniž je dotčena možnost provedení režimu pobídek členským státem s ohledem na poskytovatele letových navigačních služeb v souladu s čl. 12 odst. 2, vypočítá se jednotková sazba v oblasti zpoplatnění traťových služeb vydělením předpokládaných nákladů na letové navigační služby předpokládaným počtem zpoplatněných přeletových jednotek za příslušný rok. Předpokládané náklady zahrnují saldo, které je výsledkem nadměrných či nedostatečných náhrad vyplacených v minulých letech.
3. Přeletové jednotky se vypočítají v souladu s přílohou IV.
Článek 11
Výpočet poplatků za přibližovací a letištní služby
1. Aniž je dotčena možnost financování přibližovacích a letištních služeb prostřednictvím jiných zdrojů podle článku 3, poplatek za letištní a přibližovací služby u konkrétního letu v konkrétní oblasti zpoplatnění přibližovacích a letištních služeb se rovná součinu jednotkové sazby stanovené pro tuto oblast a počtu výkonových jednotek daného letu.
2. Aniž je dotčena možnost provedení režimu pobídek členským státem s ohledem na poskytovatele letových navigačních služeb v souladu s čl. 12 odst. 2, vypočte se jednotková sazba v oblasti zpoplatnění přibližovacích a letištních služeb vydělením předpokládaných nákladů na přibližovací a letištní služby předpokládaným počtem zpoplatněných výkonových jednotek za příslušný rok. Předpokládané náklady zahrnují saldo, které je výsledkem nadměrných či nedostatečných náhrad vyplacených v minulých letech.
3. Výkonové jednotky přibližovacích a letištních služeb se vypočítají v souladu s přílohou V.
Článek 12
Režim pobídek
1. Členské státy mohou stanovit či schválit režimy pobídek sestávající z finančních výhod či nevýhod uplatněných na nediskriminačním a transparentním základě v zájmu podpory zlepšení poskytování letových navigačních služeb, což bude mít za následek jiný výpočet poplatků stanovený v odstavcích 2 a 3.
Tyto pobídky se mohou vztahovat buď na poskytovatele letových navigačních služeb a nebo na uživatele vzdušného prostoru.
2. Pokud se členský stát rozhodne použít režim pobídek pro poskytovatele letových navigačních služeb, stanoví po konzultaci uvedené v článku 15 předem podmínky, podle nichž se určí maximální hranice jednotkové sazby nebo příjmu, a to na každý rok po dobu nepřesahující pět let.
Tyto podmínky se stanoví s odkazem na předpokládanou výši nákladů včetně nákladů na kapitál pro dané období a mohou rovněž stanovit finanční zmírnění, buď přesahující, nebo nižší než očekávané náklady, založená na konkrétních aspektech činnosti poskytovatelů letových navigačních služeb, což může zahrnovat účinnost, kvalitu služeb, provádění konkrétních projektů, mezníky, kompetence či úroveň spolupráce s jinými poskytovateli letových navigačních služeb, pokud jde o zohlednění síťových účinků.
3. Pokud se členský stát rozhodne použít režim pobídek, včetně nočních modulací, v případě uživatelů letových navigačních služeb, změní po konzultaci uvedené v článku 15 poplatky účtované uživatelům, aby zohlednil úsilí vyvinuté danými uživateli k optimalizaci využívání letových navigačních služeb, snížení celkových nákladů těchto služeb a zvýšení jejich účinnosti, zejména snížením poplatků podle letového vybavení, které zvyšuje kapacitu, nebo kompenzací obtíží spojených s volbou méně přetížených tratí.
Tyto režimy pobídek jsou omezené, pokud jde o dobu trvání, rozsah a objem.
Odhadované úspory získané díky zlepšení provozní účinnosti přinejmenším kompenzují náklady pobídek v přiměřené lhůtě.
Režim podléhá pravidelnému přezkumu, jehož se účastní zástupci uživatelů vzdušného prostoru.
4. Členské státy, které stanovily či schválily režimy pobídek, sledují jejich řádné provádění poskytovateli letových navigačních služeb.
Článek 13
Stanovení jednotkových sazeb pro oblasti zpoplatnění
1. Členské státy zajistí, aby pro každou oblast zpoplatnění byly každoročně stanoveny jednotkové sazby.
Mohou rovněž zajistit, aby jednotkové sazby byly stanoveny předem pro každý rok období nepřesahující pět let.
2. V případě neočekávaných velkých změn v dopravě či nákladech mohou být jednotkové sazby pozměněny během roku.
3. Členské státy uvědomí Komisi a případně Eurocontrol o těchto jednotkových sazbách pro každou oblast zpoplatnění.
Článek 14
Výběr poplatků
1. Členské státy mohou vybírat poplatky prostřednictvím jediného poplatku za každý let.
2. Uživatelé letových navigačních služeb neprodleně a v plné výši uhradí všechny poplatky za letové navigační služby.
3. Členské státy zajistí použití účinných donucovacích prostředků.
Tyto prostředky mohou zahrnovat odepření poskytnutí služeb, zadržení letadla či jiná donucovací opatření v souladu s platnými právními předpisy.
Článek 15
Transparentnost způsobu zpoplatnění
1. Členské státy zajistí, že zástupci uživatelů vzdušného prostoru jsou pravidelně konzultováni v oblasti poplatkové politiky. V tomto ohledu jim poskytnou potřebné informace o svých režimech poplatků, jak je stanoveno v příloze VI, nebo – pokud členský stát učinil rozhodnutí, na které odkazuje čl. 1 odst. 6 obsahující nezbytné informace uvedené – v příloze III části 2, a provedou účinnou a transparentní konzultaci, při které předloží tyto informace, jakož i informace uvedené v článku 8, za přítomnosti příslušných poskytovatelů letových navigačních služeb.
2. Aniž je dotčen článek 18 nařízení o poskytování služeb, je příslušná dokumentace k dispozici zástupcům uživatelů vzdušného prostoru, Komisi, organizaci Eurocontrol a vnitrostátním dozorovým orgánům tři týdny před konzultací.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Řízení o odvolání
Členské státy zajistí, aby rozhodnutí učiněná v souladu s tímto nařízením byla řádně odůvodněná a podléhala účinnému přezkumu a nebo řízení o odvolání.
Článek 17
Usnadnění kontroly dodržování požadavků
Poskytovatelé letových navigačních služeb usnadní inspekce a průzkumy prováděné vnitrostátními dozorovými orgány nebo uznaným subjektem, který jedná jménem uvedených orgánů, včetně kontrol na místě.
Osoby oprávněné těmito orgány jsou zmocněny:
a) zkoumat příslušné účetní dokumenty, sestavy majetku a jiný materiál související se stanovením poplatků za letovou navigaci;
b) zhotovovat kopie či výpisy z takových dokumentů;
c) žádat na místě o ústní vysvětlení;
d) vstupovat na příslušné pozemky, do příslušných prostor nebo dopravních prostředků.
Tyto inspekce a šetření se provádějí v souladu s platnými postupy členského státu, ve kterém jsou prováděny.
Článek 18
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1795/2006
ze dne 6. prosince 2006
o otevření celní kvóty pro dovoz některého zboží, které pochází z Norska a vzniklo zpracováním zemědělských produktů, na něž se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 3448/93, do Evropského společenství pro rok 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2004/859/ES ze dne 25. října 2004 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Norským královstvím o Protokolu 2 ke dvoustranné dohodě o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [2], a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Protokol 2 ke dvoustranné dohodě o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [3] a protokol 3 Dohody o EHP [4] určují právní úpravu obchodování s některými zemědělskými a zpracovanými zemědělskými produkty mezi smluvními stranami.
(2) Protokol 3 Dohody o EHP, ve znění rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 138/2004 [5], stanoví nulové clo použitelné na některé vody s přídavkem cukru nebo jiných sladidel, klasifikované pod kódem KN 22021000, a na některé ostatní nealkoholické nápoje obsahující cukr, klasifikované pod kódem ex22029010.
(3) Nulové clo pro dotčenou vodu a ostatní nápoje bylo pro Norsko dočasně pozastaveno dohodou ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Norským královstvím o protokolu 2 dvoustranné dohody o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [6], dále jen "dohoda", schválenou rozhodnutím Rady 2004/859/ES.
Podle bodu IV dohodnutého zápisu dohody jsou bezcelní dovozy zboží kódů KN 22021000 a ex22029010 pocházejícího z Norska povoleny pouze v rámci limitů kvóty s nulovou celní sazbou, přičemž clo se platí za vývozy mimo přidělenou kvótu.
(4) Je nezbytné otevřít pro dotčené nealkoholické nápoje celní kvótu na rok 2007.
Podle statistik poskytnutých Komisi byla celní kvóta, jež byla na rok 2006 pro dotčené produkty otevřena nařízením Komise (ES) č. 2028/2005 [7], vyčerpána dne 31. října 2006.
Podle bodu IV dohodnutého zápisu dohody by proto celní kvóta na rok 2007 měla být zvýšena o 10 %.
2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [8], stanoví pravidla pro správu celních kvót.
Je vhodné zajistit, aby celní kvóty otevřené tímto nařízením byly spravovány v souladu s těmito pravidly.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Na období od 1. ledna do 31. prosince 2007 se otvírá celní kvóta Společenství uvedená v příloze pro zboží pocházející z Norska, které je uvedeno v této příloze, za podmínek v ní uvedených.
2. Pravidla původu vzájemně uplatňovaná na zboží uvedené v příloze jsou shodná s pravidly stanovenými v protokolu 3 dvoustranné dohody o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím.
3. Na dovezená množství převyšující tuto kvótu se uplatní preferenční clo ve výši 0,047 EUR za litr.
Článek 2
Celní kvóty Společenství uvedené v čl. 1 spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1796/2006
ze dne 6. prosince 2006
o otevření celní kvóty na rok 2007 pro dovoz některého zboží pocházejícího z Islandu, které vzniklo zpracováním zemědělských produktů uvedených v nařízení Rady (ES) č. 3448/93, do Evropského společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 1999/492/ES ze dne 21. června 1999 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Islandskou republikou na straně druhé o protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [2], a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Islandskou republikou na straně druhé o protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, schválená rozhodnutím 1999/492/ES, stanoví roční celní kvótu pro dovoz cukrovinek, čokolády a ostatních potravinových přípravků obsahujících kakao, pocházejících z Islandu.
Tuto kvótu je třeba otevřít pro rok 2007.
2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], stanoví pravidla pro správu celních kvót.
Je třeba zajistit, aby celní kvóty otevřené tímto nařízením byly spravovány v souladu s těmito pravidly.
(3) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna do 31. prosince 2007 podléhá zboží pocházející z Islandu a dovezené do Společenství, které je uvedeno v příloze, clu stanovému v této příloze v mezích roční kvóty v ní uvedené.
Článek 2
Celní kvótu uvedenou v článku 1 spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1797/2006
ze dne 6. prosince 2006
o otevření celní kvóty pro dovoz některého zboží, které pochází z Norska a vzniklo zpracováním zemědělských produktů, na něž se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 3448/93, do Evropského společenství pro rok 2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 96/753/ES ze dne 6. prosince 1996 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Norským královstvím na straně druhé o protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [2], a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Norským královstvím na straně druhé o protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, schválená rozhodnutím 96/753/ES, stanoví roční celní kvótu pro dovoz čokolády a ostatních potravinových přípravků obsahujících kakao pocházejících z Norska.
Tuto kvótu je třeba otevřít pro rok 2007.
2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], stanoví pravidla pro správu celních kvót.
Je třeba zajistit, aby celní kvóta otevřená tímto nařízením byla spravována v souladu s těmito pravidly.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna do 31. prosince 2007 podléhá zboží pocházející z Norska a dovezené do Společenství, které je uvedeno v příloze, clu stanovému v této příloze v mezích roční kvóty v ní uvedené.
Článek 2
Celní kvótu uvedenou v článku 1 spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1798/2006
ze dne 6. prosince 2006,
kterým se na rok 2007 otevírají celní kvóty pro dovoz některého zboží, které pochází z Norska a vzniklo zpracováním zemědělských produktů, na něž se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 3448/93, do Evropského společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2004/859/ES ze dne 25. října 2004 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Norským královstvím o Protokolu 2 ke dvoustranné dohodě o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [2], a zejména na článek 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Norským královstvím o Protokolu 2 ke dvoustranné dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o volném obchodu stanoví v bodě III roční celní kvóty pro dovoz některého zboží pocházejícího z Norska.
Je nezbytné otevřít tyto kvóty na rok 2007.
2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], stanoví pravidla pro správu celních kvót.
Je vhodné zajistit, aby celní kvóty otevřené tímto nařízením byly spravovány v souladu s těmito pravidly.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna do 31. prosince 2007 se otevírají celní kvóty Společenství pro zboží pocházející z Norska a uvedené v příloze.
Článek 2
Celní kvóty Společenství uvedené v článku 1 spravuje Komise v souladu s články 308a, 308b a 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1799/2006
ze dne 6. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 26/2004 o rejstříku rybářského loďstva Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 15 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 26/2004 ze dne 30. prosince 2003 o rejstříku rybářského loďstva Společenství [2] mimo jiné stanoví data sčítání loďstva, kódy lovných zařízení a kódy veřejné podpory.
(2) Aby nové členské státy, které přistoupí k Evropské unii, mohly splnit ustanovení nařízení (ES) č. 26/2004, je třeba pro ně stanovit data sčítání.
(3) Pro lepší identifikaci plavidel zabývajících se tradičním nebo drobným rybolovem je třeba zavést přesnější rozlišování lovných zařízení.
(4) Za účelem kontroly uplatňování čl. 25 odst. 3 a 4 nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 ze dne 27. července 2006 o Evropském rybářském fondu [3] je třeba zavést nové kódy pro sdělování výměny motorů s veřejnou podporou.
(5) Nařízení (ES) č. 26/2004 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 26/2004 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1800/2006
ze dne 6. prosince 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1767/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 7. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1801/2006
ze dne 30. listopadu 2006
o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Mauritánskou islámskou republikou o partnerství v odvětví rybolovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství a Mauritánská islámská republika sjednaly a parafovaly dohodu o partnerství v odvětví rybolovu, na základě které se rybářům Společenství udělují rybolovná práva ve vodách spadajících pod svrchovanost Mauritánské islámské republiky (dále jen "dohoda o partnerství").
(2) Dohoda o partnerství by měla být v zájmu Společenství schválena.
(3) Je třeba vymezit způsob pro rozdělení rybolovných práv mezi členské státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Mauritánskou islámskou republikou o partnerství v odvětví rybolovu se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Rybolovná práva stanovená v protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle dohody o partnerství (dále jen "protokol"), se mezi členské státy rozdělují takto:
Kategorie rybolovu _BAR_ GT nebo maximální počet licencí pro licenční období _BAR_ Členský stát _BAR_ GT, licence nebo maximální množství úlovků podle jednotlivých členských států _BAR_
Kategorie 1: Plavidla lovící korýše kromě langust a krabů _BAR_ 9440 GT _BAR_ Španělsko _BAR_ 7183 GT _BAR_
Itálie _BAR_ 1371 GT _BAR_
Portugalsko _BAR_ 886 GT _BAR_
Kategorie 2: Trawlery a plavidla pro lov na dně na dlouhou lovnou šňůru, zaměřené na lov štikozubce černého _BAR_ 3600 GT _BAR_ Španělsko _BAR_ 3600 GT _BAR_
Kategorie 3: Plavidla lovící druhy žijící při dně jiné než štikozubec černý a vybavená jinými lovnými zařízeními než sítěmi _BAR_ 2324 GT _BAR_ Španělsko _BAR_ 1500 GT _BAR_
Spojené království _BAR_ 800 GT _BAR_
Malta _BAR_ 24 GT _BAR_
Kategorie 4: Mrazírenské trawlery lovící druhy žijící při dně _BAR_ 750 GT _BAR_ Řecko _BAR_ 750 GT _BAR_
Kategorie 5: Hlavonožci _BAR_ 18600 GT 43 licencí _BAR_ Španělsko _BAR_ 39 licencí _BAR_
Itálie _BAR_ 4 licence _BAR_
Kategorie 6: Langusty _BAR_ 300 GT _BAR_ Portugalsko _BAR_ 300 GT _BAR_
Kategorie 7: Mrazírenská plavidla lovící tuňáky vlečnou sítí _BAR_ 36 licencí _BAR_ Španělsko _BAR_ 15 licencí _BAR_
Francie _BAR_ 20 licencí _BAR_
Malta _BAR_ 1 licence _BAR_
Kategorie 8: Plavidla lovící tuňáky na pruty a plavidla pro povrchový rybolov na dlouhou lovnou šňůru _BAR_ 31 licencí _BAR_ Španělsko _BAR_ 23 licencí _BAR_
Francie _BAR_ 5 licencí _BAR_
Portugalsko _BAR_ 3 licence _BAR_
Kategorie 9: Mrazírenské trawlery pro pelagický rybolov _BAR_ 22 licencí pro maximální množství 440000 tun _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 190000 tun _BAR_
Litva _BAR_ 12500 tun _BAR_
Lotyšsko _BAR_ 73500 tun _BAR_
Německo _BAR_ 20000 tun _BAR_
Spojené království _BAR_ 10000 tun _BAR_
Portugalsko _BAR_ 6000 tun _BAR_
Francie _BAR_ 10000 tun _BAR_
Polsko _BAR_ 10000 tun _BAR_
Kategorie 10: Lov krabů _BAR_ 300 GT _BAR_ Španělsko _BAR_ 300 GT _BAR_
Kategorie 11: Nemrazírenská plavidla pro pelagický rybolov _BAR_ 15000 GT za měsíc v ročním průměru _BAR_ _BAR_ _BAR_
2. Ve smyslu ustanovení protokolu mohou být nevyužitá rybolovná práva kategorie 11 (nemrazírenská plavidla pro pelagický rybolov) využita kategorií 9 (mrazírenské trawlery pro pelagický rybolov) až do maximálního množství 25 licencí za měsíc.
3. Pokud jde o kategorii 9 (mrazírenské trawlery pro pelagický rybolov), překročí-li žádosti o licence maximální povolené množství pro referenční období, Komise přednostně předá žádosti plavidel, která co nejvíce využila licence během deseti měsíců předcházejících uvedené žádosti o licenci.
4. Pokud jde o kategorii 11 (nemrazírenská plavidla pro pelagický rybolov), předá Komise žádosti o licence po přijetí ročního rybolovného plánu, který upřesňuje žádosti podle jednotlivých plavidel (s údaji o množství GT stanoveném pro každý měsíc činnosti, a to pro každý měsíc v roce) a který je Komisi předán nejpozději 1. března roku, v němž se rybolovný plán použije.
Pokud množství žádostí překračuje roční průměr 15000 GT za měsíc, provede se přidělení podle tabulky žádostí a výše uvedených rybolovných plánů.
5. Správa rybolovných práv se zajistí podle článku 20 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [2].
Pokud žádosti o licence z těchto členských států nevyčerpají všechna rybolovná práva stanovená protokolem, může Komise zohlednit žádosti o licence z ostatních členských států.
Článek 3
Členské státy, jejichž plavidla provozují rybolov v rámci dohody o partnerství, oznamují Komisi množství každé populace ulovené v rybolovné oblasti Mauritánie v souladu s nařízením Komise (ES) č. 500/2001 ze dne 14. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2847/93, pokud jde o kontrolu úlovků rybářských plavidel Společenství ve vodách třetích zemí a na volném moři [3].
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu či osoby zmocněné podepsat dohodu o partnerství zavazující Společenství [4].
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1802/2006
ze dne 7. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1803/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 1898/2005, pokud jde o uskladnění intervenčního másla určeného k prodeji
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 21 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], stanoví, že intervenční máslo určené k prodeji muselo být uskladněno před 1. květnem 2006.
(2) Ustanovení čl. 1 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [3], stanoví, že intervenční máslo, jež bylo nakoupeno podle čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1255/1999 a jež má být prodáno za snížené ceny, muselo být uskladněno před 1. květnem 2006.
(3) Vzhledem k situaci na trhu s máslem a k množství másla v intervenčním skladování je třeba dát do prodeje máslo uskladněné před 1. zářím 2006.
(4) Nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 1898/2005 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 21 nařízení (ES) č. 2771/1999 se datum " 1. května 2006" nahrazuje datem " 1. září 2006".
Článek 2
V čl. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1898/2005 se datum " 1. května 2006" nahrazuje datem " 1. září 2006".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1804/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se stanoví přechodná opatření, která mají být přijata z důvodu přistoupení Bulharska a Rumunska, pokud jde o rezervu uvedenou v článku 46 nařízení (ES) č. 1043/2005
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Bulharska a Rumunska,
s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na druhý pododstavec článku 41 tohoto aktu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [1], stanoví, že kromě některých výjimek je poskytování vývozní náhrady za zboží podmíněno předložením osvědčení o náhradě.
(2) Osvědčení o náhradě mohou hospodářské subjekty získat v šesti tranších během rozpočtového období a u každé z tranší je stanovena lhůta pro podání žádosti.
V případě, že je úroveň uvedená v žádostech o osvědčení o náhradě v rámci jednotlivé tranše nižší, než je částka, která je pro uvedenou tranši k dispozici, hospodářské subjekty mohou podat každý týden žádosti o osvědčení o náhradě, jež by měla být vydána pro jakoukoliv zbývající částku v rámci dané tranše, o níž ještě nebyly podány žádné žádosti.
Osvědčení o náhradě mohou být vydána pouze žadatelům usazeným ve Společenství.
(3) V případě nadcházejícího přistoupení Bulharska a Rumunska budou mít hospodářské subjekty v těchto státech z důvodu kombinace období svátků a moratoria na podávání týdenních žádostí o osvědčení o náhradě v období od 7. ledna až do 21. ledna (nejpozději) omezenou možnost požádat o osvědčení o náhradě platné v období od přistoupení do začátku února 2007.
(4) Za těchto okolností je vhodné přijmout zvláštní přechodné opatření, které tyto hospodářské subjekty osvobodí od požadavku předkládat osvědčení o náhradě v období od 1. ledna 2007 do 28. února 2007.
(5) Rovněž je vhodné odchýlit se od ustanovení čl. 47 odst. 2 nařízení (ES) č. 1043/2005 a umožnit hospodářským subjektům v Bulharsku a Rumunsku, aby v období od 1. ledna 2007 do 28. února 2007, s výhradou vstupu aktu o přistoupení v platnost dne 1. ledna 2007, byly oprávněny k výjimce stanovené v článku 46 uvedeného nařízení.
(6) Z administrativních důvodů je vhodné, aby se zvláštní opatření přijatá podle tohoto nařízení použila pouze ve vztahu k žádostem opravňujícím k výjimce podaným v rozpočtovém roce končícím dne 15. října 2007.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od ustanovení článku 47 nařízení (ES) č. 1043/2005 se v rozpočtovém roce končícím dne 15. října 2007 na žádosti hospodářských subjektů usazených
Nařízení Komise (ES) č. 1805/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu, pokud jde o thiamfenikol, fenvalerát a meloxikam
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanoviska Evropské agentury pro léčivé přípravky vyjádřená Výborem pro veterinární léčivé přípravky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Všechny farmakologicky účinné látky používané ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích, které jsou určeny k podávání zvířatům určeným k produkci potravin, by měly být hodnoceny v souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90.
(2) Thiamfenikol je zařazen do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pro svalovinu, tuk, játra, ledviny a mléko a u kuřat pro svalovinu, kůži a tuk, játra a ledviny, vyjma zvířat, která produkují vejce pro lidskou spotřebu.
Thiamfenikol je rovněž zařazen do přílohy III uvedeného nařízení u prasat pro svalovinu, kůži, tuk, játra a ledviny.
Po přezkoumání informací poskytnutých žadatelem pro účely stanovení konečných maximálních limitů reziduí pro thiamfenikol u prasat se považuje za vhodné rozšířit položku týkající se thiamfenikolu v příloze I nařízení (EHS) č. 2377/90 na všechny druhy zvířat určených k produkci potravin pro svalovinu, tuk, játra, ledviny a mléko, vyjma zvířat, jejichž vejce jsou určena k lidské spotřebě.
Maximální limity reziduí pro tuk, játra a ledviny se nevztahují na ryby.
(3) Fenvalerát je zařazen do přílohy III nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pro svalovinu, tuk, játra, ledviny a mléko.
Platnost těchto prozatímních maximálních limitů reziduí uplynula 1. července 2006.
Po přezkoumání informací poskytnutých žadatelem pro účely stanovení konečných maximálních limitů reziduí pro fenvalerát u skotu se považuje za vhodné zařadit fenvalerát do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pro svalovinu, tuk, játra, ledviny a mléko.
(4) Meloxikam je zařazen do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu, prasat a koňovitých pro svalovinu, játra a ledviny a u skotu pro mléko.
Po přezkoumání informací poskytnutých žadatelem pro účely stanovení maximálních limitů reziduí pro meloxikam u králíků a koz pro mléko se považuje za vhodné rozšířit položku týkající se meloxikamu v uvedené příloze u králíků a koz pro svalovinu, játra a ledviny a u koz pro mléko.
(5) Nařízení (EHS) č. 2377/90 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Před vstupem tohoto nařízení v platnost by měla být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta, aby mohly učinit veškeré úpravy, které bude s ohledem na toto nařízení nutné provést u registrací příslušných veterinárních léčivých přípravků, které byly uděleny podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků [2] ke zohlednění ustanovení tohoto nařízení.
(7) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1806/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1613/2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Laosu v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], a zejména na článek 76 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (ES) č. 980/2005 ze dne 27. června 2005 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí [3] poskytlo Společenství Laosu všeobecné celní preference.
(2) Nařízení (EHS) č. 2454/93 stanoví definici pojmu "původní produkty" určenou k použití pro účely systému všeobecných celních preferencí.
Nařízení (EHS) č. 2454/93 rovněž stanoví odchylky od uvedené definice ve prospěch nejméně rozvinutých zemí zvýhodněných systémem všeobecných celních preferencí (GSP), pokud k tomuto účelu podají Společenství příslušnou žádost.
(3) Laos využíval této odchylky pro určité textilní výrobky od roku 1997, naposledy na základě nařízení Komise (ES) č. 1613/2000 [4].
Platnost nařízení (ES) č. 1613/2000 byla prodloužena do 31. prosince 2006.
(4) Dopisem ze dne 22. června 2006 podal Laos žádost o prodloužení této odchylky v souladu s článkem 76 nařízení (EHS) č. 2454/93.
(5) Po prodloužení platnosti nařízení (ES) č. 1613/2000 do 31. prosince 2006 se očekávalo, že před skončením platnosti odchylky vstoupí v platnost nová, jednodušší pravidla původu GSP, která budou více napomáhat rozvoji.
Nová pravidla původu GSP však pravděpodobně nebudou přijata před 31. prosincem 2006.
(6) Uplatňování v současnosti platných pravidel původu GSP by mělo nepříznivý vliv na investice a zaměstnanost v Laosu, jakož i na schopnost podniků v Laosu pokračovat ve vývozech do Společenství.
(7) Doba prodloužení by měla zohlednit dobu potřebnou k přijetí a provedení nových pravidel původu GSP.
Zájmy hospodářských subjektů, které uzavírají smlouvy v Laosu i ve Společenství, jakož i stabilita laoského průmyslu navíc vyžadují, aby byla odchylka prodloužena o dobu potřebnou k pokračování či uzavření dlouhodobějších smluv.
(8) Odchylka by proto měla být prodloužena do 31. prosince 2008.
Aby bylo zajištěno rovné zacházení jak pro Laos, tak pro ostatní nejméně rozvinuté země, mělo by být po přijetí nových pravidel původu GSP přezkoumáno, zda je tato odchylka nadále nezbytná.
(9) Nařízení (ES) č. 1613/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(10) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (ES) č. 1613/2000 se mění takto:
1. V prvním odstavci se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 31. prosince 2008".
2. Druhý odstavec se nahrazuje tímto:
"Po přijetí nových pravidel původu všeobecného systému preferencí se však přezkoumá, zda je tato odchylka nadále nezbytná."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1807/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1614/2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Kambodži v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], a zejména na článek 76 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (ES) č. 980/2005 ze dne 27. června 2005 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí [3] poskytlo Společenství Kambodži všeobecné celní preference.
(2) Nařízení (EHS) č. 2454/93 stanoví definici pojmu "původní produkty" určenou k použití pro účely systému všeobecných celních preferencí.
Nařízení (EHS) č. 2454/93 rovněž stanoví odchylky od uvedené definice ve prospěch nejméně rozvinutých zemí zvýhodněných systémem všeobecných celních preferencí (GSP), pokud k tomuto účelu podají Společenství příslušnou žádost.
(3) Kambodža využívala této odchylky pro určité textilní výrobky od roku 1997, naposledy na základě nařízení Komise (ES) č. 1614/2000 [4].
Platnost nařízení (ES) č. 1614/2000 byla prodloužena do 31. prosince 2006.
(4) Dopisem ze dne 29. června 2006 podala Kambodža žádost o prodloužení této odchylky v souladu s článkem 76 nařízení (EHS) č. 2454/93.
(5) Po prodloužení platnosti nařízení (ES) č. 1614/2000 do 31. prosince 2006 se očekávalo, že před skončením platnosti odchylky vstoupí v platnost nová, jednodušší pravidla původu GSP, která budou více napomáhat rozvoji.
Nová pravidla původu GSP však pravděpodobně nebudou přijata před 31. prosincem 2006.
(6) Uplatňování v současnosti platných pravidel původu GSP by mělo nepříznivý vliv na investice a zaměstnanost v Kambodži, jakož i na schopnost podniků v Kambodži pokračovat ve vývozech do Společenství.
(7) Doba prodloužení by měla zohlednit dobu potřebnou k přijetí a provedení nových pravidel původu GSP.
Zájmy hospodářských subjektů, které uzavírají smlouvy v Kambodži i ve Společenství, jakož i stabilita kambodžského průmyslu navíc vyžadují, aby byla odchylka prodloužena o dobu potřebnou k pokračování či uzavření dlouhodobějších smluv.
(8) Odchylka by proto měla být prodloužena do 31. prosince 2008.
Aby bylo zajištěno rovné zacházení jak pro Kambodžu, tak pro ostatní nejméně rozvinuté země, mělo by být po přijetí nových pravidel původu GSP přezkoumáno, zda je tato odchylka nadále nezbytná.
(9) Nařízení (ES) č. 1614/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(10) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (ES) č. 1614/2000 se mění takto:
1. V prvním odstavci se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 31. prosince 2008".
2. Druhý odstavec se nahrazuje tímto:
"Po přijetí nových pravidel původu všeobecného systému preferencí se však přezkoumá, zda je tato odchylka nadále nezbytná."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1808/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1615/2000, kterým se stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 2454/93, pokud jde o definici pojmu "původní produkty" používanou pro účely systému všeobecných celních preferencí s ohledem na zvláštní situaci Nepálu v případě některých textilních výrobků vyvážených z této země do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], a zejména na článek 76 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (ES) č. 980/2005 ze dne 27. června 2005 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí [3] poskytlo Společenství Nepálu všeobecné celní preference.
(2) Nařízení (EHS) č. 2454/93 stanoví definici pojmu "původní produkty" určenou k použití pro účely systému všeobecných celních preferencí.
Nařízení (EHS) č. 2454/93 rovněž stanoví odchylky od uvedené definice ve prospěch nejméně rozvinutých zemí zvýhodněných systémem všeobecných celních preferencí (GSP), pokud k tomuto účelu podají Společenství příslušnou žádost.
(3) Nepál využíval této odchylky pro určité textilní výrobky od roku 1997, naposledy na základě nařízení Komise (ES) č. 1615/2000 [4].
Platnost nařízení (ES) č. 1615/2000 byla prodloužena do 31. prosince 2006.
(4) Dopisem ze dne 17. července 2006 podal Nepál žádost o prodloužení této odchylky v souladu s článkem 76 nařízení (EHS) č. 2454/93.
(5) Po prodloužení platnosti nařízení (ES) č. 1615/2000 do 31. prosince 2006 se očekávalo, že před skončením platnosti odchylky vstoupí v platnost nová, jednodušší pravidla původu GSP, která budou více napomáhat rozvoji.
Nová pravidla původu GSP však pravděpodobně nebudou přijata před 31. prosincem 2006.
(6) Uplatňování v současnosti platných pravidel původu GSP by mělo nepříznivý vliv na investice a zaměstnanost v Nepálu, jakož i na schopnost podniků v Nepálu pokračovat ve vývozech do Společenství.
(7) Doba prodloužení by měla zohlednit dobu potřebnou k přijetí a provedení nových pravidel původu GSP.
Zájmy hospodářských subjektů, které uzavírají smlouvy v Nepálu i ve Společenství, jakož i stabilita nepálského průmyslu navíc vyžadují, aby byla odchylka prodloužena o dobu potřebnou k pokračování či uzavření dlouhodobějších smluv.
(8) Odchylka by proto měla být prodloužena do 31. prosince 2008.
Aby bylo zajištěno rovné zacházení jak pro Nepál, tak pro ostatní nejméně rozvinuté země, mělo by být po přijetí nových pravidel původu GSP přezkoumáno, zda je tato odchylka nadále nezbytná.
(9) Nařízení (ES) č. 1615/2000 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(10) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (ES) č. 1615/2000 se mění takto:
1. V prvním odstavci se datum " 31. prosince 2006" nahrazuje datem " 31. prosince 2008".
2. Druhý odstavec se nahrazuje tímto:
"Po přijetí nových pravidel původu všeobecného systému preferencí se však přezkoumá, zda je tato odchylka nadále nezbytná."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1809/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro bílý a surový cukr vyvážený v nezměněném stavu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 32 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s cukrem by vývozní náhrady měly být stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 318/2006.
(3) Ustanovení čl. 33 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by měly být poskytovány pouze pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež splňují požadavky nařízení (ES) č. 318/2006.
(5) Jednání v rámci evropských dohod mezi Evropským společenstvím a Rumunskem a Bulharskem jsou především zaměřena na liberalizaci obchodu s produkty zahrnutými do společné organizace dotčeného trhu.
Pro tyto dvě země by proto vývozní náhrady měly být zrušeny.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 32 nařízení (ES) č. 318/2006 se poskytují pro produkty a částky, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1810/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se stanoví maximální výše vývozních náhrad pro bílý cukr v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 958/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec a čl. 33 odst. 2 třetí pododstavec písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 958 ze dne 28. června 2006 o stálém nabídkovém řízení v rámci hospodářského roku 2006/07 na stanovení vývozních náhrad bílého cukru [2] požaduje vyhlášení dílčích nabídkových řízení.
(2) Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 a po přezkoumání nabídek podaných v rámci dílčího nabídkového řízení, které končí dne 7. prosince 2006, je vhodné stanovit maximální výši vývozních náhrad pro uvedené dílčí nabídkové řízení.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro dílčí nabídkové řízení, které končí dne 7. prosince 2006, je maximální výše vývozních náhrad pro produkt uvedený v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 958/2006 stanovena na 28,341 EUR/100 kg.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1811/2006
ze dne 7. prosince 2006,
kterým se mění sazby náhrad u některých produktů v odvětví cukru vyváženého ve formě zboží, na než se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 33 odst. 2 písm. a) a odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Sazby náhrad použitelné od 24. listopadu 2006 pro produkty uvedené v příloze, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, byly stanoveny nařízením Komise (ES) č. 1733/2006 [2].
(2) Z uplatnění pravidel a kritérií uvedených v nařízení (ES) č. 1733/2006 na údaje, které má Komise v současnosti k dispozici, vyplývá, že nyní uplatňované vývozní náhrady by měly být pozměněny podle přílohy tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad stanovené nařízením (ES) č. 1733/2006 se pozměňují podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1812/2006
ze dne 7. prosince 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 1. do 7. prosince 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1813/2006
ze dne 7. prosince 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 1. do 7. prosince 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 8. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1814/2006
ze dne 8. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 9. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1815/2006
ze dne 8. prosince 2006,
kterým se mění reprezentativní ceny a částky dodatečných dovozních cel pro určité produkty v odvětví cukru, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006, pro hospodářský rok 2006/2007
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru [2], a zejména na článek 36,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1002/2006 [3] stanovilo výše reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel pro bílý cukr, surový cukr a některé sirupy pro hospodářský rok 2006/2007.
Tyto ceny a tato cla byly naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1800/2006 [4].
(2) Informace, které má Komise v současnosti k dispozici, naznačují, že výše současných reprezentativních cen a dodatečných dovozních cel je třeba pozměnit v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými nařízením (ES) č. 951/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Reprezentativní ceny a dodatečná dovozní cla pro produkty uvedené v článku 36 nařízení (ES) č. 951/2006, stanovené nařízením (ES) č. 1002/2006 pro hospodářský rok 2006/2007, se pozměňují a jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 9. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1816/2006
ze dne 8. prosince 2006
o dovozních licencích pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí a telecí maso vysoké kvality
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 936/97 ze dne 27. května 1997 o otevření a správě celních kvót pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí maso vysoké kvality a pro zmrazené buvolí maso [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 936/97 stanovuje v čl. 4 a 5 podmínky pro žádosti o udělení dovozních licencí pro maso uvedené v čl. 2 písm. f) tohoto nařízení.
(2) Nařízení (ES) č. 936/97 stanovuje v čl. 2 písm. f) množství čerstvého, chlazeného nebo zmrazeného hovězího a telecího masa vysoké kvality které odpovídá definici stanovené vestejném ustanovení, které může být v období od 1. července 2006 do 30. června 2007 za zvláštních podmínek dovezeno, na 11500 tun.
(3) Je třeba připomenout, že licence, které jsou předmětem tohoto nařízení, mohou být použity po celou dobu jejich platnosti pouze za předpokladu, že splňují podmínky veterinární hygieny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každé žádosti o udělení dovozní licence pro čerstvé, chlazené nebo zmrazené hovězí maso vysoké kvality dle čl. 2 písm. f) nařízení (ES) č. 936/97 podané v období od 1. do 5. prosince 2006 se vyhovuje.
2. Žádosti o licence mohou být v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 936/97 podány během prvních pěti dnů měsíce ledna 2007 pro množství 5686,783 tun.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 9. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1817/2006
ze dne 11. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 12. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1818/2006
ze dne 11. prosince 2006
o provádění systému správy množstevního stropu pro chlorid draselný týkajícího se antidumpingových opatření pro dovozy chloridu draselného pocházejícího z Běloruska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"),
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1050/2006 ze dne 11. července 2006, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu chloridu draselného pocházejícího z Běloruska a Ruska [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (ES) č. 1050/2006 uložila Rada antidumpingová opatření na dovozy chloridu draselného pocházejícího mimo jiné z Běloruska.
Vzhledem ke zvláštním podmínkám na trhu s chloridem draselným se dospělo k závěru, že je vhodné uložit opatření v podobě minimální dovozní ceny u druhů výrobku kódů KN 31042050 a 31042090 (kódů TARIC 3104205010, 3104205090 a 3104209000) až do výše množstevního stropu, při jehož překročení se použije valorické clo ve výši 27,5 % (dále jen "dotčený výrobek").
(2) V nařízení (ES) č. 1050/2006 Rada uznala, že zavedení množstevního stropu vyžaduje systém správy, který nemohl být zaveden před vstupem daného nařízení v platnost. Proto Rada v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1050/2006 zmocnila Komisi, aby stanovila, jakmile to bude technicky možné, formou nařízení pravidla používání systému správy tohoto množstevního stropu.
(3) Pro účinnou správu množstevního stropu je třeba zavést požadavek na dovozní povolení Společenství k propuštění dotčených výrobků do volného oběhu ve Společenství, dokud není vyčerpán množstevní strop.
S cílem minimalizovat zásahy na trhu a poskytnout rovný přístup k množstevnímu stropu všem hospodářským subjektům se považuje za vhodné vydávat dovozní povolení chronologicky ve stejném pořadí, v jakém byla obdržena oznámení členských států.
(4) S cílem zajistit, že tento množstevní strop nebude překračován, je nutné stanovit správní postup, podle kterého nebudou příslušné orgány členských států vydávat dovozní povolení, aniž by jim nejprve Komise potvrdila, že příslušná množství jsou v rámci dotčeného množstevního stropu stále k dispozici.
(5) V boji se spekulativními nebo vykonstruovanými praktikami týkajícími se vydávání dovozního povolení se považuje za vhodné omezit jednotlivé žádosti na množství stanovené v příslušné smlouvě uzavřené mezi dovozcem a vývozcem; a také omezit platnost dovozních povolení na dobu tří měsíců. Komise v této souvislosti též připomíná, že čl.
3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [3] stanoví, že kromě výjimečných případů musí být celní zástupce určený dovozcem usazen ve Společenství.
Kromě toho se za stejným účelem (tj. boj se spekulativními nebo vykonstruovanými praktikami) považuje za vhodné definovat vývozce jako hospodářský subjekt, který má sídlo, řídící ústředí nebo stálou provozovnu v Bělorusku.
(6) Použití postupů elektronického zpracování dat v různých oblastech správní činnosti postupně nahrazuje ruční vkládání dat.
Je proto žádoucí, aby bylo rovněž možné použít počítačové a elektronické postupy při podávání žádostí o dovozní povolení a také pro vydávání těchto dovozních povolení.
(7) V zájmu dobré správy považuje Komise za vhodné poskytnout členským státům dostatek času pro provedení systému správy množstevního stropu stanoveného tímto nařízením i hospodářským subjektům, aby si zvykly na nový systém dovozních povolení.
Považuje se proto za vhodné, aby nařízení vstoupilo v platnost dnem 1. ledna 2007,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro systém správy množstevního stropu pro chlorid draselný pocházející z Běloruska uvedený v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1050/2006.
2. Všechny výrobky propuštěné do volného oběhu v rámci množstevního stropu uvedeného v odstavci 1 podléhají předložení dovozního povolení vydaného v souladu s níže uvedenými články.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "smlouvou" rozumí smlouva sjednaná a podepsaná vývozcem a dovozcem;
2. "vývozcem" rozumí hospodářský subjekt, který má sídlo, řídící ústředí nebo stálou provozovnu v Bělorusku;
3. "dovozním povolením" rozumí dovozní povolení vydané vnitrostátními orgány pro propuštění dotčeného výrobku do volného oběhu ve Společenství v souladu s tímto nařízením;
4. "dovozcem" rozumí jakýkoli hospodářský subjekt, který zajišťuje sám nebo prostřednictvím zástupce jednajícího jeho jménem formality týkající se propuštění dotčeného výrobku do volného oběhu;
5. "vnitrostátními orgány" rozumí vnitrostátní orgány členských států oprávněné k vydávání dovozního povolení v souladu s tímto nařízením, uvedené v příloze I;
6. "dotčeným výrobkem" rozumí chlorid draselný pocházející z Běloruska kódů KN 31042050 a 31042090 (kódů TARIC 3104205010, 3104205090 a 3104209000).
Postupy pro správu množstevního stropu
Článek 3
1. Žádost nebo prohlášení pro získání dovozního povolení mohou podávat pouze dovozci.
Takové žádosti nebo prohlášení mohou být podávány v každém členském státě u vnitrostátních orgánů uvedených v příloze I. Množství požadovaná v jednotlivých žádostech nesmějí přesáhnout množství dohodnutá v odpovídající smlouvě.
2. Prohlášení nebo žádost podané dovozcem za účelem získání dovozního povolení musí obsahovat minimálně informace uvedené v příloze II.
3. Dovozce předloží originál smlouvy v okamžiku podání žádosti nebo prohlášení pro získání dovozního povolení vnitrostátním orgánům.
4. Vnitrostátní orgány zamítnou prohlášení nebo žádosti o dovozní povolení, které nejsou podány v souladu s tímto nařízením.
Článek 4
1. Aby se zaručilo, že množství, pro která jsou dovozní povolení vydána, v žádném okamžiku nepřekročí celkový množstevní strop pro dotčený výrobek, vydávají vnitrostátní orgány dovozní povolení pouze na základě potvrzení Komise, že jsou v rámci množstevního stropu pro dotčený výrobek stále dostupná určitá množství.
2. Povolené dovozy musí být započítány do příslušného množstevního stropu stanoveného pro rok, ve kterém byla předložena žádost o dovozní povolení vnitrostátním orgánům.
3. Pro účely použití odstavce 1, před vydáním dovozních povolení, vnitrostátní orgány oznámí Komisi, na jaká množství u nich byly podány žádosti o dovozní povolení podložené smlouvou.
Komise obratem oznámí, zda je požadované množství k dispozici pro propuštění do volného oběhu, a to chronologicky ve stejném pořadí, v jakém obdržela oznámení vnitrostátních orgánů ("kdo dřív přijde, je dřív na řadě").
4. Žádosti obsažené v oznámeních zaslaných Komisi jsou platné, pokud v každém případě jasně uvádějí zemi vývozu, příslušný kód TARIC, množství, která mají být dovezena, číslo smlouvy, hodnotu CIF nebo DAF (uplatnitelné a definované podle Incoterms 2000) dotčeného výrobku na hranici Společenství podle kódu TARIC a příslušného roku platnosti množstevního stropu.
5. Oznámení uvedená v odstavcích 3 až 4 se sdělují elektronicky v rámci integrované sítě vytvořené pro tento účel, pokud není z naléhavých technických důvodů nutné dočasně použít jiné komunikační prostředky.
Článek 5
1. V rozsahu, v němž Komise podle článku 4 potvrdila dostupnost požadovaného množství v rámci příslušného množstevního stropu, vydají vnitrostátní orgány dovozní povolení, a to nejdéle do deseti pracovních dnů poté, co dovozce předloží originál odpovídající smlouvy.
Dovozní povolení vydávají vnitrostátní orgány kteréhokoli z členských států bez ohledu na to, který členských stát je uveden ve smlouvě jako místo určení, a to v rozsahu, v němž Komise potvrdila dostupnost množství v rámci množstevního stropu.
2. Dovozní povolení se vystavují podle vzoru uvedeného v příloze III.
3. Dovozní povolení vydaná vnitrostátními orgány platí po dobu tří měsíců.
Pokud je žádost nebo prohlášení pro získání dovozního povolení předložena po 1. říjnu daného roku, dovozní povolení vydané na základě takového prohlášení nebo žádosti platí nejpozději do 31. prosince téhož roku.
4. Množství, na která se vydává dovozní povolení, nepřesáhnou množství uvedené ve smlouvě, na jejímž základě se dovozní povolení vydává.
5. Dovozci nejsou povinni dovézt celkové množství uvedené v dovozním povolení v jedné jediné zásilce.
6. Závazky a práva vyplývající z dovozních povolení nebo výpisů nejsou převoditelné.
7. Dovozní povolení mohou být vydána elektronickou cestou, pokud mají dotčené celní orgány k dovoznímu povolení přístup prostřednictvím počítačové sítě.
8. Dovozci vrátí dovozní povolení, která pozbyla platnosti, vnitrostátním orgánům, které dovozní povolení vydaly, do deseti pracovních dnů ode dne pozbytí jejich platnosti.
Dovozci nezažádají o nové dovozní povolení do té doby, dokud nebude dovezeno 85 % množství uvedeného v platném dovozním povolení.
Článek 6
Vnitrostátní orgány vydávají dovozní povolení v souladu s článkem 4, aniž by diskriminovaly některého z dovozců ve Společenství, bez ohledu na místo, kde je ve Společenství usazen.
Článek 7
1. Vnitrostátní orgány Komisi oznámí jakékoli množství, které nebylo během platnosti dovozního povolení využito, a to bezprostředně poté, co byly o této skutečnosti informovány.
Tato množství se automaticky co nejdříve převádějí do nevyužitých množství množstevního stropu.
2. Vnitrostátní orgány oznámí Komisi jakýkoli případ zrušení již vydaných dovozních povolení nebo rovnocenných dokladů v případě, že odpovídající smlouva byla ukončena ze strany vývozce nebo dovozce.
Pokud však byly Komise nebo vnitrostátní orgány informovány dovozcem o ukončení smlouvy poté, kdy určitá množství dotčeného výrobku dohodnutá ve smlouvě již byla dovezena do Společenství, musí být příslušná množství započítána do množstevního stropu pro rok, ve kterém byly vnitrostátním orgánům předloženy prohlášení nebo žádost o dovozní povolení.
Článek 8
Pokud Komise zjistí, že celková množství dotčeného výrobku, na která se vztahuje smlouva, v kterémkoli roce dosáhne množstevního stropu, neprodleně o tom informuje vnitrostátní orgány s cílem přerušit další vydávání dovozních povolení.
Dovozní licence Společenství – společný tiskopis
Článek 9
1. Tiskopisy používané vnitrostátními orgány pro vydávání dovozních povolení uvedených v článku 4 až 7 musí odpovídat vzoru dovozního povolení uvedenému v příloze III.
2. Tiskopisy dovozních povolení a výpisy z nich se vyhotovují ve dvou stejnopisech, z nichž první, označený jako "vyhotovení pro držitele" a číslem 1, je určen pro žadatele a druhý, označený jako "vyhotovení pro vydávající orgán" a číslem 2, bude uložen u orgánu, který dovozní povolení vydá.
Pro správní účely mohou vnitrostátní orgány pořizovat další stejnopisy vyhotovení 2.
3. Tiskopisy se tisknou na bílý bezdřevý papír klížený pro psaní o hmotnosti 55 až 65 g/m2.
Velikost tiskopisů je 210 × 297 mm; vzdálenost mezi řádky činí 4,24 mm (šestinu palce); tuto úpravu je nutno přesně respektovat.
Obě strany vyhotovení č. 1, které představuje vlastní dovozní povolení, jsou navíc opatřeny pozadím s tištěným červeným gilošovaným vzorem, na kterém je patrné jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
4. K tisku tiskopisů jsou příslušné členské státy.
Tiskopisy mohou rovněž tisknout tiskárny určené členským státem, ve kterém jsou usazeny.
V tom případě musí každý tiskopis obsahovat odkaz na toto určení členským státem.
Na každém tiskopisu je uveden název a adresa tiskárny nebo označení umožňující její identifikaci.
5. Při vydání dovozních povolení nebo výpisů musí vnitrostátní orgány těmto dokumentům přidělit číslo vydání.
Číslo dovozního povolení se elektronicky, prostřednictvím integrované sítě vytvořené podle článku 4, oznámí Komisi.
6. Dovozní povolení a výpisy musejí být vyplněny v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků vydávajícího členského státu.
7. Označení vydávajících vnitrostátních orgánů a celních orgánů nebo příslušných správních orgánů se provádí otiskem razítka.
Toto razítko vydávajícího vnitrostátního orgánu však může nahradit reliéfní tisk v kombinaci s perforovanými písmeny nebo číslicemi nebo potisk na dovozním povolení.
Vydávající vnitrostátní orgány vyznačí přidělená množství způsobem, který znemožňuje vkládání číslic nebo znaků.
8. Zadní strana vyhotovení č. 1 a vyhotovení č. 2 musí obsahovat kolonku, do níž celní orgány při vyřizování dovozních formalit nebo příslušné správní orgány při vystavování výpisu zapisují množství. V případě nedostatku místa na dovozním povolení nebo na výpisu z něj pro vyznačení dováženého množství mohou příslušné orgány členského státu připojit jednu nebo více stejných doplňkových stránek s kolonkami stejnými jako na rubu vyhotovení č. 1 a č. 2 dovozního povolení nebo výpisu. Příslušné orgány členských států umístí své razítko tak, aby jedna polovina byla na dovozním povolení nebo na výpise z něj a druhá na doplňkovém listu. V případě více než jedné doplňkové stránky se stejným způsobem přes každou stránku a stránku předešlou umístí další razítko.
9. Je-li to nezbytné, mohou příslušné orgány dotyčných členských států vyžadovat překlad obsahu dovozních povolení nebo výpisů z nich do úředního jazyka nebo do některého z úředních jazyků daného členského státu.
10. Vydaná dovozní povolení nebo výpisy z něj, zápisy a razítka orgánů jednoho členského státu mají v každém jiném členském státě stejné právní účinky jako vydaná dovozní povolení nebo výpisy, zápisy a razítka příslušných orgánů těchto členských států.
Dovozní povolení nebo výpisy vydané v souladu s tímto nařízením jsou platné na celém celním území Evropského společenství.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1819/2006
ze dne 11. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 234/2004 o některých omezujících opatřeních vůči Libérii
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 60 a 301 této smlouvy,
s ohledem na společný postoj 2006/31/SZBP ze dne 23. ledna 2006, kterým se obnovují omezující opatření vůči Libérii [1] a společný postoj 2006/518/SZBP ze dne 24. července 2006, kterým se mění a obnovují některá omezující opatření vůči Libérii [2],
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům,
(1) Za účelem realizace opatření vůči Libérii uložených rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1521 (2003) zajišťoval společný postoj 2004/137/SZBP [3] ze dne 10. února 2004 o omezujících opatřeních vůči Libérii provádění opatření stanovených v rezoluci Rady bezpečnosti OSN 1521 (2003) týkajících se Libérie a zákazu poskytovat Libérii finanční pomoc související s vojenskými činnostmi.
Společné postoje 2006/31/SZBP a 2006/518/SZBP potvrdily omezující opatření podle společného postoje 2004/137/SZBP na další období a stanovily určité změny v souladu s rezolucemi Rady bezpečnosti OSN 1647 (2005), 1683 (2006) a 1689 (2006).
(2) Nařízení Rady (ES) č. 234/2004 [4] zakazuje poskytovat Libérii technickou a finanční pomoc související s vojenskými činnostmi, dovoz surových diamantů z Libérie a dovoz kulatiny a užitkového dřeva pocházejících z této země.
(3) Dne 20. června 2006 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci 1689 (2006), ve které bylo mimo jiné rozhodnuto neobnovit zákaz dovozu kulatiny a užitkového dřeva pocházejících z Libérie, který byl uložen v bodu 10 rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1521 (2003) a jehož platnost po několikerém prodloužení skončila dne 20. června 2006.
Rada bezpečnosti vyjádřila své rozhodnutí obnovit tento zákaz, pokud by Libérie ve lhůtě devadesáti dnů neschválila zákon o lesích navrhovaný výborem pro sledování lesnické reformy, který byl zřízen vládou Libérie.
(4) Rada bezpečnosti tuto záležitost přezkoumala dne 20. října 2006 a dospěla k závěru, že Libérie přijala nezbytný zákon o lesích.
Rozhodla proto, že zákaz znovu neuloží.
(5) Ustanovení čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 234/2004, kterým se zakazuje do Společenství dovážet kulatinu a užitkové dřevo pocházející z Libérie a jehož uplatňování bylo pozastaveno na dobu od 23. června 2006 do 18. září 2006, by mělo být se zpětnou působností ke dni 19. září 2006 zrušeno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 6 nařízení (ES) č. 234/2004 se zrušuje odstavec 2.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1820/2006
ze dne 12. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1821/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví sazby náhrad pro vejce a žloutky vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2771/75 stanoví, že rozdíl mezi cenami, jež jsou v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení uplatňovány v mezinárodním obchodě, a cenami v rámci Společenství lze pokrýt vývozní náhradou, je-li toto zboží vyváženo ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze I nařízení (EHS) č. 2771/75.
(3) Podle čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 1043/2005 by sazba náhrady na 100 kilogramů pro každý z dotčených základních produktů měla být stanovena na stejně dlouhé období jako je období, na které jsou náhrady stanoveny při vývozu stejných, avšak nezpracovaných produktů.
(4) Článek 11 Dohody o zemědělství uzavřené během Uruguayského kola stanoví, že vývozní náhrada pro produkt obsažený v určitém zboží nesmí být vyšší, než je náhrada použitelná pro tento produkt vyvážený bez dalšího zpracování.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené na seznamu v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2771/75 a vyvážené ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze I nařízení (EHS) č. 2771/75, se stanoví ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1822/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1555/96 o spouštěcích objemech pro dodatečná cla na hrušky, citrony, jablka a tykve
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 33 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1555/96 ze dne 30. července 1996 o prováděcích pravidlech k dodatečným dovozním clům na ovoce a zeleninu [2], upravuje dozor nad dovozem produktů uvedených v příloze daného nařízení. Tento dozor je třeba vykonávat v souladu s pravidly stanovenými v čl. 308d nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3].
(2) Pro účely čl. 5 odst. 4 dohody o zemědělství [4] uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání a vzhledem k nejnovějším údajům z let 2003, 2004 a 2005 je třeba změnit spouštěcí úrovně pro dodatečná cla na hrušky, citrony, jablka a tykve.
(3) V důsledku se nařízení (ES) č. 1555/96 mění.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1555/96 se nahrazuje textem v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1823/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se po sedmdesáté třetí mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu [1], a zejména na čl. 7 odst. 1 první odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha I nařízení (ES) č. 881/2002 obsahuje seznam osob, skupin a subjektů, kterých se týká zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů podle uvedeného nařízení.
(2) Výbor pro sankce Rady bezpečnosti OSN ve dnech 5. a 7. prosince 2006 rozhodl pozměnit seznam osob, skupin a subjektů, jichž se má týkat zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů.
Příloha I by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(3) K zajištění účinnosti opatření stanovených tímto nařízením musí toto nařízení okamžitě vstoupit v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 881/2002 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem jeho vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1824/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady u vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 13 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2759/75 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami v rámci Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s vepřovým masem by měly být vývozní náhrady stanoveny v souladu s pravidly a kritérii uvedenými v článku 13 nařízení (EHS) č. 2759/75.
(3) Ustanovení čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2759/75 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady u produktů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 2759/75 podle místa určení.
(4) Náhrady by se měly poskytovat jen u produktů, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež jsou opatřeny označením zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [2]. Tyto produkty by měly rovněž splňovat požadavky nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin [3] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 13 nařízení (EHS) č. 2759/75 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Produkty způsobilé pro náhradu podle odstavce 1 musí splňovat příslušné požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 853/2004, zejména pokud jde o přípravu ve schváleném zařízení a o dodržení požadavků na označení zdravotní nezávadnosti, které jsou stanoveny v příloze I oddílu I kapitole III nařízení (ES) č. 854/2004.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1825/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady u vajec
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 8 nařízení (EHS) č. 2771/75 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s vejci by měly být vývozní náhrady stanoveny v souladu s pravidly a určitými kritérii uvedenými v článku 8 nařízení (EHS) č. 2771/75.
(3) Ustanovení čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2771/75 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by se měly poskytovat jen u produktů, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež dodržují požadavky nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin [2] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [3], jakož i požadavky na identifikační označení nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro vejce [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 8 nařízení (EHS) č. 2771/75 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Produkty způsobilé pro náhradu podle odstavce 1 musí splňovat příslušné požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 853/2004, zejména pokud jde o přípravu ve schváleném zařízení a o dodržení požadavků na identifikační označení, které jsou stanoveny v příloze II oddílu I nařízení (ES) č. 853/2004 a v nařízení (EHS) č. 1907/90.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1826/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady u drůbežího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2777/75 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s drůbežím masem by měly být vývozní náhrady stanoveny v souladu s pravidly a kritérii uvedenými v článku 8 nařízení (EHS) č. 2777/75.
(3) Ustanovení čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2777/75 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Náhrady by se měly poskytovat jen pro produkty, jejichž volný pohyb ve Společenství je povolen a jež jsou opatřeny identifikačním označením podle čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu [2]. Produkty by měly rovněž splňovat požadavky nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin [3].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Vývozní náhrady podle článku 8 nařízení (EHS) č. 2777/75 se poskytují na produkty a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení za podmínek stanovených v odstavci 2 tohoto článku.
2. Produkty způsobilé pro náhradu podle odstavce 1 musí splňovat příslušné požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a (ES) č. 853/2004, zejména pokud jde o přípravu ve schváleném zařízení a o dodržení požadavků na identifikační označení, které jsou stanoveny v příloze II oddílu I nařízení (ES) č. 853/2004.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1827/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví reprezentativní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a kterým se mění nařízení (ES) č. 1484/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin [3], a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1484/95 [4] stanovilo prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určilo dodatečná dovozní cla v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin.
(2) Z pravidelné kontroly údajů, na jejichž základě se ověřují dovozní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i dovozní ceny vaječného albuminu, vyplývá nutnost změnit reprezentativní ceny pro dovozy některých produktů s přihlédnutím k cenovým rozdílům podle původu. Je tedy třeba zveřejnit reprezentativní ceny těchto produktů.
(3) Je nezbytné začít používat toto pozměňující nařízení co nejdříve.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 1484/95 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 13. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1829/2006
ze dne 13. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 14. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1830/2006
ze dne 13. prosince 2006
o změně nařízení (ES) č. 2092/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro celní kvótu pro dovoz vykostěného sušeného hovězího masa pocházejícího ze Švýcarska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 32 odst. 1 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2092/2004 [2] otevírá na několikaletém základě pro období od 1. ledna do 31. prosince celní kvótu Společenství pro bezcelní dovoz 1200 tun vykostěného sušeného hovězího masa kódu KN ex02102090 pocházejícího ze Švýcarska.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1301/2006 ze dne 31. srpna 2006, kterým se stanoví společná pravidla ke správě dovozních celních kvót pro zemědělské produkty, které podléhají režimu dovozních licencí [3], se vztahuje na dovozní licence pro dovozní celní kvótová období počínaje 1. lednem 2007. Nařízení (ES) č. 1301/2006 stanoví zejména prováděcí ustanovení pro žádosti o dovozní licence, právní postavení žadatelů a vydávání licencí. Uvedené nařízení stanoví, že dovozní celní kvóty se otevírají na období 12 po sobě jdoucích měsíců, a omezuje dobu platnosti licencí k poslednímu dni dovozního celního kvótového období. Ustanovení nařízení (ES) č. 1301/2006 se vztahují na dovozní licence vydané podle nařízení (ES) č. 2092/2004, aniž jsou dotčeny další podmínky nebo odchylky stanovené uvedeným nařízením. Jelikož nařízení (ES) č. 2092/2004 stanoví, že dotčená kvóta je řízena na základě osvědčení o pravosti vydaných švýcarskými orgány a na základě dovozních licencí, je nezbytné podle potřeby sladit ustanovení nařízení (ES) č. 2092/2004 s kapitolami I a III nařízení (ES) č. 1301/2006.
(3) Nařízení (ES) č. 2092/2004 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2092/2004 se mění takto:
1. V článku 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Celní kvóta Společenství pro bezcelní dovoz vykostěného sušeného hovězího masa kódu KN ex02102090 pocházejícího ze Švýcarska se každoročně otevírá na několikaletém základě pro roční objem 1200 tun pro období od 1. ledna do 31. prosince (dále jen "kvóta")."
2. V čl. 2 odst. 2 se zrušuje druhý pododstavec.
3. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
Osvědčení o pravosti a dovozní licence jsou platné tři měsíce ode dne jejich vydání."
4. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Ustanovení nařízení (ES) č. 1291/2000 a (ES) č. 1445/95, jakož i kapitol I a III nařízení (ES) č. 1301/2006, se použijí s výhradou ustanovení tohoto nařízení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1831/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu, pokud jde o doramektin
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanoviska Evropské agentury pro léčivé přípravky vyjádřená Výborem pro veterinární léčivé přípravky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Všechny farmakologicky účinné látky používané ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích, které jsou určeny k podávání zvířatům určeným k produkci potravin, by měly být hodnoceny v souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90.
(2) Látka doramektin je zařazena do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u skotu pro svalovinu, tuk, játra a ledviny, vyjma skotu, který produkuje mléko pro lidskou spotřebu.
Tato látka je také zařazena do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90 u prasat, ovcí a vysoké zvěře, včetně soba, pro svalovinu, tuk, játra a ledviny, vyjma ovcí, které produkují mléko pro lidskou spotřebu.
Položka pro doramektin v uvedené příloze by měla být pozměněna a rozšířena na všechny druhy savců určených k produkci potravin pro svalovinu, tuk, játra a ledviny, vyjma zvířat, která produkují mléko pro lidskou spotřebu.
(3) Nařízení (EHS) č. 2377/90 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(4) Před použitelností tohoto nařízení by měla být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta, aby mohly učinit veškeré úpravy, které bude s ohledem na toto nařízení nutné provést u registrací příslušných veterinárních léčivých přípravků, které byly uděleny podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků [2].
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1832/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení Bulharska a Rumunska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na čl. 4 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na článek 41 a článek 21 tohoto aktu ve spojení s bodem 4 oddílu 3 písm. a) přílohy V tohoto aktu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pravidla týkající se režimu pro výrobu a obchod v rámci trhu s cukrem vložená do nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1] aktem o přistoupení Bulharska a Rumunska mají být použitelná ode dne 1. ledna 2007 za podmínky, že akt o přistoupení vstoupí v platnost k tomuto dni.
V hospodářském roce 2006/07 se však veškerá výroba řepného cukru Bulharska a Rumunska uskuteční podle vnitrostátních režimů.
Proto je třeba stanovit přechodná opatření, aby se přešlo od režimů platných v Bulharsku a Rumunsku pro výrobu a obchod na režimy stanovené v nařízení (ES) č. 318/2006.
V důsledku toho by se ustanovení o minimálních cenách cukrové řepy, mezioborových dohodách a přidělování kvót stanovené v článcích 5, 6 a 7 nařízení (ES) č. 318/2006 neměla používat v hospodářském roce 2006/07 pro Bulharsko a Rumunsko.
(2) Podle čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky [2], je lhůta pro podávání žádostí o restrukturalizační podporu pro hospodářský rok 2006/07 omezena do 31. července 2006. Podniky usazené v Bulharsku a Rumunsku tak nemohly podat žádosti o restrukturalizační podporu pro uvedený hospodářský rok. Na uvedené podniky by se proto neměla vztahovat povinnost platby restrukturalizační částky stanovené v článku 11 nařízení (ES) č. 320/2006 pro hospodářský rok 2006/07.
(3) V případě isoglukosy je produkce stabilní a odpovídá poptávce.
Pro období od 1. ledna do 30. září 2007 je pro Bulharsko a Rumunsko třeba stanovit přiměřené vnitrostátní kvóty pro isoglukosu, aby se zajistila rovnováha mezi výrobou a spotřebou ve Společenství ve složení k 1. lednu 2007.
Uvedené přechodné kvóty pro isoglukosu by se měly vypočítat na bázi pro rata temporis.
(4) Aby se podniky usazené v Bulharsku a Rumunsku mohly účastnit režimu restrukturalizace stanoveného nařízením (ES) č. 320/2006 za stejných podmínek jako podniky usazené ve Společenství ve složení k 31. prosinci 2006, je třeba provést určité úpravy pro hospodářský rok 2007/08, zejména s ohledem na časové pořadí uvedené v čl. 8 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 320/2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství [3].
(5) V souladu s aktem o přistoupení se schválená potřeba zásobování surovým cukrem určeným k rafinaci stanoví na 198748 tun pro Bulharsko a 329636 tun pro Rumunsko za hospodářský rok.
Množství tradiční potřeby zásobování rozdělené mezi Bulharsko a Rumunsko se však mohou na bázi pro rata temporis snížit, aby se zohlednila skutečnost, že Bulharsko a Rumunsko se budou na hospodářském roce 2006/07 podílet pouze v období od 1. ledna 2007 do 30. září 2007.
(6) Rafinerie na plný provoz v Bulharsku a Rumunsku jsou ve značné míře závislé na dovozech surového třtinového cukru od tradičních dodavatelů v některých třetích zemích.
Komise proto navrhla Radě otevření celních kvót pro takový cukr z jakékoli třetí země na hospodářské roky 2006/07, 2007/08 a 2008/09 [4].
Aby však nedošlo k narušení dodávek surového třtinového cukru do rafinerií v těchto členských státech v okamžiku přistoupení, je třeba přijmout přechodná opatření pro účely otevření takovýchto celních kvót k 1. lednu 2007.
(7) Přechodné celní kvóty, které se podle tohoto nařízení otevřou pro Bulharsko a Rumunsko, se použijí pouze do doby, než Rada přijme stálá opatření.
(8) Dovozní licence vydané v rámci celních kvót otevřených tímto nařízením by měly být určeny pouze schváleným rafineriím na plný provoz v Bulharsku a Rumunsku.
(9) Výše dovozního cla pro dovozy v rámci celních kvót otevřených tímto nařízením se stanoví na takové úrovni, aby se zajistila spravedlivá hospodářská soutěž na trhu s cukrem ve Společenství a aby toto clo neomezovalo dovozy do Bulharska a Rumunska.
Vzhledem k tomu, že dovozy v rámci těchto celních kvót lze provádět z jakékoli třetí země, je však vhodné stanovit výši dovozních poplatků na 98 EUR za tunu, což odpovídá výši stanovené pro koncesní cukr CXL podle článku 24 nařízení Komise (ES) č. 950/2006 ze dne 28. června 2006, kterým se pro hospodářské roky 2006/07, 2007/08 a 2008/09 stanoví prováděcí pravidla pro dovoz a rafinaci produktů v odvětví cukru v rámci některých celních kvót a preferenčních dohod [5].
(10) U produktů dovezených do Bulharska a Rumunska pro účely spekulace před jejich přistoupením k Evropské unii existuje značné nebezpečí narušení trhů v odvětví cukru.
Za účelem zabránění takovým spekulačním pohybům nebo jiným narušením trhu je třeba přijmout ustanovení usnadňující přechod.
Podobná ustanovení již byla přijata v nařízení Komise (ES) č. 1683/2006 ze dne 14. listopadu 2006 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení Bulharska a Rumunska [6].
Aby se zohlednily zvláštnosti odvětví cukru, je třeba přijmout zvláštní pravidla.
(11) Je třeba přijmout opatření, která by hospodářským subjektům znemožnila vyhnout se uplatňování poplatků na některé produkty v odvětví cukru ve volném oběhu tím, že zboží, které již bylo propuštěno do volného oběhu buď ve Společenství ve složení k 31. prosinci 2006 nebo v Bulharsku a Rumunsku před přistoupením v režimu s podmíněným osvobozením od cla, buď dočasně uskladní nebo ho umístí do jednoho z celně schválených určení nebo celních režimů uvedených v čl. 4 odst. 15 písm. b) a odst. 16 písm. b) až g) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [7].
(12) V souladu s aktem o přistoupení Bulharska a Rumunska by se množství zásob cukru nebo isoglukosy, která přesahují množství považované za běžnou zásobu, navíc měla odstranit z trhu na náklady Bulharska a Rumunska.
Stanovení přebytečných množství by měla provést Komise na základě vývoje obchodu a výrobního a spotřebního trendu v Bulharsku a Rumunsku v období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006.
Kromě cukru a isoglukosy by se tento postup měl použít i na jiné produkty s vysokým obsahem ekvivalentu přidaného cukru, které by rovněž mohly být předmětem spekulací.
Pokud stanovené přebytečné množství cukru a isoglukosy nebude odstraněno z trhu Společenství nejpozději do 30. dubna 2008, Bulharsko a Rumunsko by měly nést za příslušné množství finanční odpovědnost.
(13) Nedojde-li k odstranění přebytečných množství, částka určená pro rozpočet Společenství, kterou zaplatí Bulharsko nebo Rumunsko, by se měla vypočítat na základě nejvyššího kladného rozdílu mezi referenční cenou bílého cukru stanovenou podle čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 318/2006 na 631,9 EUR za tunu a cenou bílého cukru v období od 1. ledna 2007 do 30. dubna 2008 na světových trzích. Pro účely tohoto výpočtu by se měsíční průměr kotací pro bílý cukr na londýnském termínovém trhu č. 5 měl považovat za světovou tržní cenu pro nejbližší stanovenou dobu splatnosti, tj. nejbližší měsíc dodávky, v němž lze uskutečnit obchod s bílým cukrem.
(14) V zájmu Společenství, Bulharska i Rumunska je předcházet hromadění přebytečných zásob a ve všech případech identifikovat hospodářské subjekty nebo jednotlivce zapojené do značných spekulativních obchodů.
Za tímto účelem by Bulharsko a Rumunsko do 1. ledna 2007 měly zavést systém, který jim umožní určit subjekty odpovědné za takové činnosti.
Tento systém by měl Bulharsku a Rumunsku umožnit určit hospodářské subjekty podílející se na vytváření přebytečného množství podle 12. bodu odůvodnění, a vymáhat v co nejširším rozsahu nazpět částky určené pro rozpočet Společenství.
Bulharsko a Rumunsko by měly tento systém používat s cílem přimět určené hospodářské subjekty k odstranění jejich přebytečného množství z trhu Společenství.
V případě, že určené hospodářské subjekty nebudou moci poskytnout přiměřený důkaz o odstranění, měly by za neodstraněný přebytečný cukr zaplatit částku 500 EUR za tunu (ekvivalentu bílého cukru).
Tato částka se rovná částce stanovené pro poplatek podle článku 3 nařízení Komise (ES) č. 967/2006 ze dne 29. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č.
318/2006, pokud jde o výrobu cukru nad rámec kvóty [8]. Ačkoli je zřejmé, že na přebytečném množství podle 12. bodu odůvodnění se mohou podílet hospodářské subjekty i domácnosti zároveň, je pravděpodobnější, že hlavní odpovědnost nesou hospodářské subjekty.
Po domácnostech však nelze požadovat, aby na tuto částku přispěly.
(15) Pro stanovení přebytečných zásob a odstranění určených přebytečných zásob Bulharsko a Rumunsko Komisi poskytnou nejnovější statistické údaje o obchodu, produkci a spotřebě posuzovaných produktů, jakož i důkaz o odstranění určených přebytečných zásob z trhu ve stanovené lhůtě.
(16) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘECHODNÁ OPATŘENÍ Z DŮVODU PŘISTOUPENÍ BULHARSKA A RUMUNSKA
ODDÍL 1
Použitelnost společné organizace trhu s cukrem a dočasného režimu restrukturalizace
Článek 1
Použitelnost některých ustanovení nařízení (ES) č. 318/2006 a (ES) č. 320/2006
1. Články 5, 6 a 7 nařízení (ES) č. 318/2006 a článek 11 nařízení (ES) č. 320/2006 se pro hospodářský rok 2006/07 nepoužijí pro Bulharsko a Rumunsko.
Článek 7 se však použije pro přidělení vnitrostátních kvót v roce 2007, které se použijí pro hospodářský rok 2007/08, a pro kvóty pro isoglukosu uvedené v odstavci 2.
2. Pro období od 1. ledna 2007 do 30. září 2007 se vnitrostátní kvóty pro isoglukosu pro Bulharsko a Rumunsko pro účely článku 9 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví takto:
_BAR_ Vnitrostátní kvóta v tunách sušiny _BAR_
Bulharsko _BAR_ 50331 _BAR_
Rumunsko _BAR_ 8960 _BAR_
3. Pro období od 1. ledna 2007 do 30. září 2007 se tradiční potřeba zásobování rozdělená mezi Bulharsko a Rumunsko pro účely článku 29 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví takto:
_BAR_ Tradiční potřeba zásobování rozdělená v tunách bílého cukru _BAR_
Bulharsko _BAR_ 149061 _BAR_
Rumunsko _BAR_ 247227 _BAR_
Článek 2
Dočasný režim restrukturalizace
Tento odstavec se použije pouze v případě, že žádosti o restrukturalizační podporu pro hospodářský rok 2007/08 budou podle článku 7 nařízení (ES) č. 968/2006 předloženy před 1. lednem 2007 ve Společenství ve složení k 31. prosinci 2006.
Datum této první žádosti se dále označuje jako "referenční datum".
Budou-li žádosti o restrukturalizační podporu podle článku 7 nařízení (ES) č. 968/2006 předloženy pro hospodářský rok 2007/08 v Bulharsku nebo Rumunsku dne 1. ledna 2007 nebo po tomto dni, doba mezi referenčním datem a 1. lednem 2007 se u těchto žádostí nezapočítá v okamžiku sestavení časového pořadí podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 968/2006.
2. Pokud jde o konzultaci vedenou v rámci příslušných mezioborových dohod podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 320/2006, Bulharsko a Rumunsko mohou pro hospodářský rok 2007/08 zohlednit konzultace provedené v rámci dohod, které se uskutečnily před dnem vstupu v platnost tohoto nařízení i v případě, že nesplňují požadavky nařízení (ES) č. 968/2006.
ODDÍL 2
Otevření celních kvót pro rafinaci
Článek 3
Otevření celních kvót pro dovoz surového třtinového cukru určeného k rafinaci
1. Pro hospodářský rok 2006/07 se otevírají celní kvóty pro celkové množství 396288 tun ekvivalentu bílého cukru pro dovoz z jakékoli třetí země surového třtinového cukru určeného k rafinaci kódu KN 17011110 s celní sazbou ve výši 98 EUR za tunu.
Objem dovozu se rozdělí takto:
Bulharsko: 149061 tun;
Rumunsko: 247227 tun.
2. Množství dovezená podle tohoto nařízení budou označena pořadovým číslem uvedeným v příloze I.
Článek 4
Použití nařízení (ES) č. 950/2006
Pro dovoz cukru v rámci celních kvót otevřených tímto nařízením se použijí pravidla pro dovozní licence a tradiční potřeby zásobování stanovená v nařízení (ES) č. 950/2006, nestanoví-li článek 5 jinak.
Článek 5
Dovozní licence
1. Žádosti o dovozní licence na množství uvedená v čl. 3 odst. 1 se předloží příslušným orgánům Bulharska nebo Rumunska.
2. Žádosti o dovozní licence mohou předložit pouze rafinerie na plný provoz usazené na území Bulharska a Rumunska, které byly schváleny v souladu s článkem 17 nařízení Rady (ES) č. 318/2006.
3. V žádostech o dovozní licence a v licencích jsou uvedeny tyto údaje:
a) v kolonkách 17 a 18: množství surového cukru vyjádřená v ekvivalentu bílého cukru, která nesmí přesáhnout množství uvedená pro Bulharsko a Rumunsko v čl. 3 odst. 1;
b) v kolonce 20: nejméně jeden z údajů uvedených v části A přílohy II;
c) v kolonce 24 (u licencí): nejméně jeden z údajů uvedených v části B přílohy II.
4. Dovozní licence vydané podle tohoto nařízení jsou platné pouze pro dovozy do členského státu, v němž byly vydány.
Jsou platné do konce hospodářského roku 2006/07.
Článek 6
Konec použití
Celní kvóty otevřené podle tohoto nařízení se použijí do dne, kdy nařízení Rady o otevření celních kvót pro dovozy surového třtinového cukru do Bulharska a Rumunska pro zásobování rafinérií na období po 1. lednu 2007 vstoupí v platnost.
KAPITOLA II
PŘECHODNÁ OPATŘENÍ ZA ÚČELEM ZABRÁNĚNÍ SPEKULACI A NARUŠENÍ TRHU
Článek 7
Definice
Pro účely této kapitoly se:
a) "cukrem" rozumí:
i) řepný cukr a třtinový cukr v pevném stavu kódu KN 1701,
ii) cukerný sirup kódů KN 17026095 a 17029099,
iii) inulinový sirup kódů KN 17026080 a 17029080;
b) "isoglukosou" rozumí produkt kódů KN 17023010, 17024010, 17026010, 17029030 a 21069030;
c) "zpracovanými produkty" rozumí produkty s obsahem přidaného cukru/ekvivalentu cukru přesahujícím 10 %, který je výsledkem zpracování zemědělských produktů;
d) "fruktosou" rozumí chemicky čistá fruktosa kódu KN 17025000.
ODDÍL 1
Produkty, na které se vztahují zvláštní celní určení a celní režimy v okamžiku přistoupení
Článek 8
Režim s podmíněným osvobozením od cla
1. Odchylně od přílohy V oddílu 4 aktu o přistoupení a od článků 20 a 214 nařízení (EHS) č. 2913/92, v případě vzniku celního dluhu při dovozu, se na produkty kódů KN 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 21011292, 21012092, 2105 a 2202, s výjimkou produktů uvedených v čl. 4 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1683/2006, které byly před 1. lednem 2007 ve volném oběhu buď ve Společenství ve složení ke dni 31. prosince 2006 nebo v Bulharsku nebo Rumunsku a dne 1. ledna 2007 jsou dočasně skladovány nebo se na ně vztahuje jeden z celních určení nebo celních režimů uvedených v čl. 4 odst. 15 písm. b) a odst. 16 písm. b) až g) nařízení (EHS) č. 2913/92 v rozšířeném Společenství nebo které jsou přepravovány uvnitř rozšířeného Společenství poté, co splnily vývozní formality, uplatní dovozní clo podle druhé části přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [9] platné v den vzniku celního dluhu a případně dodatečné clo.
První pododstavec se nepoužije na produkty vyvážené ze Společenství ve složení ke dni 31. prosince 2006, jestliže dovozce prokáže, že nebylo požádáno o žádnou vývozní náhradu pro produkty členského státu vývozu.
Vývozce na žádost dovozce zajistí, aby příslušný orgán učinil na vývozním prohlášení poznámku, která potvrzuje, že nebylo požádáno o žádnou vývozní náhradu pro produkty členského státu vývozu.
2. Odchylně od přílohy V oddílu 4 aktu o přistoupení a od článků 20 a 214 nařízení (EHS) č. 2913/92, v případě vzniku celního dluhu při dovozu, se na produkty kódů KN 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 21011292, 21012092, 2105 a 2202, s výjimkou produktů uvedených v čl. 4 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1683/2006, dovezené ze třetích zemí a propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku podle čl. 4 odst. 16 písm. d) nařízení (EHS) č. 2913/92 nebo do režimu dočasného použití podle čl. 4 odst. 16 písm. f) uvedeného nařízení v Bulharsku nebo Rumunsku dne 1. ledna 2007, uplatní dovozní clo v souladu s částí 2 přílohy I nařízení (EHS) č. 2658/87 platné v den vzniku celního dluhu a případně dodatečné clo.
ODDÍL 2
Přebytečná množství
Článek 9
Stanovení přebytečných množství
1. Nejpozději do 31. července 2007 Komise stanoví pro Bulharsko a Rumunsko postupem podle čl. 39 odst. 2 nařízení (ES) č. 318/2006:
a) množství cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků (v ekvivalentu bílého cukru);
b) množství isoglukosy (sušina);
c) množství fruktosy
přesahující množství považované ke dni 1. ledna 2007 za běžnou zásobu a které má být odstraněno z trhu na náklady Bulharska a Rumunska.
2. Pro stanovení přebytečných množství podle odstavce 1 se zejména zohlední vývoj od 1. ledna do 31. prosince 2006 v porovnání s předchozími třemi roky, které se počítají od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2005:
a) dovezených a vyvezených množství cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků, isoglukosy a fruktosy;
b) výroby, spotřeby a zásob cukru a isoglukosy;
c) okolností, za nichž došlo k vytvoření zásob.
Článek 10
Stanovení přebytečných množství na úrovni hospodářských subjektů
1. Ke dni 1. ledna 2007 Bulharsko a Rumunsko zavedou systém umožňující stanovit na úrovni hospodářských subjektů obchodovaná nebo vyrobená přebytečná množství cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků, isoglukosy nebo fruktosy.
Tento systém může zejména spočívat v sledování dovozu, daňovém dohledu, šetření založeném na účtech a fyzických zásobách hospodářských subjektů a zahrnovat opatření jako jistoty na pokrytí rizika a dovozní licence.
Identifikační systém bude založen na hodnocení rizika, které zohlední tato kritéria:
a) druh činnosti dotčených hospodářských subjektů;
b) skladovací kapacitu;
c) rozsah činnosti.
2. Bulharsko a Rumunsko použijí identifikační systém uvedený v odstavci 1, aby donutily dotčené hospodářské subjekty k odstranění z trhu na vlastní náklady množství cukru nebo isoglukosy rovnající se jejich individuálnímu přebytečnému množství.
Článek 11
Odstranění přebytečných množství
1. Bulharsko a Rumunsko zajistí odstranění z trhu bez zásahu Společenství množství cukru nebo isoglukosy, které se rovná přebytečnému množství podle čl. 9 odst. 1, nejpozději do 30. dubna 2008.
2. K odstranění přebytečných množství stanovených podle článku 9 dojde bez podpory Společenství těmito způsoby:
a) vývozem ze Společenství, který bez vnitrostátní podpory provedou určené hospodářské subjekty;
b) využitím v odvětví paliv;
c) denaturací na krmivo bez podpory v souladu s hlavami III a IV nařízení Komise (EHS) č. 100/72 [10].
3. Pokud celková množství stanovená Komisí podle čl. 9 odst. 1 pro Bulharsko nebo Rumunsko překročí celková množství určená podle článku 10, uloží se Bulharsku nebo Rumunsku částka rovnající se rozdílu mezi uvedenými množstvími (v ekvivalentu bílého cukru nebo sušiny) vynásobenému nejvyšším kladným rozdílem mezi částkou 631,9 EUR za tunu a měsíčním průměrem kotací pro bílý cukr na londýnském termínovém trhu č. 5 pro nejbližší stanovenou dobu splatnosti v období od 1. ledna 2007 do 30. dubna 2008. Uvedená částka se přidělí do rozpočtu Společenství nejpozději do 31. prosince 2008.
Článek 12
Důkaz o odstranění předložený hospodářskými subjekty
1. Nejpozději do 31. července 2008 předloží dotčené hospodářské subjekty Bulharsku nebo Rumunsku uspokojivý důkaz o tom, že v souladu s čl. 11 odst. 2 na vlastní náklady odstranily svá individuální přebytečná množství cukru a isoglukosy určená podle článku 10.
2. Při odstranění cukru nebo isoglukosy podle čl. 11 odst. 2 písm. a) se důkaz o odstranění skládá:
a) z vývozních licencí vydaných podle nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [11] a (ES) č. 951/2006 [12];
b) z příslušných dokladů podle článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 1291/2000, které jsou nezbytné pro uvolnění jistoty.
Žádost o vývozní licenci podle předchozího pododstavce uvede v kolonce 20 tento údaj:
"na vývoz podle čl. 11 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1832/2006."
Vývozní licence obsahuje v kolonce 22 tento údaj:
"určeno na vývoz bez náhrady … (množství, pro které byla tato licence vydána) kg;"
Vývozní licence je platná ode dne svého vydání do 30. dubna 2008.
3. Pokud nebude předložen důkaz o odstranění podle odstavců 1 a 2, Bulharsko nebo Rumunsko uloží dotčenému hospodářskému subjektu částku ve výši jeho individuálního přebytečného množství určeného podle článku 10, které se vynásobí částkou 500 EUR za tunu (v ekvivalentu bílého cukru nebo sušiny).
Tato částka se přidělí do vnitrostátního rozpočtu Bulharska nebo Rumunska.
Článek 13
Důkaz o odstranění novými členskými státy
1. Bulharsko a Rumunsko předloží Komisi nejpozději do 31. srpna 2008 důkaz o tom, že přebytečné množství uvedené v čl. 9 odst. 1 bylo odstraněno z trhu Společenství v souladu s čl. 11 odst. 2 a u každé použité metody uvedou odstraněné množství.
2. Pokud nebude předložen důkaz o odstranění přebytečného množství nebo jeho části z trhu Společenství podle odstavce 1, Bulharsku a/nebo Rumunsku se uloží částka rovnající se neodstraněnému množství vynásobeném nejvyšším kladným rozdílem mezi částkou 631,9 EUR za tunu a měsíčním průměrem kotací pro bílý cukr na londýnském termínovém trhu č. 5 pro nejbližší stanovenou dobu splatnosti v období od 1. ledna 2007 do 30. dubna 2008 v ekvivalentu bílého cukru nebo sušiny, z něhož se odečte každá částka uložená podle čl. 11 odst. 3.
Tato částka se přidělí do rozpočtu Společenství nejpozději do 31. prosince 2008.
Částky uvedené v předchozím pododstavci a v čl. 11 odst. 3 se určí postupem podle čl. 39 odst. 2 nařízení (ES) č. 318/2006 nejpozději do 31. října 2008 na základě sdělení, která učiní Bulharsko a Rumunsko podle odstavce 1.
Článek 14
Kontrola
1. Bulharsko a Rumunsko přijmou nezbytná opatření k provedení této kapitoly a zejména zavedou kontrolní postupy nezbytné k odstranění přebytečného množství podle čl. 9 odst. 1.
2. Bulharsko a Rumunsko sdělí Komisi nejpozději do 31. března 2007:
a) údaje o systému zavedeném za účelem stanovení přebytečných množství podle článku 10;
b) množství cukru, isoglukosy, fruktosy a zpracovaných výrobků dovezených a vyvezených měsíčně v období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, které sdělí nezávisle pro vývoz a pro dovoz určený:
i) Společenství ve složení ke dni 31. prosince 2006,
ii) Bulharsku nebo Rumunsku a
iii) třetím zemím;
c) na období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006 množství cukru a isoglukosy vyrobená ročně, rozdělená případně na produkci v rámci kvóty a produkci mimo kvótu, rafinovaná z dovezeného surového cukru a ročně spotřebovaná;
d) na období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006 zásoby cukru a isoglukosy ke dni 1. ledna každého roku.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÉ USTANOVENÍ
Článek 15
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost s výhradou vstupu a dnem vstupu Smlouvy o přistoupení Bulharska a Rumunska v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1833/2006
ze dne 13. prosince 2006
o klasifikaci zemí a území pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a statistiku obchodu mezi členskými státy
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1172/95 ze dne 22. května 1995 o statistice obchodu se zbožím Společenství a členských států s třetími zeměmi [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 750/2005 ze dne 18. května 2005 o klasifikaci zemí a území pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a statistiku obchodu mezi členskými státy [2] stanovilo verzi klasifikace platnou od 1. června 2005.
(2) Abecední kódování zemí a území musí být založeno na dvoumístném abecedním kódu podle platné normy ISO alfa-2 v té míře, v jaké je slučitelné s požadavky právních předpisů Společenství a statistickými požadavky Společenství. Nařízení Komise (ES) č.
2286/2003 ze dne 18. prosince 2003, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č.
2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], stanovilo přechodné období pro úpravu počítačových systémů pro celní odbavení. Vzhledem k tomu, že toto období nyní končí, již není potřeba používat číselné kódy současně s abecedními kódy.
(3) Černá Hora se stala nezávislým státem.
(4) Je proto třeba vypracovat novou verzi této klasifikace, která zohlední tyto nové skutečnosti a některé změny, ke kterým došlo ve vztahu k některým kódům.
(5) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku obchodu se zbožím s třetími zeměmi,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Klasifikace zemí a území pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a statistiku obchodu mezi členskými státy platná ode dne 1. ledna 2007 je uvedena v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1834/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu štikozubce obecného v oblastech ICES VIIIc, IX, X, CECAF 34.1.1 (vody Společenství) plavidly plujícími pod vlajkou Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1835/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu ďasovitých v oblastech ICES VIIIc, IX, X, CECAF 34.1.1 (vody Společenství) plavidly plujícími pod vlajkou Portugalska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1836/2006
ze dne 12. prosince 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu štikozubce obecného v oblastech ICES IIa (vody ES), IV (vody ES) plavidly plujícími pod vlajkou Belgie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1837/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se obnovuje rybolov sledě obecného v oblastech ICES IVc, VIId prováděný plavidly plujícími pod vlajkou Francie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Francie dne 28. února 2006 oznámila Komisi podle čl. 21 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2847/93, že od 1. března 2006 zastaví rybolov sledě obecného ve vodách oblastí ICES IVc, VIId pro plavidla plující pod její vlajkou.
(3) Komise dne 26. dubna 2006 podle čl. 21 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2847/93 a článku 26 odst. 4 nařízení (ES) č. 2371/2002 přijala nařízení (ES) č. 636/2006, kterým se zakazuje rybolov sledě obecného ve vodách oblastí ICES IVc, VIId plavidly plujícími pod vlajkou Francie [4] nebo registrovanými ve Francii, s účinkem od stejného data.
(4) Na základě informací, které Komise obdržela od francouzských orgánů, je stále ve francouzské kvótě dostupné množství sledě obecného pro oblasti ICES IVc, VIId.
Proto by měl být v těchto vodách povolen rybolov sledě obecného prováděný plavidly plujícími pod vlajkou Francie nebo registrovanými ve Francii.
(5) Toto povolení nabývá účinku dne 19. října 2006, aby mohlo být dotčené množství sledě obecného odloveno do konce tohoto roku.
(6) Nařízení Komise (ES) č. 636/2006 se proto zrušuje s účinkem od 19. října 2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zrušení
Zrušuje se nařízení (ES) č. 636/2006.
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1838/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro skořápkové ovoce (mandle bez skořápky, lískové ořechy ve skořápce, lískové ořechy bez skořápky a vlašské ořechy ve skořápce) v rámci režimu A1
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 35 odst. 3 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1961/2001 [2] stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady v odvětví ovoce a zeleniny.
(2) Podle čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96 se může na produkty vyvážené Společenstvím vztahovat vývozní náhrada v míře nezbytné pro umožnění hospodářsky významného vývozu, s ohledem na omezení vyplývající z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy.
(3) V souladu s čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 by se mělo dbát na to, aby obchodní toky, které předtím vznikly v režimu náhrad, nebyly narušeny. Z tohoto důvodu, jakož i vzhledem k sezónnímu charakteru vývozů ovoce a zeleniny, by měla být stanovena množství podle produktů, na základě nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady stanovené nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [3]. Při rozdělování těchto množství je třeba přihlédnout k tomu, jak rychle dotyčné produkty podléhají zkáze.
(4) Podle čl. 35 odst. 4 nařízení (ES) č. 2200/96 se při stanovení náhrad musí brát ohled na stávající stav a předpokládaný vývoj cen a dostupnosti ovoce a zeleniny na trhu Společenství na jedné straně, a cen obvyklých v mezinárodním obchodě na druhé straně. Rovněž je třeba brát v úvahu náklady na uvedení produktů na trh a na jejich dopravu, jakož i hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
(5) V souladu s čl. 35 odst. 5 nařízení (ES) č. 2200/96 se ceny platné na trhu Společenství stanoví s přihlédnutím k cenám, které se z hlediska vývozu jeví jako nejpříznivější.
(6) Stávající stav mezinárodního obchodu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat, aby náhrada pro daný produkt byla rozlišena podle místa jeho určení.
(7) Mandle bez skořápky, jakož i lískové ořechy ve skořápce mohou být v současné době předmětem hospodářsky významných vývozů.
(8) Vzhledem k tomu, že skořápkové ovoce lze poměrně dobře skladovat, mohou být vývozní náhrady stanovovány na delší období.
(9) Pro zajištění co nejefektivnějšího využití disponibilních zdrojů a s přihlédnutím ke skladbě vývozů Společenství, by měly být vývozní náhrady pro skořápkové ovoce stanoveny podle režimu A1.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Sazba vývozní náhrady pro skořápkové ovoce, období, ve kterém se podávají žádosti osvědčení a předpokládaná množství se stanoví v příloze tohoto nařízení.
2. Osvědčení vydaná v rámci potravinové pomoci podle článku 16 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [4], se nezapočítávají do množství uvedených v příloze tohoto nařízení.
3. Aniž je dotčen čl. 5 odst. 6 nařízení (ES) č. 1961/2001, doba platnosti osvědčení typu A1 je tři měsíce.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 3. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1839/2006
ze dne 28. listopadu 2006
o provádění dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Argentinskou republikou podle článku XXIV.6 dohody GATT z roku 1994, kterým se mění a doplňuje příloha I nařízení (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (EHS) č. 2658/87 [1] se zavedla nomenklatura zboží (dále jen "kombinovaná nomenklatura") a stanovily se smluvní celní sazby společného celního sazebníku.
(2) Svým rozhodnutím 2006/930/ES ze dne 28. listopadu 2006 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Argentinskou republikou [2] schválila Rada jménem Společenství dohodu s cílem uzavřít jednání zahájená podle článku XXIV.6 dohody GATT z roku 1994.
(3) Nařízení (EHS) č. 2658/87 by mělo být tedy pozměněno a doplněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze I nařízení (EHS) č. 2658/87 se mění celní povinnosti a doplňují se objemy uvedené v příloze k tomuto nařízení.
Článek 2
Ve třetí části oddílu III (Celní kvóty WTO, jež mají být používány příslušnými orgány Společenství), se příloha 7, pokud jde o kód KN 02013000, mění takto:
a) v popisu zboží pro celní sazbu ES o objemu 11000 tun se nahrazují slova "Vykoštěné "vysoce jakostní" hovězí maso: "kusy hovězího masa získané výhradně ze zvířat pocházejících z pastevního chovu, ve věku mezi 22 a 24 měsíci, se dvěma trvalými řezáky, jejichž živá hmotnost při porážce nepřesahuje 460 kilogramů, speciální nebo vysoké jakosti, nazývané "speciální kusy hovězího masa", v lepenkových obalech "special boxed beef"; tyto kusy mohou být označeny "sc" (special cuts)"" tímto: "Vykostěné vysoce jakostní hovězí maso, čerstvé, chlazené nebo zmrazené",
b) ve sloupci "Ostatní podmínky" se vkládá text: "Dodavatelská země Argentina".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1840/2006
ze dne 11. prosince 2006,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 74/2004 o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Indie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1] (dále jen "základní nařízení"),
s ohledem na článek 2 nařízení Rady (ES) č. 74/2004 ze dne 13. ledna 2004 o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Indie [2] (dále jen "původní nařízení"),
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PŘEDCHOZÍ POSTUP
(1) Rada uvalila nařízením (ES) č. 74/2004 konečné vyrovnávací clo z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Indie, kódů ex63022100 (kódy TARIC 6302210081, 6302210089), ex63022290 (kód TARIC 6302229019), ex63023100 (kód TARIC 6302310090) a ex63023290 (kód TARIC 6302329019), do Společenství.
Vzhledem k velkému počtu spolupracujících vyvážejících výrobců dotčeného výrobku v Indii se v souladu s článkem 27 základního nařízení vybral vzorek a na společnosti, které byly součástí tohoto vzorku, byly uvaleny individuální celní sazby v rozpětí od 4,4 % do 10,4 %, zatímco na ostatní spolupracující společnosti, které nebyly součástí vzorku, byla uvalena celní sazba ve výši 7,6 %.
Na veškeré ostatní společnosti byla uvalena zbytková celní sazba ve výši 10,4 %.
(2) Článek 2 nařízení (ES) č. 74/2004 stanoví, že pokud nový vyvážející výrobce z Indie předloží Komisi dostatečné důkazy o tom, že nevyvážel v období šetření ( 1. října 2001 až 30. září 2002) do Společenství výrobky popsané v čl. 1 odst. 1 (dále jen "první kritérium"), není spřízněn se žádným vývozcem nebo výrobcem v Indii, který podléhá antisubvenčním opatřením uloženým uvedeným nařízením (dále jen "druhé kritérium"), a skutečně vyvezl do Společenství dotyčné výrobky po období šetření, od kterého jsou opatření odvozena, nebo uzavřel neodvolatelný smluvní závazek vyvézt značné množství do Společenství (dále jen "třetí kritérium"), může být čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení změněn tak, že novému vyvážejícímu výrobci bude poskytnuta celní sazba vztahující se na spolupracující společnosti, které nebyly zařazeny do vzorku, tj. 7,6 %.
(3) Původní nařízení bylo dvakrát změněno, jmenovitě nařízením Rady (ES) č. 2134/2004 [3] a nařízením Rady (ES) č.
122/2006 [4]. Obě nařízení do seznamu indických vyvážejících výrobců v příloze nařízení doplnila názvy společností, které vyvážejí dotčený výrobek pocházející z Indie a které podle útvarů Komise splňují kritéria stanovená v původním nařízení.
B. ŽÁDOSTI NOVÝCH VÝVOZCŮ/VÝROBCŮ
(4) Od zveřejnění předchozího pozměňujícího nařízení předložilo devatenáct indických společností žádost o udělení stejného statusu, jež mají společnosti, které spolupracovaly při původním šetření, ale nebyly zařazeny do vzorku (dále jen "status nového subjektu trhu").
(5) Jde o těchto devatenáct žadatelů:
Žadatelská společnost _BAR_ Město _BAR_
B.K.S Textiles Private Limited _BAR_ Coimbatore _BAR_
Indian Arts & Crafts Syndicate (IACS) _BAR_ New Delhi _BAR_
Mittal International _BAR_ Panipat _BAR_
Esskay International _BAR_ Mumbai _BAR_
Opera Clothing _BAR_ Mumbai _BAR_
Govindji Trikamdas & Co. _BAR_ Mumbai _BAR_
Navnitlal Private Limited _BAR_ Mumbai _BAR_
Tulip Exim _BAR_ Mumbai _BAR_
Aarthi – A1 – Traders _BAR_ Karur _BAR_
Anjani Synthetics Limited _BAR_ Ahmedabad _BAR_
Home Concepts _BAR_ New Delhi _BAR_
Siyaram Silk Mills Limited _BAR_ Mumbai _BAR_
Ramlaks Exports Pvt. Ltd. _BAR_ Mumbai _BAR_
Oracle Exports _BAR_ Mumbai _BAR_
Sellon Dynamics _BAR_ Mumbai _BAR_
Synthesis Home Textiles _BAR_ Karur _BAR_
Devtara Industries _BAR_ Muradnagar _BAR_
Summer India Textile Mills _BAR_ Salem _BAR_
Prathishta Weaving and Knitting _BAR_ Coimbatore _BAR_
(6) Čtyři společnosti žádající o status nového subjektu trhu neposkytly odpověď na dotazník, jehož cílem bylo ověřit, zda společnosti splňují podmínky stanovené v článku 2 nařízení (ES) č. 74/2004, a jejich žádost musela být proto zamítnuta.
(7) Jedna společnost zaslala dotazník dvakrát, v obou případech byl neúplný a obsahoval protichůdné informace.
Společnost třetí dotazník nevyplnila, a proto nebylo možné ověřit, zda společnost splňuje kritéria na udělení statusu nového vyvážejícího výrobce.
Žádost této společnosti se proto zamítla.
(8) Zbývajících čtrnáct společností předložilo zcela vyplněné dotazníky, a jejich žádosti o status nového subjektu trhu se proto zvážily.
(9) Důkazy poskytnuté šesti výše uvedenými indickými vývozci/výrobci jsou považovány za dostatečné pro to, aby byla těmto společnostem poskytnuta celní sazba vztahující se na spolupracující společnosti, které nebyly zařazeny do vzorku (tj. 7,6 %), a aby bylo tudíž těchto šest společností doplněno do seznamu vývozců/výrobců v příloze (dále jen "příloha") nařízení (ES) č. 74/2004.
(10) Žádosti zbývajících osmi společností o status nového vyvážejícího výrobce se zamítly z těchto důvodů:
(11) Sedm společností neposkytlo důkazy, že dotčený výrobek do ES vyvážely po období šetření nebo že uzavřely neodvolatelný smluvní závazek vyvézt značné množství do ES.
(12) Jedna společnost je ve spojení se společností, která se již nachází na seznamu v původním nařízení, a proto byla její žádost o status nového subjektu trhu zamítnuta, jelikož nesplnila druhé kritérium uvedené v článku 2 původního nařízení.
(13) Společnosti, jimž nebyl přiznán status nového subjektu trhu, byly o důvodech tohoto rozhodnutí informovány a byla jim dána možnost vyjádřit svá stanoviska písemně.
(14) Veškerá tvrzení a podání učiněná zúčastněnými stranami byla přezkoumána a řádně vzata v úvahu, pokud byla oprávněná,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do seznamu výrobců z Indie uvedených v příloze nařízení (ES) č. 74/2004 se doplňují tyto společnosti:
Společnost _BAR_ Město _BAR_
Indian Arts and Crafts Syndicate _BAR_ New Delhi _BAR_
M/s. Opera Clothing _BAR_ Mumbai _BAR_
Anjani Synthetics Limited _BAR_ Ahmedabad _BAR_
Ramlaks Exports Pvt Ltd _BAR_ Mumbai _BAR_
Oracle Exports Home Textiles Pvt Ltd _BAR_ Mumbai _BAR_
Summer India Textile Mills (P) Ltd _BAR_ Salem _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1841/2006
ze dne 14. prosince 2006
o stanovení standardních dovozních hodnot pro určování vstupních cen určitých druhů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 3223/94 v souladu s výsledky mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola vymezilo kritéria, na základě kterých Komise stanovuje standardní dovozní hodnoty pro dovoz ze třetích zemí týkající se produktů a období uvedených v příloze.
(2) Při uplatňování výše uvedených kritérií je třeba stanovit standardní dovozní hodnoty ve výších uvedených v příloze tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Standardní dovozní hodnoty uvedené v článku 4 nařízení (ES) č. 3223/94 se stanoví v souladu s přílohou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1842/2006
ze dne 14. prosince 2006,
kterým se stanoví vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Společenství může být pokryt vývozní náhradou.
(2) S ohledem na současnou situaci na trhu s mlékem a mléčnými výrobky by proto měly být stanoveny vývozní náhrady v souladu s pravidly a určitými kritérii uvedenými v článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Ustanovení čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů mohou vyžadovat rozlišení náhrady podle místa určení.
(4) Podle Memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Dominikánskou republikou o ochraně dovozu sušeného mléka v Dominikánské republice [2], které bylo schváleno rozhodnutím Rady 98/486/ES [3], může být určité množství mléčných výrobků Společenství vyvážených do Dominikánské republiky zvýhodněno snížením cla.
Z tohoto důvodu by vývozní náhrady poskytnuté pro produkty vyvážené podle tohoto režimu měly být sníženy o určitý procentní podíl.
(5) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady podle článku 31 nařízení (ES) č. 1255/1999 se poskytují u produktů a na množství, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení, za podmínek stanovených v čl. 1 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [4].
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1843/2006
ze dne 14. prosince 2006,
kterým se stanoví maximální vývozní náhrady u másla v rámci stálého nabídkového řízení podle nařízení (ES) č. 581/2004
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na třetí pododstavec čl. 31 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 581/2004 ze dne 26. března 2004 o vypsání stálého nabídkového řízení na vývozní náhrady, které se týkají některých druhů másla [2], zavádí trvalé nabídkové řízení.
(2) Podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 580/2004 ze dne 26. března 2004, kterým se stanoví postup nabídkového řízení, které se týká vývozních náhrad u některých mléčných výrobků [3], a po přezkoumání nabídek podaných jako odpověď na nabídkové řízení, je vhodné stanovit maximální vývozní náhrady na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 12. prosince 2006.
(3) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro trvalé nabídkové řízení vypsané nařízením (ES) č. 581/2004 na dobu trvání nabídkového řízení, která končí dne 12. prosince 2006, platí maximální částky náhrad pro výrobky zmíněné v čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 15. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1844/2006
ze dne 14. prosince 2006,
kterým se stanoví sazby náhrad použitelné na některé mléčné výrobky vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 15. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že rozdíl mezi cenami, jež jsou v případě produktů uvedených v čl. 1 písm. a), b), c), d), e) a g) uvedeného nařízení uplatňovány v mezinárodním obchodě, a cenami v rámci Společenství lze pokrýt vývozní náhradou.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2], určuje produkty, pro které by měla být stanovena sazba náhrady uplatňovaná v případě vývozu těchto produktů ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1043/2005 se sazba náhrady na 100 kilogramů každého z dotčených základních produktů stanoví každý měsíc.
(4) V případě některých mléčných výrobků vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, však existuje nebezpečí, že pokud se předem stanoví vysoké sazby náhrad, může to ohrozit závazky přijaté ohledně těchto náhrad.
Aby se tomuto nebezpečí předešlo, je nezbytné přijmout nezbytná preventivní opatření, aniž by se tím však bránilo uzavírání dlouhodobých smluv.
V případě, že jsou sazby náhrad pro tyto produkty stanoveny předem, lze těchto dvou cílů dosáhnout stanovením zvláštních sazeb.
(5) Podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1043/2005 jsou pro stanovení sazby náhrad vzaty v úvahu případně produkční náhrady, podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem, která jsou použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením o společné organizaci trhu s daným výrobkem, pokud jde o základní produkty uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 nebo na roveň postavené produkty.
(6) Podle čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 se podpora poskytuje na odstředěné mléko vyrobené ve Společenství a zpracované na kasein a kaseináty, pokud toto mléko a kasein nebo kaseináty z něho vyrobené splňují určité podmínky.
(7) Nařízení Komise (ES) č. 1898/2005 ze dne 9. listopadu 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o opatření pro odbyt smetany, másla a zahuštěného másla na trhu Společenství [3], stanoví, že máslo a smetanu za snížené ceny je třeba poskytnout k dispozici odvětvím, která vyrábějí určité výrobky.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Sazby náhrad použitelné pro základní produkty uvedené na seznamu v příloze I nařízení (ES) č. 1043/2005 a v článku 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 a vyvážené ve formě zboží uvedeného na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. 1255/1999 se stanoví ve výši uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1845/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu sledě obecného v oblastech ICES Vb, VIa sever (vody ES), VIb plavidly plujícími pod vlajkou Francie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1846/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se stanoví zákaz rybolovu makrely obecné v oblastech ICES IIa (mimo vody ES), Vb (vody ES), VI, VII, VIIIa, b, d, e, XII, XIV plavidly plujícími pod vlajkou Francie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [2], a zejména na čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 51/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů [3], stanoví kvóty na rok 2006.
(2) Podle informací, jež byly sděleny Komisi, úlovky populace uvedené v příloze tohoto nařízení, které byly odloveny plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými, vyčerpaly kvótu přidělenou na rok 2006.
(3) Je proto nutné zakázat rybolov této populace a její uchovávání na palubě, překládání na jiné plavidlo a vykládání na pevninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyčerpání kvóty
Rybolovná kvóta přidělená pro rok 2006 členskému státu uvedenému v příloze tohoto nařízení pro populaci uvedenou ve zmíněné příloze se považuje za vyčerpanou od data stanoveného v uvedené příloze.
Článek 2
Zákazy
Rybolov populace uvedené v příloze tohoto nařízení plavidly plujícími pod vlajkou členského státu uvedeného ve zmíněné příloze nebo plavidly v něm registrovanými se zakazuje od data stanoveného v uvedené příloze.
Po tomto datu se zakazuje uchovávat na palubě, překládat na jiné plavidlo nebo vykládat na pevninu uvedenou populaci odlovenou těmito plavidly.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1847/2006
ze dne 13. prosince 2006,
kterým se v důsledku přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii upravují některá horizontální nařízení v oblasti společné zemědělské politiky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na čl. 4 odst. 3 uvedené smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na článek 56 uvedeného aktu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vzhledem k přistoupení Bulharska a Rumunska (dále jen "nové členské státy") ke Společenství by měla být upravena nařízení Komise (EHS) č. 120/89 ze dne 19. ledna 1989, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k vývozním dávkám a poplatkům pro zemědělské produkty [1], (EHS) č. 3515/92 ze dne 4. prosince 1992, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1055/77 o skladování a pohybu produktů nakoupených intervenčními agenturami [2], (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [3], (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [4], (ES) č. 2298/2001 ze dne 26. listopadu 2001, kterým se stanoví podrobná pravidla pro vývoz produktů určených pro potravinovou pomoc [5], (ES) č. 2090/2002 ze dne 26. listopadu 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 386/90, pokud jde o fyzickou kontrolu prováděnou při vývozu zemědělských produktů [6], a (ES) č. 639/2003 ze dne 9. dubna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o požadavky na poskytování vývozních náhrad v souvislosti s řádným zacházením se živým skotem během přepravy [7], a měly by být stanoveny některé údaje v jazycích nových členských států.
(2) Uvedená nařízení by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 120/89 se mění takto:
1. V čl. 4a odst. 2 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Doklad zaslaný celnímu úřadu, kde byly splněny celní formality, doplní celní úřad výstupu o jednu z poznámek uvedených v příloze I."
2. V čl. 13 odst. 2 se v druhém pododstavci slovo "příloze" nahrazuje slovem "příloze II".
3. Příloha se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 3515/92 se mění takto:
1. V článku 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Vývozní prohlášení a popřípadě doklad pro vnější tranzit Společenství nebo odpovídající vnitrostátní doklad musí obsahovat jednu z poznámek uvedených v příloze I."
2. V článku 5 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Jsou-li produkty podle čl. 2 druhé odrážky nařízení (EHS) č. 1055/77 odeslány do jiného členského státu jako převodní operace, provází tyto produkty kontrolní výtisk T5 uvedený v článcích 912a až 912g nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [8]. Kontrolní výtisk T5 vydává intervenční agentura, která produkty zasílá, a v kolonce 104 musí obsahovat jednu z poznámek uvedených v příloze II.
3. Znění přílohy II tohoto nařízení se připojuje jako příloha I a příloha II.
Článek 3
Nařízení (ES) č. 800/1999 se mění takto:
1. V čl. 9 odst. 1 písm. c) se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V tomto případě doplní příslušný orgán členského státu určení kontrolního výtisku T5 nebo členského státu, kde se jako důkaz používá vnitrostátní doklad, do kolonky Kontrola použití a/nebo místa určení v rubrice Poznámky kontrolního výtisku T5 nebo v odpovídající rubrice vnitrostátního dokladu jednu z poznámek uvedených v příloze Ia."
2. Článek 10 se mění takto:
a) V odstavci 4 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Je-li produkt, který se pohybuje v rámci režimu vnějšího tranzitu Společenství nebo společného tranzitního režimu, propuštěn v jiném členském státě, než je členský stát vývozu, do jednoho z režimů uvedených v odstavci 1, aby byl dopraven do stanice určení nebo aby byl dodán adresátovi mimo celní území Společenství, uvede celní úřad, u kterého byl produkt propuštěn do jednoho z výše uvedených režimů, na zadní stranu originálu kontrolního výtisku T5 do kolonky Kontrola použití a/nebo místa určení v rubrice Poznámky jednu z poznámek uvedených v příloze Ib."
b) V odstavci 5 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Je-li produkt převzat železniční společností v členském státě vývozu nebo v jiném členském státě a pohybuje se v režimu vnějšího tranzitu Společenství nebo ve společném tranzitním režimu v rámci přepravní smlouvy pro kombinovanou železniční a silniční dopravu, aby byl dopraven po železnici do místa určení mimo celní území Společenství, uvede celní úřad, do jehož územní působnosti spadá nebo v jehož blízkosti se nachází nádraží, ve kterém železniční společnost produkt přebírá, na zadní stranu originálu kontrolního výtisku T5 do kolonky Kontrola použití a/nebo místa určení v rubrice Poznámky jednu z poznámek uvedených v příloze Ic."
3. V čl. 41 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V kontrolním výtisku T5 se vyplní kolonky 33, 103, 104 a popřípadě 105.
Do kolonky 104 kontrolního výtisku T5 se v rubrice Ostatní uvede jedna z poznámek uvedených v příloze IIa."
4. V článku 44 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Pokud se článek 8 použije na dodávky na plošinu, uvede se do kolonky 104 kontrolního výtisku T5 v rubrice Ostatní jedna z poznámek uvedených v příloze IIb."
5. Znění přílohy III tohoto nařízení se připojuje jako příloha Ia, příloha Ib, příloha Ic, příloha IIa a příloha IIb.
6. V příloze IV se zrušují slova "Bulharsko" a "Rumunsko".
Článek 4
Nařízení (ES) č. 1291/2000 se mění takto:
1. V čl. 9 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V takovém případě vydávající subjekt uvede jednu z poznámek uvedených v příloze Ia v kolonce 6 licence nebo osvědčení."
2. V článku 16 se první odstavec nahrazuje tímto:
"Žádosti o licence a licence obsahující stanovení náhrady předem, které jsou vydány za účelem potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, obsahují v kolonce 20 alespoň jednu z poznámek uvedených v příloze Ib."
2a.
V článku 18 odst. 4 se doplňuje "BG" pro Bulharsko a "RO" pro Rumunsko.
3. Článek 33 se mění takto:
a) V odstavci 2 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud je jediným účelem kontrolního výtisku T5 umožnit uvolnění jistoty, má kontrolní výtisk T5 v kolonce 106 jednu z poznámek uvedených v příloze Ic."
b) V odstavci 3 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud je produkt zařazen, po přijetí vývozního prohlášení uvedeného v první odrážce čl. 24 odst. 1 písm. b), do jednoho ze zjednodušených postupů podle části II hlavy II kapitoly 7 oddílu 3 nařízení (EHS) č. 2454/93 nebo podle hlavy X kapitoly I dodatku I k Úmluvě ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu, aby byl dopraven do stanice místa určení nebo k příjemci mimo celní území Společenství, je zaslán kontrolní výtisk T5 uvedený v odst. 2 písm. b) úřední cestou vydávajícímu subjektu. V kolonce J kontrolního výtisku T5 se doplní v oddílu Poznámky jedna z poznámek uvedených v příloze Id."
4. V čl. 36 odst. 4 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Náhradní licence nebo osvědčení nebo náhradní výpis obsahují navíc v kolonce 22 jednu z poznámek uvedených v příloze Ie podtrženou červeně."
5. V článku 42 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pokud hospodářský subjekt žádal v důsledku případu vyšší moci o prodloužení doby platnosti licence obsahující stanovení vývozní dávky nebo vývozní náhrady předem a pokud příslušný subjekt ještě nepřijal rozhodnutí o této žádosti, může hospodářský subjekt požádat u tohoto subjektu o druhou licenci.
Tato druhá licence je vydána za podmínek, které jsou platné v okamžiku žádosti, s výjimkou toho, že:
a) je vydána nanejvýš pro nepoužité množství z první licence, u které bylo žádáno o prodloužení;
b) obsahuje v kolonce 20 jednu z poznámek uvedených v příloze If."
6. V čl. 43 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) pokud se vývoz uskutečnil bez vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem, pak v případě použití informačního listu INF 3 uvedeného v článku 850 nařízení (EHS) č. 2454/93 musí tento list obsahovat v kolonce A jednu z poznámek uvedených v příloze Ig."
7. V čl. 45 odst. 3 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) vývozního prohlášení pro rovnocenné produkty nebo jeho opisu nebo fotokopie, které byly ověřeny příslušnými orgány, obsahujících jednu z poznámek uvedených v příloze Ih; Tato poznámka musí být ověřena otiskem razítka dotyčného celního úřadu připojeným v původním znění na dokument sloužící jako průkazný doklad;".
8. V čl. 50 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Kromě případů, kdy předpisy v konkrétních odvětvích stanoví zvláštní poznámku, uvede se v kolonce 24 licence nebo osvědčení jedna z poznámek uvedených v příloze Ii."
9. Znění přílohy IV tohoto nařízení se připojuje jako příloha Ia, příloha Ib, příloha Ic, příloha Id, příloha Ie, příloha If, příloha Ig, příloha Ih a příloha Ii.
Článek 5
Nařízení (ES) č. 2298/2001 se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 3 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"V žádosti o náhradu uvedenou v čl. 5 odst. 4 nařízení (ES) č. 800/1999, v políčku 20 žádosti o licenci a ve vývozní licenci samotné se kromě požadavků uvedených v článku 16 nařízení (ES) č. 1291/2000 uvede jedna z poznámek uvedených v příloze."
2. Znění přílohy V tohoto nařízení se připojuje jako příloha.
Článek 6
Nařízení (ES) č. 2090/2002 se mění takto:
1. článek 10 se mění takto:
a) V odstavci 5 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud celní úřad výstupu nebo úřad určení kontrolního výtisku T5 odebral vzorek, uvede se na kontrolní výtisk T5 nebo případně na vnitrostátní doklad, který je zaslán zpět příslušnému orgánu, jedna z poznámek uvedených v příoze Ia."
b) Odstavec 6 se nahrazuje tímto:
"6. Celní úřad výstupu nebo úřad určení kontrolního výtisku T5 sdělí písemně příslušnému orgánu uvedenému v odstavci 5 s použitím kopie originálního dokladu výsledek analýzy a přitom uvede:
a) buď jednu z poznámek uvedených v příloze Ib;
b) nebo výsledek analýzy, pokud tato analýza neodpovídá produktu uvedenému v celním prohlášení."
c) V odstavci 7 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"V takovém případě celní úřad výstupu nebo úřad určení kontrolního výtisku T5 uvede na kontrolním výtisku T5 nebo případně na vnitrostátním dokladu, který je zaslán zpět příslušnému orgánu, jednu z poznámek uvedených v příloze Ic."
2. Znění přílohy VI tohoto nařízení se připojuje jako příloha Ia, příloha Ib a příloha Ic.
Článek 7
Nařízení (ES) č. 639/2003 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Je-li úřední veterinární lékař v místě výjezdu přesvědčen, že jsou požadavky odstavce 2 splněny, potvrdí toto zjištění jednou z poznámek uvedených v příloze Ia a na doklad, který potvrzuje, že zboží opustilo celní území Společenství, připojí razítko a podpis buď v kolonce J kontrolního výtisku T5, nebo na nejvhodnějším místě na vnitrostátním dokladu."
2. Znění přílohy VII tohoto nařízení se připojuje jako příloha Ia.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost s výhradou vstupu a dnem vstupu smlouvy o přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1848/2006
ze dne 14. prosince 2006
o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 595/91
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na článek 42 uvedeného nařízení,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovením článku 2 nařízení (ES) č. 1290/2005 se pro dosažení cílů společné zemědělské politiky zřizují dva fondy: Evropský zemědělský záruční fond (dále jen "EZZF") a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (dále jen "EZFRV").
(2) Ustanovení článku 9 nařízení (ES) č. 1290/2005 stanoví zásady upravující ochranu finančních zájmů Společenství a záruky pro správu finančních prostředků Společenství.
(3) Ve světle zkušeností, jichž Komise a členské státy nabyly, by měl systém upravený nařízením Rady (EHS) č. 595/91 ze dne 4. března 1991 o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a o zrušení nařízení (EHS) č. 283/72 [2] být upraven tak, aby se jeho používání v členských státech zharmonizovalo, zintenzívnila se kampaň proti nesrovnalostem, posílila se účinnost systému hlášení nesrovnalostí, zohlednila se skutečnost, že případy jednotlivých nesrovnalostí se od této chvíle budou vyúčtovávat v souladu s ustanoveními článků 32 a 33 nařízení (ES) č. 1290/2005, a aby se od 1. ledna 2007 týkal jak EZZF, tak EZFRV. Za tímto účelem by měla být vytvořena ustanovení s cílem zahrnout do tohoto systému nesrovnalosti ohledně účelově vázaných příjmů podle čl. 34 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1290/2005.
(4) Je zapotřebí upřesnit, že pro účely tohoto nařízení je definice "nesrovnalosti" převzata z čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [3].
(5) Je zapotřebí definovat termín "podezření na podvod" s ohledem na definici podvodu obsaženou v Úmluvě o ochraně finančních zájmů Evropských společenství vypracované na základě článku K.3 Smlouvy o Evropské unii [4].
(6) Je zapotřebí upřesnit, že definice "prvotního zjištění správním orgánem nebo soudem" je převzata z článku 35 nařízení (ES) č. 1290/2005.
(7) Je rovněž zapotřebí definovat termíny "konkurs" a "hospodářský subjekt".
(8) S cílem zvýšit přidanou hodnotu systému hlášení by měla být jasněji stanovena povinnost hlásit případy podezření na podvod pro účely analýzy rizik a pro tyto účely by měla být úžeji definována kvalita poskytovaných informací.
(9) Za účelem zjistit povahu podvodných postupů a finanční dopady nesrovnalostí a sledovat zpětné získávání neoprávněně vyplacených částek by mělo být vytvořeno ustanovení o nesrovnalostech, které se mají sdělovat Komisi nejméně jednou za čtvrt roku; tato sdělení by měla být doplněna o informace o pokroku soudních či správních řízení.
(10) Na celkové výsledky hlášení se každý rok upozorní výbor podle čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 94/140/ES ze dne 23. února 1994 o zřízení Poradního výboru pro koordinaci boje proti podvodům [5].
(11) S cílem umožnit hlášení, jejichž provedení se po členských státech vyžaduje, a zlepšit výkonnost je zapotřebí zvýšit minimální prahovou hodnotu, definovanou vzhledem k částce ovlivněné nesrovnalostí, nad niž musejí členské státy nesrovnalosti hlásit, a stanovit případy, v nichž ohlašovací povinnost nevzniká.
(12) Pro členské státy mimo eurozónu se stanoví přepočítací koeficient.
(13) Musejí se zohlednit povinnosti vyplývající z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [6] a ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [7].
(14) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení se v souladu s čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1290/2005 použije na výdaje v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (dále jen "EZZF") a v souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 1290/2005 na výdaje v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (dále jen "EZFRV").
Rovněž se použije v případech, kdy platba účelově vázaných příjmů ve smyslu čl. 34 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1290/2005 nebyla provedena v souladu s uvedenými ustanoveními.
Toto nařízení nemá vliv na povinnosti vyplývající přímo z používání článků 32, 33 a 36 nařízení (ES) č. 1290/2005 a nařízení Komise (ES) č. 885/2006 [8].
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení:
1. "nesrovnalost" má význam přiřazený jí čl. 1 odst.
2 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95, to jest jakékoli porušení právního předpisu Společenství vyplývající z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být poškozen souhrnný rozpočet Společenství, a to buď snížením nebo ztrátou příjmů z vlastních zdrojů vybíraných přímo ve prospěch Společenství, nebo formou neoprávněného výdaje z rozpočtu Společenství;
2. "hospodářský subjekt" má význam mu přiřazený čl. 1a odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1681/94 [9], to jest jakákoli fyzická či právnická osoba a ostatní subjekty, které jsou příjemci financování z EZZF nebo EZFRV, s výjimkou členských států při výkonu veřejných pravomocí, nebo které musejí platit účelově vázané příjmy ve smyslu čl. 34 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1290/2005;
3. "prvotní zjištění správním orgánem nebo soudem" má význam mu připsaný článkem 35 nařízení (ES) č. 1290/2005, to jest první písemné hodnocení příslušného správního orgánu nebo soudu, v němž tento orgán dojde na základě konkrétních skutečností k závěru o existenci nesrovnalosti, aniž tím je dotčena možnost tento závěr následně změnit nebo odvolat v závislosti na vývoji správního nebo soudního řízení;
4. "podezření na podvod" má význam mu připsaný čl. 1a odst. 4 nařízení (ES) č. 1681/94, to jest nesrovnalost, která byla předmětem prvotního zjištění správním orgánem nebo soudem, jež zavdává podnět k zahájení řízení na vnitrostátní úrovni s cílem určit, zda došlo k úmyslnému jednání, a zejména zda došlo k podvodu podle čl. 1 odst. 1 písm. a) Úmluvy o ochraně finančních zájmů Evropských společenství ze dne 26. července 1995 vypracované na základě článku K.3 Smlouvy o Evropské unii;
5. "konkursem" se rozumí úpadkové řízení ve smyslu čl. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) č.
KAPITOLA II
OHLAŠOVACÍ POVINNOST
Článek 3
Čtvrtletní zpráva
1. Během dvou měsíců následujících po konci každého čtvrtletí nahlásí členské státy Komisi veškeré nesrovnalosti vyplývající z prvotního zjištění ve správním nebo soudním řízení.
U každé nesrovnalosti uvedou členské státy podrobné údaje:
a) o zasažených organizacích společného trhu, dotčených odvětvích a výrobcích;
b) o povaze nesprávných výdajů;
c) o ustanoveních Společenství, která byla porušena;
d) o datu a zdroji první písemné informace vedoucí k podezření, že došlo k nesrovnalosti;
e) o postupech použitých při dopuštění se nesrovnalosti;
f) o tom, zda lze tyto postupy klasifikovat jako podezření na podvod, kde je to vhodné;
g) o způsobu zjištění dané nesrovnalosti;
h) o zúčastněných členských státech a třetích zemích, kde je to vhodné;
i) o momentu nebo období, během nějž k nesrovnalosti došlo či docházelo;
j) o vnitrostátních orgánech nebo úřadech, které o nesrovnalosti vypracovaly úřední zprávu, a o orgánech odpovědných za návazné správní či soudní kroky;
k) o datu dne, kdy došlo k prvotnímu zjištění nesrovnalosti správním orgánem nebo soudem;
l) o totožnosti zúčastněných fyzických či právnických osob nebo jiných subjektů, které mohly mít na dopuštění se nesrovnalosti podíl, s výjimkou případů, kdy nejsou tyto informace vzhledem k povaze dané nesrovnalosti pro účely potírání nesrovnalostí důležité;
m) o celkové výši výdajů předmětné operace a, kde je to vhodné, o rozložení jejího spolufinancování na příspěvky na úrovni Společenství, příspěvky na vnitrostátní úrovni, soukromé a další příspěvky;
n) o výši částky dotčené nesrovnalostí, a kde je to vhodné, o jejím rozložení mezi příspěvky na úrovni Společenství, příspěvky na vnitrostátní úrovni, soukromé a další příspěvky; tam, kde nebylo osobám či jiným subjektům podle písmene l) vyplacena žádná částka, o výši částky, která by se neoprávněně vyplatila, pokud by nesrovnalost nebyla odhalena;
o) o pozastavení plateb, kde je to použitelné, a o možnosti zpětného získání;
p) pouze v případě nesrovnalostí týkajících se EZFRV, čísla ARINCO nebo kódu CCI (Common Identification Code) dotčeného programu.
2. Odchylně od odstavce 1 se nemusejí hlásit tyto případy:
- případy, kdy k nesrovnalosti došlo pouze kvůli částečnému či celkovému pochybení při provádění operace spolufinancované EZFRV nebo subvencované v rámci EZZF z důvodu úpadku konečného příjemce; nesrovnalosti, ke kterým došlo před úpadkem, a jakékoli případy podezření na podvod se však musejí hlásit;
- případy, na které konečný příjemce sám dobrovolně upozornil správní orgán dříve, než věc zjistily, bez ohledu na to, zda se tak stalo před vyplacením veřejného příspěvku či po jeho vyplacení;
- případy, kde správní orgán shledá chybu týkající se způsobilosti financovaných výdajů a opraví ji ještě před vyplacením veřejného příspěvku.
3. Pokud některé informace podle odstavce 1 tohoto článku, především informace týkající se postupů použitých při dopuštění se nesrovnalosti a způsobu, jímž byly odhaleny, nejsou dostupné, členský stát tyto chybějící informace co nejlépe doplní, než následná sdělení o nesrovnalostech předá Komisi.
4. Vyžadují-li vnitrostátní ustanovení důvěrnost šetření, sdělí se informace až poté, co jejich sdělení schválí příslušný soud.
Článek 4
Zvláštní případy
Každý členský stát neprodleně Komisi, a kde je to nutné, dalším dotčeným členským státům ohlásí jakékoli nesrovnalosti, které zjistil nebo o nichž předpokládá, že k nim došlo, u nichž panuje obava, že
a) mohou mít velmi rychlé dopady mimo jeho území nebo
b) se ukazuje, že byl použit nový nesprávný postup.
Toto sdělení podává zejména podrobné informace o daném nesprávném postupu a o dalších dotčených členských státech nebo třetích zemích.
Článek 5
Následná zpráva
1. Navíc k informacím podle čl. 3 odst. 1 členské státy co nejdříve, nejpozději však do dvou měsíců následujících po konci každého čtvrtletí, Komisi s odkazem na jakoukoli předchozí zprávu podle článku 3 informují o podrobnostech týkajících se zahájení jakýchkoli řízení o uložení správních či trestních sankcí ohledně ohlášených nesrovnalostí nebo upuštění od těchto řízení i o jejich hlavních výsledcích. V těchto informacích se rovněž uvede povaha uplatněných sankcí, nebo zda se dané sankce vztahují k použití právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních předpisů, včetně odkazu na pravidla Společenství nebo vnitrostátní pravidla, v nichž jsou tyto sankce stanoveny.
2. Na výslovnou žádost Komise členské státy do dvou měsíců po obdržení takové žádosti poskytnou Komisi veškeré relevantní informace týkající se učiněného pokroku – zejména zahájení a ukončení řízení nebo upuštění od něj – v řízeních týkajících se jakékoli neoprávněně vyplacené částky v konkrétním případě nebo ve skupině případů.
Článek 6
Pravidlo de minimis
1. Týkají-li se nesrovnalosti u financování Společenstvím částek do výše 10000 EUR, členské státy informaci podle článků 3 a 5 Komisi nesdělí, pokud si ji Komise výslovně nevyžádá.
2. Pro použití prahové hodnoty stanovené v odstavci 1:
- členské státy, které nejsou součástí eurozóny, použijí stejný směnný kurs, jako je kurs, který používaly pro platby příjemcům nebo pro obdržení příjmů v souladu s nařízením Komise (ES) č. 2808/98 [11] a s odvětvovými právními předpisy v oblasti zemědělství,
- v případech jiných než podle první odrážky, zejména u operací, u nichž určující skutečnost nebyla stanovena odvětvovými právními předpisy v oblasti zemědělství, je použitelným směnným kursem předposlední směnný kurs stanovený Evropskou centrální bankou před měsícem, v němž byl výdaj nebo účelově vázaný příjem vykázán Komisi v souladu s nařízením Komise (ES) č. 883/2006 [12].
Článek 7
Podoba komunikace
Kdykoli je to možné, zasílají se informace vyžadované podle článků 3 a 4 a čl. 5 odst. 1 elektronickými prostředky, prostřednictvím bezpečného připojení s využitím modulu poskytnutého k tomuto účelu Komisí a v podobě poskytnuté Komisí.
KAPITOLA III
SPOLUPRÁCE
Článek 8
Spolupráce s členskými státy
1. Komise udržuje přiměřený kontakt s dotčenými členskými státy za účelem doplnění informací poskytnutých o nesrovnalostech podle článku 3, o řízeních podle článku 5, a zejména o možném zpětném získávání.
2. Aniž jsou tím dotčeny tyto kontakty, pokud je povaha nesrovnalosti taková, že se zdá, že by k totožným nebo obdobným postupům mohlo dojít ve více než jednom členském státě, předloží se záležitost výboru podle čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 94/140/ES (dále jen "Cocolaf") nebo jeho pracovním skupinám podle čl. 3 odst. 3 uvedeného rozhodnutí.
3. Komise dále uspořádá informativní setkání na úrovni Společenství pro příslušné zástupce členských států, aby s nimi informace získané podle článků 3, 4 a 5 a odstavce 1 tohoto článku prozkoumala, především vzhledem k vyvození závěrů v souvislosti s nesrovnalostmi, preventivními opatřeními a soudními řízeními.
Komise o této práci informuje poradní výbor pro koordinaci boje proti podvodům a konzultuje s ním jakékoli návrhy, které hodlá pro předcházení nesrovnalostem předložit.
4. Na žádost členského státu nebo, v rámci ustanovení odstavce 3, na žádost Komise spolu členské státy navzájem konzultují, kde je to vhodné, v rámci poradního výboru pro koordinaci boje proti podvodům nebo jiného příslušného orgánu, aby vyplnily mezery, které se stanou zjevnými v průběhu používání stávajících ustanovení společné zemědělské politiky a které poškozují finanční zájmy Společenství.
Článek 9
Souhrnná zpráva
Komise každý rok informuje poradní výbor pro koordinaci boje proti podvodům o rozsahu velikosti částek dotčených nesrovnalostmi, jež byly odhaleny, a o různých kategoriích nesrovnalostí rozdělených podle typu a s uvedením počtu nesrovnalostí v každé kategorii.
KAPITOLA IV
POUŽITÍ INFORMACÍ A NAKLÁDÁNÍ S NIMI
Článek 10
Použití informací
Aniž je tím dotčen článek 11, může Komise informace obecné nebo provozní povahy sdělené členskými státy v souladu s tímto nařízením použít k provedení analýzy rizik s využitím podpory informačních technologií a může na základě získaných informací vypracovávat zprávy a vyvíjet systémy sloužící k účinnějšímu určování rizik.
Článek 11
Nakládání s informacemi
1. Na informace sdělené nebo získané v jakékoli podobě podle tohoto nařízení se vztahuje služební tajemství a jsou chráněny stejným způsobem, jakým jsou obdobné informace chráněny vnitrostátními právními předpisy členského státu, který je obdržel, a odpovídajícími použitelnými ustanoveními institucí Společenství.
Členské státy a Komise přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že tyto informace zůstanou důvěrné.
2. Informace podle odstavce 1 nesmějí být zejména odhaleny jiným osobám než osobám z institucí členských států nebo Společenství, jejichž povinnosti vyžadují, aby k nim měly přístup, pokud s tím členský stát, který informaci poskytl, výslovně nesouhlasil.
Dále nelze tyto informace použít k jiným účelům než pro účely tohoto nařízení, pokud s tím orgány, které tyto informace poskytly, nevyjádřily svůj výslovný souhlas a pokud platné právní předpisy členského státu, v němž se nachází orgán, který tyto informace obdržel, takové sdělení nebo použití nezakazují.
3. Komise a členské státy zajistí, aby se při zpracování osobních údajů podle tohoto nařízení postupovalo v souladu s ustanoveními Společenství a s vnitrostátními ustanoveními o ochraně osobních údajů, především v souladu s ustanoveními směrnice 95/46/ES, a kde je to vhodné, nařízení (ES) č. 45/2001.
Odstavce 1 a 2 nemají vliv na práva přístupu subjektu údajů, jak stanoví směrnice 95/46/ES a nařízení (ES) č. 45/2001 za podmínek stanovených uvedenou směrnicí a uvedeným nařízením.
4. Odstavce 1 až 3 nebrání použití informací obdržených podle tohoto nařízení v občanskoprávních žalobách nebo řízeních následně zahájených Společenstvím nebo členským státem ohledně zpětného získání částek ovlivněných nesrovnalostí, při provádění kontrol po předpokládaných nesrovnalostech nebo při uložení správních opatření, správních pokut nebo trestních sankcí za nesrovnalosti.
O tomto použití bude příslušný orgán členského státu, který tuto informaci poskytl, informován.
5. Pokud členský stát oznámí Komisi, že fyzická nebo právnická osoba, jejíž jméno bylo sděleno Komisi podle tohoto nařízení, prokázala při dalším šetření, že se na žádné nesrovnalosti nepodílela, Komise o této skutečnosti uvědomí všechny subjekty, jimž toto jméno podle tohoto nařízení odhalila.
S touto osobou poté přestane být na základě předchozího oznámení nakládáno jako s osobou podílející se na dané nesrovnalosti.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Zrušení
1. S platností od 1. ledna 2007 se zrušuje nařízení (EHS) č. 595/91.
2. Odkazy na nařízení (EHS) č. 595/91 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
Článek 13
Přechodná ustanovení
1. Členské státy poskytnou Komisi informace podle článku 5 tohoto nařízení týkající se nesrovnalostí sdělených před 1. lednem 2007, které jsou stále sledovány orgány členských států, podle nařízení (EHS) č. 595/91.
2. U případů, jejichž finanční dopad je nižší než 10000 EUR, mohou členské státy předložit jediné závěrečné sdělení.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1849/2006
ze dne 14. prosince 2006,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2032/2003 o druhé etapě desetiletého pracovního programu uvedeného v čl. 16 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES o uvádění biocidních přípravků na trh
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh [1], a zejména na čl. 16 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S cílem zajistit lepší přístup k informacím by hodnotící zprávy měly být vypracovávány na základě zpráv předložených příslušnými orgány členských států a měla by se na ně vztahovat tatáž pravidla o přístupu k informacím, jako na zprávy příslušných orgánů.
Hodnotící zprávy by měly být odvozeny od původní zprávy příslušného orgánu a pozměněny s ohledem na všechny dokumenty, připomínky a informace zohledněné během procesu hodnocení.
(2) S cílem zvýšit právní jistotu by se mělo stanovit postupné omezení biocidních přípravků obsahujících oznámené účinné látky, u kterých bylo pro některé nebo všechny oznámené typy přípravků přijato rozhodnutí o nezařazení do příloh I, IA nebo IB směrnice 98/8/ES, jelikož byly odstraněny z programu přezkoumání, nebo proto, že po hodnocení byly shledány jako nepřípustné, a to od 1. září 2006.
(3) V souladu s článkem 4b nařízení Komise (ES) č. 2032/2003 [2] členské státy prověřily dokumentace požadující prodloužení lhůty pro uvádění biocidních přípravků obsahujících specifické účinné látky na trh a přijaly ty z nich, které byly úplné.
Je tedy vhodné umožnit, aby látky, kterých se týkají přijaté dokumentace, zůstaly na trhu i po dni 1. září 2006, dokud nebudou posouzeny v rámci desetiletého programu přezkoumání.
(4) V případě řady kombinací oznámených existujících účinných látek nebo typů přípravků účastníci buď stáhli svá oznámení, nebo nesplnili požadavky, a žádný jiný hospodářský subjekt nebo členský stát neprojevil ve stanovené lhůtě zájem získat status účastníka.
Přílohy II, III a V nařízení (ES) č. 2032/2003 by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(5) V případě jedné z látek uvedených v příloze II nařízení (ES) č. 2032/2003 pod číslem ES 404-690-8 byly vynechány dva typy přípravků, ačkoli byly oznámeny ve lhůtách stanovených v nařízení Komise (ES) č. 1896/2000 ze dne 7. září 2000 o první etapě programu podle čl. 16 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES o biocidních přípravcích [3] a v nařízení Komise (ES) č. 1687/2002 ze dne 25. září 2002 o dodatečné lhůtě stanovené v čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1896/2000 pro oznámení některých účinných látek pro biocidní použití, které jsou již na trhu [4]. Příloha II nařízení (ES) č. 2032/2003 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6) Názvy některých látek, které jsou zahrnuty v položkách pro BKC a DDAC uvedených v příloze II nařízení (ES) č. 2032/2003, se rovněž vyskytují v příloze III uvedeného nařízení.
Příslušné položky v příloze III nařízení (ES) č. 2032/2003 by proto měly být zrušeny.
(7) Nařízení (ES) č. 2032/2003 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(8) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro biocidní přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2032/2003 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Po dni 1. září 2006 členské státy zajistí, že biocidní přípravky obsahující účinné látky, které byly oznámeny pro hodnocení v rámci programu přezkoumání a u kterých bylo pro některé nebo všechny oznámené typy přípravků přijato rozhodnutí o nezařazení těchto účinných látek do příloh I, IA nebo IB směrnice 98/8/ES, se nadále neuvádějí na trh na jejich území, pokud jde o dotčené typy přípravků, s účinností od 12 měsíců po datu vstupu v platnost takového rozhodnutí, pokud není v uvedeném rozhodnutí o nezařazení stanoveno jinak."
2. V článku 11 se doplňuje nový odstavec 4, který zní:
"4. Na základě dokumentů a informací uvedených v čl. 27 odst. 2 směrnice 98/8/ES členský stát zpravodaj připraví aktualizovanou zprávu příslušného orgánu, přičemž na dokument I této zprávy se bude dále odkazovat jako na hodnotící zprávu. Tato hodnotící zpráva bude přezkoumána v rámci Stálého výboru pro biocidní přípravky."
3. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Pokud členský stát zpravodaj zaslal zprávu příslušného orgánu v souladu s čl. 10 odst. 5 tohoto nařízení, nebo pokud v rámci Stálého výboru pro biocidní přípravy bylo schváleno konečné znění hodnotící zprávy nebo byla hodnotící zpráva aktualizována, Komise dotyčnou zprávu a její případné aktualizace zveřejní elektronickými prostředky, s výjimkou informací, které je třeba považovat za důvěrné v souladu s článkem 19 směrnice 98/8/ES."
4. Příloha II se mění podle přílohy I tohoto nařízení.
5. Příloha III se mění podle přílohy II tohoto nařízení.
6. Příloha V se mění podle přílohy III tohoto nařízení.
7. Příloha VII se mění podle přílohy IV tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1850/2006
ze dne 14. prosince 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel a chmelové výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1952/2005 ze dne 23. listopadu 2005 o společné organizaci trhu s chmelem a o zrušení nařízení (EHS) č. 1696/71, (EHS) č. 1037/72, (EHS) č. 879/73 a (EHS) č. 1981/82 [1], a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1952/2005 se stanoví, že produkty uvedené v článku 1, sklizené nebo získané ve Společenství, podléhají ověřovacímu řízení.
(2) Prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel jsou stanovena v nařízení Rady (EHS) č. 1784/77 ze dne 19. července 1977 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [2] a nařízení Komise (EHS) č. 890/78 ze dne 28. dubna 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [3]. Jelikož mají být provedeny další změny, je v zájmu jasnosti vhodné nařízení (EHS) č. 1784/77 a (EHS) č. 890/78 zrušit a nahradit je jediným nařízením.
(3) Za účelem v podstatě jednotného uplatňování ověřovacího řízení v členských státech je nutné upřesnit produkty, kterých se vydávání ověřovacích listin původu týká, jakož i související činnosti a údaje, které se uvádějí v dokladech přiložených k produktům.
(4) Některé produkty by měly být vyloučeny z ověřovacího řízení s ohledem na jejich zvláštní povahu nebo jejich využití.
(5) Za účelem kontroly chmelových hlávek je nutné, aby k chmelovým hlávkám předloženým pro vydání ověřovací listiny původu bylo přiloženo prohlášení podepsané producentem.
Prohlášení by mělo obsahovat údaje, které umožní identifikovat chmel od okamžiku jeho předložení pro vydání ověřovací listiny původu až do jejího vydání.
(6) Podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1952/2005 může být ověřovací listina vydána pouze pro produkty, které vykazují minimální znaky jakosti. Proto je nutné zajistit, aby chmelové hlávky splňovaly minimální úroveň znaků jakosti již od první fáze uvádění na trh.
(7) Za účelem stanovení znaků jakosti, které musí chmel mít, je nutné zohlednit obsah vlhkosti a cizí tělíska.
S ohledem na dobrou jakost, kterou se chmel Společenství vyznačuje, je třeba inspirovat se stávajícími postupy obvyklými při obchodních operacích.
(8) Výběr metody pro kontrolu obsahu vlhkosti chmele by měla být ponechán na členských státech, poskytne-li zvolená metoda srovnatelné výsledky.
V případě sporu se použije metoda Společenství.
(9) Je třeba stanovit přísná pravidla pro směsi.
Je proto vhodné povolit směsi chmelových hlávek pouze tehdy, jedná-li se o ověřené produkty stejné odrůdy, stejné sklizně a stejné pěstitelské oblasti.
Je rovněž třeba upřesnit, že smíchání musí proběhnout pod dohledem a že se u směsí uplatňuje stejné ověřovací řízení jako u jejich složek.
(10) S ohledem na potřeby spotřebitelů je za určitých podmínek možné smíchat ověřený chmel, který nepochází ze stejné odrůdy a stejné pěstitelské oblasti, a to za účelem výroby prášku a extraktů.
(11) Chmel upravený z chmele ověřeného v nezpracovaném stavu může být ověřen pouze tehdy, proběhlo-li jeho zpracování v rámci uzavřeného okruhu operace.
(12) Ve snaze zajistit dodržování ověřovacího řízení v případě chmelových výrobků je třeba stanovit dohled v souladu s příslušnými pravidly.
(13) Následné ověřovací řízení je vhodné zjednodušit, je-li obal produktu změněn pod úředním dohledem a bez zpracování.
(14) Aby bylo zaručeno označení ověřených produktů, je nutné stanovit pravidla, podle kterých musí být na obalech uvedeny údaje nezbytné pro účely úředního dohledu a pro informování zákazníků.
(15) Je nutné stanovit obecná pravidla pro označování balení a číslování ověřovacích listin původu, aby měli uživatelé přesné informace o původu a vlastnostech produktů uvedených na trh.
(16) Za účelem zohlednění stávajících obchodních postupů v některých regionech Společenství je třeba označit chmel uváděný na trh s peckami nebo bez pecek a zanést o tom příslušnou poznámku do ověřovací listiny původu.
(17) Pokusné kmeny chmele ve vývoji mohou být označeny názvem nebo číslem.
(18) Na produkty, které jsou vyloučeny z ověřovacího řízení, se vztahují zvláštní požadavky, aby bylo zajištěno, že nenaruší běžný obchod s ověřenými produkty a že jsou vhodné pro své určené využití a jsou používány pouze jejich příjemci.
(19) Členské státy ověří produkty v souladu s tímto nařízením, a to prostřednictvím oprávněných orgánů výhradně určených pro tento účel.
Seznam uvedených subjektů je předán Komisi.
(20) Členské státy vymezí oblasti nebo regiony, které mají být považovány za pěstitelské oblasti, a jejich seznam předají Komisi.
(21) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel a chmelové výrobky.
2. Toto nařízení se vztahuje na:
a) produkty podle článku 1 nařízení (ES) č. 1952/2005 sklizené ve Společenství;
b) výrobky upravené z produktů podle článku 1 uvedeného nařízení, které byly buď sklizeny ve Společenství, nebo dovezeny ze třetích zemí v souladu s článkem 9 uvedeného nařízení.
3. Toto nařízení se nevztahuje na:
a) chmel, který pivovar sklidil na vlastním pozemku a který pivovar použije v surovém nebo zpracovaném stavu;
b) výrobky, které pocházejí z chmele a které jsou smluvně zpracované na účet pivovaru, pokud jsou tyto výrobky použity samotným pivovarem;
c) chmel nebo výrobky z chmele v balíčcích určeným k prodeji soukromým osobám pro jejich potřebu;
d) výrobky získané z izomerizovaných chmelových produktů.
Článek 20 se však vztahuje na produkty uvedené v písmenech a), b) a c) tohoto odstavce.
4. Aniž je dotčen odst. 3 písm. a), pouze ověřený chmel, ověřené chmelové výrobky upravené z ověřeného chmele a chmel dovezený ze třetích zemí v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 1952/2005 mohou být použity při výrobě výrobků zpracovaných z chmele.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "neupraveným chmelem" rozumí chmel, který byl podroben pouze prvnímu sušení a prvnímu balení;
b) "upraveným chmelem" rozumí chmel, který byl mimo jiné podroben konečnému sušení a konečnému balení;
c) "chmelem s peckami" rozumí chmel, jehož obsah pecek je větší než 2 % jeho hmotnosti;
d) "chmelem bez pecek" rozumí chmel, jehož obsah pecek není větší než 2 % jeho hmotnosti;
e) "zapečetěním" rozumí uzavření balení pod úředním dohledem takovým způsobem, že při otevření balení se uzávěr poruší;
f) "uzavřeným okruhem operace" rozumí proces úpravy nebo zpracování chmele pod úředním dohledem, který zaručí, že během operace není možné přidat ani odebrat chmel ani zpracované produkty.
Uzavřený okruh operace začíná otevřením zapečetěného balení obsahujícího chmel nebo chmelový produkt určený k úpravě nebo zpracování a končí zapečetěním balení obsahujícího zpracovaný chmel nebo chmelový výrobek;
g) "partií" rozumí počet balení chmele nebo chmelových produktů stejných vlastností, které ve stejnou dobu předkládá samostatný producent nebo producent, který je členem seskupení, nebo zpracovatel za účelem vydání ověřovací listiny původu;
h) "pěstitelskými oblastmi chmele" rozumí pěstitelské oblasti nebo regiony uvedené na seznamu, který sestavily dotčené členské státy;
i) "koncentrovaným chmelovým práškem" rozumí výrobek získaný činností rozpouštědla na výrobek získaný mletím chmele, který obsahuje všechny jeho přirozené části;
j) "příslušným orgánem pro ověřování" rozumí subjekt nebo útvar pověřený členským státem, aby vydával ověřovací listiny původu a schvaloval a kontroloval střediska pro ověřování;
k) "označením" rozumí etiketování a identifikace;
l) "střediskem pro ověřování" rozumí místo, kde se provádí ověřování;
m) "zástupci příslušného orgánu pro ověřování" rozumí buď osoby zaměstnané orgánem příslušným pro ověřování, nebo osoby zaměstnané třetí stranou, které orgán příslušný pro ověřování oprávnil provádět ověřování;
n) "úředním dohledem" rozumí kontrola ověřování, kterou provádí příslušný orgán pro ověřování nebo jeho zástupci;
o) "izomerizovaným chmelovým práškem" rozumí výrobek, ve kterém byly kyseliny alfa téměř zcela izomerizovány.
KAPITOLA 2
CHMEL
Článek 3
Chmel předložený pro vydání ověřovací listiny původu
1. Ke každé partii chmele předloženého pro vydání ověřovací listiny původu je přiloženo písemné prohlášení podepsané producentem, které obsahuje tyto údaje:
a) jméno a adresa producenta;
b) sklizňový rok;
c) odrůdu;
d) místo produkce;
e) číslo pozemku v integrovaném administrativním a kontrolním systému (IACS) podle článku 17 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 [4] nebo parcelní číslo v katastru nemovitostí nebo rovnocenný úřední údaj;
f) počet balení v jedné partii.
2. Prohlášení podle odstavce 1 je přiloženo k partii chmele při každé jeho úpravě nebo míchání a každopádně až do vydání ověřovací listiny původu.
Článek 4
Požadavky pro uvádění na trh
1. Aby mohla být vydána ověřovací listina původu pro chmel, měl by splňovat podmínky podle čl. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1952/2005 a minimální požadavky pro uvádění na trh podle přílohy I tohoto nařízení.
2. Zástupci příslušného orgánu pro ověřování kontrolují dodržování minimálních požadavků pro uvádění na trh, které se týkají obsahu vlhkosti chmele, na základě jedné z metod popsaných v příloze II části B.
Metodu popsanou v příloze II části B bodu 2 schválí příslušný orgán pro ověřování a metoda musí poskytnout výsledky se standardní odchylkou nepřesahující 2,0.
Ve sporných případech se kontrola provede metodou popsanou v příloze II části B bodu 1.
3. Dodržování minimálních požadavků pro uvádění na trh jiných než obsah vlhkosti se kontroluje v souladu s běžnými obchodními postupy.
Ve sporných případech se použije metoda popsaná v příloze II části C.
Článek 5
Odběr vzorků
Pro účely kontroly metod podle čl. 4 odst. 2 a 3 se vzorky odeberou a zpracují v souladu s metodou popsanou v příloze II části A.
Vzorky jsou odebrány z každé partie z nejméně jednoho balení z deseti, a v každém případě z nejméně dvou balení jedné partie.
Článek 6
Ověřovací řízení
1. Ověřovací řízení zahrnuje vydání ověřovací listiny původu, označení a zapečetění balení.
2. Ověřování se provádí předtím, než je produkt nabídnut k prodeji, a každopádně před jeho zpracováním.
Probíhá nejdéle do 31. března roku následujícího po roku sklizně.
Členské státy mohou stanovit dřívější datum.
3. Označení se provádí v souladu s přílohou III pod úředním dohledem a po zapečetění obalu, v němž je produkt uváděn na trh.
4. Ověřovací řízení probíhá v zemědělském podniku nebo ve střediscích pro ověřování.
5. Pokud je obal chmele po jeho ověření změněn, podrobí se chmel novému ověřovacímu řízení bez ohledu na to, zda se uskutečnilo zpracování nebo ne.
Článek 7
Smíchání
1. Chmel ověřený v souladu s tímto nařízením může být smíchán pouze pod úředním dohledem ve střediscích pro ověřování.
2. Smíchat se může pouze chmel ze stejné pěstitelské oblasti, stejné sklizně a stejné odrůdy.
3. Odchylně od odstavce 2 je při výrobě chmelového prášku a chmelových extraktů možné smíchat ověřený chmel původem ze Společenství, který pochází ze stejné sklizně, ale z různých pěstitelských oblastí, pokud jeho ověřovací listina původu obsahuje tyto údaje:
a) použité odrůdy, pěstitelskou oblast chmele a sklizňový rok;
b) hmotnostní podíl jednotlivých odrůd obsažených ve směsi; pokud byly při výrobě chmelových výrobků použity chmelové výrobky v kombinaci s chmelovými hlávkami nebo pokud byly použity různé chmelové výrobky, hmotnostní podíl jednotlivých odrůd vycházející z množství chmelových hlávek, které bylo použito pro zpracování použitých produktů;
c) referenční čísla ověřovacích listin původu pro použitý chmel a chmelové výrobky.
Článek 8
Další prodej
Pokud je chmel po rozdělení ověřené partie dále prodáván v rámci Společenství, musí být k produktu přiložena faktura nebo obchodní doklad, který vystavil prodejce a který uvádí číslo ověřovací listiny původu.
Faktura nebo obchodní doklad musí rovněž obsahovat tyto údaje převzaté z ověřovací listiny původu:
a) označení produktu;
b) hrubou a/nebo čistou hmotnost;
c) místo produkce;
d) sklizňový rok;
e) odrůdu.
KAPITOLA 3
CHMELOVÉ VÝROBKY
Článek 9
Ověřovací řízení
1. Ověřovací řízení zahrnuje vydání ověřovací listiny původu, označení a zapečetění balení.
2. Ověřování se provádí předtím, než je výrobek nabídnut k prodeji.
3. Označení se provádí v souladu s přílohou III pod úředním dohledem a po zapečetění obalu, v němž je výrobek uváděn na trh.
4. Ověřovací řízení probíhá ve střediscích pro ověřování.
5. Pokud je obal chmelových výrobků po jeho ověření změněn, podrobí se výrobek novému ověřovacímu řízení bez ohledu na to, zda se uskutečnilo zpracování nebo ne.
Článek 10
Úprava v rámci uzavřeného okruhu operace
1. Pro upravený chmel vyrobený z chmele, který byl ověřen v neupraveném stavu, může být vydána ověřovací listina původu, pokud se úprava provádí v uzavřeném okruhu operace.
První pododstavec se rovněž vztahuje na výrobky upravené z chmele podle čl. 1 odst. 4.
2. Pokud se chmel upravuje ve střediscích pro ověřování:
a) ověřovací listina původu je vydána až po dokončení úpravy;
b) k původnímu neupravenému chmelu je přiloženo prohlášení podle čl. 3 odst. 1.
3. Před úpravou je partii původního neupraveného chmele přiděleno identifikační číslo.
Toto číslo musí být uvedeno v ověřovací listině původu pro upravený chmel.
4. S výjimkou látek uvedených v příloze IV může do uzavřeného okruhu operace vstoupit pouze ověřený chmel a ověřené chmelové výrobky podle čl. 1 odst. 4 tohoto nařízení. Mohou vstoupit výhradně ve stavu, ve kterém jim byla vydána ověřovací listina původu.
5. Pokud dojde při výrobě extraktů za použití oxidu uhličitého k uzavření okruhu operace z technických důvodů, zástupci příslušných orgánů pro ověřování zapečetí v okamžiku přerušení balení obsahující meziprodukt.
Pečeti mohou být odstraněny pouze zástupci příslušného orgánu pro ověřování v době nového zahájení zpracování.
Článek 11
Úřední dohled během výroby chmelových výrobků
1. V případě zpracování chmele na chmelové výrobky jsou po celou dobu zpracování přítomni zástupci příslušného orgánu pro ověřování.
Dohlížejí na každou fázi zpracování tj. od otevření zapečetěného balení obsahujícího chmel nebo chmelové produkty určené ke zpracování až do konečného zabalení, zapečetění a označení chmelového výrobku.
Dočasná nepřítomnost zástupců příslušného orgánu pro ověřování je povolena, pokud technické prostředky schválené příslušným orgánem pro dohled zaručí dodržování ustanovení tohoto nařízení.
2. Před vložením nové partie do zpracovatelského zařízení zástupci příslušného orgánu pro ověřování prostřednictvím úředního dohledu ověří, že je zpracovatelské zařízení prázdné, a nemůže tudíž dojít ke smíchání dvou různých partií.
Pokud při zpracování další partie obsahují části zpracovatelského zařízení, například míchací nebo obalové nádoby, chmel, chmelové produkty, odpad nebo jakékoli jiné chmelové výrobky, je nutné odpojit tyto části od zpracovatelského zařízení vhodnými technickými prostředky a pod úředním dohledem.
Pouze pod úředním dohledem mohou být ke zpracovatelskému zařízení opět připojeny.
Mezi zpracovací linkou pro koncentrovaný chmelový prášek a linkou pro nekoncentrovaný chmelový prášek nesmí existovat žádné spojení, pokud je jedna z nich v provozu.
Článek 12
Poskytování informací a vedení záznamů
1. Provozovatelé zpracovatelských zařízení pro chmel poskytnou zástupcům příslušného orgánu pro ověřování veškeré technické informace o zpracovatelském zařízení.
2. Provozovatelé zpracovatelských zařízení pro chmel musí vést přesné záznamy o množstvích zpracovaného chmele.
Pro každou partii chmele, která má být zpracována, jsou pořízeny záznamy obsahující podrobné informace o hmotnosti vstupního produktu a zpracovaného produktu.
Pokud jde o vstupní produkt, záznamy dále obsahují referenční číslo ověřovací listiny původu pro všechny příslušné partie chmele a odrůdy chmele.
Pokud je v jedné partii obsažena více než jedna odrůda, musí být v záznamech uvedeny jejich příslušné hmotnostní podíly.
Pokud jde o zpracovaný produkt, v záznamech se musí také objevit název odrůdy nebo, pokud se jedná o směs, složení podle odrůd.
Hmotnosti je možné zaokrouhlit na nejbližší kilogram.
3. Záznamy o zpracovaných množstvích jsou prováděny pod úředním dohledem a jsou podepsány zástupci příslušného orgánu pro dohled, jakmile je zpracování partie dokončeno.
Provozovatelé zpracovatelských zařízení tyto záznamy uchovají nejméně po dobu tří let.
Článek 13
Změna obalu
1. Pokud jsou chmelový prášek a chmelové extrakty v oběhu, je změna obalu s dalším zpracováním nebo bez něj možná pouze pod úředním dohledem.
2. Pokud dojde ke změně obalu bez jakéhokoli zpracování výrobku, týká se nové ověřovací řízení pouze:
a) označení nového obalu;
b) poznámky o tomto označení a změně obalu v původní ověřovací listině původu.
Článek 14
Smíchání
1. Chmelové výrobky ověřené v souladu s tímto nařízením mohou být smíchány pouze pod úředním dohledem ve střediscích pro ověřování.
2. Při výrobě chmelového prášku a chmelových extraktů je možné smíchat ověřené chmelové výrobky upravené z ověřeného chmele původem ze Společenství, který pochází ze stejné sklizně, ale z různých pěstitelských oblastí, pokud ověřovací listina původu obsahuje tyto údaje:
a) použité odrůdy, pěstitelskou oblast chmele a sklizňový rok;
b) hmotnostní podíl jednotlivých odrůd obsažených ve směsi; pokud byly při výrobě chmelových výrobků použity chmelové výrobky v kombinaci s chmelovými hlávkami nebo pokud byly použity různé chmelové výrobky, hmotnostní podíl jednotlivých odrůd vycházející z množství chmelových hlávek, které bylo použito pro zpracování použitých produktů;
c) referenční čísla ověřovacích listin původu pro použitý chmel a chmelové výrobky.
Článek 15
Další prodej
Pokud jsou chmelové výrobky po rozdělení ověřené partie dále prodávány v rámci Společenství, musí být k výrobku přiložena faktura nebo obchodní doklad, který vystavil prodejce a který uvádí číslo ověřovací listiny původu.
Faktura nebo obchodní doklad musí rovněž obsahovat tyto údaje převzaté z ověřovací listiny původu:
a) označení produktu;
b) hrubou a/nebo čistou hmotnost;
c) místo produkce;
d) sklizňový rok;
e) odrůdu;
f) místo a datum zpracování.
KAPITOLA 4
OVĚŘOVACÍ LISTINA PŮVODU A OZNAČENÍ
Článek 16
Ověřovací listina původu
1. Ověřovací listina původu je vydána ve fázi uvádění na trh, pro kterou platí minimální požadavky pro uvádění na trh.
2. V případě chmelových hlávek obsahuje ověřovací listina původu alespoň tyto informace:
a) popis produktu;
b) referenční číslo ověřovací listiny původu;
c) čistou a/nebo hrubou hmotnost;
d) pěstitelskou oblast chmele nebo místo produkce podle čl. 4 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1952/2005;
e) sklizňový rok;
f) odrůdu;
g) příslušnou poznámku "chmel s peckami" nebo "chmel bez pecek";
h) alespoň jednu z poznámek uvedených v příloze V, použitou příslušným orgánem pro dohled.
3. V případě výrobků upravených z chmele ověřovací listina původu obsahuje, kromě poznámek uvedených v odstavci 2, místo a datum zpracování.
4. Referenční číslo ověřovací listiny původu podle čl. 2 písm. b) je tvořeno kódy, které v souladu s přílohou VI označují střediska pro ověřování, členské státy, sklizňové roky a příslušné partie.
Referenční číslo je stejné pro všechna balení jedné partie.
Článek 17
Informace uvedené na balení
Každé balení obsahuje alespoň následující poznámky v jednom z úředních jazyků Společenství:
a) popis produktu včetně případné poznámky "chmel s peckami" nebo "chmel bez pecek" a "upravený chmel" nebo "neupravený chmel", podle jednotlivých případů;
b) odrůdu nebo odrůdy;
c) referenční číslo ověřovací listiny.
Tyto poznámky jsou uvedeny čitelně nesmazatelnými znaky stejné velikosti.
Článek 18
Chmel z pokusných kmenů
Pokud jde o chmel z pokusných kmenů v průběhu jejich šlechtění a zkoušení, který je produkován buď výzkumným ústavem na jeho vlastním pozemku nebo producentem na účet takového ústavu, mohou být údaje podle čl. 16 odst. 2 písm. f) a čl. 17 písm. b) nahrazeny názvem nebo číslem, které umožňuje identifikaci příslušného pokusného kmene.
Článek 19
Důkaz o vydání ověřovací listiny původu
Důkazem o vydání ověřovací listiny původu jsou poznámky na jednotlivých baleních a ověřovací listina původu přiložená k produktu.
KAPITOLA 5
VÝJIMKY
Článek 20
Zvláštní požadavky
1. V případě podle čl. 1 odst. 3 písm. a) pivovar zašle příslušnému orgánu pro ověřování pro každou sklizeň nejpozději do 15. listopadu každého roku prohlášení o odrůdách, sklizených množstvích, místě produkce a pěstebních plochách, společně s číslem pozemku v integrovaném administrativním a kontrolním systému (IACS) nebo parcelním číslem v katastru nemovitostí nebo rovnocenným úředním údajem.
Kromě toho se ustanovení odst. 2 písm. a) až d) a písm. f) použijí obdobně v případě, kdy samotný pivovar chmel zpracuje nebo použije v surovém stavu.
2. V případě podle čl. 1 odst. 3 písm. b) vystaví příslušný orgán pro ověřování, na žádost pivovaru, při vstupu chmele do zpracovatelského zařízení doklad, do něhož se v průběhu zpracování zanášejí alespoň tyto údaje:
a) identifikační údaje smlouvy;
b) pivovar, kterému jsou produkty určeny;
c) zpracovatelské zařízení;
d) popis zpracovaného produktu;
e) referenční číslo ověřovací listiny původu nebo osvědčení o rovnocennosti původního chmele;
f) hmotnost zpracovaného produktu.
Dokladu uvedenému v prvním pododstavci se přidělí referenční číslo, které se rovněž uvede na obal.
V případě chmelových směsí musí doklad a obal obsahovat tento doplňující údaj:
"Chmelová směs pro vlastní potřebu; nesmí se uvádět na trh".
3. V případě podle čl. 1 odst. 3 písm. c) nesmí hmotnost balení překročit:
a) 1 kg pro hlávky nebo prášek;
b) 300 g pro extrakt, prášek a nové izomerizované výrobky.
Na balení se uvádí označení zboží a jeho hmotnost.
KAPITOLA 6
SUBJEKTY PRO OVĚŘOVÁNÍ
Článek 21
Příslušný orgán pro ověřování
1. Členské státy určí příslušný orgán pro ověřování a zajistí, že budou prováděny nezbytné kontroly a zavedeny příslušné pokyny s cílem zaručit minimální jakost chmele a chmelových výrobků, jakož i jejich vysledovatelnost.
2. Příslušný orgán pro ověřování, nebo jeho zástupci, provádějí ověřování.
Pro výkon svých povinností má k dispozici příslušné zdroje.
3. Za dodržování ustanovení tohoto nařízení je zodpovědný příslušný orgán pro ověřování.
Stálost nebo četnost kontrol dodržování ustanovení tohoto nařízení je určena na základě analýzy rizika členských států s minimální frekvencí jednou za měsíc.
Účinnost parametrů analýzy rizika, které byly použity v předchozím roce, by se měla posuzovat na ročním základě.
Článek 22
Schválení středisek pro ověřování
1. Příslušný orgán pro ověřování schválí střediska pro ověřování, která mají právní subjektivitu nebo dostatečnou právní způsobilost, aby mohla být na základě vnitrostátních právních předpisů nositelem práv a povinností, a zajistí, aby měla vhodné vybavení pro provádění nezbytných úkolů, pokud jde o odběr vzorků, analytické a statistické činnosti a vedení záznamů.
Na základě analýzy rizika, avšak alespoň dvakrát za kalendářní rok, provádí příslušný orgán pro ověřování u středisek pro ověřování namátkové kontroly na místě s cílem zkontrolovat dodržování ustanovení předchozího odstavce.
Účinnost parametrů analýzy rizika, které byly použity v předchozím roce, by se měla posuzovat na ročním základě.
2. Je-li zjištěno, že při úpravě chmelových produktů byly použity nepovolené složky nebo že použité složky nejsou v souladu s údaji v ověřovací listině původu, jak stanoví článek 16, a je-li tato skutečnost způsobena úmyslným jednáním nebo závažnou chybou na straně dotčeného střediska pro ověřování, příslušný orgán pro ověřování odebere středisku pro ověřování jeho schválení.
Schválení je možné obnovit nejdříve za 12 měsíců po datu jeho odebrání.
Na žádost střediska pro ověřování, kterému bylo schválení odebráno, je schválení obnoveno po dvou letech nebo, ve vážných případech, po třech letech po datu odebrání.
KAPITOLA 7
SDĚLOVÁNÍ A ZVEŘEJŇOVÁNÍ SEZNAMŮ
Článek 23
Sdělování
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 30. června 2007:
a) název a adresu příslušného orgánu pro ověřování;
b) opatření přijatá k provádění tohoto nařízení.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 30. června každého roku:
a) seznam pěstitelských oblastí chmele;
b) seznam středisek pro ověřování a kód každého střediska;
c) změny týkající se názvů a adres příslušných orgánů pro ověřování, k nimž došlo v předchozím roce.
Článek 24
Zveřejňování seznamů
Komise zajistí, aby seznam pěstitelských oblastí chmele a seznam středisek pro ověřování a jejich kódů byly aktualizovány a zpřístupněny na internetových stránkách Komise [5].
KAPITOLA 8
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 25
Zrušení
Nařízení (EHS) č. 1784/77 a nařízení (EHS) č. 890/78 se zrušují.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou v příloze VII.
Článek 26
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1851/2006
ze dne 14. prosince 2006,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2092/91, pokud jde o příjem konvenčního krmiva během období sezonního přesunu zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na druhou odrážku čl. 13 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pravidla pro ekologickou živočišnou výrobu stanovená v příloze I části B nařízení (EHS) č. 2092/91, která zahrnují pravidla pro výživu, musí být u zvířat uplatňována během celého života.
(2) Jedním ze základních principů ekologického zemědělství je široké využívání pastvin.
(3) V některých členských státech se využívání pastvin na ekologicky obhospodařované půdě kombinuje s tradičním systémem sezonního přesunu zvířat.
Jsou-li zvířata v rámci sezonního přesunu přemísťována z jedné pastviny na druhou, budou se cestou do a z oblastí sezonního přesunu i mezi různými pastvinami sezonního přesunu pohybovat a pást na konvenční půdě.
(4) Je nezbytné zajistit, aby sezonní přesun ekologicky chovaných hospodářských zvířat pokračoval bez ohledu na skutečnost, že zvířata přijmou určitou část konvenční denní krmné dávky.
(5) Nařízení (EHS) č. 2092/91 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V části B přílohy I nařízení (EHS) č. 2092/91 se doplňuje nový bod 4.10, který zní:
"4.10.
Odchylně od bodu 4.13 se zvířata během období sezonního přesunu smějí během přemísťování z jedné pastviny na druhou pást na konvenční půdě.
Příjem konvenčního krmiva v podobě travin a jiné vegetace, na kterých se zvířata pasou, nesmí během tohoto období přesahovat 10 % celkové roční krmné dávky.
Tato hodnota se vypočítá jako procentuální podíl sušiny v krmivech zemědělského původu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1852/2006
ze dne 14. prosince 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz ječmene dle nařízení (ES) č. 935/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 935/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz ječmene do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 8. do 14. prosince 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro ječmen dle nařízení (ES) č. 935/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1853/2006
ze dne 14. prosince 2006
o nabídkách podaných v rámci nabídkového řízení pro vývoz pšenice obecné dle nařízení (ES) č. 936/2006
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 první pododstavec tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dle nařízení Komise (ES) č. 936/2006 [2] bylo vyhlášeno nabídkové řízení pro náhradu pro vývoz pšenice obecné do některých třetích zemí.
(2) V souladu s článkem 7 nařízení (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví určitá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami [3], se Komisi umožňuje rozhodnout se na základě podaných nabídek nevyhovět žádné nabídce.
(3) Na základě kritérií stanovených v článku 1 nařízení (ES) č. 1501/95 se nedoporučuje stanovovat maximální náhradu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nabídkám podaným od 8. do 14. prosince 2006 v rámci nabídkového řízení pro vývozní náhradu pro pšenici obecnoy dle nařízení (ES) č. 936/2006 se nevyhovuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. prosince 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ROZHODNUTÍ
(67/30/Euratom) ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ,
s ohledem na článek 37 Smlouvy o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
berouce v úvahu, že je třeba u příležitosti vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství a s cílem vyřešit některé otázky specifické pro Lucemburské velkovévodství stanovit zatímní pracoviště některých orgánů a některých útvarů v Lucemburku, aniž je tím dotčeno uplatňování článku 77 Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, článku 216 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, článku 189 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii a čl. 1 druhého pododstavce Protokolu o statutu Evropské investiční banky,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Lucemburk, Brusel a Štrasburk zůstávají zatímními pracovišti orgánů Společenství.
Článek 2
V měsících dubnu, červnu a říjnu koná Rada svá zasedání v Lucemburku.
Článek 3
Soudní dvůr zůstává i nadále umístěn v Lucemburku.
ze dne 5. dubna 1977 o zatímním umístění Účetního dvora
(77/323/EHS, Euratom, ESUO) ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí zástupců členských států ze dne 8. dubna 1965 o zatímním umístění některých orgánů a útvarů Společenství [1], a zejména na článek 10 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na stanovisko Komise,
vzhledem k tomu, že aniž je dotčeno uplatňování článku 77 Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, článku 216 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a článku 189 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, je třeba určit zatímní pracoviště Účetního dvora zřízeného smlouvou ze dne 22. července 1975 pozměňující některá finanční ustanovení Smluv o založení Evropských společenství a Smlouvy o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Účetní dvůr se umisťuje
zástupců vlád členských států Evropského hospodářského společenství, zasedajících v radě ze dne 18. prosince 1978 o zrušení určitých poštovních poplatků za předkládání zboží celnímu úřadu
(79/8/EHS) ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k tomu, že Komise předložila návrhy a že Evropský parlament a Hospodářský a sociální výbor přijaly k této věci svá stanoviska;
vzhledem k tomu, že by se mělo dosáhnout pokroku směrem ke skutečně volnému pohybu zboží a k přímému prospěchu evropských občanů z tohoto volného pohybu,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Při předkládání zásilek zboží odeslaných z členského státu, které jsou při dovozu osvobozeny od daně z obratu a spotřební daně, celnímu úřadu se již nevybírají poplatky.
Článek 2
Členské státy přijmou co nejdříve, nejpozději však do 1. července 1979, nezbytná opatření k provedení tohoto rozhodnutí.
Rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v radě,
ze dne 18. prosince 1987
o nomenklatuře a smluvních celních sazbách pro některé produkty a o všeobecných pravidlech pro výklad a uplatňovaní této nomenklatury a celních sazeb
(87/597/ESUO)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ, ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Od 1. ledna 1988 se jako celní nomenklatura společná členským státům a jako smluvní celní sazby platné pro produkty spadající do působnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli používají celní nomenklatura a smluvní celní sazby uvedené v nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1].
Výše uvedená nomenklatura a celní sazby se vykládají a uplatňují podle předběžných ustanovení kombinované nomenklatury (KN) obsažených v příloze I uvedeného nařízení.
Článek 2
Zrušuje se rozhodnutí 79/35/ESUO [2].
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí.
ze dne 11. listopadu 1991, kterým se pozastavuje používání dohod mezi Evropským společenstvím, jeho členskými státy a Socialistickou federativní republikou Jugoslávie
(91/586/ESUO, EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k tomu, že Evropské společenství a jeho členské státy uzavřely se Socialistickou federativní republikou Jugoslávie Dohodu o spolupráci a související protokoly a akty, jakož i Dohodu o výrobcích ESUO;
vzhledem k tomu, že ve svých prohlášeních ze dne 5. a 28. října 1991 Evropské společenství a jeho členské státy, zasedající v rámci Evropské politické spolupráce, upozornili na krizi v Jugoslávii; že Rada bezpečnosti Organizace Spojených národů vyjádřila ve svém usnesení 713 (1991) znepokojení, že pokračování této situace představuje ohrožení mezinárodního míru a bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že projevy nepřátelství a jejich důsledky pro hospodářské a obchodní vztahy mezi jednotlivými jugoslávskými republikami i mezi těmito republikami a Společenstvím vedly k zásadní změně podmínek, za kterých byla uzavřena Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Socialistickou federativní republikou Jugoslávie [1] a její protokoly, jakož i dohoda týkající se Evropského společenství uhlí a oceli; že vyžadují přehodnocení používání těchto dohod a protokolů;
vzhledem k tomu, že výzva podaná Evropským společenstvím a jeho členskými státy, zasedajícími v rámci Evropské politické spolupráce dne 6. října 1991 v Haarzuilens, k dodržování dohody o příměří, jíž bylo dosaženo
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 14. prosince 1993
o prohlášeních ministrů a státních tajemníků
[SCH/Com-ex (93) 10]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
ROZHODL TAKTO:
potvrzují se prohlášení ministrů a státních tajemníků ze dne 19. června 1992 [1] a 30. června 1993 o provedení prováděcí úmluvy a o splnění předběžných podmínek.
Rozhodnutí Výkonného Výboru
ze dne 14. prosince 1993
o zdokonalení praktické soudní spolupráce při boji proti nedovolenému obchodu s omamnými látkami
(SCH/Com-ex (93) 14)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 48 až 53 a 70 až 76 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Pro zdokonalení praktické soudní spolupráce při boji proti nedovolenému obchodu s omamnými látkami se smluvní strany zavazují, že dožádaná smluvní strana, pokud má v úmyslu žádosti o vzájemnou pomoc nevyhovět nebo jí vyhovět pouze zčásti, sdělí dožadující straně důvody svého odmítnutí a případně podmínky, které musí být splněny, aby bylo možné žádosti vyhovět.
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost, jakmile všechny signatářské státy prováděcí úmluvy oznámí, že byly dokončeny postupy vyžadované jejich právními předpisy pro to, aby se toto rozhodnutí stalo závazným na jejich území.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 14. prosince 1993
o finančním nařízení o nákladech na zřízení a provoz Schengenského informačního systému (C. SIS)
[SCH/Com-ex (93) 16]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 92 a 119 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Přijímá se finanční nařízení o nákladech na zřízení a na provoz technické podpory Schengenského informačního systému (C. SIS), které je uvedeno dále. [1]
Toto rozhodnutí vstoupí v platnost, jakmile všechny smluvní státy prováděcí úmluvy oznámí, že byly dokončeny postupy vyžadované jejich právním řádem pro to, aby se toto rozhodnutí stalo závazným na jejich území.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 14. prosince 1993
o prodlužování doby platnosti jednotných víz
[SCH/Com-ex (93)21]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na čl. 17 odst. 3 písm. e) uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Doba platnosti jednotných víz se prodlužuje v souladu se společnými zásadami vymezenými v dokumentu, který je přílohou tohoto rozhodnutí.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 14. prosince 1993
o společných zásadách pro prohlášení jednotných víz za neplatná od počátku, pro jejich zrušení nebo pro zkracování jejich doby platnosti
(SCH/Com-ex (93) 24)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 131 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Prohlášení jednotných víz za neplatná od počátku, jejich zrušení nebo zkracování jejich doby platnosti se provádí v souladu se společnými zásadami vymezenými v dokumentu, který je přílohou tohoto rozhodnutí.
Rozhodnutí Výkonného Výboru
ze dne 26. dubna 1994
o opatřeních vedoucích k odstranění překážek a omezení provozu na silničních hraničních přechodech na vnitřních hranicích
[SCH/Com-ex (94) 1 rev. 2]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 2 uvedené úmluvy,bere na vědomí a schvaluje dokument o zrušení kontrol osob na vnitřních hranicích [SCH/I-front (94) 1 rev. 3],
ROZHODL TAKTO:
Opatření k odstranění překážek a omezení provozu na silničních hraničních přechodech na vnitřních hranicích se provedou v souladu s dokumentem, který je přílohou tohoto rozhodnutí.
Provádění těchto opatření je v pravomoci smluvních stran.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 21. listopadu 1994,
kterým se zavádí automatizovaný postup pro konzultaci ústředních orgánů uvedených v čl. 17 odst. 2 úmluvy
(SCH/Com-ex (94) 15 rev.)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na čl. 17 odst. 2 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
1. Od uvedení prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě v platnost se v rámci udělování víz uplatňují automatizovaný postup pro konzultace ústředních orgánů ostatních smluvních stran v souladu se Společnou konzulární instrukcí a se zásadami uvedenými v Datovém slovníku, který je přílohou tohoto rozhodnutí (SCH/II-vision (93) 20 rev. 3 [1].
Pokud některé smluvní strany nebudou po uvedení prováděcí úmluvy v platnost splňovat technické podmínky umožňující uplatňovat automatizovaný postup, budou se údaje pro konzultaci předávat pro tyto smluvní strany tradičními způsoby v souladu s ustanoveními Společné konzulární instrukce.
2. Výkonný výbor vyzývá všechny smluvní strany, aby co nejdříve vytvořily technické podmínky nezbytné pro uplatňování automatizovaného postupu.
3. Pokud síť SIRENE (II. etapa) plánovaná pro předávání údajů pro konzultace nebude dostupná v okamžiku, kdy se zmíněné zásady začnou uplatňovat, přijmou dotčené smluvní strany nezbytná opatření, aby zajistily přenos údajů prostřednictvím veřejných sítí.
Smluvní strany musí při přenosu údajů zaručit odpovídající úroveň zabezpečení.
4. Každá smluvní strana nese náklady na zřízení automatizovaného konzultačního postupu ve své zemi.
Dvanáct měsíců po uvedení tohoto systému do provozu se smluvní strany konzultují o případných vyrovnávacích nákladech za přenos údajů s ohledem na zásadu, že platí žádající strana.
V této souvislosti vezmou smluvní strany v úvahu, že při konzultacích chrání dožádaný stát také legitimní bezpečnostní zájmy žádající státu.
Smluvní strany zaznamenávají výdaje vzniklé prováděním konzultačního postupu ode dne uvedení systému do provozu a předloží přehled těchto výdajů nejpozději po dvanácti měsících.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 21. listopadu 1994
o pořizování společných vstupních a výjezdních razítek
(SCH/Com-ex (94) 16 rev.)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 6 uvedené úmluvy,bere na vědomí a schvaluje dokument SCH/I-front (94) 43 a
ROZHODL TAKTO:
Smluvní strany pořizují společná vstupní a výjezdní razítka v souladu se zásadami stanovenými v dokumentu SCH/Gem-Handb (93) 15 [1].
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 22. prosince 1994,
kterým se zavádí a uplatňuje schengenský režim na letištích a na letištích, která nemají status mezinárodního letiště
(SCH/Com-ex (94) 17 rev. 4)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 4 a 6 uvedené úmluvy,bere na vědomí a schvaluje dokument, kterým se zavádí a uplatňuje schengenský režim na letištích a na letištích, která nemají status mezinárodního letiště (SCH/I-front (94) 39 rev. 9), a
ROZHODL TAKTO:
Opatření uvedená v příloze tohoto rozhodnutí se provedou za účelem zavedení a uplatňování schengenského režimu na letištích a na letištích, která nemají status mezinárodního letiště.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 22. prosince 1994
o výměně statistických informací o udělování jednotných víz
[SCH/Com-ex (94)25]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na čl. 12 odst. 3 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
1. Smluvní strany si vyměňují statistické informace o udělování jednotných víz.
Tabulka připojená k tomuto rozhodnutí uvádí druh vyměňovaných informací a pravidelnost jejich výměny.
2. Smluvní strany předávají statistické informace generálnímu sekretariátu.
Sekretariát tyto informace utřídí a pro každé období vytvoří celkové přehledy, které poskytne smluvním stranám.
3. Aniž jsou dotčeny tyto výměny, mohou být statistické informace rovněž vyměňovány na místě v rámci konzulární spolupráce postupem dohodnutým dotčenými diplomatickými misemi a konzulárními úřady.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 22. prosince 1994
o osvědčení pro převážení omamných a psychotropních látek podle článku 75
[SCH/Com-ex (94) 28 rev.]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 75 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Schvaluje se dokument SCH/Stup (94) 21 rev. 2 o osvědčení pro převážení omamných nebo psychotropních látek k léčebným účelům, který je připojen k tomuto rozhodnutí.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 22. prosince 1994
o uvedení v platnost prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě ze dne 19. června 1990
(SCH/Com-ex (94) 29 rev. 2)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 2 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 131 uvedené úmluvy,
s ohledem na článek 132 uvedené úmluvy,
s ohledem na čl. 139 odst. 2 a na odstavce 1 a 2 společného prohlášení č. 1 k článku 139 uvedeného v závěrečném aktu k uvedené úmluvě,
ROZHODL TAKTO:
Prováděcí úmluva k Schengenské dohodě (dále jen "úmluva") se uplatňuje nevratně:
1. Uvedení v platnost právních předpisů
Úmluva bude uvedena v platnost v úplném znění pro původní signatářské státy Belgii, Německo, Francii, Lucembursko a Nizozemsko a pro přistupující státy Španělsko a Portugalsko dne 26. března 1995.
Od tohoto dne se ve vztazích mezi smluvními stranami Schengenské dohody uplatňují všechna ustanovení úmluvy v souladu s rozhodnutími výkonného výboru, zejména rozhodnutími, která se týkají:
- zrušení kontrol osob na vnitřních hranicích, zejména odstranění překážek a omezení provozu na silničních přechodech na vnitřních hranicích
(SCH/Com-ex (94) 1 rev. 2),
- zavedení a používání schengenského režimu na letištích a na letištích, která nemají status mezinárodního letiště
(SCH/Com-ex (94) 17 rev. 4),
- provádění kontrol na vnějších hranicích a opatření pro další zlepšení bezpečnosti vnějších hranic
(SCH/Com-ex (93) 4 rev. 2 corr [1] a (SCH/Com-ex (94) decl.
8 corr [2], SCH/Com-ex (94) 12 [3], SCH/Com-ex (94) 16 rev.; SCH/Com-ex (94) 23 rev. [4]),
- společné vízové politiky
(SCH/Com-ex (93) 6 [5]; SCH/Com-ex (93) 7 [6]; SCH/Com-ex (93) 19 [7]; SCH/Com-ex (93 24; SCH/Com-ex (93) 21; SCH/Com-ex (94) 15 rev.; SCH/Com-ex (94) 2; SCH/Com-ex (94) 5 [8]; SCH/Com-ex (94) 6 [9]; SCH/Com-ex (94) 7 [10]; SCH/Com-ex (94) 20 rev. [11]; SCH/Com-ex (94) 24 [12]),
- boje proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami
(SCH/Com-ex (93) 9; SCH/Com-ex (94) 28 rev.),
- odpovědnosti při posuzování žádostí o azyl
(SCH/Com-ex (93) 15 corr. [13]; SCH/Com-ex (94) 3 [14]; SCH/Com-ex (94) 11 [15]
- mezinárodní vzájemné soudní pomoci
(SCH/Com-ex (93) 14).
Pro ostatní státy, které přistoupily k úmluvě — Itálii a Řecko — bude rozhodnutí přijato později, jakmile splní předběžné podmínky pro uvedení úmluvy v platnost.
2. Prohlášení o provozuschopnosti Schengenského informačního systému (SIS)
Ke dni 26. března 1995 bude SIS prohlášen za provozuschopný a přístupný pro orgány oprávněné přímo vyhledávat údaje v něm obsažené.
Všechna ustanovení příručky SIRENE (SCH/Com-ex (93) 8 [16], která doplňují SIS, se použijí od tohoto dne.
S ohledem na závěry zprávy řídícího výboru pro SIS předpokládá výkonný výbor, že SIS bude provozuschopný k tomuto dni a že stávající vnitrostátní údaje, které se považují za podstatné ve smyslu jeho prohlášení ze dne 18. října 1993 (SCH/Com-ex (93) decl.
1 [17]), budou vloženy v souladu s jeho prohlášením ze dne 27. června 1994 (SCH/Com-ex (94) decl.
4 rev.2).
Od tohoto dne zahájí svou činnost společný kontrolní orgán zřízený podle článku 115 úmluvy.
Ustanovení úmluvy o ochraně údajů se uplatňují jako celek.
Výkonný výbor se odkazuje na sdělení prozatímního společného kontrolního orgánu pro ochranu údajů o tom, že smluvní strany, které úspěšně dokončily zkoušky, splňují podmínky pro ochranu údajů požadované pro uvedení SIS do provozu.
3. Ustanovení týkající se přípravného období (od 22. prosince 1994 do 26. března 1995)
Výkonný výbor žádá smluvní strany, které úspěšně dokončily zkoušky, aby do 26. března 1995 přijaly tato opatření:
- posílit z organizačního hlediska a z hlediska lidských zdrojů opatření nezbytná pro plné uplatnění schengenské právní úpravy, zejména v oblasti konzulární, soudní a policejní spolupráce a v oblasti boje proti omamným látkám; nadále zajišťovat vzdělávání personálu v uplatňování této úpravy a
- zcela dokončit technickou a organizační přípravu a přípravu lidských zdrojů pro uvedení N. SIS do provozu ve vztahu k C. SIS a dokončit přípravy pro přístup koncových uživatelů do tohoto systému.
Výkonný výbor pověří řídící výbor pro SIS, aby včas před výše uvedeným dnem potvrdil, že SIS je z technického, organizačního a personálního hlediska připraven k provozu.
Výkonný výbor vyzývá smluvní státy, aby potvrdily, že systém je přístupný pro příslušné orgány oprávněné přímo vyhledávat údaje obsažené v SIS, jejichž seznam byl výkonnému výboru již předán (SCH/OR.
SIS (94) 18 rev. 3).
Výkonný výbor vyzývá smluvní strany, aby v přípravném období vložily další údaje o osobách a o předmětech, které jsou nad rámec údajů považovaných za podstatné (SCH/Com-ex (94) decl.
4 rev. 2 [18]).
Databáze SIS musí být neustále aktualizovány.
Výkonný výbor pověřuje smluvní strany, aby zajistily, že letecké společnosti provedou změny nezbytné pro zajištění volného pohybu osob nejpozději ke změně letového řádu dne 26. března 1995 a že provozovatelé letišť dokončí k tomuto dni opatření stanovená za tímto účelem v rozhodnutí o zavedení a použití schengenského režimu na letištích a na letištích, která nemají status mezinárodního letiště, (SCH/Com-ex (94) 17 rev. 4) a vytvoří organizační a technické podmínky požadované pro volný pohyb osob.
Smluvní strany jsou vyzvány, aby za tímto účelem co nejdříve informovaly letecké společnosti a provozovatele letišť.
4. Organizace uplatňování úmluvy po jejím vstupu v platnost, zejména v počáteční fázi uplatňování
Cílem uplatňování úmluvy je posílit bezpečnost občanů v Evropě při vytvoření podmínek nezbytných pro dosažení volného pohybu osob ve smyslu článku 7a Smlouvy o založení Evropského společenství.
Výkonný výbor proto přikládá zvláštní význam počáteční fázi uplatňování všech částí úmluvy, konkrétně prvním třem měsícům po 26. březnu 1995.
Každá smluvní strana odpovídá za uplatňování úmluvy, zejména za zrušení kontrol na vnitřních hranicích v počáteční fázi uplatňování.
Smluvní strany se vzájemně informují, konzultují se, je-li to nezbytné, a pracují v těsné spolupráci.
Za účelem vytvoření nástroje nezbytného pro spravování úmluvy rozhodl výkonný výbor o vytvoření stálé monitorovací struktury složené ze stávající ústřední skupiny a jejích pracovních skupin a podskupin.
Výkonný výbor pověřuje stálou monitorovací strukturu, aby během počáteční fáze uplatňování věnovala zvláštní pozornost uplatňování schengenské právní úpravy, aby nacházela, analyzovala a rychle řešila technické obtíže a v případě potřeby přijímala opatření pro účinnější uplatňování úmluvy.
Výkonný výbor pověřuje předsednictví, aby od 1. ledna 1995 připravovalo práci této struktury, a zejména zajistilo, aby pracovní skupiny nacházely vzniklé obtíže a rychle navrhovaly řešení.
Během počátečního tříměsíčního období uplatňování se pracovní skupiny monitorovací struktury pravidelně scházejí tak často, jak je to nezbytné.
Bude-li v konkrétních případech nezbytné přijmout naléhavá rozhodnutí, může se ústřední skupina v omezeném složení v krátké lhůtě sejít jako monitorovací výbor.
Výbor se skládá z vedoucích delegací každé smluvní strany nebo z vyšších úředníků určených smluvní stranou, kterým jsou nápomocni zástupci pracovních skupin, s nimiž musí být konzultováno řešení vzniklých obtíží.
Na žádost smluvní strany provádí ústřední skupina rovněž obecnou analýzu vzniklých obtíží a navrhuje řešení vypracovaná ve spolupráci s pracovními skupinami a podskupinami.
Nedojde-li k dohodě v rámci ústřední skupiny, je věc předložena výkonnému výboru.
Dotčené smluvní strany musí mít v tomto ohledu příležitost vyjádřit se k jeho závěrům.
Každá smluvní strana může rovněž požádat ústřední skupinu, aby zhodnotila případy, které vznikly pouze na jejím vnitrostátním území.
Tři měsíce po uvedení úmluvy v platnost předloží ústřední skupina výkonnému výboru první zprávu o fungování SIS, o účinnosti kontrol na vnějších hranicích, o účinnosti boje proti omamným látkám a o výsledcích policejní a soudní spolupráce.
Ústřední skupina předloží výkonnému výboru celkovou zprávu do 31. března 1996.
o nahlédnutí do archivních dokumentů týkajících se jednání o Římských smlouvách, jednání o Evropském politickém společenství a Prozatímního výboru pro Společný trh a Euratom a o jejich poskytování (94/271/ES, Euratom)
Článek 1
Nahlédnutí do archivních dokumentů týkajících se jednání o Římských smlouvách, jednání o Evropském politickém společenství a Prozatímního výboru pro Společný trh a Euratom a poskytování těchto dokumentů, které členské státy uložily v archivech Společenství, se povoluje za podmínek stanovených nařízením Rady (EHS, Euratom) č. 354/83 ze dne 1. února 1983 [1].
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnešním dnem.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 5. května 1995
o společné vízové politice
obsažené ve zprávě ze zasedání výkonného výboru v Bruselu ze dne 28. dubna 1995
[SCH/Com-ex (95) PV 1 rev.]
8. Různé
Vízová politika vůči Indonésii
Výkonný výbor znovu přezkoumal otázku vízové politiky vůči Indonésii, která se dostala na pořad jednání monitorovacího výboru, a dohodl se na následujícím dočasném a výjimečném řešení:
1. žádosti o udělení víza podané státními příslušníky Indonésie, kteří uvedou, že hodlají vstoupit na území Portugalska nebo přes tuto zemi projíždět
- podléhají předchozí konzultaci; na portugalské území mohou vstoupit pouze státní příslušníci Indonésie, kteří obdrží úřední povolení Portugalska;
2. žádosti o udělení víza podané státními příslušníky Indonésie, kteří uvedou, že nehodlají vstoupit na území Portugalska ani přes tuto zemi projíždět
- nepodléhají předchozí konzultaci.
V tomto případě, aby zabránily indonéským státním příslušníkům volně cestovat do Portugalska, udělují ostatní země Schengenu těmto státním příslušníkům víza s omezenou územní platností, která je opravňují vstoupit na území jedné nebo více smluvních stran s výjimkou území Portugalska.
Výkonný výbor znovu přezkoumá tuto otázku na konci roku. --------------------------------------------------
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 20. prosince 1995
o postupu uplatňování čl. 2 odst. 2 Schengenské prováděcí úmluvy
[SCH/Com-ex (95)20 rev. 2]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 2 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Schvaluje se dokument SCH/I (95) 40 rev. 6 o postupu uplatňování čl. 2 odst. 2 Úmluvy. Zásady a postupy v něm uvedené musí dodržovat každá smluvní strana, která chce žádat o odchylku podle čl. 2 odst. 2 Úmluvy pro dočasné obnovení kontrol na svých vnitřních hranicích.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 20. prosince 1995
o rychlé výměně statistických informací a konkrétních údajů o případných obtížích na vnějších hranicích mezi státy Schengenu
[SCH/Com-ex (95) 21]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 7 a 131 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Státy Schengenu si co nejrychleji vyměňují statistické informace a konkrétní údaje odhalující případné obtíže na vnějších hranicích.
Státy Schengenu sdělují veškeré konkrétní údaje předsednictví prostřednictvím generálního sekretariátu.
Podskupina pro hranice posuzuje tyto údaje na každém svém zasedání a navrhuje praktická řešení.
ze dne 19. prosince 1995 o ochraně občanů Evropské unie prostřednictvím diplomatických a konzulárních zastoupení
(95/553/ES) ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE, ZASEDAJÍCÍCH V RADĚ,
rozhodnuti pokračovat v budování Evropské unie stále blíže jejím občanům,
s ohledem na pojem občanství Unie vytvořený Smlouvou o Evropské unii, pojem, který je odlišný od pojmu státní občanství a nijak je nenahrazuje,
přejíce si provádět povinnost stanovenou v článku 8c Smlouvy o založení Evropského společenství,
vzhledem k tomu, že společná ochranná opatření posílí identitu Unie vnímanou ve třetích zemích;
majíce na paměti, že zavedení společných ochranných opatření pro občany Evropské unie ve třetích zemích rovněž posílí myšlenku evropské solidarity vnímanou dotčenými občany,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Každý občan Evropské unie požívá konzulární ochrany u diplomatického nebo konzulárního zastoupení kteréhokoli členského státu, pokud na území, kde se nachází, není
- dostupné stálé zastoupení, ani
- dostupný a příslušný honorární konzul jeho vlastního členského státu nebo jiného státu, který jej trvale zastupuje.
Článek 2
1. Dožádaná diplomatická nebo konzulární zastoupení vyřizují žádost dotčené osoby o ochranu, prokáže-li předložením pasu nebo dokladu totožnosti, že je státním příslušníkem členského státu Evropské unie.
2. V případě ztráty nebo krádeže dokladů lze přijmout jakýkoli jiný doklad o státní příslušnosti, v případě nezbytnosti po ověření u ústředních orgánů členského státu, k jehož státní příslušnosti se dotčená osoba hlásí, nebo u nejbližšího diplomatického nebo konzulárního zastoupení tohoto státu.
Článek 3
Diplomatická a konzulární zastoupení, která poskytují ochranu, jednají s žadatelem jako se státním příslušníkem členského státu, který zastupují.
Článek 4
Aniž je dotčen článek 1, mohou diplomatická a konzulární zastoupení přijmout praktická ujednání umožňující účinné vyřizování žádostí o ochranu.
Článek 5
1. Ochrana uvedená v článku 1 zahrnuje:
a) pomoc v případě úmrtí;
b) pomoc v případě vážných nehod nebo onemocnění;
c) pomoc v případech zatčení nebo zadržení;
d) pomoc obětem násilných činů;
e) pomoc občanům Evropské unie a jejich navracení v nouzi.
2. Kromě toho mohou diplomatická nebo konzulární zastoupení členských států působící ve třetí zemi, je-li to v jejich pravomoci, pomoci občanům Evropské unie, kteří o to požádají, i v jiných případech.
Článek 6
1. Aniž je dotčen článek 3 a s výjimkou mimořádně naléhavých případů, nelze občanům Evropské unie poskytnout finanční zálohu nebo pomoc nebo převzít jejich výdaje bez povolení příslušných orgánů členského státu, jehož je občan státním příslušníkem, vydaným ministerstvem zahraničí nebo nejbližší diplomatickou misí.
2. Pokud se orgány členského státu, jehož je žadatel státním příslušníkem, tohoto požadavku výslovně nevzdají, musí se žadatel zavázat, že uhradí plnou výši finanční zálohy nebo pomoci, jakož i vzniklé výdaje a případný konzulární poplatek oznámený příslušnými orgány.
3. Závazek k úhradě má podobu dokumentu ukládajícího žadateli v nouzi uhradit vládě členského státu, jehož je státním příslušníkem, výdaje, které způsobil, nebo částku peněz, která mu byla vyplacena, zvýšenou o případné poplatky.
4. Vláda členského státu, jehož je žadatel státním příslušníkem, uhradí vládě členského státu, který poskytl pomoc, na její žádost veškeré náklady.
5. Společné vzory závazků k úhradě jsou uvedeny v příloze I a II.
Článek 7
Pět let po vstupu v platnost bude toto rozhodnutí přezkoumáno s ohledem na získané zkušenosti a na cíl článku 8c Smlouvy o založení Evropského společenství.
Článek 8
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost poté, co všechny členské státy oznámí Generálnímu sekretariátu Rady, že postupy vyžadované jejich právními řády pro uplatňování tohoto rozhodnutí byly dokončeny.
Článek 9
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Výkonného Výboru
ze dne 27. června 1996
o zásadách udělování schengenských víz podle čl. 30 odst. 1 písm. a) prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě
(SCH/Com-ex (96) 13 rev. 1)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 9, 17 a 30 uvedené úmluvy,
vzhledem k tomu, že je v zájmu všech států Schengenu vymezit práva a povinnosti zastupujících a zastupovaných zemí, neboť všechny státy Schengenu mají zastupitelské úřady, na kterých zastupují jiné státy, a místa, kde jsou samy zastupovány;
vzhledem k tomu, že hlavní zásadou, na níž je založena spolupráce mezi státy Schengenu, je naprostá důvěra ke způsobu uplatňování schengenského systému zastupování,
ROZHODL TAKTO:
Udělování schengenských víz ve třetích zemích, kde nemají zastoupení všechny státy Schengenu, se v souvislosti s čl. 30 odst. 1 písm. a) prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě řídí těmito zásadami:
a) Zastupování ve věci udělování víz se týká jednotných letištních průjezdních víz, průjezdních víz a krátkodobých víz udělovaných v rámci Schengenské úmluvy a v souladu se Společnou konzulární instrukcí.
Zastupující stát je povinen uplatňovat ustanovení Společné konzulární instrukce stejně pečlivě a rychle jako při udělování vlastních víz stejného druhu a se stejnou dobou platnosti.
b) Nestanoví-li dvoustranná dohoda výslovně jinak, nevztahuje se zastupování na víza udělená osobám za účelem výkonu výdělečné činnosti nebo činnosti vyžadující předchozí souhlas státu, v němž má být vykonávána.
Žadatelé o tento druh víz se musí obrátit na akreditovaný konzulární úřad státu, ve kterém má být daná činnost vykonávána.
c) Státy Schengenu nemají povinnost být zastoupeny pro udělování víz ve všech třetích zemích.
Mohou rozhodnout, že žádosti o udělení víza podané v určitých třetích zemích nebo žádosti o udělení určitého druhu víza se musí podávat konzulárnímu úřadu nebo diplomatické misi státu, který je hlavním cílem cesty žadatele.
d) Zhodnocení rizika nedovoleného přistěhovalectví při podání žádosti o udělení víza zcela přísluší diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu, který žádost vyřizuje.
e) Zastoupené státy přijímají odpovědnost za vyřízení žádostí o azyl podaných držiteli víza uděleného zastupujícími státy jménem státu zastoupeného, na kterém je uvedeno, že bylo uděleno v zastoupení (v souladu s přílohou 13 Společné konzulární instrukce) [1].
f) Ve výjimečných případech mohou dvoustranné dohody stanovit, že zastupující stát předloží žádosti o udělení víza podané určitými kategoriemi cizinců orgánům zastoupeného státu, který je hlavním cílem cesty, nebo je zašle diplomatické misi tohoto státu.
Tyto kategorie musí být vymezeny písemně, případně pro každou diplomatickou misi nebo konzulární úřad.
Má se za to, že vízum bylo uděleno s povolením zastoupeného státu, jak stanoví čl. 30 odst.
g) Dvoustranné dohody se mohou průběžně měnit na základě vnitrostátního hodnocení žádostí o azyl, které v určitém období podají držitelé víz udělených v zastoupení, a na základě dalších důležitých údajů týkajících se udělování víz.
Na základě získaných výsledků lze rozhodnout, že je možné v případě určitých diplomatických misí nebo konzulárních úřadů (a případně pro některé státní příslušnosti) od zastupování upustit.
h) Zastupování se vztahuje pouze na udělování víz.
Pokud nelze vízum udělit, neboť cizinecnení schopen poskytnout dostatečné důkazy, že splňuje podmínky, musí být informován o možnosti podat svou žádost konzulárnímu úřadu nebo diplomatické misi státu, který je hlavním cílem jeho cesty.
i) Systém zastupování může být dále zlepšen rozšířením konzultační sítě díky vývoji programového vybavení, které umožní konzulárním úřadům a diplomatickým misím zastupujícího státu snadno konzultovat ústřední orgány zastupovaného státu.
j) Přílohou tohoto dokumentu je tabulka zastupování při udělování schengenských víz ve třetích zemích, kde nemají všechny státy Schengenu své zastoupení.
Ústřední skupina vezme na vědomí změny provedené v této tabulce vzájemnou dohodou mezi dotčenými státy Schengenu [2].
ze dne 25. června 1996 o zavedení náhradního cestovního dokladu
(96/409/SZBP) ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vědomi si toho, že vytvoření jednotné úpravy náhradního cestovního dokladu vydávaného členskými státy občanům Unie v místě, kde členský stát, který je zemí původu těchto občanů, nemá stálé diplomatické nebo konzulární zastoupení, nebo za jiných okolností, které jsou popsány v pokynech stanovených v příloze II tohoto rozhodnutí, je v souladu s článkem 8c Smlouvy o založení Evropského společenství,
vzhledem k tomu, že zavedení jednotného náhradního cestovního dokladu může být opravdovou pomocí pro občany Unie, kteří se ocitnou v tísni,
přesvědčeni, že zavedením takového dokladu budou proto zřetelně ukázány praktické výhody spojené s občanstvím Unie,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Zavádí se náhradní cestovní doklad, jehož jednotná úprava je popsána v příloze I, která tvoří nedílnou součást tohoto rozhodnutí.
Pokyny pro vydávání náhradního cestovního dokladu a s nimi spojená bezpečnostní opatření jsou uvedeny v příloze II a III a tvoří nedílnou součást tohoto rozhodnutí.
Pokyny a opatření mohou být změněny jednomyslnou dohodou členských států; tyto změny nabývají účinku jeden měsíc po schválení, pokud některý členský stát nepožádá o nové přezkoumání na ministerské úrovni.
Článek 2
Toto rozhodnutí nabude účinku poté, co všechny členské státy oznámí generálnímu sekretariátu Rady, že byly dokončeny postupy požadované jejich právními systémy pro uplatňování tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 25. dubna 1997
o zadání zakázky na předběžnou studii pro SIS II
[SCH/Com-ex (97) 2 rev. 2]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na rozhodnutí přijaté na zasedání v Lucemburku dne 19. prosince 1996 o vytvoření druhé generace SIS, SIS II, který by nejen umožňoval integraci všech států Schengenu, ale rovněž zahrnoval nové funkce,
vzhledem k tomu, že vytvoření SIS II předpokládá vypracování předběžné studie, která by vymezila strukturu nového systému, a že za tímto účelem musí být zahájen postup podle směrnice 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby,
ROZHODL TAKTO:
1. Portugalsko je pověřeno, aby v úzké spolupráci s ostatními státy Schengenu zadalo zakázku na předběžnou studii pro SIS II tak, že zahájí postup podle směrnice 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby a v souladu s odpovídajícími portugalskými právními předpisy.
2. Vedení projektu a odpovědnost za jeho rozpočtovou správu se svěřují Portugalsku v úzké spolupráci s ostatními státy Schengenu.
3. Pro úpravu všech rozpočtových otázek týkajících se předběžné studie pro SIS II bude vypracováno finanční nařízení; toto nařízení poskytne Portugalsku veškeré právní a finanční záruky.
4. Rovněž bude vypracováno administrativní nařízení, které jasně vymezí práva a povinnosti všech dotčených stran, tj. zadavatele, států Schengenu a schengenského sekretariátu.
5. Projekt včetně administrativního řízení a koordinace jednotlivých schengenských pracovních skupin koordinuje schengenský sekretariát v úzké spolupráci s vedoucím projektu a osobou odpovědnou za rozpočtovou správu.
6. Výkonný výbor zmocní ústřední skupinu, aby dohlížela na tento postup, konkrétně zejména na
a) technické specifikace pro předběžnou studii pro SIS II a vyhlášení výběrového řízení;
b) finanční a administrativní nařízení.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 7. října 1997
o příspěvcích Islandu a Norska na náklady na zřízení a provoz C. SIS
(SCH/Com-ex (97) 18)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 92 a 119 uvedené úmluvy,
s ohledem na články 2 a 3 Dohody o spolupráci uzavřené mezi smluvními stranami Schengenské dohody a úmluvy k provedení Schengenské dohody na jedné straně a Islandskou republikou a Norským královstvím na straně druhé,
ROZHODL TAKTO:
1. Příspěvky Islandu a Norska (dále jen státy dohody o spolupráci) na náklady na zřízení a provoz C. SIS:
Příspěvky států dohody o spolupráci odpovídají jejich podílu na celkovém hrubém domácím produktu smluvních stran a států dohody o spolupráci.
Příspěvky smluvních stran se vypočítají podle čl. 119 odst. 1 Schengenské úmluvy.
2. Způsob výpočtu:
- příspěvky Islandu a Norska se vypočítají na základě porovnání hrubého domácího produktu všech smluvních stran a států dohody o spolupráci,
- po odečtení příspěvku Islandu a Norska se příspěvky smluvních stran, které jsou členskými státy ES, na celkové náklady související s C. SIS, vypočítají na základě jednotného základu daně z přidané hodnoty v souladu s čl. 119 odst. 1 druhou větou Schengenské úmluvy.
3. Referenční den pro úhradu příspěvků severských států se stanoví na 1. leden 1997.
Ve Vídni dne 7. října 1997.
Předseda
K. Schlögl
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 7. října 1997
o vývoji SIS
[SCH/Com-ex (97) 24]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na čl. 92 odst. 3 uvedené úmluvy,
s ohledem na analýzu řídícího výboru pro SIS [dokument SCH/OR.
SIS (97) 146 rev. 2],
ROZHODL TAKTO:
Práce na SIS II budou probíhat zároveň s obnovou stávajícího C. SIS pro fungování pro deset států.
Systém však bude připraven na fungování pro patnáct států, aby severské státy mohly být začleněny na nové platformě, jakmile bude SIS stabilizován pro deset států.
Severské státy by se měly začlenit co nejdříve během roku 2000.
Při provádění tohoto návrhu je třeba dodržovat tyto zásady:
1. Souběžný vývoj SIS I a SIS II žádným způsobem neovlivní vývoj SIS II jako strategický cíl.
Pouze s využitím SIS II lze uskutečnit řadu velmi důležitých provozních požadavků.
2. Tohoto cíle má být dosaženo omezeným výběrovým řízením, které zajistí Francie jako zadavatel.
3. Souběžný vývoj SIS I a SIS II předpokládá, že všechny státy se rozhodnou poskytnout potřebné finanční a lidské zdroje.
Ve Vídni dne 7. října 1997.
Předseda
K. Schlögl
--------------------------------------------------
SCH/OR. SIS (97) 146 rev. 2
Věc: Vývoj SIS 1. Ústřední skupina na svém zasedání dne 23. června 1997 posoudila sdělení vypracované stálou pracovní skupinou a řídícím výborem o dalším vývoji SIS [SCH/OR. SIS (97) 105 rev.]. Na tomto zasedání nebylo dosaženo shody o dalším postupu.
2. Na zasedání dne 8. července 1997 pověřil řídící výbor stálou pracovní skupinu, aby z technického hlediska znovu posoudila scénáře navrhované delegacemi a připravila přehled požadavků a nákladů.
3. Výsledkem intenzívní práce stálé pracovní skupiny v letních měsících bylo sdělení, které je přiloženo k tomuto dokumentu, o možnostech dalšího technického vývoje stávajícího systému s ohledem na účast severských států v SIS [SCH/OR. SIS (97) 425 rev.].
Během této práce a zejména při diskusích s konsorciem se ukázalo, že se o dalším vývoji SIS musí rychle rozhodnout.
Nebude-li systém modernizován výměnou technického a programového vybavení, je pravděpodobné, že nebude připraven na změnu data v novém tisíciletí.
Z úředních stanovisek konsorcia vyplývá, že nelze zaručit vyřešení problémů stávajícího systému.
Konsorcium je dále toho názoru, že na změny by se nevztahovaly stávající smlouvy o údržbě.
4. Z technických důvodů nebude možné začlenit severské státy do SIS před rokem 2000.
Řídící výbor poté, co posoudil sdělení stálé pracovní skupiny, doporučuje ústřední skupině, aby postupovala takto:
Neprodleně rozhodnout o níže uvedeném postupu a – s ohledem na platná rozhodnutí výkonného výboru – předložit tuto otázku výkonnému výboru k dalšímu rozhodnutí.
Práce na SIS II by měly probíhat zároveň s obnovou stávajícího C. SIS pro fungování pro deset států.
Systém však musí být připravován na fungování pro patnáct států, aby severské státy mohly být začleněny na nové platformě, jakmile bude SIS stabilizován pro deset států.
Severské státy by se měly začlenit co nejdříve během roku 2000.
Modernizace a rozšíření SIS bude mít tedy dvě etapy.
V první etapě proběhne příprava technického vybavení a technických specifikací pro systém, který bude fungovat pro patnáct států, a realizace pro deset států.
Ve druhé etapě dojde k začlenění severských států.
Při realizaci musí být dodržovány tyto zásady:
1. Souběžný vývoj SIS. I a SIS. II žádným způsobem neovlivní vývoj SIS. II jako strategický cíl. Pouze s využitím SIS II lze uskutečnit řadu velmi důležitých provozních požadavků. (Funkční rozsah SIS I zůstane po modernizaci zachován.).
2. Řídící výbor má za to, že jediný způsob, jak zajistit provedení tohoto scénáře, spočívá v omezeném výběrovém řízení. Toto řízení musí v souladu s čl. 92 odst. 3 Schengenské úmluvy zajistit Francie jako zadavatel.
3. Souběžný vývoj SIS. I a SIS. II předpokládá, že všechny státy se rozhodnou poskytnout potřebné finanční a lidské zdroje. Náklady na modernizaci SIS. I se odhadují přibližně na 16 milionů FRF (mimo nákladů na přizpůsobení vnitrostátních Schengenských informačních systémů).
Řídící výbor zdůrazňuje, že každý odklad rozhodnutí ohrožuje fungování systému po 1. lednu 2000. --------------------------------------------------
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 15. prosince 1997
o provádění společné akce o jednotném vzoru povolení k pobytu
[SCH/Com-ex (97) 34 rev.]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na čl. 132 odst.
2 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě, která byla podepsána
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 15. prosince 1997
o zásadách týkajících se důkazních prostředků a nepřímých důkazů v rámci dohod o zpětném přebírání mezi státy Schengenu
[SCH/Com-ex (97)39 rev.]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na čl. 23 odst. 4 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Věc: Zásady týkající se důkazních prostředků a nepřímých důkazů v rámci dohod o zpětném přebírání mezi státy Schengenu Vzhledem k tomu, že v praxi vznikly potíže při uplatňování dohod o zpětném přebírání, zejména u důkazních prostředků, jimiž se prokazuje nedovolený pobyt státních příslušníků z třetích zemí na území dožádané smluvní strany nebo jejich průjezd tímto územím;
ze dne 2. června 1997, kterým se určuje sídlo Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie
(97/C 194/02) ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ,
s ohledem na článek 17 nařízení Rady (ES) č. 1035/97 ze dne 2. června 1997, kterým se zřizuje Evropské středisko pro sledování rasismu a xenofobie [1],
vzhledem k tomu, že je nutné určit sídlo Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Evropské středisko pro sledování rasismu a xenofobie má sídlo ve Vídni.
Článek 2
Toto rozhodnutí, které bude zveřejněno
mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování a správě pomoci Společenství na základě druhého finančního protokolu ke čtvrté úmluvě AKT-ES
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
vzhledem k tomu, že se ve čtvrtá úmluva AKT-ES podepsaná dne 15. prosince 1989 v Lomé (dále jen "úmluva"), ve znění dohody podepsané na Mauriciu dne 4. listopadu 1995, kterou se mění čtvrtá úmluva AKT-ES z Lomé, stanoví souhrnnou částka finanční pomoci Společenství státům AKT na období pěti let počínaje dnem 1. března 1995 ve výši 14625 milionů ECU, z nichž 12967 milionů ECU pochází z Evropského rozvojového fondu a 1658 milionů ECU z Evropské investiční banky (dále jen "banka");
vzhledem k tomu, že se zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, dohodli, že z Evropského rozvojového fondu vyčlení v rámci pomoci zámořským zemím a územím, na něž se vztahuje čtvrtá část Smlouvy, částku 165 milionů ECU; že bylo dále stanoveno, že banka zahájí v zámořských zemích a územích operace, které uhradí do výše 35 milionů ECU z vlastních zdrojů;
vzhledem k tomu, že účetní jednotka ECU používaná pro účely této dohody je definována v nařízení Rady (EHS) č. 3180/78 ze dne 18. prosince 1978, kterým se mění hodnota zúčtovací jednotky užívané Evropským fondem pro měnovou spolupráci [1], nebo případně v jiném pozdějším nařízení Rady, kterým se vymezuje složení ECU;
vzhledem k tomu, že pro provádění úmluvy a rozhodnutí o přidružení zámořských zemí a území (dále jen "rozhodnutí") je třeba zřídit osmý Evropský rozvojový fond a stanovit postup pro zajišťování finančních prostředků a příspěvků do tohoto fondu od členských států;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit pravidla finanční spolupráce, rozhodnout o postupech pro plánování, projednávání a schvalování finanční pomoci a stanovit prováděcí pravidla pro dohled nad využíváním této pomoci;
vzhledem k tomu, že je zapotřebí zřídit výbor zástupců vlád členských států pod záštitou Komise a obdobný výbor pod záštitou banky; že je třeba uvést do souladu práce Komise a banky při provádění úmluvy a odpovídajících ustanovení rozhodnutí; že je proto žádoucí, aby složení výborů sestavených pod záštitou Komise a banky bylo pokud možno totožné;
vzhledem k tomu, že se usnesení Rady ze dne 2. prosince 1993 a závěry Rady ze dne 6. května 1994 týkají koordinace politiky spolupráce a opatření pro spolupráci uvnitř Společenství; že se usnesení Rady ze dne 1. června 1995 zabývá provázaností zásad rozvojové politiky s rozvojovými opatřeními Evropské unie a jejích členských států,
po konzultaci s Komisí,
SE DOHODLI TAKTO:
KAPITOLA 1
Článek 1
1. Členské státy zřizují osmý Evropský rozvojový fond (1995) (dále jen "fond").
2. a) Fondu se přiděluje částka 13132 milionů ECU, z nichž
i) 12840 milionů ECU tvoří příspěvky členských států podle tohoto rozpisu:
Dánsko _BAR_ 275 _BAR_ Německo _BAR_ 3000 _BAR_
Spojené království _BAR_ 1630 _BAR_ ii) 292 milionů ECU vzniká převodem nepřidělených nebo nevyužitelných zdrojů z předchozích fondů financovaných členskými státy takto:
- 111 milionů ECU z úpravy celkového úhrnu grantů ze sedmého ERF, o nichž rozhodly smluvní strany na základě článku 232 úmluvy a které jsou rozepsány podle klíče stanoveného v čl. 1 odst. 2 interní dohody o financování a správě sedmého ERF,
- 142 miliony ECU z úpravy celkového úhrnu grantů ze sedmého ERF, rozepsané podle klíče stanoveného v čl. 1 odst. 2 interní dohody o financování a správě sedmého ERF, které je nutno považovat za nevyužitelné pro účely programovatelné pomoci,
- 26 milionů ECU z úpravy celkového úhrnu grantů ze šestého ERF, rozepsaných podle klíče stanoveného v čl. 1 odst. 2 interní dohody o financování a správě šestého ERF, které nebyly v rámci šestého ERF přiděleny,
- 13 milionů ECU z úpravy celkového úhrnu grantů ze čtvrtého ERF, rozepsaných podle klíče stanoveného v čl. 1 odst. 2 interní dohody o financování a správě čtvrtého ERF, které nebyly v rámci čtvrtého ERF přiděleny.
b) Rozdělení uvedené v písm. a) bodě i) je možné změnit jednomyslným rozhodnutím Rady v případě, že ke Společenství přistoupí nový stát.
Článek 2
1. Částka uvedená v článku 1 se rozděluje takto:
a) 12967 milionů ECU je určeno pro státy AKT a tuto částku tvoří
i) 11967 milionů ECU ve formě grantů, z nichž
- 1400 milionů ECU je zvlášť určeno na podporu strukturálních změn,
- 1800 milionů ECU se poskytuje formou převodů v souladu s částí 3 hlavou II kapitolou 1 úmluvy,
- 575 milionů ECU se poskytuje formou zvláštních finančních opatření v souladu s částí 3 hlavou II kapitolou 3 úmluvy,
- 260 milionů ECU je určeno na pomoc v mimořádných situacích a pomoc uprchlíkům,
- 1300 milionů je určeno na regionální spolupráci,
- 370 milionů ECU je určeno na dotace úrokových sazeb podle článku 235 úmluvy,
- 6262 milionů ECU je určeno k financování národní programovatelné pomoci;
ii) 1000 milionů ECU ve formě rizikového kapitálu;
b) 165 milionů ECU je určeno pro zámořské země a území a tuto částku tvoří
i) 135 milionů ECU ve formě grantů, z nichž
- 2,5 milionu ECU je ve formě zvláštních finančních opatření na základě ustanovení rozhodnutí týkajících se důlních výrobků,
- 5,5 milionu ECU je ve formě transferů do zámořských zemí a území na základě ustanovení rozhodnutí týkajících se systému stabilizace příjmů z vývozu,
- 3,5 milionu ECU je určeno na pomoc v mimořádných situacích a pomoc uprchlíkům,
- 10 milionů ECU je určeno na regionální spolupráci,
- 8,5 milionu ECU je určeno na dotace úrokových sazeb podle článku 157 rozhodnutí,
- 105 milionů ECU je určeno na financování národní programovatelné pomoci;
ii) 30 milionů ve formě rizikového kapitálu.
2. Přistoupí-li zámořská země nebo území, která se stala nezávislou, k úmluvě, sníží se částky uvedené v odst. 1 písm. b) bodě i) první, třetí, čtvrté, páté a šesté odrážce a v odst. 1 písm. b) bodě ii) jednomyslným rozhodnutím Rady na návrh Komise a částky uvedené v odst. 1 písm. a) se odpovídajícím způsobem zvýší.
V takových případech má daná země i nadále nárok na finanční prostředky stanovené v odst. 1 písm. b) bodě i) druhé odrážce podle správních pravidel stanovených v části 3 hlavě II kapitole 1 úmluvy.
Článek 3
Částka stanovená v článku 1 se doplňuje o 1693 milionů ECU ve formě půjček poskytovaných bankou z jejích vlastních zdrojů za podmínek, které stanovila v souladu se svými stanovami.
Uvedené půjčky jsou určeny
a) do částky 1658 milionů na financování operací ve státech AKT,
b) do částky 35 milionů ECU na financování operací v zámořských zemích a územích.
Článek 4
Díl částky uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) bodě i) šesté odrážce a v odst. 1 písm. b) bodě i) páté odrážce určené k financování dotací úrokových sazeb, který není ke konci období, během něhož banka uděluje půjčky, závazně přislíben, je znovu k dispozici jako součást grantů, z nichž byl odvozen.
Na návrh Komise vypracovaný po dohodě s bankou může Rada jednomyslně rozhodnout o zvýšení této horní hranice.
Článek 5
S výjimkou půjček udělovaných bankou z jejích vlastních zdrojů se všechny finanční operace ve prospěch států AKT nebo zámořských zemí a území prováděné v souladu s úmluvou nebo rozhodnutím uskutečňují za podmínek stanovených touto dohodou z prostředků fondu.
Článek 6
1. Komise každoročně s ohledem na odhady banky týkající se operací, které spravuje, zpracuje a předá Radě do 1. listopadu výkaz plateb pro následující rozpočtový rok a rozpis výzev k úhradě příspěvků.
Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou podle čl. 21 odst.
4. Prováděcí předpisy pro úhradu příspěvků členských států vymezuje finanční nařízení uvedené v článku 32.
2. Společně s ročními odhady výše příspěvků zasílá Komise Radě odhady svých výdajů včetně těch, které se týkají předchozích fondů, za každý rok po dobu čtyř let, která následují po roce, na který se vztahuje výzva k úhradě příspěvků.
3. Prokáže-li se, že výše příspěvků nedostačuje ke splnění skutečných potřeb fondu v daném rozpočtovém roce, předloží Komise Radě návrhy na dodatečné platby a Rada co nejdříve rozhodne kvalifikovanou většinou podle čl. 21 odst. 4.
Článek 7
1. Každý zbytkový zůstatek fondu se spotřebuje podle stejných pravidel, jaké stanoví úmluva, rozhodnutí a tato dohoda.
2. Po uplynutí platnosti této dohody jsou členské státy nadále povinny splatit na základě článku 6 a finančního nařízení zmíněného v článku 32 tu část svých příspěvků, k jejíž úhradě nebyly dosud vyzvány.
Článek 8
1. Členské státy se zavazují stát se ručitelem banky a vzdát se tak veškerého práva na námitku a úměrně i svých příspěvků do jejího základního kapitálu v případě všech finančních závazků jejích dlužníků vyplývajících ze smluv o půjčce, které banka uzavírá za použití vlastních zdrojů při provádění článku 1 druhého finančního protokolu, který je přílohou úmluvy, a odpovídajících ustanovení rozhodnutí, popřípadě článků 104 a 109 úmluvy.
2. Ručení uvedené v odstavci 1 se omezuje na 75 % celkové částky úvěrů otevřených u banky na základě všech smluv o půjčce; vztahuje se na krytí všech rizik.
3. Nehledě na celkové ručení podle odstavců 1 a 2 tohoto článku mohou členské státy bance poskytnout ručení ve zvláštních případech a na její žádost na finanční závazky podle článků 104 a 109 úmluvy v částce vyšší, než je 75 % částky úvěrů otevřených u banky na základě odpovídajících smluv, o půjčce až do výše 100 % této částky.
4. Závazky plynoucí z odstavců 1, 2 a 3 jsou předmětem záručních smluv mezi jednotlivými členskými státy a bankou.
Článek 9
1. Splátky, které banka dostává ze zvláštních půjček poskytovaných státům AKT, zámořských zemím a územím a francouzským zámořským departementům od 1. června 1964, se spolu s výtěžky a příjmy z operací s rizikovým kapitálem, které se provádějí od 1. února 1971 ve prospěch těchto států, zemí, území a departementů, připisují na účet členských států úměrně k výši jejich příspěvků do fondu, z něhož částky pocházejí, pokud Rada nerozhodne jednomyslně na návrh Komise, že se tyto splátky uloží jako rezerva nebo vyčlení na další operace.
Bankovní provize náležející bance za řízení půjček a operací podle prvního pododstavce se předem z těchto částek odečítá.
2. Aniž je dotčen článek 192 úmluvy, ukládají se výnosy z úroku vkladů u platebních středisek v Evropě, uvedených v čl. 319 odst. 4 úmluvy, na jeden nebo více bankovních účtů, které se zřídí jménem Komise. Poté co Výbor ERF zmíněný v článku 21 přijme kvalifikovanou většinou stanovisko, použije Komise výnos na
- krytí správních a finančních nákladů plynoucích z pokladní správy fondu,
- krátkodobé studie omezeného rozpočtu nebo poradenské služby, zejména za účelem zlepšení vlastní schopnosti analyzovat, diagnostikovat a formulovat politiku strukturálních změn,
- krátkodobé audity a zhodnocení omezených rozpočtů,
- krátkodobé studie omezeného rozpočtu nebo poradenské služby během dokončování návrhů na financování.
Rada však může na návrh Komise kvalifikovanou většinou podle čl. 21 odst. 4 rozhodnout o použití výnosu zmíněného v tomto článku pro jiné účely, než které jsou uvedeny v odstavci 2.
KAPITOLA II
Článek 10
1. S výhradou článků 22, 23 a 24 a aniž jsou dotčeny povinnosti banky při správě konkrétních forem pomoci, spravuje fond Komise v souladu s odpovídajícími ustanoveními finančního nařízení zmíněného v článku 32.
2. S výhradou článků 28 a 29 spravuje dotace úrokových sazeb a rizikový kapitál financované z prostředků fondu banka v zájmu Společenství v souladu se svými stanovami a odpovídajícími ustanoveními finančního nařízení zmíněného v článku 32.
Článek 11
Komise dbá na provádění politiky pomoci, kterou definovala Rada, a provádění obecných zásad rozvoje finanční spolupráce, které vymezila Rada ministrů států AKT-ES podle článku 325 úmluvy.
Článek 12
1. Komise a banka si pravidelně vyměňují informace o žádostech o finanční podporu, které obdržely, a o předběžných kontaktech, které s nimi v této souvislosti navázaly ještě před podáním žádostí, jak je stanoveno v článku 230 úmluvy a příslušnými ustanoveními rozhodnutí, příslušné orgány států AKT, zámořských zemí a území nebo dalších příjemců pomoci.
2. Komise a banka se navzájem informují o dosažených výsledcích při posuzování žádostí o financování.
Vyměňují si všechny obecné informace, aby pomohly vzájemně sladit správní postupy a směry, kterými se ve své práci mají ubírat z hlediska politiky rozvoje a vyhodnocování žádostí.
Článek 13
1. Komise hodnotí projekty a programy, které by mohly být podle článku 233 úmluvy a odpovídajících ustanovení rozhodnutí financovány formou grantů z prostředků fondu.
Komise také hodnotí žádosti o převody podle části 3 hlavy II kapitoly 1 úmluvy a odpovídajících ustanovení rozhodnutí spolu s projekty a programy, které splňují podmínky pro zvláštní finanční opatření podle části 3 hlavy II kapitoly 3 úmluvy a odpovídajících ustanovení rozhodnutí.
2. Banka hodnotí projekty a programy, které by mohly být financovány v souladu s jejími stanovami, články 233 a 236 úmluvy a odpovídajícími ustanoveními rozhodnutí z půjček hrazených z jejích zdrojů s dotacemi úrokových sazeb nebo z rizikového kapitálu.
3. Výrobní projekty a programy z průmyslového, zemědělskoprůmyslového, důlního nebo energetického odvětví, z oblasti cestovního ruchu a dopravních a telekomunikačních systémů, které jsou na tato odvětví napojeny, se předkládají bance, která posoudí, zda splňují podmínky pro získání některé z forem finanční pomoci řízené bankou.
4. Zjistí-li Komise nebo banka v průběhu hodnocení projektu nebo programu, že tento projekt nebo program nemůže získat žádnou z forem finanční pomoci, kterou dotyčná instituce spravuje, vyrozumí potencionálního příjemce a poté předá žádost druhé instituci.
Článek 14
Aniž jsou dotčeny obecné pokyny, které banka od Společenství dostává v souvislosti s úhradou jistiny a úroků ze zvláštních půjček a operací v rámci zvláštních finančních opatření z předchozích úmluv, zajišťuje Komise v zájmu Společenství finanční provádění operací z prostředků fondu formou grantů, převodů nebo zvláštních finančních opatření, a Komise rovněž provádí platby v souladu s finančním nařízením uvedeným v článku 32.
Článek 15
1. Banka zajišťuje v zájmu Společenství finanční provádění operací z prostředků fondu formou rizikového kapitálu.
V tomto rámci jedná banka jménem Společenství a na jeho nebezpečí.
Všechna odvozená práva, zejména práva věřitele nebo vlastníka, náležejí Společenství.
2. Banka zajišťuje finanční provádění operací prostřednictvím půjček z vlastních zdrojů ve spojení s dotacemi úrokových sazeb z prostředků fondu.
KAPITOLA III
Článek 16
1. Aby byla zajištěna průhlednost a soudržnost jednotlivých operací v rámci spolupráce a aby se zlepšilo vzájemné propojení těchto operací s dvoustrannou pomocí členských států, oznamuje Komise členským státům a jejich zástupcům v místě určující údaje o projektech ihned po přijetí rozhodnutí o jejich vyhodnocení.
Komise následně tyto údaje aktualizuje a tlumočí je členským státům.
2. Se stejným cílem zajištění průhlednosti, soudržnosti a lepšího vzájemného propojení si členské státy a Komise pravidelně zasílají aktualizované výkazy o rozvojové pomoci, kterou poskytují nebo hodlají poskytnout.
Navíc, zejména v prioritních oblastech, pro které Rada přijala konkrétní usnesení o koordinaci zásad politiky, si členské státy a Komise systematicky vyměňují informace a názory o své politice a strategii vůči každé přijímající zemi, a kde je to vhodné a možné, usilují o dohodu prostřednictvím pravidelných setkání zástupců Komise a členských států v místě, dvoustranných kontaktů nebo setkání s odborníky členských států a Komise a v rámci jednání výboru ERF uvedeného v článku 21, který musí v tomto procesu hrát klíčovou úlohu, na společných odvětvových směrech pro každou zemi zvlášť.
3. Členské státy a Komise si také navzájem sdělují prostřednictvím pravidelných setkání zástupců Komise a členských států v místě, dvoustranných kontaktů nebo setkání odborníků členských států a Komise a v rámci jednání výboru ERF uvedeného v článku 21 veškeré dostupné informace o další poskytované nebo zamýšlené pomoci státům AKT na dvoustranné, regionální nebo mnohostranné úrovni.
4. Banka pravidelně a důvěrně informuje zástupce členských států a Komise určené pro jednotlivé projekty ve prospěch států AKT o tom, které projekty hodlá hodnotit.
Článek 17
1. Plánování podle článku 281 úmluvy zajišťuje v každém státě AKT Komise za účasti banky.
2. Aby mohla připravit plánování, provede Komise v rámci širší koordinace s členskými státy, zejména těmi, které jsou v místě zastoupeny, a v součinnosti s bankou ekonomickou a sociální analýzu hospodářské a společenské situace každého státu AKT, aby definovala omezující faktory a reálné vyhlídky na rozvoj a na tomto základě vyhodnotila vhodné politiky.
3. Analýza zmíněná v odstavci 2 se také týká odvětví, v nichž je Společenství zvláště aktivní, a těch, která přicházejí v úvahu pro požádání o případnou podporu Společenství, s ohledem na priority jeho politiky spolupráce, na vnitrostátní makroekonomické a odvětvové politiky a její účinnost, pomoci od ostatních dárců, zejména od členských států, na vzájemnou závislost jednotlivých odvětví a na podrobné vyhodnocení pomoci Společenství poskytované v minulosti a poučení, které z ní bylo vyvozeno.
4. Na základě analýzy uvedené v odstavci 2 připraví Komise souhrnný dokument o strategii spolupráce pro každou zemi a region, ve kterých navrhuje strategii pomoci Společenství.
Článek 18
1. Tento dokument projednají zástupci členských států, Komise a banky ve výboru ERF uvedeném v článku 21, aby vymezili obecný rámec spolupráce Společenství s každým státem AKT a zabezpečili v co největší míře soudržnost a doplňkovost pomoci poskytované Společenstvím a pomoci poskytované členskými státy.
Banka uvede předpokládanou celkovou částku svého navrhovaného finančního příspěvku pro stát AKT.
2. Na základě tohoto projednání a návrhů příslušného státu AKT se uskuteční v souladu s článkem 282 úmluvy výměny názorů mezi uvedeným státem, Komisí a bankou ohledně jeho účasti, aby mohl být vypracován indikativní program pomoci Společenství.
3. Indikativní program pomoci Společenství jednotlivým státům AKT se poskytuje členským státům, aby se mezi jejich zástupci a zástupci Komise mohla uskutečnit výměna názorů.
Tato výměna názoru se uskutečňuje, vyžádá-li si jí Komise nebo jeden či členských států.
4. Ustanovení článku 17 a tohoto článku o státním plánování se vztahují obdobně i na regionální plánování podle článku 160 úmluvy.
Článek 19
1. Aniž je dotčena možnost požádat o revizi indikativního programu, která je státu AKT zajištěna v čl. 282 odst. 3, se tato revize podle čl. 282 odst. 3 uskuteční nejpozději za tři roky ode dne vstupu druhého finančního protokolu v platnost, anebo jakmile celková částka z rozhodnutí o financování v rámci indikativního programu státu AKT dosáhne 80 % první splátky indikativního přídělu, pokud bude požadované výše dosaženo již před skončením výše uvedeného tříletého období.
2. Na základě posouzení indikativního programu státu AKT v polovině období jeho plnění a s ohledem na faktory uvedené v čl. 282 odst. 4 úmluvy, vyhodnotí Komise skutečné potřeby státu AKT z hlediska finančních závazků na období do konce platnosti druhého finančního protokolu k úmluvě. Komise rozhoduje v jednotlivých případech o přidělení a výši druhé splátky indikativního programu na základě výměny názorů s členskými státy ve výboru ERF podle článku 23 a na základě souhrnného dokumentu vypracovaného příslušnými útvary Komise.
Článek 20
1. Ustanovení úmluvy o podpoře změn se provádějí podle těchto zásad:
a) Při analýze situace v příslušných státech použije Komise diagnostickou metodu založenou na ukazatelích vyjmenovaných v článku 246 úmluvy a stanoví rozsah a účinnost reforem prováděných nebo zamýšlených v oblastech uvedených v daném článku, zvláště v měnové, rozpočtové a daňové politice.
b) Podpora strukturálním změnám se musí vztahovat přímo na akce a opatření přijímané daným státem v souvislosti s těmito změnami.
c) Postupy používané při zadávání zakázek musí být dostatečně pružné, aby se mohly přizpůsobit obvyklým správním a obchodním postupům v dotyčných zemích AKT.
d) S výhradou písmene c) a pokud se uplatňují dovozní programy, stanoví každý program podpory strukturálních změn systém zadávání zakázek na dovoz, spolu s hodnotami dovozních objednávek, které určují výběr následujících dvou forem veřejného nabídkového řízení:
- mezinárodní veřejné nabídkové řízení,
- přímá dohoda.
Dovoz prováděný státním nebo polostátním sektorem se však řídí obvyklými postupy pro zadávání veřejných zakázek.
e) Na žádost příslušného státu AKT a po konzultaci s tímto státem se poskytne orgánu AKT odpovědnému za provádění programu technická pomoc.
Při vyjednávání technické pomoci Komise zabezpečí, že technická pomoc bude odpovědná za
- dohled nad prováděním programu,
- zabezpečení dovozů za nejlepších dodacích podmínek z hlediska poměru ceny a kvality na základě rozsáhlých konzultací s dodavateli z AKT a ES,
- poradenské služby dovozcům zaměřené na možnosti rozšíření jejich trhů, poskytované podle technických možností a ekonomické zdůvodnitelnosti.
Technická pomoc je nápomocna v případě potřeby dovozcům, kteří o to požádají, při kombinování jejich objednávek tak, aby druhy dováženého zboží byly stejnorodé, a dovozci tím získali lepší poměr jakosti a ceny.
f) Přímá rozpočtová podpora musí být jako součást souhrnného programu reforem zcela v souladu s makroekonomickým a rozpočtovým rámcem a musí podléhat obvyklým výjimkám používaným v rámci obecných a odvětvových dovozních programů.
Pomoc nesmí být v žádném případě použita na podporu výdajů na vojenské účely.
2. Komise informuje podle potřeby a alespoň jednou ročně členské státy o provádění programů na podporu strukturálních změn a o každém problému, který se týká zachování nároku. Poskytnuté informace se všemi nezbytnými podrobnostmi, včetně statistických údajů, se týkají zejména řádného používání dohody uzavřené s orgánem AKT odpovědným za provádění programu, včetně ustanovení o konzultacích uvedených v odst. 1 písm. e) druhém pododstavci druhé odrážce. Na základě těchto informací, dosažených výsledků v dovozních programech a koordinace s ostatními dárci může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 21 odst. 4 upravit postupy pro provádění programů, jak stanoví odstavec 1.
KAPITOLA IV
Článek 21
1. Při Komisi se pro správu finančních zdrojů fondu, které spravuje, zřizuje výbor (dále jen "Výbor ERF") složený ze zástupců vlád členských států.
Výboru ERF předsedá zástupce Komise a jeho sekretariát zabezpečuje Komise.
Na práci výboru ERF se podílí i zástupce banky. 2. Jednací řád Výboru ERF schvaluje jednomyslným rozhodnutím Rada.
Francie _BAR_ 52 _BAR_ Irsko _BAR_ 2 _BAR_ Itálie _BAR_ 27 _BAR_ Lucembursko _BAR_ 1 _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 12 _BAR_
Rakousko _BAR_ 6 _BAR_ Portugalsko _BAR_ 3 _BAR_ Finsko _BAR_ 4 _BAR_
Švédsko _BAR_ 6 _BAR_ Spojené království _BAR_ 27 _BAR_
4. Výbor ERF se usnáší kvalifikovanou většinou 145 hlasů vyjadřujících souhlas nejméně osmi členských států.
5. Váha hlasů stanovená v odstavci 3 a kvalifikovaná většina uvedená v odstavci 4 se mění jednomyslným rozhodnutím Rady v případě uvedeném v čl. 1 odst. 2 písm. b).
Článek 22
1. Výbor ERF se ve své činnosti zaměřuje na zásadní otázky spolupráce s jednotlivými zeměmi na individuálním základě a usiluje o koordinaci přístupů a operací Společenství a jeho členských států v zájmu soudržnosti a doplňkovosti.
2. Úkoly Výboru ERF se řadí do tří úrovní:
- plánování pomoci Společenství,
- monitorování provádění pomoci Společenství, včetně odvětvových aspektů,
- přijímání rozhodnutí.
Článek 23
Cílem projednání dokumentu uvedeného v čl. 18 odst. 1 a výměny názorů zmíněné v čl. 18 odst. 3 a čl. 19 odst. 2 je dosáhnout z hlediska plánování finanční pomoci žádoucí shody mezi Komisí a členskými státy. Projednání dokumentu a výměny názorů probíhají na půdě Výboru ERF a zaměřují se na
- obecný rámec spolupráce Společenství s jednotlivými státy AKT, zejména na klíčová odvětví, která jsou předmětem zájmu, na plánovaná opatření k dosažení cílů stanovených pro tato odvětví a obecné směry regionální spolupráce,
- soudržnost pomoci Evropského společenství a pomoci členských států a jejich vzájemné propojení a doplňování.
Nepodaří-li se dosáhnout shody zmíněné v prvním pododstavci, vydává na žádost členského státu nebo Komise Výbor ERF také stanovisko přijaté kvalifikovanou většinou postupem podle článku 21.
Článek 24
V oblasti monitorování spolupráce Výbor ERF projednává
- otázky politiky rozvoje a všechny otázky obecné nebo odvětvové povahy, které vznikají při provádění projektů nebo programů financovaných z prostředků, které spravuje Komise, s ohledem na zkušenosti a operace členských států,
- přístup Společenství a členských států k podpoře změn v příslušných státech, včetně otázky využívání finančních zdrojů partnerské strany,
- jakékoli změny v indikativních programech nebo v programu podpory změn, ukáže-li se, že jsou nezbytné,
- kontroly provádění projektů nebo programů v polovině lhůty jejich plnění, požádá-li o ně Výbor ERF při schvalování návrhů na financování konkrétních projektů nebo programů,
- vyhodnocení pomoci Společenství, vyplynou-li z něj otázky týkající se práce Výboru ERF.
Článek 25
1. V souvislosti s rozhodovacím procesem vydává Výbor ERF stanovisko kvalifikovanou většinou stanovenou v článku 21 k těmto otázkám:
a) způsobilosti států AKT pro získání finančních zdrojů na podporu strukturálních změn s výjimkou případů, kde je tato způsobilost podle čl. 246 odst. 2 úmluvy automatická;
b) návrhům na financování projektů nebo programů v hodnotě přesahující 2 miliony ECU písemným nebo obvyklým postupem, které jsou podrobně definovány v jednacím řádu zmíněném v čl. 21 odst. 2;
c) návrhům na financování podpory změn nebo na zvláštní finanční opatření (Sysmin) bez ohledu na částku, kterou představují;
d) návrhům na financování vypracovaným podle čl. 9 odst. 2 (použití úroku).
2. Komise je oprávněna schvalovat operace do výše 2 milionů ECU bez vyžádání stanoviska Výboru ERF.
3. a) Komise je také oprávněna schvalovat bez vyžádání stanoviska Výboru ERF za okolností stanovených v písmenu b) dodatečné závazky na pokrytí očekávaných nebo skutečných překročení výdajů při provádění projektu nebo programu uvedeného v odst. 1 písm. b) a v odstavci 2 na pokrytí mimořádných finančních požadavků na tranše strukturálních změn, které jsou předmětem návrhů podle odst. 1 písm. c), pokud překročení výdajů nebo požadovaná mimořádná částka nepřesáhne 20 % původního závazku z finančního rozhodnutí.
b) Nedosahuje-li výše mimořádného závazku uvedeného v písmenu a) částky 4 milionů ECU, oznámí se rozhodnutí Komise Výboru ERF.
Přesáhne-li mimořádný závazek uvedený v písmenu a) částku 4 milionů ECU, ale nepřesáhne výši 20 % závazku původního, vyžaduje se stanovisko Výboru ERF v rámci zjednodušených a urychlených postupů, které se stanoví na základě návrhů Komise při schvalování jednacího řádu Výboru ERF.
4. Návrhy financování uvádějí především informaci o souvislosti projektů nebo programů s budoucím rozvojem dotčené země nebo dotčených zemí a o souladu s odvětvovými a makroekonomickými politikami podporovanými Společenstvím.
Zmiňují se o způsobu využití předchozí finanční podpory Společenství v daném odvětví a uvádějí všechna stávající hodnocení projektů v dotčeném odvětví.
5. Návrhy financování strukturálních změn uvádějí zejména položky, na které se přiděluje přímá nebo nepřímá rozpočtová pomoc.
6. Aby se příslušné postupy urychlily, mohou návrhy financování obsahovat celkové částky určené k financování
a) vzdělávání,
b) decentralizované spolupráce,
c) mikroprojektů,
d) podpory obchodu a rozvoje,
e) souboru operací malého rozsahu v konkrétním odvětví,
f) technické spolupráce.
Článek 26
1. Požaduje-li Výbor ERF zásadní změny v jednom z návrhů uvedených v čl. 25 odst. 1 nebo nebylo-li vydáno příznivé stanovisko k návrhu, konzultuje Komise tuto otázku se zástupci dotyčného státu nebo států AKT.
Po skončení těchto konzultací oznámí Komise členským státům výsledky na příštím zasedání Výboru ERF.
2. Po skončení konzultací uvedených v odstavci 1 předloží Komise revidovaný nebo doplněný návrh Výboru ERF na jednom z jeho následujících zasedání.
3. Pokud Výbor ERF i nadále odmítá vydat příznivé stanovisko, uvědomí Komise dotyčný stát nebo státy AKT, které mohou následně požadovat
- projednání záležitosti Výborem ministrů AKT-ES uvedeném v článku 325 úmluvy (dále jen "Výbor pro rozvojovou finanční spolupráci") nebo
- slyšení u rozhodovacích orgánů Společenství za podmínek stanovených v čl. 27 odst. 2.
Článek 27
1. Návrhy uvedené v čl. 25 odst. 1 se spolu se stanoviskem Výboru ERF předkládají Komisi k rozhodnutí.
2. Rozhodne-li Komise, že se odchýlí od stanoviska Výboru ERF, nebo nevydá-li Výbor ERF příznivé stanovisko, Komise návrh stáhne nebo jej při nejbližší příležitosti postoupí Radě, která o něm rozhodne stejným hlasovacím postupem jako Výbor ERF ve lhůtě, která zpravidla nepřesáhne délky dvou měsíců.
V tomto případě, pokud jde o návrh financování, může dotyčný stát AKT, pokud se nerozhodne postoupit celou záležitost Výboru pro rozvojovou finanční spolupráci, zaslat v souladu s čl. 289 odst. 3 úmluvy Radě ještě před přijetím konečného rozhodnutí jakékoli doplňující informace, které považuje za nezbytné, a předseda a členové Rady jej mohou vyslechnout.
Článek 28
1. Pod záštitou banky se zřizuje výbor (dále jen "výbor podle článku 28") složený ze zástupců vlád členských států.
Tomuto výboru předsedá zástupce členského státu, který je současně předsedou Rady guvernérů banky; úkoly sekretariát výboru zajišťuje banka.
Práce výboru se účastní zástupce Komise.
2. Rada jednomyslným rozhodnutím přijme jednací řád výboru podle článku 28.
3. Váha hlasů členských států a kvalifikovaná většina platná pro výbor podle článku 28 se stanoví podle čl. 21 odst. 3, 4 a 5.
Článek 29
1. Výbor podle článku 28 vydává kvalifikovanou většinou stanovisko k žádostem o půjčky s dotacemi úrokových sazeb a k návrhům financování z rizikového kapitálu, které výboru předkládá banka.
Na zasedáních předkládá zástupce Komise hodnocení návrhů vypracované tímto orgánem.
Hodnocení se zaměřuje na soulad projektů s politikou rozvojové pomoci Společenství, s úkoly finanční a technické spolupráce danými úmluvou a s obecnými pokyny schválenými Radou ministrů AKT-ES.
Součástí úkolů výboru jsou také tyto činnosti, které vykonává na žádost banky nebo na žádost jednoho nebo více členských států za souhlasu banky:
- prověřovat otázky rozvojové politiky v rozsahu jejich přímého napojení na činnost banky v rámci projektu,
- uskutečňovat výměny názorů na praktické návrhy banky a členských států ohledně řešení otázky financování projektů z hlediska koordinace,
- projednávat otázky týkající se hodnocení činnosti banky podle čl. 30 odst. 6.
2. Podklady, které banka předkládá výboru podle článku 28, podávají především informaci o souvislosti projektu s budoucím rozvojem dotčené země nebo dotčených zemí, popřípadě uvádějí údaje týkající se splatné podpory poskytované Společenstvím, stavu jeho podílu a také způsobu využití předchozí podpory v daném odvětví; jsou přiložena všechna stávající projektová hodnocení pro toto odvětví.
3. Vydá-li výbor podle článku 28 příznivé stanovisko k žádosti o půjčku s dotací úrokové sazby, postoupí se žádost s odůvodněným stanoviskem výboru, popřípadě vyjádřením zástupce Komise, k rozhodnutí správní radě banky, která jedná v souladu se stanovami banky.
Pokud výbor nevydá příznivé stanovisko, banka žádost stáhne nebo se rozhodne ji potvrdit.
V druhém případě se žádost postoupí s odůvodněným stanoviskem výboru, popřípadě s vyjádřením zástupce Komise, k rozhodnutí správní radě banky, která jedná v souladu se stanovami banky.
4. Vydá-li výbor podle článku 28 příznivé stanovisko k návrhu na financování rizikovým kapitálem, postoupí se návrh k rozhodnutí správní radě banky, která jedná v souladu se stanovami banky.
Pokud výbor nevydá příznivé stanovisko, uvědomí banka v souladu s čl. 289 odst. 2 a 3 úmluvy zástupce příslušného státu nebo států AKT, kteří mohou požádat
- o postoupení záležitosti Výboru pro rozvojovou finanční spolupráci nebo
- o slyšení u příslušného orgánu banky.
Po tomto slyšení banka
- rozhodne, že se dále návrhem zabývat nebude, nebo
- požádá, aby členský stát předsedající výboru podle článku 28 postoupil co nejrychleji záležitost Radě.
Ve druhém případě se návrh postoupí Radě spolu se stanoviskem výboru podle článku 28, popřípadě s vyjádřením zástupce Komise, a dalšími informacemi, o kterých se dotyčný stát AKT domnívá, že je bude Rada potřebovat.
Rada jedná v souladu s hlasovacím postupem výboru podle článku 28.
Potvrdí-li Rada postoj výboru podle článku 28, banka svůj návrh stáhne.
Vyjádří-li však Rada souhlas s návrhem banky, provede banka postupy, které jsou jí uloženy stanovami.
Článek 30
1. Komise a banka zjišťují, každá v rozsahu své působnosti, za jakých podmínek státy AKT, zámořské země a území nebo ostatní příjemci využívají pomoci Společenství, kterou Komise a banka spravují.
2. Komise a banka také zjišťují, každá v rámci své působnosti a v úzké spolupráci s příslušnými orgány dané země nebo zemí, jakým způsobem příjemci využívají projektů financovaných z pomoci Společenství.
3. V rámci odstavců 1 a 2 zkoumají Komise a banka rozsah plnění cílů stanovených v článcích 220 a 221 úmluvy a v odpovídajících ustanoveních rozhodnutí.
4. Banka pravidelně předává Komisi veškeré informace o provádění projektů financovaných ze zdrojů fondu, které spravuje.
5. Po uplynutí platnosti finančního protokolu, který tvoří přílohu k úmluvě, informuje Komise a banka Radu o dodržování podmínek zmíněných v odstavcích 1, 2 a 3.
Zpráva Komise a banky obsahuje také hodnocení dopadu pomoci Společenství na hospodářský a společenský rozvoj přijímajících států.
6. Rada pravidelně dostává informace o výsledcích práce Komise a banky při vyhodnocování prováděných nebo dokončených projektů, zejména ve vztahu ke stanoveným cílům v oblasti rozvoje.
KAPITOLA V
Článek 31
1. Částky převodů Stabex uvedené v části III hlavě II kapitole 1 úmluvy a v odpovídajících ustanoveních rozhodnutí se vyjadřují v ECU.
2. Platby se provádějí v ECU.
3. Komise každoročně vypracuje pro členské státy souhrnnou zprávu o účinnosti systému stabilizace příjmů z vývozu a způsobu, jakým státy AKT nakládají s převedenými prostředky.
Tato zpráva se zabývá především účinkem převodů na rozvoj odvětví, do kterých byly prostředky přiděleny.
4. Odstavec 3 se vztahuje také na zámořské země a území.
KAPITOLA VI
Článek 32
Prováděcí ustanovení k této dohodě budou obsažena ve finančním nařízení, které Rada přijme kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 21 odst. 4 po vstupu dohody, kterou se mění čtvrtá úmluva AKT-ES, v platnost na návrh Komise poté, co banka a Účetní dvůr zřízený článkem 188a a následujícími Smlouvy zaujmou stanovisko k ustanovením, která se jich týkají.
Článek 33
1. Na konci každého rozpočtového roku schvaluje Komise výkaz příjmů a výdajů a rozvahu fondu.
2. Aniž je dotčen odstavec 5, vykonává Účetní dvůr své pravomoci i ve vztahu k operacím fondu.
Podmínky výkonu těchto pravomocí jsou stanoveny finančním nařízením zmíněným v článku 32.
3. Na doporučení Rady, která se usnáší kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 21 odst. 4, uděluje Evropský parlament Komisi absolutorium za finanční řízení fondu.
4. Informace uvedené v čl. 30 odst. 4 dává Komise k dispozici Účetnímu dvoru, aby mohl na základě písemných dokladů provést kontroly finanční pomoci poskytované z prostředků fondu.
5. Operace financované z prostředků fondu, které řídí banka, podléhají kontrolním postupům a postupům pro úhradu závazků uvedeným ve stanovách banky, které se vztahují na všechny její operace.
Banka každoročně zasílá Komisi a Radě zprávu o provádění operací financovaných z prostředků fondu, které banka řídí.
6. Komise pravidelně vypracovává po dohodě s bankou seznamy informací, které jí banka předává, aby zhodnotila výkon bankovního pověření, a podpořila úzkou koordinaci mezi Komisí a bankou.
Článek 34
1. Aniž jsou dotčeny převody uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) bod ii),
- je zůstatek fondu zřízeného na základě interní dohody z roku 1975 o financování a správě pomoci Evropského společenství i nadále spravován podle uvedené dohody a v souladu s právními předpisy platnými ke dni 28. února 1980,
- je zůstatek fondu zřízeného na základě interní dohody z roku 1979 o financování a správě pomoci Evropského společenství i nadále spravován podle uvedené dohody a v souladu s právními předpisy platnými ke dni 28. února 1985,
- je zůstatek fondu zřízeného na základě interní dohody z roku 1985 o financování a správě pomoci Evropského společenství i nadále spravován podle uvedené dohody a v souladu s právními předpisy platnými ke dni 28. února 1990,
- je zůstatek fondu zřízeného na základě interní dohody z roku 1990 o financování a správě pomoci Evropského společenství i nadále spravován podle uvedené dohody a v souladu s právními předpisy platnými ke dni 28. února 1995.
2. Je-li úspěšné dokončení projektů financovaných z fondu uvedeného v odstavci 1 ohroženo nedostatkem prostředků v důsledku úplného vyčerpání zůstatku, může Komise postupem podle článku 21 předložit návrhy na dodatečné financování.
Článek 35
1. Tuto dohodu schvaluje každý členský stát v souladu se svými ústavními požadavky.
Vláda členského státu oznámí generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie dokončení postupů nezbytných pro vstup dohody v platnost.
2. Tato dohoda se uzavírá na stejnou dobu jako druhý finanční protokol, který je přílohou úmluvy.
Její platnost se však podle potřeby prodlužuje, dokud nebudou dokončeny všechny operace financované na základě úmluvy.
Článek 36
Tato dohoda sepsaná v jediném vyhotovení v jazyce dánském, nizozemském, anglickém, finském, francouzském, německém, řeckém, italském, portugalském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, bude uložena v archivu generálního sekretariátu Rady Evropské unie, který předá její ověřený opis všem vládám ostatních signatářských států.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 21. dubna 1998
o zprávě o činnosti "task force"
[SCH/Com-ex (98) 1 rev. 2]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 6 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
S ohledem na nárůst přistěhovalectví cizích státních příslušníků do smluvních stran Schengenu, zejména státních příslušníků Iráku a dalších států, je nezbytné, v souvislosti s již přijatými a projednávanými doporučeními Evropské unie, posílit kontroly na vnějších hranicích na základě společného plánu a přijmout konkrétní opatření, která by podpořila účinnost těchto kontrol.
V souladu s vymezením pravomocí je možné se v rámci Schengenu soustředit zejména na faktory, které nedovolené přistěhovalectví přitahují ("pull factors"), aniž by se ztratila ze zřetele skutečnost, že příčinami tohoto stavu se musí zabývat jiné subjekty v regionech původu a průjezdu.
S ohledem na doporučení, jež Evropská unie zvažuje v jiných oblastech, a s důrazem na nezbytnost zahájit vhodné kroky rovněž při provádění Dublinské úmluvy navrhuje výkonný výbor, aby státy Schengenu začaly neprodleně provádět následující opatření týkající se kontrol na vnějších hranicích:
- posílení vstupních kontrol na vnějších hranicích zvýšením počtu pracovníků a s využitím moderní techniky,
- zabezpečení ochrany zón nepřístupných veřejnosti na letištích, pokud jde o lety ze států mimo Schengen a o přestupující cestující; přijmout souběžná opatření v přístavech s mezinárodním provozem,
- poskytování vzájemné pomoci při úvodním a dalším školení pracovníků provádějících kontroly na letištích a v přístavech a personálu leteckých společností, například dvoustrannými výměnnými programy; větší využití a vzájemné poskytování moderního technického vybavení a posílení stavu personálu,
- kontroly trajektů při nakládání i při vyplouvání,
- zavádění a podpora harmonizace sankcí vůči dopravcům, kteří přepravují nelegální přistěhovalce do schengenského prostoru, a ujednání s nimi,
- provádění kontrol před nastoupením na rizikových výchozích místech, která budou upřesněna,
- výměna informací o trasách a metodách používaných při převádění nelegálních přistěhovalců, posílení praktické spolupráce mezi orgány policie a ochrany hranic, posílení spolupráce mezi těmito orgány a styčnými úředníky ze států Schengenu, kteří působí ve třetích státech; výměna úředníků mezi smluvními stranami na základě vzájemné dohody za účelem sledování účinnosti opatření proti nedovolenému přistěhovalectví,
- v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy snímání otisků prstů všech cizích státních příslušníků, kteří nedovoleným způsobem vstoupí na území Schengenu a jejichž totožnost nelze s jistotou určit na základě platných dokladů, a uchovávání těchto otisků prstů za účelem informování orgánů ostatních smluvních stran Schengenu; přitom je třeba dodržovat zásady přijaté v rámci Evropské unie týkající se ochrany osobních údajů,
- v souladu s vnitrostátními právními předpisy zabránit tomu, aby se státní příslušníci třetích zemí, kteří vstupují na schengenské území nedovoleným způsobem a jejichž totožnost nelze s jistotou určit, skryli, než bude bezpečně zjištěna jejich totožnost nebo než budou přijata a provedena požadovaná opatření cizinecké policie,
- okamžité vyhoštění státních příslušníků třetích zemí, kteří nedovoleným způsobem vstoupili na schengenské území, pokud nemají právo zde zůstat,
- podpora vyjednávání o dohodách o zpětném přebírání mezi státy Schengenu na jedné straně a Tureckem, Českou republikou, Slovenskou republikou, Maďarskem a Slovinskem na straně druhé,
- zlepšení praktické spolupráce mezi smluvními stranami Schengenu při uplatňování Dublinské úmluvy.
Tato opatření se provedou:
- při zachování státní suverenity každého státu,
- v souladu s právními předpisy smluvních států, tj. umožňují-li to vnitrostátní předpisy,
- aniž jsou dotčeny stávající dvoustrané dohody,
- v souladu s prováděcí úmluvou k Schengenské dohodě, zejména s články 134 a 142 uvedené úmluvy, mimo jiné s ohledem na Dublinskou úmluvu.
S ohledem na nezbytnost toto provádění řídit a dále rozvíjet se předsednictví vyzývá, aby zřídilo skupinu "task force" složenou nejméně ze zástupců šesti nejvíce dotčených států.
Tato skupina se musí scházet ve velmi krátkých intervalech a podávat zprávu následujícímu výkonnému výboru.
Toto rozhodnutí se provádí jako doplněk k akčnímu plánu EU.
Nezbytná koordinace probíhá na úrovni výboru K4 a ústřední skupiny.
Rozhodnutí Výkonného Výboru
ze dne 21. dubna 1998
o C. SIS s 15/18 přípojkami
(SCH/Com-ex (98) 11)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na čl. 92 odst. 3 uvedené úmluvy,
s ohledem na rozhodnutí výkonného výboru o obnovení a rozšíření C. SIS (SCH/Com-ex (97) 24),
s ohledem na stanoviska technických skupin schválená ústřední skupinou na jejím zasedání dne 30. března 1998,
ROZHODL TAKTO:
Obnovený C. SIS bude mít 18 přípojek:15 přípojek pro signatářské státy a 3 záložní technické přípojky.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 21. dubna 1998
o výměně statistických údajů o udělených vízech
[SCH/Com-ex (98) 12]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 9 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 16 uvedené úmluvy,
vzhledem k tomu, že výměna statistických údajů na místní úrovni o udělených a úředně zamítnutých vízech umožní jednotlivým zastoupením získat představu o celkovém vývoji žádostí o udělení víza ze zemí v jejich působnosti, jakož i o případných posunech žádostí mezi jednotlivými zastoupeními schengenských partnerů;
vzhledem k tomu, že takový přehled umožní v rámci konzulární spolupráce na místní úrovni zkoumat důvody zjištěného vývoje, zejména v případě "visa shopping", vyvozovat z nich praktické závěry a případně podávat doporučení svým příslušným vnitrostátním orgánům;
s ohledem na to, že diplomatické mise a konzulární úřady jsou silně administrativně zatíženy v důsledku povinnosti vyměňovat si měsíčně statistické údaje o udělených a úředně zamítnutých krátkodobých vízech, jak to vyplývá ze sdělení SCH/II (95) 50 rev. 2 pracovní skupiny II ústřední skupině;
vzhledem k tomu, že víza s omezenou územní platností jsou na druhou stranu udělována jen výjimečně, a proto by měla měsíční výměna statistických údajů na místní úrovni o udělování takových víz zůstat zachována,
ROZHODL TAKTO:
1. Statistické údaje o udělených a úředně zamítnutých krátkodobých, průjezdních a letištních průjezdních vízech se vyměňují čtvrtletně.
2. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z článku 16 Schengenské úmluvy vysvětlené v příloze 14 Společné konzulární instrukce, které ukládají schengenským partnerům předávat si ve lhůtě 72 hodin informace o udělování víz s omezenou územní platností, připomíná se důrazně diplomatickým misím a konzulárním úřadům schengenských států povinnost [SCH/Com-ex (95) decl.
4] vyměňovat si měsíčně statistické údaje o vízech s omezenou územní platností udělených v předchozím měsíci a předávat tyto statistické údaje svým ústředním orgánům.
3. Kapitola VIII Společné konzulární instrukce bude doplněna odpovídajícím způsobem. [1]
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 23. června 1998
o opatřeních, která mají být přijata vůči zemím působícím obtíže při vydávání dokladů umožňujících vyhoštění z schengenského území
[SCH/Com-ex (98) 18 rev.]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 23 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Opatření vůči zemím působícím obtíže při vydávání dokladů umožňujících vyhoštění z schengenského území, budou přijata postupem podle dokumentu, který je přílohou tohoto rozhodnutí.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 23. června 1998
o povoleních k pobytu vydávaných Monakem
[SCH/Com-ex (98) 19]
VÝKONNÝ VÝBOR,
vzhledem k tomu, že volný pohyb mezi Francií a Monakem byl zaveden před vstupem prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě v platnost;
vzhledem k tomu, že smluvní strany prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě režim volného pohybu nezpochybnily;
vzhledem k tomu, že na základě Dohody o dobrých sousedských vztazích mezi Francií a Monakem ze dne 18. května 1963, pozměněné a doplněné výměnou dopisů mezi Francií a Monakem ze dne 15. prosince 1997, uplatňují francouzské orgány pravidla a kontroly stanovené prováděcí úmluvou k Schengenské dohodě při kontrole vstupu, pobytu a usazování cizinců
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 23. června 1998
o vyznačování razítek do cestovních pasů žadatelů o udělení víza
(SCH/Com-ex (98) 21)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 9 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 17 uvedené úmluvy,
vzhledem k tomu, že je v zájmu všech partnerů Schengenu vzájemnou dohodou harmonizovat svou vízovou politiku v rámci společné politiky pohybu osob, aby se zabránilo podávání více žádostí o udělení víza současně nebo opakovaně stejnou osobou;
s přáním posílit konzulární spolupráci za účelem boje proti nedovolenému přistěhovalectví a skupinám, které je organizují;
na základě kapitoly VIII Společné konzulární instrukce [1] o konzulární spolupráci na místní úrovni;
vzhledem k tomu, že vzájemná výměna informací mezi partnery Schengenu o tom, že v jednom ze států byla podána žádost o udělení víza, je prostředkem, který zabraňuje současnému nebo opakovanému podávání žádostí o udělení víza;
vzhledem k tomu, že připojení razítka, které žádost o udělení víza identifikuje, je prostředkem, který zabraňuje jedné osobě podat současně nebo opakovaně více žádostí o udělení víza;
vzhledem k tomu, že sjednocení praxe, kdy se na každou žádost o udělení víza vyznačuje razítko bez ohledu na zemi, ve které byla žádost podána, přispívá ke zmírnění případných námitek vzniklých rozdílnou praxí,
ROZHODL TAKTO:
1. Razítko se vyznačuje do cestovních pasů všech žadatelů o udělení víza.
O vyznačení razítka do diplomatických a služebních pasů rozhodne příslušná diplomatická mise nebo konzulární úřad, kterým byla žádost podána.
2. Razítko obsahuje třetí volné pole vyhrazené pro kód druhu požadovaného víza.
3. Razítko lze vyznačit rovněž pro žádosti o udělení dlouhodobého víza.
4. Razítko se vyznačuje, zastupuje-li jeden stát jiný stát Schengenu.
V tomto případě obsahuje třetí pole vyhrazené pro kód druhu požadovaného víza rovněž poznámku, že tento stát jedná v zastoupení.
5. Ve výjimečných případech, kdy razítko nelze vyznačit, uvědomí diplomatická mise nebo konzulární úřad předsedající země po konzultaci s místním konzulárním úřadem příslušnou schengenskou pracovní skupinu a předloží této skupině ke schválení návrh náhradního řešení pro vyznačování razítek, například výměnou kopií cestovních pasů nebo seznamů zamítnutých žádostí o udělení víza s uvedením důvodu zamítnutí. 6. V kapitole VIII Společné konzulární instrukce
[2] se bod 2 nahrazuje tímto: "Výměna informací mezi diplomatickými misemi a konzulárními úřady a identifikace žádostí razítkem nebo jiným způsobem slouží k vyloučení možnosti, aby jedna osoba podávala současně nebo opakovaně více žádostí o udělení víza buď během posuzování žádosti, nebo po jejím zamítnutí, u téže nebo u jiné diplomatické mise nebo konzulárního úřadu.
Aniž jsou dotčeny konzultace, které mohou probíhat mezi diplomatickými misemi nebo konzulárními úřady, a výměna informací mezi nimi, vyznačí diplomatická mise nebo konzulární úřad, kterým byla žádost podána, do cestovního pasu každého žadatele razítko, na kterém je uvedeno: "Žádost o udělení víza podána dne… v…".
Volné místo za slovem "dne" se doplní šesti číslicemi (dvě pro označení dne, dvě pro měsíc a dvě pro rok); následující volné místo je vyhrazeno pro údaj o dotčené diplomatické misi nebo konzulárním úřadě; na třetí volné místo se vyplní kód druhu víza, o které se žádá.
O vyznačení razítka do diplomatických a služebních pasů rozhodne mise či úřad, kterým byla žádost podána.
Razítko lze vyznačit rovněž pro žádosti o udělení dlouhodobého víza.
Je-li vízum udělováno v zastoupení, je ve třetím poli razítka za kódem pro druh požadovaného víza uvedeno písmeno "R" následované kódem zastoupeného státu.
Je-li vízum uděleno, je vízový štítek pokud možno nalepen přes otisk identifikačního razítka.
Ve výjimečných případech, kdy nelze vyznačit razítko, uvědomí diplomatická mise nebo konzulární úřad vykonávající předsednictví příslušnou schengenskou pracovní skupinu a předloží jí ke schválení návrh náhradního řešení, například výměnu fotokopií cestovních pasů nebo seznamů zamítnutých žádostí o udělení víza s uvedením důvodu zamítnutí.
Vedoucí diplomatických misí nebo konzulárních úřadů případně přijmou z podnětu předsednictví na místní úrovni doplňující preventivní opatření, ukážou-li se jako nezbytná."
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 16. září 1998,
kterým se zřizuje Stálý výbor pro hodnocení a provádění Schengenu
(SCH/Com-ex (98) 26 def.)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 7 uvedené úmluvy,
s ohledem na společné prohlášení k článku 139 uvedené v závěrečném aktu k uvedené úmluvě,
vzhledem k tomu, že iniciativa zřídit stálý výbor vychází ze snahy doplnit stávající nástroje Evropské unie;
s ohledem na dodržování zásady státní suverenity;
vzhledem k tomu, že tento výbor může být později upraven, aby odpovídal funkčnímu rámci Evropské unie,
ROZHODL TAKTO:
Zřizuje se Stálý výbor pro hodnocení a provádění Schengenu (dále jen "stálý výbor"), který je pod vedením výkonného výboru pověřen jednak zjišťovat, zda jsou splněny veškeré podmínky vyžadované pro uvedení úmluvy v platnost ve státě kandidujícím na uvedení této úmluvy v platnost, a jednak dbát na řádné uplatňování schengenského acquis ve státech, které již úmluvu uplatňují, zejména zjišťováním obtíží a navrhováním řešení.
Stálý výbor je výlučně příslušný pro vypracovávání zpráv, které hodnotí přípravu států kandidujících na uvedení prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě v platnost, a pro ověřování, že veškeré podmínky vyžadované pro praktické uplatňování úmluvy a pro zrušení kontrol na vnitřních hranicích byly splněny.
Druhým úkolem stálého výboru je položit základy, které umožní výkonnému výboru dbát na řádné uplatňování úmluvy ve státech, které ji již uvedly v platnost, zejména kontrolou doporučení inspekčních výborů na vnějších hranicích, zajišťováním nápravy nedostatků uvedených ve výroční zprávě o vnějších hranicích, soustředěním pozornosti na úsilí, které je potřeba společně vyvíjet pro zlepšení kvality kontrol na vnějších hranicích, a rovněž optimalizací uplatňování úmluvy v oblasti spolupráce policie, soudů a SIS.
Stálý výbor hledá řešení zjištěných obtíží a navrhuje řešení pro uspokojivé a optimální provádění úmluvy.
Výlučná odpovědnost za kontrolu řádného uplatňování úmluvy zůstává signatářským státům.
Stálý výbor se tedy omezí na provádění ověřování vymezeného v níže uvedeném zmocnění.
Tyto dva úkoly odůvodňují, že stálému výboru je uděleno dvojí zmocnění:
1. příprava zpráv, které budou sloužit jako podklad pro zjištění, že veškeré podmínky vyžadované pro uvedení úmluvy v platnost ve státě kandidujícím na uvedení této úmluvy v platnost jsou splněny.
V těchto případech je výbor označován jako hodnotící výbor a bude pověřen hodnocením úrovně připravenosti těchto států;
2. položí základy, které umožní výkonnému výboru dbát na řádné uplatňování úmluvy ve státech, které ji již uplatňují, za účelem optimalizace jejího uplatňování a spolupráce mezi smluvními partnery.
Především hledá řešení obtíží zjištěných od uvedení úmluvy v platnost a navrhuje zlepšení kontrol v souladu se sledovanými cíli a s duchem úmluvy.
V tomto případě je výbor označován jako prováděcí výbor.
I. HODNOTÍCÍ VÝBOR PRO STÁTY KANDIDUJÍCÍ NA UVEDENÍ ÚMLUVY V PLATNOST
1. ÚKOLY HODNOTÍCÍHO VÝBORU
Kdykoli některý stát kandiduje na uvedení úmluvy v platnost, vypracuje stálý výbor v rámci své hodnotící funkce zprávu, která stanoví seznam kritérií, jež mají kandidátské státy splnit.
Tento seznam musí přesně určit úroveň, které má být dosaženo ve všech oblastech upravovaných úmluvou.
Jakmile tato kritéria schválí výkonný výbor, musí stálý výbor v další zprávě ověřit, zda stát kandidující na uvedení úmluvy v platnost tato kritéria splňuje a dosahuje požadované úrovně.
Výbor může v každé oblasti své působnosti zmocnit skupinu kvalifikovaných odborníků, aby vypracovala zprávu ve svém oboru.
Zprávy popisují kvalitativní, kvantitativní, provozní, správní a organizační hlediska a měly by odhalovat nedostatky či slabé stránky a navrhovat řešení.
2. OBLASTI PŮSOBNOSTI
Výbor vypracuje zevrubnou a vyčerpávající zprávu a zhodnotí připravenost států kandidujících na uvedení úmluvy v platnost ve všech oblastech uvedených v rozhodnutí SCH/Com-ex (93) 10 ze dne 14. prosince 1993 a dbá na dodržování všech podmínek nezbytných pro uplatňování schengenského acquis.
Hodnocení se zejména vztahuje na tyto oblasti:
- kontrola na vnějších hranicích, zejména uplatňování Společné příručky,
- ostraha na vnějších pozemních hranicích a na vnějších hranicích na moři,
- víza, zejména uplatňování Společné konzulární instrukce,
- podmínky pro pohyb cizinců včetně boje proti nedovolenému přistěhovalectví a nedovolenému pobytu cizinců,
- povolení k pobytu a záznamy pro odepření vstupu,
- policejní spolupráce,
- vzájemná pomoc v trestních věcech včetně vydávání osob,
- omamné látky,
- SIS, zejména uplatňování příručky SIRENE,
- ochrana osobních údajů,
- politiky v oblasti vyhošťování a zpětného přebírání osob,
- pravidla pro pohyb osob na letištích.
Stálý výbor jednak vychází z následujících úkolů v oblasti vnějších hranic, policejní spolupráce, SIS a víz; jednak zpracuje seznam úkolů, které mají odborníci plnit v ostatních oblastech:
a) Kontroly na vnějších hranicích a kontroly přílivu přistěhovalců včetně dvoustranné a mnohostranné spolupráce se třetími zeměmi a otázka zpětného přebírání osob
S ohledem na místní zeměpisnou situaci a v závislosti na druhu vnější hranice státu, ve kterém je prováděna inspekce, mohou odborníci:
- provádět inspekce na vnějších hranicích na moři a sbírat na místě informace o účinnosti ostrahy na moři a na zemi, a zejména v noci.
Účastnit se kontrol osob a nákladu v hlavních přístavech,
- sledovat kontrolní opatření na pozemních hranicích za účelem ověření jejich účinnosti ve dne a v noci.
Musí mimo jiné v pohovorech s kontrolními orgány získávat informace o boji proti nedovolenému přistěhovalectví,
- provádět inspekce na všech letištích za účelem kontroly uplatňování ustanovení Schengenu,
- provádět inspekce ústředních orgánů pověřených kontrolou na vnějších hranicích a kontrolou přistěhovalectví a posuzovat správní strukturu a koordinaci mezi vnitrostátní a místní úrovní,
- při inspekcích hraničních přechodů a ústředních orgánů zjišťovat praxi při udělování víz na hranici,
- při inspekcích hraničních přechodů a ústředních orgánů ověřovat, zda SIS může být uveden do provozu,
- hodnotit způsoby provádění kontrol na vnějších hranicích, na povolených hraničních přechodech a v úsecích mezi nimi,
- hodnotit technické prostředky dostupné na vnějších hranicích, zejména v oblasti boje proti padělaným dokladům,
- hodnotit ostrahu pozemních hranic a hranic na moři,
- ověřovat, zda je na jednotlivých hranicích, kde je prováděna inspekce, přiměřený počet pracovníků s ohledem na zvláštnosti hranic, a ověřovat úroveň jeho vyškolení, zejména v oblasti odhalování padělaných dokladů,
- ověřovat opatření přijatá na vnějších hranicích, kde je prováděna inspekce, pro boj proti nedovolenému přistěhovalectví a obecně proti trestné činnosti,
- ověřovat opatření přijatá vůči osobám, jimž byl na hranicích odepřen vstup, nebo osobám s nedovoleným pobytem,
- ověřovat opatření přijatá pro boj proti skupinám organizujícím nedovolené přistěhovalectví,
- posoudit spolupráci se sousedním státem nebo sousedními státy.
Cílem inspekcí je zhodnotit na místě účinnost kontrolních opatření a soulad se schengenským kontrolním standardem, Společnou příručkou a souvisejícími rozhodnutími výkonného výboru.
b) Spolupráce na společných hranicích se státy, které již úmluvu uplatňují, zejména v oblasti policejní a soudní spolupráce, zvláště uzavírání dvoustranných dohod a vysílání styčných úředníků
V této souvislosti je stálý výbor pověřen ověřovat:
- účinnost každodenní spolupráce při uplatňování úmluvy a dvoustranných dohod ve společných příhraničních oblastech,
- schopnost a ochotu provádět a rozvíjet společné přeshraniční operace v souladu s úmluvou a dvoustrannými dohodami,
- schopnost a ochotu provádět a rozvíjet spolupráci se styčnými úředníky,
- účinnost spolupráce se sousedními státy na vnějších hranicích schengenského prostoru v boji proti trestné činnosti, a zejména v boji proti skupinám organizujícím nedovolené přistěhovalectví,
- přístup policie k automatizovaným údajům a její obecné vzdělávání,
- účinnost struktur hraniční spolupráce,
- přímou spolupráci a vztahy mezi orgány kandidátského státu a státy Schengenu,
- úroveň prostředků a personálu zajišťujících bezpečnost v hraniční oblasti.
c) SIS, kanceláře SIRENE, ochrana zařízení a osobních údajů
V této souvislosti má stálý výbor za úkol ověřovat:
Technická hlediska
- kvalitativní, kvantitativní, provozní, organizační a technická hlediska budoucích N. SIS,
- technické prostředky a postupy pro předávání informací z vnitrostátních informačních systémů do N. SIS (vkládání informací z vnitrostátních systémů do SIS),
- technické prostředky pro zpřístupnění údajů ze SIS pro uživatele na místě a zajištění synchronizace údajů v systémech N. SIS a C. SIS,
- technickou dostupnost N. SIS.
Hlediska týkající se údajů a jejich využití
- množství údajů, které je stát připraven vložit do SIS,
- kvalitu vkládaných údajů (oznámení rubrik),
- zeměpisnou polohu terminálů, jejich počet a provozní stav (dostupnost údajů SIS pro koncové uživatele),
- vzdělávání pracovníků oprávněných používat údaje obsažené v SIS,
- interní postupy a pokyny pro provádění záznamů, které se uplatní v případě pozitivního výsledku kontroly,
- použití různých variant záznamů,
- provozní možnosti kanceláří SIRENE (koordinace mezi útvary, lhůta pro odpověď).
Ochrana zařízení a osobních údajů
- organizační a technická hlediska ochrany zařízení a osobních údajů,
- opatření přijatá pro zamezení přístupu k zařízením a k údajům,
- opatření přijatá pro zajištění různé úrovně zpracování v závislosti na oprávnění uživatele,
- podmínky pro výmaz prošlých záznamů.
d) Udělování víz
- obecné podmínky pro udělování víz v porovnání s podmínkami Společné konzulární instrukce,
- možnosti předchozích konzultací před udělením víz,
- možnosti nahlédnutí do SIS před udělením víz,
- možnosti opatření vízových štítků a skladovací podmínky.
Stálý výbor dohlíží na koordinaci těchto zpráv a předkládá výkonnému výboru celkovou zprávu.
II. PROVÁDĚCÍ VÝBOR PRO STÁTY, KTERÉ ÚMLUVU JIŽ UPLATŇUJÍ
1. ÚKOLY
Stálý výbor umožňuje zjišťovat případné obtíže na vnějších hranicích a rozeznávat situace, které neodpovídají úrovni stanovené v souladu s duchem a cíli úmluvy.
Stálý výbor umožňuje, aby státu, kde je prováděna inspekce, a výkonnému výboru byly oznámeny zjištěné obtíže a navržená řešení, za účelem uspokojivého a optimálního uplatňování úmluvy.
U obtíží zjištěných po uvedení úmluvy v platnost má výbor právo navrhovat technické zlepšení kontrol, bezpečnosti a soudní spolupráce včetně vydávání osob.
Výbor je rovněž povinen ověřovat, zda byly účinně provedeny doporučení a připomínky vydané inspekčními výbory na vnějších hranicích a zda umožnily odstranění případných bezpečnostních nedostatků.
Stejným způsobem má výbor zajistit nápravu nedostatků uvedených ve výroční zprávě o situaci na vnějších hranicích států uplatňujících úmluvu.
Výbor musí své úkoly plnit pružně a objektivně ve spolupráci s příslušnými orgány a v souladu s právními a deontologickými pravidly uplatňovanými na vnitrostátní úrovni, čímž usiluje o dosažení společného cíle, kterým je zlepšení bezpečnosti a respektování zájmů ostatních států uplatňujících úmluvu.
2. OBLASTI PŮSOBNOSTI
Pro státy, které úmluvu již uplatňují, má výbor širší oblast působnosti než inspekční výbory, avšak zaměřuje se i nadále na praktické otázky.
Oblasti, které mohou být hodnoceny, a proto musejí být vzaty v úvahu, pokrývají celek schengenského acquis, zejména jde o:
- kontrolu a ostrahu vnějších hranic,
- policejní spolupráci v příhraničních oblastech států, které úmluvu již uplatňují,
- Schengenský informační systém,
- podmínky pro udělování schengenských víz (zejména pravidla pro předchozí konzultace s partnerskými státy v případě státních příslušníků z citlivých států),
- opatření pro ukončení pobytu cizinců s nedovoleným pobytem na území státu,
- vzájemnou pomoc v trestních věcech včetně vydávání osob.
Přednostně musí být zpracována tato hlediska:
a) Kontrola a ostraha na vnějších hranicích
- opatření pro provádění kontrol na povolených hraničních přechodech na vnějších hranicích a v úsecích mezi nimi,
- technické prostředky, které jsou dostupné na vnějších hranicích, zejména v oblasti boje proti padělaným dokladům,
- přiměřenost počtu pracovníků s ohledem na zvláštnosti hranic, kde je prováděna inspekce,
- ostraha a kontroly vnějších hranic včetně mobilních hlídek a systémů a metod stacionární ostrahy,
- vyškolení personálu, zejména v oblasti padělaných dokladů,
- opatření přijatá na vnějších hranicích, kde je prováděna inspekce, pro boj proti nedovolenému přistěhovalectví a obecně proti trestné činnosti,
- opatření přijatá vůči osobám, jimž byl na hranicích odepřen vstup, nebo osobám s nedovoleným pobytem na území Schengenské dohody,
- opatření přijatá pro boj proti skupinám organizujícím nedovolené přistěhovalectví,
- stávající formy spolupráce se sousedním státem nebo sousedními státy,
- správní struktura útvaru nebo útvarů příslušných pro boj proti nedovolenému přistěhovalectví a koordinace mezi nimi na celostátní a místní úrovni,
- uplatňování SIS na hraničních přechodech.
b) Policejní spolupráce v příhraničních oblastech států, které úmluvu již uplatňují
- existence dvoustranných dohod,
- výkon práva na pronásledování a sledování,
- struktura příhraniční spolupráce,
- přímá spolupráce mezi útvary,
- prostředky a personál zajišťující bezpečnost v příhraniční oblasti,
- spolupráce prostřednictvím styčných úředníků.
c) Schengenský informační systém
- vkládání údajů z vnitrostátních systémů do SIS,
- technická dostupnost N. SIS a kanceláří SIRENE,
- přístup koncových uživatelů k údajům SIS,
- podmínky výmazu prošlých záznamů,
- využívání různých možností při provádění záznamů,
- provozní kapacita kanceláří SIRENE: lhůta pro odpověď atd.
d) Podmínky pro udělování schengenských víz
- způsoby konzultací před udělením víz podle přílohy 5B Společné konzulární instrukce,
- způsoby nahlédnutí do SIS před udělením schengenských víz,
- udělování víz s omezenou územní platností: počet, cílové skupiny, důvody,
- způsoby opatřování schengenských vízových štítků a skladovací podmínky.
III. ZÁSADY PRO ČINNOST STÁLÉHO VÝBORU
Složení stálého výboru
Výbor je stálým orgánem.
Skládá se z jednoho vysoce postaveného zástupce za každý signatářský stát úmluvy nebo dohody o spolupráci.
(Tento vysoce postavený zástupce může mít doprovod).
Stálému výboru je při zasedáních a při plnění různých úkolů nápomocen sekretariát.
Stálý výbor provádí inspekce ve všech zemích v pořadí a v intervalech, které určí výkonný výbor.
Stálí členové mohou za účelem plnění svých úkolů vyzvat státy Schengenu, aby jim poskytly pro časově omezené úkoly odborníky pro každou oblast působnosti výboru, zejména pro provádění úkolů v zemích v souladu s opatřeními, která určí stálí členové.
Některé úkoly prováděné odborníky mohou být prováděny společně nebo se mohou zvláště soustředit na jednu z oblastí.
Každý stát je oprávněn určit v každé oblasti působnosti odborníka, který plní úkoly v rámci stálého výboru.
Stálý výbor však usiluje, aby počet členů delegací zůstal na úrovni, která odpovídá technickému omezení spojenému s těmito úkoly.
Probíhá-li současně několik inspekcí odborných skupin specializovaných na jednotlivé zvláštní oblasti, bude před koncem inspekce uspořádáno koordinační jednání se všemi odborníky.
Odborníci musí mít požadovanou kvalifikaci a obecně je vhodné, aby byli jmenováni opakovaně.
Evropská komise se zúčastní prací stálého výboru a činnosti pracovních skupin tohoto výboru, ústřední skupiny a výkonného výboru jako pozorovatel.
Společný kontrolní orgán
Stálý výbor vykonává úkoly, aniž jsou dotčeny pravomoci Společného kontrolního orgánu.
Stálý výbor je oprávněn konzultovat tento orgán v oblastech své působnosti.
Místa určená k inspekci
Stálý výbor spolu s příslušnou pracovní skupinou vybírá místa určená k inspekci a informace, které je třeba shromáždit jednotlivě.
Jazykový režim
Jazykový režim se určuje pro každou inspekci zvlášť.
Usnadnění práce výboru
Ústřední orgány státu, kde je prováděna inspekce, zajistí, aby jejich orgány spolupracovaly a pomáhaly a umožňovaly tak řádné plnění prací výboru.
Stát, kde je prováděna inspekce, musí předložit výboru odpovídající informace o místech určených k inspekci a všechny příslušné statistické, faktické, analytické a další údaje (v jednom z úředních jazyků Schengenu) alespoň jeden měsíc před zahájením inspekce.
Cestovné a náklady na pobyt při inspekci
Cestovné a náklady na pobyt nesou sami členové výboru nebo jejich odborníci.
Stát, kde je prováděna inspekce, nese náklady na logistickou podporu na místě.
Vypracování zprávy
Zpráva se vypracuje v souladu s jednotným vzorem, který určí stálý výbor po poradě s dotčenými pracovními skupinami.
Tento vzor lze přizpůsobit potřebám a okolnostem.
Předběžný návrh zprávy odborníků vypracuje předseda a předloží jej skupině odborníků, kteří hledají obecnou shodu o formulování této zprávy.
Zástupci státu, kde je prováděna inspekce, mají v této skupině postavení pozorovatele.
Po vypracování zprávy odborníky je předložena státu, kde je prováděna inspekce, který k ní může zaujmout stanovisko.
Zpráva a stanovisko jsou předloženy stálému výboru.
Ten se pokusí nalézt obecnou shodu mezi oběma dokumenty.
V bodech, v nichž ke shodě nedojde, zaznamená výbor ve zprávě stanoviska obou stran.
Zprávy musí jasně uvádět, v jakých oblastech bylo dosaženo cílů a v jakých nikoli, společně s konkrétními návrhy opatření k nápravě nebo zlepšení situace.
Konečné rozhodnutí přijímá v každém případě výkonný výbor.
Důvěrnost
Členové výboru a odborníci musí zachovávat důvěrnost informací, které získají při plnění svých úkolů.
Zprávy zpracované podle tohoto rozhodnutí se považují za důvěrné.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 16. září 1998
o předání Společné příručky státům ucházejícím se o vstup do EU
(SCH/Com-ex (98) 35 rev. 2)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
vzhledem k tomu, že schengenské acquis je v souladu s příslušným protokolem Amsterodamské smlouvy začleněno do rámce Evropské unie;
vzhledem k tomu, že podle článku 8 uvedeného protokolu musí všichni kandidáti na přijetí do EU převzít schengenské acquis v plném rozsahu a musí na to být řádně připraveny;
vzhledem k tomu, že zejména Společná příručka o kontrolách na vnějších hranicích je důležitou součástí schengenského acquis a státy, s nimiž se vedou jednání o přijetí do Evropské unie, o ní musí být informovány nyní, aby se mohly na přijetí acquis připravit;
vzhledem k tomu, že je nezbytné jim Společnou příručku o kontrolách na vnějších hranicích, s výjimkou některých příloh, a další dokumenty předat, přestože jde o důvěrné dokumenty;
vzhledem k tomu, že předání veřejných rozhodnutí a prohlášení výkonného výboru může být rovněž nezbytné,
ROZHODL TAKTO:
1. Úřadující předsednictví může předat Společnou příručku o kontrolách na vnějších hranicích bez příloh 6b, 6c a 14b kandidátským státům, s nimiž se vedou jednání o přistoupení k Evropské unii.
2. Ústřední skupina je zmocněná k tomu, aby v jednotlivých případech rozhodla o předání dalších důvěrných dokumentů těmto státům.
3. Při předání podle bodů 1 a 2 se musí zdůraznit, že jde o důvěrné dokumenty.
Stát, který obdrží Společnou příručku o kontrolách na vnějších hranicích nebo jiný důvěrný dokument, se musí zavázat, že bude respektovat jeho důvěrnou povahu.
4. Úřadující předsednictví může předat veřejná rozhodnutí a prohlášení výkonného výboru a další dokumenty, které nemají důvěrnou povahu, státům a jiným institucím pro jejich vnitřní použití, prokáží-li oprávněný zájem.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 27. října 1998
o přijetí opatření k boji proti nedovolenému přistěhovalectví
(SCH/Com-ex (98) 37 def.
2)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
- zdůrazňuje nutnost dodržovat lidská práva a připomínaje povinnosti všech smluvních stran, které vyplývají z Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a z jejích protokolů, ze Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků a z Newyorského protokolu, z Úmluvy proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání, z Úmluvy o odstranění všech forem diskriminace žen a z Úmluvy o právech dítěte,
- vzhledem k opatřením přijatým Evropskou unií a v jejím rámci k boji proti nedovolenému přistěhovalectví a uznávaje potřebu integrovaného přístupu,
- vědom si, že politika boje proti nedovolenému přistěhovalectví musí stanovit vhodné podmínky pro posuzování žádostí o azyl v souladu s mezinárodním právem veřejným,
ROZHODL TAKTO:
Státy Schengenu jsou v současné době vystaveny velkým vlnám přistěhovalců.
Státy Schengenu považují za nezbytné přijmout k boji proti nedovolenému přistěhovalectví tato opatření:
1. Vytvoření a pravidelná aktualizace zpráv o situaci a vypracování návrhů umožňujících skupině task force přizpůsobovat opatření.
2. Úzká spolupráce s příslušnými orgány ve státech původu a průjezdu v souladu s vnitrostátními právními a správními předpisy států Schengenu, zejména v podobě rad a pomoci poskytovaných styčnými úředníky států Schengenu.
3. Pomoc státům původu a průjezdu za podmínek vymezených v odstavci 2 poskytovaná styčnými úředníky ze států Schengenu v podobě poradenství při předcházení nedovolenému přistěhovalectví osob v souladu s vnitrostátními právními předpisy za účelem boje proti nedovolenému přistěhovalectví do států Schengenu.
4. Pravidelné vzájemné informování všech států Schengenu o výsledcích odborných misí ve státech původu a průjezdu, zejména zemí kandidujících na přijetí do EU, ke kterým se přihlíží při vypracování pomocných opatření.
5. Provádění důkladných kontrol podle schengenských standardů na hraničních přechodech na vnějších hranicích se zvláštní pozorností věnovanou úsekům hranic ohroženým přistěhovalectvím.
6. Co nejúplnější ostraha pozemních hranic a hranic na moři mimo hraniční přechody a v oblasti za hranicemi, a zejména úseků hranic ohrožených přistěhovalectvím, s náležitým využitím mobilních jednotek.
7. Kontrola zón nepřístupných veřejnosti v přístavech s mezinárodním námořním provozem.
8. Kontrola trajektů při nakládání a nalodění.
9. Posílení policejních opatření ve vnitrozemí, zejména na hlavních dopravních trasách, pokud možno koordinovaně a v úzké spolupráci se schengenskými partnery.
10. V souladu s vnitrostátními právními předpisy snímání otisků prstů každého cizího státního příslušníka, který vstoupí na schengenské území nedovoleným způsobem a jehož totožnost nelze s jistotou zjistit; uchovávání jeho otisků prstů za účelem informování orgánů států Schengenu; s ohledem na dodržování zásad ochrany údajů platných v rámci schengenské spolupráce a Evropské unie.
11. V souladu s vnitrostátními právními předpisy zabránit tomu, aby se cizí státní příslušníci, kteří vstoupí na schengenské území nedovoleným způsobem a jejichž totožnost nelze s jistotou zjistit, skryli, než bude bezpečně zjištěna jejich totožnost nebo než budou přijata a provedena požadovaná opatření cizinecké policie.
12. Okamžité a systematické navracení státních příslušníků třetích zemí, kteří vstoupí na schengenské území nedovoleným způsobem, pokud vážné humanitární důvody nebo ustanovení mezinárodního práva neopravňují tyto osoby zůstat nebo nebrání jejich navrácení.
13. Uvalení sankcí proti dopravcům, kteří dopravují do států Schengenu cestující bez potřebných dokladů pro vstup a průjezd.
14. Výměna informací – ve spolupráci s Europolem v míře, jaká je přípustná pro osobní údaje, a souhlasí-li orgány uvedené
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 16. prosince 1998
o přeshraniční policejní spolupráci při předcházení a odhalování trestné činnosti
(SCH/Com-ex (98) 51 rev. 3)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na články 39 a 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
zdůrazňuje potřebu, aby státy Schengenu posilováním spolupráce dále zlepšovaly předcházení a odhalování trestné činnosti;
potvrzuje význam vzájemné pomoci policejních služeb v souladu s článkem 39 Schengenské úmluvy pro dosažení tohoto cíle;
přesvědčen, že v některých případech, kdy není potřeba přijímat donucovací opatření, může být okamžitá policejní spolupráce (pod dohledem soudních orgánů) nezbytná, aby prodlení při vyřizování žádosti nezmařilo výsledek vyšetřování;
vzhledem k tomu, že je v zájmu provozní a právní jistoty vypracovat společný seznam, který vymezí rozsah takové policejní spolupráce, a určit vhodné způsoby komunikace pro předávání policejních žádostí,
ROZHODL TAKTO:
1. V souladu s cíli uvedenými v článku 39 Schengenské úmluvy usilují státy Schengenu o pozvednutí úrovně policejní spolupráce v oblasti boje proti trestné činnosti, aby byla naplněna potřeba rychle a účinně postupovat proti pachatelům trestné činnosti na mezinárodní úrovni.
Za tímto účelem je zvláště důležité vypracovat společný seznam činností, které mohou být v souladu s právem států Schengenu vyžádány a vyřízeny v případech, kdy není povinný předchozí souhlas soudních nebo správních orgánů, a aniž je dotčena pravomoc soudních orgánů při dohledu nad policejními úkoly.
Dohodnou-li se státy Schengenu na tomto seznamu, je ústřední skupina zmocněna k jeho konečnému přijetí.
2. Aniž je dotčeno přijetí společného seznamu uvedeného v odstavci 1, vypracují státy Schengenu přehled činností, jež mohou policejní orgány ve smyslu čl. 39 odst. 1 úmluvy vyžadovat a vyřizovat s ohledem na vnitrostátní právo v oblasti policejní spolupráce za podmínek odstavce 1, který zahrnou do vnitrostátních listů Příručky přeshraniční policejní spolupráce.
3. Státy Schengenu, jejichž vnitrostátní právní řád to umožňuje, mohou rozšířit policejní spolupráci v oblasti předcházení a odhalování trestné činnosti uzavřením dvoustranných dohod a mohou vymezit činnosti, které mohou být kromě opatření uvedených ve společném seznamu podle bodu 1 předmětem policejní spolupráce, aniž by musely zasahovat soudní nebo správní orgány.
Tyto dvoustranné dohody rovněž určí, jakým způsobem mají být policejní žádosti předávány příslušným orgánům a jak může být zjednodušeno použití předaných informací jako důkazů v trestním řízení.
4. Pracovní skupina I po dohodě s pracovní skupinou III podává ústřední skupině každoročně zprávu na základě zkušeností smluvních stran o pokroku při zlepšování policejní spolupráce při předcházení a odhalování trestné činnosti.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 16. prosince 1998
o zavedení jednotného formuláře, kterým se prokazuje pozvání, závazek poskytnutí podpory nebo potvrzení o ubytování
[SCH/Com-ex (98) 57]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 9 uvedené úmluvy,
vzhledem k tomu, že je v zájmu všech států Schengenu uplatňovat jednotná pravidla pro udělování víz v rámci společné politiky pohybu osob, aby se zabránilo možným negativním důsledkům pro vstup na schengenské území a pro vnitřní bezpečnost;
s přáním rozvíjet dosavadní pozitivní zkušenosti s používáním Společné konzulární instrukce a dále sbližovat postup udělování víz;
veden zásadou solidarity mezi partnerskými státy Schengenu,
ROZHODL TAKTO:
Bod 1.4 kapitoly V Společné konzulární instrukce o vízech (Ověření dalších dokladů podle druhu žádosti) stanoví použití jednotného formuláře, kterým se potvrzuje závazek poskytnout ubytování.
Tento formulář poskytuje značnou pružnost využití a přizpůsobuje se právní situaci každé smluvní strany v situaci, kdy státy Schengenu využívají velmi odlišné formuláře pro jednotlivé druhy závazků.
Tyto rozdíly zvyšují zejména riziko zneužití, proto se zavádí nový doklad vybavený prvky, které jej chrání před paděláním a pozměňováním.
Jednotné jsou tyto prvky:
- úprava a struktura,
- bezpečnostní prvky.
Jednotný formulář bude zaveden během roku 1999 ve státech, které uplatňují prováděcí úmluvu a jejichž vnitrostátní právní předpisy požadují tento typ důkazů.
1. Ve Společné konzulární instrukci se v kapitole V bodu 1.4 doplňuje nová věta, která zní: "Pokud vnitrostátní právní předpisy některého státu Schengenu vyžadují pro doložení pozvání soukromých osob nebo pro služební cesty prohlášení o poskytnutí podpory nebo potvrzení o ubytování, použije se pro ně jednotný formulář [1]
." 2. Smluvní strany Schengenu vyplňují jednotný formulář v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
3. Jednotný formulář, který budou smluvní strany Schengenu používat pro prohlášení o poskytnutí podpory, pozvání nebo pro potvrzení o ubytování se vypracuje centrálně v souladu s technickými podmínkami uvedenými v příloze A (technický popis bezpečnostních prvků) a v přílohách A1 a A2 (vzory).
Povinné jednotné prvky jednotného formuláře jsou uvedeny v příloze B.
4. Vzory dokladů vypracované smluvními stranami se připojí ke Společné konzulární instrukci jako příloha 15.
5. Francie dodá ostatním státům Schengenu filmy nutné pro výrobu těchto formulářů.
Smluvní strany nesou náklady společně.
6. Bezpečnostní prvky dokladu se pravidelně zkoumají (pokud možno každé dva roky).
Bezpečnostní prvky formulářů se upravují každé dva roky, nezávisle na obecných změnách, které mohou být nezbytné, je-li formulář pozměňován padělateli nebo pozměňovateli nebo pokud byla prozrazena ochranná opatření zajišťující technickou bezpečnost.
7. Doklad je vyhotoven nejméně ve třech jazycích.
8. Toto rozhodnutí vstupuje v platnost po oznámení všech států Schengenu, že provedly uvedená opatření.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 16. prosince 1998
o koordinovaném nasazení poradců pro doklady
(SCH/Com-ex (98) 59 rev.)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 12 a 26 uvedené úmluvy,
s přihlédnutím ke svému prohlášení ze dne 16. září 1998 (dokument SCH/Com-ex (98) decl. 3),
ROZHODL TAKTO:
1. Schvaluje se plán koordinovaného rozmisťování poradců pro doklady v letecké a námořní dopravě a na konzulárních úřadech (dokument SCH/I-front (98) 171 rev. 4).
2. Bere se na vědomí seznam míst, která se v současné době považují za v zásadě vhodná pro rozmístění poradců pro doklady, a seznam současných prioritních míst a regionů (dokument SCH/I-front (98) 184 rev. 3).
Rozhodnutí Ústřední Skupiny
ze dne 27. října 1998
o přijetí opatření k boji proti nedovolenému přistěhovalectví
[SCH/C (98)117]
ÚSTŘEDNÍ SKUPINA,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě ve spojení s rozhodnutím výkonného výboru ze dne 16. září 1998,
ROZHODLA TAKTO:
Akční plán o opatřeních k boji proti nedovolenému přistěhovalectví (SCH/Com-ex (98) 37 rev. 5)se v souladu se zmocněním výkonného výboru ze dne 16. září 1998 uvádí v platnost v revidovaném a konečném znění obsaženém v příloze (SCH/Com-ex (98) 37 def.).
o jmenování členů Soudu prvního stupně Evropských společenství (98/380/ES, ESUO, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 168a této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 32d této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 140a této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady 88/591/ESUO, EHS, Euratom ze dne 24. října 1998 o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství [1],
vzhledem k tomu, že dne 31. srpna 1998 skončí funkční období pana Josefa Aziziho, pana Cornelia Paula Brieta, pana Marca Jaegera, pana Andrease Kalogeropoulose, pana Koenraada Lenaertse, pana Ruie Manuela Gens de Moura Ramose, paní Virpi Tiiliové a pana Bo Vesterdorfa;
vzhledem k tomu, že je třeba provést částečnou obměnu členů Soudu prvního stupně pro období od 1. září 1998 do 31. srpna 2004;
vzhledem k tomu, že k dokončení částečné obměny členů Soudu prvního stupně bude nezbytné jmenovat jednoho soudce později,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Soudci Soudu prvního stupně pro období od 1. září 1998 do 31. srpna 2004 jsou jmenováni:
pan Josef Azizi,
pan Marc Jaeger,
pan Koenraad Lenaerts,
pan Rui Manuel Gens de Moura Ramos,
paní Virpi Tiiliová,
pan Bo Vesterdorf,
pan Michael Vilaras.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o rozpočtu Helpdesku na rok 1999
[SCH/Com-ex (99) 3]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě (dále jen "Schengenská úmluva"),
s ohledem na článek 119 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
1. Návrh rozpočtu Helpdesku na rok 1999 se stanoví ve výši 1880000 BEF.
2. Příspěvky stran se vypočítají podle klíče stanoveného v článku 119 Schengenské úmluvy a podle rozhodnutí výkonného výboru ze dne 7. října 1997 [dokument SCH/Com-ex (97) 18].
3. Toto rozhodnutí zmocňuje Hospodářskou unii Beneluxu, která je smluvní stranou této smlouvy, aby vyzvala strany k úhradě příspěvků.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o výdajích na zřízení C. SIS
[SCH/Com-ex (99) 4]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 92 a 119 uvedené úmluvy,
bere na vědomí a schvaluje dokument SCH/OR. SIS (99) 3 rev,
ROZHODL TAKTO:
Schvalují se nové výdaje doplněné do rozpočtu na zřízení C. SIS a odpovídající podíl každé smluvní strany je vymahatelný postupem podle hlavy II bodu 2 finančního nařízení o nákladech na zřízení a provoz Schengenského informačního systému (C. SIS) [SCH/Com-ex (93) 16 rev. 2 ze dne 15. prosince 1997].
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o aktualizaci příručky SIRENE
[SCH/Com-ex (99) 5]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 108 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Příručka SIRENE byla aktualizována; její nové znění [SCH/OR. SIS-SIRENE (99) 64] je připojeno k tomuto rozhodnutí [1].
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o schengenském acquis v odvětví telekomunikací
(SCH/Com-ex (99) 6)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 44 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Schvalují se taktické a provozní požadavky, kterým musí vyhovovat budoucí přeshraniční digitální rádiové systémy pro policii a celní orgány ve státech Schengenu vymezené v souladu se zmocněním podle článku 44 Schengenské úmluvy, dále pravidla pro vypracování a správu jednotných šifrovacích algoritmů a další ujednání přijatá v rámci podskupiny pro telekomunikace, jak je popsáno v následujících devíti dokumentech.
1. SCH/I-telecom (92)21 rev. 2 [1] ze dne 12. června 1992
"Vymezení požadavků na radiokomunikační vybavení policie a celních orgánů"
2. SCH/I-telecom (95)18 [2] ze dne 8. června 1995
"Digitální radiokomunikační systémy pro bezpečnostní organizace (taktické a provozní požadavky)"
3. SCH/I-telecom (96)44 rev. 5 [3] ze dne 14. listopadu 1997
"Požadavky na terminály a jejich uživatelské rozhraní v budoucích dálkových digitálních rádiových systémech schengenských států"
4. SCH/I-telecom (95)33 rev. 2 [4] ze dne 6. prosince 1995
"Žádost Evropskému institutu pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI) o posouzení evropských norem, které splňují funkční požadavky schengenských orgánů"
5. SCH/I-telecom (95)35 [5] ze dne 21. listopadu 1995
"Schengenské požadavky v odvětví telekomunikací a norma TETRA"
6. SCH/I-telecom-crypto (95)37 rev. 4 [6] ze dne 8. července 1996
"Požadavky orgánů a organizací pověřených bezpečností na digitální radiokomunikační síť"
7. SCH/I-telecom-crypto (97)7 rev. 5 [7] ze dne 24. února 1998
"Dohoda o užívání a úschově schengenských algoritmů"
8. SCH/I-telecom-crypto (97)10 rev. 2 [8] ze dne 24. února 1998
"Kritéria pro vypracování schengenských algoritmů"
9. SCH/I (98)17 rev. 4 [9] ze dne 26. května 1998
"Změna zmocnění podskupiny pro telekomunikace k posuzování interoperability jednotlivých digitálních radiových systémů"
ROZHODNUTÍ VÝKONNÉHO VÝBORU
ze dne 28. dubna 1999
o styčných úřednících
[SCH/Com-ex (99) 7 rev. 2]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 7 a 47 uvedené úmluvy,
s ohledem na prohlášení ze dne 16. září 1998 [dokument SCH/Com-ex (98) decl. 2 rev.],
ROZHODL TAKTO:
1. Schvaluje se plán vzájemné výměny styčných úředníků za účelem poradenství a pomoci při provádění bezpečnostních a kontrolních činností na vnějších hranicích [dokument SCH/I-front (98) 170 rev. 5].
2. Smluvním stranám se doporučuje, aby vyslaly styčné úředníky co nejdříve na místa, která si zvolí ze seznamu míst obsaženého v dokumentu SCH/I-front (99) 9 rev. 3, a aby uzavřely případné nezbytné dvoustranné dohody.
Tento směrný seznam není závazný a aktualizuje se podle vývoje situace.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o obecných zásadách odměňování informátorů a agentů
[SCH/Com-ex (99)8 rev. 2]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 70 až 76 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Výkonný výbor schvaluje rozhodnutí ústřední skupiny ze dne 22. března 1999 o obecných zásadách odměňování informátorů a agentů [SCH/C (99)25, SCH/Stup (98)72 rev. 2].
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o nedovoleném obchodu se střelnými zbraněmi
(SCH/Com-ex (99) 10)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na článek 9 uvedené úmluvy,
ROZHODL TAKTO:
Smluvní strany si budou napříště sdělovat každoročně do 31. července své vnitrostátní údaje o nedovoleném obchodu se střelnými zbraněmi za předchozí rok na základě společného formuláře, který je přiložen k dokumentu SCH/I-ar (98) 32.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o konečném znění Společné příručky a Společné konzulární instrukce
(SCH/Com-ex (99) 13)
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské dohodě,
s ohledem na články 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18 a 25 uvedené úmluvy na jedné straně a na články 9 a 17 uvedené úmluvy na straně druhé,
vzhledem k tomu, že je v zájmu všech států Schengenu uplatňovat jednotná pravidla pro udělování víz v rámci společné politiky pohybu osob, aby se zabránilo možným negativním důsledkům pro přistěhovalectví a pro vnitřní bezpečnost;
s přáním rozvíjet dosavadní pozitivní zkušenosti s používáním Společné konzulární instrukce a dále sbližovat postup udělování víz;
veden zásadou solidarity mezi státy Schengenu,
ROZHODL TAKTO:
I. 1. Nové znění Společné konzulární instrukce (dodatek 1 [1]) a jejích příloh a
2. nové znění Společné příručky (dodatek 2 [2]) a jejích příloh
se přijímají.
Při vypracování těchto znění bylo přihlédnuto k těmto změnám: změny příloh 1, 2, 3, 5, 7, 10, 12 a 15 Společné konzulární instrukce a odpovídajících příloh 5, 5A, 14B, 10, 6B, 6C a 14A Společné příručky.
II. Dokumenty týkající se předchozích znění Společné konzulární instrukce a Společné příručky a jejich příloh, uvedené v dodatku 3, se zrušují současně s přijetím tohoto nového znění.
III. Dokument týkající se zastoupení při udělování víz je pro informaci připojen jako dodatek 4 [3].
IV. Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o vytvoření příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit vízum
[SCH/Com-ex (99) 14]
Výkonný výbor rozhodl na svém zasedání v Berlíně dne 16. prosince 1998 o vytvoření příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit vízum [SCH/Com-ex (98) 56].
Tato příručka obsahuje tyto části:
Výkonný výbor bere na vědomí skutečnost, že kromě části I (Cestovní doklady, do nichž lze vyznačit vízum), která mu byla předána dne 16. prosince 1998, jsou nyní k dispozici rovněž části II, III a V (viz příloha [1].
To znamená, že podstatné součásti příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit vízum, jsou nyní hotovy.
Postupné sestavování dokumentace obsahující kopie probíhá v rámci prací Evropské unie.
Lze rovněž využít příručku o pravých dokladech vydanou Interpolem.
Revidované znění části I a částí II, III a V bude předáno diplomatickým misím a konzulárním úřadům v zahraničí.
Lze je rovněž zaslat pohraničním orgánům a dalším úřadům zabývajícím se otázkami cizineckého práva.
Stávající části příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit vízum, budou podle potřeby revidovány, například každé tři měsíce počínaje 1. červencem 1999.
Rozhodnutí výkonného výboru
ze dne 28. dubna 1999
o zlepšení policejní spolupráce při předcházení trestným činům a při jejich odhalování
[SCH/Com-ex (99) 18]
VÝKONNÝ VÝBOR,
s ohledem na článek 132 prováděcí úmluvy k Schengenské úmluvě,
s ohledem na článek 39 uvedené úmluvy,
s přáním pokračovat v úsilí o zlepšení podmínek pro přeshraniční policejní spolupráci;
s ohledem na rozhodnutí výkonného výboru ze dne 16. prosince 1998 [dokument SCH/Com-ex (98) 51 rev. 3],
ROZHODL TAKTO:
Schvalují se zásady policejní spolupráce při předcházení trestným činům a při jejich odhalování obsažené ve sdělení předsednictví [dokument SCH/I (98) 75 rev. 5] ze dne 28. dubna 1999.
Rozhodnutí Ústřední Skupiny
ze dne 22. března 1999
o obecných zásadách odměňování informátorů a agentů
(SCH/C (99) 25)
Informátoři a agenti hrají důležitou úlohu v boji proti závažné přeshraniční trestné činnosti, zejména proti trestné činnosti související s omamnými látkami, neboť zpravidla mají důvěru pachatelů a jejich využití umožňuje získat obecný přehled o činnosti tajných zločineckých organizací a struktur.
Pracovní skupina pro omamné látky se této otázce věnovala za německého předsednictví a posuzovala právní předpisy a praxi týkající se odměňování informátorů a agentů v jednotlivých státech Schengenu.
Na základě výsledků této studie [dokument SCH/Stup (98) 60 rev.] vypracovala pracovní skupina pro omamné látky společná obecná pravidla odměňování informátorů a agentů a poskytování nehmotných výhod.
Uplatňování těchto obecných pravidel považovaných za nezávazné obecné zásady ve schengenském prostoru přispěje ke zlepšení spolupráce mezi celními a policejními orgány v této citlivé oblasti.
Mají rovněž sloužit jako vzor smluvním stranám, které tato pravidla vytvářejí nebo mění.
Ústřední skupina bere na vědomí a schvaluje tyto nezávazné obecné zásady odměňování informátorů a agentů [dokument SCH/Stup (98) 72 rev. 2] s výhradou jejich schválení výkonným výborem. --------------------------------------------------
Rozhodnutí zástupců vlád členských států evropských společenství
ze dne 15. září 1999
o jmenování předsedy a členů Komise Evropských společenství
(1999/627/ES, ESUO, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 241 odst. 2 a článek 215 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na čl. 10 odst. 2 a článek 12 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 127 odst. 2 a článek 128 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S ohledem na společné odstoupení předsedy a členů Komise jmenovaných do 22. ledna 2000, k němuž došlo dne 16. března 1999, určili zástupci vlád členských států prohlášením při zasedání Evropské rady dne 24. března 1999 vzájemnou dohodou pana Romana PRODIHO jako osobu, kterou zamýšleli jmenovat předsedou Komise.
(2) Evropský parlament schválil toto určení usnesením ze dne 5. května 1999.
(3) Prohlášením ze dne 9. července 1999 pan Romano PRODI oznámil výsledky svých styků s vládami členských států.
(4) Rozhodnutím 1999/499/ES, ESUO, Euratom [1] ze dne 19. července určili zástupci členských států po dohodě s designovaným předsedou Komise ostatní osoby, které zamýšleli jmenovat členy Komise, aby nahradili stávající členy Komise, již odstoupili, jak po zbývající část funkčního období, které končí dne 22. ledna 2000, tak po dalších pět let od 23. ledna 2000 do 22. ledna 2005.
(5) Hlasováním ze dne 15. září 1999 schválil Evropský parlament předsedu a ostatní takto určené členy Komise jak pro období od 16. září 1999 do 22. ledna 2000, tak pro dalších pět let od 23. ledna 2000 do 22. ledna 2005.
(6) Je vhodné umožnit nové Komisi zaujmout funkce co nejdříve a pokračovat ve své práci po celé funkční období od 23. ledna 2000 po následujících pět let; jmenování by proto měla být provedena současně na obě funkční období podle tohoto rozhodnutí,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Následující osoby jsou jmenovány do Komise Evropských společenství pro období od 16. září 1999 do 22. ledna 2000 a pro období od 23. ledna 2000 do 22. ledna 2005:
- jako předseda:
- pan Romano PRODI,
- jako členové:
- pan Michel BARNIER,
- pan Frits BOLKENSTEIN,
- pan Philippe BUSQUIN,
- pan David BYRNE,
- paní Loyola DE PALACIO DEL VALLE LERSUNDI,
- paní Anna DIAMANTOPOULOU,
- pan Franz FISCHLER,
- pan Neil KINNOCK,
- pan Pascal LAMY,
- pan Erkki LIIKANEN,
- pan Mario MONTI,
- pan Poul NIELSON,
- pan Christopher PATTEN,
- paní Viviane REDING,
- paní Michaele SCHREYER,
- pan Pedro SOLBES MIRA,
- pan Günter VERHEUGEN,
- pan António VITORINO,
- paní Margot WALLSTRÖM.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 16. září 1999.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Dohoda
mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsaná v Schengenu dne 14. června 1985
Vlády BELGICKÉHO KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÉ REPUBLIKY NĚMECKO, FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY, LUCEMBURSKÉHO VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉHO KRÁLOVSTVÍ,
(dále jen "smluvní strany"),
VĚDOMY SI, že vytváření stále užšího svazku národů členských států Evropských společenství se musí projevit v zavedení volného překračování vnitřních hranic pro všechny příslušníky členských států a volného pohybu zboží a služeb,
SNAŽÍCE SE o upevnění solidarity mezi svými národy odstraněním překážek volného pohybu na společných hranicích mezi státy Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky,
MAJÍCE NA MYSLI pokrok, kterého již bylo v Evropských společenstvích dosaženo při zajišťování volného pohybu osob, zboží a služeb,
VEDENY vůlí dosáhnout zrušení kontrol na společných hranicích při pohybu státních příslušníků členských států Evropských společenství a usnadnit pohyb zboží a služeb,
VZHLEDEM K TOMU, že provádění této dohody může vyžadovat legislativní opatření, která bude třeba předložit jejich parlamentům v souladu s ústavami signatářských států,
S OHLEDEM na prohlášení ze zasedání Evropské rady ve Fontainebleau ve dnech 25. až 26. června 1984 o zrušení policejních a celních formalit na vnitřních hranicích pro pohyb osob a zboží,
S OHLEDEM na dohodu uzavřenou dne 13. července 1984 v Saarbrückenu mezi Spolkovou republikou Německo a Francouzskou republikou,
S OHLEDEM na závěry přijaté 31. května 1984 na závěr schůze ministrů dopravy států Beneluxu a Spolkové republiky Německo v Neustadtu/Aisch,
S OHLEDEM na memorandum vlád Hospodářské unie Beneluxu ze dne 12. prosince 1984 předané vládám Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky,
SE DOHODLY TAKTO:
HLAVA I
KRÁTKODOBÁ OPATŘENÍ
Článek 1
Ode dne vstupu této dohody v platnost až do úplného zrušení veškerých kontrol se formality na hranicích mezi státy Hospodářské unie Beneluxu, Spolkovou republikou Německo a Francouzskou republikou řídí pro příslušníky členských států Evropských společenství dále uvedenými podmínkami.
Článek 2
V oblasti pohybu osob provádějí policejní a celní orgány od 15. června 1985 u osobních vozidel přejíždějících společné hranice sníženou rychlostí zpravidla prostou zrakovou kontrolu, aniž by je zastavovaly.
Mohou však provádět důkladnější namátkové kontroly.
Tyto kontroly se provádějí pokud možno mimo jízdní pruh tak, aby se nenarušila plynulost provozu ostatních vozidel při překračování hranic.
Článek 3
Pro usnadnění prosté zrakové kontroly mohou příslušníci členských států Evropských společenství, kteří chtějí překročit společnou hranici v motorovém vozidle, umístit na přední sklo tohoto vozidla zelený kotouč o průměru nejméně 8 centimetrů.
Tento kotouč označuje, že splňují předpisy pohraniční policie, že převážejí pouze povolené zboží v rámci osvobození od cla a daní a že dodržují devizové předpisy.
Článek 4
Smluvní strany usilují na společných hranicích o snížení doby kontrol profesionální silniční osobní přepravy na minimum.
Smluvní strany hledají řešení, která dovolí na společných hranicích u profesionální silniční osobní přepravy upustit do 1. ledna 1986 od systematické kontroly cestovního příkazu a přepravních povolení.
Článek 5
Do 1. ledna 1986 se na protilehlých vnitrostátních stanovištích hraniční kontroly zřídí společná kontrolní stanoviště, pokud k tomu již nedošlo, v rozsahu, v jakém to dovolí prostorové možnosti.
Následně se posoudí, zda je možné s ohledem na místní poměry zavést společná kontrolní stanoviště na dalších přechodech.
Článek 6
Aniž je dotčeno použití výhodnějších úprav mezi smluvními stranami, přijmou smluvní strany opatření nezbytná pro usnadnění pohybu příslušníků členských států Evropských společenství, kteří mají bydliště v obcích na společných hranicích, aby jim bylo umožněno překračovat tyto hranice mimo povolené hraniční přechody a mimo provozní dobu kontrolních stanovišť.
Oprávněné osoby mohou těchto výhod požívat, pouze pokud převážejí povolené zboží v rámci osvobození od cla a daní a pokud dodržují devizové předpisy.
Článek 7
Smluvní strany usilují v co nejkratší době o sblížení svých vízových politik, aby se vyhnuly negativním následkům, které může způsobit zjednodušení kontrol na společných hranicích v oblasti přistěhovalectví a bezpečnosti.
Smluvní strany přijmou pokud možno do 1. ledna 1986 předpisy nezbytné pro uplatňování svých postupů pro udělování víz a pro vstup na své území, aby zajistily ochranu celého území všech pěti států před nedovoleným přistěhovalectvím a před činnostmi, které by mohly ohrozit bezpečnost.
Článek 8
S cílem usnadnit kontroly na společných hranicích a s ohledem na značné rozdíly mezi právními předpisy států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky se smluvní strany zavazují rozhodně bojovat na svých územích proti nedovolenému obchodu s omamnými látkami a účinně koordinovat svůj postup v této oblasti.
Článek 9
Smluvní strany posílí spolupráci mezi svými celními a policejními orgány, zejména v boji proti trestné činnosti, zvláště proti nedovolenému obchodu s omamnými látkami a se zbraněmi, proti nedovolenému vstupu a pobytu osob, proti daňovým a celním podvodům a proti pašování.
Za tím účelem smluvní strany usilují v rámci svých vnitrostátních právních předpisů o zlepšení výměny informací a o její doplnění o informace, které by mohly být důležité pro ostatní smluvní strany v boji proti trestné činnosti.
Smluvní strany posílí v rámci svých vnitrostátních právních předpisů vzájemnou pomoc v oblasti nedovoleného pohybu kapitálu.
Článek 10
S cílem zajistit spolupráci ve smyslu článků 6, 7, 8 a 9 se budou pravidelně konat schůzky příslušných orgánů smluvních stran.
Článek 11
V oblasti přeshraniční silniční přepravy zboží upustí smluvní strany od 1. července 1985 od systematického provádění těchto kontrol na společných hranicích:
- kontrola doby řízení a doby odpočinku (nařízení Rady EHS č. 543/69 ze dne 25. března 1969 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a A. E. T. R.),
- kontrola hmotnosti a rozměrů užitkových vozidel; toto ustanovení nebrání zavedení automatického systému vážení za účelem namátkové kontroly hmotnosti,
- kontrola technického stavu motorových vozidel.
Budou přijata opatření pro zamezení dvojích kontrol ve vnitrozemí smluvních stran.
Článek 12
Od 1. července 1985 se na společných hranicích nahrazuje kontrola dokladů, které opravňují k přepravě bez povolení nebo k přepravě mimo kvóty na základě předpisů Společenství nebo dvoustranných předpisů, namátkovou kontrolou.
Vozidla, která uskutečňují přepravu spadající do těchto režimů, jsou při překračování hranic označena odpovídajícím viditelným označením.
Příslušné orgány smluvních stran se dohodnou na technických vlastnostech tohoto viditelného označení.
Článek 13
Smluvní strany usilují o dosažení harmonizace svých platných systémů udělování povolení v silniční přepravě zboží pro přeshraniční pohyb do 1. ledna 1986, jejímž cílem bude zjednodušení, usnadnění a možnost nahradit "povolení k jízdě""časovým povolením" se zrakovou kontrolou při překračování hranic.
Podrobnosti přeměny povolení k jízdě na časová povolení budou sjednány dvoustranně, přičemž se vezmou v úvahu potřeby silniční přepravy zboží jednotlivých zúčastněných zemí.
Článek 14
Smluvní strany usilují o nalezení řešení, která umožní zkrácení čekací doby na společných hranicích u železniční přepravy způsobené prováděním kontrol na hranicích.
Článek 15
Smluvní strany doporučí svým železničním společnostem, aby
- upravily své technické postupy, aby se čekací doba na společných hranicích snížila na minimum,
- učinily vše pro to, aby se pro některé typy přepravy zboží, které určí železniční společnosti, uplatňoval zvláštní systém přepravy umožňující rychlé překračování společných hranic bez významné čekací doby (nákladní vlaky se zkrácenou čekací dobou na hranicích).
Článek 16
Smluvní strany sladí provozní hodiny a dny celnic pro vnitrozemskou lodní dopravu na společných hranicích.
HLAVA II
DLOUHODOBÁ OPATŘENÍ
Článek 17
Pokud jde o pohyb osob, usilují smluvní strany o odstranění kontrol na společných hranicích a o jejich přesunutí na vnější hranice.
Za tím účelem předběžně usilují, je-li to potřebné, o harmonizaci právních a správních předpisů o zákazech a omezeních, na kterých jsou kontroly založeny, a o přijetí doplňujících opatření na ochranu bezpečnosti a pro zamezení nedovolenému přistěhovalectví příslušníků států, které nejsou členy Evropských společenství.
Článek 18
Smluvní strany zahájí s ohledem na výsledky krátkodobých opatření jednání zejména o těchto otázkách:
a) vypracování ujednání o policejní spolupráci v oblasti prevence zločinnosti a v oblasti pátrání;
b) prošetření případných obtíží při uplatňování dohod o mezinárodní právní pomoci a o vydávání s cílem nalezení nejvhodnějších řešení pro zlepšení spolupráce mezi smluvními stranami v těchto oblastech;
c) hledání prostředků umožňujících společný boj proti trestné činnosti, mimo jiné zvážením případného zavedení práva pronásledování pro policisty s přihlédnutím ke stávajícím prostředkům komunikace a mezinárodní právní pomoci.
Článek 19
Smluvní strany budou usilovat o harmonizaci právních a správních předpisů zejména v oblasti
- omamných látek,
- zbraní a výbušnin,
- přihlašování cestujících v hotelech.
Článek 20
Smluvní strany budou usilovat o harmonizaci svých vízových politik, jakož i podmínek pro vstup na jejich území.
Bude-li to nezbytné, připraví rovněž harmonizaci svých právních předpisů upravujících některá hlediska práv cizinců, pokud jde o příslušníky států, které nejsou členy Evropských společenství.
Článek 21
Smluvní strany uskuteční uvnitř Evropských společenství společné kroky s cílem
a) dosáhnout zvýšení osvobození od cla a daní, která jsou poskytována cestujícím;
b) odstranit v rámci osvobození od cla a daní ve Společenství omezení, která by přetrvávala při vstupu do členských států pro zboží, jehož držení není jejich příslušníkům zakázáno.
Smluvní strany uskuteční uvnitř Evropských společenství kroky, aby bylo dosaženo harmonizovaného vybírání daně z přidané hodnoty ve výchozí zemi za turistické dopravní služby poskytované uvnitř Evropských společenství.
Článek 22
Smluvní strany usilují mezi sebou i uvnitř Evropských společenství
- o zvýšení osvobození od cla a daní pro pohonné hmoty, aby odpovídalo běžnému obsahu nádrží autobusů a autokarů (600 l),
- o sblížení zdanění naftových pohonných hmot a o zvýšení osvobození od cla a daní pro běžný obsah nádrží nákladních automobilů.
Článek 23
Smluvní strany budou v oblasti přepravy zboží rovněž usilovat o snížení čekací doby a počtu míst pro zastavení na protilehlých vnitrostátních stanovištích hraniční kontroly.
Článek 24
V oblasti pohybu zboží budou smluvní strany hledat prostředky, aby kontroly, které se nyní provádějí na společných hranicích, byly přeneseny na vnější hranice nebo do vnitrozemí.
Za tímto účelem přijmou, je-li to nezbytné, společná opatření mezi sebou a v rámci Evropských společenství pro harmonizaci předpisů, na kterých jsou založeny kontroly zboží dosud prováděné na společných hranicích.
Přitom dbají na to, aby se tato opatření nedotkla nezbytné ochrany zdraví osob, živočichů a rostlin.
Článek 25
Smluvní strany budou rozvíjet spolupráci s cílem usnadnit celní odbavení zboží, které překračuje společnou hranici, prostřednictvím systematické a automatizované výměny potřebných údajů, které jsou zjištěny pomocí jednotného dokladu.
Článek 26
Smluvní strany prozkoumají způsob, jakým je možné harmonizovat uvnitř Evropských společenství nepřímé daně (daň z přidané hodnoty a spotřební daně).
Za tím účelem podporují snahy Evropských společenství.
Článek 27
Smluvní strany prošetří, zda mohou být vzájemně odstraněna omezení osvobození od cla a daní udělovaná na společných hranicích osobám s bydlištěm v pohraničí tak, jak jsou umožněna právem Společenství.
Článek 28
Uzavření dvoustranných nebo mnohostranných ujednání obdobných této dohodě se státy, které nejsou jejími stranami, bude předcházet konzultace mezi smluvními stranami.
Článek 29
Tato dohoda se bude rovněž vztahovat na zemi Berlín, pokud vláda Spolkové republiky Německo do tří měsíců od vstupu této dohody v platnost neučiní vládám států Hospodářské unie Beneluxu a vládě Francouzské republiky opačné prohlášení.
Článek 30
Opatření stanovená v této dohodě, která nelze uplatňovat bezprostředně po jejím vstupu v platnost, budou uplatňována nejpozději od 1. ledna 1986, pokud jde o opatření uvedená v hlavě I a pokud možno nejpozději od 1. ledna 1990, pokud jde o opatření uvedená v hlavě II, nestanoví-li tato dohoda jiné lhůty.
Článek 31
Tato dohoda se uplatňuje, aniž jsou dotčeny články 5, 6, a 8 až 16 dohody uzavřené 13. července 1984 v Saarbrückenu mezi Spolkovou republikou Německo a Francouzskou republikou.
Článek 32
Tato dohoda je podepsána bez výhrady ratifikace nebo schválení nebo s výhradou ratifikace nebo schválení s následnou ratifikací nebo schválením.
Tato dohoda se předběžně uplatňuje ode dne následujícího po dni jejího podpisu.
Tato dohoda vstoupí v platnost třicet dnů po uložení poslední ratifikační listiny nebo listiny o schválení.
Článek 33
Tato dohoda bude uložena u vlády Lucemburského velkovévodství, která předá její ověřený opis všem vládám ostatních signatářských států.
Zu Ürkund dessen haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschiften unter dieses Übereinkommen gesetzt.
Úmluva
k provedení Schengenské dohody
ze dne 14. června 1985
mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ (dále jen "smluvní strany"),
VYCHÁZEJÍCE z Schengenské dohody o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, uzavřené dne 14. června 1985,
ROZHODNUTY uskutečnit záměr vyjádřený v této úmluvě dosáhnout zrušení kontrol pohybu osob na společných hranicích a usnadnit přepravu a pohyb zboží,
VZHLEDEM K TOMU, že Smlouva o založení Evropských společenství doplněná Jednotným evropským aktem stanoví, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic,
VZHLEDEM K TOMU, že účel sledovaný smluvními stranami se shoduje s tímto cílem, aniž by byla dotčena opatření, která budou přijata k provedení Smlouvy,
VZHLEDEM K TOMU, že dosažení tohoto záměru vyžaduje řadu vhodných opatření a úzkou spolupráci smluvních stran,
SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH:
HLAVA I
DEFINICE
Článek 1
Pro účely této úmluvy se rozumí:
vnitřními hranicemi : společné pozemní hranice smluvních stran, jakož i jejich letiště pro vnitřní lety a jejich námořní přístavy pro pravidelná trajektová spojení výlučně z přístavů a do přístavů na území smluvních stran, bez přerušení plavby v přístavech mimo toto území;
vnějšími hranicemi : hranice smluvních stran na zemi a na moři, jakož i letiště a námořní přístavy, pokud nejsou vnitřními hranicemi;
vnitřním letem : veškeré lety výhradně z území nebo na území smluvních stran bez přistání na území třetího státu;
třetím státem : stát, který není smluvní stranou;
cizincem : jakákoli osoba, která není státním příslušníkem členských států Evropských společenství;
cizincem vedeným jako osoba, které má být odepřen vstup : jakýkoli cizinec, který je podle článku 96 veden jako osoba, které má být odepřen vstup, v Schengenském informačním systému;
hraničním přechodem : jakýkoli přechod určený příslušnými orgány pro překračování vnějších hranic;
hraniční kontrolou : kontrola na hranicích, která se provádí výhradně z důvodu zamýšleného překročení hranice, bez ohledu na jakékoli jiné důvody;
dopravcem : jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která profesionálně zajišťuje přepravu osob vzdušnou, námořní nebo pozemní cestou;
povolením k pobytu : povolení jakékoli povahy vydávané smluvní stranou, které opravňuje k pobytu na jejím území.
Tato definice nezahrnuje dočasné přijetí k pobytu na území smluvní strany za účelem vyřízení žádosti o azyl nebo žádosti o povolení k pobytu;
žádostí o azyl : žádost podaná cizincem písemně, ústně nebo jiným způsobem na vnější hranici nebo na území smluvní strany s cílem získat postavení uprchlíka podle Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967 a s cílem získat v tomto postavení právo pobytu;
žadatelem o azyl : cizinec, který ve smyslu této úmluvy podal žádost o azyl, o které dosud nebylo pravomocně rozhodnuto;
projednáním žádosti o azyl : soubor řízení k posouzení žádosti o azyl, k rozhodnutí o ní a k přijetí opatření k provedení pravomocných rozhodnutí o žádosti o azyl, s výjimkou určení smluvní strany, která je na základě této úmluvy příslušná k vyřízení žádosti o azyl.
HLAVA II
ZRUŠENÍ KONTROL NA VNITŘNÍCH HRANICÍCH A POHYB OSOB
KAPITOLA 1
PŘEKRAČOVÁNÍ VNITŘNÍCH HRANIC
Článek 2
1. Vnitřní hranice je možné překračovat na jakémkoli místě, aniž by se prováděla kontrola osob.
2. Vyžaduje-li to však veřejný pořádek nebo bezpečnost státu, může smluvní strana po konzultaci ostatních smluvních stran rozhodnout, že na vnitřních hranicích budou po omezenou dobu prováděny vnitrostátní kontroly přiměřené dané situaci.
Vyžaduje-li veřejný pořádek nebo bezpečnost státu okamžité jednání, přijme dotyčná smluvní strana nezbytná opatření a co možná nejdříve o tom uvědomí ostatní smluvní strany.
3. Zrušení kontrol osob na vnitřních hranicích se nedotkne použití článku 22, ani výkonu policejních pravomocí orgány příslušnými na základě právních předpisů smluvní strany na jejím celém území, ani povinnosti týkající se držení, nošení a předkládání dokladů a potvrzení stanovených právními předpisy této smluvní strany.
4. Kontroly zboží se provádějí podle odpovídajících ustanovení této úmluvy.
KAPITOLA 2
PŘEKRAČOVÁNÍ VNĚJŠÍCH HRANIC
Článek 3
1. Vnější hranice je možné v zásadě překračovat pouze na hraničních přechodech a ve stanovené provozní době.
Podrobnosti, jakož i výjimky a způsoby malého pohraničního styku a předpisy použitelné pro zvláštní kategorie námořní dopravy, jako jsou rekreační plavby a pobřežní rybolov, stanoví výkonný výbor.
2. Smluvní strany se zavazují zavést sankce proti nepovolenému překračování vnějších hranic mimo hraniční přechody a mimo stanovenou provozní dobu.
Článek 4
1. Smluvní strany zaručí, že od roku 1993 se cestující letů ze třetích států, kteří přestupují na vnitřní lety, podrobí při vstupu předem kontrole osob a kontrole příručních zavazadel na letišti při příletu ze třetího státu.
Cestující vnitřního letu, kteří přestupují na let do třetích států, se při vycestování předem podrobí kontrole osob a kontrole příručních zavazadel na letišti při odletu do třetího státu.
2. Smluvní strany přijmou nezbytná opatření, aby bylo možné provádět kontroly v souladu s odstavcem 1.
3. Kontrola zavazadel podaných k přepravě není odstavci 1 a 2 dotčena; provádí se buď na cílovém letišti, nebo na výchozím letišti.
4. Až do dne, který je uveden v odstavci 1, jsou letiště, odchylně od definice vnitřních hranic, považována pro vnitřní lety za vnější hranice.
Článek 5
1. Pro pobyt, který netrvá déle než tři měsíce, může být cizinci povolen vstup na území smluvních stran, pokud splňuje tyto podmínky:
a) má jeden nebo více platných dokladů umožňujících překročení hranice, které stanoví výkonný výbor;
b) má platné vízum, je-li požadováno;
c) případně předloží doklady, které prokážou účel a podmínky předpokládaného pobytu, a má zajištěny dostatečné prostředky pro obživu jak na dobu předpokládaného pobytu, tak na návrat do země původu nebo na průjezd do třetího státu, ve kterém je zaručeno jeho přijetí, nebo je schopen si tyto prostředky legálním způsobem opatřit;
d) není veden jako osoba, které má být odepřen vstup;
e) nepředstavuje nebezpečí pro veřejný pořádek, bezpečnost státu nebo mezinárodní vztahy některé ze smluvních stran.
2. Cizinci, který nesplňuje všechny tyto podmínky, musí být vstup na území smluvních stran odepřen, ledaže smluvní strana pokládá z humanitárních důvodů nebo z důvodů národního zájmu nebo na základě mezinárodních závazků za nezbytné se od této zásady odchýlit.
V tom případě bude přijetí omezeno na území dotyčné smluvní strany, která o tom musí uvědomit ostatní smluvní strany.
Zvláštní ustanovení azylového práva a článek 18 nejsou dotčeny.
3. Cizinci, který je držitelem povolení k pobytu vydaného jednou ze smluvních stran, zpětného víza uděleného jednou ze smluvních stran, nebo je-li to nezbytné, obou dokladů, je povolen průjezd, pokud není uveden na vnitrostátním seznamu osob, kterým má být odepřen vstup, vedeném smluvní stranou, na jejíž vnější hranici vstup požaduje.
Článek 6
1. Přeshraniční pohyb na vnějších hranicích podléhá kontrole příslušných orgánů.
Kontrola se provádí podle jednotných zásad v rámci pravomocí každého státu a vnitrostátních právních předpisů s ohledem na zájmy všech smluvních stran a pro území smluvních stran.
2. Jednotnými zásadami ve smyslu odstavce 1 se rozumí:
a) Kontrola osob zahrnuje nejen ověření cestovních dokladů a dalších podmínek pro vstup, pobyt, práci a vycestování, ale i zjištění a předcházení ohrožení bezpečnosti státu a veřejného pořádku smluvních stran.
Kontrola se vztahuje rovněž na vozidla a věci osob překračujících hranici.
Každá smluvní strana provádí kontrolu podle svých vnitrostátních právních předpisů, zejména pokud jde o osobní prohlídku.
b) Všechny osoby se musí podrobit nejméně jedné kontrole, která na základě předložených cestovních dokladů umožní zjištění jejich totožnosti.
c) Cizinci podléhají při vstupu důkladné kontrole ve smyslu písmene a).
d) Při vycestování se provádějí kontroly, které jsou nezbytné v zájmu všech smluvních stran podle cizineckého práva a pro potřeby zjištění a předcházení ohrožení bezpečnosti státu a veřejného pořádku smluvních stran.
Tato kontrola se v každém případě provádí u cizinců.
e) Není-li možné tyto kontroly provést z důvodu zvláštních okolností, je třeba stanovit priority.
Přitom má kontrola pohybu na vstupu v zásadě přednost před kontrolou při vycestování.
3. Příslušné orgány střeží pomocí hlídek vnější hranice mimo hraniční přechody; rovněž střeží hraniční přechody mimo jejich obvyklou provozní dobu.
Tato kontrola se provádí takovým způsobem, aby se nevytvářel podnět k obcházení kontrol na hraničních přechodech.
Způsoby ostrahy případně stanoví výkonný výbor.
4. Smluvní strany se zavazují, že k provádění kontrol a ostrahy vnějších hranic poskytnou dostatečný počet vhodných pracovníků.
5. Na vnějších hranicích se provádí kontrola na stejné úrovni.
Článek 7
Smluvní strany si za účelem účinného provádění kontrol a ostrahy navzájem pomáhají a úzce a trvale spolupracují.
Vyměňují si zejména všechny související a důležité informace s výjimkou osobních údajů a s výhradou odchylných ustanovení této úmluvy harmonizují v rámci možností pokyny pro orgány pověřené kontrolou a podporují jednotný výcvik a vzdělávání pracovníků provádějících kontroly.
Tato spolupráce může mít podobu výměny styčných úředníků.
Článek 8
Výkonný výbor přijímá nezbytná rozhodnutí o praktických podrobnostech uplatňování kontroly a ostrahy hranic.
KAPITOLA 3
VÍZA
Oddíl 1
Krátkodobá víza
Článek 9
1. Smluvní strany se zavazují k přijetí společné politiky pro pohyb osob, a zejména pro režim víz.
K tomuto účelu si vzájemně poskytují pomoc.
Smluvní strany se zavazují usilovat vzájemnou dohodou o harmonizaci vízové politiky.
2. Pro třetí státy, jejichž příslušníci podléhají režimu víz společnému v okamžiku podpisu nebo po podpisu této úmluvy všem smluvním stranám, může být tento režim změněn pouze vzájemnou dohodou všech smluvních stran.
Smluvní strana se může výjimečně odchýlit od společného režimu víz vůči třetímu státu z naléhavých důvodů vnitrostátní politiky, které vyžadují neodkladné rozhodnutí.
Předem však musí konzultovat ostatní smluvní strany a ve svém rozhodnutí musí brát v úvahu jejich zájmy, jakož i důsledky tohoto rozhodnutí.
Článek 10
1. Zavádí se jednotné vízum platné pro území všech smluvních stran.
Toto vízum, jehož platnost upravuje článek 11, může být uděleno pro pobyt nejvýše na dobu tří měsíců.
2. Až do zavedení tohoto víza smluvní strany uznávají svá vnitrostátní víza, pokud jsou udělována na základě společných podmínek a kritérií stanovených v rámci odpovídajících ustanovení této kapitoly.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 si každá smluvní strana vyhrazuje právo omezit územní platnost víza podle společných podmínek stanovených v rámci odpovídajících ustanovení této kapitoly.
Článek 11
1. Vízem zavedeným podle článku 10 může být:
a) vízum platné pro jeden nebo několik vstupů, přičemž doba nepřetržitého pobytu ani celková doba po sobě následujících pobytů nesmí přesáhnout tři měsíce během půl roku ode dne prvního vstupu;
b) průjezdní vízum, které opravňuje držitele, aby jednou, dvakrát nebo výjimečně vícekrát cestoval přes území smluvních stran na území třetího státu, přičemž doba průjezdu nesmí překročit pět dní.
2. Odstavec 1 nebrání smluvní straně, aby v případě potřeby v průběhu zmíněného půl roku udělila další vízum, jehož platnost bude omezena na její území.
Článek 12
1. Jednotné vízum zavedené v čl. 10 odst. 1 udělují diplomatické mise a konzulární úřady smluvních stran a případně orgány smluvních stran určené podle článku 17.
2. K udělení tohoto víza je v zásadě příslušná ta smluvní strana, na jejímž území je hlavní cíl cesty.
Pokud nelze tento cíl určit, přísluší udělení víza v zásadě diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu smluvní strany prvního vstupu.
3. Výkonný výbor upřesní podrobnosti uplatňování, a zejména kritéria určování hlavního cíle cesty.
Článek 13
1. Vízum nesmí být uděleno do neplatného cestovního dokladu.
2. Doba platnosti cestovního dokladu musí být delší než doba platnosti víza, přičemž je třeba brát v úvahu lhůtu pro použití víza.
Musí cizinci umožnit návrat do jeho země původu nebo vstup do třetí země.
Článek 14
1. Vízum nesmí být uděleno do cestovního dokladu, jestliže tento cestovní doklad není platný v žádné ze smluvních stran.
Je-li cestovní doklad platný jen pro jednu nebo pro několik smluvních stran, bude udělované vízum omezeno na tuto smluvní stranu nebo tyto smluvní strany.
2. Pokud jedna nebo několik smluvních stran neuznává cestovní doklad za platný, lze vízum udělit formou povolení, které vízum nahradí.
Článek 15
Víza podle článku 10 mohou být v zásadě udělována, pouze pokud cizinec splňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e).
Článek 16
Pokládá-li některá ze smluvních stran za nezbytné odchýlit se z některého z důvodů uvedených v čl. 5 odst. 2 od zásady vymezené v článku 15 a udělit vízum cizinci, který nesplňuje všechny podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1, bude platnost tohoto víza omezena na území této smluvní strany, která o tom musí uvědomit ostatní smluvní strany.
Článek 17
1. Výkonný výbor přijme společná pravidla pro přezkum žádostí o udělení víza, dbá na jejich řádné uplatňování a přizpůsobuje je novým situacím a okolnostem.
2. Kromě toho výkonný výbor upřesní případy, ve kterých udělení víza závisí na konzultaci ústředního orgánu dotyčné smluvní strany a popřípadě na konzultaci ústředních orgánů ostatních smluvních stran.
3. Výkonný výbor přijme mimo jiné nezbytná rozhodnutí týkající se těchto bodů:
a) cestovní doklady, do nichž lze udělit vízum;
b) orgány pověřené udělováním víz;
c) podmínky udělování víz na hranici;
d) forma, obsah, doba platnosti víz a poplatky za jejich udělení;
e) podmínky prodloužení a odmítnutí víz uvedených v písmenech c) a d) s ohledem na zájmy všech smluvních stran;
f) podrobnosti omezování územní platnosti víz;
g) zásady pro vypracování společného seznamu cizinců, kterým má být odepřen vstup, aniž je dotčen článek 96.
Oddíl 2
Dlouhodobá víza
Článek 18
Víza pro pobyt delší než tři měsíce jsou vnitrostátní víza udělovaná jednou ze smluvních stran podle jejích vnitrostátních právních předpisů. Toto vízum opravňuje držitele k průjezdu přes území ostatních smluvních stran až na území smluvní strany, která vízum udělila, ledaže držitel nesplňuje podmínky vstupu uvedené v čl.
5 odst. 1 písm. a), d) a e) nebo je uveden na vnitrostátním seznamu osob, jimž má být odepřen vstup, smluvní strany, přes jejíž území požaduje průjezd.
KAPITOLA 4
PODMÍNKY PRO POHYB CIZINCŮ
Článek 19
1. Cizinci, kteří jsou držiteli jednotného víza a řádně vstoupili na území jedné ze smluvních stran, se mohou po dobu platnosti víza volně pohybovat na území všech smluvních stran, pokud splňují podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e).
2. Dokud nebude zavedeno jednotné vízum, mohou se cizinci, kteří jsou držiteli víza uděleného jednou ze smluvních stran a kteří řádně vstoupili na území jedné ze smluvních stran, volně pohybovat na území všech smluvních stran po dobu platnosti víza, nejvýše však tři měsíce ode dne prvního vstupu, pokud splňují podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e).
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí pro víza, jejichž platnost je územně omezena v souladu s kapitolou 3 této hlavy.
4. Tento článek se uplatňuje, aniž je dotčen článek 22.
Článek 20
1. Cizinci, kteří nepodléhají vízové povinnosti, se mohou volně pohybovat na území smluvních stran po dobu nejvýše tří měsíců během období šesti měsíců ode dne prvního vstupu, pokud splňují podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e).
2. Odstavec 1 se nedotýká práva jednotlivých smluvních stran prodloužit pobyt cizince na svém území na dobu delší než tři měsíce ve výjimečných případech nebo při uplatňování ustanovení dvoustranné dohody, která byla uzavřena již před vstupem v platnost této úmluvy.
3. Tento článek se uplatňuje, aniž je dotčen článek 22.
Článek 21
1. Cizinci, kteří jsou držiteli platného povolení k pobytu vydaného jednou ze smluvních stran, se mohou na základě tohoto dokladu, jakož i platného cestovního dokladu volně pohybovat na území ostatních smluvních stran po dobu nejvýše tří měsíců, pokud splňují podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c) a e) a pokud nejsou uvedeni na vnitrostátním seznamu osob, jimž má být odepřen vstup na území dotyčné smluvní strany.
2. Odstavec 1 se vztahuje i na cizince, kteří jsou držiteli dočasného povolení k pobytu vydaného jednou ze smluvních stran a cestovního dokladu vydaného touto smluvní stranou.
3. Smluvní strany předají výkonnému výboru seznam dokladů, které ve smyslu tohoto článku vydávají jako povolení k pobytu nebo dočasné povolení k pobytu a jako cestovní doklad.
4. Tento článek se uplatňuje, aniž je dotčen článek 22.
Článek 22
1. Cizinci, kteří řádně vstoupili na území jedné ze smluvních stran, jsou povinni se za podmínek stanovených každou smluvní stranou ohlásit u příslušných orgánů smluvní strany, na jejíž území vstoupí.
Toto ohlášení lze provést podle volby každé smluvní strany buď při vstupu, nebo ve lhůtě tří pracovních dnů ode dne vstupu ve vnitrozemí smluvní strany, do které vstoupili.
2. Cizinci s bydlištěm na území některé smluvní strany, kteří vstoupí na území druhé smluvní strany, podléhají ohlašovací povinnosti podle odstavce 1.
3. Každá smluvní strana stanoví výjimky z odstavců 1 a 2 a sdělí je výkonnému výboru.
Článek 23
1. Cizinec, který nesplňuje nebo přestane splňovat podmínky pro krátkodobý pobyt platné na území jedné ze smluvních stran, musí v zásadě neprodleně opustit území smluvních stran.
2. Cizinec, který je držitelem platného povolení k pobytu nebo dočasného povolení k pobytu, které byly uděleny jinou smluvní stranou, musí neprodleně vycestovat na území této smluvní strany.
3. Nevycestuje-li tento cizinec dobrovolně nebo je-li možné předpokládat, že k tomuto vycestování nedojde, nebo je-li okamžité vycestování cizince nutné z důvodů bezpečnosti státu nebo veřejného pořádku, musí být z území smluvní strany, na kterém byl zadržen, vyhoštěn za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy této smluvní strany.
Není-li vyhoštění podle vnitrostátních právních předpisů přípustné, může dotyčná smluvní strana cizinci pobyt na svém území povolit.
4. Dotyčný cizinec může být vyhoštěn do své země původu nebo do jakéhokoli jiného státu, ve kterém je jeho přijetí možné, zejména na základě odpovídajících ustanovení dohod o zpětném přebírání uzavřených smluvními stranami.
5. Odstavcem 4 nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy týkající se azylového práva, uplatňování Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967, ani odstavec 2 tohoto článku a čl. 33 odst. 1 této úmluvy.
Článek 24
S výhradou vhodných praktických hledisek a podrobností vymezených výkonným výborem vyrovnávají smluvní strany mezi sebou finanční rozdíly, které mohou vyplývat z povinnosti vyhoštění podle článku 23, pokud toto vyhoštění nemůže být provedeno na náklady cizince.
KAPITOLA 5
POVOLENÍ K POBYTU A ZÁZNAM O OSOBĚ, KTERÉ MÁ BÝT ODEPŘEN VSTUP
Článek 25
1. Má-li smluvní strana v úmyslu vydat povolení k pobytu cizinci, který je veden v seznamech osob, kterým má být odepřen vstup, konzultuje předem smluvní stranu, která záznam pořídila, a přihlíží k jejím zájmům; povolení k pobytu bude vydáno pouze ze závažných důvodů, zejména humanitárních nebo z důvodů vyplývajících z mezinárodních závazků.
Je-li povolení k pobytu vydáno, zruší smluvní strana, která záznam pořídila, tento záznam, může však dotyčného cizince zapsat do vnitrostátního seznamu osob, kterým má být odepřen vstup.
2. Vyjde-li najevo, že cizinec, který je držitelem platného povolení k pobytu vydaného jednou ze smluvních stran, je veden v seznamech osob, kterým má být odepřen vstup, konzultuje smluvní strana, která záznam pořídila, smluvní stranu, která vydala povolení k pobytu, s cílem zjistit, zda existují dostatečné důvody k odnětí povolení k pobytu.
Není-li povolení k pobytu odňato, zruší smluvní strana, která záznam pořídila, tento záznam, může však dotyčného cizince zapsat do vnitrostátního seznamu osob, kterým má být odepřen vstup.
KAPITOLA 6
DOPLŇUJÍCÍ OPATŘENÍ
Článek 26
1. S výhradou závazků, které pro ně vyplývají ze Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna l967, se smluvní strany zavazují, že do svých vnitrostátních právních předpisů zahrnou tato pravidla:
a) Je-li cizinci odepřen vstup na území jedné ze smluvních stran, je dopravce, který dopravil cizince vzdušnou, námořní nebo pozemní cestou na vnější hranici, povinen znovu se ho neprodleně ujmout.
Na žádost orgánů provádějících ochranu hranic musí dopravce dopravit cizince do třetího státu, ze kterého jej přepravil, do třetího státu, který vystavil cestovní doklad, se kterým cizinec cestoval, nebo do kteréhokoli třetího státu, ve kterém je zaručeno jeho přijetí.
b) Dopravce je povinen přijmout všechna opatření nezbytná k tomu, aby se ujistil, že cizinec přepravovaný vzdušnou nebo námořní cestou má cestovní doklady požadované pro vstup na území smluvních stran.
2. S výhradou závazků vyplývajících ze Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna l967 a v souladu se svým ústavním právem se smluvní strany zavazují, že zavedou sankce proti dopravcům, kteří vzdušnou nebo námořní cestou přepraví ze třetího státu na jejich území cizince, kteří nemají náležité cestovní doklady.
3. Ustanovení odst. 1 písm. b) a odstavce 2 se použijí pro dopravce, kteří přepravují skupiny osob na mezinárodních pravidelných autobusových linkách, s výjimkou pohraničního styku.
Článek 27
1. Smluvní strany se zavazují, že zavedou odpovídající sankce proti osobám, které z výdělečných důvodů pomáhají nebo se snaží pomoci cizinci ke vstupu nebo pobytu na území některé smluvní strany v rozporu s jejími právními předpisy týkajícími se vstupu a pobytu cizinců.
2. Získá-li smluvní strana informace o skutečnostech uvedených v odstavci 1, které představují porušení právních předpisů druhé smluvní strany, uvědomí ji o tom.
3. Smluvní strana, která z důvodu porušení svých právních předpisů požádá druhou smluvní stranu, aby postihla skutečnosti uvedené v odstavci 1, musí doložit prostřednictvím úředního oznámení nebo potvrzení příslušných orgánů, která její právní ustanovení byla porušena.
KAPITOLA 7
PŘÍSLUŠNOST K PROJEDNÁVÁNÍ ŽÁDOSTÍ O AZYL
Článek 28
Smluvní strany potvrzují své závazky vyplývající ze Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967, aniž by jakkoli omezovaly územní působnost těchto aktů, jakož i svůj závazek spolupracovat při uplatňování těchto nástrojů s úřadem Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky.
Článek 29
1. Smluvní strany se zavazují, že projednají každou žádost o azyl podanou cizincem na území některé z nich.
2. Tato povinnost neznamená pro smluvní stranu, že musí žadateli o azyl ve všech případech povolit vstup na své území nebo pobyt na svém území.
Každá smluvní strana si vyhrazuje právo na základě svých vnitrostátních předpisů a v souladu se svými mezinárodními závazky žadatele o azyl vrátit nebo ho vyhostit do třetího státu.
3. Bez ohledu na to, které smluvní straně cizinec podá žádost o azyl, je k projednání žádosti příslušná pouze jedna smluvní strana.
Tato smluvní strana je určena podle kritérií uvedených v článku 30.
4. Aniž je dotčen odstavec 3, vyhrazuje si každá smluvní strana právo zajistit projednání žádosti o azyl ze zvláštních důvodů vyplývajících zejména z vnitrostátních právních předpisů, i když je na základě této úmluvy k projednání žádosti příslušná druhá smluvní strana.
Článek 30
1. Smluvní strana příslušná k projednání žádosti o azyl se určí takto:
a) Pokud některá smluvní strana udělila žadateli o azyl jakýkoli druh víza nebo vydala jakýkoli druh povolení k pobytu, je k projednání žádosti o azyl příslušná tato smluvní strana.
Pokud bylo vízum uděleno na základě povolení jiné smluvní strany, je k projednání příslušná smluvní strana, která udělila povolení.
b) Pokud žadateli o azyl udělilo jakýkoli druh víza nebo vydalo jakýkoli druh povolení k pobytu více smluvních stran, je k projednání příslušná ta smluvní strana, jejíž vízum nebo povolení k pobytu má nejdelší dobu platnosti.
c) Dokud žadatel o azyl neopustí území smluvních stran, trvá příslušnost k projednání žádosti určená podle písmen a) a b) i poté, kdy skončí doba platnosti jakéhokoli druhu víza nebo povolení k pobytu.
Pokud žadatel o azyl opustí po udělení víza nebo po vydání povolení k pobytu území smluvních stran, zakládají tyto doklady příslušnost k projednání žádosti o azyl podle písmen a) a b), pokud mezitím neskončí jejich platnost podle vnitrostátních právních předpisů.
d) Jestliže smluvní strany zprostily žadatele o azyl vízové povinnosti, je příslušná smluvní strana, přes jejíž vnější hranice žadatel o azyl vstoupil na území smluvních stran.
Dokud nebude zcela harmonizována vízová politika a pokud je žadatel o azyl zproštěn vízové povinnosti pouze některými smluvními stranami, je příslušná smluvní strana, přes jejíž vnější hranici žadatel o azyl vstoupil na území smluvních stran využívaje zproštění vízové povinnosti, s výhradou písmen a), b) a c).
Je-li žádost o azyl podána smluvní straně, která žadateli o azyl udělila průjezdní vízum — nezávisle na tom, zda žadatel o azyl prošel pasovou kontrolou či nikoli — a bylo-li toto průjezdní vízum uděleno poté, co se země průjezdu přesvědčila u konzulárních úřadů nebo diplomatických misí smluvní strany určení, že žadatel o azyl splňuje podmínky pro vstup do státu určení, je k projednání žádosti o azyl příslušná smluvní strana určení.
e) Vstoupil-li žadatel o azyl na území smluvních stran, aniž by měl jeden nebo více dokladů opravňujících k překročení hranice, které stanoví výkonný výbor, je k projednání příslušná smluvní strana, přes jejíž vnější hranice žadatel o azyl vstoupil na území smluvních stran.
f) Podá-li cizinec, jehož žádost o azyl je již projednávána jednou ze smluvních stran, další žádost o azyl, je k projednání příslušná smluvní strana, u které je žádost již projednávána.
g) Podá-li cizinec, o jehož předchozí žádosti o azyl jedna ze smluvních stran již pravomocně rozhodla, novou žádost o azyl, je k projednání příslušná smluvní strana, která projednala předchozí žádost o azyl, pokud žadatel o azyl neopustil území smluvních stran.
2. Převzala-li některá smluvní strana projednání žádosti o azyl podle čl. 29 odst. 4, je smluvní strana příslušná na základě odstavce 1 tohoto článku svých povinností zproštěna.
3. Nelze-li příslušnou smluvní stranu určit podle kritérií vymezených v odstavci 1, je k projednání žádosti o azyl příslušná ta smluvní strana, které byla žádost o azyl podána.
Článek 31
1. Smluvní strany se snaží určit co možná nejrychleji, která z nich je příslušná k projednání žádosti o azyl.
2. Je-li žádost o azyl podána smluvní straně, která není na základě článku 30 příslušná, cizincem pobývajícím na jejím území, může tato smluvní strana požádat příslušnou smluvní stranu, aby převzala jeho žádost o azyl k projednání.
3. Příslušná smluvní strana je povinna převzít žádost o azyl podle odstavce 2, pokud o to je požádána ve lhůtě šesti měsíců od podání žádosti o azyl.
Není-li požádána v této lhůtě, je k projednání žádosti o azyl příslušná smluvní strana, které byla žádost o azyl podána.
Článek 32
Smluvní strana příslušná k projednání žádosti o azyl ji projednává podle svých vnitrostátních právních předpisů.
Článek 33
1. Zdržuje-li se žadatel o azyl v době řízení o azylu nedovoleným způsobem na území jiné smluvní strany, je příslušná smluvní strana povinna přijmout žadatele o azyl zpět.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud druhá smluvní strana vydala žadateli o azyl povolení k pobytu s dobou platnosti jednoho roku nebo delší.
V tomto případě přechází příslušnost k projednání žádosti o azyl na tuto druhou smluvní stranu.
Článek 34
1. Příslušná smluvní strana je povinna cizince, jehož žádost o azyl byla pravomocně zamítnuta a který vycestoval na území jiné smluvní strany, aniž by tam měl oprávnění k pobytu, přijmout zpět.
2. Odstavec 1 se však nepoužije, pokud příslušná smluvní strana zajistila vyhoštění cizince z území smluvních stran.
Článek 35
1. Smluvní strana, která cizinci přiznala postavení uprchlíka a udělila mu právo k pobytu, je povinna, pokud s tím účastníci souhlasí, převzít příslušnost k projednání žádosti o azyl jeho rodinného příslušníka.
2. Rodinným příslušníkem podle odstavce 1 se rozumí manžel nebo manželka nebo svobodné dítě uprchlíka mladší osmnácti let, nebo pokud je uprchlíkem svobodné dítě mladší osmnácti let, jeho otec nebo matka.
Článek 36
Každá smluvní strana příslušná k projednání žádosti o azyl může z humanitárních důvodů, zejména z rodinných nebo kulturních důvodů, požádat druhou smluvní stranu o převzetí příslušnosti, pokud si to žadatel o azyl přeje.
Dožádaná smluvní strana posoudí, zda může této žádosti vyhovět.
Článek 37
1. Příslušné orgány smluvních stran si vzájemně co nejdříve sdělí informace o:
a) nových právních předpisech nebo opatřeních přijatých v oblasti azylového práva nebo postupu vůči žadatelům o azyl, a to nejpozději v okamžiku jejich vstupu v platnost;
b) statistických údajích týkajících se měsíčního počtu žadatelů o azyl s uvedením hlavních zemí původu a o následných rozhodnutích o žádostech o azyl, pokud jsou k dispozici;
c) výskytu nebo značném nárůstu určitých skupin žadatelů o azyl a o poznatcích z této oblasti;
d) zásadních rozhodnutích v oblasti azylového práva.
2. Smluvní strany rovněž zajišťují úzkou spolupráci při získávání informací o situaci v zemích původu žadatelů o azyl za účelem dosažení společného vyhodnocení situace.
3. Ostatní smluvní strany musí dbát pokynů smluvní strany týkajících se důvěrného nakládání s informacemi, které poskytla.
Článek 38
1. Každá smluvní strana předá kterékoli smluvní straně, která o to požádá, údaje o žadateli o azyl, které jsou nezbytné pro:
- určení smluvní strany příslušné k projednání žádosti o azyl,
- projednání žádosti o azyl,
- splnění povinností vyplývajících z této kapitoly.
2. Tyto údaje se týkají výhradně
a) totožnosti (příjmení a jméno, případně předchozí příjmení, přezdívky nebo pseudonymy, datum a místo narození, nynější a předchozí státní příslušnost žadatele o azyl a případně jeho rodinných příslušníků);
b) osobní a cestovní doklady (číslo, doba platnosti, místo a datum vydání, orgán, který doklad vystavil atd.);
c) další údaje nezbytné pro určení totožnosti žadatele;
d) místa pobytu a trasy cest;
e) povolení k pobytu vydaná nebo víza udělená některou smluvní stranou;
f) místo podání žádosti o azyl;
g) případně datum podání předchozí žádosti o azyl, datum podání nynější žádosti o azyl, stav řízení a znění přijatého rozhodnutí.
3. Kromě toho může smluvní strana požádat jinou smluvní stranu, aby jí sdělila důvody, které žadatel o azyl uvedl na podporu své žádosti, a případně zdůvodnění rozhodnutí přijatého v této věci.
Dožádaná smluvní strana posoudí, zda předložené žádosti může vyhovět.
Sdělení těchto údajů je v každém případě závislé na souhlasu žadatele o azyl.
4. K výměně údajů dochází na žádost smluvní strany a lze ji uskutečňovat pouze mezi orgány, které každá smluvní strana předem sdělí výkonnému výboru.
5. Předávané údaje lze použít pouze k účelům uvedeným v odstavci 1.
Tyto údaje lze předávat pouze orgánům a soudům pověřeným:
- určením smluvní strany příslušné k projednání žádosti o azyl,
- projednáním žádosti o azyl,
- plněním povinností vyplývajících z této kapitoly.
6. Smluvní strana, která údaje předává, dbá na jejich správnost a aktuálnost.
Vyjde-li najevo, že tato smluvní strana poskytla nesprávné údaje nebo údaje, které neměly být předány, jsou o tom neprodleně informovány smluvní strany, kterým byly údaje určeny.
Tyto smluvní strany jsou povinny údaje opravit nebo zničit.
7. Žadatel o azyl má právo na to, aby mu na jeho žádost byly sděleny vyměňované údaje, které se ho týkají, a to po dobu, kdy jsou dostupné.
Zjistí-li, že poskytnuté údaje jsou nesprávné nebo neměly být předány, má právo požadovat jejich opravu nebo zničení.
Opravy se provádějí za podmínek podle odstavce 6.
8. Každá smluvní strana vede záznamy o předávání a obdržení osobních údajů.
9. Tyto údaje se uchovávají pouze po dobu nezbytně nutnou k dosažení účelu, ke kterému byly předány.
Potřeba uchovávání údajů musí být ve vhodnou dobu prověřena dotyčnou smluvní stranou.
10. Na předané údaje se v každém případě vztahuje přinejmenším taková ochrana, jaká platí v souladu s právem přijímající smluvní strany pro údaje obdobné povahy.
11. Nejsou-li údaje zpracovávány automatizovaně, ale jiným způsobem, musí každá smluvní strana přijmout vhodná opatření, aby účinnou kontrolou zajistila dodržování tohoto článku.
Je-li ve smluvní straně kontrolní orgán takového druhu, jaký je uveden v odstavci 12, může smluvní strana vykonáváním zmíněné kontroly pověřit tento orgán.
12. Přeje-li si jedna nebo více smluvních stran zcela nebo zčásti zpracovávat údaje uvedené v odstavcích 2 a 3 pomocí výpočetní techniky, je to přípustné, pouze pokud dotyčné smluvní strany přijmou pro toto zpracování údajů právní předpisy, které provádějí zásady Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů ze dne 28. ledna 1981, a pokud pověří vhodný vnitrostátní orgán, aby prováděl nezávislou kontrolu zpracování a používání údajů předávaných podle této úmluvy.
HLAVA III
POLICIE A BEZPEČNOST
KAPITOLA 1
POLICEJNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 39
1. Smluvní strany se zavazují, že si jejich policejní orgány v souladu s vnitrostátními právními předpisy a v rámci svých pravomocí poskytují pomoc za účelem předcházení trestným činům a jejich vyšetřování, pokud podle vnitrostátních právních předpisů není žádost vyhrazena soudním orgánům a pokud žádost nebo její vyřízení nevyžaduje od dožádané smluvní strany použití donucovacích opatření.
Nejsou-li dožádané policejní orgány příslušné k vyřízení žádosti, postoupí ji příslušným orgánům.
2. Písemné informace, které dožádaná smluvní strana poskytne podle odstavce 1, může dožadující smluvní strana použít jako důkazy v trestním řízení pouze se souhlasem příslušných soudních orgánů dožádané smluvní strany.
3. Žádosti o pomoc podle odstavce 1 a odpovědi na ně mohou být vzájemně předávány mezi ústředními orgány, které jednotlivé smluvní strany pověří mezinárodní policejní spoluprací.
Pokud touto cestou nelze žádost vyřídit včas, mohou ji policejní orgány dožadující smluvní strany předat přímo příslušným orgánům dožádané smluvní strany, které mohou přímo odpovědět.
V těchto případech dožadující policejní orgán neprodleně uvědomí o své přímé žádosti ústřední orgán pověřený v dožádané smluvní straně mezinárodní policejní spoluprací.
4. Spolupráci v pohraničních oblastech lze upravit v ujednáních mezi příslušnými ministry smluvních stran.
5. Tento článek se nedotýká stávajících ani budoucích podrobnějších dvoustranných dohod mezi smluvními stranami, které mají společnou hranici.
Smluvní strany se o těchto dohodách vzájemně informují.
Článek 40
1. Policisté smluvní strany, kteří v rámci vyšetřování ve své zemi sledují osobu, která je podezřelá z účasti na trestném činu, na nějž se může vztahovat vydání osoby, jsou oprávněni pokračovat ve sledování na území druhé smluvní strany, pokud tato smluvní strana povolila přeshraniční sledování na základě předem podané žádosti o právní pomoc.
Svolení může být vázáno podmínkami.
Na žádost jsou sledováním pověřeni policisté smluvní strany, na jejímž území sledování probíhá.
Žádost o právní pomoc zmíněná v prvním pododstavci musí být předána orgánu, který určí každá ze smluvních stran a který je příslušný udělovat nebo předat požadované povolení.
2. Pokud není možné z důvodu zvláštní naléhavosti předem požádat druhou smluvní stranu o povolení, jsou policisté oprávněni pokračovat ve sledování osoby, která je podezřelá ze spáchání trestných činů vyjmenovaných v odstavci 7, i přes hranici za těchto podmínek:
a) překročení hranice je ihned během sledování oznámeno orgánu smluvní strany uvedenému v odstavci 5, na jejímž území sledování pokračuje;
b) neprodleně je podána žádost o právní pomoc podle odstavce 1, ve které jsou uvedeny důvody překročení hranice bez předchozího povolení.
Sledování je třeba zastavit, jakmile o to smluvní strana, na jejímž území sledování probíhá, požádá v návaznosti na oznámení podle písmene a) nebo na žádost podle písmene b), nebo jestliže povolení není uděleno do pěti hodin od překročení hranice.
3. Sledování podle odstavce 1 a 2 může být prováděno pouze za těchto obecných podmínek:
a) Policisté provádějící sledování musí dodržovat tento článek a právo smluvní strany, na jejímž území působí; musí se řídit pokyny místně příslušných orgánů.
b) S výhradou případů uvedených v odstavci 2 u sebe policisté při sledování nosí doklad osvědčující, že povolení bylo uděleno.
c) Policisté provádějící sledování musí být kdykoli schopni prokázat, že jednají z úředního pověření.
d) Policisté provádějící sledování mohou po dobu sledování při sobě nosit služební zbraň, pokud dožádaná smluvní strana výslovně nerozhodne jinak; použití zbraně je s výjimkou případů nutné obrany zakázáno.
e) Vstup do obydlí a na místa veřejně nepřístupná je zakázán.
f) Policisté provádějící sledování nejsou oprávněni sledovanou osobu zajistit ani zatknout.
g) O všech operacích se podává zpráva orgánům smluvní strany, na jejímž území proběhly; policisté, kteří prováděli sledování, mohou být požádáni, aby se dostavili osobně.
h) Orgány smluvní strany, z níž pocházejí policisté provádějící sledování, pomáhají na žádost orgánů smluvní strany, na jejímž území ke sledování došlo, při vyšetřování následujícím po sledování, kterého se účastnily, včetně soudního řízení.
4. Policisty uvedenými v odstavci 1 a 2 jsou:
pro Belgické království : členové kriminální policie při státních zastupitelstvích ("police judiciaire près les Parquets/Gerechtelijke Politie bij de parketten"), četnictva ("gendarmerie/Rijkswacht"), obecní policie ("police communale/Gemeentepolitie"), jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 6, pokud jde o jejich pravomoci v oblastinedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu,
pro Spolkovou republiku Německo : policejní úředníci Spolku a zemí ("Polizeien des Bundes und der Länder"), jakož i úředníci celní pátrací služby ("Zollfahndungsdienst"), pouze však pro oblast nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami a nedovoleného obchodu se zbraněmi v postavení pomocných úředníků státního zastupitelství,
pro Francouzskou republiku : policejní úředníci a pomocní úředníci kriminální státní policie a státního četnictva ("officiers et agents de police judiciaire de la police nationale et de la gendarmerie nationale"), jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 6, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu,
pro Lucemburské velkovévodství : úředníci četnictva a policie ("gendarmerie", "police"), jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 6, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu,
pro Nizozemské království : úředníci státní policie a obecní policie ("Rijkspolitie" a "Gemeentepolitie"), jakož i úředníci daňové služby pro informace a vyšetřování, příslušní pro oblast dovozních cel a spotřebních daní, za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 6, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
5. Orgánem uvedeným v odstavci 1 a 2 je:
pro Belgické království : "Commissariat général de la Police judiciaire/Commissariaat-generaal van de Gerechtelijke Politie",
pro Spolkovou republiku Německo : "Bundeskriminalamt",
pro Francouzskou republiku : "Direction centrale de la Police judiciaire",
pro Lucemburské velkovévodství : "Procureur général d'État",
pro Nizozemské království : "Landelijk Officier van Justitie" příslušný k přeshraničnímu sledování.
6. Smluvní strany mohou dvoustrannými dohodami rozšířit oblast působnosti tohoto článku a přijímat doplňující ustanovení k jeho provádění.
7. Sledování podle odstavce 2 je přípustné pouze z důvodů některého z těchto trestných činů:
- vražda,
- zabití,
- znásilnění,
- žhářství,
- padělání peněz,
- závažná krádež, podílnictví a loupež,
- vydírání,
- únos a braní rukojmí,
- obchod s lidmi,
- nedovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami,
- porušení právních předpisů o zbraních a výbušninách,
- použití výbušnin,
- nedovolená přeprava jedovatého a nebezpečného odpadu.
Článek 41
1. Policisté smluvní strany, kteří ve své zemi pronásledují osobu, jež byla přistižena při páchání některého z trestných činů uvedených v odstavci 4 nebo při účasti na něm, jsou oprávněni pokračovat v pronásledování na území druhé smluvní strany bez jejího předchozího povolení, pokud příslušné orgány této smluvní strany nemohly být z důvodu zvláštní naléhavosti vyrozuměny před vstupem na její území některým z komunikačních prostředků uvedených v článku 44 nebo se nemohly včas dostavit k převzetí pronásledování.
Totéž platí i tehdy, pokud pronásledovaná osoba uprchla ze zajišťovací vazby nebo z výkonu trestu odnětí svobody.
Policisté provádějící pronásledování se nejpozději při překročení hranice spojí s příslušnými orgány smluvní strany, na jejímž území pronásledování probíhá.
Pronásledování bude zastaveno, jakmile o to smluvní strana, na jejímž území má pronásledování probíhat, požádá.
Na žádost policistů provádějících pronásledování zadrží místně příslušné policejní orgány pronásledovanou osobu za účelem zjištění její totožnosti nebo zajištění.
2. Pronásledování se provádí jedním z následujících postupů, který je vymezen v prohlášení podle odstavce 9:
a) policisté provádějící pronásledování nemají právo osoby zadržet;
b) jestliže není vznesen požadavek zastavit pronásledování a místně příslušné orgány nemohou dostatečně rychle zasáhnout, mohou policisté provádějící pronásledování zadržet pronásledovanou osobu do té doby, než policisté smluvní strany, na jejímž území pronásledování probíhá, a kteří musí být neprodleně informováni, budou schopni zjistit její totožnost nebo ji zajistit.
3. Pronásledování se provádí v souladu s odstavci 1 a 2 jedním z následujících způsobů, které jsou vymezeny v prohlášení podle odstavce 9:
a) v oblasti stanovené v prohlášení nebo po dobu od překročení hranice stanovenou v prohlášení;
b) bez prostorového či časového omezení.
4. V prohlášení podle odstavce 9 vymezí smluvní strany trestné činy, na které se vztahuje odstavec 1, jedním z následujících způsobů:
a) Tyto trestné činy:
- vražda,
- zabití,
- znásilnění,
- žhářství,
- padělání peněz,
- závažná krádež, podílnictví a loupež,
- vydírání,
- únos a braní rukojmí,
- obchod s lidmi,
- nedovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami,
- porušení právních předpisů o zbraních a výbušninách,
- použití výbušnin,
- nedovolená přeprava jedovatého a nebezpečného odpadu,
- ujetí z místa nehody, při které došlo k vážnému zranění nebo smrti.
b) Trestné činy, které jsou důvodem k vydání osoby.
5. Pronásledování je možné provádět jen za těchto obecných podmínek:
a) policisté provádějící pronásledování musí jednat v souladu s tímto článkem a právem smluvní strany, na jejímž území působí; musí se řídit pokyny místně příslušných orgánů;
b) pronásledování se provádí pouze přes pozemní hranice;
c) vstup do obydlí a na místa veřejně nepřístupná je zakázán;
d) policisté provádějící pronásledování musí být snadno rozpoznatelní buď podle uniformy, podle pásky na rukávě, nebo podle označení umístěného na vozidle; používání civilního oděvu ve spojení s použitím neoznačeného vozidla bez výše uvedených identifikačních znaků je zakázáno; policisté provádějící pronásledování musí být kdykoli schopni prokázat, že jednají z úředního pověření;
e) policisté provádějící pronásledování mohou při sobě nosit služební zbraň; její použití je s výjimkou případů nutné obrany zakázáno;
f) pronásledovaná osoba zadržená podle odst. 2 písm. b) může být před předvedením před místně příslušné orgány podrobena pouze bezpečnostní prohlídce; během převozu jí mohou být nasazena pouta; předměty, které má pronásledovaná osoba při sobě, mohou být zabaveny;
g) policisté, kteří prováděli pronásledování, se po každé operaci uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 hlásí u místně příslušných orgánů smluvní strany, na jejímž území operace probíhala, a podají zprávu o své misi; na žádost těchto orgánů jsou povinni zůstat k dispozici až do dostatečného objasnění okolností jejich jednání; to platí i tehdy, pokud pronásledovaná osoba nebyla zajištěna;
h) na žádost orgánů smluvní strany, na jejímž území pronásledování probíhalo, poskytnou orgány smluvní strany, z níž pocházejí policisté provádějící pronásledování, pomoc při šetření následujícím po operaci, které se účastnili, včetně soudních řízení.
6. Osoba, která byla v důsledku akce podle odstavce 2 zajištěna místně příslušnými orgány, může být bez ohledu na svou státní příslušnost zadržena za účelem výslechu.
Odpovídající pravidla vnitrostátního práva se použijí obdobně.
Pokud tato osoba není státním příslušníkem smluvní strany, na jejímž území byla zajištěna, je nejpozději po uplynutí šesti hodin od svého zajištění propuštěna, přičemž se nezapočítává doba mezi půlnocí a devátou hodinou ranní, ledaže místně příslušné orgány před jejím propuštěním obdrží žádost, v jakékoli formě, o předběžnou vazbu osoby za účelem vydání.
7. Policisty uvedenými v předchozích odstavcích jsou:
pro Belgické království : členové kriminální policie při státních zastupitelstvích ("police judiciaire près les Parquets/Gerechtelijke Politie bij de parketten"), četnictva ("gendarmerie/Rijkswacht"), obecní policie ("police communale/Gemeentepolitie"), jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 10, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu,
pro Spolkovou republiku Německo : policejní úředníci Spolku a zemí ("Polizeien des Bundes und der Länder"), jakož i úředníci celní pátrací služby ("Zollfahndungsdienst"), pouze však pro oblast nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami a nedovoleného obchodu se zbraněmi, v postavení pomocných úředníků státního zastupitelství,
pro Francouzskou republiku : policejní úředníci a pomocní úředníci kriminální policie státní policie a státního četnictva ("officiers et agents de police judiciaire de la police nationale et de la gendarmerie nationale"), jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 10, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu,
pro Lucemburské velkovévodství : úředníci četnictva a policie ("gendarmerie", "police"), jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 10, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu,
pro Nizozemské království : úředníci státní policie a obecní policie ("Rijkspolitie" a "Gemeentepolitie"), jakož i úředníci daňové služby pro informace a vyšetřování příslušní pro oblast dovozních cel a spotřebních daní, za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v odstavci 10, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
8. Tento článek se pro dotyčné smluvní strany nedotýká článku 27 Smlouvy států Beneluxu o vydávání osob a právní pomoci v trestních věcech ze dne 27. června 1962 ve znění protokolu ze dne 11. května 1974.
9. Při podpisu této úmluvy učiní každá smluvní strana prohlášení, ve kterém podle odstavců 2, 3 a 4 vymezí podrobnosti provádění pronásledování na svém území pro každou smluvní stranu, se kterou má společné hranice.
Každá smluvní strana může své prohlášení kdykoli nahradit jiným prohlášením, pokud tím nezúží rozsah předchozího prohlášení.
Každému prohlášení předchází konzultace se všemi dotčenými smluvními stranami, přičemž se usiluje o rovnocennost úprav platných z obou stran vnitřních hranic.
10. Smluvní strany mohou na dvoustranné úrovni rozšiřovat oblast působnosti odstavce 1 a přijímat doplňující ustanovení k provedení tohoto článku.
Článek 42
Během operací podle článků 40 a 41 této úmluvy se na policisty plnící svůj úkol na území druhé smluvní strany pohlíží jako na policisty této smluvní strany, pokud se týká trestných činů spáchaných na nich nebo jimi samými.
Článek 43
1. Pokud policisté některé smluvní strany plní v souladu s články 40 a 41 této úmluvy svůj úkol na území druhé smluvní strany, odpovídá první smluvní strana v souladu s vnitrostátními právními předpisy smluvní strany, na jejímž území působí, za škody, které policisté při plnění svých úkolů způsobí.
2. Smluvní strana, na jejímž území je způsobena škoda podle odstavce 1, zajistí náhradu této škody za stejných podmínek, jaké se vztahují na škody způsobené jejími vlastními policisty.
3. Smluvní strana, jejíž policisté způsobí komukoli na území druhé smluvní strany škodu, uhradí této druhé smluvní straně plně částky, které tato druhá smluvní strana vyplatí poškozeným nebo jejich právním nástupcům.
4. S výhradou výkonu svých práv vůči třetím osobám a s výjimkou odstavce 3 ustoupí každá smluvní strana v případech podle odstavce 1 od požadavku na úhradu utrpěné škody vůči ostatním smluvním stranám.
Článek 44
1. Smluvní strany zavedou v souladu s odpovídajícími mezinárodními smlouvami a s ohledem na místní podmínky a technické možnosti, zejména v pohraničních oblastech, přímá telefonní, rádiová, dálnopisná a další spojení s cílem usnadnit policejní a celní spolupráci, především pro včasné předávání informací v souvislosti s přeshraničním sledováním a přeshraničním pronásledováním.
2. Kromě těchto krátkodobých opatření prověří zejména následující možnosti:
a) výměnu zařízení nebo vysílání styčných úředníků vybavených vhodnými rádiovými zařízeními;
b) rozšíření kmitočtových pásem používaných v pohraničních oblastech;
c) zřízení společného spojení pro policejní a celní služby působící v týchž oblastech;
d) koordinaci programů pořizování komunikačních zařízení za účelem zřízení standardizovaných a kompatibilních komunikačních systémů.
Článek 45
1. Smluvní strany se zavazují přijmout nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že:
a) vedoucí ubytovacího zařízení nebo jeho zaměstnanci dbají, aby ubytovaní cizinci, včetně státních příslušníků ostatních smluvních stran, jakož i jiných členských států Evropských společenství, s výjimkou spolucestujícího manžela nebo manželky nebo nezletilé osoby nebo členů turistických skupin, osobně vyplnili a podepsali přihlašovací formuláře a doložili svou totožnost předložením platného dokladu totožnosti;
b) přihlašovací formuláře vyplněné podle písmene a) budou uloženy pro příslušné orgány nebo jim budou předány, pokud to tyto orgány považují za nezbytné pro předcházení nebezpečí, pro trestní stíhání nebo pro objasnění osudu pohřešovaných osob nebo obětí nehod, nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jinak.
2. Odstavec 1 se použije obdobně pro osoby ubytované v jakýchkoli jiných místech, které poskytují profesionální pronajímatelé, zejména ve stanech, obytných přívěsech nebo plavidlech.
Článek 46
1. Každá smluvní strana může v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy, aniž by o to byla požádána, sdělit v konkrétních případech dotyčné smluvní straně informace, které pro ni mohou být důležité, a napomáhat při potírání budoucích trestných činů, při předcházení trestným činům nebo při předcházení nebezpečí pro veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost.
Aniž je dotčena úprava spolupráce v pohraničních oblastech podle čl. 39 odst.
4, uskutečňuje se výměna informací prostřednictvím ústředního orgánu, který bude určen. Ve zvláště naléhavých případech může k výměně informací podle tohoto článku dojít přímo mezi dotyčnými policejními orgány, nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jinak.
Ústřední orgán o tom bude co nejdříve informován.
Článek 47
1. Smluvní strany mohou uzavírat dvoustranné dohody o časově omezených nebo časově neomezených služebních pobytech styčných úředníků jedné smluvní strany u policejních orgánů druhé smluvní strany.
2. Služební pobyt styčných úředníků na dobu určitou nebo neurčitou má za cíl posílit a urychlit spolupráci mezi smluvními stranami, zejména poskytováním pomoci:
a) formou výměny informací za účelem jak preventivního, tak represivního boje proti kriminalitě;
b) při vyřizování žádostí o policejní a právní pomoc v trestních věcech;
c) pro potřeby plnění úkolů orgánů pověřených ostrahou vnějších hranic.
3. Úkolem styčných úředníků je poskytovat rady a pomoc.
Nemají pravomoc pro samostatný výkon policejních opatření.
Podávají informace a plní své úkoly podle pokynů vysílající smluvní strany a smluvní strany, ke které byli vysláni.
Pravidelně podávají hlášení vedoucímu policejního orgánu, ke kterému byli vysláni.
4. Smluvní strany se mohou na dvoustranném nebo mnohostranném základě dohodnout, že styční úředníci na služebním pobytu ve třetích státech zastupují při své činnosti rovněž zájmy jedné nebo více dalších smluvních stran.
Na základě těchto dohod poskytují styční úředníci na služebním pobytu ve třetích státech informace ostatním smluvním stranám na jejich žádost nebo z vlastního podnětu a v rámci svých pravomocí plní úkoly pro tyto strany.
Smluvní strany se vzájemně informují o svých záměrech vyslat své styčné úředníky na služební pobyt do třetích států.
KAPITOLA 2
VZÁJEMNÁ POMOC V TRESTNÍCH VĚCECH
Článek 48
1. Tato kapitola má doplnit Evropskou úmluvu o vzájemné pomoci v trestních věcech ze dne 20. dubna 1959, jakož i kapitolu II Smlouvy Beneluxu o vydávání osob a právní pomoci v trestních věcech ze dne 27. června 1962 ve znění protokolu ze dne 11. května 1974 ve vztazích mezi smluvními stranami, které jsou členy Hospodářské unie Beneluxu, a usnadnit jejich uplatňování.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčena širší ustanovení dvoustranných dohod platných mezi smluvními stranami.
Článek 49
Právní pomoc se rovněž poskytuje:
a) v řízeních o činech, které správní orgány, proti jejichž rozhodnutí lze podat opravný prostředek k soudu příslušnému i pro trestní věci, stíhají podle vnitrostátních právních předpisů jedné nebo obou smluvních stran jako protiprávní jednání;
b) v řízeních o nárocích na odškodnění za neoprávněné trestní stíhání a odsouzení;
c) v řízeních o udělení milosti;
d) v občanskoprávních řízeních, která souvisejí s trestním řízením, pokud trestní soud dosud o žalobě pravomocně nerozhodl;
e) za účelem doručení soudních oznámení týkajících se výkonu trestu nebo ochranného opatření, vybrání peněžní pokuty nebo zaplacení soudních výloh;
f) v souvislosti s opatřeními týkajícími se pozastavení vynesení rozsudku nebo odkladu výkonu trestu či ochranného opatření, podmíněného propuštění, nebo odkladu či přerušení výkonu trestu či ochranného opatření.
Článek 50
1. Smluvní strany se zavazují poskytovat si v souladu s úmluvou a smlouvou, které jsou uvedeny v článku 48, právní pomoc při porušování svých právních předpisů v oblasti spotřebních daní, daně z přidané hodnoty a cel.
Celními předpisy se rozumí předpisy uvedené v článku 2 Úmluvy o vzájemné pomoci celních správ uzavřené mezi Belgií, Spolkovou republikou Německo, Francií, Itálií, Lucemburskem a Nizozemskem ze dne 7. září l967, jakož i v článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981.
2. Žádosti týkající se krácení spotřebních daní nesmějí být zamítnuty s odůvodněním, že dožádaná smluvní strana u zboží uvedeného v žádosti nevybírá spotřební daň.
3. Dožadující smluvní strana může předat a použít informace nebo věci doličné získané od dožádané smluvní strany k jinému vyšetřování, trestnímu stíhání nebo řízení, než které je uvedeno v její žádosti, pouze s předchozím souhlasem dožádané smluvní strany.
4. Právní pomoc ve smyslu tohoto článku lze odmítnout, pokud je udávaná částka daňového nedoplatku nebo nezaplacené daně nižší než 25000 ECU nebo pokud je předpokládaná hodnota zboží dovezeného nebo vyvezeného bez povolení nižší než 100000 ECU, ledaže dožadující smluvní strana považuje čin pro jeho povahu nebo z důvodu osoby pachatele za mimořádně závažný.
5. Tento článek se použije i v případě, kdy se požadovaná právní pomoc týká činů, které se trestají pouze pokutou za porušení předpisů, stíhaných správními orgány a kdy je žádost podána soudním orgánem.
Článek 51
Smluvní strany stanoví pro přípustnost žádostí o právní pomoc za účelem prohlídky a zabavení pouze tyto podmínky:
a) na čin, který vedl k podání žádosti o právní pomoc, se podle práva obou smluvních stran vztahuje trest odnětí svobody nebo ochranné opatření omezující svobodu s horní hranicí nejméně šest měsíců nebo se na něj podle práva jedné ze dvou smluvních stran vztahuje rovnocenný postih a podle práva druhé smluvní strany je stíhán správními orgány, proti jejichž rozhodnutí lze podat opravný prostředek k soudu příslušnému i pro trestní věci, jako protiprávní jednání;
b) vyřízení žádosti o právní pomoc je slučitelné s právem dožádané smluvní strany.
Článek 52
1. Každá smluvní strana může doručovat osobám nacházejícím se na území druhé smluvní strany písemnosti související s řízením přímo prostřednictvím pošty.
Smluvní strany sdělí výkonnému výboru seznam písemností, které mohou být doručovány touto cestou.
2. Pokud lze důvodně předpokládat, že adresát nerozumí jazyku, ve kterém je písemnost sepsána, musí být tato písemnost nebo alespoň její důležité části přeloženy do jazyka nebo do jednoho z jazyků smluvní strany, na jejímž území se adresát nachází.
Pokud je orgánu, který písemnost odesílá, známo, že adresát zná pouze jiný jazyk, musí být tato písemnost nebo alespoň její důležité části přeloženy do tohoto jiného jazyka.
3. Znalci nebo svědku, který se nedostavil na předvolání k soudu doručené poštou, nesmí být uložena sankce ani donucovací opatření, i přestože předvolání obsahuje upozornění na sankce, ledaže později dobrovolně vstoupí na území dožadující smluvní strany a tam je znovu řádně obeslán.
Orgán, který posílá předvolání poštou, dbá, aby neobsahovalo zmínku o sankcích.
Tímto ustanovením není dotčen článek 34 Smlouvy států Beneluxu o vydávání osob a právní pomoci v trestních věcech ze dne 27. června 1962 ve znění protokolu ze dne 11. května 1974.
4. Je-li důvodem žádosti o právní pomoc čin, který podle práva obou smluvních stran stíhají jako porušení právních předpisů správní orgány, proti jejichž rozhodnutí lze podat opravný prostředek k soudu příslušnému i pro trestní věci, je třeba při doručování písemností v zásadě postupovat podle odstavce 1.
5. Aniž je dotčen odstavec 1, mohou být písemnosti doručovány prostřednictvím soudních orgánů dožádané smluvní strany, není-li známa adresa příjemce nebo požaduje-li dožadující smluvní strana úřední doručení.
Článek 53
1. Žádosti o právní pomoc a odpovědi na ně si mohou předávat přímo soudní orgány.
2. Odstavcem 1 není dotčena možnost, aby žádosti a odpovědi na ně byly zasílány mezi ministerstvy spravedlnosti nebo prostřednictvím vnitrostátních ústředen Mezinárodní organizace kriminální policie.
3. Žádosti o přechodné přemístění nebo průvoz osob, které jsou v zajišťovací nebo trestní vazbě nebo kterým bylo uloženo opatření omezující svobodu, jakož i pravidelná nebo příležitostná výměna údajů ze soudních spisů se musí provádět prostřednictvím ministerstev spravedlnosti.
4. Ministerstvem spravedlnosti v případě Spolkové republiky Německo se ve smyslu Evropské úmluvy o právní pomoci v trestních věcech ze dne 20. dubna 1959 rozumí spolkový ministr spravedlnosti a ministři nebo senátoři spravedlnosti spolkových zemí.
5. Oznámení pro účely trestního stíhání z důvodu porušení právních předpisů o době řízení vozidla a době odpočinku, prováděná podle článku 21 Evropské úmluvy o právní pomoci v trestních věcech ze dne 20. dubna 1959 nebo podle článku 42 Smlouvy států Beneluxu o vydávání osob a právní pomoci v trestních věcech ze dne 27. června 1962 ve znění protokolu ze dne 11. května 1974, mohou doručovat soudní orgány dožadující smluvní strany přímo soudním orgánům dožádané smluvní strany.
KAPITOLA 3
ZÁKAZ DVOJÍHO TRESTU
Článek 54
Osoba, která byla pravomocně odsouzena jednou smluvní stranou, nesmí být pro tentýž čin stíhána druhou smluvní stranou za předpokladu, že v případě odsouzení již byla vykonána nebo je právě vykonávána sankce, nebo podle práva smluvní strany, ve které byl rozsudek vynesen, již nemůže být vykonána.
Článek 55
1. Při ratifikaci, přijetí nebo schválení této úmluvy může smluvní strana prohlásit, že v jednom nebo několika následujících případech není vázána článkem 54:
a) jestliže činy, na které se vztahuje rozsudek vynesený v zahraničí, byly spáchány zcela nebo částečně na jejím území; ve druhém případě však tato výjimka neplatí, pokud byl čin spáchán částečně na území smluvní strany, která rozsudek vynesla;
b) jestliže činy, na které se vztahuje rozsudek vynesený v zahraničí, představují trestný čin proti bezpečnosti státu nebo jiným stejně důležitým zájmům této smluvní strany;
c) jestliže činy, na které se vztahuje rozsudek vynesený v zahraničí, byly spáchány veřejným činitelem této smluvní strany při porušení jeho povinností vyplývajících z jeho funkce.
2. Smluvní strana, která vydá prohlášení týkající se výjimky podle odst. 1 písm. b), upřesní kategorie trestných činů, u kterých lze tuto výjimku použít.
3. Smluvní strana může své prohlášení týkající se jedné či několika výjimek podle odstavce 1 kdykoli odvolat.
4. Výjimky, které byly předmětem prohlášení podle odstavce 1, se nepoužijí, pokud dotyčná smluvní strana požádala druhou smluvní stranu ze stejných důvodů o stíhání nebo souhlasila s vydáním dotyčné osoby.
Článek 56
Zahájí-li smluvní strana další stíhání osoby, která již byla za tentýž trestný čin pravomocně odsouzena druhou smluvní stranou, započítává se doba odnětí svobody na území této druhé smluvní strany z důvodu téhož trestného činu do sankce, která bude případně stanovena.
Umožňují-li to vnitrostátní právní předpisy, přihlíží se rovněž i k jiným sankcím než trestům odnětí svobody, které již byly vykonány.
Článek 57
1. Je-li osoba smluvní stranou obviněna z trestného činu a mají-li příslušné orgány této smluvní strany důvod domnívat se, že obvinění se týká téhož trestného činu, za který již dotyčná osoba byla druhou smluvní stranou pravomocně odsouzena, vyžádají si, považují-li to za nutné, u příslušných orgánů smluvní strany, na jejímž území bylo rozhodnutí vydáno, související informace.
2. Vyžádané informace jsou poskytnuty co nejdříve a přihlédne se k nim při rozhodování o dalším pokračování řízení.
3. Při ratifikaci, přijetí nebo schválení této úmluvy určí každá smluvní strana orgány, které jsou oprávněny vyžadovat a přijímat informace podle tohoto článku.
Článek 58
Výše uvedená ustanovení neodporují použití širších vnitrostátních právních předpisů upravujících zásadu zákazu dvojího řízení v téže věci ve vztahu k soudním rozhodnutím vyneseným v zahraničí.
KAPITOLA 4
VYDÁVÁNÍ OSOB
Článek 59
1. Tato kapitola má doplnit Evropskou úmluvu o vydávání osob ze dne 13. září 1957, jakož i kapitolu 1 Smlouvy zemí Beneluxu o vydávání osob a právní pomoci v trestních věcech ze dne 27. června 1962 ve znění protokolu ze dne 11. května 1974 ve vztazích mezi smluvními stranami, které jsou členy Hospodářské unie Beneluxu, a usnadnit jejich uplatňování.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčena širší ustanovení dvoustranných dohod platných mezi smluvními stranami.
Článek 60
Ve vztazích mezi dvěma smluvními stranami, z nichž jedna není stranou Evropské úmluvy o vydávání ze dne 13. září 1957, se použijí ustanovení zmíněné úmluvy s ohledem na výhrady a prohlášení učiněné buď při ratifikaci zmíněné úmluvy, nebo v případě smluvních stran, které nejsou stranami úmluvy, při ratifikaci, přijetí nebo schválení této úmluvy.
Článek 61
Francouzská republika se zavazuje, že na žádost jedné ze smluvních stran bude vydávat osoby stíhané za činy, na které se podle francouzského práva vztahuje trest odnětí svobody nebo ochranné opatření omezující svobodu s horní hranicí nejméně dva roky a podle práva dožadující smluvní strany trest odnětí svobody nebo ochranné opatření omezující svobodu s horní hranicí nejméně jeden rok.
Článek 62
1. Pro přerušení běhu promlčecí doby jsou rozhodující pouze předpisy dožadující smluvní strany.
2. Amnestie vyhlášená dožádanou smluvní stranou není překážkou vydání osoby, ledaže se na trestný čin vztahuje soudní pravomoc dožádané smluvní strany.
3. Skutečností, že nebyly podány návrhy na zahájení trestního řízení nebo na úřední zmocnění opravňující ke stíhání, které je nezbytné pouze podle právních předpisů dožádané smluvní strany, není dotčena povinnost vydat osobu.
Článek 63
Smluvní strany se zavazují v souladu s úmluvou a smlouvou, které jsou zmíněny v článku 59, že si mezi sebou budou vydávat osoby, které jsou stíhány soudními orgány dožadující smluvní strany v souvislosti s některým trestným činem uvedeným v čl. 50 odst. 1 nebo jsou těmito orgány hledány za účelem výkonu trestu nebo ochranného opatření uloženého pro tento trestný čin.
Článek 64
Záznam v Schengenském informačním systému podle článku 95 má stejný účinek jako žádost o předběžnou vazbu osoby ve smyslu článku 16 Evropské úmluvy o vydávání ze dne 13. září 1957 nebo článku 15 Smlouvy zemí Beneluxu o vydávání a právní pomoci v trestních věcech ze dne 27. června 1962 ve znění protokolu ze dne 11. května 1974.
Článek 65
1. Aniž je dotčena možnost využít diplomatickou cestu, zasílá žádosti o vydání osob a o jejich převoz příslušné ministerstvo dožadující smluvní strany příslušnému ministerstvu dožádané smluvní strany.
2. Příslušnými ministerstvy jsou:
pro Belgické království : Ministerstvo spravedlnosti;
pro Spolkovou republiku Německo : Spolkové ministerstvo spravedlnosti a ministři nebo senátoři spravedlnosti spolkových zemí;
pro Francouzskou republiku : Ministerstvo zahraničních věcí;
pro Lucemburské velkovévodství : Ministerstvo spravedlnosti;
pro Nizozemské království : Ministerstvo spravedlnosti.
Článek 66
1. Není-li vydání vyžádané osoby podle práva dožádané smluvní strany výslovně nepřípustné, může tato smluvní strana povolit vydání osoby bez řádného řízení o vydání za podmínky, že vyžádaná osoba s tím vyjádří souhlas do protokolu sepsaného před soudcem nebo příslušným úředníkem poté, co byla poučena o svém právu na řádné řízení o vydání.
Během poučení má vyžádaná osoba právo na přítomnost právního zástupce.
2. V případě vydání podle odstavce 1 nemůže vyžádaná osoba, která výslovně prohlásila, že se vzdává ochrany, která jí náleží na základě zásady speciality, toto prohlášení odvolat.
KAPITOLA 5
PŘEDÁVÁNÍ VÝKONU TRESTNÍCH ROZSUDKŮ
Článek 67
Dále uvedená ustanovení mají doplnit Úmluvu Rady Evropy o předávání odsouzených osob ze dne 21. března 1983 mezi smluvními stranami, které jsou stranou zmíněné úmluvy.
Článek 68
1. Smluvní strana, na jejímž území byl státní příslušník druhé smluvní strany pravomocně odsouzen k trestu odnětí svobody nebo k ochrannému opatření omezujícímu svobodu, může, jestliže se dotyčná osoba útěkem do své vlasti vyhnula výkonu tohoto trestu nebo ochranného opatření, požádat tuto druhou smluvní stranu, pokud se uprchlá osoba nachází na jejím území, aby převzala provedení výkonu trestu nebo ochranného opatření.
2. Dožádaná smluvní strana může na žádost dožadující smluvní strany v době, než obdrží písemnosti dokládající žádost o převzetí výkonu trestu, ochranného opatření nebo zbytku trestu a než o této žádosti rozhodne, vzít odsouzenou osobu do vazby nebo přijmout jiná opatření k zajištění její přítomnosti na území dožádané smluvní strany.
Článek 69
Předání výkonu trestu podle článku 68 nepodléhá souhlasu osoby, které byl uložen trest nebo ochranné opatření.
Ostatní ustanovení Úmluvy Rady Evropy o předávání odsouzených osob ze dne 21. března 1983 se použijí obdobně.
KAPITOLA 6
OMAMNÉ LÁTKY
Článek 70
1. Smluvní strany zřídí stálou pracovní skupinu, která je pověřena zkoumáním společných obtíží týkajících se boje proti trestné činnosti v oblasti omamných látek a případně vypracováním návrhů na zlepšení, je-li to třeba, praktických a technických hledisek spolupráce mezi smluvními stranami.
Pracovní skupina předkládá své návrhy výkonnému výboru.
2. Pracovní skupinu podle odstavce 1, jejíž členy určí příslušné vnitrostátní orgány, tvoří zejména zástupci orgánů pověřených úkoly policie a celních orgánů.
Článek 71
1. Smluvní strany se zavazují, že v oblasti přímého i nepřímého prodeje omamných a psychotropních látek jakéhokoli druhu, včetně konopí, jakož i v oblasti držení těchto látek za účelem jejich prodeje nebo vývozu přijmou v souladu se stávajícími úmluvami OSN [1] veškerá opatření nezbytná pro předcházení nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami a jeho potlačování.
2. Aniž jsou dotčeny články 74, 75 a 76, zavazují se smluvní strany, že budou předcházet s využitím správních a trestněprávních opatření nedovolenému vývozu omamných a psychotropních látek jakéhokoli druhu, včetně konopí, jakož i prodeji těchto látek, jejich dodávání a obchodování s nimi, a potlačovat jej.
3. Za účelem boje proti nedovolenému dovozu omamných a psychotropních látek, včetně konopí, posílí smluvní strany na vnějších hranicích kontroly pohybu osob a zboží, jakož i dopravních prostředků.
Pracovní skupina uvedená v článku 70 tato opatření upřesní.
Tato pracovní skupina zejména posoudí možnost přesunutí části pracovníků policie a celních orgánů uvolněných z vnitřních hranic, jakož i využití moderních metod zjišťování drog a využití psů vycvičených pro vyhledávání drog.
4. Za účelem dodržování tohoto článku budou smluvní strany zvláště střežit místa obecně známá využíváním pro obchod s drogami.
5. Pokud jde o boj proti nedovolené poptávce po omamných a psychotropních látkách jakéhokoli druhu, včetně konopí, učiní smluvní strany vše, co je v jejich moci, pro předcházení negativním následkům této nedovolené poptávky a boj proti nim.
Opatření přijatá za tímto účelem jsou v pravomoci jednotlivých smluvních stran.
Článek 72
Smluvní strany v souladu se svými ústavami a právními řády zajistí, aby byly přijaty takové právní předpisy, které umožní zabavování a konfiskaci výnosů z nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami.
Článek 73
1. Smluvní strany se v souladu se svými ústavami a právními řády zavazují, že přijmou opatření, která umožní v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami využívat sledované dodávky.
2. Rozhodnutí využít sledované dodávky se přijímá pro každý jednotlivý případ na základě předchozího povolení všech dotyčných smluvních stran.
3. Každá smluvní strana si na svém území ponechává řízení a kontrolu operace a je oprávněna zasáhnout.
Článek 74
Pokud jde o dovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami, dohodnou se smluvní strany, že kontroly vyplývající z úmluv OSN vyjmenovaných v článku 71 a prováděné na vnitřních hranicích budou, bude-li to možné, přesunuty do vnitrozemí.
Článek 75
1. Při pohybu cestujících směrem na území smluvních stran nebo v rámci těchto území mohou osoby převážet omamné a psychotropní látky k léčebným účelům, pokud při kontrole předloží osvědčení vydané nebo ověřené příslušným orgánem státu bydliště.
2. Výkonný výbor stanoví formu a obsah osvědčení podle odstavce 1 vydávaného jednou ze smluvních stran, zejména údaje týkající se druhu a množství látek a doby trvání cesty.
3. Smluvní strany se vzájemně informují o tom, které orgány jsou příslušné k vydávání nebo ověřování osvědčení podle odstavce 2.
Článek 76
1. Smluvní strany přijmou, je-li to nezbytné a v souladu se svými léčebnými, etickými a praktickými zvyklostmi, vhodná opatření umožňující kontrolu omamných a psychotropních látek, které na území jedné či několika smluvních stran podléhají přísnějším kontrolám než na jejich území, aby nebyla snižována účinnost těchto přísnějších kontrol.
2. Odstavec 1 se vztahuje rovněž na látky často používané při výrobě omamných a psychotropních látek.
3. Smluvní strany se vzájemně informují o opatřeních přijatých pro zavedení dohledu nad dovoleným obchodem s látkami uvedenými v odstavci 1 a 2.
4. Obtížemi, které nastanou v této oblasti, se pravidelně zabývá výkonný výbor.
KAPITOLA 7
STŘELNÉ ZBRANĚ A STŘELIVO
Článek 77
1. Smluvní strany se zavazují, že přizpůsobí své vnitrostátní právní a správní předpisy týkající se nabývání, držení a předávání střelných zbraní a střeliva a obchodování s nimi této kapitole.
2. Tato kapitola se vztahuje na nabývání, držení a předávání střelných zbraní a střeliva a obchodování s nimi fyzickými a právnickými osobami; nevztahuje se na jejich dodávky ústředním a místním orgánům, ozbrojeným silám a policii, na nabývání a držení těmito orgány a ani na výrobu střelných zbraní a střeliva veřejnými podniky.
Článek 78
1. V rámci této kapitoly se střelné zbraně dělí na
a) zakázané zbraně;
b) zbraně podléhající povolení;
c) zbraně podléhající ohlášení.
2. Na mechanismus závěru, zásobník a hlaveň střelných zbraní se přiměřeně vztahují předpisy platné pro předmět, jehož součástí jsou nebo mají být.
3. Za krátké zbraně jsou ve smyslu této úmluvy považovány střelné zbraně, jejichž hlaveň nepřesahuje 30 cm nebo jejichž celková délka nepřesahuje 60 cm; všechny ostatní střelné zbraně jsou dlouhými zbraněmi.
Článek 79
1. Seznam zakázaných střelných zbraní a střeliva obsahuje tyto předměty:
a) střelné zbraně obvykle používané jako vojenské střelné zbraně;
b) automatické střelné zbraně, i když se nejedná o střelné zbraně vojenské;
c) střelné zbraně maskované jako jiné předměty;
d) střelivo s průbojnými, výbušnými nebo zápalnými střelami, jakož i střely pro takové střelivo;
e) střelivo pro pistole a revolvery se střelami dum-dum nebo se střelami s expanzní dutinou ve hrotu, jakož i střely pro takové střelivo.
2. Příslušné orgány mohou ve zvláštních případech udělit povolení pro střelné zbraně a střelivo zmíněné v odstavci 1, pokud to není v rozporu s veřejnou bezpečností a veřejným pořádkem.
Článek 80
1. Seznam střelných zbraní, jejichž nabývání a držení podléhá povolení, obsahuje, pokud nejsou zakázány, alespoň tyto zbraně:
a) krátké poloautomatické nebo opakovací střelné zbraně;
b) krátké jednoranové střelné zbraně pro střelivo se středovým zápalem;
c) krátké jednoranové střelné zbraně pro střelivo s okrajovým zápalem, jejichž celková délka je menší než 28 cm;
d) dlouhé poloautomatické střelné zbraně, jejichž zásobník a nábojová komora mohou dohromady pojmout více než tři náboje;
e) dlouhé opakovací a poloautomatické střelné zbraně s hladkým vývrtem hlavně, která nepřesahuje délku 60 cm;
f) civilní poloautomatické střelné zbraně, které mají vzhled zbraní s automatickým mechanismem.
2. Seznam střelných zbraní, které podléhají vydání povolení, neobsahuje:
a) poplašné, slzotvorné zbraně a zbraně používané pro signalizaci, pokud lze technicky zajistit, aby tyto zbraně nemohly být přeměněny běžnými nástroji na zbraně pro střelbu kulovým střelivem, a pokud vystřelení dráždivé látky nemůže člověku způsobit trvalou tělesnou újmu;
b) dlouhé poloautomatické střelné zbraně, jejichž zásobník a nábojová komora nemohou dohromady pojmout více než tři náboje, aniž by byly znovu nabity, a za podmínky, že jejich podávací ústrojí není odnímatelné, nebo pokud je zaručeno, že nemohou být přeměněny běžnými nástroji na zbraně, jejichž zásobník a nábojová komora mohou dohromady pojmout více než tři náboje.
Článek 81
Seznam střelných zbraní, které podléhají ohlášení, pokud nejsou zakázány nebo nepodléhají povolení, obsahuje tyto střelné zbraně:
a) dlouhé opakovací střelné zbraně;
b) dlouhé jednoranové střelné zbraně s drážkovým vývrtem;
c) krátké jednoranové střelné zbraně pro střelivo s okrajovým zápalem, jejichž celková délka je větší než 28 cm;
d) střelné zbraně vyjmenované v čl. 80 odst. 2 písm. b).
Článek 82
Seznam střelných zbraní uvedených v článcích 79, 80 a 81 neobsahuje tyto předměty:
a) střelné zbraně, jejichž model byl vyvinut nebo vyroben, kromě výjimek, před 1. lednem 1870, pokud je nelze nabíjet střelivem určeným pro zbraně, které jsou zakázány nebo podléhají vydání povolení;
b) napodobeniny zbraní uvedených v písmenu a), pokud z nich nelze střílet náboji s kovovými nábojnicemi;
c) střelné zbraně znehodnocené tak, aby se z nich nedalo střílet, užitím technických postupů zaručených zkušební značkou úředního subjektu nebo postupů, které tento subjekt uzná.
Článek 83
Povolení k nabývání a držení střelné zbraně podle článku 80 lze udělit pouze tehdy, pokud:
a) je daná osoba starší osmnácti let, s výjimkou povolení pro lovecké a sportovní účely;
b) není daná osoba nezpůsobilá k nabývání nebo držení střelné zbraně v důsledku duševní choroby nebo jiné duševní či fyzické nezpůsobilosti;
c) nebyla daná osoba odsouzena za trestný čin, ani nic jiného nenasvědčuje tomu, že by mohla ohrozit veřejnou bezpečnost nebo veřejný pořádek;
d) důvody, které daná osoba uvedla pro nabývání nebo držení střelné zbraně, lze považovat za závažné.
Článek 84
1. Ohlášení zbraní zmíněných v článku 81 je zapsáno do evidence, kterou vedou osoby uvedené v článku 85.
2. Předává-li zbraň osoba, která není uvedena v článku 85, musí se tato skutečnost ohlásit podle předpisů, které stanoví každá smluvní strana.
3. Ohlášení uvedená v tomto článku musí obsahovat údaje nezbytné pro identifikaci dotyčných osob a zbraní.
Článek 85
1. Smluvní strany se zavazují, že pro výrobce střelných zbraní a obchodníky se střelnými zbraněmi, které podléhají vydání povolení, stanoví povinnost získat povolení, a pro výrobce střelných zbraní a obchodníky se střelnými zbraněmi, které podléhají ohlášení, povinnost provést ohlášení.
Povolení vydané pro střelné zbraně podléhající povolení se vztahuje rovněž na střelné zbraně podléhající ohlášení.
Smluvní strany stanoví pro výrobce a obchodníky se zbraněmi dohled, který bude zárukou účinné kontroly.
2. Smluvní strany se zavazují přijmout předpisy, podle kterých budou všechny střelné zbraně označovány alespoň neodstranitelným sériovým identifikačním číslem a značkou výrobce.
3. Smluvní strany uloží výrobcům a obchodníkům se zbraněmi povinnost vést evidenci všech střelných zbraní podléhajících povolení a ohlášení; evidence musí umožňovat rychlé zjištění druhu střelné zbraně, jejího původu a nabyvatele.
4. Smluvní strany se zavazují, že pro střelné zbraně podléhající povolení na základě článků 79 a 80 vydají předpisy, které stanoví, že identifikační číslo a značka uvedené na střelné zbrani budou zaznamenány i v povolení vydaném jejímu držiteli.
Článek 86
1. Smluvní strany se zavazují přijmout předpisy, na základě kterých bude oprávněným držitelům střelných zbraní podléhajících povolení nebo ohlášení zakázáno předávat tyto zbraně osobám, které nejsou držiteli povolení k jejich nabývání nebo osvědčení o ohlášení.
2. Smluvní strany mohou povolit dočasné předání těchto střelných zbraní způsobem, který stanoví.
Článek 87
1. Smluvní strany zavedou do svých vnitrostátních právních předpisů ustanovení umožňující odnětí povolení, pokud držitel přestane splňovat podmínky pro vydání povolení podle článku 83.
2. Smluvní strany se zavazují přijmout náležité předpisy, které stanoví zejména možnost zabavení střelné zbraně a odnětí povolení, a stanovit odpovídající sankce za porušení právních předpisů, které se týkají střelných zbraní.
Sankce mohou představovat konfiskaci střelné zbraně.
Článek 88
1. Osoby, které jsou držiteli povolení k nabývání střelné zbraně, již nepotřebují povolení k nabývání střeliva pro tuto zbraň.
2. Nabývání střeliva osobami, které nejsou držiteli povolení k nabývání zbraně, podléhá úpravě platné pro zbraň, pro kterou je střelivo určeno.
Povolení může být vydáno pro jeden druh nebo pro všechny druhy střeliva.
Článek 89
Výkonný výbor může měnit nebo doplňovat seznamy zakázaných střelných zbraní, střelných zbraní podléhajících povolení nebo ohlášení, aby je přizpůsobil technickému a hospodářskému vývoji a vývoji bezpečnosti státu.
Článek 90
Smluvní strany jsou oprávněny přijímat přísnější zákony a předpisy týkající se střelných zbraní a střeliva.
Článek 91
1. Smluvní strany se na základě Evropské úmluvy o kontrole nabývání a držení střelných zbraní jednotlivci ze dne 28. června 1978 v rámci svých vnitrostátních předpisů dohodnou na vytvoření systému výměny informací o nabývání střelných zbraní soukromými osobami nebo podnikateli v oboru střelných zbraní v maloobchodě, kteří mají obvyklé bydliště nebo jsou usazeni na území druhé smluvní strany.
Podnikatelem v oboru střelných zbraní v maloobchodě se rozumí osoba, jejíž profesní činnost zcela nebo částečně spočívá v maloobchodě se střelnými zbraněmi.
2. Výměna informací se týká:
a) mezi dvěma smluvními stranami, které ratifikovaly úmluvu zmíněnou v odstavci 1, střelných zbraní uvedených v příloze 1 část A č. 1 písm. a) až h) zmíněné úmluvy;
b) mezi dvěma smluvními stranami, z nichž alespoň jedna úmluvu uvedenou v odstavci 1 neratifikovala, střelných zbraní, které na území každé ze smluvních stran podléhají povolení nebo ohlášení.
3. Informace týkající se nabývání střelných zbraní jsou předávány co nejrychleji a musí obsahovat tyto údaje:
a) datum nabytí a totožnost nabyvatele, tj.:
- pokud se jedná o fyzickou osobu: příjmení, jména, datum a místo narození, adresu a číslo pasu nebo průkazu totožnosti, jakož i datum vydání a uvedení orgánu, který doklad vydal, a zda se jedná o podnikatele v oboru zbraní či nikoli,
- pokud se jedná o právnickou osobu: název nebo obchodní firmu a sídlo, jakož i příjmení, jména, datum a místo narození, adresu a číslo pasu nebo průkazu totožnosti osoby oprávněné zastupovat právnickou osobu;
b) model, výrobní číslo, ráži a další znaky dané střelné zbraně, jakož i identifikační číslo.
4. Každá smluvní strana určí svůj vnitrostátní orgán, který předává a přijímá informace uvedené v odstavci 2 a 3, a neprodleně uvědomí ostatní smluvní strany o jakékoli změně v určení tohoto orgánu.
5. Orgán, který každá smluvní strana určí, může přijaté informace předávat svým příslušným místním policejním orgánům a orgánům pověřeným ostrahou hranic za účelem předcházení trestným činům a protiprávnímu jednání nebo jejich stíhání.
HLAVA IV
SCHENGENSKÝ INFORMAČNÍ SYSTÉM
KAPITOLA 1
ZŘÍZENÍ SCHENGENSKÉHO INFORMAČNÍHO SYSTÉMU
Článek 92
1. Smluvní strany zřídí a udržují společný informační systém nazývaný dále Schengenský informační systém, který tvoří vnitrostátní součást každé ze smluvních stran a technická podpůrná jednotka.
Schengenský informační systém pomocí automatizovaného vyhledávacího postupu zajistí orgánům určeným smluvními stranami přístup k záznamům o osobách a věcech při provádění hraničních kontrol a ověřování a jiných policejních a celních kontrol ve vnitrozemí v souladu s vnitrostátními právními předpisy a pro kategorie záznamů podle článku 96 zajistí přístup k těmto záznamům pro účely řízení o udělování víz, vydávání povolení k pobytu a řízení s cizinci při uplatňování této úmluvy v oblasti pohybu osob.
2. Každá smluvní strana na svůj účet a na vlastní odpovědnost zřídí a udržuje svou vnitrostátní součást Schengenského informačního systému, jejíž soubor údajů je s využitím technické podpůrné jednotky obsahově totožný se soubory údajů vnitrostátních součástí všech ostatních smluvních stran.
K zajištění rychlého a účinného předávání údajů podle odstavce 3 dodržuje každá smluvní strana při zřizování své vnitrostátní součásti protokoly a postupy společně stanovené smluvními stranami pro technickou podpůrnou jednotku.
Soubor údajů každé vnitrostátní součásti slouží k automatizovanému vyhledávání na území jednotlivých smluvních stran.
Vyhledávání v souborech údajů vnitrostátní součásti druhé smluvní strany není možné.
3. Smluvní strany společně a se společnou odpovědností zřídí a udržují chod technické podpůrné jednotky Schengenského informačního systému, za niž odpovídá Francouzská republika; tato technická podpůrná jednotka se zřizuje ve Štrasburku.
Technická podpůrná jednotka obsahuje soubor údajů, který předáváním informací on-line zajišťuje totožnost souborů údajů vnitrostátních součástí.
Soubor údajů technické podpůrné jednotky obsahuje záznamy o osobách a věcech, pokud se týkají všech smluvních stran.
Soubor údajů technické podpůrné jednotky neobsahuje jiné údaje, než které jsou zmíněny v tomto odstavci a v čl. 113 odst.
KAPITOLA 2
PROVOZ A VYUŽÍVÁNÍ SCHENGENSKÉHO INFORMAČNÍHO SYSTÉMU
Článek 93
Cílem Schengenského informačního systému je chránit v souladu s touto úmluvou veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost, včetně bezpečnosti státu, a uplatňovat ustanovení této úmluvy o pohybu osob na územích smluvních stran s využitím informací předávaných pomocí tohoto systému.
Článek 94
1. Schengenský informační systém obsahuje výhradně kategorie údajů, které dodává každá ze smluvních stran a které jsou potřebné pro účely uvedené v článcích 95 až 100.
Smluvní strana pořizující záznam ověří, zda závažnost daného případu odůvodňuje zařazení záznamu do Schengenského informačního systému.
2. Kategorie záznamů jsou následující:
a) osoby vedené v seznamech;
b) věci uvedené v článku 100 a vozidla uvedená v článku 99.
3. O osobách se zařadí nanejvýš tyto údaje:
a) příjmení a jména, případně zvlášť vedené přezdívky;
b) zvláštní tělesná nezměnitelná znamení;
c) první písmeno druhého křestního jména;
d) datum a místo narození;
e) pohlaví;
f) státní občanství;
g) údaj o tom, že dotyčné osoby jsou ozbrojeny;
h) údaj o tom, že dotyčné osoby mají sklon k násilí;
i) důvod záznamu;
j) opatření, která je třeba přijmout.
Další poznámky, zejména údaje vyjmenované v čl. 6 první větě Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů ze dne 28. ledna 1981, nejsou přípustné.
4. Pokud smluvní strana pokládá záznam podle článků 95, 97 nebo 99 za neslučitelný se svými vnitrostátními právními předpisy, svými mezinárodními závazky nebo podstatnými národními zájmy, může k záznamu v souboru údajů vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému dodatečně připojit poznámku, že opatření přijatá na základě záznamu nejsou na jejím území vykonávána.
S ostatními smluvními stranami o tom musí být vedeny konzultace.
Jestliže smluvní strana, která záznam provedla, záznam nezruší, zůstane plně použitelný pro ostatní smluvní strany.
Článek 95
1. Na žádost soudního orgánu dožadující smluvní strany jsou do systému zařazeny údaje o osobách, o jejichž zatčení za účelem vydání se žádá.
2. Před zařazením záznamu smluvní strana pořizující záznam prověří, zda je zatčení přípustné podle vnitrostátních právních předpisů dožádaných smluvních stran.
Má-li smluvní strana pořizující záznam pochybnosti, je povinna konzultovat dotyčné smluvní strany.
Smluvní strana pořizující záznam sdělí nejrychlejším možným způsobem dožádané smluvní straně současně se zařazením záznamu následující podstatné informace vztahující se k věci:
a) orgán, který žádá o zatčení;
b) existenci příkazu k zatčení nebo aktu se stejným právním účinkem nebo pravomocného rozsudku;
c) podstatu a právní kvalifikaci trestného činu;
d) popis okolností, za kterých byl trestný čin spáchán, včetně doby, místa činu a stupně účasti dotyčné osoby na něm;
e) je-li to možné, následky trestného činu.
3. Dožádaná smluvní strana může k záznamu v souboru údajů vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému připojit poznámku o zákazu zatčení na základě tohoto záznamu do doby vymazání této poznámky.
Poznámka musí být vymazána nejpozději dvacet čtyři hodin po zařazení záznamu, ledaže tato smluvní strana odmítne provést požadované zatčení z právních důvodů nebo ze zvláštního důvodu účelnosti.
Pokud to ve zvlášť výjimečných případech vyžaduje složitost skutečností, které jsou podkladem záznamu, může být uvedená lhůta prodloužena až na jeden týden.
Aniž je dotčena poznámka nebo zamítavé rozhodnutí, mohou ostatní smluvní strany zatčení požadované v záznamu provést.
4. Požaduje-li některá smluvní strana z důvodů zvláštní naléhavosti okamžité šetření, prověří dožádaná smluvní strana, zda může od poznámky upustit.
Dožádaná smluvní strana učiní nezbytné kroky, aby požadované opatření, pokud je záznam schválen, mohlo být neprodleně vykonáno.
5. Není-li možné zatčení provést z důvodu dosud neuzavřeného vyšetřování nebo z důvodů zamítavého rozhodnutí dožádané smluvní strany, musí dožádaná smluvní strana záznam považovat za záznam pro účely sdělení místa pobytu.
6. Dožádané smluvní strany vykonají opatření požadovaná na základě záznamu v souladu s platnými smlouvami o vydávání osob a s vnitrostátními právními předpisy.
Požadované opatření nejsou povinny vykonat, pokud se jedná o jejich státního příslušníka, aniž je dotčena možnost provést zatčení v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 96
1. Údaje týkající se cizinců, o kterých je veden záznam pro účely odepření vstupu, jsou zařazeny na základě vnitrostátního záznamu vyplývajícího z rozhodnutí přijatých příslušnými správními orgány a soudy v souladu s procesními předpisy, které stanoví vnitrostátní právní předpisy.
2. Rozhodnutí se mohou zakládat na tom, že přítomnost cizince na území smluvní strany představuje ohrožení veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo bezpečnosti státu.
Může to být zejména případ:
a) cizince, který byl odsouzen pro trestný čin, na který se vztahuje trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku;
b) cizince, proti kterému existuje důvodné podezření, že spáchal závažné trestné činy včetně těch, jež jsou uvedeny v článku 71, nebo proti kterému existují konkrétní důkazy, že zamýšlí spáchat tyto činy na území smluvní strany.
3. Rozhodnutí se mohou rovněž zakládat na skutečnosti, že cizinec byl vyhoštěn, navrácen nebo vypovězen, přičemž tato opatření nebyla odložena ani zrušena, obsahují zákaz vstupu, případně pobytu a zakládají se na porušení vnitrostátních právních předpisů o vstupu nebo pobytu cizinců.
Článek 97
Údaje týkající se pohřešovaných osob nebo osob, které v zájmu své vlastní ochrany nebo předcházení nebezpečí musí být na žádost příslušného orgánu nebo příslušného soudu smluvní strany pořizující záznam umístěny dočasně na bezpečném místě, jsou zařazeny, aby policejní orgány mohly smluvní straně, která pořídila záznam, sdělit místo pobytu nebo aby mohly osobu umístit do bezpečí a zabránit jí tak v tom, aby pokračovala v cestě, pokud to dovolují vnitrostátní právní předpisy.
To platí zejména pro nezletilé osoby a osoby, které musí být internovány na základě rozhodnutí příslušného orgánu.
Sdělení údajů vyžaduje souhlas pohřešované osoby, pokud je plnoletá.
Článek 98
1. Údaje o svědcích, o osobách předvolaných k soudním orgánům v rámci trestního řízení, aby vypovídaly o skutečnostech, pro které jsou stíhány, nebo údaje o osobách, kterým musí být doručen trestní rozsudek nebo obsílka k nástupu trestu odnětí svobody, se zařadí na žádost příslušných soudních orgánů pro účely sdělení místa pobytu nebo bydliště.
2. Požadované informace jsou dožadující straně sdělovány v souladu s vnitrostátními právními předpisy a podle platných smluv o právní pomoci v trestních věcech.
Článek 99
1. Údaje o osobách nebo vozidlech jsou zařazovány pro účely utajeného sledování nebo zvláštních kontrol podle odstavce 5 podle vnitrostátních právních předpisů smluvní strany pořizující záznam.
2. Záznam může být proveden pro účely trestního stíhání a předcházení ohrožení veřejné bezpečnosti, pokud:
a) existují konkrétní důkazy, že dotyčná osoba zamýšlí spáchat nebo se účastnit páchání četných a mimořádně závažných trestných činů, nebo
b) z celkového posouzení dotyčné osoby, zejména na základě dosud spáchaných trestných činů, lze předpokládat, že se i v budoucnosti dopustí mimořádně závažných trestných činů.
3. Mimo jiné může být záznam v souladu s vnitrostátními právními předpisy proveden na žádost orgánů odpovědných za bezpečnost státu, pokud lze předpokládat na základě konkrétních důkazů, že informace uvedené v odstavci 4 jsou nezbytné pro předcházení závažnému ohrožení ze strany dotyčné osoby nebo jiným závažným ohrožením pro vnitřní nebo vnější bezpečnost státu.
Smluvní strana pořizující záznam je povinna předem konzultovat ostatní smluvní strany.
4. Pro účely utajeného sledování mohou být při provádění hraničních a jiných policejních a celních kontrol ve vnitrozemí shromažďovány úplně nebo částečně dále uvedené informace a předávány orgánu pořizujícímu záznam:
a) nalezení osoby nebo vozidla uvedených v záznamech;
b) místo, doba nebo důvod ověření;
c) trasa a cíl cesty;
d) osoby, které doprovázejí dotyčnou osobu, nebo cestující;
e) použité vozidlo;
f) převážené věci;
g) okolnosti, za jakých byly osoba nebo vozidlo nalezeny.
Při zjišťování těchto údajů je třeba dbát na to, aby nebyla ohrožena tajná povaha sledování.
5. V rámci zvláštních kontrol uvedených v odstavci 1 může být v souladu s vnitrostátními právními předpisy k dosažení účelu uvedeného v odstavcích 2 a 3 provedena prohlídka osob, vozidel nebo převážených věcí.
Pokud zvláštní kontrola není podle vnitrostátních právních předpisů některé smluvní strany přípustná, mění se toto opatření pro tuto smluvní stranu automaticky v utajené sledování.
6. Dožádaná smluvní strana může k záznamu v souboru údajů vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému připojit poznámku o zákazu provádět opatření na základě záznamu zařazeného pro účely utajeného sledování nebo zvláštní kontroly do doby vymazání této poznámky.
Poznámka musí být vymazána nejpozději dvacet čtyři hodin po zařazení záznamu, ledaže dotyčná smluvní strana odmítne provést požadované opatření z právních důvodů nebo ze zvláštního důvodu účelnosti.
Aniž je dotčena poznámka nebo zamítavé rozhodnutí, mohou ostatní smluvní strany opatření požadované v záznamu provést.
Článek 100
1. Do Schengenského informačního systému jsou zařazovány údaje o věcech hledaných za účelem zabavení nebo za účelem zajištění důkazů v trestním řízení.
2. Pokud se při vyhledávání zjistí, že byl proveden záznam o věci, která byla nalezena, spojí se orgán, který záznam nalezl, s orgánem, který jej pořídil, a dohodnou se na nezbytných opatřeních.
Za tímto účelem mohou být podle této úmluvy předávány i osobní údaje.
Opatření, jež má provést smluvní strana, která věc nalezla, musí být v souladu s jejími vnitrostátními právními předpisy.
3. Zařazují se tyto kategorie věcí:
a) odcizená, neoprávněně užívaná nebo pohřešovaná vozidla s motorem o obsahu válců přesahujícím 50 ccm;
b) odcizené, neoprávněně užívané nebo pohřešované přívěsy a obytné přívěsy o pohotovostní hmotnosti přesahující 750 kg;
c) odcizené, neoprávněně užívané nebo pohřešované střelné zbraně;
d) odcizené, neoprávněně užívané nebo pohřešované nevyplněné doklady;
e) odcizené, neoprávněně užívané nebo pohřešované vydané doklady totožnosti (pasy, osobní průkazy, řidičské průkazy);
f) bankovky (evidované).
Článek 101
1. Přístup k údajům uloženým v Schengenském informačním systému a právo tyto údaje přímo vyhledávat jsou vyhrazeny výlučně orgánům příslušným pro:
a) provádění kontrol na hranicích;
b) provádění jiných policejních a celních kontrol ve vnitrozemí, jakož i jejich koordinaci.
2. Přístup k údajům uloženým podle článku 96 a právo přímého vyhledávání těchto údajů mají orgány příslušné pro udělování víz, ústřední orgány příslušné pro projednávání žádostí o víza, jakož i orgány příslušné k vydávání povolení k pobytu a pro řízení s cizinci při uplatňování ustanovení této úmluvy o pohybu osob.
Přístup k údajům se řídí vnitrostátními právními předpisy smluvních stran.
3. Uživatelé mohou vyhledávat pouze údaje, které jsou nezbytné pro plnění jejich úkolů.
4. Každá smluvní strana sdělí výkonnému výboru seznam příslušných orgánů, které jsou oprávněny přímo vyhledávat údaje uložené v Schengenském informačním systému. V tomto seznamu je u každého orgánu uvedeno, jaké údaje a pro jaké účely může vyhledávat.
KAPITOLA 3
OCHRANA OSOBNÍCH ÚDAJŮ A ZABEZPEČENÍ ÚDAJŮ V SCHENGENSKÉM INFORMAČNÍM SYSTÉMU
Článek 102
1. Smluvní strany mohou využívat údaje uvedené v článcích 95 až 100 pouze pro účely uvedené v těchto článcích pro každý záznam.
2. Kopie údajů se mohou pořizovat pouze pro technické účely, pokud jsou potřebné k přímému vyhledávání orgány uvedenými v článku 101.
Záznamy pořízené druhými smluvními stranami nesmějí být z vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému kopírovány do jiných vnitrostátních souborů údajů.
3. Pokud jde o záznamy podle článků 95 až 100 této úmluvy, jakákoli odchylka od odstavce 1 za účelem nahrazení jednoho druhu záznamu jiným druhem musí být odůvodněna nezbytností předcházet bezprostřednímu vážnému ohrožení veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti z vážných důvodů bezpečnosti státu nebo s cílem předejít závažnému trestnému činu.
Za tím účelem musí být předem získáno povolení smluvní strany, která záznam pořídila.
4. Údaje nesmějí být využívány k administrativním účelům. Odchylně smějí být údaje uložené podle článku 96 použity v souladu s vnitrostátními právními předpisy každé ze smluvních stran pouze pro účely vyplývající z čl. 101 odst. 2.
5. Každé využití údajů, které není v souladu s odstavci 1 až 4, je podle vnitrostátních právních předpisů dané smluvní strany považováno za zneužití.
Článek 103
Každá smluvní strana dbá na to, aby orgán, který vede soubor údajů, zapisoval v průměru každé desáté předání osobních údajů do vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému za účelem kontroly přípustnosti dotazu.
Zápis lze použít pouze pro tento účel a po šesti měsících je vymazán.
Článek 104
1. Na záznam se vztahují vnitrostátní právní předpisy smluvní strany pořizující záznam, pokud tato úmluva nestanoví přísnější podmínky.
2. Nestanoví-li tato úmluva zvláštní úpravu, použijí se pro údaje zařazené ve vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému vnitrostátní právní předpisy dané smluvní strany.
3. Nestanoví-li tato úmluva zvláštní úpravu pro provádění opatření požadovaných v záznamu, použijí se vnitrostátní právní předpisy dožádané smluvní strany, která opatření provádí.
Stanoví-li tato úmluva zvláštní úpravu týkající se provádění opatření požadovaných v záznamu, vztahují se na působnost v oblasti prováděných opatření vnitrostátní předpisy dožádané smluvní strany.
Pokud požadovaná opatření nemohou být provedena, uvědomí o tom dožádaná smluvní strana neprodleně smluvní stranu, která pořídila záznam.
Článek 105
Smluvní strana pořizující záznam odpovídá za správnost a aktuálnost ukládání údajů do Schengenského informačního systému a jeho soulad s právem.
Článek 106
1. K provádění změn, dodatků, oprav nebo výmazu údajů je oprávněna pouze smluvní strana, která záznam pořídila.
2. Má-li některá smluvní strana, která neprovedla záznam, důkazy o tom, že údaje jsou fakticky nebo právně chybné, uvědomí o tom co nejdříve smluvní stranu, která provedla záznam a která je povinna sdělení neprodleně ověřit, a je-li třeba, neprodleně údaje opravit nebo vymazat.
3. Pokud se smluvní strany nemohou dohodnout, předloží smluvní strana, která nedala k záznamu podnět, věc společnému kontrolnímu orgánu uvedenému v čl. 115 odst. 1 k vyjádření stanoviska.
Článek 107
Pokud byl v Schengenském informačním systému záznam o některé osobě již pořízen, dohodne se smluvní strana, která zařazuje nový záznam, se smluvní stranou, která pořídila první záznam, o zařazení těchto záznamů.
Smluvní strany mohou k tomuto účelu rovněž přijmout obecnou úpravu.
Článek 108
1. Každá smluvní strana určí orgán, který bude na ústřední úrovni příslušný pro vnitrostátní součást Schengenského informačního systému.
2. Každá smluvní strana provádí své záznamy prostřednictvím tohoto orgánu.
3. Tento orgán je odpovědný za řádné fungování vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému a přijímá opatření nezbytná pro dodržování této úmluvy.
4. Smluvní strany si prostřednictvím depozitáře vzájemně oznámí orgány uvedené v odstavci 1.
Článek 109
1. Právo osob na přístup k údajům, které se jich týkají a jsou uloženy v Schengenském informačním systému, se vykonává v souladu s vnitrostátními právními předpisy smluvní strany, u které se toto právo uplatňuje.
Pokud to stanoví vnitrostátní právní předpisy, rozhoduje o tom, zda a jakým způsobem se tyto informace poskytují, vnitrostátní kontrolní orgán uvedený v čl. 114 odst.
1. Smluvní strana, která záznam neprovedla, může poskytnout informace o těchto údajích, pouze pokud předem poskytla smluvní straně, která záznam provedla, příležitost zaujmout postoj.
2. Sdělení informace dotyčné osobě je zamítnuto, pokud může poškodit provedení právního úkolu uvedeného v záznamu, nebo z důvodu ochrany práv a svobod druhých.
Je zamítnuto vždy, pokud u záznamu trvá účel utajeného sledování.
Článek 110
Každý má právo na to, aby fakticky chybné údaje, které se ho týkají, byly opraveny a právně chybné údaje byly vymazány.
Článek 111
1. Každý má právo na území každé smluvní strany podat žalobu k soudu nebo orgánu příslušnému podle vnitrostátních právních předpisů zejména ve věci opravy, výmazu či poskytnutí informace nebo odškodnění v souvislosti se záznamem, který se ho týká.
2. Aniž je dotčen článek 116, zavazují se smluvní strany, že budou vykonávat pravomocná rozhodnutí přijatá soudy nebo orgány uvedenými v odstavci 1.
Článek 112
1. Osobní údaje zařazené do Schengenského informačního systému za účelem pátrání po osobách se uchovávají pouze po dobu nezbytnou pro sledovaný účel.
Nejpozději tři roky po jejich zařazení musí smluvní strana, která záznam pořídila, prověřit potřebu jejich dalšího uchovávání.
Pro záznamy uvedené v článku 99 činí tato lhůta jeden rok.
2. Každá smluvní strana v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy případně stanoví kratší lhůtu pro prověření.
3. Technická podpůrná jednotka Schengenského informačního systému automaticky s měsíčním předstihem uvědomí smluvní strany o plánovaném výmazu.
4. Smluvní strana, která záznam pořídila, může ve lhůtě stanovené pro prověření rozhodnout o zachování záznamu, je-li to nezbytné pro účely, pro něž byl záznam pořízen.
Prodloužení záznamu je třeba sdělit technické podpůrné jednotce.
Odstavec 1 se použije obdobně.
Článek 113
1. Jiné údaje než údaje uvedené v článku 112 se uchovávají nejvýše po dobu deseti let, údaje týkající se vydaných dokladů totožnosti a evidovaných bankovek nejvýše po dobu pěti let a údaje o motorových vozidlech, přívěsech a obytných přívěsech nejvýše po dobu tří let.
2. Vymazané údaje jsou ještě po dobu jednoho roku uloženy v technické podpůrné jednotce.
Během této doby se mohou používat pouze pro účely dodatečné kontroly jejich přesnosti a souladu jejich uložení s právem.
Poté musí být zničeny.
Článek 114
1. Každá smluvní strana určí kontrolní orgán, který je v souladu s vnitrostátními právními předpisy pověřen výkonem nezávislé kontroly souboru údajů vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému a ověřováním toho, zda zpracování a využívání údajů uložených v Schengenském informačním systému neporušuje práva dotyčné osoby.
Za tím účelem má tento kontrolní orgán přístup k souboru údajů vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému.
2. Každý má právo požádat kontrolní orgány o ověření údajů, které se ho týkají a jsou uloženy v Schengenském informačním systému, jakož i o ověření jejich využívání.
Výkon tohoto práva se řídí vnitrostátními právními předpisy smluvní strany, u které byla žádost o ověření podána.
Pokud byly údaje zařazeny jinou smluvní stranou, je kontrola prováděna v úzké spolupráci s kontrolním orgánem této smluvní strany.
Článek 115
1. Pro kontrolu technické podpůrné jednotky Schengenského informačního systému se zřizuje společný kontrolní orgán, který se skládá ze dvou zástupců každého vnitrostátního kontrolního orgánu.
Každá smluvní strana má při hlasování jeden hlas.
Kontrola se vykonává v souladu s touto úmluvou, Úmluvou Rady Evropy o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů ze dne 28. ledna 1981, doporučením R (87) 15 Výboru ministrů Rady Evropy ze dne 17. září 1987 o používání osobních údajů v policejní oblasti a v souladu s vnitrostátními právními předpisy smluvní strany odpovědné za technickou podpůrnou jednotku.
2. Společný kontrolní orgán má ve vztahu k technické podpůrné jednotce Schengenského informačního systému za úkol ověřovat řádné uplatňování této úmluvy.
Za tímto účelem má přístup k technické podpůrné jednotce.
3. Společný kontrolní orgán je rovněž příslušný pro přezkoumávání obtíží při uplatňování nebo výkladu v souvislosti s provozováním Schengenského informačního systému, pro zkoumání obtíží, které mohou vzniknout při výkonu nezávislé kontroly prováděné vnitrostátními kontrolními orgány smluvních stran nebo při výkonu práva na přístup do systému, jakož i pro vypracování harmonizovaných návrhů s cílem nacházet společná řešení stávajících obtíží.
4. Zprávy vypracované společným kontrolním orgánem jsou předávány orgánům, kterým předávají své zprávy vnitrostátní kontrolní orgány.
Článek 116
1. Každá smluvní strana odpovídá podle vnitrostátních právních předpisů za škodu způsobenou osobě při provozování vnitrostátního souboru údajů Schengenského informačního systému.
To platí i v případě, pokud škodu způsobila smluvní strana pořizující záznam zařazením fakticky nebo právně chybných údajů.
2. Není-li smluvní strana, vůči níž je uplatňován nárok, smluvní stranou, která provedla záznam, je tato strana povinna uhradit na žádost poskytnutou náhradu, pokud dožádaná smluvní strana nepoužila údaje v rozporu s touto úmluvou.
Článek 117
1. Pokud jde o automatizované zpracování osobních údajů, které jsou předávány na základě této hlavy, přijme každá smluvní strana nejpozději ke dni vstupu této úmluvy v platnost nezbytné vnitrostátní právní předpisy pro zajištění alespoň takové úrovně ochrany osobních údajů, jaká vyplývá ze zásad Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů ze dne 28. ledna 1981 a s ohledem na doporučení Výboru ministrů Rady Evropy R (87) 15 ze dne 17. září 1987 o používání osobních údajů v policejní oblasti.
2. K předávání osobních údajů podle této hlavy může dojít až poté, co na území smluvních stran, které se na předávání podílejí, vstoupí v platnost právní úprava ochrany osobních údajů podle odstavce 1.
Článek 118
1. Každá ze smluvních stran se zavazuje, že ve vztahu k vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému přijme náležitá opatření, aby:
a) zabránila všem neoprávněným osobám v přístupu k zařízením využívaným pro zpracování osobních údajů (kontroly u vstupu k zařízením);
b) zabránila neoprávněným osobám číst, kopírovat, pozměňovat či odstraňovat osobní údaje z nosičů dat (kontroly nosičů dat);
c) zabránila neoprávněnému ukládání údajů do souboru údajů, jakož i neoprávněnému seznámení se s uloženými osobními údaji, jejich změnám či výmazu (kontrola vstupu údajů);
d) zabránila neoprávněným osobám užívat automatizované systémy zpracování údajů pomocí zařízení pro přenos údajů (kontrola užívání);
e) zaručila, že oprávněné osoby mají při užívání automatizovaného systému pro zpracování údajů přístup pouze k údajům, které spadají do jejich působnosti (kontrola přístupu);
f) zaručila možnost ověřovat a určovat, kterým orgánům mohou být osobní údaje pomocí zařízení pro přenos údajů předávány (kontrola předávání);
g) zaručila možnost dodatečně ověřovat a určovat, jaké osobní údaje, kdy a kým byly zařazeny do automatizovaných systémů zpracování údajů (kontrola zařazování údajů);
h) zabránila neoprávněnému čtení, kopírování, pozměňování nebo výmazu osobních údajů při přenosu údajů, jakož i při přepravě nosičů dat (kontrola přepravy).
2. Každá smluvní strana musí přijmout zvláštní opatření k zabezpečení údajů při jejich předávání orgánům mimo území smluvních stran.
Tato opatření je třeba oznámit společnému kontrolnímu orgánu.
3. Zpracováním údajů ve své vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému může každá smluvní strana pověřit pouze osoby, které mají zvláštní kvalifikaci a jsou podrobeny bezpečnostní prověrce.
4. Smluvní strana odpovědná za technickou podpůrnou jednotku Schengenského informačního systému přijme ve vztahu k této jednotce opatření uvedená v odstavcích 1 až 3.
KAPITOLA 4
ROZDĚLENÍ NÁKLADŮ SCHENGENSKÉHO INFORMAČNÍHO SYSTÉMU
Článek 119
1. Náklady na zřízení a provoz technické podpůrné jednotky uvedené v čl. 92 odst. 3, včetně nákladů na kabelové spojení vnitrostátních součástí Schengenského informačního systému s technickou podpůrnou jednotkou, nesou společně smluvní strany. Podíl každé smluvní strany je určen na základě podílu každé smluvní strany na jednotném vyměřovacím základu daně z přidané hodnoty ve smyslu čl. 2 prvního pododstavce písm. c) rozhodnutí Rady Evropských společenství o systému vlastních zdrojů Společenství ze dne 24. června 1988.
2. Náklady na zřízení a provoz vnitrostátní součásti Schengenského informačního systému nese každá smluvní strana samostatně.
HLAVA V
PŘEPRAVA A POHYB ZBOŽÍ
Článek 120
1. Smluvní strany společně dbají, aby jejich právní a správní předpisy bezdůvodně nebránily pohybu zboží přes vnitřní hranice.
2. Smluvní strany usnadní pohyb zboží přes vnitřní hranice tím, že provádějí formální úkony spojené se zákazy a omezeními současně s celním odbavením zboží uvolněného ke spotřebě.
K tomuto celnímu odbavení dochází podle volby zúčastněné osoby buď ve vnitrozemí, nebo na vnitřní hranici.
Smluvní strany podporují provádění celního odbavení ve vnitrozemí.
3. Pokud v některých oblastech nelze zjednodušení podle odstavce 2 zcela nebo částečně provést, usilují smluvní strany mezi sebou nebo v rámci Evropských společenství o vytvoření podmínek pro toto zjednodušení.
Tento odstavec se použije zejména pro kontrolu dodržování předpisů týkajících se přepravních povolení, pro technické kontroly dopravních prostředků, veterinární kontroly a kontroly zdravotního stavu zvířat, hygienické kontroly, rostlinolékařské kontroly, jakož i pro kontroly přepravy nebezpečných věcí a odpadu.
4. Smluvní strany usilují o harmonizaci formalit týkajících se pohybu zboží přes vnější hranice a kontrolu jejich dodržování podle jednotných zásad.
Za tím účelem smluvní strany úzce spolupracují ve výkonném výboru, v rámci Evropských společenství a na jiných mezinárodních fórech.
Článek 121
1. Smluvní strany, v souladu s právem Společenství, upustí od provádění kontrol a od předkládání rostlinolékařských osvědčení stanovených právem Společenství pro některé rostliny a rostlinné produkty.
Výkonný výbor vypracuje seznam rostlin a rostlinných produktů, na něž se vztahuje zjednodušení uvedené v první větě.
Tento seznam může měnit a stanoví datum vstupu v platnost těchto změn.
Smluvní strany se vzájemně informují o přijatých opatřeních.
2. V případě nebezpečí, že by mohlo dojít k zavlečení nebo šíření škodlivých organismů, může smluvní strana požadovat přechodné opětovné zavedení kontrolních opatření stanovených právem Společenství a uplatňovat je.
Písemně o tom neprodleně uvědomí ostatní smluvní strany s uvedením důvodů svého rozhodnutí.
3. Rostlinolékařské osvědčení lze i nadále používat jako osvědčení vyžadované podle zákona o ochraně druhů.
4. Příslušný orgán vystaví na žádost rostlinolékařské osvědčení, je-li dodávka zcela nebo částečně určena ke zpětnému vývozu a jsou-li splněny rostlinolékařské požadavky pro dotyčné rostliny nebo rostlinné produkty.
Článek 122
1. Smluvní strany posílí svou spolupráci v zájmu zajištění bezpečné přepravy nebezpečného zboží a zavazují se, že budou harmonizovat své vnitrostátní právní předpisy přijaté k provedení platných mezinárodních smluv.
Kromě toho se zavazují, zejména za účelem zachování stávající úrovně bezpečnosti,
a) k harmonizaci požadavků na odbornou způsobilost řidičů;
b) k harmonizaci postupů a intenzity kontrol prováděných během přepravy a v podnicích;
c) k harmonizaci vymezení trestných činů a přestupků a právních předpisů týkajících se odpovídajících sankcí;
d) k zajištění nepřetržité výměny informací a zkušeností získaných při provádění opatření a kontrol.
2. Smluvní strany posílí svou spolupráci při provádění kontrol přepravy nebezpečného i běžného odpadu přes vnitřní hranice.
Za tímto účelem usilují o přijetí společného postoje pro pozměňování směrnic Společenství o kontrole a řízení přepravy nebezpečného odpadu a pro přípravu aktů Společenství týkajících se běžného odpadu s cílem vytvořit postačující infrastrukturu pro jeho likvidaci a vytvořit vysoce harmonizované standardy této likvidace.
Před přijetím právní úpravy na úrovni Společenství týkající se běžného odpadu se kontroly přepravy takového odpadu provádějí na základě zvláštního postupu, který umožní kontrolu přepravy odpadu na místo určení během jeho zpracování.
Pro tento odstavec se použije rovněž odstavec 1 druhá věta.
Článek 123
1. Smluvní strany se zavazují, že se budou vzájemně konzultovat s cílem zrušit mezi sebou v současné době platnou povinnost udělovat pro vývoz strategických průmyslových výrobků a technologií licenci, a je-li to nutné, nahradit tuto licenci pružným postupem za předpokladu, že zeměmi prvního a konečného určení jsou smluvní strany.
S výhradou těchto konzultací a s cílem zaručit účinné kontroly, které se ukáží jako nezbytné, usilují smluvní strany, v úzké spolupráci zajištěné koordinačním mechanismem, o výměnu užitečných informací podle vnitrostátních právních předpisů.
2. Pokud jde o jiné produkty než o strategické průmyslové produkty a technologie podle odstavce 1, usilují smluvní strany jednak o vyřizování vývozních formalit ve vnitrozemí, a jednak o harmonizaci svých kontrolních postupů.
3. V rámci cílů vymezených v odstavci 1 a 2 zahájí smluvní strany konzultace s ostatními zúčastněnými partnerskými státy.
Článek 124
Počet a intenzita kontrol zboží při pohybu cestujících přes vnitřní hranice se sníží na nejnižší možnou úroveň.
Další snižování a konečné zrušení těchto kontrol závisí na postupném rozšiřování daňových úlev pro cestující a na dalším vývoji předpisů platných pro přeshraniční pohyb cestujících.
Článek 125
1. Smluvní strany uzavírají ujednání o služebních pobytech styčných úředníků svých celních správ.
2. Cílem služebních pobytů styčných úředníků je podpora a urychlení spolupráce mezi smluvními stranami obecně, zejména pak v rámci stávajících smluv a aktů Společenství o vzájemné pomoci.
3. Styční úředníci zajišťují poradní a pomocnou funkci.
Nejsou oprávněni z vlastního podnětu přijímat opatření celní správy.
Poskytují informace a plní své úkoly v rámci pokynů udělených smluvní stranou původu.
HLAVA VI
OCHRANA OSOBNÍCH ÚDAJŮ
Článek 126
1. Pokud jde o automatizované zpracování osobních údajů, které jsou předávány na základě této úmluvy, přijme každá smluvní strana nejpozději ke dni vstupu této úmluvy v platnost nezbytné vnitrostátní právní předpisy pro zajištění alespoň takové úrovně ochrany osobních údajů, jaká vyplývá ze zásad Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů ze dne 28. ledna 1981.
2. K předávání osobních údajů upravenému v této úmluvě může dojít až poté, co na území smluvních stran, které se na předávání podílejí, vstoupí v platnost právní úprava ochrany osobních údajů podle odstavce 1.
3. Pokud jde o automatizované zpracování osobních údajů, které jsou předávány podle této úmluvy, platí tato ustanovení:
a) přijímající smluvní strana může používat osobní údaje pouze k účelům, pro něž tato úmluva předávání takových údajů stanoví; používání údajů k jiným účelům je přípustné pouze po předchozím povolení předávající smluvní strany a v souladu s právními předpisy přijímající smluvní strany; povolení lze udělit, pokud to umožňují vnitrostátní právní předpisy předávající smluvní strany;
b) osobní údaje mohou být použity výlučně soudy a orgány, které zajišťují plnění úkolů nebo které vykonávají funkce v rámci účelů uvedených v písmenu a);
c) předávající smluvní strana je povinna dbát na správnost osobních údajů; zjistí-li z vlastního podnětu nebo na žádost dotyčné osoby, že byly předány nesprávné údaje nebo údaje, které neměly být předány, musí o tom neprodleně uvědomit přijímající smluvní stranu nebo strany; tato strana či tyto strany jsou povinny tyto údaje opravit nebo zničit nebo uvést, že tyto údaje jsou nesprávné nebo že neměly být předány;
d) smluvní strana se nemůže, aby se zbavila odpovědnosti podle svých vnitrostátních právních předpisů, odvolávat ve vztahu k poškozenému na to, že jiná smluvní strana jí předala nesprávné údaje; je-li přijímající smluvní strana povinna nahradit škodu způsobenou předanými nesprávnými údaji, nahradí předávající smluvní strana přijímající smluvní straně celkovou částku vyplacené náhrady;
e) předání a přijetí osobních údajů musí být zaznamenáno v souboru údajů, ze kterého pochází, a v souboru údajů, do kterého jsou zařazeny;
f) společný kontrolní orgán uvedený v článku 115 může na žádost některé smluvní strany vydat stanovisko k obtížím použití a výkladu tohoto článku.
4. Tento článek se nevztahuje na předávání osobních údajů podle hlavy II kapitoly 7 a hlavy IV.
Odstavec 3 se nepoužije na předávání osobních údajů podle hlavy III kapitol 2, 3, 4 a 5.
Článek 127
1. Jsou-li na základě této úmluvy osobní údaje předávány jiné smluvní straně, použije se na předávání těchto údajů z neautomatizovaného souboru údajů a na jejich zařazení do jiného neautomatizovaného souboru údajů přiměřeně článek 126.
2. Jsou-li v jiných případech, než jsou případy uvedené v čl. 126 odst. 1 nebo v odstavci 1 tohoto článku, osobní údaje předávány druhé smluvní straně v souladu s touto úmluvou, použije se čl. 126 odst. 3 s výjimkou písmene e). Kromě toho se použijí tato ustanovení:
a) o předání a přijetí osobních údajů se pořídí písemný záznam; tato povinnost neplatí, pokud pro použití údajů není nezbytné je zaznamenávat, zejména pokud se údaje nepoužívají nebo se používají jen krátkodobě;
b) přijímající smluvní strana zaručí pro používání předaných údajů alespoň takovou úroveň ochrany, jakou stanoví právní předpisy této smluvní strany pro používání údajů obdobné povahy;
c) přístup k osobním údajům a podmínky, za jakých je přístup udělen, upravují vnitrostátní právní předpisy smluvní strany, které dotyčná osoba podala žádost.
3. Tento článek se nevztahuje na předávání osobních údajů podle hlavy II kapitoly 7, hlavy III kapitol 2, 3, 4 a 5 a hlavy IV.
Článek 128
1. Předávání osobních údajů podle této úmluvy lze uskutečnit, pouze pokud smluvní strany, které se na předávání podílejí, pověří vnitrostátní kontrolní orgán výkonem nezávislého dohledu nad dodržováním článků 126 a 127 a právních předpisů přijatých k jejich provedení s ohledem na zpracování osobních údajů v souborech údajů.
2. Pokud smluvní strana pověřila v jedné nebo několika oblastech v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy kontrolní orgán výkonem nezávislého dohledu nad dodržováním ustanovení o ochraně osobních údajů neuložených v souborech údajů, pověří tato smluvní strana tento kontrolní orgán rovněž dohledem nad dodržováním ustanovení této hlavy v dotyčných oblastech.
3. Tento článek se nevztahuje na předávání osobních údajů podle hlavy II kapitoly 7 a hlavy III kapitol 2, 3, 4 a 5.
Článek 129
Pokud jde o předávání osobních údajů podle hlavy III kapitoly 1, zavazují se smluvní strany, že zajistí, aniž budou dotčeny články 126 a 127, úroveň ochrany osobních údajů, která bude v souladu se zásadami doporučení Výboru ministrů Rady Evropy R (87) 15 ze dne 17. září 1987 o používání osobních údajů v policejní oblasti.
Kromě toho se pro předávání údajů podle článku 46 použijí tato ustanovení:
a) přijímající smluvní strana může používat osobní údaje pouze k účelům stanoveným předávající smluvní stranou a za podmínek, které tato strana určí;
b) údaje mohou být předávány výlučně policejním oddělením a orgánům; osobní údaje lze sdělit jiným orgánům pouze s předchozím povolením předávající smluvní strany;
c) přijímající smluvní strana uvědomí na žádost předávající smluvní stranu o užití předaných údajů a o výsledcích, kterých s jejich využitím dosáhla.
Článek 130
Jsou-li osobní údaje předávány prostřednictvím styčného úředníka uvedeného v článku 47 nebo v článku 125, použije se tato hlava, pouze pokud styčný úředník tyto údaje předá smluvní straně, která ho na území druhé smluvní strany vyslala.
HLAVA VII
VÝKONNÝ VÝBOR
Článek 131
1. Pro uplatňování této úmluvy se zřizuje výkonný výbor.
2. Aniž jsou dotčeny zvláštní pravomoci svěřené výkonnému výboru na základě této úmluvy, je jeho obecným úkolem dohled nad řádným uplatňováním této úmluvy.
Článek 132
1. Každá ze smluvních stran má ve výkonném výboru jednoho zástupce.
Smluvní strany zastupují ve výkonném výboru ministři odpovědní za provádění této úmluvy; ministrovi mohou být nápomocni odborníci, kteří se mohou účastnit jednání.
2. Výkonný výbor se usnáší jednomyslně.
Přijme svůj jednací řád; v této souvislosti může pro přijímání rozhodnutí stanovit písemný postup.
3. Na žádost zástupce smluvní strany může být pravomocné rozhodnutí o návrhu, o kterém se výkonný výbor usnesl, odloženo nejvýše o dva měsíce od předložení návrhu.
4. Výkonný výbor může pro přípravu rozhodnutí nebo pro jiné činnosti zřizovat pracovní skupiny složené ze zástupců správních orgánů smluvních stran.
Článek 133
Výkonný výbor se schází střídavě na území každé ze smluvních stran.
Schází se tak často, jak to vyžaduje řádné plnění jeho úkolů.
HLAVA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 134
Ustanovení této úmluvy se uplatňují, pouze pokud jsou slučitelná s právem Společenství.
Článek 135
Ustanovení této úmluvy se uplatňují s výhradou ustanovení Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967.
Článek 136
1. Má-li smluvní strana v úmyslu vést se třetím státem jednání o hraničních kontrolách, uvědomí o tom včas ostatní smluvní strany.
2. Žádná smluvní strana neuzavře bez předchozího souhlasu ostatních smluvních stran dvoustranné či vícestranné dohody se třetími státy o zjednodušení nebo zrušení hraničních kontrol, s výhradou práva členských států Evropských společenství uzavírat takové dohody společně.
3. Odstavec 2 se nevztahuje na dohody o malém pohraničním styku, pokud jsou tyto dohody jsou v souladu s výjimkami a úpravami stanovenými podle čl. 3 odst. 1.
Článek 137
K této úmluvě nelze činit žádné výhrady, s výjimkou výhrad uvedených v článku 60.
Článek 138
Tato úmluva se pro Francouzskou republiku vztahuje pouze na její evropské území.
Tato úmluva se pro Nizozemské království vztahuje pouze na jeho evropské území.
Článek 139
1. Tato úmluva podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato úmluva vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení poslední ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo listiny o schválení.
Ustanovení týkající se zřízení, činnosti a pravomocí výkonného výboru se uplatňují ode dne vstupu této úmluvy v platnost.
Ostatní ustanovení se uplatňují od prvního dne třetího měsíce, který následuje po vstupu této úmluvy v platnost.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 140
1. Kterýkoli členský stát Evropských společenství může přistoupit k této úmluvě.
Přistoupení k úmluvě je předmětem dohody mezi tímto státem a smluvními stranami.
2. Taková dohoda o přistoupení podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení přistupujícího státu a každé smluvní strany.
Vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení poslední ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo listiny o schválení.
Článek 141
1. Kterákoli smluvní strana může depozitáři předložit návrh na změnu této úmluvy.
Depozitář postoupí návrh ostatním smluvním stranám.
Na žádost některé smluvní strany přezkoumají smluvní strany ustanovení této úmluvy, zda podle jejich názoru došlo k zásadní změně podmínek, za nichž úmluva vstoupila v platnost.
2. Smluvní strany přijímají změny této úmluvy vzájemnou dohodou.
3. Změny vstupují v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení poslední ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo listiny o schválení.
Článek 142
1. Uzavřou-li členské státy Evropských společenství mezi sebou smlouvy s cílem dosažení prostoru bez vnitřních hranic, dohodnou se smluvní strany na podmínkách, za nichž jsou ustanovení této úmluvy nahrazena nebo změněna v souladu s odpovídajícími ustanoveními zmíněných smluv.
Přitom smluvní strany přihlíží k tomu, že tato úmluva může stanovit širší spolupráci než zmíněné smlouvy.
Ustanovení, jež jsou v rozporu s ustanoveními sjednanými mezi členskými státy Evropských společenství, musí být v každém případě upravena.
2. Změny této úmluvy, které smluvní strany považují za nezbytné, podléhají ratifikaci, přijetí nebo schválení smluvními stranami. Použije se čl. 141 odst. 3 s tím, že změny nevstoupí v platnost před vstupem v platnost zmíněných smluv mezi členskými státy Evropských společenství. Na důkaz čehož připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci vlád k této úmluvě své podpisy.
Dohoda o přistoupení Italské republiky
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, (dále jen "úmluva z roku 1990") na jedné straně
a ITALSKÁ REPUBLIKA na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Paříži dne dvacátého sedmého listopadu tisíc devět set devadesát o přistoupení vlády Italské republiky k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Italská republika přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Italskou republiku: policejní úředníci a pomocní úředníci kriminální policie ("Polizia di Stato") a četnictva ("Arma dei Carabinieri"), úředníci finanční policie ("Guardia di Finanza"), pokud jde o jejich pravomoci v oblasti padělání peněz, nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu, jakož i celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Italskou republiku "Direzione Centrale della Polizia Criminale" (Ústřední ředitelství kriminální policie) Ministerstva vnitra.
Článek 3
1. Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Italskou republiku: policejní úředníci a pomocní úředníci kriminální policie ("Polizia di Stato") a četnictva ("Arma dei Carabinieri") a úředníci finanční policie ("Guardia di Finanza"), pokud jde o jejich pravomoci v oblasti padělání peněz, nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu, a celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 41 odst. 10 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Při podpisu této dohody učiní vláda Francouzské republiky a vláda Italské republiky prohlášení, v němž na základě čl. 41 odst. 2, 3 a 4 úmluvy z roku 1990 vymezí postupy pronásledování na svém území.
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Italskou republiku Ministerstvo spravedlnosti.
Článek 5
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schváleníbudou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení poslední ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo listiny o schválení, a nejdříve dnem vstupu v platnost úmluvy z roku 1990.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 6
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Italské republiky ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, německém a nizozemském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 v italském jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako původní znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, německém a nizozemském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení Španělského království
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, ke které přistoupila Italská republika na základě dohody podepsané v Paříži dne 27. listopadu 1990
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, která přistoupila k úmluvě z roku 1990 na základě dohody podepsané v Paříži dne 27. listopadu 1990, na jedné straně
a ŠPANĚLSKÉ KRÁLOVSTVÍ na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Bonnu dne dvacátého pátého června tisíc devět set devadesát jedna o přistoupení vlády Španělského království k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokolem o přistoupení vlády Italské republiky, podepsaným v Paříži dne 27. listopadu 1990,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Španělské království přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Španělské království: úředníci státní policie ("Cuerpo Nacional de Policía") a četnictva ("Cuerpo de la Guardia Civil") při výkonu činnosti kriminální policie a úředníci celní správy za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Španělské království "Dirección General de la Polícia" (Generální ředitelství policie).
Článek 3
1. Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Španělské království: úředníci státní policie ("Cuerpo Nacional de Policía") a četnictva ("Cuerpo de la Guardia Civil") při výkonu činnosti kriminální policie a úředníci celní správy za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 41 odst. 10 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Při podpisu této dohody učiní vláda Francouzské republiky a vláda Španělského království prohlášení, v němž na základě čl. 41 odst. 2, 3 a 4 úmluvy z roku 1990 stanoví postupy pronásledování na svém území.
3. Při podpisu této dohody učiní vláda Španělského království prohlášení vůči vládě Portugalské republiky, v němž na základě čl. 41 odst. 2, 3 a 4 úmluvy z roku 1990 stanoví postupy pronásledování na španělském území.
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Španělské království Ministerstvo spravedlnosti.
Článek 5
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení pěti signatářskými státy úmluvy z roku 1990 a Španělským královstvím, a nejdříve dnem vstupu v platnost úmluvy z roku 1990.
Vůči Italské republice vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení její ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo listiny o schválení a nejdříve dnem vstupu této dohody v platnost mezi ostatními smluvními stranami.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 6
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Španělského království ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém a nizozemském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 ve španělském jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém a nizozemském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení Portugalské republiky
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, ke které přistoupila Italská republika na základě dohody podepsané v Paříži dne 27. listopadu 1990
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990 (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, která přistoupila k úmluvě z roku 1990 na základě dohody podepsané v Paříži dne 27. listopadu 1990, na jedné straně
a PORTUGALSKÁ REPUBLIKA na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Bonnu dne dvacátého pátého června tisíc devět set devadesát jedna o přistoupení vlády Portugalské republiky k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokolem o přistoupení vlády Italské republiky, podepsaným v Paříži dne 27. listopadu 1990,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Portugalská republika přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Portugalskou republiku: členové kriminální policie ("Polícia Judiciária") a celníci ve funkci pomocných úředníků státního zastupitelství za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Portugalskou republiku "Direccão geral de la Polícia Judiciária" (Generální ředitelství kriminální policie).
Článek 3
1. Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Portugalskou republiku: členové ("Polícia Judiciária") a celníci ve funkci pomocných úředníků státního zastupitelství za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 41 odst. 10 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Při podpisu této dohody učiní vláda Portugalské republiky prohlášení vůči vládě Španělského království, v němž na základě čl. 41 odst. 2, 3 a 4 úmluvy z roku 1990 stanoví postupy pronásledování na portugalském území.
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Portugalskou republiku Ministerstvo spravedlnosti.
Článek 5
Pro účely vydávání osob mezi smluvními stranami úmluvy z roku 1990 se písmeno c) prohlášení Portugalské republiky k článku 1 Evropské úmluvy o vydávání osob ze dne 13. prosince 1957 vykládá takto:
Portugalská republika nepovolí vydání osob stíhaných za protiprávní jednání, na které se vztahuje doživotní trest nebo doživotní ochranné opatření.
Vydání osoby se však povolí, pokud žádající stát zaručí, že v souladu se svými právními předpisy a zvyklostmi v oblasti výkonu trestu bude podporovat opatření ve prospěch osoby, jejíž vydání je požadováno.
Článek 6
Pro účely vzájemné pomoci v trestních věcech mezi smluvními stranami úmluvy z roku 1990 nezamítne Portugalská republika žádosti z důvodu, že za protiprávní jednání, která jsou předmětem žádosti, se ukládá podle právních předpisů žádajícího státu doživotní trest nebo doživotní ochranné opatření.
Článek 7
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení pěti signatářskými státy úmluvy z roku 1990 a Portugalskou republikou, a nejdříve dnem vstupu v platnost úmluvy z roku 1990.
Vůči Italské republice vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení její ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo listiny o schválení a nejdříve dnem vstupu této dohody v platnost mezi ostatními smluvními stranami.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 8
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Portugalské republiky ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém a nizozemském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 v portugalském jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém a nizozemském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení řecké republiky
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, ke které přistoupila Italská republika na základě dohody podepsané v Paříži dne 27. listopadu 1990 a Španělské království a Portugalská republika na základě dohod podepsaných v Bonnu dne 25. června 1991
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, která přistoupila k úmluvě z roku 1990 na základě dohody podepsané v Paříži dne 27. listopadu 1990, a Španělské království a Portugalská republika, které přistoupily k úmluvě z roku 1990 na základě dohod podepsaných v Bonnu dne 25. června 1991,
na jedné straně a ŘECKÁ REPUBLIKA na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Madridu dne šestého listopadu tisíc devět set devadesát dva o přistoupení vlády Řecké republiky k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokolem o přistoupení vlády Italské republiky, podepsaným v Paříži dne 27. listopadu 1990, a protokoly o přistoupení vlád Španělského království a Portugalské republiky, podepsanými v Bonnu dne 25. června 1991,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Řecká republika přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Řeckou republiku: policejní úředníci "Ελληνική Αστυνομία" (Řecká policie) a "Διμενικό Σώμα" (Řecká přístavní stráž) podle svých pravomocí a úředníci celní správy, za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Řeckou republiku "Διεύθυνοη Διεθνούς Αστυνομικής Συνεργασίας του Υπουργείου Δημοσίας Τάζεως" (Ředitelství pro mezinárodní spolupráci policie Ministerstva veřejného pořádku).
Článek 3
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Řeckou republiku Ministerstvo spravedlnosti.
Článek 4
Pro účely vydávání osob mezi smluvními stranami úmluvy z roku 1990 nebude Řecká republika uplatňovat své výhrady k článkům 7, 18 a 19 Evropské úmluvy o vydávání osob ze dne 13. prosince 1957.
Článek 5
Pro účely vzájemné pomoci v trestních věcech mezi smluvními stranami úmluvy z roku 1990 nebude Řecká republika uplatňovat svou výhradu k článkům 4 a 11 Evropské úmluvy o vzájemné pomoci ve věcech trestních ze dne 20. dubna 1959.
Článek 6
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listiny o schválení státy, pro které úmluva z roku 1990 vstoupila v platnost, a Řeckou republikou.
Vůči ostatním státům vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení jejich ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení za podmínky, že tato dohoda vstoupí v platnost v souladu s předchozím pododstavcem.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 7
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Řecké republiky ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském a španělském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 v řeckém jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském a španělském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení Rakouské republiky
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, ke které přistoupila Italská republika na základě dohody podepsané dne 27. listopadu 1990, Španělské království a Portugalská republika na základě dohod podepsaných dne 25. června 1991 a Řecká republika na základě dohody podepsané dne 6. listopadu 1992
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, Španělské království a Portugalská republika a Řecká republika, které přistoupily k Úmluvě z roku 1990 na základě dohod podepsaných dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991 a 6. listopadu 1992 na jedné straně,
a RAKOUSKÁ REPUBLIKA na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Bruselu dne dvacátého osmého dubna tisíc devět set devadesát pět o přistoupení vlády Rakouské republiky k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokoly o přistoupení vlád Italské republiky, Španělského království a Portugalské republiky a Řecké republiky, podepsanými dne 27. listopadu 1990, dne 25. června 1991 a 6. listopadu 1992,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Rakouská republika přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Rakouskou republiku:
a) úředníci "öffentlicher Sicherheitsdienst" (veřejná bezpečnostní služba), a to:
- úředníci "Bundesgendarmerie" (spolkové četnictvo),
- úředníci "Bundessicherheitswachekorps" (spolkové bezpečnostní stráže),
- úředníci "Kriminalbeamtenkorps" (kriminální policie),
- úředníci "rechtskundiger Dienst bei Sicherheitsbehörden" (právních oddělení bezpečnostních orgánů) zmocnění k přímému vydávání rozkazů a k výkonu donucovacích opatření;
b) celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Rakouskou republiku "Generaldirektion für die öffentliche Sicherheit" (Generální ředitelství pro veřejnou bezpečnost) Spolkového ministerstva vnitra.
Článek 3
Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Rakouskou republiku:
1) úředníci "öffentlicher Sicherheitsdienst" (veřejná bezpečnostní služba), a to:
- úředníci "Bundesgendarmerie" (spolkového četnictva),
- úředníci "Bundessicherheitswachekorps" (spolkové bezpečnostní stráže),
- úředníci "Kriminalbeamtenkorps" (kriminální policie),
- úředníci "rechtskundiger Dienst bei Sicherheitsbehörden" (právních oddělení bezpečnostních orgánů) zmocnění k přímému vydávání rozkazů a k výkonu donucovacích opatření;
2) celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 41 odst. 10 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Rakouskou republiku Spolkové ministerstvo spravedlnosti.
Článek 5
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení státy, pro které úmluva z roku 1990 vstoupila v platnost, a Rakouskou republikou.
Vůči ostatním státům vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení jejich ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení za podmínky, že tato dohoda vstoupí v platnost v souladu s předchozím pododstavcem.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 6
Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Rakouské republiky ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení Dánského království
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, Španělské království a Portugalská republika, Řecká republika a Rakouská republika, které přistoupily k úmluvě z roku 1990 na základě dohod podepsaných dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991, 6. listopadu 1992 a 28. dubna 1995 na jedné straně,
a DÁNSKÉ KRÁLOVSTVÍ na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Lucemburku dne devatenáctého prosince tisíc devět set devadesát šest o přistoupení vlády Dánského království k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokoly o přistoupení vlád Italské republiky, Španělského království a Portugalské republiky, Řecké republiky a Rakouské republiky, podepsanými dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991, 6. listopadu 1992 a 28. dubna 1995,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Dánské království přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Dánské království ke dni podpisu této dohody:
a) "Politijenestemænd hos lokale politimestre og hos Rigspolitichefen" (policejní úředníci podléhající místnímu policejnímu veliteli a komisaři státní policie);
b) celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Dánské království ke dni podpisu této dohody "Rigspolitichefen" (komisař státní policie).
Článek 3
Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Dánské království ke dni podpisu této dohody:
1) "Politijenestemænd hos lokale politimestre og hos Rigspolitichefen" (policejní úředníci podléhající místnímu policejnímu veliteli a komisaři národní policie);
2) celníci za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 41 odst. 10 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Dánské království ke dni podpisu této dohody "Justitsministeriet" (Ministerstvo spravedlnosti).
Článek 5
1. Ustanovení této dohody se nevztahují na Faerské ostrovy ani na Grónsko.
2. Vzhledem k tomu, že se na Faerské ostrovy a Grónsko vztahují ustanovení o pohybu osob určená v rámci Severské pasové unii (Nordic Passport Union), nebudou osoby cestující mezi Faerskými ostrovy či Grónskem a státy, které jsou stranami úmluvy z roku 1990 a Dohody o spolupráci s Islandskou republikou a s Norským královstvím, podléhat kontrolám na hranicích.
Článek 6
Touto dohodou není dotčena spolupráce v rámci Severské pasové unie, pokud tato spolupráce není v rozporu s uplatňováním této dohody ani mu nebrání.
Článek 7
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení státy, pro které úmluva z roku 1990 vstoupila v platnost, a Dánským královstvím.
Vůči ostatním státům vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení jejich ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení za podmínky, že tato dohoda vstoupí v platnost v souladu s předchozím pododstavcem.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 8
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Dánského království ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 v dánském jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení Finské republiky
k Úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, Španělské království a Portugalská republika, Řecká republika a Rakouská republika, které přistoupily k úmluvě z roku 1990 na základě dohod podepsaných dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991, 6. listopadu 1992 a 28. dubna 1995, na jedné straně,
a FINSKÁ REPUBLIKA na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Lucemburku dne devatenáctého prosince tisíc devět set devadesát šest o přistoupení vlády Finské republiky k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokoly o přistoupení vlád Italské republiky, Španělského království a Portugalské republiky, Řecké republiky a Rakouské republiky, podepsanými dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991, 6. listopadu 1992 a 28. dubna 1995,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Finská republika přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Finskou republiku ke dni podpisu této dohody:
a) policejní úředníci "poliisin virkamiehistä poliisimiehet – av polisens tjänstemän polismän";
b) úředníci pohraniční stráže "rajavartiolaitoksen virkamiehistä rajavartiomiehet – av gränsbevakningsväsendets tjänstemän gränsbevakningsmän", pokud jde o obchod s lidmi uvedený v čl. 40 odst. 7 úmluvy z roku 1990;
c) celníci "tullimiehet – tulltjänstemän" za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 6 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Finskou republiku ke dni podpisu této dohody Národní vyšetřovací úřad "Keskusrikospoliisi – Centralkriminalpolisen".
Článek 3
Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Finskou republiku ke dni podpisu této dohody:
1) policejní úředníci "poliisin virkamiehistä poliisimiehet – av polisens tjänstemän polismän";
2) úředníci pohraniční stráže "rajavartiolaitoksen virkamiehistä rajavartiomiehet – av gränsbevakningsväsendets tjänstemän gränsbevakningsmän", pokud jde o obchod s lidmi uvedený v čl. 40 odst. 7 úmluvy z roku 1990;
3) celníci "tullimiehet – tulltjänstemän" za podmínek stanovených v odpovídajících dvoustranných dohodách uvedených v čl. 40 odst. 10 úmluvy z roku 1990, pokud jde o jejich pravomoci v oblasti nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, nedovoleného obchodu se zbraněmi a výbušninami a nedovolené přepravy jedovatého a nebezpečného odpadu.
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Finskou republiku ke dni podpisu této dohody Ministerstvo spravedlnosti ("Oikeusministeriö – Justitieministeriet").
Článek 5
Touto dohodou není dotčena spolupráce v rámci Severské pasové unie, pokud tato spolupráce není v rozporu s uplatňováním této dohody ani mu nebrání.
Článek 6
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení státy, pro které úmluva z roku 1990 vstoupila v platnost, a Finskou republikou.
Vůči ostatním státům vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení jejich ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení za podmínky, že tato dohoda vstoupí v platnost v souladu s předchozím pododstavcem.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 7
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Finské republiky ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 ve finském jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Dohoda o přistoupení švédského království
k úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990
BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ, SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO, FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA, LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ a NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ, smluvní strany Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990 (dále jen "úmluva z roku 1990"), a Italská republika, Španělské království a Portugalská republika, Řecká republika a Rakouská republika, které přistoupily k úmluvě z roku 1990 na základě dohod podepsaných dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991, 6. listopadu 1992 a 28. dubna 1995, na jedné straně,
a ŠVÉDSKÉ KRÁLOVSTVÍ na straně druhé,
s ohledem na protokol podepsaný v Lucemburku dne devatenáctého prosince tisíc devět set devadesát šest o přistoupení vlády Švédského království k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pozměněné protokoly o přistoupení vlád Italské republiky, Španělského království a Portugalské republiky, Řecké republiky a Rakouské republiky, podepsanými dne 27. listopadu 1990, 25. června 1991, 6. listopadu 1992 a 28. dubna 1995,
na základě článku 140 úmluvy z roku 1990,
SE DOHODLY NA TOMTO:
Článek 1
Švédské království přistupuje touto dohodou k úmluvě z roku 1990.
Článek 2
1. Policisty uvedenými v čl. 40 odst. 4 úmluvy z roku 1990 jsou pro Švédské království ke dni podpisu této dohody:
a) policejní úředníci orgánů švédské policie ("Polismän som är anställda av svenska polismyndigheter");
b) celníci orgánů švédské celní správy, mají-li pravomoci policie, zejména v souvislosti s pašováním a jiným protiprávním jednáním týkajícím se vstupu na území státu a jeho opuštění ("Tulltjänstemän, som är anställda av svensk tullmyndighet i de fall de har polisiara befogenheter, dvs framst i samband med smugglingsbrott och andra brott i samband med inresa och utresa till och fran riket");
c) úředníci švédské pobřežní stráže v souvislosti s ostrahou na moři ("Tjänstemän anställda vid den svenska Kustbevakningen i samband med övervakning till sjöss").
2. Orgánem uvedeným v čl. 40 odst. 5 úmluvy z roku 1990 je pro Švédské království ke dni podpisu této dohody Státní policejní ředitelství ("Rikspolisstyrelsen").
Článek 3
Policisty uvedenými v čl. 41 odst. 7 úmluvy z roku 1990 jsou pro Švédské království ke dni podpisu této dohody:
1. policejní úředníci orgánů švédské policie ("Polismän som är anställda av svenska polismyndigheter");
2. celníci orgánů švédské celní správy, mají-li pravomoci policie, zejména v souvislosti s pašováním a jiným protiprávním jednáním týkajícím se vstupu na území státu a jeho opuštění("Tulltjänstemän, som är anställda av svensk tullmyndighet i de fall de har polisiara befogenheter, dvs framst i samband med smugglingsbrott och andra brott i samband med inresa och utresa till och fran riket").
Článek 4
Příslušným ministerstvem uvedeným v čl. 65 odst. 2 úmluvy z roku 1990 je pro Švédské království ke dni podpisu této dohody Ministerstvo zahraničních věcí ("Utrikesdepartementet").
Článek 5
Touto dohodou není dotčena spolupráce v rámci Severské pasové unie, pokud tato spolupráce není v rozporu s uplatňováním této dohody ani mu nebrání.
Článek 6
1. Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u vlády Lucemburského velkovévodství, která o jejich uložení uvědomí všechny smluvní strany.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po uložení ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení státy, pro které úmluva z roku 1990 vstoupila v platnost, a Švédským královstvím.
Vůči ostatním státům vstupuje tato dohoda v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení jejich ratifikačních listin, listin o přijetí nebo listin o schválení za podmínky, že tato dohoda vstoupí v platnost v souladu s předchozím pododstavcem.
3. Vláda Lucemburského velkovévodství oznámí den vstupu v platnost všem smluvním stranám.
Článek 7
1. Vláda Lucemburského velkovévodství předá vládě Švédského království ověřený opis úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce.
2. Znění úmluvy z roku 1990 ve švédském jazyce je připojeno k této dohodě a je platné za stejných podmínek jako znění úmluvy z roku 1990 ve francouzském, italském, německém, nizozemském, portugalském, řeckém a španělském jazyce. Na důkaz čehož připojili zplnomocnění zástupci vlád k této dohodě své podpisy.
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 26. července 2000
o jmenování soudců a generálních advokátů Soudního dvora Evropských společenství
(2000/491/ES, ESUO, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 32b této smlouvy,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 6. října 2000 skončí funkční období těchto soudců Soudního dvora Evropských společenství: paní Ninon COLNERIC a pánů Davida A. O. EDWARDA, Petera JANNA, P. J. G. KAPTEYNA, Antonia Maria LA PERGOLY, Josého Carlose MOITINHA DE ALMEIDY, Jeana-Pierra PUISSOCHETA a Hanse RAGNEMALMA, a funkční období těchto generálních advokátů Soudního dvora Evropských společenství: pánů Georgia COSMASE, Niala FENNELLYHO, Philippa LEGERA a Antonia SAGGIA.
(2) Je třeba provést částečnou obměnu Soudního dvora Evropských společenství pro období od 7. října 2000 do 6. října 2006,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
1. Soudci Soudního dvora Evropských společenství na období od 7. října 2000 do 6. října 2006 jsou jmenováni:
paní Ninon COLNERIC
pan José Narciso DA CUNHA RODRIGUES
pan David A. O. EDWARD
pan Peter JANN
pan Antonio Mario LA PERGOLA
pan Jean-Pierre PUISSOCHET
pan Christiaan W. A. TIMMERMANS
pan Stig VON BAHR
2. Generálními advokáty Soudního dvora Evropských společenství na období od 7. října 2000 do 6. října 2006 jsou jmenováni:
pan L. A. GEELHOED
pan Philippe LEGER
paní Christine STIX-HACKL
pan Antonio TIZZANO
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí výboru stálých zástupců
ze dne 13. června 2001,
kterým se zřizuje pracovní skupina na vysoké úrovni
(2001/C 183/01)
VÝBOR STÁLÝCH ZÁSTUPCŮ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 207 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na jednací řád Rady, a zejména na čl. 19 odst. 3 uvedeného jednacího řádu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada dne 5. června 2001 souhlasila, aby byla za účelem zajištění koordinace práce na daňovém balíku a dosahování souběžného pokroku na tomto balíku zřízena pracovní skupina na vysoké úrovni.
(2) Rada může této pracovní skupině svěřit další úkoly v daňové oblasti,
ROZHODL TAKTO:
Článek 1
Zřizuje se pracovní skupina na vysoké úrovni (dále jen "pracovní skupina"), aby byla zajištěna koordinace práce na daňovém balíku a aby bylo na tomto balíku dosahováno souběžného pokroku.
Článek 2
Pracovní skupina se skládá z zástupců na vysoké úrovni jmenovaných členskými státy.
Komise jmenuje zástupce na vysoké úrovni, který se účastní jednání pracovní skupiny.
Pracovní skupině předsedá zástupce členského státu, který vykonává předsednictví Rady.
Článek 3
Radě jsou podávány zprávy v souladu s článkem 207 Smlouvy o ES.
Článek 4
Při řešení otázek týkajících se celkového hospodářského rozvoje a hospodářské politiky by měly být, aniž je dotčena úloha Výboru stálých zástupců, zprávy pracovní skupiny doručovány také Hospodářskému a finančnímu výboru nebo Výboru pro hospodářskou politiku, aby případně vyjádřily své stanovisko.
Článek 5
O budoucnosti pracovní skupiny se rozhodne poté, co bude ohledně daňového balíku dosaženo konečné dohody.
Článek 6
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.
Bude zveřejněno
Usnesení rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě,
ze dne 26. února 2001
o posílení schopnosti Evropské unie v oblasti civilní ochrany
(2001/K 82/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
1. PŘESVĚDČENI, že nekonečná řada katastrof způsobených člověkem, technikou nebo živly postihujících Evropskou unii i třetí země vyžaduje posílení a zefektivnění schopnosti Evropské unie a členských států v oblasti civilní ochrany;
2. JSOUCE TOHO NÁZORU, že – aniž by byla dotčena odpovědnost členských států – Společenství musí podporovat odpovídající kombinaci připravenosti a prevence, účinný sběr a šíření informací a zkušeností, koordinaci prostředků, jež jsou k dispozici na úrovni členských států i Společenství, jakož i spolupráci mezi členskými státy, zejména jde-li o katastrofy takového rozsahu, že přesahují dostupnou kapacitu zásahu jednotlivých členských států;
ZDŮRAZŇUJÍCE, že akční programy v oblasti ochrany stanovené rozhodnutím Rady 98/22/ES [1] a rozhodnutím Rady 1999/847/ES [2] přispívají k lepšímu využívání a integraci zdrojů členských států a doplňují opatření přijatá jako odpověď na předcházející usnesení Rady a členských států [3]
4. DOMNÍVAJÍCE SE, že je vhodné doplnit dosavadní usnesení tímto usnesením, které bere v úvahu nejnovější vývoj, včetně vývoje v oblasti zvládání nevojenských krizových situací v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP);
5. ZDŮRAZŇUJÍ, že pružnost, která je vlastní akčním programům Společenství, by měla usnadnit přizpůsobení akcí plánovaných na úrovni Společenství i členských států vznikajícím prioritám v oblasti civilní ochrany, mimo jiné zlepšením začlenění cílů civilní ochrany do politiky jiných oblastí, jako je ochrana životního prostředí, a měla by zvýšit úlohu prostředků civilní ochrany pro civilní hlediska zvládání krizových situací;
6. INFORMACE/ŠKOLENÍ/KOMUNIKACE
UPOZORŇUJÍ v tomto ohledu na:
a) příručku civilní ochrany v Evropské unii, které mimo jiné obsahuje popis vnitrostátní organizace civilní ochrany, související právní texty a metodiku plánování postupu v nouzových situacích, přičemž ZJIŠŤUJÍ, že potřebuje v mnoha ohledech doplnění a aktualizaci;
b) rámec Společenství jako přidanou hodnotu pro kontakty mezi vnitrostátními korespondenty;
c) skutečnost, že je při katastrofách v zájmu dostupnosti nejnovějších informací nezbytné větší využívání moderních informačních prostředků a telekomunikačních systémů;
d) důležitost vytváření iniciativ, jako jsou informativní kampaně o civilní ochraně a informační, školicí i osvětové iniciativy zaměřené na veřejnost, a zejména na mladé lidi, aby se zvýšila úroveň sebeochrany občanů;
e) prospěšnost výměny osob odpovědných za civilní ochranu jako součásti školících programů, a zejména cvičení napodobujících krizové situace, což usnadní soustředění zkušeností osob činných v civilní ochraně;
f) skutečnost, že se má rychleji rozvíjet spolupráce mezi školami a vnitrostátními výcvikovými středisky činnými v civilní ochraně;
g) význam vyhodnocování zkušeností dobrovolného sektoru nevládních a jiných soukromých organizací podílejících se na civilní ochraně, aby se lépe využilo jejich zdrojů a posílil příspěvek, jejž mohou učinit k činnostem vztahujícím se k civilní ochraně;
7. OPERAČNÍ ČINNOSTI A NÁSTROJE
ZDŮRAZŇUJÍ:
a) pokrok dosažený v ujednáních o vzájemné pomoci mezi členskými státy a organizacemi civilní ochrany;
b) cenu operační příručky Společenství s výčtem kontaktních míst na úrovni členských států i Společenství, míst přístupu k odborným informacím od znalců o některých oblastech zásahů, jakož i soupisů zdrojů dostupných v každém členském státě a postupů a uspořádání umožňujících přístup k těmto zdrojům, což vše přispívá k lepší koordinaci mezi členskými státy;
c) cenu nepřetržité zásahové pohotovosti po celých 24 hodin zajišťované Komisí a ujednání s Komisí týkajících se vysílání odborníků;
d) užitečnost společného telefonního čísla 112 pro nouzové volání stanovené rozhodnutím Komise 91/396/EHS ze dne 29. července 1991 o zavedení jednotného evropského tísňového telefonního čísla [4];
e) úlohu trvalé sítě vnitrostátních korespondentů pro zajištění soustavné spolupráce v rámci Společenství a pro sběr informací o pomoci dostupné v každém členském státě v případě katastrofy;
f) důležitou úlohu, kterou mohou, zejména na svých pravidelných setkáních, sehrát ředitelé civilní ochrany nebo jejich protějšky při stanovení klíčových priorit a společných cílů a při zajištění vysokého stupně koordinace;
8. MEZINÁRODNÍ SPOLUPRÁCE
a) ZDŮRAZŇUJÍ, že se má zlepšit koordinace opatření přijatých na mezinárodní úrovni, například v rámci OSN, OBSE a NATO, aby se racionálně využívalo zdrojů potřebných pro tato opatření; berou na vědomí záměr členských států a Komise učinit kroky, které zabrání duplicitě a posílí nejúčinnější možné využívání odborných znalostí;
b) ZJIŠŤUJÍ, že se země ESVO účastní různých činností akčního programu Společenství;
c) VÍTAJÍ skutečnost, že úmluva OSN/EHS o přeshraničních důsledcích průmyslových nehod vstoupila v platnost dne 19. dubna 2000;
d) TRVAJÍ na urychleném provedení usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 9. prosince 1999 o spolupráci s kandidátskými zeměmi střední a východní Evropy a Kyprem v civilní ochraně [5], zejména pokud jde o vzájemnou výměnu informací včetně operačních příruček.
JSOU TOHO NÁZORU, že stejná péče má být věnována ostatním zemím, které jsou kandidáty přistoupení k Evropské unii;
e) VYZÝVAJÍ Komisi a členské státy, aby pokračovaly v pilotních projektech civilní ochrany v rámci evropsko-středomořské strategie a aby hledaly cesty a prostředky k upevnění spolupráce založené na této strategii;
f) VYZÝVAJÍ TÉŽ Komisi a členské státy, aby prostřednictvím programu Eurobaltic hledaly cesty a prostředky k zavedení podobné akce spolupráce v civilní ochraně v oblasti Baltského moře a v oblasti Barentsova moře;
9. ZDROJE CIVILNÍ OCHRANY PŘI ZVLÁDÁNÍ KRIZOVÝCH SITUACÍ
a) ZJIŠŤUJÍCE, že při uskutečňování akčního plánu pro řešení nevojenských krizí načrtnutého Evropskou radou na zasedání v Helsinkách v prosinci 1999 bude možná nutné použít prostředků civilní ochrany, a že je proto nutné zajistit vyvíjení úsilí k dosažení spojitosti mezi oběma pilíři;
b) VÍTAJÍ, že ve studii o konkrétních cílech civilních aspektů řešení krizí předložené Evropské radě na zasedání ve Feiře ve dnech 19. a 20. června 2000 byla přiznána přednost civilní ochraně;
c) BEROU NA VĚDOMÍ, že rozhodnutím Rady přijatým dne 22. května 2000 byl zřízen Výbor pro civilní aspekty řešení krizí [6];
d) DOPORUČUJÍ, aby po posouzení příslušnými orgány mohly být zdroje nebo prostředky civilní ochrany členských států použity při řešení krizí k podpoře SZBP.
[1] Úř. věst.
L 8, 14.1.1988, s. 20.
[2] Úř. věst.
L 327, 21.12.1999, s. 53.
[3] Usnesení ze dne:
- 25. června 1987 o zavedení spolupráce Společenství v oblasti civilní ochrany (Úř. věst.
C 176, 4.7.1987, s. 1),;
- 13. února 1989 o novém vývoji spolupráce Společenství v oblasti civilní ochrany (Úř. věst.
C 44, 23.2.1989, s. 3),
- 23. listopadu 1990 o spolupráci Společenství v oblasti civilní ochrany (Úř. věst.
C 315, 14.12.1990, s. 1),
- 23. listopadu 1990 o zlepšení vzájemné pomoci mezi členskými státy v případě přírodní katastrofy nebo katastrofy způsobené člověkem (Úř. věst.
C 315, 14.12.1990, s. 3),
- 8. července 1991 o zlepšení vzájemné pomoci mezi členskými státy v případě přírodní nebo technické katastrofy (Úř. věst.
C 198, 27.7.1991, s. 1),
- 31. října 1994 o posílení spolupráce Společenství v oblasti civilní ochrany (Úř. věst.
C 313, 10.11.1994, s. 1).
[4] Úř. věst.
L 217, 6.8.1991, s. 31.
[5] Úř. věst.
C 373, 23.12.1999, s. 2.
[6] Úř. věst.
L 127, 27.5.2000, s. 1.
Prohlášení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě
ze dne 28. června 2001
o potírání rasismu a xenofobie na internetu zintenzívněním práce s mladými lidmi
(2001/C 196/01)
Evropská unie je založena na zásadách svobody, demokracie, úcty k lidským právům a základním svobodám a zásadách právního státu.
Rozmanitost a tolerance jsou demokratické hodnoty jednomyslně uznávané a zachovávané ve všech členských státech.
Protidemokratické kruhy zneužívají internet ke sdělování a šíření svých zpráv zaměřených na rasismus, xenofobii a jiné projevy nesnášenlivosti, přičemž zneužívají skutečnosti, že mladí lidé v Evropě jsou častými uživateli internetu.
Iniciativu, podnikavost, tvořivost a sociální solidaritu mládeže je třeba orientovat proti těmto protidemokratickým postojům na internetu, kdekoli se objeví.
Evropa musí potírat všechny formy rasismu a xenofobie a související projevy nesnášenlivosti na místní, národní, evropské a celosvětové úrovni.
Proto: RADA A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ, ZASEDAJÍCÍCH V RADĚ:
- VÍTAJÍ sdělení Evropské komise nazvané "Vytvoření bezpečnější informační společnosti zlepšením bezpečnosti informačních infrastruktur a bojem proti počítačové kriminalitě (Evropa 2002)", a zvláště vítají podnět Evropské komise k posouzení rozsahu opatření proti rasistickým a xenofobním činnostem na internetu;
- ZDŮRAZŇUJÍ význam a odpovědnost škol, ostatních příslušných institucí a organizací mládeže při podporování přímého zapojení mladých lidí na rozvoji demokratických hodnot, jakož i při vytváření příležitostí pro podporu demokracie, lidských práv a tolerance;
- ZDŮRAZŇUJÍ potřebu vytvářet v mladých lidech povědomí o platných právních předpisech týkajících se zveřejňování a šíření rasistických a xenofobních materiálů na internetu a o významu kritického posuzování materiálů nalezených na internetu s důrazem na význam škol a ostatních příslušných institucí a organizací při vytváření tohoto povědomí;
- ZDŮRAZŇUJÍ potřebu zapojit a vzdělávat osoby pracující s mladými lidmi, aby se prohloubilo jejich vědomí a chápání problémů týkajících se nesnášenlivosti a aby se zvýšila jejich schopnost uplatňovat demokratické hodnoty při práci s mladými lidmi;
- ZDŮRAZŇUJÍ význam a potřebu výměny zkušeností a informací mezi členskými státy podporou rozvoje existujících programů, sítí a institucí, jako je například Evropské středisko pro sledování rasismu a xenofobie, včetně orgánů na národní a místní úrovni, jakož i příslušných odborníků, to vše v zájmu rozvoje nejlepší praxe v této oblasti a k vytvoření akčního plánu Společenství na podporu bezpečnějšího používání internetu;
- ZDŮRAZŇUJÍ, že je třeba usilovat o to, aby iniciativa a tvořivost mladých lidí byla využívána k odmítání rasismu, xenofobie a souvisejících projevů nesnášenlivosti, se kterými se setkávají na internetu, a k odporu proti nim;
- ZDŮRAZŇUJÍ potřebu vést poskytovatele internetových služeb se sídlem
Rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v radě,
ze dne 27. února 2002
o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO a o Výzkumném fondu pro uhlí a ocel
(2002/234/ESUO)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Doba platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli (ESUO) uplyne dne 23. července 2002 a vlastnická práva k prostředkům ESUO připadají zpět členským státům.
(2) Členské státy prohlásily, že jejich konečným cílem je převod prostředků ESUO na Evropské společenství (ES) a vytvoření společného fondu pro výzkum v odvětvích spojených s průmyslem uhlí a oceli.
Členské státy odkazují na usnesení Evropské rady ze zasedání v Amsterdamu dne 16. června 1997 a na usnesení přijatá Radou a zástupci vlád členských států dne 20. července 1998 a 21. června 1999.
Členské státy nadále sledují tento cíl.
(3) Aby se dočasně a do převodu prostředků zajistilo vhodné řízení aktiv a pasiv ESUO od 24. července 2002, je třeba, aby správou těchto prostředků byla pověřena Komise.
Pokles prostředků během této dočasné správy nesmí přinést další závazky pro členské státy.
(4) Komise v souvislosti s převodem prostředků na ES navrhla, že bude spravovat prostředky ESUO podle zvláštních pravidel.
V podstatě by se tato pravidla měla použít také pro toto rozhodnutí, aby se zajistil nezbytný soulad, aniž by se narušila mezivládní povaha tohoto rozhodnutí.
(5) Ve věci použití zvláštních pravidel byl slyšen Evropský parlament.
(6) Pro úspěšnou správu aktiv ESUO je nezbytná důvěra hospodářských subjektů vycházející mimo jiné z dlouhodobé předvídatelnosti právního prostředí.
(7) Proto je nezbytné stanovit dočasnou správu prostředků ESUO v souladu s tímto rozhodnutím,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
1. Všechna aktiva a pasiva ESUO, jak existují ke dni 23. července 2002, bude od 24. července jménem členských států spravovat Komise.
2. Čistá hodnota těchto aktiv a pasiv, jak budou uvedena v rozvaze ESUO ke dni 23. července 2002, s výhradou případného zvýšení nebo snížení, které může nastat v důsledku likvidace, je považována za aktiva určená na výzkum v odvětvích spojených s průmyslem uhlí a oceli, která budou označena jako "ESUO v likvidaci".
Po dokončení likvidace se tato aktiva budou označovat jako "majetek Výzkumného fondu pro uhlí a ocel".
3. Výnosy z těchto aktiv, označené jako "Výzkumný fond pro uhlí a ocel", se používají výlučně na výzkum v odvětvích spojených s průmyslem uhlí a oceli v souladu s tímto rozhodnutím a akty přijatými na jeho základě.
Článek 2
Přílohy I, II a III tvoří nedílnou součást tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Pokud není v tomto rozhodnutí stanoveno jinak, použijí se na činnosti Komise prováděné v souladu s tímto rozhodnutím obdobně ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 24. července 2002 do okamžiku, kdy budou aktiva a pasiva ESUO převedena na Evropské společenství.
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států zasedajících v radě
ze dne 25. června 2002
o prozatímním provádění vnitřní dohody mezi zástupci vlád členských států, zasedajících v Radě, o financování a správě pomoci Společenství podle finančního protokolu k Dohodě o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy a Evropským společenstvím a jeho členskými státy, podepsané v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000, a o přídělu finanční pomoci zámořským zemím a územím, pro které platí čtvrtá část Smlouvy o ES
(2002/579/ES)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍCH V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na dohodu o partnerství AKT-ES, podepsanou v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000 (dále jen "dohoda AKT-ES"),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda AKT-ES nevstoupí v platnost dříve, než budou splněny ústavní požadavky každého členského státu v souladu s článkem 93 uvedené dohody.
(2) Výbor velvyslanců AKT-ES přijal dne 28. února rozhodnutí, kterým byla přijata přechodná opatření použitelná do 1. srpna 2000.
(3) V souladu s čl. 366 odst. 3 čtvrté úmluvy AKT-ES, ve znění dohody podepsané na Mauriciu dne 4. listopadu 1995, přijala Rada ministrů AKT-ES rozhodnutím č. 1/2000 [1] přechodná opatření pro období od 2. srpna 2000 do 1. června 2002.
(4) Rozhodnutím č. 1/2002 Rada ministrů AKT-ES změnila výše uvedené rozhodnutí č. 1/2000 prodloužením jeho použitelnosti do vstupu dohody AKT-ES v platnost.
(5) V souladu s článkem 6 rozhodnutí č. 1/2000 budou muset členské státy a Společenství přijmout vhodná opatření s ohledem na provádění přechodných opatření.
(6) Zástupci vlád členských států, zasedajících v Radě, došli ke shodě ohledně vnitřní dohody o financování a správě pomoci Společenství státům AKT, která odpovídá ustanovením o programování a provádění dohody.
Tato dohoda nevstoupí v platnost dříve, než ji každý členský stát přijme v souladu se svými vlastními ústavními požadavky.
(7) Rozhodnutím ze dne 3. října 2000 zástupci vlád členských států rozhodli, že určitá ustanovení vnitřní dohody budou do 1. června 2002 prováděna prozatímně.
(8) Stejná ustanovení vnitřní dohody by měla být nadále prováděna prozatímně do vstupu dohody v platnost,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Následující ustanovení vnitřní dohody týkající se 9. Evropského rozvojového fondu se nadále provádějí prozatímně od data přijetí tohoto rozhodnutí:
1. články 14, 15, 16 a čl. 19 odst. 1 až 4 týkající se provádění programovacího procesu;
2. články 21 až 27 pro účely provádění programovacího procesu;
3. články 29 a 30 pro účely přípravy fungování investiční facility,
4. článek 31 pro účely přijetí finančního nařízení.
Článek 2
Toto rozhodnutí zůstane v platnosti do vstupu vnitřní dohody v platnost.
Bude vyhlášeno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v radě,
ze dne 19. července 2002
o důsledcích uplynutí platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli (ESUO) na mezinárodní dohody, které ESUO uzavřelo
(2002/595/ES)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI, KTEŘÍ SE SEŠLI V RADĚ,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě článku 97 Smlouvy o ESUO uplyne dne 23. července 2002 platnost uvedené smlouvy.
(2) ESUO uzavřelo řadu mezinárodních dohod se třetími zeměmi.
(3) Uvedené dohody neupravují možnost uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO.
(4) Na oblast upravovanou Smlouvou o ESUO se bude po uplynutí její platnosti vztahovat Smlouva o založení Evropského společenství.
(5) Je v zájmu Evropského společenství uhlí a oceli a dotyčných odvětví, aby uvedené mezinárodní dohody zůstaly v platnosti i po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO, a proto by tyto dohody měly být převedeny na Evropské společenství,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Dnem 24. července 2002 přecházejí práva a povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených Evropského společenství uhlí a oceli na Evropské společenství.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění
Protokol
o změně Úmluvy o používání informační technologie pro celní účely, pokud jde o vytvoření identifikační databáze celních spisů, vypracovaný na základě článku 34 Smlouvy o Evropské unii
VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY tohoto protokolu, členské státy Evropské unie,
ODKAZUJÍCE na akt Rady Evropské unie ze dne 8. května 2002,
VZHLEDEM K TOMU, že celní spolupráce v Evropské unii je významnou složkou v oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti,
VZHLEDEM K TOMU, že výměna informací mezi celními službami jednotlivých členských států je pro takovou spolupráci věcí prvořadé důležitosti,
PLNÍCE závěry Evropské rady v Tampere ze dne 15. a 16. října 1999, podle kterých
- by měla být spolupráce mezi příslušnými orgány členských států co nejlépe využita při vyšetřování přeshraniční trestné činnosti (bod 43 závěrů),
- by se měla vypracovat vyvážená opatření pro celou Unii zaměřená na potírání trestné činnosti, při současné ochraně svobody a zákonem zaručených práv jednotlivců a hospodářských subjektů (bod 40 závěrů) a
- závažná hospodářská trestná činnost stále více vykazuje vazbu na daňové a celní právní předpisy (bod 49 závěrů),
S OHLEDEM na skutečnost, že v usnesení ze dne 30. května 2001 o strategii pro celní unii [1] Rada:
- vyjádřila svůj souhlas s tím, že hlavním cílem musí být zlepšení spolupráce za účelem účinného boje proti podvodům a dalším činům ohrožujícím bezpečnost osob a zboží,
- zdůraznila, že celní orgány hrají důležitou úlohu v boji proti přeshraniční trestné činnosti prostřednictvím předcházení, odhalování, a v rámci vnitrostátních pravomocí celních služeb, prostřednictvím vyšetřování a stíhání trestné činnosti v oblastech daňových podvodů, praní peněz a obchodování s drogami a dalším nedovoleným zbožím, a
- zdůraznila, že vzhledem k množství úkolů jim svěřeným musí celní orgány pracovat jak v rámci Společenství, tak v rámci spolupráce na základě hlavy VI Smlouvy o Evropské unii,
VZHLEDEM K TOMU, že celní informační systém vytvořený na základě Úmluvy o užívání informační technologie pro celní účely [2] umožňuje zařazování osobních údajů pouze pro účely pozorování a podávání zpráv, nenápadného dohledu nebo zvláštních kontrol (článek 5 úmluvy), a že pro jakékoli další účely musí být vytvořen doplňující právní základ;
VĚDOMY SI skutečnosti, že v současné době neexistuje možnost elektronické a systematické výměny informací týkajících se existence spisů prováděných nebo ukončených šetření mezi všemi příslušnými orgány, a tedy patřičné koordinace jejich šetření, a že by se pro tento účel měl užívat celní informační systém;
VĚDOMY si skutečnosti, že výsledkem posouzení databází třetího pilíře EU může být potřeba vzájemného doplňování se těchto systémů;
VZHLEDEM K TOMU, že v souvislosti s ukládáním, zpracováváním a užíváním osobních údajů v oblasti cel by se měly brát v úvahu zásady vytyčené v Úmluvě Rady Evropy ze dne 28. ledna 1981 o ochraně jednotlivců s ohledem na automatické zpracování osobních údajů a v bodu 5.5 doporučení R (87)15 Výboru ministrů Rady Evropy ze dne 17. září 1987 o používání osobních údajů v policejní oblasti;
UVĚDOMUJÍCE SI, že v souladu s bodem 48 akčního plánu Rady a Komise ze dne 3. prosince 1998 o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy o vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti [3] je třeba přezkoumat, zda a jak by mohl Evropský policejní úřad (Europol) mít přístup k celnímu informačnímu systému,
SE DOHODLY NA NÁSLEDUJÍCÍCH USTANOVENÍCH:
Článek 1
Úmluva o používání informační technologie pro celní účely [4] se mění takto:
1. Za hlavu V se vkládají nové hlavy V A, V B a V C, které znějí:
"HLAVA V A
VYTVOŘENÍ IDENTIFIKAČNÍ DATABÁZE CELNÍCH SPISŮ
Článek 12A
1. Kromě údajů podle článku 3 obsahuje celní informační systém údaje v souladu s touto hlavou ve zvláštní databázi, dále nazývané "identifikační databáze celních spisů".
Aniž jsou dotčena ustanovení této hlavy a hlav V B a V C, vztahují se všechna ustanovení této úmluvy rovněž na identifikační databázi celních spisů.
2. Účelem identifikační databáze celních spisů je umožnit vnitrostátním orgánům příslušným pro celní vyšetřování a určeným podle článku 7 při zahájení nebo provádění vyšetřování jedné nebo více osob či podniků zjistit příslušné orgány jiných členských států, které vyšetřují nebo vyšetřovaly zmíněné osoby nebo podniky, aby pomocí informací o existenci vyšetřovacích spisů dosáhly cíle uvedeného v čl. 2 odst. 2.
3. Pro účely identifikační databáze celních spisů zašle každý členský stát ostatním členským státům a výboru uvedenému v článku 16 seznam vážných porušení jeho vnitrostátních právních předpisů.
Tento seznam zahrne pouze protiprávní jednání, za která může být uložen
- trest odnětí svobody v délce nejméně 12 měsíců nebo ochranné opatření v délce nejméně 12 měsíců nebo
- peněžitý trest ve výši nejméně 15000 EUR.
4.
Jestliže členský stát vyhledávající údaje v identifikační databázi celních spisů potřebuje další informace o uloženém vyšetřovacím spise o určité osobě nebo podniku, vyžádá si pomoc zadávajícího členského státu na základě platných předpisů o vzájemné pomoci.
HLAVA V B
PROVOZ A POUŽÍVÁNÍ IDENTIFIKAČNÍ DATABÁZE CELNÍCH SPISŮ
Článek 12B
1. Příslušné orgány vkládají údaje z vyšetřovacích spisů do identifikační databáze celních spisů pro účely uvedené v čl. 12A odst. 2. Uvedené údaje zahrnují pouze tyto kategorie:
i) osobu nebo podnik, který je nebo byl předmětem vyšetřovacího spisu příslušného orgánu členského státu a
- který je v souladu s vnitrostátními právními předpisy dotyčného členského státu podezřelý ze spáchání nebo z účasti na spáchání jednání vážně porušujícího vnitrostátní právní předpisy, nebo
- u nějž bylo prokázáno, že takové porušení spáchal, nebo
- jemuž byla uložena správní nebo soudní sankce za takové protiprávní jednání;
ii) oblasti, jichž se týká vyšetřovací spis;
iii) jméno, státní příslušnost a kontaktní údaje orgánu členského státu zabývajícího se případem, spolu s číslem spisu.
Údaje podle bodů i) až iii) se vloží do datového záznamu zvlášť pro jednotlivé osoby nebo podniky.
Spojování datových záznamů není dovoleno.
2. Osobní údaje uvedené v odst. 1 bodě i) zahrnují pouze:
i) u osob: příjmení, rodné příjmení, jména a přijatá jména, datum a místo narození, státní příslušnost a pohlaví;
ii) u podniků: obchodní firmu, název užívaný v obchodním styku, sídlo a identifikační číslo pro DPH.
3. Údaje se vkládají na omezenou dobu v souladu s článkem 12E.
Článek 12C
Členský stát není povinen činit záznamy podle článku 12B v žádném konkrétním případě, pokud by to v dané době poškozovalo veřejný pořádek nebo jiné důležité zájmy daného členského státu, zejména pokud jde o ochranu údajů.
Článek 12D
1. Vkládání údajů do identifikační databáze celních spisů a nahlížení do nich je vyhrazeno orgánům uvedeným v čl. 12A odst. 2.
2. Nahlížení týkající se identifikační databáze celních spisů zahrnuje tyto osobní údaje:
i) u osob: jméno nebo příjmení nebo rodné příjmení nebo přijatá jména nebo datum narození;
ii) u podniků: obchodní firma nebo název užívaný v obchodním styku nebo identifikační číslo pro DPH.
HLAVA V C
DÉLKA UCHOVÁVÁNÍ ÚDAJŮ V IDENTIFIKAČNÍ DATABÁZI CELNÍCH SPISŮ
Článek 12E
1. Délka uchovávání se stanoví v souladu s právními a správními předpisy a postupy členského státu vkládajícího údaje.
V žádném případě však nesmí být překročeny následující lhůty, které začínají běžet v den, kdy byly údaje vloženy do spisu:
i) údaje ke spisům týkajícím se probíhajících vyšetřováních se neuchovávají déle než tři roky, pokud v této lhůtě není zjištěno, že došlo k protiprávnímu jednání; před uplynutím této lhůty se údaje vymažou, uplynul-li jeden rok od posledního vyšetřování;
ii) údaje ke spisům týkajícím se vyšetřování, která vedla k prokázání protiprávního jednání, ale dosud nevedla k odsouzení nebo k uložení peněžité sankce, se neuchovávají déle než šest let;
iii) údaje ke spisům týkajícím se vyšetřování, která vedla k odsouzení nebo k uložení peněžité sankce, se neuchovávají déle než deset let.
2. Ve všech stádiích vyšetřování podle odst. 1 bodů i), ii) a iii), jakmile je podle správních a právních předpisů zadávajícího členského státu vyvráceno podezření osoby nebo podniku podle článku 12B, vymaží se okamžitě všechny údaje týkající se uvedené osoby nebo podniku.
3. Z identifikační databáze celních spisů se automaticky vymaží údaje, jakmile jsou překročeny maximální lhůty uchovávání stanovené v odstavci 1."
2. V článku 20 se slova "podle čl. 12 odst. 1 a 2" nahrazují slovy "podle čl. 12 odst. 1 a 2 a článku 12E".
Článek 2
1. Tento protokol podléhá přijetí členskými státy v souladu s jejich ústavními pravidly.
2. Členské státy oznámí depozitáři dokončení svých ústavních postupů vyžadovaných pro přijetí tohoto protokolu.
3. Tento protokol vstupuje v platnost uplynutím 90 dnů od oznámení podle odstavce 2 učiněného členským státem, který je jako člen Evropské unie ke dni přijetí aktu o vypracování tohoto protokolu Radou osmým státem, který splní tuto formální náležitost.
Jestliže však úmluva nevstoupí v uvedený den v platnost, vstupuje tento protokol v platnost pro dotyčných osm členských států dnem vstupu v platnost úmluvy.
4. Oznámení, které členský stát učiní po obdržení osmého oznámení učiněného podle odstavce 2, má ten účinek, že uplynutím 90 dní od následného oznámení vstoupí tento protokol v platnost mezi tímto členským státem a členskými státy, pro něž protokol již vstoupil v platnost.
5. Členské státy vloží do identifikační databáze celních spisů pouze údaje, které byly zaznamenány při vyšetřování po vstupu tohoto protokolu v platnost.
Článek 3
1. Tento protokol je otevřen k přístupu každému státu, který se stane členem Evropské unie a který přistoupí k úmluvě.
2. Znění tohoto protokolu vyhotovené Radou Evropské unie v jazyce přistupujícího státu je platné.
3. Listiny o přístupu budou uloženy u depozitáře.
4. Tento protokol vstupuje v platnost vůči každému přistupujícímu státu uplynutím 90 dnů od uložení jeho listiny o přístupu nebo dnem vstupu tohoto protokolu v platnost, pokud nevstoupí v platnost dnem uplynutí uvedené devadesátidenní lhůty, za předpokladu, že pro něj vstoupila v platnost úmluva.
Článek 4
Stát, který se stane členem Evropské unie a přistoupí k úmluvě v souladu s článkem 25 úmluvy po vstupu tohoto protokolu v platnost, přistupuje k úmluvě ve znění tohoto protokolu.
Článek 5
Depozitářem tohoto protokolu je generální tajemník Rady Evropské unie.
Depozitář zveřejňuje v Úředním věstníku Evropské unie informace o průběhu přijímání a přístupu, prohlášení a rovněž všechna další oznámení týkající se tohoto protokolu.
Rozhodnutí přijaté vzájemnou dohodou na úrovni hlav států nebo předsedů vlád vládami členských států, které přijaly jako svou měnu euro,
ze dne 16. října 2003
o jmenování prezidenta Evropské centrální banky
(2003/767/ES)
HLAVY STÁTŮ NEBO PŘEDSEDOVÉ VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, KTERÉ PŘIJALY JAKO SVOU MĚNU EURO,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 112 odst. 2 písm. b) a na čl. 122 odst. 4 této smlouvy, a na články 11.2 a 43.3 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky,
s ohledem na doporučení Rady [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Rady guvernérů Evropské centrální banky [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pan Wim Duisenberg, prezident Evropské centrální banky, oznámil dopisem ze dne 9. ledna 2003 generálnímu tajemníkovi Rady Evropské unie, že zamýšlí odstoupit z funkce prezidenta banky dne 9. července 2003.
(2) V dopise předsedovi Evropské rady ze dne 17. dubna 2003 pan Wim Duisenberg souhlasil, že zůstane ve funkci, dokud nebude jmenován jeho nástupce,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Jean-Claude TRICHET je jmenován prezidentem Evropské centrální banky na funkční období osmi let od 1. listopadu 2003; odstoupení pana Wima Duisenberga se přijímá a nabývá účinku tímto dnem.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí přijaté vzájemnou dohodou zástupců členských států, zasedajících na úrovni hlav států a předsedů vlád,
ze dne 13. prosince 2003
o umístění sídel některých subjektů Evropské unie
(2004/97/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI ČLENSKÝCH STÁTŮ, ZASEDAJÍCÍ NA ÚROVNI HLAV STÁTŮ A PŘEDSEDŮ VLÁD,
s ohledem na článek 289 Smlouvy o založení Evropského společenství a článek 189 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím Rady 2000/820/SVV [1] byla zřízena Evropská policejní akademie (EPA).
(2) Nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 [2] byl zřízen Evropský úřad pro bezpečnost potravin.
(3) Rozhodnutím Rady 2002/187/SVV [3] byl zřízen Eurojust.
(4) Nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 [4] byla zřízena Evropská agentura pro námořní bezpečnost.
(5) Nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1592/2002 [5] byla zřízena Evropská agentura pro bezpečnost letectví.
(6) Na základě návrhu, který předložila Komise dne 24. ledna 2002 [6], se předpokládá zřízení Evropské agentury pro železnice.
(7) Na základě návrhu, který předložila Komise dne 11. února 2003, se předpokládá zřízení Evropské agentury pro bezpečnost sítí a informací.
(8) Na základě návrhu, který předložila Komise dne 8. srpna 2003, se předpokládá zřízení Evropského střediska pro prevenci a kontrolu nemocí.
(9) Na základě návrhu, který předložila Komise dne 29. října 2003, se předpokládá zřízení Evropské agentury pro chemikálie.
(10) Mělo by být určeno umístění sídel těchto jednotlivých subjektů,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
a) Evropská policejní akademie má sídlo v Bramshillu.
b) Evropský úřad pro bezpečnost potravin má sídlo v Parmě.
c) Eurojust má sídlo v Haagu.
d) Evropská agentura pro námořní bezpečnost má sídlo v Lisabonu.
e) Evropská agentura pro bezpečnost letectví má sídlo v Kolíně nad Rýnem.
f) Evropská agentura pro železnice má sídlo v Lille-Valenciennes.
g) Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací má sídlo ve městě v Řecku, které určí řecká vláda.
h) Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí má sídlo ve městě ve Švédsku, které určí švédská vláda.
i) Evropská agentura pro chemikálie má sídlo
Dohoda
mezi Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) a Společenstvím evropských železnic (CER) o některých aspektech pracovních podmínek mobilních pracovníků poskytujících interoperabilní přeshraniční služby
S OHLEDEM NA:
- vývoj železniční dopravy, která vyžaduje modernizaci systému a rozvoj transevropské dopravy, a tedy interoperabilní služby,
- potřebu rozvíjet bezpečnou přeshraniční dopravu a chránit zdraví a bezpečnost mobilních pracovníků poskytujících interoperabilní přeshraniční služby,
- potřebu předejít hospodářské soutěži založené výhradně na rozdílech v pracovních podmínkách,
- důležitost rozvoje železniční dopravy v rámci Evropské unie,
- myšlenku, že těchto cílů bude dosaženo vytvořením společných pravidel pro minimální standardní pracovní podmínky pro mobilní pracovníky poskytující interoperabilní přeshraniční služby,
- přesvědčení, že se počet těchto pracovníků v nadcházejících letech zvýší,
- Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 138 a čl. 139 odst. 2 této smlouvy,
- směrnici 93/104/ES (ve znění směrnice 2003/34/ES), a zejména na články 14 a 17 uvedené směrnice,
- Úmluvu o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím, 19. června 1980),
- skutečnost, že čl. 139 odst. 2 Smlouvy stanoví, že dohody uzavřené na evropské úrovni mohou být na základě společné žádosti podepsaných stran provedeny rozhodnutím Rady na návrh Komise,
- skutečnost, že podepsané strany tímto takovou žádost podávají,
SE PODEPSANÉ STRANY DOHODLY TAKTO:
Ustanovení 1
Oblast působnosti
Tato dohoda se vztahuje na mobilní pracovníky v železniční dopravě poskytující interoperabilní přeshraniční služby, provozované železničními podniky.
Použití této dohody je nepovinné pro místní a regionální osobní přeshraniční dopravu, pro nákladní přeshraniční dopravu do vzdálenosti 15 kilometrů od hranic a pro dopravu mezi oficiálními hraničními stanicemi uvedenými v příloze.
Je rovněž nepovinné pro vlaky na přeshraničních spojích, které začínají i končí v infrastruktuře téhož členského státu a využívají infrastrukturu jiného členského státu, aniž by se na jeho území zastavily (což může být považováno za provoz vnitrostátní dopravy).
Pokud jde o mobilní pracovníky poskytující interoperabilní přeshraniční služby, nevztahuje se směrnice 93/104/ES na ta hlediska, pro která tato dohoda obsahuje zvláštní ustanovení.
Ustanovení 2
Definice
Pro účely této dohody se rozumí:
1. "interoperabilními přeshraničními službami" přeshraniční služby, pro které se od železničních podniků vyžadují nejméně dvě osvědčení o bezpečnosti podle směrnice 2001/14/ES;
2. "mobilním pracovníkem poskytujícím interoperabilní přeshraniční služby" pracovník, který je v rámci denní směny členem doprovodu vlaku přiděleným pro poskytování interoperabilních přeshraničních služeb po dobu delší než jednu hodinu;
3. "pracovní dobou" doba, po kterou pracovník pracuje, je zaměstnavateli k dispozici a vykonává svou činnost nebo plní úkoly, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;
4. "dobou odpočinku" doba, která není pracovní dobou;
5. "noční dobou" doba v délce nejméně 7 hodin, vymezená vnitrostátními právními předpisy, která ve všech případech musí zahrnovat dobu mezi půlnocí a pátou hodinou ranní;
6. "noční směnou" směna zahrnující nejméně 3 hodiny práce během noční doby;
7. "odpočinkem mimo domov" denní odpočinek, který si mobilní pracovník nemůže vzít v místě svého obvyklého bydliště;
8. "strojvedoucím" pracovník pověřený řízením hnacího vozidla;
9. "dobou řízení" doba trvání plánované činnosti, během níž je strojvedoucí odpovědný za řízení hnacího vozidla, s výjimkou doby plánované pro přípravu nebo odstavení hnacího vozidla.
Zahrnuje však všechny plánované přestávky, kdy strojvedoucí zůstává za hnací vozidlo odpovědný.
Ustanovení 3
Denní odpočinek doma
Denní odpočinek doma je doba nejméně 12 po sobě jdoucích hodin v časovém úseku 24 hodin.
Jednou za 7 dní však může být zkrácen na nejméně 9 po sobě jdoucích hodin.
V tom případě jsou hodiny představující rozdíl mezi zkráceným odpočinkem a 12 hodinami přidány k následujícímu dennímu odpočinku doma.
Výrazně zkrácený denní odpočinek nelze stanovit mezi dvěma denními odpočinky mimo domov.
Ustanovení 4
Denní odpočinek mimo domov
Minimální denní odpočinek mimo domov je doba 8 po sobě jdoucích hodin v časovém úseku 24 hodin.
Po denním odpočinku mimo domov musí následovat denní odpočinek doma [1].
Doporučuje se dbát na pohodlné ubytování mobilních pracovníků v době odpočinku mimo domov.
Ustanovení 5
Přestávky
a) Strojvedoucí
Pokud je pracovní doba strojvedoucího delší než 8 hodin, je třeba mu během pracovního dne zajistit přestávku trvající alespoň 45 minut.
nebo
Pokud pracovní doba trvá 6 až 8 hodin, činí tato přestávka nejméně 30 minut a musí se uskutečnit během pracovního dne.
Denní doba a délka přestávky musí být dostatečné pro zajištění účinného zotavení pracovníka.
V případě zpoždění vlaků lze přestávky během pracovního dne upravit.
Část přestávky by měla být mezi třetí a šestou hodinou práce.
Ustanovení 5 písm. a) se nepoužije, pokud je druhý strojvedoucí.
V tom případě jsou podmínky pro poskytování přestávek stanoveny na vnitrostátní úrovni.
b) Jiní pracovníci doprovodu vlaku
Jiným pracovníkům doprovodu vlaku je třeba zajistit přestávku o délce nejméně 30 minut, pokud je pracovní doba delší než 6 hodin.
Ustanovení 6
Týdenní odpočinek
Každý mobilní pracovník poskytující interoperabilní přeshraniční služby má za období sedmi dnů nárok na minimální nepřetržitý týdenní odpočinek v délce 24 hodin a navíc denní odpočinek v délce 12 hodin podle ustanovení 3.
Každoročně má mobilní pracovník 104 odpočinků o délce 24 hodin, včetně 52 týdenních odpočinků o délce 24 hodin, což zahrnuje
- 12 dvojitých odpočinků (o délce 48 hodin plus denní odpočinek o délce 12 hodin) zahrnujících sobotu a neděli a
- 12 dvojitých odpočinků (o délce 48 hodin plus denní odpočinek o délce 12 hodin) bez záruky, že budou zahrnovat sobotu a neděli.
Ustanovení 7
Doba řízení
Doba řízení podle definice v ustanovení 2 nesmí přesáhnout 9 hodin při denní službě a 8 hodin při noční službě mezi dvěma denními odpočinky.
Maximální doba řízení za období dvou týdnů je omezena na 80 hodin.
Ustanovení 8
Kontroly
Aby bylo možné sledovat dodržování této dohody, vede se záznam pracovní doby a odpočinků mobilních pracovníků za každý den.
K dispozici musí být informace o skutečné pracovní době.
Tento záznam je v podniku uchováván po dobu nejméně jednoho roku.
Ustanovení 9
Ustanovení o zachování úrovně ochrany
Provádění této dohody v žádném případě nezakládá platné odůvodnění pro snížení celkové úrovně ochrany mobilních pracovníků poskytujících interoperabilní přeshraniční služby.
Ustanovení 10
Sledování dohody
Podepsané strany sledují provádění a uplatňování této dohody v rámci Výboru pro kolektivní vyjednávání v odvětví železnic, který byl zřízen v souladu s rozhodnutím Komise 98/500/ES.
Ustanovení 11
Hodnocení
Strany vyhodnotí ustanovení této dohody za dva roky po jejím podpisu na základě prvních zkušeností s rozvojem interoperabilní přeshraniční dopravy.
Ustanovení 12
Přezkum
Strany přezkoumají výše uvedená ustanovení dva roky po skončení prováděcího období stanoveného v rozhodnutí Rady, kterým tato dohoda nabývá účinku.
Úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy
(Konsolidované znění)
První protokol o výkladu úmluvy z roku 1980 Soudním dvorem
(Konsolidované znění)
Druhý protokol o přenesení určitých pravomocí ve věci výkladu úmluvy z roku 1980 na Soudní dvůr
(Konsolidované znění)
(2005/C 334/01)
PŘEDBĚŽNÁ POZNÁMKA
Podpis úmluvy o přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Římské úmluvě o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy a k prvnímu a druhému protokolu o jejím výkladu Soudním dvorem dne 14. dubna 2005 vzbuzuje potřebu připravit konsolidované znění Římské konvence a uvedených dvou protokolů.
Tyto dokumenty jsou doplněny šesti prohlášeními, z nichž první bylo učiněno roku 1980 s ohledem na potřebu souladu mezi opatřeními, která měla být přijata, a týkalo se volby právních norem ze strany Společenství a podle úmluvy, druhé prohlášení, rovněž z roku 1980, se týkalo výkladu úmluvy Soudním dvorem, třetí z roku 1996 dodržování postupu stanoveného v článku 23 Římské úmluvy pro námořní přepravu zboží, čtvrté prohlášení z roku 2005 se týkalo lhůt stanovených pro ratifikaci úmluvy o přistoupení, páté, rovněž z roku 2005, se týkalo termínu předložení návrhu nařízení o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy a šesté prohlášení, také z roku 2005, výměny informací.
Předložené znění bylo vypracováno Generálním sekretariátem Rady, v jehož archivu jsou uloženy prvopisy zmíněných listin.
Je třeba poznamenat, že toto znění není závazné.
Uřední znění konsolidovaných listin se nachází v těchto Úředních věstnících.
Jazykové znění Úředního věstníku _BAR_ Úmluva z roku 1980 _BAR_ Úmluva o přistoupení z roku 1984 _BAR_ Protokol I z roku 1988 _BAR_ Protokol II z roku 1988 _BAR_ Úmluva o přistoupení z roku 1992 _BAR_ Úmluva o přistoupení z roku 1996 _BAR_ Úmluva o přistoupení z roku 2005 _BAR_
německé _BAR_ L 266, s. 1, 9.10.1980 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
anglické _BAR_ L 266, s. 1, 9.10.1980 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
dánské _BAR_ L 266, s. 1, 9.10.1980 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
francouzské _BAR_ L 266, s. 1, 9.10.1980 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
řecké _BAR_ L 146, s. 7, 31.5.1984 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
irské _BAR_ Zvláštní vydání (L 266) _BAR_ Zvláštní vydání (L 146) _BAR_ Zvláštní vydání (L 48) _BAR_ Zvláštní vydání (L 48) _BAR_ Zvláštní vydání (L 333) _BAR_ Zvláštní vydání (C 15) _BAR_ Zvláštní vydání (C 169) _BAR_
italské _BAR_ L 266, s. 1, 9.10.1980 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
nizozemské _BAR_ L 266, s. 1, 9.10.1980 _BAR_ L 146, s. 1, 31.5.1984 _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
španělské _BAR_ Zvláštní vydání hlava 1, svazek 3, s. 36 (viz též Úř. věst. L 333, s. 17) _BAR_ Zvláštní vydání hlava 1, svazek 4, s. 36 (viz též Úř. věst. L 333, s. 72) _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
portugalské _BAR_ Zvláštní vydání hlava 1, svazek 3, s. 36 (viz též Úř. věst. L 333, s. 7) _BAR_ Zvláštní vydání hlava 1, svazek 4, s. 72 (viz též Úř. věst. L 333, s. 7) _BAR_ L 48, s. 1, 20.2.1989 _BAR_ L 48, s. 17, 20.2.1989 _BAR_ L 333, s. 1, 18.11.1992 _BAR_ C 15, s. 10, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
finské _BAR_ C 15, s. 70, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 66, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 60, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 64, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 68, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 53, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
švédské _BAR_ C 15, s. 70, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 66, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 60, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 64, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 68, 15.1.1997 _BAR_ C 15, s. 53, 15.1.1997 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
české _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
estonské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169 s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169 s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
lotyšské _BAR_ C 169 s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169 s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169 s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169 s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
litevské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
maďarské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
maltské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
polské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
slovenské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
slovinské _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 23, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 10, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 26, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 28, 8.7.2005 _BAR_ C 169, s. 1, 8.7.2005 _BAR_
--------------------------------------------------
Úmluva [1] o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřená k podpisu v Římě dne 19. června 1980
PREAMBULE
VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství,
USILUJÍCE pokračovat v práci na sjednocení práva v oblasti mezinárodního práva soukromého, která již byla ve Společenství, zejména v oblasti soudní příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí, vykonána,
PŘEJÍCE si vytvořit jednotné normy týkající se rozhodného práva pro smluvní závazkové vztahy,
SE DOHODLY TAKTO:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato úmluva se použije na závazky ze smluv, které mají vztah k právu různých zemí.
2. Nepoužije se na
a) otázky týkající se osobního stavu nebo způsobilosti fyzických osob k právům a právním úkonům, s výhradou článku 11;
b) smluvní závazkové vztahy týkající se
- závětí a dědění,
- majetkových vztahů mezi manželi,
- práv a povinností z rodinných vztahů, rodičovství, manželství nebo z příbuzenství vzniklého manželstvím, včetně vyživovací povinnosti k dětem nemanželského původu;
c) závazkové vztahy ze směnek, šeků a směnek vlastních a jiných převoditelných cenných papírů v rozsahu, v jakém závazky z těchto převoditelných cenných papírů vyplývají z jejich převoditelnosti;
d) rozhodčí smlouvy a dohody o volbě soudu;
e) otázky upravené právem obchodních společností, sdružení a právnických osob týkající se například založení, způsobilosti k právům a právním úkonům, vnitřní organizace nebo rušení obchodních společností, sdružení a právnických osob a osobní zákonné odpovědnosti jejich společníků a orgánů za závazky obchodní společnosti, sdružení nebo právnické osoby;
f) otázku, zda může zástupce zavazovat vůči třetí osobě osobu, na jejíž účet tvrdí, že jedná, nebo zda může orgán obchodní společnosti, sdružení nebo právnické osoby tuto společnost, sdružení nebo osobu zavazovat vůči třetí osobě;
g) zakládání trustů a vztahy mezi zakladateli trustu, správci trustu a oprávněnými osobami;
h) dokazování a soudní řízení s výhradou článku 14.
3. Ustanovení této úmluvy se nevztahují na pojistné smlouvy, na základě kterých jsou kryta rizika umístěná na území členských států Evropského hospodářského společenství.
Při rozhodování, zda je riziko umístěno na těchto územích, použije soud své vnitrostátní právo.
4. Odstavec 3 se nevztahuje na smlouvy o zajištění.
Článek 2
Použití práva jiných než smluvních států
Právo určené na základě této úmluvy se použije i v případě, že se jedná o právo státu, který není smluvním státem.
HLAVA II
JEDNOTNÉ NORMY
Článek 3
Svobodná volba práva
1. Smlouva se řídí právem, které si strany zvolí.
Volba musí být vyjádřena výslovně nebo vyplývat s dostatečnou jistotou z ustanovení smlouvy nebo okolností případu.
Svou volbou mohou strany zvolit právo rozhodné pro celou smlouvu, nebo pouze pro její část.
2. Strany mohou kdykoli dohodnout, že se smlouva bude řídit jiným právem, než kterým se dosud řídila v důsledku předchozí volby podle tohoto článku nebo na základě jiného ustanovení této úmluvy.
Žádná změna rozhodného práva provedená stranami po uzavření smlouvy se nedotýká její formální platnosti podle článku 9 a práv třetích osob.
3. V případě, že všechny ostatní okolnosti v okamžiku volby souvisejí pouze s jednou zemí, nesmí být skutečností, že si strany zvolily cizí právo, ať již je volba práva spojena s volbou zahraničního soudu či nikoli, dotčeno použití právních ustanovení, od nichž se podle práva dotyčné země nelze smlouvou odchýlit ("kogentní ustanovení").
4. Existence a platnost souhlasu stran s volbou rozhodného práva se určuje v souladu s články 8, 9 a 11.
Článek 4
Rozhodné právo při neexistenci volby práva
1. V míře, ve které nebylo právo rozhodné pro smlouvu zvoleno v souladu s článkem 3, se smlouva řídí právem země, s níž nejúžeji souvisí.
Na část smlouvy, kterou lze od zbytku smlouvy oddělit a která úžeji souvisí s jinou zemí, však lze výjimečně použít právo této jiné země.
2. S výhradou odstavce 5 tohoto článku platí domněnka, že smlouva nejúžeji souvisí se zemí, v níž má strana, která je povinna poskytnout plnění příznačné pro smlouvu, v době uzavření smlouvy obvyklé bydliště nebo v případě obchodní společnosti, sdružení nebo právnické osoby ústředí.
Byla-li však smlouva uzavřena při výkonu povolání nebo při provozování živnostenské činnosti této strany, je danou zemí země, v níž se nachází hlavní provozovna, nebo má-li být v souladu s podmínkami smlouvy plněno v jiné než hlavní provozovně, je danou zemí země, v níž se nachází tato jiná provozovna.
3. Bez ohledu na odstavec 2 tohoto článku platí pro smlouvy v rozsahu, v nichž je jejich předmětem věcné právo k nemovitosti nebo právo užívání nemovitosti, domněnka, že smlouva nejúžeji souvisí se zemí, v níž se nemovitost nachází.
4. Pro smlouvy o přepravě zboží neplatí domněnka uvedená v odstavci 2.
U těchto smluv platí domněnka, že smlouva nejúžeji souvisí se zemí, v níž má přepravce v době uzavření smlouvy hlavní provozovnu, nachází-li se v této zemi také místo nakládky nebo místo vykládky nebo hlavní provozovna odesílatele zboží.
Pro účely tohoto odstavce se dopravní nájemní (charterové) smlouvy a jiné smlouvy, jejichž hlavním účelem je přeprava zboží, považují za smlouvy o přepravě zboží.
5. Odstavec 2 se nepoužije, není-li možné určit předmět plnění.
K domněnkám uvedeným v odstavcích 2, 3 a 4 se nepřihlíží, vyplývá-li z okolností jako celku, že smlouva úžeji souvisí s jinou zemí.
Článek 5
Spotřebitelské smlouvy
1. Tento článek se vztahuje na smlouvy, jejichž předmětem je dodání zboží nebo poskytnutí služeb určité osobě ("spotřebiteli") za účelem, který nelze považovat za výkon povolání nebo provozování živnostenské činnosti spotřebitele, a na smlouvy o poskytnutí úvěru na takové obchody.
2. Bez ohledu na článek 3 nesmí být spotřebitel v důsledku volby rozhodného práva provedené stranami zbaven ochrany, kterou mu poskytují kogentní ustanovení práva země, v níž má obvyklé bydliště, pokud
- uzavření smlouvy v této zemi předcházela nabídka určená výslovně spotřebiteli nebo reklama a spotřebitel v této zemi uskutečnil všechny nezbytné úkony směřující k uzavření smlouvy, nebo
- druhá strana nebo její zástupce obdrželi objednávku od spotřebitele v této zemi, nebo
- smlouva je smlouvou o koupi zboží a spotřebitel cestoval z této země do jiné země, kde učinil svou objednávku, jestliže byla tato cesta organizována prodávajícím se záměrem podnítit spotřebitele ke koupi.
3. Bez ohledu na článek 4 se smlouvy, na něž se tento článek vztahuje, v případě neexistence volby rozhodného práva podle článku 3 řídí právem země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště, byly-li uzavřeny za okolností uvedených v odstavci 2 tohoto článku.
4. Tento článek se nevztahuje na
a) přepravní smlouvy,
b) smlouvy o poskytování služeb, mají-li být služby spotřebiteli poskytnuty výlučně v zemi odlišné od země jeho obvyklého bydliště.
5. Bez ohledu na odstavec 4 se tento článek vztahuje na smlouvy, u nichž je v celkové ceně zahrnuta kombinace dopravních a ubytovacích služeb.
Článek 6
Individuální pracovní smlouvy
1. Bez ohledu na článek 3 nesmí být zaměstnanec v případě pracovních smluv v důsledku volby rozhodného práva stranami zbaven ochrany, kterou mu poskytují kogentní ustanovení práva, které by bylo použito podle odstavce 2 v případě neexistence volby rozhodného práva.
2. Bez ohledu na článek 4 se pracovní smlouva v případě neexistence volby rozhodného práva podle článku 3 řídí
a) právem země, v níž zaměstnanec při plnění smlouvy obvykle vykonává svoji práci, i když je dočasně zaměstnán v jiné zemi, nebo
b) právem země, v níž se nachází provozovna, u které je zaměstnán, nevykonává-li zaměstnanec obvykle svou práci v jediné zemi;
vyplývá-li však z okolností, že pracovní smlouva úžeji souvisí s jinou zemí, použije se na smlouvu právo této země.
Článek 7
Imperativní ustanovení
1. Použije-li se na základě této úmluvy právo určité země, lze použít imperativní ustanovení práva jiné země, s níž věcné okolnosti úzce souvisí, v rozsahu, v jakém musí být podle práva této jiné země imperativní ustanovení použita bez ohledu na právo, které je jinak pro smlouvu rozhodné.
Při rozhodování, zda mají být taková ustanovení použita, je třeba vzít v úvahu jejich povahu a účel, jakož i důsledky, které by mohly z jejich použití či nepoužití vyplynout.
2. Touto úmluvou není v žádném případě dotčeno použití právních předpisů země soudu za okolností, kdy je jejich použití závazné bez ohledu na právo, které je jinak pro smlouvu rozhodné.
Článek 8
Souhlas stran a materiální platnost
1. Existence a platnost smlouvy nebo některého ustanovení smlouvy se určuje podle práva, které by se na základě této úmluvy použilo, kdyby byla smlouva nebo ustanovení smlouvy platné.
2. Vyplývá-li však z okolností, že by nebylo přiměřené určovat účinky chování strany podle práva uvedeného v odstavci 1, může se strana za účelem zjištění, že neprojevila souhlas, odvolat na právo země, v níž se nachází její obvyklé bydliště.
Článek 9
Forma
1. Smlouva uzavřená mezi osobami, které se nacházejí v téže zemi, je formálně platná, splňuje-li formální náležitosti podle práva, které se na ni použije podle této úmluvy, nebo práva země, v níž byla uzavřena.
2. Smlouva uzavřená mezi osobami, které se nacházejí v různých zemích, je formálně platná, splňuje-li formální náležitosti podle práva, které se na ni použije podle této úmluvy, nebo práva jedné z těchto zemí.
3. Je-li smlouva uzavřena zástupcem, musí se při použití odstavců 1 a 2 brát v úvahu právo země, v níž zástupce činí právní úkony.
4. Jednostranný právní úkon, který se týká již uzavřené nebo zamýšlené smlouvy, je formálně platný, splňuje-li formální náležitosti podle práva, které se na smlouvu použije nebo které by se na ni použilo podle této úmluvy, nebo práva země, v níž byl tento úkon učiněn.
5. Odstavce 1 až 4 se nevztahují na smlouvy, na které se vztahuje článek 5 a které byly uzavřeny za okolností uvedených v čl. 5 odst. 2. Pro formu takových smluv je rozhodné právo země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště.
6. Bez ohledu na odstavce 1 až 4 tohoto článku se na smlouvu, jejímž předmětem je věcné právo k nemovitosti nebo právo užívání nemovitosti, vztahují imperativní ustanovení práva země, v níž se nemovitost nachází, která upravují formu, pokud se podle tohoto práva uvedená ustanovení použijí bez ohledu na místo uzavření smlouvy a na právo, které je jinak pro smlouvu rozhodné.
Článek 10
Působnost práva rozhodného pro smlouvu
1. Právem rozhodným pro smlouvu podle článků 3 až 6 a článku 12 této úmluvy se řídí zejména
a) výklad,
b) plnění závazků vyplývajících ze smlouvy,
c) důsledky úplného nebo částečného porušení těchto závazků včetně stanovení škody, jsou-li stanoveny právem a v rámci pravomocí přiznaných soudu jeho procesním právem,
d) různé způsoby zániku závazku, včetně promlčení a zániku práv v důsledku uplynutí doby,
e) důsledky neplatnosti smlouvy.
2. Pokud jde o způsob plnění a opatření, jež musí věřitel učinit v případě vadného plnění, bere se v úvahu právo země, v níž se plnění uskutečňuje.
Článek 11
Nezpůsobilost
Ve smlouvě uzavřené mezi osobami, které se nacházejí v téže zemi, se může fyzická osoba, která by byla způsobilá podle práva této země, odvolat na svou nezpůsobilost vyplývající z jiného práva pouze tehdy, pokud druhá smluvní strana o této nezpůsobilosti v době uzavření smlouvy věděla nebo o ní nevěděla z nedbalosti.
Článek 12
Postoupení pohledávky
1. Pro vzájemné závazky postupitele a postupníka při postoupení pohledávky je rozhodné právo, kterým se podle této úmluvy řídí smlouva mezi postupitelem a postupníkem.
2. Právo, jímž se řídí postoupená pohledávka, určuje převoditelnost pohledávky, vztah mezi postupníkem a dlužníkem, podmínky, za kterých může být postoupení uplatněno vůči dlužníkovi, a zprošťující účinek dlužníkova plnění.
Článek 13
Subrogace
1. Má-li určitá osoba ("věřitel") smluvní pohledávku za jinou osobou ("dlužníkem") a třetí osoba je povinna uspokojit věřitele nebo na základě této povinnosti věřitele uspokojila, určuje právo, kterým se řídí povinnost této třetí osoby, zda a v jakém rozsahu je třetí osoba oprávněna uplatnit vůči dlužníkovi práva, která měl věřitel vůči dlužníkovi podle práva rozhodného pro jejich vztah.
2. Totéž pravidlo platí v případě, že povinnými z téže smluvní pohledávky je více osob a jedna z nich věřitele uspokojila.
Článek 14
Důkazní břemeno
1. Právo rozhodné pro smlouvu podle této úmluvy se použije do té míry, v jaké pro smluvní závazkové vztahy stanoví pravidla pro použití právních domněnek nebo určení důkazních břemen.
2. Právní úkon může být prokázán jakýmkoli důkazem přípustným podle práva země, v níž má soud sídlo, nebo některého práva uvedeného v článku 9, podle kterého je právní úkon formálně platný, za předpokladu, že soud může tento důkaz provést.
Článek 15
Vyloučení zpětného a dalšího odkazu
Použitím práva země určeným na základě této úmluvy se rozumí použití v této zemi platných právních norem, s výjimkou jejích norem mezinárodního práva soukromého.
Článek 16
Veřejný pořádek
Použití některé normy práva určeného na základě této úmluvy může být odmítnuto pouze za předpokladu, že je toto použití zjevně neslučitelné s veřejným pořádkem země, v níž má soud sídlo.
Článek 17
Zákaz zpětné působnosti
Tato úmluva se ve smluvním státě vztahuje na smlouvy uzavřené po dni, ke kterému vstoupí pro dotyčný stát v platnost.
Článek 18
Jednotný výklad
Při výkladu a používání výše uvedených jednotných norem je třeba brát v úvahu jejich mezinárodní povahu a přání dosáhnout při jejich výkladu a používání jednoty.
Článek 19
Státy s více právními systémy
1. Je-li některý stát složen z více územních jednotek, z nichž každá má vlastní právní normy upravující smluvní závazkové vztahy, považuje se každá územní jednotka pro účely určení rozhodného práva podle této úmluvy za zemi.
2. Stát, v němž mají různé územní jednotky vlastní právní normy upravující smluvní závazkové vztahy, není povinen uplatňovat tuto úmluvu při kolizích výhradně mezi právními řády těchto jednotek.
Článek 20
Přednost práva Společenství
Touto úmluvou není dotčeno použití kolizních norem pro smluvní závazkové vztahy ve zvláštních oblastech, které jsou nebo budou obsaženy v právních aktech orgánů Evropských společenství nebo ve vnitrostátních právních předpisech, které byly při provádění takových právních aktů harmonizovány.
Článek 21
Vztah k jiným úmluvám
Touto úmluvou není dotčeno použití mezinárodních úmluv, jejichž smluvní stranou smluvní stát je nebo se jí stane.
Článek 22
Výhrady
1. Každý smluvní stát si může při podpisu, ratifikaci, přijetí nebo schválení vyhradit právo neuplatňovat tato ustanovení:
a) čl. 7 odst. 1,
b) čl. 10 odst. 1 písm. e).
2. [2]
3. Každý smluvní stát může kdykoli vzít zpět výhradu, kterou učinil; výhrada pozbývá účinku prvním dnem třetího kalendářního měsíce po oznámení zpětvzetí.
HLAVA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 23
1. Přeje-li si smluvní stát poté, co pro něj tato úmluva vstoupí v platnost, přijmout pro určitou skupinu smluv spadajících do oblasti působnosti této úmluvy novou kolizní normu, sdělí svůj záměr ostatním signatářským státům prostřednictvím generálního tajemníka Rady Evropských společenství.
2. Do šesti měsíců od sdělení učiněného generálnímu tajemníkovi Rady jej může každý signatářský stát požádat, aby zprostředkoval konzultace mezi signatářskými státy za účelem dosažení dohody. (…) [3]
3. Nepožádá-li žádný signatářský stát v této lhůtě o konzultace nebo není-li v průběhu konzultací ve lhůtě dvou let od sdělení učiněného generálnímu tajemníkovi Rady dosaženo dohody, může dotyčný smluvní stát změnit své právo zmíněným způsobem.
O opatření přijatém tímto státem jsou ostatní signatářské státy vyrozuměny prostřednictvím generálního tajemníka Rady Evropských společenství.
Článek 24
1. Přeje-li si smluvní stát poté, co pro něj tato úmluva vstoupí v platnost, uzavřít mnohostrannou úmluvu, jejímž hlavním cílem nebo jedním z hlavních cílů je stanovit normy mezinárodního práva soukromého pro některou otázku spadající do oblasti působnosti této úmluvy, použije se postup stanovený v článku 23. Lhůta dvou let stanovená v čl. 23 odst. 3 se však zkracuje na jeden rok.
2. Postup uvedený v odstavci 1 nemusí být dodržen, je-li některý smluvní stát nebo některé z Evropských společenství již smluvní stranou uvedené mnohostranné úmluvy nebo je-li jejím účelem revize úmluvy, jejímž smluvním státem již dotyčný stát je, nebo jedná-li se o úmluvu uzavřenou v rámci smluv o založení Evropských společenství.
Článek 25
Domnívá-li se smluvní stát, že právní jednota dosažená touto úmluvou je poškozována uzavíráním dohod odlišných od těch, které jsou uvedeny v čl. 24 odst. 1, může tento stát požádat generálního tajemníka Rady Evropských společenství, aby zprostředkoval konzultace mezi signatářskými státy této úmluvy.
Článek 26
Každý smluvní stát může požádat o revizi této úmluvy.
V tom případě svolá předseda Rady Evropských společenství za účelem revize konferenci.
Článek 27 [4]
Článek 28
1. Tato úmluva je od 19. června 1980 otevřena k podpisu státům, které jsou smluvními stranami Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Tato úmluva vyžaduje ratifikaci, přijetí nebo schválení signatářskými státy.
Listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení budou uloženy u generálního tajemníka Rady Evropských společenství [5].
[6]
1. Tato úmluva vstupuje v platnost prvním dnem třetího měsíce následujícího po uložení sedmé listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení.
2. Pro každý signatářský stát, který tuto úmluvu ratifikuje, přijme nebo schválí později, vstupuje tato úmluva v platnost prvním dnem třetího měsíce následujícího po uložení jeho listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení.
Článek 30
1. Tato úmluva zůstává v platnosti po dobu deseti let ode dne vstupu v platnost v souladu s čl. 29 odst. 1, a to i v případě států, pro něž vstoupí v platnost později.
2. Nedojde-li k výpovědi, obnovuje se tato úmluva automaticky vždy na dalších pět let.
3. Výpověď musí být nejméně šest měsíců před uplynutím desetileté nebo pětileté lhůty, podle okolností, oznámena generálnímu tajemníku Rady Evropských společenství. Výpověď může být omezena na jakékoli území, na něž byla platnost úmluvy rozšířena prohlášením podle čl. 27 odst. 2 [7].
4. Výpověď má účinky pouze ve vztahu ke státu, který ji oznámil.
Mezi ostatními smluvními státy zůstává úmluva v platnosti.
[8]
Generální tajemník Rady Evropských společenství oznámí státům, které jsou smluvními stranami Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství,
a) podpisy,
b) uložení každé listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení,
c) datum vstupu této úmluvy v platnost,
d) sdělení učiněná podle článků 23, 24, 25, 26 a 30 [9],
e) výhrady a jejich zpětvzetí podle článku 22.
Článek 32
Protokol přiložený k této úmluvě tvoří její nedílnou součást.
[10]
Tato úmluva, sepsaná v jediném vyhotovení v jazyce anglickém, dánském, francouzském, irském, italském, německém a nizozemském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, bude uložena v archivu sekretariátu Rady Evropských společenství. Generální tajemník předá její ověřený opis všem vládám signatářských států.
Na důkaz čehož připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci k této úmluvě své podpisy.
Rozhodnutí zástupců vlád členských států zasedajících v Radě
ze dne 27. ledna 2005
o udělení absolutoria generálnímu tajemníkovi Konventu o budoucnosti Evropské unie za plnění rozpočtu fondu zřízeného pro financování Konventu v rozpočtovém roce 2003
(2005/113/EU)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na rozhodnutí zástupců vlád členských států zasedajících v Radě 2002/176/EU ze dne 21. února 2002 o zřízení fondu pro financování Konventu o budoucnosti Evropské unie a o stanovení finančních předpisů pro jeho řízení [1], a zejména na článek 20 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu ze dne 14. prosince 2004 s udělením absolutoria generálnímu tajemníkovi Konventu o budoucnosti Evropské unie za plnění rozpočtu fondu zřízeného pro financování Konventu v rozpočtovém roce 2003,
s ohledem na souhlas Rady ze dne 28. června 2004 s udělením absolutoria generálnímu tajemníkovi Konventu o budoucnosti Evropské unie za plnění rozpočtu fondu zřízeného pro financování Konventu v rozpočtovém roce 2003,
s ohledem na souhlas Komise ze dne 19. října 2004 s udělením absolutoria generálnímu tajemníkovi Konventu o budoucnosti Evropské unie za plnění rozpočtu fondu zřízeného pro financování Konventu v rozpočtovém roce 2003,
po přezkoumání výkazu příjmů a výdajů, rozvahy a zprávy Účetního dvora za rozpočtový rok 2003 [2], které jim byly předloženy,
- příjmy rovnaly částce 4088524 EUR
- výdaje vyplacené z rozpočtu rovnaly částce 3968149 EUR,
ROZHODLI TAKTO:
Jediný článek
Generálnímu tajemníkovi Konventu o budoucnosti Evropské unie se uděluje absolutorium za plnění rozpočtu fondu zřízeného pro financování Konventu v rozpočtovém roce 2003.
Rozhodnutí přijaté vzájemnou dohodou vlád členských států, jejichž měnou je euro, na úrovni hlav států nebo předsedů vlád
ze dne 20. května 2005
o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky
(2005/391/ES)
HLAVY STÁTŮ NEBO PŘEDSEDOVÉ VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, JEJICHŽ MĚNOU JE EURO,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 112 odst. 2 písm. b) a čl. 122 odst. 4 této smlouvy, jakož i na články 11.2 a 43.3 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky,
s ohledem na doporučení Rady [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Rady guvernérů Evropské centrální banky [3],
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Lorenzo BINI SMAGHI je jmenován členem Výkonného výboru Evropské centrální banky na období osmi let ode dne 1. června 2005.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě,
ze dne 30. května 2005
o stanovení konečného data pro závazky z 9. Evropského rozvojového fondu (ERF)
(2005/446/ES)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na dohodu o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000 [1],
s ohledem na vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států, zasedajících v Radě, o financování a správě pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k dohodě o partnerství [2] (dále jen "vnitřní dohoda"), a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedené vnitřní dohody,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bod 5 přílohy I (finanční protokol) dohody o partnerství stanoví, že celková částka finančního protokolu, doplněná zůstatky převedenými z předchozích fondů ERF, bude krýt období 2000–2007.
(2) Bod 7 stejné přílohy a čl. 2 odst. 3 vnitřní dohody stanoví, že má být provedeno zhodnocení stupně realizace závazků a plateb jako základu pro zhodnocení potřeby nových zdrojů po skončení platnosti stávajícího finančního protokolu.
(3) Prohlášení EU o finančním protokolu, přiložené k dohodě o partnerství jako prohlášení XVIII, uvádí, že při hodnocení potřeby nových zdrojů by se také mělo v plné míře přihlédnout k datu, které může být případně přezkoumáno a po kterém již nebudou prostředky z 9. ERF poskytovány.
(4) Proto je nezbytné, v souladu s čl. 2 odst. 4 vnitřní dohody, stanovit před skončením 9. ERF datum, po kterém již prostředky 9. ERF nebudou poskytovány,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Datum, po kterém již nebudou poskytovány prostředky z 9. ERF spravované Komisí, úrokové příspěvky spravované Evropskou investiční bankou (EIB) a úrokové výnosy z uvedených přídělů, se stanoví na 31. prosince 2007.
Toto datum může být případně přezkoumáno.
Článek 2
Částka určená k financování investičního nástroje spravovaného EIB jako revolvingový fond není tímto rozhodnutím dotčena.
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 20. července 2005
o jmenování soudce Soudního dvora Evropských společenství
(2005/595/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k tomuto důvodu:
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Pan Lars BAY LARSEN je jmenován soudcem Soudního dvora Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 6. října 2009.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 14. října 2005
o jmenování generální advokátky Soudního dvora Evropských společenství
(2005/741/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy, jakož i na články 5, 7 a 8 Protokolu o statutu Soudního dvora,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
Po odstoupení pana Francise JACOBSE je třeba přistoupit ke jmenování generálního advokáta na zbývající část jeho funkčního období,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Paní Eleanora SHARPSTONOVÁ je jmenována generální advokátkou Soudního dvora Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 6. října 2009.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících dne 24. května 2005 v Radě o hodnocení akcí provedených v rámci evropské spolupráce v oblasti mládeže
(2005/C 141/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bílá kniha Evropské komise nazvaná "Nový podnět pro evropskou mládež" [1], předložená dne 21. listopadu 2001, stanoví nový rámec pro evropskou spolupráci ve věcech týkajících se mládeže.
(2) Rada ve svých závěrech ze dne 14. února 2002 [2] uznala Bílou knihu jako východisko pro vypracování evropského rámce pro spolupráci ve věcech týkajících se mládeže.
(3) Rada ve svém usnesení ze dne 27. června 2002 [3]
a) přijala otevřenou metodu koordinace jako nový rámec pro spolupráci v oblasti politiky mládeže a schválila čtyři tématické priority: účast, informovanost, dobrovolná činnost a větší porozumění a znalost mládeže;
b) vyzvala Komisi, aby nejpozději do ukončení první fáze provádění těchto čtyř tematických priorit připravila společně se členskými státy hodnotící zprávu o rámci spolupráce, která bude zahrnovat zejména hodnocení otevřené metody koordinace, popřípadě i návrhy na její pozměnění, a aby tuto zprávu předložila Radě k posouzení.
(4) Rada ve svém usnesení ze dne 25. listopadu 2003 [4] připomněla, že provádění musí být pružné, postupné, přizpůsobené oblasti mládeže a že při něm musí být respektovány pravomoci členských států a zásada subsidiarity.
(5) Dne 15. listopadu 2004 předložila Komise Radě sdělení o hodnocení akcí provedených v rámci evropské spolupráce v oblasti mládeže [5].
(6) Dne 21. února 2005 schválila Rada příspěvek pro jarní zasedání Evropské rady na základě sdělení Komise ("Společně k růstu a zaměstnanosti – Nový začátek lisabonské strategie") týkající se hodnocení lisabonské strategie v polovině období, v němž se konstatuje, že "stále potřebujeme vizi společnosti, jež dokáže začleňovat staré i mladé".
(7) Jarní zasedání Evropské rady ve dnech 22. a 23. března 2005 přijalo Evropský pakt mládeže jako jeden z nástrojů pro plnění lisabonských cílů.
ZDŮRAZŇUJÍ, ŽE mládež se neustále vyvíjí a že je proto třeba pravidelně přizpůsobovat priority politiky mládeže.
- konzultaci a větší účast mladých lidí a jejich organizací v politické diskusi na všech úrovních,
- rozvoj pravidelného a strukturovaného dialogu mezi mladými lidmi a jejich organizacemi, správními orgány a politickými činiteli,
- přímou účast mladých lidí a jejich organizací v diskusích o Evropské ústavě,
- lepší viditelnost opatření zaměřených na mladé lidi,
- vzájemné sdělování příkladů správných postupů,
- spuštění evropského portálu pro mládež.
- priority v rámci evropské spolupráce s ohledem na politiku mládeže,
- účinnost otevřené metody koordinace, jak se dotýká mladých lidí,
- opětovné posouzení rovnováhy mezi pružností a účinností otevřené metody koordinace v oblasti mládeže,
- potřeba neustále a strukturovaně konzultovat mladé lidi a jejich organizace na vnitrostátní i evropské úrovni,
- potřeba lepšího pochopení situace mladých lidí, aby se přihlíželo k problematice mládeže i v jiných politikách a bylo možné tyto politiky ovlivňovat,
- pro dosažení reálných výsledků je třeba zmobilizovat všechny odpovědné činitele (politické činitele, organizace mládeže) na všech úrovních (místní, vnitrostátní a evropské).
- že dále rozvinou pravidla pro provádění otevřené metody koordinace, jakmile budou dohodnuty společné cíle dané priority; zejména:
- zhodnocením vnitrostátní situace s ohledem na tyto cíle za použití souboru metod stanovených každým členským státem,
- stanovením prioritních způsobů jednání,
- posouzením pokroku dosaženého od počátečního hodnocení,
- konzultacemi s mladými lidmi uskutečňovanými vhodným způsobem v různých etapách tohoto procesu.
že zajistí shodu mezi otevřenou metodou koordinace a Evropským paktem mládeže.
[1] 14441/01 – KOM(2001) 681 v konečném znění.
[2] Úř. věst.
C 119, 22.5.2002, s. 6.
[3] Úř. věst.
C 168, 13.7.2002, s. 2.
[4] Úř. věst.
C 295, 5.12.2003, s. 6.
[5] 13856/04 – KOM(2004) 694 v konečném znění.
--------------------------------------------------
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících dne 24. května 2005 v Radě o provádění společného cíle: zvýšit účast mladých lidí v systému zastupitelské demokracie
(2005/C 141/02)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bílá kniha Evropské komise nazvaná"Evropská správa" [1]předložená dne 30. července 2001, považuje zásadu otevřenosti a zásadu účasti za hlavní z pěti zásad, o něž se opírá dobrá správa.
(2) Bílá kniha Evropské komise nazvaná "Nový podnět pro evropskou mládež" [2], předložená dne 21. listopadu 2001, stanoví nový rámec evropské spolupráce ve věcech týkajících se mládeže.
(3) Rada ve svých závěrech ze dne 14. února 2002 [3] považovala Bílou knihu za východisko pro vytvoření rámce spolupráce ve věcech týkajících se mládeže.
(4) Rada ve svém usnesení ze dne 27. června 2002 [4]
a) přijala otevřenou metodu koordinace jako nový rámec spolupráce v oblasti politiky mládeže a schválila čtyři tématické priority: účast, informovanost, dobrovolná činnost a větší porozumění a znalost mládeže;
b) vyzvala Komisi, aby nejpozději do ukončení první fáze provádění těchto čtyř tématických priorit připravila společně s členskými státy hodnotící zprávu o rámci spolupráce, která bude zahrnovat zejména hodnocení otevřené metody koordinace, popřípadě i návrhy na její pozměnění, a aby tuto zprávu předložila Radě k posouzení.
(5) Rada ve svém usnesení ze dne 25. listopadu 2003 [5]
a) schválila společné cíle pro první dvě priority, kterými jsou účast a informovanost mladých lidí, přičemž jako jeden ze společných cílů pro prioritu účasti stanovila větší účast mladých lidí v systému zastupitelské demokracie;
b) připomněla, že provádění společných cílů musí být pružné, postupné a přizpůsobené oblasti mládeže a že při něm musí být respektovány pravomoci členských států a zásada subsidiarity;
c) vyzvala Komisi, aby v případě potřeby svolala zástupce vnitrostátních správních orgánů zabývající se oblastí mládeže, a to za účelem podpory vzájemného sdělování informací o dosaženém pokroku a o osvědčených postupech.
(6) Evropská unie je založena na zásadě zastupitelské demokracie i participační demokracie.
VZALI NA VĚDOMÍ práci vykonanou za irského předsednictví, zejména na neformální ministerské konferenci v hrabství Clare, a diskuse zahájené v rámci spolupráce s Radou Evropy.
a) mladé ženy a muži se stále horlivě angažují ve společenských otázkách a živě se o ně zajímají;
b) zájem mladých lidí o občanskou angažovanost je automaticky nevede k účasti v institucích zastupitelské demokracie;
c) účast mladých lidí v institucích zastupitelské demokracie a jejich zájem o ně mají v mnoha členských státech EU tendenci klesat;
d) tento nezájem o demokratické instituce se často projevuje neochotou dlouhodobě se angažovat v mládežnických organizacích, nízkou účastí ve volbách, zmenšující se členskou základnou politických stran a jejich mládežnických sekcí.
a) zastupitelská demokracie je jednou z hlavních opor naší společnosti;
b) demokracie potřebuje účast všech svých občanů;
c) pokud má demokracie řádně fungovat, je rozhodující zejména účast mladých žen a mužů v institucích zastupitelské demokracie;
d) mladí lidé netvoří stejnorodou skupinu a otázka jejich neúčasti v institucích zastupitelské demokracie představuje různé výzvy v závislosti na pohlaví, úrovni vzdělání, etnickém původu či dalších faktorech.
a) význam trvalého dialogu na vnitrostátní úrovni mezi mladými ženami a muži a politickými představiteli pro vytváření ovzduší vedoucího k účasti v institucích zastupitelské demokracie;
b) důležitost obecné zásady Komise, pokud jde o strukturovaný dialog mezi mladými lidmi a politickými zástupci;
c) klíčovou roli neformálního vzdělávání a informování mládeže při poskytování kvalitního občanského vzdělání na širokém základu;
d) zvláštní význam mládežnických organizací a sdružení při poskytování příležitostí mladým ženám a mužům dozvídat se o demokratických mechanismech a angažovaném a kritickém občanství.
a) že kroky k dosažení těchto cílů se nemohou zaměřovat pouze na mladé ženy a muže, ale že se musejí týkat i samotných institucí zastupitelské demokracie;
b) že by se měla vyzdvihovat a povzbuzovat angažovanost těch, kdo se účastní zastupitelské demokracie;
c) že při provádění společného cíle "zvýšit účast mladých žen a mužů v systému zastupitelské demokracie" by se měla zvláštní pozornost věnovat vytváření ovzduší, které mladé ženy a muže povzbudí k angažovanosti, a to s přihlédnutím k důležité roli vzdělávacího systému, mládežnických organizací, politických stran a rodiny;
d) že by se měla věnovat zvláštní pozornost uzpůsobování opatření příslušným cílovým skupinám a zvláštním charakteristickým rysům těchto skupin;
e) na zapojení mladých lidí a mládežnických organizací do vypracování konkrétních prováděcích opatření.
- u politických stran podporovaly vědomí toho, že je důležité zvyšovat podíl jejich mladých členů, mít větší počet mladých žen a mužů v jejich orgánech a na jejich kandidátních listinách;
- podporovaly, je-li to možné, zařazování mladých lidí do volebních seznamů;
- mobilizovaly podporu regionálních a místních orgánů pro účast mladých lidí v zastupitelské demokracii;
- mladé lidi vedly k tomu, aby si uvědomili důležitost účasti v zastupitelské demokracii, zejména prostřednictvím hlasování.
- aby v rámci společné priority týkající se většího porozumění a znalosti mládeže zmapovaly stávající znalosti o překážkách bránících mladým lidem v aktivní účasti v zastupitelské demokracii;
- aby si vyměňovaly informace o již přijatých opatřeních a vzájemně si poskytovaly příklady osvědčených postupů k dosažení společného cíle, jímž je zvyšování účasti mladých lidí v systému zastupitelské demokracie jak na úrovni členských států tak i na evropské úrovni;
- aby posilovaly dialog mezi mladými lidmi a politickými činiteli, například zavedením pravidelných schůzek;
- aby se v roce 2006 sešly a na základě vnitrostátních zpráv o prioritě týkající se účasti zhodnotily pokrok na cestě k tomuto cíli;
[1] 11574/01 – KOM(2001) 428 v konečném znění.
[2] 14441/01 – KOM(2001) 681 v konečném znění.
[3] Úř. věst.
C 119, 22.5.2002, s. 6.
[4] Úř. věst.
C 168, 13.7.2002, s. 2.
[5] Úř. věst.
C 295, 5.12.2003, s. 6.
--------------------------------------------------
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících dne 24. května 2005 v Radě o provádění společných cílů v oblasti informovanosti mládeže
(2005/C 141/03)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k těmto důvodům:
1. Bílá kniha Evropské komise nazvaná "Nový impuls pro evropskou mládež" [1], předložená dne 21. listopadu 2001, stanoví nový rámec pro evropskou spolupráci ve věcech týkajících se mládeže.
2. Rada ve svých závěrech ze dne 14. února 2002 [2] uznala Bílou knihu jako výchozí bod pro vypracování evropského rámce pro spolupráci ve věcech týkajících se mládeže.
3. Ve svém usnesení ze dne 27. června 2002 [3] Rada
a) schválila otevřenou metodu koordinace jako nový rámec pro spolupráci v oblasti politiky pro mládež a schválila čtyři tematické priority: účast, informovanost, dobrovolná činnost a lepší porozumění mládeži a její poznání;
b) vyzvala Komisi, aby nejpozději do konce první fáze provádění čtyř tematických priorit připravila společně se členskými státy hodnotící zprávu o rámci pro spolupráci, která bude zahrnovat zejména hodnocení otevřené metody koordinace a popřípadě návrhy na její pozměnění a aby tuto zprávu předložila Radě k posouzení.
4. Ve svém usnesení ze dne 25. listopadu 2003 [4] Rada
a) přijala společné cíle týkající se prvních dvou priorit, a to účasti mladých lidí a jejich informovanosti;
b) přijala v oblasti informovanosti mládeže tyto společné cíle:
i) zlepšit přístup mladých lidí k informačním službám,
ii) zvýšit informovanost mladých lidí,
iii) zvýšit zapojení mladých lidí do procesu informování mládeže;
c) připomněla, že provádění musí být pružné, postupné a přizpůsobené oblasti mládeže a musí při něm být respektovány pravomoci členských států a zásada subsidiarity;
d) vyzvala Komisi, aby v případě potřeby svolala zástupce správních orgánů jednotlivých členských států zabývajících se oblastí mládeže, a to za účelem podpořit výměnu informací o dosaženém pokroku a osvědčených postupech.
PŘIPOMÍNAJÍ, ŽE:
- informovanost mládeže je důležitá pro všechny členské státy a společné cíle nelze provádět bez dodržování zásady subsidiarity;
- podpora informačních služeb, které zohledňují specifické potřeby mladých lidí, má zásadní význam pro zajištění přístupu mladých lidí k informacím;
- mladí lidé tvoří různorodou skupinu, jejíž potřeby se liší v závislosti na věku, pohlaví, společensko-ekonomických a geografických podmínkách;
- informovanost mládeže představuje ze své podstaty velmi různorodou oblast, která se dotýká mnoha mladých lidí v různých podmínkách;
- účast mladých lidí na vytváření a šíření informací je nadále klíčem k zajištění toho, aby jim poskytované informace odpovídaly jejich potřebám;
- provádění společného cíle ohledně informovanosti vedlo k vytvoření internetového portálu, který zřídila Komise společně se sítěmi Eurodesk, ERYICA (Evropská informační a poradenská kancelář pro mládež) a EYCA (Evropská asociace Karet mládeže).
SE SHODUJÍ NA TOM, ŽE ZA ÚČELEM PROVÁDĚNÍ SPOLEČNÝCH CÍLŮ TÝKAJÍCÍCH SE PRIORIT V OBLASTI INFORMACÍ JE TŘEBA VĚNOVAT ZVLÁŠTNÍ POZORNOST
- posílení tvorby sítí propojujících informační struktury různých odvětví, které jsou zaměřeny na mládež, a to na regionální, vnitrostátní i evropské úrovni;
- neustálé vzdělávání těch, kdo se zabývají informovaností mládeže, pokud jde o obsah, nejvhodnější metody a využívání dostupných technologií, aby mladí lidé byli schopni snadno rozeznat kvalitní informace.
VYZÝVAJÍ KOMISI A ČLENSKÉ STÁTY,
- aby s využitím stávajících prostředků a ve spolupráci se stávajícími evropskými sítěmi navrhly obecné zásady, které by strukturám zabývajícím se informovaností mládeže byly vodítkem umožňujícím posouzení kvality;
- aby zdůraznily význam poskytování kvalitních informací mládeži v Evropě, a zvýšily tak jejich dostupnost;
- aby podporovaly a rozvíjely spolupráci, vytváření sítí a výměnu osvědčených postupů mezi vnitrostátními informačními stránkami a portály pro mládež v celé Evropě, jakož i analýzy využívání těchto stránek a portálů;
- aby, majíce toto na paměti, využívaly při práci s informacemi pro mládež evropské programy za účelem
- lepšího pochopení potřeb mladých lidí týkajících se informací,
- výměny zkušeností mezi odborníky na informovanost mládeže na různých úrovních v rámci evropských seminářů a vzdělávacích akcí,
- vytvoření pravidelně aktualizované databáze inovačních přístupů a příkladů osvědčených postupů, zejména vytváření sítí mezi strukturami zabývajícími se informovaností mládeže v různých odvětvích.
[1] 14441/01 – KOM(2001) 681 v konečném znění.
[2] Úř. věst.
C 119, 22.5.2002, s. 6.
[3] Úř. věst.
C 168, 13.7.2002, s. 2.
[4] Úř. věst.
C 295, 5.12.2003, s. 6.
--------------------------------------------------
Návrh usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o mobilizaci inteligenčního potenciálu Evropy: možnost pro vysoké školství plně přispět k Lisabonské strategii
(2005/C 292/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
Vzhledem k těmto důvodům:
Závěry Evropské rady ve dnech 22. a 23. března 2005 [1] zaměřené na oživení Lisabonské strategie vyzývají ke kladení důrazu na znalosti, inovaci a optimalizaci lidského kapitálu pro zajištění klíčových priorit v oblasti zaměstnanosti a růstu.
Závěry zdůrazňují potřebu zlepšení investic do vysokých škol, moderního řízení vysokých škol a partnerství mezi vysokými školami a průmyslovými podniky.
Společná průběžná zpráva Rady a Komise z roku 2004 o "Vzdělávání a odborné přípravě 2010" [2]vysvětluje, že oblast evropského vysokého školství má dbát o vynikající úroveň a stát se celosvětovým měřítkem kvality, aby mohla konkurovat nejlepším světovým protějškům.
Zpráva zdůrazňuje, že Boloňský proces přinesl pokrok v oblasti reformy některých aspektů vysokého školství, včetně opatření na zvýšení mobility, umožnění větší transparentnosti a učinění vysokoškolských diplomů snáze srovnatelnými.
BEROU NA VĚDOMÍ, že
- vysoké školství je záležitostí jednotlivých členských států, a tudíž je utvářeno a financováno v souladu s národními prioritami, vnitrostátními právními předpisy a postupy;
- v hospodářství a společnosti založených na znalostech je třeba vidět vysokoškolské vzdělávání v úzkém spojení s výzkumem a inovacemi.
BEROU NA VĚDOMÍ sdělení Komise o "Mobilizaci inteligenčního potenciálu Evropy: možnost pro univerzity plně přispět k Lisabonské strategii" [3]jako důležitý příspěvek do diskuse o tom, jak zvýšit kvalitu vysokého školství v celé Evropě a tím zvýšit konkurenceschopnost Evropy.
SDÍLÍ názor, že by členské státy měly:
1. umožnit vysokoškolským institucím v Evropě zlepšit svoji výkonnost ve smyslu dosažení cílů, zlepšení přístupu a podpory výzkumu v porovnání s ostatními regiony a zeměmi ve světě;
2. umožnit vysokoškolským institucím přizpůsobit se měnícím se podmínkám s cílem zvýšení jejich kvality, přitažlivosti a významu pro společnost a hospodářství;
3. napomáhat rozvoji správy ve vysokoškolských institucích a zajistit, aby měly dostatečnou autonomii;
4. zlepšit udržitelnost financování vysokoškolských institucí případným zvyšováním investic a diverzifikováním zdrojů investic;
5. posílit sociální rozměr vysokoškolského vzdělávání, zejména rozšířením přístupu řadě socioekonomických skupin, a zároveň pracovat na snižování počtu studentů, kteří předčasně opouštějí školu;
6. povzbuzovat instituce k vytváření pevnějších partnerství se společností, která je obklopuje, včetně místních společenství a podnikatelské obce.
ZDŮRAZŇUJÍ důležitost:
1. případného přizpůsobení regulačního rámce, ve kterém vysokoškolské instituce působí, s cílem vytvořit pružnější vztah mezi jednotlivými institucemi a orgány členských států zodpovědnými za strategické řízení vysokoškolské vzdělávací soustavy tím, že jim budou pomáhat v modernizaci a přizpůsobení se měnícím se potřebám společnosti a v převzetí odpovědnosti za svá rozhodnutí;
2. zvyšování přitažlivosti vysokého školství pro studenty prostřednictvím vysoce kvalitních zařízení, lepší informovanosti, rozšíření diverzifikace výuky a vzdělávání, zejména prostřednictvím ICT, kvalitnější a lepší přípravy jednotlivců s cílem zajistit jim úspěšnou akademickou kariéru, udržitelné začlenění na trh práce a aktivní zapojení do společnosti;
3. rozšíření přístupu k vysokoškolskému vzdělávání, a to především pro osoby ze znevýhodněného poměrů, pomáhání jednotlivcům v dosažení jejich potenciálu a umožnění větší různorodosti cest vedoucích k vysokoškolskému vzdělávání, aby se celoživotní učení stalo realitou;
4. podpory rozmanitosti vysokoškolské vzdělávací soustavy a institucí a vytváření špičkových středisek, které mohou přispět k reformnímu procesu prostřednictvím spolupráce s jinými institucemi a orgány;
5. podpory vysokoškolských institucí ve vytváření udržitelných partnerství s širším společenstvím a průmyslem tak, aby instituce byly schopné naplňovat měnící se požadavky ve společnosti a na trhu práce;
6. zapojení všech zúčastněných stran do fáze přípravy a provádění reforem;
6a) pohlížení na investice do vysokoškolského vzdělávání jako na investice do budoucnosti společnosti;
7. posouzení výše finančních zdrojů určených pro oblast vysokoškolského vzdělávání a přezkumu možností zabezpečení dodatečných finančních prostředků nejrůznějšími způsoby, zahrnujícími případně podporu jak veřejného tak soukromého sektoru;
8. poskytování stimulů pro reformy, například směřováním investic ke zlepšení úrovně výuky a vzdělávání, výzkumu, inovace, řízení a služeb pro studenty.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY, aby
- řešily otázky nastolené v tomto usnesení a podaly zprávu o pokroku ve svých příspěvcích pro společnou průběžnou zprávu o provádění pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", která má být předložena v roce 2008;
VYZÝVJÍ ČLENSKÉ STÁTY A KOMISI, aby
- vzájemně využily svých znalostí a aby se v příští společné průběžné zprávě o provádění pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" vyjádřily k záležitostem nastoleným v tomto usnesení;
- vyšly vstříc potřebám v oblasti vysokoškolského vzdělávání účinnějším využitím programů Společenství, jako například Sokrates, Leonardo a budoucích vzdělávacích programů a programů odborné přípravy, případně evropských nástrojů financování skupiny Evropské investiční banky a strukturálních fondů;
- povzbudily mezinárodní spolupráci mezi institucemi vysokoškolského vzdělávání, zejména prostřednictvím jejich účasti na programech Společenství, jako jsou Tempus a Erasmus Mundus.
[1] Dokument 7619/1/05.
[2] Dokument 6905/04.
[3] Dokument Rady 8437/05 + ADD 1.
--------------------------------------------------
Závěry Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o úloze rozvoje dovedností a kompetencí při uskutečňování Lisabonských cílů
(2005/C 292/02)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
S ohledem na
1. Závěry Evropské rady přijaté v březnu roku 2005 [1], které byly pro Lisabonskou strategii novým podnětem, protože se zaměřily na růst a zaměstnanost s důrazem na znalosti, inovaci a lidský kapitál a na celoživotní učení jakožto podmínky nezbytné pro splnění těchto cílů;
2. Lisabonské integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost (2005 – 2008) [2], které požadují, aby byly systémy vzdělávání a odborné přípravy přizpůsobeny prostřednictvím:
- zvyšování a zajišťování standardů přitažlivosti, otevřenosti a kvality;
- reakce na nové profesní potřeby, klíčové kompetence a budoucí kvalifikační požadavky prostřednictvím zlepšení definování a transparentnosti kvalifikací, jejich účinného uznávání a potvrzením neformálního a informálního učení.
PŘIPOMÍNAJÍ, ŽE:
1. Maastrichtské komuniké z prosince roku 2004 jakožto součást Kodaňského procesu vyzvalo k úsilí o "propojení odborného vzdělávání a přípravy s požadavky pracovního trhu znalostní ekonomiky pro vysoce kvalifikovanou pracovní sílu" a k vytvoření Evropského rámce kvalifikací "vycházejícího především kompetencí a z pedagogických výsledků".
2. Společná průběžná zpráva z roku 2004 [3] jakožto součást pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" vyzvala k intenzivnější spolupráci (vnitrostátní, regionální, místní a odvětvové) při rozvíjení pružných a účinných systémů vzdělávání a odborné přípravy a k vytvoření evropského rámce kvalifikací, o němž v současné době jedná Komise.
ZDŮRAZŇUJÍ, ŽE
1. Výraz "dovednosti a kompetence" v těchto závěrech zahrnuje celou řadu výsledků všech forem a úrovní učení, včetně výsledků formálního, neformálního a informálního učení.
Dovednosti a kompetence přispívají k osobnímu naplnění, aktivnímu občanství a sociální soudržnosti a zároveň vytvářejí základ pro hospodářský růst.
Rovněž přispívají k přizpůsobivosti, inovaci a růstu podnikavosti.
2. Výkonnost hospodářství EU by mohla být zlepšena větší produktivitou, podnikáním a zaváděním výsledků výzkumu a inovace.
ZDŮRAZŇUJÍ, ŽE:
1. Posílení dovedností a kompetencí pracovníků zlepšuje produktivitu.
Kvalifikovaná pracovní síla je schopna lépe reagovat na změny dynamické znalostní ekonomiky, přičemž u osob s vyšší úrovní dovedností a kompetencí je sociální integrace, osobní naplnění a aktivní občanství mnohem pravděpodobnější.
2. Znalostní společnost a ekonomika vyžadují pracovní sílu s odpovídající úrovní klíčových kompetencí, včetně digitální gramotnosti a elektronických dovedností jejích občanů a schopnosti osvojit si v případě potřeby vyšší úroveň dovedností a kompetencí.
3. Hospodářského růstu nelze dosáhnout pokud jsou investice do dovedností a kompetencí omezeny na osoby s kvalitním vzděláním.
Značných hospodářských výhod je možné dosáhnout i zlepšením klíčových kompetencí a přihlédnutím k potřebám skupin s nízkou kvalifikací a znevýhodněných skupin, včetně lepšího využívání stávajících dovedností a kompetencí například starších občanů.
SOUHLASÍ S TÍM, ŽE:
1. Rozvoj dovedností a kompetencí je klíčovým prvkem strategií celoživotního učení.
Tyto strategie by měly zahrnovat získání klíčových kompetencí a stavět na účinných systémech všeobecného vzdělávání a odborné přípravy, které vedou jednotlivce k tomu, že své dovednosti a kompetence po celý svůj život obnovují a rozvíjejí.
Mělo by být podporováno rovnocenné hodnocení a vytváření vazeb mezi odborným vzděláváním a přípravou a všeobecným vzděláváním.
V rámci podpory jednotlivců za účelem dosahování a obnovování jejich dovedností a kompetencí je rovněž podstatné celoživotní poradenství.
2. Při zajišťování účinných strategií v oblasti dovedností a kompetencí hrají klíčovou roli ministři pověření vzděláváním a odbornou přípravou.
Za tím účelem je důležitá úzká spolupráce mezi všemi příslušnými ministerstvy.
3. Politiky v oblasti vzdělání a odborné přípravy by měly rovněž zahrnovat perspektivní přístup s cílem předvídat kvalifikační, kompetenční a profesní potřeby společnosti a hospodářství.
4. Příslušná ministerstva by proto měla dosáhnout aktivní účasti hospodářských a sociálních partnerů a dalších zainteresovaných stran, včetně výzkumných subjektů, za účelem určení potřeb v oblasti dovedností a kvalifikací v jednotlivých odvětvích.
Takové partnerství může zlepšit produktivitu, snížit deficit v kvalifikacích a poskytnout zaměstnavatelům pobídky ke vzdělávání a odborné přípravě svých pracovních sil.
5. Vytvoření Evropského rámce kvalifikací by mělo vést k větší průhlednosti a rozpoznávání kvalifikací a schopností potřebných na pracovním trhu a umožnit jednotlivým odvětvím zabývat se novými výzvami v oblasti vzdělávání a odborné přípravy na evropské úrovni.
6. Inovativní metody zprostředkování studijních příležitostí, například s využitím informačních a komunikačních technologií, umožňují širší účast na celoživotním učení a mohou tak omezit sociální vyloučení a zlepšit rovnováhu mezi pracovním a soukromým životem.
Pružné poskytování studijních příležitostí pracovníkům je možné podporovat zlepšenou spoluprací se subjekty zprostředkujícími studijní příležitosti a účinným využíváním infrastruktury informačních a komunikačních technologií.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY A KOMISI, ABY SE SPOLEČNĚ:
1. zabývaly problematikou kvalifikací v jednotlivých odvětvích v kontextu rozvoje dovedností a kompetencí v rámci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010";
2. využívaly budoucích nástrojů Společenství v oblasti vzdělávání a odborné přípravy na podporu rozvoje odvětvově zaměřených přístupů ke dovednostem a kompetencím ve vztahu jak k odbornému vzdělávání a přípravě, tak i k vysokoškolskému vzdělávání.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY, ABY:
1. zajistily účinnou spolupráci mezi příslušnými ministerstvy při rozvoji strategií zaměřených na dovednosti a kompetence, a to i během přípravy jejich výročních národních zpráv o provádění Lisabonské strategie a jako součást jejich vnitrostátních strategií celoživotního učení;
2. v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi budovaly na celostátní, regionální, místní i odvětvové úrovni partnerství s klíčovými účastníky, včetně zaměstnavatelů a odborů.
Tato partnerství by měla vytvořit systém, který reaguje na poptávku, přihlíží k dlouhodobým kvalifikačním a kompetenčním potřebám, podporuje investice v oblasti kvalifikací a schopností a zabývá se zvláštními potřebami znevýhodněných skupin;
3. podněcovaly spolupráci mezi poskytovateli vzdělávání a odborné přípravy tak, aby tito poskytovatelé využívali stávající infrastruktury informačních a komunikačních technologií s cílem rozšířit účast na celoživotním učení a zlepšit úroveň elektronických dovedností svých občanů.
VYZÝVAJÍ KOMISI, ABY:
1. v roce 2006 v rámci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" vytvořila skupinu členských států, které mají zájem o rozvoj vzájemného učení ve skupinách (tzv. peer learning) v oblasti kvalifikací pro jednotlivá odvětví;
2. vyzvala Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání a případně Evropskou nadaci odborného vzdělávání, aby v roce 2006 dokončily přehled různých odvětvových přístupů ke dovednostem a kompetencím v rámci celé EU a v přistupujících a kandidátských zemích.
[1] Dokument 7619/1/05.
[2] Dokument 10205/05 (má být zveřejněn
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o řešení problémů mladých lidí v Evropě – provádění Evropského paktu pro mládež a podpora aktivního občanství
(2005/C 292/03)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
PŘIPOMÍNAJÍ
Bílou knihu Evropské komise z listopadu 2001 nazvanou "Nový impuls pro evropskou mládež" [1], kterou Rada ve svých závěrech ze dne 14. února 2002 [2] a ve svém usnesení ze dne 27. června 2002 [3] uznala jako výchozí bod pro vypracování rámce pro evropskou spolupráci ve věcech týkajících se mládeže.
Evropský pakt pro mládež byl přijat na jarním zasedání Evropské rady ve dnech 22. a 23. března 2005, jakožto jeden z nástrojů přispívajících k dosažení lisabonských cílů v oblasti růstu a zaměstnanosti.
Pakt se zaměřuje na tři oblasti: zaměstnanost, integrace a sociální rozvoj; vzdělávání, odborná příprava a mobilita; zajišťování souladu mezi pracovním životem a osobním a rodinným životem [4].
VÍTAJÍ sdělení Komise o evropských politikách týkajících se mládeže "Řešení problémů mladých lidí v Evropě – provádění Evropského paktu mládeže a podpora aktivního občanství" [5].
ZDŮRAZŇUJÍ, ŽE
1. Aktivní občanství mladých lidí je klíčem k budování demokratických společností a společností otevřených sociálnímu začlenění na všech úrovních.
2. Mladí lidé a jejich organizace hrají roli ve vývoji Evropské unie, včetně přispění k dosažení lisabonských cílů podpory zaměstnanosti a růstu.
3. Aby mladí lidé mohli přispět k uskutečnění lisabonských cílů zaměstnanosti, musí být plně začleněni do společnosti a musí být proto:
- podporováni při vstupu na trh práce a povzbuzováni k rozvoji kreativity a podnikatelských dovedností.
- vybaveni znalostmi, dovednostmi a kompetencemi, které získají prostřednictvím vysoce kvalitního vzdělání blízkého praxi, odborné přípravy a zkušeností v rámci mobility ve formální, jakož i neformální oblasti.
- schopni zajistit soulad mezi pracovním životem a rodinným životem.
4. Nástroje Společenství, které podporují lisabonské partnerství pro růst a zaměstnanost, jako jsou pracovní program "Vzdělávání a odborná příprava 2010" a strategie zaměstnanosti a sociálního začlenění, hrají klíčovou roli v dosažení cílů Evropského paktu pro mládež.
5. Političtí činitelé na místní, regionální, vnitrostátní a evropské úrovni by měli vzít v úvahu specifické potřeby mladých lidí, aby bylo posíleno hledisko mládeže ve všech příslušných politikách.
6. Mladí lidé a jejich organizace by měli být konzultováni o vývoji, provádění a kontrole politických opatření, které se jich týkají, a měli by na nich úzce spolupracovat, aby tak rovněž přispívali k posílení vědomí aktivního občanství mezi mladými lidmi.
7. Ti, kteří se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, musí být řádně vyškoleni a kvalifikováni, s cílem poskytovat mladým lidem účinnou podporu.
BEROU NA VĚDOMÍ, ŽE evropský rámec pro spolupráci v oblasti mládeže nyní zahrnuje tři oblasti:
- podpora aktivního občanství mladých lidí prostřednictvím otevřené metody koordinace v oblasti mládeže;
- Evropský pakt pro mládež, který zdůrazňuje otázky týkající se mládeže v hlavních oblastech lisabonského partnerství pro růst a zaměstnanost;
- zahrnutí hlediska mládeže do jiných příslušných evropských politik.
Program Mládež a připravovaný program Mládež v akci tento rámec doplňují.
SE DOHODLI, ŽE:
1. by mělo pokračovat úsilí zaměřené na podporu aktivního občanství prostřednictvím těchto priorit dohodnutých v rámci otevřené metody koordinace v oblasti mládeže: účast, informace, dobrovolné činnosti a lepší znalost mládeže, včetně zlepšení znalostí o otázkách uvedených v Evropském paktu pro mládež;
2. cíle Evropského paktu pro mládež budou prováděny v rámci lisabonského partnerství pro růst a zaměstnanost;
3. při rozvoji hlediska mládeže v jiných příslušných evropských politikách bude kladen důraz na boj proti diskriminaci, na zdravé životní styly, včetně sportu a na výzkum otázek týkajících se mládeže;
4. Při provádění rámce pro spolupráci:
- by měla být zajištěna doplňkovost a soudržnost mezi třemi oblastmi;
- by měli být konzultováni mladí lidé a jejich organizace prostřednictvím evropského fóra mládeže, národních rad mládeže nebo podobných orgánů a měl by se rozvíjet dialog rovněž s neorganizovanými mladými lidmi;
- by měly být respektovány mechanismy a stávající časové plány pro jednotlivé aspekty;
- by měla být potírána veškerá diskriminaci na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženství nebo víry, zdravotního postižení nebo sexuální orientace.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY, ABY:
1. pokračovaly v provádění společných cílů otevřené metody koordinace v oblasti mládeže;
2. zajistily účinné další kroky v návaznosti na Evropský pakt pro mládež při provádění Lisabonské strategie, na příklad stanovením měřitelných cílů;
3. rozvíjely strukturovaný dialog s mladými lidmi a jejich organizacemi na celostátní, regionální a místní úrovni o politických opatřeních, které se jich týkají, se zapojením pracovníků výzkumu v otázkách týkajících se mládeže.
VYZÝVAJÍ KOMISI, ABY:
1. rozvíjela strukturovaný dialog s mladými lidmi na Evropské úrovni o politických opatřeních, které se jich týkají, například inovačním využitím informačních technologií a pořádáním pravidelných konferencí mezi mladými lidmi, jejich organizacemi, pracovníky výzkumu v otázkách mládeže a politickými činiteli;
2. vytvořila a podporovala Portál evropské mládeže, portály EURES, PLOTEUS a EURODESK a usnadnila přístup k nim, aby mladým lidem pomohla co nejlépe využít možností pracovat, poskytovat dobrovolnické služby a studovat v zahraničí;
3. zajistila účinné další kroky v návaznosti na Evropský pakt pro mládež při provádění Lisabonské strategie.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY A KOMISI, ABY:
1. povzbuzovaly uznávání neformálního a informálního učení u mladých lidí a těch, kdo se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, například vytvořením "Pasu mládeže" a zvážením jeho zahrnutí do Europasu, a zvážily potvrzování takového učení s ohledem na vnitrostátní situaci a na pravomoci členských států;
2. určily překážky bránící mobilitě mladých lidí a vyměňovaly si, vyvíjely a používaly osvědčené postupy, které se jí týkají, s cílem s usnadnit jim práci, poskytování dobrovolnických služeb, účast na odborné přípravě a studium v rámci Evropské unie a mimo ni;
3. optimálně využívaly možností nabízených politikami, programy a jinými nástroji Společenství a členských států ke zdokonalení aktivního občanství, sociálního začlenění, zaměstnatelnosti a úrovně vzdělání mladých lidí;
4. vyhodnotily rámec pro evropskou spolupráci v oblasti mládeže v roce 2009.
[1] 14441/01 – KOM(2001) 681 v konečném znění.
[2] Úř. věst.
C 119, 22.5.2002, s. 6.
[3] Úř. věst.
L 168, 13.7.2002, s. 2 až 5.
[4] 7619/1/05.
Závěr 37.
[5] 9679/05 – KOM(2005) 206 v konečném znění.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 25 – Jednotná ustanovení o schvalování opěrek hlavy, bez ohledu na to, zda jsou součástí konstrukce sedadla [1]
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
1.1.
Toto nařízení se vztahuje na opěrky hlavy odpovídající některému z typů definovaných v bodu 2.2 [2].
1.1.1.
Nevztahuje se na opěrky hlavy, které jsou případně upevněny na skládacích sedadlech nebo na sedadlech směřujících do stran nebo dozadu.
1.1.2.
Vztahuje se i na opěradla sedadel, pokud jsou zkonstruována tak, aby působila i jako opěrky hlavy definované v bodu 2.2.
2. DEFINICE
Pro účely tohoto nařízení,
2.1. "typem vozidla" se rozumí kategorie vozidla s vlastním pohonem, která se neliší v těchto podstatných aspektech:
2.1.1. obrysy a vnitřní rozměry karoserie tvořící prostor pro cestující,
2.1.2. typy a rozměry sedadel,
2.1.3. typy a rozměry montážního uzpůsobení opěrek hlavy a příslušných částí konstrukce vozidla v případě, kdy jsou opěrky hlavy přímo upevněny ke konstrukci vozidla,
2.2. "opěrkou hlavy" se rozumí zařízení, jehož účelem je omezit pohyb hlavy dospělého cestujícího dozadu vzhledem k jeho trupu, aby se snížilo nebezpečí zranění krčních obratlů tohoto cestujícího v případě nehody,
2.2.1. "opěrkou hlavy, která je nedílnou součástí sedadla", se rozumí opěrka hlavy, kterou tvoří horní část opěradla sedadla.
Tato definice platí pro opěrky hlavy, které odpovídají definici v bodech 2.2.2 a 2.2.3, které ale lze oddělit od sedadla nebo konstrukce vozidla jen pomocí nástrojů nebo po částečném nebo úplném odstranění čalounění sedadla,
2.2.2. "odnímatelnou opěrkou hlavy" se rozumí opěrka hlavy, již lze oddělit od sedadla, určená k umístění a pevnému uchycení ke konstrukci opěradla sedadla,
2.2.3. "opěrkou hlavy, která není nedílnou součástí sedadla", se rozumí opěrka hlavy, kterou tvoří samostatná součást sedadla, určená k umístění, případně pevnému uchycení ke konstrukci vozidla,
2.3. "typem sedadla" se rozumí sedadla, která se neliší svými rozměry, nosnou konstrukcí ani čalouněním, mohou se však lišit povrchovou úpravou nebo barvou,
2.4. "typem opěrky hlavy" se rozumí opěrky hlavy, které se neliší svými rozměry, nosnou konstrukcí ani čalouněním, mohou se však lišit povrchovou úpravou, barvou nebo potahem,
2.5. "vztažným bodem" sedadla ("bod H") (viz příloha 3 tohoto nařízení) se rozumí pomyslná čára odpovídající teoretické ose rotace mezi dolní končetinou a trupem lidského těla, zastoupeného figurínou, ve svislé rovině podélné vůči sedadlu,
2.6. "vztažnou přímkou" se rozumí přímka, která buď na figuríně o hmotnosti a rozměrech, které nepřekračují 50 % dospělé mužské populace, nebo na figuríně identických vlastností prochází kloubem spojujícím stehenní část s pánví a kloubem spojujícím krk s hrudníkem.
Na figuríně podle přílohy 3 tohoto nařízení je při určování bodu H sedadla je vztažnou přímkou přímka znázorněná na obrázku 1 v dodatku k uvedené příloze,
2.7. "přímkou hlavy" se rozumí přímka, která prochází těžištěm hlavy a kloubem spojujícím krk s hrudníkem.
Je-li hlava v klidové poloze, leží přímka hlavy v prodloužení vztažné přímky,
2.8. "skládacím sedadlem" se rozumí pomocné sedadlo určené pro příležitostné použití, které je obvykle složené,
2.9. "seřizovacím zařízením" se rozumí zařízení, kterým lze sedadlo nebo jeho části nastavit do pozice, která vyhovuje morfologii sedícího.
Toto zařízení může zvláště umožňovat:
2.9.1. podélný pohyb,
2.9.2. svislý pohyb,
2.9.3. úhlový pohyb,
2.10. "posuvným zařízením" se rozumí zařízení, s jehož pomocí lze sedadlo nebo některou jeho část posunout nebo otočit bez pevné přechodné pozice, aby bylo možno zajistit přístup do prostoru za tímto sedadlem.
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
3.1.
Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky sedadla či opěrky hlavy nebo jeho řádně pověřený zástupce.
3.2.
K žádosti je nutno přiložit ve třech vyhotoveních tyto doklady:
3.2.1. podrobný popis opěrky hlavy, uvádějící zejména druh materiálu (materiálů) čalounění a popřípadě polohu a vlastnosti nosných a upevňovacích prvků pro typ (typy) sedadel, pro který se žádá o schválení typu opěrky hlavy,
3.2.2. je-li opěrka hlavy "odnímatelná" (viz definice v bodu 2.2.2):
3.2.2.1. podrobný popis typu (typů) sedadel, pro který se žádá o schválení typu opěrky hlavy,
3.2.2.2. podrobné údaje o typu (typech) vozidla, do kterého mají být montována sedadla uvedená v bodu 3.2.2.1.
3.2.3. Jedná-li se o opěrku hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3):
3.2.3.1. podrobný popis oblasti konstrukce, k níž má být opěrka hlavy namontována,
3.2.3.2. podrobnosti o typu vozidla, do něhož mají být opěrky hlavy namontovány,
3.2.3.3. rozměrové výkresy charakteristických částí konstrukce a opěrky hlavy; na výkresu musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky,
3.2.4. rozměrové výkresy charakteristických částí sedadla a opěrky hlavy; na výkresu musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky.
3.3.
Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží:
3.3.1. Je-li opěrka hlavy nedílnou součásti sedadla (viz definice v bodu 2.2.1), čtyři kompletní sedadla.
3.3.2. Jedná-li se o "odnímatelnou" opěrku hlavy (viz definice v bodu 2.2.2):
3.3.2.1. dvě sedadla každého typu, na který má být opěrka hlavy namontována,
3.3.2.2.
4 + 2N opěrek hlavy, kde N je počet typů sedadla, na které má být opěrka hlavy namontována.
3.3.3. Jedná-li se o opěrku hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3), tři opěrky hlavy a příslušná část konstrukce vozidla nebo úplné vozidlo.
3.4.
Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu je oprávněna požadovat:
3.4.1. aby jí byly předloženy konkrétní části nebo konkrétní vzorky použitého materiálu, případně
3.4.2. aby jí byl předložen typ nebo typy vozidel v souladu s bodem 3.2.2.2.
4. ZNAČENÍ
4.1.
Zařízení předložená ke schválení typu musí:
4.1.1. být zřetelně a nesmazatelně označena obchodním názvem nebo značkou žadatele o schválení typu,
4.1.2. poskytnout na místě označeném na výkresech v souladu s body 3.2.3.3 nebo 3.2.4 odpovídající prostor pro schvalovací značku.
4.2. Je-li opěrka hlavy nedílnou součástí sedadla nebo jedná-li se o "odnímatelnou" opěrku (viz definice v bodech 2.2.1 a 2.2.2), označení v souladu s body 4.1.1 a 4.1.2 lze reprodukovat na štítku, který bude umístěn na místě uvedeném ve výkresech v souladu s bodem 3.2.4.
5. SCHVÁLENÍ
5.1.
Pokud typ opěrky hlavy předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky bodu 6 a 7, bude tento typ opěrky hlavy schválen.
5.2.
Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo.
Jeho první dvě číslice (v současnosti to je dvojčíslí 03, které označuje změnovou řadu 03, která vstoupila v platnost dne 20. listopadu 1989) označují změnovou řadu, včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit schvalovací číslo jinému typu opěrky hlavy.
5.3.
Oznámení o schválení nebo o prodloužení nebo o odmítnutí schválení nějakého typu opěrky hlavy v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
5.4.
Na každé opěrce hlavy, jak jsou definovány v souladu s body 2.2.1, 2.2.2 a 2.2.3, schválené podle tohoto nařízení, bez ohledu na to, zda jsou nedílnou součástí sedadla, musí být upevněna mezinárodní schvalovací značka sestávající z:
5.4.1. písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno [3],
5.4.2. schvalovací číslo, a
5.4.3. v případě opěrky hlavy, která je součástí opěradla sedadla, čísla tohoto nařízení před schvalovacím číslem, písmene R a pomlčky.
5.5.
Schvalovací značka je umístěna v souladu s bodem 4.1.2.
5.6.
Schvalovací značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
5.7.
V příloze 2 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání schvalovacích značek.
6. OBECNÉ POŽADAVKY
6.1.
Přítomnost opěrky hlavy ve vozidle nesmí být dodatečnou příčinou nebezpečí pro cestující ve vozidle.
Zvláště nesmí v jakékoliv poloze používání vytvářet nebezpečí svou drsností nebo ostrými hranami, které by mohly zvýšit riziko nebo vážnost poranění cestujících.
Části opěrky hlavy, které jsou umístěny v oblasti nárazu, musí být schopny pohlcovat energii způsobem popsaným v příloze 6 tohoto nařízení.
6.1.1.
Oblast nárazu po stranách ohraničují dvě svislé podélné roviny, po jedné na každé straně uvažovaného sedadla ve vzdálenosti 70 mm od roviny souměrnosti dotyčného sedadla.
6.1.2.
Oblast nárazu je výškově ohraničena částí opěrky hlavy, která se nachází nad rovinou kolmou k vztažné přímce R a je vzdálena 635 mm od bodu H.
6.1.3.
Odchylně od výše uvedených ustanovení se požadavek na pohlcení energie nevztahuje na zadní stranu opěrek hlavy u sedadel, za nimiž již žádná další sedadla nejsou.
6.2.
Části předních a zadních ploch opěrky hlavy, kromě zadních ploch opěrek hlavy, které mají být použity u sedadel, za nimiž již žádná další sedadla nejsou, které se nacházejí vně výše zmíněných svislých podélných rovin, musí být čalouněny tak, aby se zabránilo jakémukoliv přímému styku hlavy se součástmi nosné konstrukce, která musí mít tam, kde přichází v úvahu dotyk s kulovou hlavicí o průmětu 165 mm, poloměr zakřivení nejméně 5 mm.
Tyto součásti mohou být též považovány za uspokojivé, pokud projdou zkouškou pohlcování energie popsanou s příloze 6 tohoto nařízení.
Pokud jsou výše uvedené části opěrky hlavy a jejich podpůrná konstrukce pokryty materiálem, který je měkčí než stupeň tvrdosti 50 Shore (A), požadavky tohoto bodu, s výjimkou požadavků týkajících se pohlcování energie v souladu s přílohou 6 tohoto nařízení, se vztahují jen na tuhé části.
6.3.
Opěrka hlavy musí být uchycena k sedadlu, případně ke konstrukci vozidla takovým způsobem, aby v důsledku tlaku vyvolaného hlavou při zkoušce nevyčnívala z čalounění opěrky hlavy, z uchycení ani z opěradla sedadla žádná tuhá nebo nebezpečná část.
6.4.
Výška opěrky hlavy, měřená v souladu s požadavky bodu 7.2 níže, musí splňovat následující požadavky:
6.4.1.
Výška opěrek hlavy se měří v souladu s ustanovením bodu 7.2.
6.4.2.
Není-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, její výška musí činit na předních sedadlech nejméně 800 mm a na ostatních sedadlech nejméně 750 mm.
6.4.3.
Pokud je opěrka hlavy výškově seřiditelná:
6.4.3.1. její výška musí činit na předních sedadlech nejméně 800 mm a na ostatních sedadlech nejméně 750 mm; tato hodnota musí být naměřena v poloze mezi nejvyšším a nejnižším bodem, na který lze opěrku seřídit,
6.4.3.2. nesmí být k dispozici žádná "uživatelská poloha" ve výšce nižší než 750 mm,
6.4.3.3. u jiných než předních sedadel je možno opěrky hlavy umístit tak, aby se nacházely níže než 750 mm, pokud je cestujícímu jasně zřejmé, že tato poloha není určena k použití opěrky hlavy,
6.4.3.4. u předních sedadel mohou být opěrky hlavy uspořádány tak, že je lze automaticky seřídit na výšku nižší než 750 mm, jestliže sedadlo není používáno, pokud se automaticky vrátí do uživatelské polohy, je-li sedadlo používáno.
6.4.4.
Rozměry uvedené v bodech 6.4.2. a 6.4.3.1. mohou činit méně než 800 mm na předních sedadlech a 750 mm na jiných sedadlech, aby byla zachována odpovídající vzdálenost mezi opěrkou hlavy a vnitřním povrchem střechy, oken nebo jiné části konstrukce vozidla; tato vzdálenost ale nesmí přesáhnout 25 mm.
U sedadel vybavených zařízením pro posuv, případně seřízení, se tato podmínka vztahuje na všechny polohy sedadla.
Mimo to nesmí být odchylně od bodu 6.4.3.2. k dispozici žádná "uživatelská poloha" ve výšce nižší než 700 mm.
6.4.5.
Odchylně od požadavků na výšku v souladu s body 6.4.2. a 6.4.3.1. musí být výška jakékoli opěrky hlavy určené k použití na prostředních zadních sedadlech nebo místech k sezení nejméně 700 mm.
6.5.
Výška zařízení, o které se opírá hlava, měřeno v souladu s ustanovením bodu 7.2, musí být v případě výškově seřiditelné opěrky hlavy nejméně 100 mm.
6.6.
Není-li zařízení výškově seřiditelné, nesmí být mezera mezi opěradlem sedadla a opěrkou hlavy větší než 60 mm.
6.6.1.
Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, nesmí být tato mezera u opěrky hlavy v dolní poloze větší než 25 mm od vrcholu opěradla sedadla.
6.6.2.
V případě opěrky hlavy, která není výškově seřiditelná, se hodnotí tato oblast:
6.6.2.1. nad rovinou kolmou k vztažné přímce ve vzdálenosti 540 mm od bodu R, a
6.6.2.2. mezi dvěma svislými podélnými rovinami procházejícími ve vzdálenosti 85 mm na obou stranách vztažné přímky.
V této oblasti je povoleno umístit jednu nebo několik mezer, které bez ohledu na tvar vykazují podle měření v souladu s bodem 7.5 vzdálenost "a" o hodnotě vyšší než 60 mm, pokud po provedení dodatečné zkoušky v souladu s bodem 7.4.3.4 jsou stále dodržovány požadavky v souladu s bodem 7.4.3.6.
6.6.3.
Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, je povoleno umístit jednu nebo několik mezer, které bez ohledu na tvar vykazují podle měření v souladu s bodem 7.5 vzdálenost "a" o hodnotě vyšší než 60 mm na straně zařízení, která slouží jako opěrka hlavy, pokud po provedení dodatečné zkoušky v souladu s bodem 7.4.3.4 jsou stále dodržovány požadavky v souladu s bodem 7.4.3.6.
6.7.
Šířka opěrky hlavy musí být taková, aby poskytovala vhodnou oporu hlavy normálně sedící osoby.
V rovině měření šířky podle bodu 7.3 musí opěrka hlavy zaujímat oblast sahající nejméně 85 mm na každou stranu od roviny souměrnosti sedadla, pro které je opěrka hlavy určena; tato vzdálenost se měří podle bodu 7.3.
6.8.
Opěrka hlavy a její uchycení musí být takové, aby maximální posun hlavy směrem dozadu, který dovoluje opěrka hlavy a který se měří statickým postupem podle bodu 7.4, byl menší než 102 mm.
6.9.
Opěrka hlavy a její uchycení musí být dostatečně pevné, aby bez porušení odolaly zatížení podle bodu 7.4.3.7.
6.10. Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, nesmí mimo oblast nastavení dojít bez záměrné činnosti uživatele ke změně nejvyšší povolené výšky pro použití.
7. ZKOUŠKY
7.1.
Ověření vztažného bodu sedadla (bod H), jehož je opěrka hlavy nedílnou součástí.
Tento bod se ověřuje podle požadavků přílohy 3 tohoto nařízení.
7.2.
Stanovení výšky opěrky hlavy
7.2.1.
Všechny čáry se prokládají rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla a obrys opěrky hlavy a opěradla sedadla je určen průsečnicí této roviny a sedadla (viz obrázek 1 přílohy 4 tohoto nařízení).
7.2.2.
Figurína o hmotnosti a rozměrech, které nepřekračují 50 % dospělé mužské populace, nebo figurína podle přílohy 3 tohoto nařízení se umístí v obvyklé poloze na sedadlo.
Je-li opěradlo sedadla sklopné, zajistí se v poloze odpovídající sklonu vztažné přímky trupu figuríny směrem dozadu co nejblíže úhlu 25° od svislice.
7.2.3.
Do roviny uvedené v bodu 7.2.1 se u uvažovaného sedadla promítne vztažná přímka figuríny podle přílohy 3.
Kolmo ke vztažné přímce se vede tečna S k vrcholu opěrky hlavy.
7.2.4.
Vzdálenost h od bodu H k tečně S je výškou ve smyslu bodu 6.4.
7.3.
Stanovení šířky opěrky hlavy (viz obrázek 2 přílohy 4 tohoto nařízení)
7.3.1.
Rovina S1, která je kolmá k vztažné přímce a leží 65 mm pod tečnou S podle bodu 7.2.3, definuje řez opěrkou hlavy, ohraničený obrysem C. Do roviny S1 se zakreslí směr tečen k obrysu C, které představují průsečnice svislých rovin (P a P’) rovnoběžných s rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla s rovinou S1.
7.3.2.
Šířkou opěrky hlavy ve smyslu bodu 6.7 je vzdálenost L mezi průměty rovin P a P’ v rovině S1.
7.3.3.
V případě potřeby se šířka opěrky hlavy rovněž stanoví ve vzdálenosti 635 mm nad vztažným bodem místa k sedění, přičemž se tato vzdálenost měří podél vztažné přímky.
7.4.
Stanovení účinnosti zařízení
7.4.1.
Účinnost opěrky hlavy se ověřuje níže uvedenou statickou zkouškou.
7.4.2.
Příprava zkoušky.
7.4.2.1.
Není-li opěrka hlavy nedílnou částí sedadla, nastaví se do nejvyšší polohy.
7.4.2.2.
V případě lavicového sedadla, kde je opěrný rám nebo jeho část (včetně rámu opěrek hlavy) společný pro více míst k sezení, se zkouška provede současně pro všechna místa k sezení.
7.4.2.3.
Pokud je sedadlo nebo opěradlo sedadla seřiditelné vůči opěrce hlavy namontované na svislou konstrukci vozidla, musí být nastaveno do nejméně příhodné pozice vzhledem k technickému použití.
7.4.3.
Zkoušení
7.4.3.1.
Všechny přímky se prokládají svislou rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla (viz příloha 5 tohoto nařízení).
7.4.3.2.
Do roviny uvedené v bodu 7.4.3.1 se promítne vztažná přímka R.
7.4.3.3.
Posunutá vztažná přímka R1 se určí tak, že se na část simulující záda figuríny podle přílohy 3 tohoto nařízení působí počáteční silou vyvozující směrem dozadu moment o velikosti 37,3 daNm k bodu H.
7.4.3.4.
Kolmo na posunutou vztažnou přímku R1 se ve vzdálenosti 65 mm pod vrcholem opěrky hlavy působí kulovou hlavicí o průměru 165 mm počáteční silou, která vyvolá moment 37,3 daN.m k bodu H s tím, že vztažná přímka zůstane v posunutém postavení R1 určeném v souladu s požadavky bodu 7.4.3.3.
7.4.3.4.1.
Pokud nelze kvůli přítomnosti mezery vyvinout výše uvedenou sílu ve vzdálenosti 65 mm od vrcholu opěrky hlavy, lze tuto vzdálenost snížit tak, aby osa působení síly procházela středovou přímkou prvku konstrukce ležícího nejblíže k mezeře.
7.4.3.4.2.
V případu popsaném v bodu 6.6.2 a 6.6.3 se zkouška zopakuje působením na každou mezeru pomocí kulové hlavice o průměru 165 mm silou:
procházející těžištěm nejmenšího průřezu mezery podél rovin příčných na vztažnou přímku, která vyvolává moment 37,3 daNm k bodu R.
7.4.3.5.
Stanoví se tečna y ke kulové hlavici rovnoběžná s posunutou vztažnou přímkou R1.
7.4.3.6.
Změří se vzdálenost x mezi tečnou y a posunutou vztažnou přímkou R1.
Požadavek bodu 6.8 se pokládá za splněný, je-li vzdálenost x menší než 102 mm.
7.4.3.7.
Pokud je síla uvedená v bodu 7.4.3.4 použita výhradně ve vzdálenosti 65 mm nebo méně pod vrcholem opěrky hlavy, tato síla se zvýší na 89 daN, pokud se dříve neporuší sedadlo nebo opěradlo sedadla.
7.5.
Stanovení vzdálenosti "a" mezer opěrky hlavy (viz příloha 7 tohoto nařízení)
7.5.1.
Vzdálenost "a" se stanoví pro každou jednotlivou mezeru a též ve vztahu k čelní ploše opěrky hlavy pomocí kulové hlavice o průměru 165 mm.
7.5.2.
Kulová hlavice se přiloží k mezeře v té části plochy mezery, kde lze bez zatížení dosáhnout největšího průniku kulové hlavice.
7.5.3.
Vzdálenost mezi dvěma styčnými body mezi kulovou hlavicí a mezerou se rovná vzdálenosti "a" ve smyslu hodnocení podle bodů 6.6.2 a 6.6.3.
8. SHODA VÝROBY
8.1.
Všechny opěrky hlavy nebo sedadla se schvalovací značkou v souladu s přílohou 2 musí odpovídat schválenému typu opěrky hlavy a splňovat podmínky uvedené v bodech 6 a 7.
8.2.
V zájmu ověření shody, jak je uvedeno výše, je nutno uskutečnit řadu namátkových kontrol sériově vyráběných opěrek hlavy.
8.3.
Pro účely zkoušek se použijí opěrky hlavy nabízené nebo připravené k prodeji.
8.4.
Opěrky hlavy vybrané pro ověření shody se schváleným typem se musí přinejmenším podrobit zkoušce podle bodu 7 tohoto nařízení.
9. POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY
9.1.
Schválené opěrky hlavy
Schválení udělené ohledně nějakého typu opěrky hlavy v souladu s tímto nařízením lze odejmout v případě, že opěrky hlavy, jak jsou definovány v souladu s bodem 5.4, neprojdou namátkovou kontrolou nebo neodpovídají schválenému typu.
9.2.
Pokud některá strana dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
10. ZMĚNY A PRODLOUŽENÍ SCHVÁLENÍ TYPU OPĚRKY HLAVY
10.1.
Každou změnu typu opěrky hlavy je nutno oznámit správnímu orgánu, který daný typ opěrky hlavy schválil.
Tento orgán pak buď rozhodne:
10.1.1. že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv a že opěrka hlavy nadále splňuje požadavky, nebo
10.1.2. si vyžádá další zkušební protokol od technického útvaru, který provádí zkoušky pro schválení typu.
10.2.
O potvrzení nebo odmítnutí vydat schválení, včetně popisu změn, musí být strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, informovány postupem stanoveným v bodu 5.3.
10.3.
Příslušný orgán, který vydává prodloužení schválení, přidělí prodloužení pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře sdělení, který odpovídá vzoru v příloze 1 tohoto nařízení.
11. NÁVOD
S každým modelem, který se shoduje se schváleným typem opěrky hlavy, dodá výrobce údaje o typech a vlastnostech sedadel, pro které je opěrka hlavy schválena. Jedná-li se o seřiditelnou opěrku hlavy, je třeba v návodu jasně popsat postup seřizování i uvolnění.
12. TRVALÉ ZASTAVENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení úplně ukončí výrobu typu opěrky hlavy, schváleného tímto nařízením, je povinen o tom informovat orgán, který vydal schválení.
Na základě tohoto oznámení o tom tento orgán informuje ostatní strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
13. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
13.1.
Od oficiálního data vstupu v platnost změnové řady 04 nesmí žádná strana dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, odmítnout poskytnout schválení EHK v souladu s tímto nařízením ve znění změnové řady 04.
13.2.
Po uplynutí 24 měsíců od data vstupu v platnost změnové řady 04 jsou strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, povinny poskytnout schválení EHK pouze v tom případě, kdy typ vozidla předloženého ke schválení odpovídá požadavkům tohoto nařízení ve znění změnové řady 04.
13.3.
Po uplynutí 48 měsíců od data vstupu v platnost změnové řady 04 přestanou platit stávající schválení podle tohoto nařízení, s výjimkou těch typů vozidel, které odpovídají požadavkům tohoto nařízení ve znění změnové řady 04.
14. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN, KTERÉ PROVÁDĚJÍ ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU, A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvu a adrese technických útvarů, které provádějí zkoušky pro schválení typu, a správních orgánů, které vydaly schválení, jimž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
[1] Včetně změnové řady 03.
[2] Ustanovení tohoto nařízení neplatí pro opěrky hlavy pro vozidla kategorie M1, které splňují ustanovení nařízení č. 17.
[3] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazené), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 (neobsazené), 25 (neobsazené), 26 pro Slovinsko a 27 pro Slovensko.
Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této Dohodě přistupovat.
Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 26 – Jednotná ustanovení o schvalování vozidel ohledně částí vyčnívajících z jejich vnějšího obrysu
1. ROZSAH A ÚČEL NAŘÍZENÍ
1.1.
Toto nařízení platí pro části vyčnívající z vnějšího obrysu vozidel kategorie M1 [1].
Neplatí pro vnější zpětná zrcátka ani pro kouli tažného zařízení.
1.2.
Účelem tohoto nařízení je snížit riziko nebo závažnost tělesné újmy osob, které jakkoli v případě kolize přijdou do styku s karoserií vozidla.
Vztahuje se na případy pohybujícího se i stojícího vozidla.
2. DEFINICE
Pro účely tohoto nařízení:
2.1. "schválením typu vozidla" se rozumí schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu,
2.2. "typem vozidla" se rozumí kategorie motorových vozidel, která se neliší v takových zásadních hlediscích, jako je tvar nebo materiál vnějšího povrchu,
2.3. "vnějším povrchem vozidla" se rozumí vnější část vozidla zahrnující kapotu, víko zavazadlového prostoru, dveře, blatníky, střechu, světlomety a světelná signalizační zařízení a viditelné výztužné součásti,
2.4. "podlahovou čárou" se rozumí čára určená takto:
okolo naloženého vozidla se postupně posunuje kužel se svislou osou a s polovičním vrcholovým úhlem 30° tak, že se dotýká stále a co možno nejníže vnějšího povrchu karoserie.
Podlahová čára je geometrickým místem těchto bodů dotyku.
Při stanovení podlahové čáry se neberou v úvahu opěry pro zvedák, výfukové potrubí nebo kola.
Mezery v podbězích kol se předpokládají vyplněné imaginárním povrchem plynule vytvářejícím pokračování okolního vnějšího povrchu. Na obou koncích vozidla se při určování podlahové čáry vezmou v úvahu nárazníky.
V závislosti na konkrétním typu vozidla se linie podlahové čáry může nacházet na vyčnívajícím povrchu nárazníků nebo na panelu karoserie pod nárazníkem.
V případě současné existence dvou nebo více bodů dotyku se při určování podlahové čáry použije nižší styčný bod,
2.5. "poloměrem zaoblení" se rozumí poloměr oblouku kruhu, který je nejblíže kruhové části příslušné součásti,
2.6. "naloženým vozidlem" se rozumí vozidlo zatížené nejvyšší povolenou technickou hmotností.
Vozidla vybavená kapalino-vzduchovým, kapalinovým nebo vzduchovým odpružením nebo zařízením pro automatické vyrovnávání v závislosti na zatížení se vyzkouší za nejhorších obvyklých provozních podmínek určených výrobcem,
2.7. "krajní vnější hranou" vozidla se rozumí ve vztahu k bokům vozidla rovina souběžná se střední podélnou rovinou vozidla odpovídající jeho vnější boční hraně a ve vztahu k jeho přední a zadní části svislá příčná rovina vozidla odpovídající jeho přední a zadní hraně, aniž by se braly v úvahu výstupky:
2.7.1. pneumatik v blízkosti jejich styku s vozovkou a spojení měřidel tlaku v pneumatikách;
2.7.2. veškerých protiskluzových zařízení, která jsou případně namontována na kolech;
2.7.3. zpětných zrcátek;
2.7.4. bočních ukazatelů směru, koncových světel, předních a zadních (bočních) obrysových světel a parkovacích světel;
2.7.5. ve vztahu k přední a zadní části součástí namontovaných na náraznících, tažného zařízení a výfuku,
2.8. "rozměry vyčnívajících částí" součástí namontovaných na panelu se rozumí rozměry určené pomocí metody v souladu s odstavcem 2 přílohy 3 tohoto nařízení,
2.9. "jmenovitou linií panelu" se rozumí čára procházející dvěma body, které určují střed koule, kde dochází k prvnímu a poslednímu dotyku mezi jejím povrchem a danou součástí při měření v souladu s odstavcem 2.2. přílohy 3 tohoto nařízení,
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ TYPU
3.1.
Žádost o schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu.
3.1.1.
Žádost o schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.
3.1.2.
K žádosti musí být přiloženy níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení:
3.1.2.1. fotografie přední, zadní a bočních částí vozidla snímané pod úhlem 30° až 45° ke svislé podélné střední rovině vozidla;
3.1.2.2. rozměrové výkresy nárazníků a, v případě potřeby:
3.1.2.3. výkresy některých částí vyčnívajících z vnějšího obrysu a výkresy některých částí vnějšího povrchu uvedených v bodě 6.9.1.
3.1.3.
Technické zkušebně, která provádí zkoušky pro schválení typu, se předloží vozidlo, které představuje typ vozidla, jenž se má schvalovat.
Na žádost výše uvedené technické zkušebny musí být předloženy i některé součásti a některé vzorky použitých materiálů.
3.2.
Žádost o schválení typu vozidla ohledně nosiče zavazadel, nosiče lyží nebo příjmové či vysílací radiové antény, které se považují za samostatné technické jednotky.
3.2.1.
Žádost o schválení typu vozidla ohledně nosiče zavazadel, nosiče lyží nebo příjmové či vysílací radiové antény, které se považují za samostatné technické jednotky, předkládá výrobce vozidla nebo výrobce výše uvedené samostatné technické jednotky nebo jejich řádně zmocněný zástupce.
3.2.2.
V případě veškerých zařízení v souladu s bodem 3.2.1. výše musí být k žádosti přiloženy tyto doklady:
3.2.2.1. ve třech vyhotoveních technický popis daných samostatných technických jednotek a montážní návod, který musí být přiložen ke každé prodané samostatné technické jednotce;
3.2.2.2. vzorek typu samostatné technické jednotky.
Pokud to považuje za nezbytné, může si odpovědný orgán vyžádat další vzorky.
4. SCHVÁLENÍ TYPU
4.1.
Schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu
4.1.1.
Pokud typ vozidla předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky odstavců 5. a 6. dále, bude tento typ vozidla schválen.
4.1.2.
Každému schválenému typu vozidla bude přiděleno číslo schválení.
První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti to jsou číslice 02, které odpovídají sérii změn č. 02, které vstoupily v platnost dne 13. prosince 1996) označují sérii změn zahrnující nejnovější významné technické změny nařízení při schválení.
Tatáž smluvní strana není oprávněna přidělit jinému typu vozidla stejné číslo.
4.1.3.
Oznámení o schválení nebo o prodloužení, odmítnutí nebo zrušení schválení nebo trvale ukončené výrobě typu vozidla v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
4.1.4.
Na každé vozidlo odpovídající typu vozidla schváleného v souladu s tímto nařízením se připevní na viditelné a snadno přístupné místo v souladu s formulářem schválení mezinárodní značka schválení sestávající z:
4.1.4.1. písmene E v kružnici a poznávacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno;
4.1.4.2. čísla tohoto nařízení, písmene R a po pomlčce čísla schválení napravo od kružnice v souladu s odstavcem 4.1.4.1.
4.1.5.
Pokud je vozidlo totožné s typem vozidla schváleným podle jednoho nebo více jiných nařízení, která jsou přílohou dohody, v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, není nutno znovu uvádět symbol předepsaný v odstavci 4.1.4.1.; v tom případě se další čísla a symboly veškerých nařízení, v souladu s nimiž došlo ke schválení vozidla v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, uvedou ve svislém sloupci napravo od symbolu předepsaného v odstavci 4.1.4.1.
4.1.6.
Značka schválení musí být čitelná a nesmazatelná.
4.1.7.
Značka schválení musí být umístěna vedle identifikačního štítku vozidla od výrobce nebo přímo na něm.
4.1.8.
Příklady uspořádání značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto nařízení.
4.1.9.
Odpovědný orgán ověří existenci uspokojivého uspořádání k zajištění účinné kontroly souladu výroby před schválením typu.
4.2.
Schválení nosiče zavazadel, nosiče lyží nebo příjmové či vysílací radiové antény, které se považují za samostatné technické jednotky.
4.2.1.
Pokud typ samostatné technické jednotky předložené ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky odstavců 6.16., 6.17. a 6.18. dále, bude tento typ samostatné technické jednotky schválen.
4.2.2.
Každému typu schválené samostatné technické jednotky bude přiděleno číslo schválení.
První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti to jsou číslice 02, které odpovídají sérii změn č. 02, jež vstoupily v platnost dne 13. prosince 1996) označují sérii změn zahrnující nejnovější významné technické změny nařízení při schválení.
Tatáž smluvní strana není oprávněna přidělit jinému typu vozidla stejné číslo.
4.2.3.
Oznámení o schválení nebo o prodloužení, odmítnutí nebo zrušení schválení nebo trvale ukončené výrobě typu samostatné technické jednotky v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem v příloze 4 tohoto nařízení.
4.2.4.
Na každou samostatnou technickou jednotku odpovídající typu schválenému v souladu s tímto nařízením se připevní na viditelné a snadno přístupné místo v souladu se schvalovacím formulářem mezinárodní značka schválení sestávající z:
4.2.4.1. písmene E v kružnici a poznávacího čísla země, kde byla jednotka schválena [2];
4.2.4.2. čísla tohoto nařízení, písmene R a po pomlčce čísla schválení napravo od kružnice v souladu s odstavcem 4.2.4.1.
4.2.5.
Značka schválení musí být čitelná a nesmazatelná.
4.2.6.
Značka schválení musí být umístěna vedle identifikačního štítku samostatné technické jednotky od výrobce nebo přímo na něm.
4.2.7.
Příklady uspořádání značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto nařízení.
4.2.8.
Odpovědný orgán je povinen ověřit existenci uspokojivého uspořádání k zajištění účinné kontroly souladu výroby před schválením typu.
5. OBECNÉ POŽADAVKY
5.1.
Toto nařízení se nevztahuje na části na vnějším povrchu, které při naloženém vozidle, se všemi dveřmi, okny a přístupovými víky atd. v zavřené poloze, jsou:
5.1.1. ve výšce více než 2 metry nebo
5.1.2. níže než podlahová čára nebo
5.1.3. umístěny tak, že se jich ve statickém stavu i v provozu nelze dotknout kulovou hlavicí o průměru 100 mm.
5.2.
Vnější povrch vozidel nesmí vykazovat směrem ven žádné špičaté nebo ostré části nebo jakékoli výčnělky takového tvaru, rozměrů, směru nebo tvrdosti, které by mohly zvyšovat nebezpečí nebo vážnost poranění osoby, na kterou v případě srážky karoserie narazí nebo která se po karoserii smýká.
5.3.
Vnější povrch vozidel nesmí vykazovat směrem ven žádné části, které by mohly zachytit pěší, cyklisty nebo motocyklisty.
5.4.
Žádná vyčnívající část vnějšího povrchu vozidla nesmí mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm.
Tento požadavek se nevztahuje na části na vnějším povrchu vozidla, které vyčnívají méně než 5 mm, ale vně směřující úhly těchto částí musí být zaobleny, ledaže nevyčnívají více než 1,5 mm.
5.5.
Vyčnívající části vnějšího povrchu zhotovené z materiálu o tvrdosti nepřesahující 60 Shore A mohou mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm.
Měření tvrdosti musí být provedeno v takové pozici, jak je předmět namontován na vozidle.
Není-li možno provést měření tvrdosti postupem v souladu s Shore A, musí být pro hodnocení použita srovnatelná metoda.
5.6.
Výše uvedené odstavce 5.1. až 5.5. se dále vztahují na zvláštní požadavky odstavce 6, ledaže tato zvláštní ustanovení výslovně uvádějí něco jiného.
6. ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY
6.1.
Ozdoby
6.1.1.
Přidané ozdoby, které vyčnívají více než 10 mm nad montážní podklad, se musí dát zatlačit, oddělit nebo ohnout silou 10 daN působící na jejich nejvíce vyčnívající bod v kterémkoli směru v rovině přibližně rovnoběžné s povrchem, na kterém jsou namontovány.
Tato ustanovení neplatí pro ozdoby na mřížkách chladičů, na něž se vztahují pouze obecné požadavky uvedené v odstavci 5.
Při zkoušce s použitím síly 10 daN se použije nástroj s plochým koncem o průměru nejvýše 50 mm.
Pokud to není možné, použije se ekvivalentní metoda.
Po zatlačení, oddělení nebo ohnutí ozdoby smí zbývající výstupek vyčnívat nejvíce 10 mm.
Tyto výstupky musí v každém případě být v souladu s ustanovením odstavce 5.2.
Je-li ozdoba umístěna na vlastním podstavci, považuje se tento podstavec za součást ozdoby, nikoli za součást montážního povrchu.
6.1.2.
Ochranných pásů nebo krytů na vnějším povrchu se požadavky uvedené v předchozím odstavci 6.1.1. netýkají; musí však být pevně uchyceny k vozidlu.
6.2.
Světlomety
6.2.1.
Vyčnívající štítky a obruby na světlometech jsou přípustné za předpokladu, že jejich vyčnívání, měřené od vnější průhledné plochy světlometu, nepřesahuje 30 mm a že jejich poloměr zaoblení je všude nejméně 2,5 mm.
V případě světel umístěných za další průhlednou plochou se výčnělek měří od takové vnější průhledné plochy.
Výčnělky se určí na základě metody v souladu s odstavcem 3 přílohy 3 tohoto nařízení.
6.2.2.
Zatažitelné světlomety musí splňovat požadavky předchozího odstavce 6.2.1., a to v provozní i zatažené pozici.
6.2.3.
Ustanovení předcházejícího odstavce 6.2.1. neplatí pro světlomety, které jsou zapuštěné v karoserii nebo které překrývá nějaká část karoserie, jestliže ta odpovídá požadavkům odstavce 6.9.1.
6.3.
Mřížky a vstupní mezery
6.3.1.
Požadavky uvedené v odstavci 5.4. se nevztahují na mezery mezi pevnými nebo pohyblivými prvky, včetně prvků tvořících část mřížek pro vstup nebo výstup vzduchu a mřížek chladiče, za předpokladu, že vzdálenost mezi dvěma sousedními prvky nepřekračuje 40 mm a tyto mřížky nebo vstupní mezery mají nějaký funkční účel.
Pro mezery mezi 40 mm a 25 mm se musí poloměry zaoblení rovnat 1 mm nebo být větší.
Je-li však vzdálenost mezi dvěma sousedními prvky rovna 25 mm nebo menší, musí být poloměry zaoblení vnějších čelních ploch prvků nejméně 0,5 mm.
Vzdálenost mezi dvěma sousedními prvky mřížek a mezer se určí pomocí metody v souladu s odstavcem 4 přílohy 3 tohoto nařízení.
6.3.2.
Spojení předních a bočních ploch každého prvku tvořícího mřížku nebo mezeru musí být ztupeno.
6.4.
Stěrače čelního skla
6.4.1.
Uchycení stěrače čelního skla musí být takové, že hřídel stěrače je opatřen ochranným pouzdrem s poloměrem zaoblení splňujícím požadavek uvedený v odstavci 5.4. a s plochou alespoň 150 mm2.
V případě zaoblených krytů musí jejich vyčnívající plocha činit nejméně 150 mm2, měřeno maximálně 6,5 mm od nejvzdálenějšího vyčnívajícího bodu.
Tyto požadavky platí i pro stěrače zadního okna a stěrače světlometů.
6.4.2.
Odstavec 5.4. se netýká stírátek ani jakýchkoli nosných členů.
Tyto části však musí být vyrobeny tak, aby neměly hrany ani špičaté nebo ostré části.
6.5.
Nárazníky
6.5.1.
Za účelem snížení nebezpečí zachycení musí být konce nárazníků zahnuty dovnitř, směrem k vnějšímu povrchu.
Tato podmínka se má za splněnou, je-li nárazník zapuštěný nebo integrovaný do karosérie nebo je-li konec nárazníku obrácen dovnitř, takže se jej nedotkne kulová hlavice o průměru 100 mm a spára mezi koncem nárazníku a okolní karoserií nepřesáhne 20 mm.
6.5.2.
Pokud je linie nárazníku odpovídající vnějšímu vertikálnímu obrysu vozu na tuhém povrchu, musí mít tento povrch minimální poloměr zaoblení 5 mm ve všech bodech, které leží na linii obrysu ve vzdálenosti 20 mm dovnitř, a minimální poloměr zaoblení 2,5 mm ve všech ostatních případech.
Toto ustanovení platí pro tu část, která leží do vzdálenosti 20 mm dovnitř od linie obrysu a nachází se mezi a před (nebo v případě zadních nárazníků za) body tečny s linií obrysu dvou vertikálních rovin, z nichž každá svírá s podélnou rovinou symetrie vozidla úhel 15° (viz obr.
1).
+++++ TIFF +++++
6.5.3.
Podmínky bodu 6.5.2. neplatí pro součásti, které jsou umístěné na nárazníku nebo tvoří jeho součást nebo jsou do něj vložené a které vyčnívají méně než 5 mm, se zvláštním odkazem na krytky a trysky vstřikovačů světlometů; ovšem vně směřující úhly těchto součástí musí být bez ostrých hran, ledaže tyto části vyčnívají méně než 1,5 mm.
6.6.
Kliky, závěsy a tlačítka zámků dveří, vík zavazadlových prostorů a poklopů; hrdla a víčka hrdel palivových nádrží.
6.6.1.
Výčnělky nesmějí přesahovat 40 mm v případě klik dveří a zavazadlového prostoru a 30 mm ve všech ostatních případech.
6.6.2.
Jsou-li kliky bočních dveří otočného typu, musí splňovat tyto požadavky:
6.6.2.1.
Jestliže se kliky otáčejí souběžně s rovinou dveří, otevřený konec kliky musí být otočen směrem dozadu.
Konec kliky musí být otočen zpět k rovině dveří a musí zapadnout do vybrání nebo musí být zapuštěný.
6.6.2.2.
Kliky, které se otáčejí vně na jakékoliv ose, která není souběžná s rovinou dveří, musí být v uzavřené pozici uloženy v ochranné obrubě nebo musí být zapuštěné.
Otevřený konec musí směrovat dozadu nebo dolů.
Kliky, které neodpovídají této poslední podmínce, však mohou být použity, jestliže:
a) mají nezávislý vratný mechanismus,
b) pokud by vratný mechanismus nefungoval, nebudou vyčnívat více než 15 mm,
c) jsou v otevřené pozici v souladu s ustanoveními odstavce 5.4.
a
d) plocha na jejich konci, měřeno nejdále 6,5 mm od nejvzdálenějšího výstupku, měří nejméně 150 mm2.
6.7.
Kola, matice kol, kryty nábojů a disky kol.
6.7.1.
Neplatí požadavky odstavce 5.4.
6.7.2.
Kola, matice kol, kryty nábojů a disky kol nesmějí mít žádné špičaté ani ostré výstupky přesahující rovinu vnějšího okraje kola.
Není dovoleno používat křídlové matky.
6.7.3.
Při jízdě vozidla v přímém směru nesmí kromě pneumatik žádná část kol ležící nad vodorovnou rovinou procházející jejich osou otáčení vyčnívat za svislý průmět vnějšího povrchu nebo vnější konstrukce na vodorovnou rovinu.
Pokud však je to funkčními požadavky odůvodněno, mohou kryty kol, které kryjí matice kola a náboje, vyčnívat za svislý průmět vnějšího povrchu nebo konstrukce za podmínky, že poloměr zaoblení vyčnívající části není menší než 30 mm a že toto vyčnívání za svislý průmět vnějšího povrchu nebo konstrukce v žádném případě nepřesahuje 30 mm.
6.8.
Hrany plechů
6.8.1.
Hrany plechů, jako jsou hrany dešťových žlábků střechy karoserie a vedení posuvných dveří, jsou přípustné pouze za podmínky, že jejich okraje jsou zalemované nebo jsou opatřeny ochranným prvkem splňujícím požadavky této přílohy, které se jej týkají.
Nechráněný okraj se považuje za zalemovaný, pokud je ohnut přibližně o 180° nebo pokud je ohnut ke karoserii tak, že se jej nemůže dotknout kulová hlavice o průměru 100 mm.
6.9.
Panely karoserie
6.9.1.
Záhyby na panelech karoserie smějí mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm za předpokladu, že tento poloměr není menší než jedna desetina výšky H výčnělku měřeného podle metody popsané v odstavci 1 přílohy 3.
6.10.
Boční deflektory vzduchu nebo deště
6.10.1.
Boční deflektory musí mít na hranách, které mohou směřovat směrem ven, poloměr zaoblení nejméně 1 mm.
6.11.
Opěry pro zvedák a výfukové potrubí
6.11.1.
Opěry pro zvedák a výfukové potrubí nesmějí vyčnívat o více než 10 mm za svislý průmět podlahové čáry, která leží přímo nad nimi.
Odchylně od této podmínky smí výfukové potrubí vyčnívat více než 10 mm za svislý průmět podlahové čáry, jestliže je zakončeno zaoblenými hranami o minimálním poloměru zaoblení 2,5 mm.
6.12.
Kryty otvorů sání a odvodu vzduchu
6.12.1.
Kryty otvorů sání a odvodu vzduchu musí ve všech používaných pozicích splňovat podmínky v souladu s odstavci 5.2., 5.3. a 5.4.
6.13.
Střecha
6.13.1.
Otevírací střecha se uvažuje pouze v zavřené pozici.
6.13.2.
Kabriolety se hodnotí se zavřenou i otevřenou střechou.
6.13.2.1.
V případě otevřené střechy se nezkoumá vnitřek vozidla uvnitř myšleného povrchu střechy v zavřené pozici.
6.13.2.2.
Pokud se jako standardní výbava dodává kryt skládací střechy ve složené pozici, hodnocení se provede s tímto krytem na svém místě.
6.14.
Okna
6.14.1.
Okna, která se vyklápějí mimo vnější povrch vozidla, musí splňovat ve všech používaných pozicích tyto podmínky:
6.14.1.1. žádné nechráněné okraje nesmí směřovat dopředu;
6.14.1.2. žádná část okna nesmí vyčnívat přes krajní vnější hranu vozidla.
6.15.
Držáky SPZ
6.15.1.
Držáky, které dodává výrobce vozidla k upevnění SPZ, musí splňovat podmínky v souladu s odstavcem 5.4. tohoto nařízení, pokud se jich může dotknout kulová hlavice o průměru 100 mm, je-li SPZ namontována v souladu s doporučením výrobce vozidla.
6.16.
Střešní nosiče zavazadel a lyží
6.16.1.
Střešní nosiče zavazadel a lyží musí být připojeny k vozidlu tak, aby bylo zajištěno pozitivní uzamčení alespoň v jenom směru a aby bylo možno přenášet vodorovné, podélné a příčné síly, které odpovídají nejméně svislé nosnosti nosiče podle výrobce.
Při zkoušení střešních nosičů zavazadel a lyží upevněných na vozidle v souladu s návodem výrobce nesmí být zkušební náklad umístěn jen na jednom místě.
6.16.2.
Povrchy, kterých se po namontování nosiče může dotknout kulová hlavice o průměru 165 mm, nesmějí obsahovat žádné součásti o poloměru zaoblení menším než 2,5 mm, ledaže platí odstavec 6.3.
6.16.3.
Upevňovací prvky, například šrouby, které lze utahovat a uvolňovat bez použití nástrojů, nesmějí vyčnívat více než 40 mm nad plochy v souladu s bodem 6.16.2.; vyčnívání se určí pomocí metody v souladu s odstavcem 2 přílohy 3, ale při použití kulové hlavice o průměru 165 mm v těch případech, kdy se použije metoda v souladu s odstavcem 2.2. uvedené přílohy.
6.17.
Příjmové či vysílací radiové antény
6.17.1.
Příjmové či vysílací radiové antény musí být na vozidle upevněny tak, že pokud se jejich volný konec nachází méně než 2 m nad povrchem silnice v jakékoli pozici použití v souladu s popisem výrobce antény, musí být uvnitř oblasti vymezené svislou rovinou nacházející se 10 cm uvnitř krajní vnější hrany vozidla v souladu s definicí v odstavci 2.7.
6.17.2.
Mimo to musí být anténa upevněna na vozidle, a pokud je to nutné, její volný konec musí být upevněn tak, aby žádná část antény nevyčnívala za krajní vnější hranu vozidla v souladu s definicí v odstavci 2.7.
6.17.3.
Prut antény smí mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm.
Ovšem volný konec antény musí být osazen pevnou krytkou, jejíž poloměr zaoblení nesmí být menší než 2,5 mm.
6.17.4.
Základna antény smí vyčnívat nejvíce 30 mm, což se určí postupem v souladu s odstavcem 2 přílohy 3.
Pokud se však jedná o anténu se zesilovačem zabudovaným do její základny, smí tato základna vyčnívat maximálně 40 mm.
6.18.
Montážní návod
6.18.1.
Nosiče zavazadel, nosiče lyží a příjmové či vysílací radiové antény schválené jako samostatné technické jednotky nesmějí být nabízeny k prodeji, prodávány ani kupovány bez montážního návodu.
Montážní návod musí obsahovat dostatečné informace, aby bylo možno schválené komponenty namontovat na vozidlo způsobem, který je v souladu s příslušnými ustanoveními odstavců 5. a 6.
Zvláště je nezbytné označit používané pozice teleskopických antén.
7. ZMĚNA TYPU VOZIDLA A PRODLOUŽENÍ PLATNOSTI SCHVÁLENÍ
7.1.
Správní orgán, který vydal schválení typu vozidla, musí být informován o veškerých změnách typu vozidla.
Tento orgán je potom oprávněn:
7.1.1. buď rozhodnout, že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv;
7.1.2. nebo si vyžádat další zprávu o zkoušce od technické zkušebny, která provádí zkoušky pro schválení typu.
7.2.
O potvrzení schválení, včetně popisu změny, nebo o odmítnutí vydat schválení musí být informovány postupem v souladu s odstavcem 4.3. výše strany dohody, které uplatňují toto nařízení.
7.3.
Odpovědný orgán, který vydává prodloužení schválení, přidělí prodloužení pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře sdělení, který odpovídá vzoru v příloze 1 tohoto nařízení.
8. SHODA VÝROBY
8.1.
Vozidlo (samostatná technická jednotka) schválené tímto nařízením musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, tj. musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích 5. a 6. výše.
8.2.
Aby bylo možno zjistit, že byly splněny podmínky v souladu s odstavcem 8.1., uskuteční se odpovídající kontroly výroby.
8.3.
Držitel schválení je zvláště povinen:
8.3.1. zajistit existenci postupů účinné kontroly jakosti výrobků;
8.3.2. mít přístup ke kontrolnímu zařízení nezbytnému k ověřování shody jednotlivých schválených typů;
8.3.3. zajistit, že údaje týkající se výsledků zkoušek jsou zaznamenány a že tyto záznamy budou k dispozici po celou dobu, jak bude určeno v souladu se správním orgánem;
8.3.4. analyzovat výsledky jednotlivých druhů zkoušek, aby bylo možno ověřit a zajistit stálé vlastnosti výrobků, s ohledem na odchylky při průmyslové výrobě;
8.3.5. zajistit, aby pro každý druh výrobku byly provedeny alespoň zkoušky v souladu s přílohou 3 tohoto nařízení;
8.3.6. zajistit, aby v případě, že se odběrem vzorků nebo na zkušebních kusech zjistí neshoda podle druhu příslušné zkoušky, byl proveden další odběr vzorků a další zkouška.
Musí být podniknuty veškeré nezbytné kroky k tomu, aby bylo dosaženo shody odpovídající výroby.
8.4.
Odpovědný orgán, který vydal schválení typu, je oprávněn kdykoli ověřit metody zkoušení shody platné pro jednotlivé výrobní jednotky.
8.4.1.
Při každé kontrole musí být externím inspektorům poskytnuty knihy zkoušek a záznamy výrobních zkoušek.
8.4.2.
Inspektor je oprávněn náhodně odebírat vzorky k provedení zkoušek v laboratořích výrobce.
Minimální počet vzorků lze určit v souladu s výsledky vlastního ověřování prováděného výrobcem.
8.4.3.
Jestliže se zdá, že je kvalita nevyhovující, nebo jestliže se zdá, že je nezbytné ověřit platnost zkoušek prováděných při použití odstavce 8.4.2. výše, odebere inspektor vzorky, které pak budou zaslány technické zkušebně, jež prováděla zkoušky pro schválení typu.
8.4.4.
Odpovědný orgán je oprávněn vykonávat zkoušky předepsané v tomto nařízení.
8.4.5.
Obvyklá četnost kontrol nařízených odpovědným orgánem činí jedna kontrola za dva roky.
Pokud jsou během některé z těchto kontrol zaznamenány nepříznivé výsledky, odpovědný orgán zajistí, aby byly podniknuty odpovídající kroky k co nejrychlejšímu opětovnému zajištění shody výroby.
9. POKUTY ZA NESHODU VÝROBY
9.1.
Schválení udělené ohledně typu vozidla v souladu s tímto nařízením lze odejmout v případě, že nejsou dodržovány požadavky v souladu s odstavcem 8.1. výše.
9.2.
Pokud některá strana dohody, která uplatňuje toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
10. TRVALE UKONČENÁ VÝROBA
Pokud držitel schválení úplně ukončí výrobu typu schváleného v souladu s tímto nařízením, je povinen o tom informovat orgán, který vydal schválení.
Na základě tohoto oznámení tento orgán o tom informuje ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
11. NÁZEV A ADRESA TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN, KTERÉ PROVÁDĚJÍ ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU, A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Strany dohody, které uplatňují toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvu a adrese technických zkušeben, které provádějí zkoušky pro schválení typu, a správního orgánu, který vydává schválení, jemuž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
[1] V souladu s definicí v příloze 7 Souhrnného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument TRANS/SC1/WP29/78/Amend.3).
[2] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko a 14 pro Švýcarsko. 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 – 36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38 – 39 (neobsazeno), 40 pro bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy při použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu.
Další čísla budou přidělena dalším zemím v chronologickém pořadí, jak ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických předpisů pro kolová vozidla, zařízení a součásti, které lze namontovat nebo se mohou používat na kolových vozidlech, a Podmínky pro vzájemné uznávání schválení udělených na základě těchto předpisů nebo k nim přistoupí, a takto přidělená čísla oznámí generální tajemník OSN stranám uvedené dohody.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 28 – Jednotná ustanovení o schvalování zvukových výstražných zařízení a motorových vozidel ohledně jejich zvukových signálů
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
Toto nařízení se vztahuje na:
1.1. zvuková výstražná zařízení (ZVZ) [1], na stejnosměrný nebo střídavý proud nebo na stlačený vzduch, určená pro namontování na motorová vozidla kategorie L3 až 5, M a N, kromě mopedů (kategorie L1 a L2) [2].
1.2. zvukové signály [3] motorových vozidel, kromě motocyklů.
I. ZVUKOVÁ VÝSTRAŽNÁ ZAŘÍZENÍ
2. DEFINICE
Pro účely tohoto nařízení se zvukovými výstražnými zařízeními (ZVZ) různých "druhů" rozumějí zařízení v zásadě se od sebe lišící v těchto ohledech:
2.1. obchodní název nebo značka,
2.2. princip,
2.3. druh elektrického pohonu (stejnosměrný, nebo střídavý proud),
2.4. vnější tvar pouzdra,
2.5. tvar a rozměry membrány,
2.6. tvar nebo druh výstupu zvuku,
2.7. jmenovitá frekvence zvuku,
2.8. jmenovité napájecí napětí,
2.9. jmenovitý tlak vzduchu, v případě zařízení přímo připojených na externí zdroj stlačeného vzduchu.
2.10.
ZVZ jsou v zásadě určena pro:
2.10.1. motocykly o výkonu do 7 kW (třída I),
2.10.2. vozidla kategorie M a N a motocykly o výkonu nad 7 kW (třída II).
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
Žádost o schválení typu zvukového varovného zařízení předkládá vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce.
3.2.
K žádosti je nutno přiložit ve třech vyhotoveních tyto doklady, poskytující následující údaje:
3.2.1. popis typu zvukového varovného zařízení, zvláště s ohledem na bod 2,
3.2.2. výkresy, včetně – mimo jiné – průřezu varovným zařízením,
3.2.3. seznam řádně označených součástek použitých při výrobě s uvedením použitého materiálu,
3.2.4. podrobný popis všech součástek použitých při výrobě.
Na výkresech musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky.
3.3.
Mimo to musí být k žádosti o schválení přiloženy dva vzorky daného typu varovného zařízení.
3.4.
Pověřený orgán je povinen ověřit existenci uspokojivého systému účinné kontroly shody výroby před tím, než bude uděleno schválení.
4. OZNAČENÍ
4.1.
Vzorky zvukových výstražných zařízení předložených ke schválení musejí být označeny obchodním názvem nebo značkou výrobce; tato značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
4.2.
Na každém vzorku bude dostatečně velké místo pro schvalovací značku; toto místo musí být uvedeno na výkresu v souladu s bodem 3.2.2.
5. SCHVALOVÁNÍ
5.1.
Pokud vzorky předložené ke schválení odpovídají požadavkům bodů 6. a 7. níže, schválení se tomuto typu varovného zařízení udělí.
5.2.
Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo.
Jeho první dvě číslice (v současnosti 00 pro nařízení v původní verzi) označují změnovou řadu, včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit toto číslo jinému typu zvukového varovného zařízení.
5.3.
Stejné schvalovací číslo může být přiděleno typům varovného zařízení, které se liší jen jmenovitým napětím, jmenovitou frekvencí nebo – v případě zařízení uvedených v bodě 2.8. výše – jmenovitým provozním tlakem.
5.4.
Oznámení o schválení, odmítnutí, prodloužení nebo odnětí schválení nebo o trvale zastavené výrobě nějakého typu varovného zařízení v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení, a výkresů zvukových varovných zařízení (které dodá žadatel o schválení) o největším formátu A4 (210 × 297 mm) nebo složených na tento formát, v měřítku 1:1.
5.5.
Na každém zvukovém varovném zařízení, které odpovídá typu schválenému podle tohoto nařízení, musí být viditelně upevněna na snadno přístupném místě uvedeném na formuláři ke schvalování mezinárodní schvalovací značka, která sestává z:
5.5.1. písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo schválení uděleno [4],
5.5.2. schvalovacího čísla,
5.5.3. dalšího symbolu ve formě římské číslice, která vyjadřuje třídu, k níž ZVZ náleží.
5.6.
Schvalovací značka a další symboly musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.
5.7.
V části 1 přílohy 3 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání schvalovací značky.
6. TECHNICKÝ POPIS
6.1.
Obecný technický popis
6.1.1.
Zvukové varovné zařízení vydává nepřetržitý a neměnný zvuk; jeho akustické spektrum se nesmí během provozu podstatně měnit.
U varovných zařízení na střídavý proud platí tento požadavek jen za konstantní rychlosti generátoru v rámci hodnot v souladu s bodem 6.2.3.2.
6.1.2.
Varovné zařízení musí mít takové akustické vlastnosti (spektrální distribuci akustické energie, zvukový tlak) a mechanické vlastnosti, aby v uvedením pořadí úspěšně absolvovalo tyto zkoušky.
6.2.
Měření zvukových vlastností
6.2.1.
Varovné zařízení by mělo být pokud možno zkoušeno ve zvukově izolované místnosti.
Může být zkoušeno i v částečně zvukově izolované komoře nebo v otevřeném prostoru [5].
V tom případě je nezbytné učinit příslušná opatření, aby se zabránilo odrazu od země v oblasti měření (například pomocí vztyčení soustavy přepážek pohlcujících zvuk).
Musí být zkontrolováno dodržování sférické divergence mezní hodnoty 1 dB v polokouli o poloměru nejméně 5 m, až do maximální měřené frekvence, zvláště v měřicím směru a ve výšce přístroje a mikrofonu.
Okolní úroveň hluku musí být nejméně o 10 dB nižší, než kolik činí měřený zvukový tlak.
Zkoušené zařízení a mikrofon musí být umístěny ve stejné výšce.
Tato výška se musí pohybovat v rozmezí 1,15 a 1,25 m.
Osa nejvyšší citlivosti mikrofonu musí odpovídat směru nejvyšší zvukové úrovně zařízení.
Mikrofon musí být umístěn tak, aby jeho membrána byla ve vzdálenosti 2 ±0,01 m od roviny výstupu zvuku zařízení.
U zařízení s několika výstupy zvuku se vzdálenost stanoví ve vztahu k rovině nejbližšího výstupu zvuku k mikrofonu.
6.2.2.
K měření zvukového tlaku se používají měřiče úrovně zvuku třídy přesnosti 1, které odpovídají technickému popisu v prvním vydání Publikace IEC č.
651 (1979). Veškerá měření se uskuteční s pomocí časové konstanty "F".
Měření celkového zvukového tlaku se uskuteční s pomocí vážené křivky A. Spektrum vydávaného zvuku se měří v souladu s Fourierovou transformací akustického signálu.
Mohou být též použity filtry jedné třetiny oktávy, které odpovídají technickému popisu v prvním vydání Publikace IEC č. 225 (1966):
V tomto případě bude zvukový tlak v rámci frekvence středního pásma 2500 Hz stanoven součtem kvadratického průměru zvukového tlaku v jedné třetině frekvencí středního pásma 2000, 2500 a 3150 Hz.
V každém případě se za referenční metodu považuje pouze metoda Fourierovy transformace.
6.2.3.
Při zkoušení ZVZ se používají podle okolností některé z následujících napětí:
6.2.3.1. u ZVZ na stejnosměrný proud jde o napětí, které se měří na svorkách zdroje elektrického napětí ve výši 13/12 jmenovitého napětí,
6.2.3.2. ZVZ na střídavý proud napájí generátor elektrického proudu stejného druhu, jaký se obvykle používá s tímto druhem ZVZ.
Akustické vlastnosti ZVZ se zaznamenají pro rychlosti generátoru elektrického proudu odpovídající 50 %, 75 % a 100 % maximální rychlosti, kterou stanoví výrobce generátoru pro nepřetržitý provoz.
Během této zkoušky není generátor vystaven žádnému elektrickému zatížení.
Zkouška spolehlivosti v souladu s bodem 6.3 se uskuteční pro rychlost, kterou stanoví výrobce zařízení a která se zvolí na základě výše uvedených rozsahů.
6.2.4.
Pokud se při zkoušení ZVZ na stejnosměrný proud použije zdroj elektrického proudu s usměrňovačem, střídavá složka napětí naměřená na jeho svorkách během provozu varovného zařízení nesmí mezi špičkami překročit hodnotu 0,1 voltu.
6.2.5.
U ZVZ na stejnosměrný proud musí odpor připojovacích kabelů v ohmech, včetně svorek a spojek, být co nejblíže k hodnotě (0,10/12) x jmenovité napětí uvedené ve voltech.
6.2.6.
Varovné zařízení musí být pevně namontováno pomocí zařízení určeného výrobcem na podstavci, jehož hmotnost je nejméně desetinásobkem hmotnosti varovného zařízení, které je zkoušeno, ale nejméně 30 kg.
Mimo to musí být zajištěno, aby odrazy od stran podstavce a jeho vlastní chvění neměly zjevný vliv na výsledky měření.
6.2.7.
Za výše uvedených podmínek nesmí zvukový tlak vážený v souladu s křivkou A překročit následující hodnoty:
a) 115 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW,
b) 118 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kW.
6.2.7.1.
Mimo to musí být zvukový tlak ve frekvenčním pásmu 1800 až 3550 Hz vyšší než zvukový tlak složek frekvence nad 3550 Hz, a v každém případě se musí rovnat nebo být vyšší než:
a) 95 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW,
b) 105 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kW.
6.2.7.2.
ZVZ, které splňují zvukové vlastnosti v souladu s písm. b), mohou být použity ve vozidlech v souladu s písm. a).
6.2.8.
Výše uvedený technický popis musí též splnit zařízení, které je podrobeno zkoušce na spolehlivost v souladu s bodem 6.3 níže, kdy se napětí pohybuje mezi 115 % a 95 % jmenovitého napětí ZVZ na stejnosměrný proud, nebo u ZVZ na střídavý proud, mezi 50 % a 100 % maximální rychlosti generátoru stanovené výrobcem pro jeho nepřetržitý provoz.
6.2.9.
Doba mezi zapojením zařízení a okamžikem, kdy zvuk dosáhne minimální hodnoty v souladu s bodem 6.2.7. výše, nesmí přesáhnout 0,2 s, měřeno za teploty okolí 20 ±5 °C. Toto ustanovení se vztahuje mimo jiné na pneumatická nebo elektropneumatická varovná zařízení.
6.2.10.
Pneumatická nebo elektropneumatická varovná zařízení musí při provozu za podmínek dodávky elektrického napájení stanovených výrobcem splňovat totožné akustické požadavky, které jsou předepsány pro elektrická zvuková výstražná zařízení.
6.3.
Zkouška spolehlivosti
6.3.1.
ZVZ je napájeno proudem o jmenovitém napětí a při odporu připojovacích kabelů v souladu s body 6.2.3. až 6.2.5. výše a je provozováno následujícím způsobem:
10000 krát u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW,
50000 krát u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kw, vždy po dobu jedné sekundy s následnou prodlevou v délce čtyř sekund.
Během zkoušky musí být ZVZ větráno proudem vzduchu přibližně o rychlosti 10 m/s.
6.3.2.
Je-li zkouška prováděna ve zvukotěsné komoře, musí být tato komora dostatečně velká, aby se v ní mohlo rozptýlit teplo, které varovné zařízení při zkoušce vydává.
6.3.3.
Teplota okolí se ve zkušebně musí pohybovat od +15 do +30 °C.
6.3.4.
Pokud se po polovině předepsaných zkušebních spuštění ZVZ jeho zvukové vlastnosti změní oproti stavu před zkouškou, je povoleno provést seřízení ZVZ.
Po provedení celkového počtu zkoušek a po dalším případném seřízení musí ZVZ úspěšně projít zkouškou v souladu s bodem 6.2. výše.
6.3.5.
Elektropneumatická varovná zařízení mohou být mazána olejem podle doporučení výrobce po každých 10000 zkušebních spuštění.
7. ÚPRAVY TYPU ZVUKOVÉHO VAROVNÉHO ZAŘÍZENÍ A PRODLOUŽENÍ PLATNOSTI SCHVÁLENÍ TYPU
7.1.
Veškeré úpravy typu zvukového varovného zařízení musí být oznámeny správnímu orgánu, který schválil tento typ zvukového varovného zařízení.
Tento orgán je potom oprávněn:
7.1.1. rozhodnout, že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv,
7.1.2. nebo si vyžádá nový zkušební protokol od technické zkušebny, která provádí zkoušky.
7.2.
Oznámení o potvrzení schválení, včetně podrobného popisu úpravy, nebo o odmítnutí udělit schválení musí být zasláno stranám dohody, kterou se zavádí nařízení, v souladu s postupem popsaným v bodu 5.4. výše.
7.3.
Příslušný orgán, který vydává prodloužení schválení, přidělí každému formuláři sdělení o prodloužení pořadové číslo.
8. SHODA VÝROBY
Postupy vztahující se na shodu výroby musí odpovídat postupům uvedeným v příloze 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), včetně těchto požadavků:
8.1.
ZVZ schválené tímto nařízením musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, tj. musí splňovat požadavky uvedené v bodu 6. výše.
8.2.
Orgán, který udělil schválení typu, je kdykoli oprávněn ověřit metodu kontroly shody používanou jednotlivými výrobními zařízeními.
Obvykle se tyto kontroly provádějí jednou za dva roky.
8.3.
Starší schválení musí zvláště:
8.3.1. zajistit existenci postupů sloužících k účinné kontrole kvality výrobků,
8.3.2. mít přístup ke kontrolnímu zařízení nezbytnému k ověřování shody u jednotlivých schválených typů,
8.3.3. zajistit, že údaje týkající se výsledků zkoušek budou zaznamenány a že tyto záznamy budou k dispozici po celou dobu, jak bude určeno v souladu se správním orgánem,
8.3.4. analyzovat výsledky jednotlivých druhů zkoušek, aby bylo možno ověřit a zajistit stálé vlastnosti výrobků, s ohledem na odchylky při průmyslové výrobě,
8.3.5. zajistit, aby u každého typu ZVZ byla provedena dostatečná kontrola, aby se zajistilo, že všechny vyráběné ZVZ odpovídají technickému popisu platnému pro ZVZ, které byly předloženy ke schválení typu,
8.3.6. zajistit, aby v případě, že se odběrem vzorků nebo na zkušebních kusech zjistí neshoda podle druhu příslušné zkoušky, byl proveden další odběr vzorků a další zkouška.
Musí být podniknuty veškeré nezbytné kroky k tomu, aby bylo dosaženo shody odpovídající výroby.
8.4.
Pověřený orgán, který vydal schválení typu, je oprávněn kdykoli ověřit metody zkoušení shody platné pro jednotlivé výrobní jednotky.
8.4.1.
Při každé kontrole musí být externím inspektorům poskytnuty knihy zkoušek a záznamy výrobních zkoušek.
8.4.2.
Kontrolní orgán je oprávněn náhodně odebírat vzorky k provedení zkoušek v laboratořích výrobce.
Minimální počet vzorků lze určit v souladu s výsledky vlastního ověřování prováděného výrobcem.
8.4.3.
Jestliže se zdá, že je kvalita nevyhovující nebo že je nezbytné ověřit platnost zkoušek prováděných při použití odstavce 8.4.2. výše, odebere inspektor vzorky, které pak budou zaslány technickému útvaru, který prováděl zkoušky ke schválení typu.
8.4.4.
Pověřený orgán je oprávněn vykonávat zkoušky předepsané v tomto nařízení.
8.4.5.
Kontroly na základě zmocnění pověřeného orgánu se obvykle provádějí jednou za rok.
Pokud jsou během některé z těchto kontrol zaznamenány nepříznivé výsledky, pověřený orgán zajistí, aby byly podniknuty odpovídající kroky k co nejrychlejšímu opětovnému zajištění shody výroby.
9. POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY
9.1.
Udělení schválení typu zvukového varovného zařízení v souladu s tímto nařízením může být odňato, nejsou-li dodržovány podmínky v souladu s bodem 8.1. nebo pokud zvukové varovné zařízení nevyhoví při zkouškách v souladu s bodem 8.2. výše.
9.2.
Pokud některá strana dohody, kterou se zavádí toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkým písmem uvedeno prohlášení: "ODNĚTÍ SCHVÁLENÍ", řádně podepsané a opatřené datem.
10. UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel udělení schválení v souladu s tímto nařízením ukončí výrobu schváleného typu zvukového varovného zařízení, je povinen o tom informovat orgán, který schválení typu vydal.
Po obdržení tohoto sdělení je tento orgán povinen informovat ostatní strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkým písmem uvedeno prohlášení: "UKONČENÍ VÝROBY", řádně podepsané a opatřené datem.
II. ZVUKOVÉ SIGNÁLY MOTOROVÝCH VOZIDEL
11. DEFINICE
Pro účely tohoto nařízení,
11.1. "schválením motorového vozidla" se rozumí schválení typu vozidla, pokud jde o jeho zvukový signál,
11.2. "typem vozidla" se rozumí vozidla, která se od sebe v zásadě neliší ohledně následujících aspektů:
11.2.1. počet a typ varovných zařízení namontovaných na vozidle,
11.2.2. zařízení použité k namontování varovných zařízení na vozidlo,
11.2.3. umístění varovných zařízení na vozidle,
11. 2.4. tuhost součástí konstrukce, na nichž je varovné zařízení namontováno,
11.2.5. tvar a materiál karosérie přední části vozidla, které mohou ovlivnit úroveň zvuku vydávaného varovným zařízením a které mají maskovací efekt.
12. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
12.1.
Žádost o schválení typu vozidla, pokud jde o jeho zvukové signály, předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
12,2.
Musí k ní být přiloženy ve třech vyhotoveních následující doklady obsahující tyto údaje:
12.2.1. popis typu vozidla podle položek v souladu s bodem 11.2. výše,
12.2.2. seznam složek nezbytných k určení varovného zařízení, které lze namontovat na vozidlo,
12.2.3. výkresy, na kterých jsou uvedena místa a způsob namontování varovných zařízení na vozidlo.
12.3.
Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží vozidlo, které odpovídá typu vozidla, které má být schvalováno.
13. SCHVÁLENÍ
13.1.
Jestliže typ vozidla předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky bodů 14. a 15. níže, schválení se tomuto typu vozidla udělí.
13.2.
Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo.
Jeho první dvě číslice (v současnosti 00 pro nařízení v původní verzi) označují změnovou řadu, včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit toto číslo jinému typu vozidla.
13.3.
Oznámení o schválení, prodloužení, odmítnutí nebo odnětí schválení nebo o trvale zastavené výrobě nějakého typu vozidla v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 2 tohoto nařízení a výkresů (které dodá žadatel o schválení) o největším formátu A4 (210 × 297 mm) nebo složených na tento formát, v odpovídajícím měřítku.
13.4.
Na každém vozidle, které odpovídá typu vozidla schváleného v souladu s tímto nařízením, musí být viditelně a na snadno přístupném místě označeném na formuláři schválení připevněna mezinárodní schvalovací značka, skládající se z:
13.4.1. písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno [6],
13.4.2. čísla tohoto nařízení umístěného napravo od kružnice v souladu s bodem 13.4.1.
13.5.
Pokud je vozidlo totožné s typem vozidla schváleným podle jednoho nebo i více nařízení, které jsou přílohou dohody v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, není nutno znovu uvádět symbol předepsaný v bodu 13.4.; v tom případě se další čísla a symboly veškerých nařízení, v souladu s nimiž došlo ke schválení vozidla v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, uvedou ve svislém sloupci napravo od symbolu předepsaného v bodu 13.4.
13.6.
Schvalovací značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
13.7.
Schvalovací značka musí být umístěna v blízkosti štítku s vlastnostmi vozidla a může být i uvedena na tomto štítku.
13.8.
V části II přílohy 3 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení.
13.9.
Pověřený orgán je povinen ověřit existenci uspokojivého uspořádání k zajištění účinné kontroly souladu výroby před schválením typu.
14. TECHNICKÝ POPIS
Vozidlo musí splňovat tyto podmínky technického popisu:
14.1.
Zvukové varovné zařízení (nebo systém) namontované na vozidlo musí být stejného typu, jaký byl schválen podle tohoto nařízení.
Zvuková výstražná zařízení třídy II schválená podle tohoto nařízení v původní formě, takže v jejich schvalovací značce není uveden symbol II, mohou být i nadále montována na vozidla předložená ke schválení v souladu s tímto nařízením.
14.2.
Zkušební napětí musí odpovídat bodu 6.2.3. nařízení.
14.3.
Měření zvukového tlaku musí být provedeno v souladu s podmínkami uvedenými v bodu 6.2.2. tohoto nařízení.
14.4.
Zvukový tlak vážený podle metody A, který vydává zařízení namontované na vozidle, se měří ve vzdálenosti 7 m před vozidlem, které musí být umístěno ve volném prostoru [7] a na ploše, která má být co nejvíce hladká, a v případě zařízení na stejnosměrný proud při vypnutém motoru.
14.5.
Mikrofon měřicího zařízení je umístěn přibližně ve jmenovité podélné rovině vozidla.
14.6.
Zvukový tlak hluku okolí a hluku, který působí vítr, musí být nejméně o 10 dB (A) nižší než měřený zvuk.
14.7.
Maximální úroveň zvukového tlaku se musí měřit ve výšce od 0,5 do 1,5 m nad zemí.
14.8.
Při měření v souladu s podmínkami uvedenými v bodech 14.2. až 14.7. se musí maximální úroveň zvukového tlaku (14.7.) zkoušeného zvukového signálu nejméně:
a) rovnat hodnotě 83 dB(A), ale nesmí přesáhnout hodnotu 112 dB(A) v případě signálů u motocyklů o výkonu do 7 kW,
b) rovnat hodnotě 93 dB(A), ale nesmí přesáhnout hodnotu 112 dB(A) v případě signálů u vozidel kategorie M a N [6] a u motocyklů o výkonu nad 7 kW.
15. ÚPRAVY TYPU VOZIDLA A PRODLOUŽENÍ SCHVÁLENÍ TYPU
15.1.
Veškeré změny typu vozidla musí být oznámeny správnímu orgánu, který udělil schválení tohoto typu vozidla.
Tento orgán je potom oprávněn:
15.1.1. rozhodnout, že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, nebo
15.1.2. vyžádat si nový zkušební protokol od technické zkušebny, která provádí zkoušky.
15.2.
Oznámení o potvrzení schválení typu, včetně podrobného popisu úpravy, nebo o odmítnutí udělit schválení typu musí být zasláno stranám dohody, kterou se zavádí nařízení, v souladu s postupem popsaným v bodu 13.3. výše.
15.3.
Pověřený orgán, který vydává prodloužení schválení typu, přidělí každému formuláři sdělení o prodloužení pořadové číslo.
16. SHODA VÝROBY
Postupy vztahující se na shodu výroby musí odpovídat postupům uvedeným v příloze 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), včetně těchto požadavků:
16.1.
Vozidlo schválené podle tohoto nařízení musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, tj. musí splňovat požadavky uvedené v bodu 14 výše.
16.2.
Orgán, který udělil schválení typu, je kdykoli oprávněn ověřit metodu kontroly shody používanou jednotlivými výrobními zařízeními.
Obvykle se tyto kontroly provádějí jednou za dva roky.
16.3.
Starší schválení musí zvláště:
16.3.1. zajistit existenci postupů sloužících k účinné kontrole kvality vozidel, pokud jde o veškeré aspekty podstatné pro dodržování požadavků uvedených v bodu 14 výše,
16.3.2. zajistit, aby byl proveden pro každý typ vozidla dostatečný počet zkoušek ohledně počtu a typu ZVZ, aby bylo zajištěno, že veškerá vyráběná vozidla odpovídají danému technickému typu vozidla, který má být schvalován,
16.3.3. zajistit, aby v případě, kdy ze zkoušek uskutečněných v souladu s bodem 16.3.2. výše vyplyne, že jedno nebo více vozidel neodpovídá požadavkům uvedeným v bodu 14 výše, byla podniknuta opatření k znovuzajištění shody příslušné výroby.
16.4.
Pověřený orgán, který vydal schválení typu, je oprávněn kdykoli ověřit metody zkoušení shody platné pro jednotlivé výrobní jednotky.
Pověřený orgán je dále oprávněn provádět namátkovou kontrolu sériově vyráběných vozidel, zda splňují požadavky v souladu s bodem 14 výše.
16.5.
Pokud jsou během tohoto ověřování a kontrol v souladu s bodem 16.4. výše zaznamenány neuspokojivé výsledky, pověřený orgán zajistí, aby byly podniknuty odpovídající kroky k co nejrychlejšímu opětovnému zajištění shody výroby.
17. POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY
17.1.
Udělení schválení typu vozidla v souladu s tímto nařízením může být odňato, nejsou-li dodržovány podmínky v souladu s bodem 16.1. výše nebo jestliže vozidlo neprojde úspěšně kontrolou v souladu s odstavcem 16.2. výše.
17.2.
Pokud některá strana dohody, kterou se zavádí toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkým písmem uvedeno prohlášení: "ODNĚTÍ SCHVÁLENÍ", řádně podepsané a opatřené datem.
18. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ ZKOUŠEK KE SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvech a adresách technických zkušeben, které provádějí schvalovací zkoušky, a správních orgánů, které vydaly schválení, jimž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
[1] Zvuková výstražná zařízení (ZVZ) skládající se z několika výstupů zvuku, které jsou uváděny v činnost jediným zařízením, se považují za jediné ZVZ.
[2] V souladu s definicí v Konsolidovaném usnesení (R.E.3).
[3] Zvukové výstražné zařízení, které se skládá z několika jednotek, z nichž každá vydává zvukový signál a uvádějí se v činnost současně jediným řídícím prvkem, se považuje za zvukový výstražný systém.
[4] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 – 36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38 – 39 (neobsazeno), 40 pro bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy, které používají své symboly ECE), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu a 47 pro Jižní Afriku.
Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
[5] Místo může být například ve formě otevřeného prostoru o poloměru 50 metrů, jehož střední část musí být prakticky vodorovná v poloměru nejméně 20 metrů, s betonovým, asfaltovým nebo podobným povrchem, který nesmí být pokryt prachovým sněhem, vysokou trávou nebo sypkou půdou či škvárou.
Měření se uskuteční za jasného dne.
Blízko zvukového varovného zařízení nebo mikrofonu nesmí být nikdo jiný než pozorovatel odečítající hodnoty z přístroje, protože přítomnost diváků může podstatně ovlivnit hodnoty naměřené přístrojem, pokud by byli blízko zvukového varovného zařízení nebo mikrofonu.
V naměřených hodnotách se nepřihlíží k žádným vrcholovým hodnotám, které nevyplývají z obecné úrovně zvuku.
[6] Viz bod 5.5.1., poznámka pod čarou.
[7] Viz bod 6.2.1., poznámka pod čarou.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 44 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu zádržných zařízení pro děti cestující v motorových vozidlech ("dětské zádržné systémy")
1. PŮSOBNOST
1.1.
Tento předpis platí pro dětské zádržné systémy, které jsou vhodné k instalaci v motorových vozidlech se třemi nebo více koly a které nejsou určeny pro užívání se sklopnými sedadly nebo se sedadly směřujícími bočně.
2. DEFINICE
Pro účely tohoto předpisu:
2.1. se "dětským zádržným systémem" rozumí takové uspořádání součástí, které může obsahovat kombinaci popruhů nebo ohebných součástí s pojistnou sponou, seřizovacích zařízení, připevňovací kování a v některých případech přídavné zařízení jako je brašna na přenášení dítěte, dětský nosič, přídavná sedačka nebo nárazový štít, které lze ukotvit k motorovému vozidlu.
Je navrženo tak, aby omezením pohyblivosti těla uživatele snižovalo nebezpečí zranění uživatele v případě srážky nebo prudkého zpomalení vozidla.
2.1.1.
Dětské zádržné systémy se dělí na pět "hmotnostních skupin":
2.1.1.1. skupina 0 pro děti s hmotností menší než 10 kg;
2.1.1.2. skupina 0+ pro děti s hmotností menší než 13 kg;
2.1.1.3. skupina I pro děti s hmotností od 9 kg do 18 kg;
2.1.1.4. skupina II pro děti s hmotností od 15 kg do 25 kg;
2.1.1.5. skupina III pro děti s hmotností od 22 kg do 36 kg.
2.1.2.
Dětské zádržné systémy se dělí na čtyři "kategorie":
2.1.2.1. systém "univerzální" kategorie pro použití podle odstavců 6.1.1 a 6.1.3.1 na většině míst k sezení a zejména na těch místech, která se pokládají podle přílohy 13 dodatku 2 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) za kompatibilní s touto kategorií dětských zádržných systémů;
2.1.2.2. systém "omezené" kategorie pro použití podle odstavců 6.1.1 a 6.1.3.1 v určených místech k sezení pro jednotlivé typy vozidel, která jsou označena buď výrobcem dětského zádržného systému nebo výrobcem vozidla;
2.1.2.3. systém "polouniverzální" kategorie pro použití podle odstavců 6.1.1 a 6.1.3.2;
2.1.2.4. systém kategorie "určité vozidlo" pro použití buď
2.1.2.4.1. ve určitých typech vozidel podle odstavců 6.1.2 a 6.1.3.3, nebo
2.1.2.4.2. jako "zabudovaný" dětský zádržný systém.
2.1.3.
Dětské zádržné systémy se rozdělují na dvě třídy:
systém integrální třídy obsahující kombinaci popruhů nebo ohebných součástí s pojistnou sponou, seřizovací zařízení, připevňovací kování a v některých případech i přídavný sedák nebo ochranný nárazový štít, jenž je uzpůsoben k upevnění popruhem nebo popruhy, které jsou jeho nedílnou součástí;
systém neintegrální třídy, jenž může obsahovat částečný zádržný systém, který tvoří úplný dětský zádržný systém, je-li užíván společně s pásem pro dospělé, jenž obepíná tělo dítěte nebo zadržuje zařízení, v němž je dítě umístěno;
2.1.3.1. "dílčím zádržným systémem" se rozumí zařízení jako je přídavný sedák, které tvoří úplný dětský zádržný systém, je-li použito společně s pásem sedadla pro dospělé, jenž obepíná tělo dítěte nebo zadržuje zařízení, v němž je dítě umístěno;
2.1.3.2. "přídavným sedákem" se rozumí pevný sedák, který může být použit s pásem sedadla pro dospělé;
2.1.3.3. "vodicím popruhem" se rozumí popruh, který přidržuje ramenní popruh pásu sedadla pro dospělé v poloze vhodné pro dítě a u něhož lze efektivní polohu, v níž ramenní popruh mění svůj směr, seřídit pomocí zařízení, jež lze posouváním nahoru a dolů po popruhu umístit na úroveň ramene uživatele a pak v této poloze zablokovat.
Vodicí popruh není určen k tomu, aby nesl podstatnou část dynamického zatížení.
2.2.
"Bezpečnostní dětskou sedačkou" se rozumí dětský zádržný systém obsahující sedačku, ve které je dítě zadržováno;
2.3. "pásem" se rozumí dětský zádržný systém, jenž je kombinací popruhů s pojistnou sponou, seřizovacími zařízeními a připevňovacím kováním;
2.4. "sedačkou" se rozumí konstrukce, která je podstatnou součástí dětského zádržného systému a je určena k umístění dítěte v poloze k sezení;
2.4.1. "brašnou na přenášení dítěte" se rozumí zádržný systém určený k umístění a zadržování dítěte v ležící poloze naznak nebo na břiše, s páteří dítěte kolmou ke střední podélné rovině vozidla.
Brašna je řešena tak, aby v případě srážky byly zadržovací síly rozloženy na hlavu a tělo dítěte, s výjimkou jeho končetin;
2.4.2. "zádržným systémem pro brašnu" se rozumí zařízení užívané pro uchycení brašny na přenášení dítěte k nosné konstrukci vozidla;
2.4.3. "dětským nosičem" se rozumí zádržný systém určený k umístění dítěte v pololežící poloze tváří směrem dozadu.
Nosič je řešen tak, aby v případě čelní srážky byly zadržovací síly rozloženy na hlavu a tělo dítěte, s výjimkou jeho končetin.
2.5.
"Opěrou sedačky" se rozumí část dětského zádržného systému, jíž lze zvedat sedačku.
2.6.
"Opěrou dítěte" se rozumí část dětského zádržného systému, jíž lze zvedat dítě uvnitř zádržného zařízení.
2.7.
"Nárazovým štítem" se rozumí zařízení připevněné před dítětem a určené k rozložení zádržných sil na větší část výšky těla dítěte v případě čelního nárazu.
2.8.
"Popruhem" se rozumí ohebná součást určená k přenášení sil;
2.8.1. "břišním popruhem" se rozumí popruh, který buď v podobě úplného pásu nebo v podobě součásti takového pásu prochází před pánevní krajinou dítěte a zadržuje ji;
2.8.2. "ramenním zádržným popruhem" se rozumí část pásu zadržující horní část trupu dítěte;
2.8.3. "rozkrokovým popruhem" se rozumí popruh (nebo dělené popruhy, tvořené dvěma nebo více díly) upevněný k dětskému zádržnému systému a k břišnímu popruhu. Je umístěn tak, aby procházel mezi stehny dítěte; je určen k zamezení podklouznutí dítěte pod břišním pásem při normálním užívání a k zamezení pohybu břišního pásu směrem nahoru mimo pánev při nárazu;
2.8.4. "popruhem zadržující dítě" se rozumí popruh, který je podstatnou součástí pásu a zadržuje jen tělo dítěte;
2.8.5. "připevňovacím popruhem dětského zádržného systému" se rozumí popruh, jímž se dětský zádržný systém připevňuje k nosné konstrukci vozidla a který může být částí zádržného zařízení sedadla vozidla;
2.8.6. "postrojovým pásem" se rozumí soubor pásů sestávající z břišního pásu, ramenních zádržných popruhů a případně i z rozkrokového popruhu, pokud je jím vybaven;
2.8.7. "pásem tvaru Y" se rozumí pás, kde je kombinace popruhů vytvořena popruhem vedoucím mezi nohami dítěte a popruhem pro každé rameno.
2.9.
"Sponou" se rozumí rychlorozpínací zařízení umožňující držení dítěte zádržným systémem nebo držení zádržného systému nosnou konstrukcí vozidla, které lze rychle rozepnout.
Spona může obsahovat seřizovací zařízení;
2.9.1. "zapuštěným rozpínacím tlačítkem spony" se rozumí takové tlačítko, které nesmí umožňovat rozepnutí spony pomocí koule o průměru 40 mm;
2.9.2. "nezapuštěným rozpínacím tlačítkem spony" se rozumí takové tlačítko, které musí umožňovat rozepnutí spony pomocí koule o průměru 40 mm.
2.10.
"Seřizovacím zařízením" se rozumí zařízení umožňující seřizování zádržného systému nebo jeho připevňovacích kování podle tělesných rozměrů uživatele, a/nebo tvarového uspořádání vozidla.
Seřizovací zařízení může být buď součástí spony nebo být navíječem či jakoukoli jinou částí bezpečnostního pásu;
2.10.1. "rychloseřizovacím zařízením" se rozumí seřizovací zařízení, které lze ovládat jednou rukou jediným hladkým pohybem;
2.10.2. "seřizovacím zařízením montovaným přímo na dětský zádržný systém" se rozumí seřizovací zařízení pro nedílný postroj nainstalovaný přímo na dětském zádržném systému, které není přímo podpíráno popruhem, k jehož seřizování je určeno.
2.11.
"Připevňovacím kováním" se rozumí součásti dětského zádržného systému, včetně upevňovacích součástí, která umožňují pevné spojení s nosnou konstrukcí vozidla buď přímo nebo prostřednictvím sedadla ve vozidle.
2.12.
"Zařízením k pohlcování energie" se rozumí zařízení, které slouží k pohlcování energie nezávisle na popruhu nebo ve spojení s ním a tvoří součást dětského zádržného systému.
2.13.
"Navíječem" se rozumí zařízení určené k částečnému nebo úplnému uložení popruhu dětského zádržného systému.
Tento pojem zahrnuje tato zařízení:
2.13.1. "navíječ s automatickým blokováním", navíječ, který umožňuje vytažení požadované délky popruhu a po sepnutí spony samočinné seřízení popruhu podle těla uživatele; dalšímu vytahování popruhu bez úmyslného zásahu uživatele je zabráněno;
2.13.2. "navíječ s nouzovým blokováním", navíječ, který za normálních jízdních podmínek neomezuje volnost pohybu uživatele pásu.
Toto zařízení je vybaveno součástmi k seřizování délky, které samočinně přizpůsobí popruh postavě uživatele, a blokovacím mechanismem, uváděným v činnost v případě nouze:
2.13.2.1. zpomalením vozidla, vytažením popruhu z navíječe nebo jiným automatickým prostředkem (jednoduchá citlivost); nebo
2.13.2.2. kombinací kterýchkoli z těchto prostředků (vícenásobná citlivost).
2.14.
"Ukotvením zádržného systému" se rozumí části nosné konstrukce vozidla nebo sedadla, k nimž se připevňují kování dětských zádržných systémů;
2.14.1. "přídavným ukotvením" se rozumí část nosné konstrukce vozidla nebo nosné konstrukce sedadla vozidla nebo kterákoli jiná část vozidla, k níž se má připevňovat dětský zádržný systém a která doplňuje kotevní úchyty schválené podle předpisu č. 14.
2.15. "Směřujícím dopředu" se rozumí směřující v normálním směru jízdy vozidla.
2.16. "Směřujícím dozadu" se rozumí směřující ve směru opačném, než je normální směr jízdy vozidla.
2.17. "Nakloněnou polohou" se rozumí zvláštní poloha sedačky, která umožňuje naklonění dítěte.
2.18.
"Polohou vleže/naznak/na břiše" se rozumí klidová poloha v zádržném systému, kde alespoň hlava a tělo dítěte, s výjimkou končetin, spočívají na vodorovné ploše.
2.19.
"Typem dětského zádržného systému" se rozumí zádržný systém, jenž se neliší v podstatných rysech jako jsou:
2.19.1. kategorie a hmotnostní skupina (skupiny), poloha a orientace (podle definice v odstavcích 2.15 a 2.16), ve kterých se má zádržný systém používat;
2.19.2. geometrie dětského zádržného systému;
2.19.3. rozměry, hmotnost, materiál a barva:
sedadla,
čalounění
a
nárazového štítu;
2.19.4. materiál, vazba, rozměry a barva popruhů;
2.19.5. tuhé součásti (spona, připevňovací kování atd.).
2.20.
"Sedadlem vozidla" se rozumí konstrukce, která může, avšak nemusí být nedílnou součástí nosné konstrukce vozidla, úplná s čalouněním, poskytující jedno místo k sezení pro dospělou osobu.
V této souvislosti:
2.20.1. "skupinou sedadel vozidla" se rozumí buď sedadlo lavicového typu nebo několik sedadel oddělených, avšak uspořádaných vedle sebe (tj. tak, že přední kotevní úchyty jednoho sedadla jsou v jedné řadě s předními nebo zadními úchyty jiného sedadla nebo na přímce procházející mezi oběma kotevními úchyty), přičemž každé sedadlo poskytuje místo k sezení pro jednu nebo více dospělých osob;
2.20.2. "lavicovým sedadlem vozidla" se rozumí úplná nosná konstrukce s čalouněním poskytující více než jedno místo k sezení pro dospělé;
2.20.3. "předními sedadly vozidla" se rozumí skupina sedadel umístěná v nejpřednější části prostoru pro cestující, tj. přímo před nimi není žádné jiné sedadlo;
2.20.4. "zadními sedadly vozidla" se rozumí pevná, dopředu směřující sedadla umístěná za jinou skupinou sedadel.
2.21.
"Seřizovacím systémem" se rozumí úplné zařízení, jímž lze sedadlo nebo jeho části nastavit do polohy vyhovující postavě sedící dospělé osoby; toto zařízení může zejména dovolovat:
2.21.1. podélné přestavení nebo
2.21.2. svislé přestavení nebo
2.21.3. úhlové přestavení.
2.22.
"Ukotvením sedadla" se rozumí systém, včetně příslušných částí nosné konstrukce vozidla, jímž je sedadlo pro dospělé jako celek připevněno k nosné konstrukci vozidla.
2.23.
"Typem sedadla" se rozumí kategorie sedadel pro dospělé, jež se neliší v podstatných rysech, jako jsou:
2.23.1. tvar, rozměry a materiál nosné konstrukce sedadla;
2.23.2. typy a rozměry systémů pro seřizování opěradla a zajišťovacích systémů a
2.23.3. typ a rozměry kotevních úchytů bezpečnostních pásů pro dospělé na sedadle, ukotvení sedadla a příslušných částí nosné konstrukce vozidla.
2.24.
"Přestavovacím systémem" se rozumí zařízení umožňující úhlové nebo podélné přestavení sedadla pro dospělé nebo některé z jeho částí, bez pevné mezilehlé polohy, aby se usnadnilo nastupování a vystupování cestujících a nakládání a vykládání předmětů.
2.25.
"Zajišťovacím systémem" se rozumí zařízení zajišťující udržování sedadla pro dospělé a jeho částí v poloze pro používání.
2.26.
"Aretačním zařízením" se rozumí zařízení, které blokuje a zabraňuje pohybu jedné části popruhu bezpečnostního pásu pro dospělé vůči jiné části popruhu téhož pásu.
Uvedený termín zahrnuje následující třídy:
2.26.1. "zařízení třídy A", které zabraňuje dítěti vytáhnout popruh břišního pásu z navíječe přes břišní část pásu, je-li pro zachycení dítěte použit přímo bezpečnostní pás pro dospělé.
Pokud je toto zařízení dodáváno společně se zádržným systémem skupiny I, je v souladu s odstavcem 6.2.9;
2.26.2. "zařízení třídy B", které umožňuje udržet působící napnutí břišní části bezpečnostního pásu pro dospělé, je-li pro zadržení dětského zádržného systému použit bezpečnostní pás pro dospělé.
Toto zařízení má zabránit vyklouznutí popruhu z navíječe skrz toto zařízení, což by mělo za následek uvolnění napnutí popruhu a uvedení zádržného systému do nevhodné polohy.
2.27.
"Speciální zádržný systém" je zádržný systém navržený pro děti, které mají speciální potřeby vzhledem ke svému tělesnému nebo duševnímu postižení; toto zařízení může umožňovat použití přídavných zádržných zařízení pro jakoukoli část těla dítěte, ale musí obsahovat minimální primární zádržné prostředky, které vyhovují požadavkům tohoto předpisu.
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
3.1.
Žádost o schválení typu dětského zádržného systému podává držitel obchodní značky nebo jeho řádně zplnomocněný zástupce.
3.2.
Žádost o schválení jednotlivých typů dětského zádržného systému musí být provázena:
3.2.1. technickým popisem dětského zádržného systému s vyznačením popruhů a jiných použitých materiálů, spolu s výkresy částí, z nichž se dětský zádržný systém skládá, a u navíječů montážními návody pro tyto navíječe a pro jejich čidla, prohlášením o toxicitě (odstavec 6.1.5) a hořlavosti (odstavec 6.1.6); na výkresech musí být vyznačeno místo určené pro číslo schválení a doplňkový symbol(y) u kružnice značky schválení.
V popisu musí být uvedena barva modelu předloženého ke schválení;
3.2.2. čtyřmi vzorky dětského zádržného systému;
3.2.3. 10 metry délky každé kategorie popruhu použitého v dětském zádržném systému; a
3.2.4. dalšími vzorky, které se musí dodat na žádost pověřené technické zkušebny;
3.2.5. návody a detaily balení podle níže uvedeného odstavce 14;
3.2.6. v případě brašen na přenášení dítěte, jestliže může být zádržný systém pro brašnu použit pro více typů brašen, musí výrobce zádržného systému dodat jejich seznam.
3.3.
Pokud se k připevnění dětského zádržného systému užívá schváleného bezpečnostního pásu pro dospělé, musí být v žádosti stanovena kategorie bezpečnostního pásu pro dospělé, který se má používat, například statické břišní pásy.
3.4.
Příslušný orgán musí před udělením schválení ověřit, zda existují vyhovující ujednání k zajištění účinné kontroly shody výroby, ještě před udělení schválení typu.
4. OZNAČENÍ
4.1.
Vzorky dětského zádržného systému předaného ke schválení podle ustanovení odstavců 3.2.2 a 3.2.3 musí být označeny zřetelně a nesmazatelně názvem, počátečními písmeny nebo obchodní značkou výrobce.
4.2.
Jedna z částí zádržného systému, která je vyrobena z plastů (skořepina, nárazový štít, přídavný sedák atd.), s výjimkou popruhu (popruhů) nebo postroje, musí být zřetelně (a nesmazatelně) označena rokem výroby.
4.3.
Pokud se zádržný systém má používat v kombinaci s bezpečnostním pásem pro dospělé, musí být zřetelně označen správný dráha popruhu pomocí nákresu trvale připevněného k zádržnému systému.
Je-li zádržný systém udržován na svém místě bezpečnostním pásem pro dospělé, musí být dráhy popruhů na výrobku jasně označeny barevným kódem.
U zádržného systému směřujícího dopředu musí být dráhy popruhů bezpečnostního pásu označeny červeně a u systému směřujícího dozadu modře.
Stejné barevné označení se použije u štítků na zádržném zařízení, na kterých jsou zobrazeny způsoby použití.
Na výrobku musejí být barevnými kódy nebo slovním označením jasně rozlišeny oddělené dráhy břišní a ramenní části bezpečnostního pásu.
Označení určené v tomto odstavci musí být viditelné při umístění zádržného systému ve vozidle.
Pro systémy skupiny 0 musí být toto označení viditelné, i když je v něm dítě umístěno.
4.4.
Na dětských zádržných systémech směřujících dozadu musí být trvale připevněný štítek, viditelný v instalované poloze s upozorněním: "VELKÉ NEBEZPEČÍ - nepoužívejte na sedadlech vybavených airbagy"; nápis na tomto štítku musí být v jazyce země, v níž se toto zařízení prodává.
4.5.
V bezprostřední oblasti místa, kde hlava dítěte spočívá v dětském zádržném systému, a na viditelné ploše dětského zádržného systému, dětského zádržného systému směřujícího dozadu musí být dále trvalým způsobem připevněn následující štítek (uvedená textová informace je minimem).
Tento štítek musí obsahovat nápisy v jazyce (jazycích) země, v níž se zařízení prodává.
Minimální rozměr štítku: 60 × 120 mm
+++++ TIFF +++++
4.6.
V případě dětského zádržného systému, který může být použit s orientací směrem dopředu i směrem dozadu, obsahuje štítek slova:
"Důležité – neužívejte zařízení směrem dopředu pro děti s hmotností pod… (viz návod)"
4.7.
U dětských zádržných systémů, které mají alternativní dráhy popruhů, musí být alternativní místa styku dětského zádržného systému s bezpečnostním pásem pro dospělého, která přenášejí zatížení, označena trvalým způsobem.
Toto označení musí udávat, že jde o alternativní dráhu popruhu, a musí být ve shodě s výše uvedenými požadavky na značení pro sedadla směřující dopředu a sedadla směřující dozadu.
4.8.
Jestliže dětské zádržné zařízení obsahuje alternativní místa styku přenášející zatížení, musí označení požadované podle odstavce 4.3 zahrnovat údaj, že alternativní dráha popruhu je popsána v návodu k použití.
5. SCHVÁLENÍ
5.1.
Předtím než bude možno udělit schválení, musí všechny vzorky dodané ke schválení podle výše uvedených odstavců 3.2.2 a 3.2.3 ve všech ohledech vyhovovat požadavkům stanoveným v odstavcích 6 až 8 tohoto předpisu.
5.2.
Každému schvalovanému typu se přidělí číslo schválení.
Jeho první dvě číslice (nyní 03, což odpovídá sérii změn 03, která vstoupila v platnost dne 12. září 1995) udávají sérii změn, která zahrnuje nejnovější závažné technické změny předpisu v době vydání schválení.
Táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu dětského zádržného systému, pro který platí tento předpis.
5.3.
Osvědčení o schválení nebo o rozšíření nebo o odmítnutí schválení dětského zádržného systému podle tohoto předpisu se prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu zašle stranám dohody, které používají tento předpis.
5.4.
Na každý dětský zádržný systém shodný s typem schváleným podle tohoto předpisu se kromě značek předepsaných v odstavci 4. vyznačí na vhodném místě následující údaje:
5.4.1. mezinárodní značka schválení, která se skládá z:
5.4.1.1. kružnice, ve které je písmeno "E", za nímž je uvedeno rozlišovací číslo státu, který udělil schválení [1] a
5.4.1.2. čísla schválení;
5.4.2. a z následujících doplňkových symbolů:
5.4.2.1. slovo "univerzální", "omezená", "polouniverzální" nebo "určité vozidlo" podle kategorie zádržného systému;
5.4.2.2. rozsah hmotností, pro který byl dětský zádržný systém konstruován, a to: 0–10 kg; 0–13 kg; 9–18 kg; 15–25 kg; 22–36 kg; 0–18 kg; 9–25 kg; 15–36 kg; 0–25 kg; 9–36 kg; 0–36 kg.
5.4.2.3. symbol "Y" v případě, že zádržné zařízení obsahuje rozkrokový pás, podle požadavků doplňku 3 k sérii změn 02 předpisu;
5.4.2.4. symbol "S" pro případ "Speciální zádržný systém".
5.5.
V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad uspořádání značky schválení.
5.6.
Údaje zmíněné v odstavci 5.4 musí být dobře čitelné a nesmazatelné a mohou se vyznačit buď pomocí štítku nebo přímým označením.
Štítek nebo označení musí být odolné proti opotřebení.
5.7.
Štítky zmíněné v odstavci 5.6 mohou být vydány buď orgánem, který udělil schválení, nebo z pověření tohoto orgánu výrobcem.
6. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
6.1.
Umístění a připevnění ve vozidle
6.1.1.
Požívání dětských zádržných systémů kategorií "univerzální", "polouniverzální" a "omezená" je přípustné na předních i zadních sedadlech, jsou-li zádržné systémy připevněny podle návodu výrobce.
6.1.2.
Používání dětských zádržných systémů kategorie "určité vozidlo" je přípustné na všech sedadlech a také v zavazadlovém prostoru, jsou-li zádržné systémy připevněny podle návodu výrobce.
Konstrukce zádržných systémů směřujících dozadu musí zaručit, že hlava dítěte je podepřena, kdykoli je systém připraven k použití.
Toto podepření se určí jako kolmice na opěradlo sedadla procházející přímkou v úrovni očí, přičemž průsečík musí být nejméně 40 mm pod začátkem zaoblení opěrky hlavy.
6.1.3.
Dětský zádržný systém se musí připevnit ke konstrukci vozidla nebo ke konstrukci sedadla podle kategorie, do které patří;
6.1.3.1. pro kategorie "univerzální" a "omezené" jen pomocí bezpečnostního pásu pro dospělé (s navíječem nebo bez něj), který splňuje požadavky předpisu č. 16 (nebo rovnocenného předpisu), připevněného ke kotevním úchytům splňujícím požadavky předpisu č.
6.1.3.2. pro kategorii "polouniverzální": pomocí dolních kotevních úchytů předepsaných v předpisu č. 14 a přídavných úchytů vyhovujících doporučení podle přílohy 11 tohoto předpisu;
6.1.3.3. pro kategorii "určité vozidlo": pomocí kotevních úchytů zkonstruovaných výrobcem vozidla nebo výrobcem dětského zádržného systému.
6.1.3.4.
U dětských zádržných popruhů nebo připevňovacích popruhů dětského zádržného systému využívajících kotevní úchyty pásů, ke kterým je již připevněn pás nebo pásy pro dospělé, musí schvalovací zkušebna ověřit, zda:
skutečná poloha kotvení pro dospělé odpovídá schválení podle předpisu č. 14 nebo rovnocenného předpisu;
správné funkci každého z obou zařízení není bráněno druhým zařízením;
spony pro dospělé a pro přídavný systém nesmí být zaměnitelné.
U dětských zádržných systémů užívajících tyče nebo zvláštní zařízení připojená ke kotvícím úchytům schváleným dle předpisu č. 14, která přemisťují skutečnou polohu kotvení mimo oblast předpisu č. 14, se použijí následující body:
taková zařízení budou schválena pouze jako zařízení pro polouniverzální nebo určitá vozidla;
na tyč a upevnění použije schvalovací zkušebna požadavky přílohy 11 tohoto předpisu;
tyč bude zahrnuta do dynamické zkoušky, zatížení bude působit v místě středu tyče a při jejím největším vysunutí, je-li nastavitelná;
účinná poloha a funkce jakéhokoliv kotvení pro dospělé, ke kterému je tyč upevněna, nesmí být porušena.
6.1.4.
Přídavný sedák se musí zadržovat buď bezpečnostním pásem pro dospělé, s použitím zkoušky specifikované v odstavci 8.1.4, nebo samostatnými prostředky.
6.1.5.
Výrobce dětského zádržného systému potvrdí písemnou formou, že toxicita materiálů použitých při výrobě zádržných systémů a dosažitelných upoutanému dítěti odpovídá příslušným částem normy CEN Bezpečnost hraček, část 3 (červen 1982).
Provedení zkoušek potvrzujících platnost prohlášení závisí na uvážení zkušebního orgánu.
Tento odstavec neplatí pro zádržné systémy skupin II a III.
6.1.6.
Výrobce zádržných systémů potvrdí písemnou formou, že hořlavost materiálů použitých při výrobě zádržného systému je v souladu s odpovídajícími odstavci úplného usnesení EHK o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1, odstavec 1.42).
Provedení zkoušek potvrzujících platnost prohlášení závisí na uvážení zkušebního orgánu.
6.1.7.
V případě dozadu směřujících dětských zádržných systémů, které jsou opřeny o přístrojovou desku, se pro účel schválení podle tohoto předpisu předpokládá, že je přístrojová deska dostatečně tuhá.
6.1.8.
U zádržného systému kategorie "univerzální" nesmí být při měření dětského zádržného systému na stavu pro dynamické zkoušky hlavní působiště síly mezi dětským zádržným systémem a bezpečnostním pásem pro dospělé ve vzdálenosti menší než 150 mm od osy Cr.
Tento požadavek se použije na všechny možnosti seřízení.
Další alternativní dráhy pásu jsou přípustné.
Má-li pás alternativní dráhu, musí výrobce tuto alternativní polohu výslovně uvést v návodu k použití, jak vyžaduje odstavec 14.
Při zkoušce s použitím takové alternativní dráhy (drah) pásu musí zádržný systém splňovat všechny požadavky tohoto předpisu s výjimkou tohoto odstavce.
6.1.9.
Maximální délku pásu pro dospělé, který může být použit k připevnění dětského zádržného systému kategorie "univerzální" na stavu pro dynamické zkoušky, stanoví příloha 13 tohoto předpisu.
Pro kontrolu splnění tohoto požadavku se dětský zádržný systém připevní na zkušební stav vhodným normalizovaným bezpečnostním pásem, který je popsán v příloze 13.
Zkušební figurína se nesmí instalovat, pokud by konstrukce zádržného systému vyžadovala větší délku použitého pásu.
U instalovaného dětského zádržného systému musí být bezpečnostní pás zatížen pouze zatížením normalizovaného navíječe, je-li použit.
Tato podmínka musí být při použití navíječe pásu splněna s tím, že na cívce musí zůstat navinuto nejméně 150 mm pásu.
6.1.10.
Dětské zádržné systémy skupin 0 a 0+ se nesmějí používat jako systémy směřující dopředu.
6.2.
Konfigurace
6.2.1.
Konfigurace zádržného systému musí být taková, aby
6.2.1.1. zádržný systém poskytoval požadovanou ochranu v jakékoli zamýšlené poloze zádržného systému; u "speciálních zádržných systémů" musí hlavní zádržný prostředek poskytovat požadovanou ochranu v jakékoli zamýšlené poloze zádržného systému bez použití přídavných zádržných zařízení, kterými může být vybaven;
6.2.1.2. bylo možné dítě snadno a rychle uložit a vyjmout; jde-li o dětský zádržný systém, ve kterém je dítě zadržováno postrojovým pásem nebo pásem tvaru Y bez navíječe, musí být každý ramenní zádržný popruh a břišní popruh schopen vzájemného pohybu při postupu předepsaném v odstavci 7.2.1.4.
V těchto případech může být soubor pásů dětského zádržného systému navržen tak, že je tvořen dvěma nebo více spojovacími částmi.
U "speciálních zádržných systémů" se připouští, aby přídavná zádržná zařízení snížila rychlost, kterou bude dítě ukládáno a vyjímáno.
Přídavné zařízení však musí být uzpůsobeno pro co možná nejrychlejší uvolnění.
6.2.1.3.
Jestliže je možné měnit sklon zádržného systému, nesmí tato změna sklonu vyžadovat opětovné ruční seřízení popruhů.
Ke změně sklonu zádržného systému je potřebná přiměřená ruční manipulace.
6.2.1.4.
Zádržný systém skupiny 0, 0+ a I musí udržet dítě v poloze, která zajišťuje požadovanou ochranu, i když dítě spí.
6.2.1.5.
Aby se zabránilo podklouznutí dítěte pod pás, ať už při nárazu či neposedností dítěte, je u všech zádržných systémů skupiny I obsahujících nedílný systém postrojového pásu a směřujících dopředu vyžadován rozkrokový popruh.
S připojeným rozkrokovým popruhem a při jeho nastavení na nejdelší polohu, je-li nastavitelný, nesmí být možné umístit břišní popruh nad pánev figuríny o hmotnosti 9 kg ani o hmotnosti 15 kg.
6.2.2.
Všechna zádržná zařízení pro skupiny I, II a III využívající "břišní popruh" musí mít tento "břišní popruh" veden tak, aby bylo zajištěno, že zatížení přenášené "břišním popruhem" je přenášeno přes pánev.
6.2.3.
Všechny popruhy zádržného systému musí být uspořádány tak, aby za normálního používání nebyly nepohodlné uživateli nebo netvořily nebezpečnou konfiguraci.
Vzdálenost mezi ramenními popruhy v blízkosti krku musí být nejméně tak velká, jako je šířka krku příslušné figuríny.
6.2.4.
Souprava nesmí měkké části těla dítěte (břicho, rozkrok atd.) vystavovat nadměrnému tlaku.
Konstrukce musí být taková, že v případě srážky nesmí na temeno hlavy dítěte působit tlaková zatížení.
6.2.4.1.
Pásy ve tvaru Y se smějí používat jen v dětských zádržných systémech směřujících dozadu (brašnách na přenášení dítěte).
6.2.5.
Dětský zádržný systém musí být konstruován a namontován tak, aby:
6.2.5.1. na nejmenší možnou míru snižoval nebezpečí zranění dítěte nebo jiných cestujících ve vozidle ostrými hranami nebo výčnělky (definovanými např. předpisem č. 21);
6.2.5.2. nevykazovalo ostré hrany nebo výčnělky, jež by mohly způsobit poškození potahů sedadel nebo oděvů cestujících;
6.2.5.3. nevystavovalo měkké části těla dítěte (břicho, rozkrok atd.) přídavným setrvačným silám, jež vyvolává;
6.2.5.4. bylo zajištěno, že jeho tuhé části v místech, v nichž se dotýkají popruhů, neměly ostré hrany, jež by mohly popruhy odírat.
6.2.6.
Kterákoli část provedená oddělitelně tak, aby bylo možno součásti připevňovat a odpojovat, musí být konstruována tak, aby bylo pokud možno vyloučeno nebezpečí nesprávného namontování a užívání.
"Speciální zádržné systémy" mohou obsahovat přídavná zádržná zařízení; tato zařízení musí být konstruována tak, aby nedošlo k jakémukoli riziku z nesprávné montáže a aby jejich prostředky pro uvolnění a způsob použití byly v případě nouze pro záchrance okamžitě zřejmé.
6.2.7.
Pokud dětský zádržný systém určený pro skupinu I, pro skupinu II a kombinaci skupin I a II zahrnuje sedačku s opěradlem, nesmí být jeho vnitřní výška stanovená podle schématu v příloze 12 menší než 500 mm.
6.2.8.
Smějí se užívat navíječe jen s automatickým blokováním nebo s nouzovým blokováním.
6.2.9.
U zařízení určených pro hmotnostní skupinu I nesmí být možné, aby dítě snadno uvolnilo tu část systému, která po usazení dítěte zadržuje pánev; každé zařízení, které je k tomu určeno, musí být trvale upevněno k dětskému zádržnému systému.
6.2.10.
Dětský zádržný systém může být konstruován pro užívání ve více než jedné hmotnostní skupině nebo více než jedním dítětem za předpokladu, že je způsobilý vyhovět požadavkům stanoveným pro každou z dotyčných skupin.
Dětský zádržný systém kategorie "univerzální" musí splňovat požadavky této kategorie pro všechny hmotnostní skupiny, pro které byl schválen.
6.2.11.
Dětské zádržné systémy s navíječem
Pokud je dětský zádržný systém vybaven navíječem, musí navíječ vyhovovat požadavkům odstavce 7.2.3.
6.2.12.
U přídavného sedáku se musí vyzkoušet, jak snadno popruhy a jazyk pásu pro dospělé procházejí připevňovacími body.
To se vztahuje zvláště na přídavné sedáky, které jsou konstruovány pro přední sedadla a jejichž dosedací části mohou být dlouhé a polotuhé.
Pevná spona nesmí projít upevňovacími body přídavných sedadel ani umožňovat polohu pásu zcela odlišnou od polohy na zkušebním vozíku.
6.2.13.
Je-li dětský zádržný systém konstruován pro více než jedno dítě, musí být každý zádržný systém plně nezávislý, pokud se týče přenosu zatížení i seřízení.
6.2.14.
Dětské zádržné systémy, které zahrnují nafukovací části, musí být konstruovány tak, aby podmínky používání (tlak, teplota, vlhkost) neměly žádný vliv na jejich schopnost vyhovět požadavkům tohoto předpisu.
7. ZVLÁŠTNÍ SPECIFIKACE
7.1.
Ustanovení platná pro smontovaný zádržný systém
7.1.1.
Odolnost proti korozi
7.1.1.1.
Úplný dětský zádržný systém nebo jeho části vystavené korozi se podrobí korozní zkoušce specifikované v odstavci 8.1.1.
7.1.1.2.
Po korozní zkoušce předepsané v odstavcích 8.1.1.1 a 8.1.1.2 nesmějí být prostým okem kvalifikovaného pozorovatele viditelné žádné známky poškození ani značnější koroze, jež by mohly narušit správnou funkci dětského zádržného systému.
7.1.2.
Pohlcování energie
7.1.2.1.
U všech zařízení s opěradly musí být vnitřní povrch stanovené v příloze 18 tohoto tvořen materiálem se špičkovým zrychlením menším než 60 g, při měření podle přílohy 17 tohoto předpisu.
Tento požadavek platí také pro oblasti nárazových štítů, které se nacházejí v oblasti nárazu hlavy.
7.1.3.
Převrácení
7.1.3.1.
Dětský zádržný systém musí být zkoušen podle odstavce 8.1.2; figurína nesmí vypadnout ze zařízení, a je-li zkoušené sedadlo v převrácené poloze, hlava figuríny se nesmí ve svislém směru vzhledem ke zkoušenému sedadlu ze své původní polohy posunout o více než 300 mm.
7.1.4.
Dynamická zkouška
7.1.4.1.
Všeobecně
Dětský zádržný systém se podrobí dynamické zkoušce v souladu s odstavcem 8.1.3.
7.1.4.1.1.
Dětské zádržné systémy kategorie "univerzální", "omezená" a "polouniverzální" se zkouší na zkušebním vozíku pomocí zkušebního sedadla předepsaného v odstavci 6 a podle odstavce 8.1.3.1.
7.1.4.1.2.
Dětské zádržné systémy pro kategorii "určité vozidlo" musí být zkoušeny na každém modelu vozidla, pro který je zádržný systém určen.
Pověřená technická zkušebna může snížit počet zkoušených modelů vozidel, jestliže se výrazně neliší z hledisek uvedených v odstavci 7.1.4.1.2.3.
Dětský zádržný systém se může zkoušet jedním z následujících způsobů:
7.1.4.1.2.1. v úplném vozidle podle odstavce 8.1.3.3;
7.1.4.1.2.2. v karoserii vozidla na zkušebním vozíku podle odstavce 8.1.3.2; nebo,
7.1.4.1.2.3. v částech karoserie vozidla, které dostatečně reprezentují nosnou konstrukci vozidla a nárazové plochy.
Je-li dětský zádržný systém určen pro použití na zadním sedadle, musí část karoserie obsahovat opěradlo předního sedadla, zadní sedadlo, podlahu, sloupky B a C a střechu.
Je-li dětský zádržný systém určen pro použití na předním sedadle, musí části karoserie obsahovat přístrojovou desku, sloupky A, čelní sklo, všechny páčky a knoflíky instalované na podlaze nebo na konzole, přední sedadlo, podlahu a střechu.
Dále, je-li dětský zádržný systém určen pro použití v kombinaci s bezpečnostním pásem pro dospělé, musí části karoserie obsahovat odpovídající pás (pásy) pro dospělé.
Pověřená technická zkušebna provádějící zkoušku může povolit vynechání dílů, pokud o nich bylo zjištěno, že jsou zbytečné.
Zkouška se provede podle odstavce 8.1.3.2.
7.1.4.1.3.
Dynamická zkouška se provádí s dětskými zádržnými systémy, které předtím nebyly pod zatížením.
7.1.4.1.4.
Během dynamické zkoušky se žádná část dětského zádržného systému skutečně přispívající k udržování dítěte ve správné poloze nesmí roztrhnout a žádné spony ani zajišťovací systém nebo přestavovací systém se nesmějí uvolnit.
7.1.4.1.5.
V případě neintegrálního typu se musí použitý bezpečnostní pás shodovat s normalizovaným pásem, včetně konzol kotevních úchytů, jak je předepsáno v příloze 13 tohoto předpisu.
Toto neplatí pro schvalování zařízení pro "určité vozidlo", kde se použije skutečný bezpečnostní pás tohoto vozidla.
7.1.4.1.6.
Jestliže je dětský zádržný systém pro "určité vozidlo" instalován do oblasti za nejzadnějším dopředu směřujícím místem sezení pro dospělé (např. v zavazadlovém prostoru), musí se jedna zkouška provést na úplném vozidle s největší figurínou/figurínami, jak je stanoveno v odstavci 8.1.3.3.3.
Ostatní zkoušky, včetně kontroly shodnosti výroby, se mohou provést podle odstavce 8.1.3.2, pokud si to výrobce přeje.
7.1.4.1.7.
V případě "speciálního zádržného systému" se každá dynamická zkouška specifikovaná v tomto předpisu provede pro každou hmotnostní skupinu dvakrát: poprvé při použití hlavních zádržných prostředků a podruhé s použitím všech zádržných zařízení.
Při těchto zkouškách se věnuje zvláštní pozornost požadavkům v odstavcích 6.2.3 a 6.2.4.
7.1.4.1.8.
V průběhu dynamických zkoušek se normalizovaný bezpečnostní pás použitý k instalaci dětského zádržného systému nesmí uvolnit ze žádného vedení nebo blokovacího zařízení použitého při zkoušce.
7.1.4.2.
Zrychlení hrudníku [2]
7.1.4.2.1.
Výsledné zrychlení hrudníku nesmí překročit hodnotu 55 g s výjimkou časových úseků, jejichž celková doba nepřesahuje 3 ms.
7.1.4.2.2.
Svislá složka zrychlení od břicha k hlavě nesmí překročit hodnotu 30 g s výjimkou časových úseků, jejichž celková doba nepřesahuje 3 ms.
7.1.4.3.
Průnik do břicha [3]
7.1.4.3.1.
Při ověřování popsaném v příloze 8 dodatku 1 odst. 5.3, nesmějí být viditelné žádné známky průniku do modelovací hmoty břicha způsobeného kteroukoli částí zádržného zařízení.
7.1.4.4.
Přestavení figuríny
7.1.4.4.1.
Dětské zádržné systémy kategorie "univerzální", "omezené" a "polouniverzální":
7.1.4.4.1.1.
Dětské zádržné systémy směřující dopředu: hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny BA a DA vyznačené na následujícím obrázku 1.
+++++ TIFF +++++
7.1.4.4.1.2.
Dětské zádržné systémy směřující dozadu:
7.1.4.4.1.2.1.
Dětské zádržné systémy opřené o přístrojovou desku: hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny AD a DCr vyznačené na následujícím obrázku 2.
+++++ TIFF +++++
7.1.4.4.1.2.2.
Dětské zádržné systémy skupiny 0, které se neopírají se o přístrojovou desku, a brašny na přenášení dítěte: hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny AB, AD a DE vyznačené na následujícím obrázku 3.
+++++ TIFF +++++
7.1.4.4.1.2.3.
Dětské zádržné systémy jiné než skupina 0, které se neopírají o přístrojovou desku:
Hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny FD, FG a DE vyznačené na následujícím obrázku 4.
V případě, že se takový dětský zádržný systém dotýká tyče o průměru 100 mm a jsou splněna všechna zkušební kritéria, musí se vykonat další dynamická zkouška (náraz zepředu) s nejtěžší figurínou, která je určena pro takový tento zádržný systém, a bez tyče o průměru 100 mm. Požadavkem na tuto zkoušku je, aby byla splněna všechna kritéria kromě přestavení dopředu.
+++++ TIFF +++++
7.1.4.4.2.
Dětské zádržné systémy kategorie pro "určité vozidlo": provádí-li se zkoušení v úplném vozidle nebo v kostře karoserie vozidla, nesmí hlava přijít do styku s žádnou částí vozidla.
Dojde-li však k dotyku, musí být rychlost nárazu hlavy menší než 24 km/h, přičemž část, na kterou se narazí, musí vyhovovat požadavkům zkoušky pohlcování energie stanoveným v příloze 4 předpisu č.
21. Po zkoušce s úplným vozidlem musí být možné vyjmout figurínu ze zádržného systému bez použití nástrojů.
7.1.5.
Tepelná odolnost
7.1.5.1.
Spony, navíječe, seřizovací zařízení a aretační zařízení, která mohou být ovlivněna teplotou, je nutno podrobit zkoušce tepelné odolnosti podle odstavce 8.2.8.
7.1.5.2.
Po zkoušce tepelné odolnosti předepsané v odstavci 8.2.8.1 nesmí kvalifikovaný pozorovatel vidět pouhým okem známky poškození, které by mohlo ohrozit správnou funkci dětského zádržného systému.
7.2.
Ustanovení platná pro jednotlivé součástí zádržného systému
7.2.1.
Spona
7.2.1.1.
Spona musí být konstruována tak, aby byla vyloučena jakákoli možnost nesprávné manipulace.
To mimo jiné znamená, že nesmí být možné, aby zůstala v částečně zapnuté poloze; nesmí být možné neúmyslně zaměnit části spony, když se spona zapíná; spona se musí zapnout pouze tehdy, když do sebe zapadnou všechny části.
V místech, kde se spona dotýká dítěte, nesmí být její šířka menší než nejmenší šířka popruhu stanovená v odstavci 7.2.4.1.1.
Tento odstavec se nepoužije pro soupravy pásů již schválené podle předpisu EHK č. 16 nebo podle jakékoliv rovnocenné platné normy.
V případě "speciálních zádržných systémů" musí požadavkům odstavců 7.2.1.1 až 7.2.1.9 včetně vyhovět pouze spona na hlavním prostředku zádržného systému.
7.2.1.2.
Spona musí zůstat sepnutá v jakékoliv poloze, i tehdy, když není napnutá.
Musí být snadno ovladatelná a uchopitelná.
Musí být možné ji rozepnout tlakem na tlačítko nebo na podobné zařízení.
Povrch, na který musí být takový tlak vyvozen, musí mít v poloze skutečného rozepnutí: u zapuštěných zařízení plochu nejméně 4,5 cm2 a šířku nejméně 15 mm; u nezapuštěných zařízení plochu 2,5 cm2 a šířku nejméně 10 mm.
Šířka musí být menší z obou rozměrů tvořících předepsanou plochu a musí být měřena ve směru kolmém ke směru pohybu uvolňovacího tlačítka.
7.2.1.3.
Plocha uvolňovacího ústrojí spony musí mít červenou barvu; tuto barvu nesmí mít žádná jiná část spony.
7.2.1.4.
Dítě musí být možné uvolnit ze zádržného systému jednoduchou manipulací s jedinou sponou.
Pro skupinu 0 a 0+ je přípustné vyjmout dítě spolu se zařízeními jako např. dětský nosič, brašna na přenášení dítěte, úchyty brašny, jestliže se zádržný systém může uvolnit manipulací s nejvýše dvěma sponami.
7.2.1.4.1.
Spona mezi ramenními popruhy postrojového pásu nemusí splňovat požadavek jednoduchého ovládání podle odstavce 7.2.1.4.
7.2.1.5.
Spona pro hmotnostní skupiny II a III musí být umístěna tak, aby na ni dítě cestující ve vozidle mohlo dosáhnout.
Kromě toho musí být spona pro všechny hmotnostní skupiny umístěna tak, aby její účel a způsob rozepínání byly zachránci v případě nouze ihned zřejmé.
7.2.1.6.
Rozepnutí spony musí umožnit vyjmutí dítěte nezávisle na tom, zda jde o "sedačku", "opěru sedačky" nebo "nárazový štít", pokud jsou namontovány, a jestliže zařízení obsahuje též rozkrokový popruh, musí být možno i tento popruh uvolnit rozepnutím téže spony.
7.2.1.7.
Spona musí vyhovět požadavkům zkoušce tepelné odolnosti uvedeným v odstavci 8.2.8.1, musí umožňovat opakovanou funkci a musí být před dynamickou zkouškou předepsanou v odstavci 8.1.3 podrobena zkoušce zahrnující 5000 ±5 cyklů rozepnutí a sepnutí za normálních podmínek použití.
7.2.1.8.
Spona se podrobí těmto zkouškám rozepínání:
7.2.1.8.1.
Zkouška při zatížení
7.2.1.8.1.1.
Pro tuto zkoušku se použije dětský zádržný systém, jenž byl již podroben dynamické zkoušce předepsané v odstavci 8.1.3.
7.2.1.8.1.2.
Síla potřebná k rozepnutí spony při zkoušce předepsané v odstavci 8.2.1.1 nesmí být větší než 80 N.
7.2.1.8.2.
Zkouška bez zatížení
7.2.1.8.2.1.
Pro tuto zkoušku se použije spona, která předtím nebyla ještě vystavena zatížení.
Síla potřebná k rozepnutí spony, která není zatížená, musí být v rozsahu 40–80 N při zkouškách předepsaných v odstavci 8.2.1.2.
7.2.1.9.
Pevnost
7.2.1.9.1.
Při zkoušce podle odst. 8.2.1.3.2 se nesmí žádná část spony, přilehlých popruhů nebo seřizovacích zařízení porušit nebo oddělit.
7.2.1.9.2.
Spona postrojového pásu hmotnostní skupiny 0 a 0+ musí snést sílu 4000 N.
7.2.1.9.3.
Spona postrojového pásu hmotnostní skupiny I a vyšších hmotnostních skupin musí snést sílu 10000 N.
7.2.1.9.4.
Příslušný orgán může upustit od zkoušky pevnosti spony, pokud vzhledem k informacím, které jsou k dispozici, je taková zkouška zbytečná.
7.2.2.
Seřizovací zařízení
7.2.2.1.
Seřizovací rozsah musí být dostatečný, aby umožňoval správné seřízení dětského zádržného systému pro celou hmotnostní skupinu, pro kterou je toto zařízení určeno, a umožňoval vyhovující montáž ve všech určených modelech vozidel.
7.2.2.2.
Všechna seřizovací zařízení musí být "rychloseřizovací zařízení", kromě případů, kdy se seřizovací zařízení užívají jen k počáteční instalaci zádržného systému ve vozidle, v takových případech mohou být zařízení jiného druhu než "rychloseřizovací".
7.2.2.3.
"Rychloseřizovací zařízení" musí být snadno dosažitelná, je-li dětský zádržný systém správně nainstalovaná a dítě nebo figurína je ve své poloze.
7.2.2.4.
"Rychloseřizovací zařízení" musí být možné snadno seřídit podle postavy dítěte.
Zvláště při zkoušce prováděné podle odstavce 8.2.2.l. nesmí síla potřebná k ovládání ručního seřizovacího zařízení přesáhnout 50 N.
7.2.2.5.
Dva vzorky seřizovacích zařízení dětského zádržného systému se vyzkouší podle funkčních požadavků při zkoušce tepelné odolnosti, jak je předepsáno v odstavcích 8.2.8.1 a 8.2.3.
7.2.2.5.1.
Prokluz popruhu nesmí být u jednoho seřizovacího zařízení větší než 25 mm a u všech seřizovacích zařízení celkem větší než 40 mm.
7.2.2.6.
Zařízení se nesmí při zkoušce předepsané v odstavci 8.2.2.1 roztrhnout ani oddělit.
7.2.2.7.
Seřizovací zařízení namontované přímo na dětský zádržný systém musí být schopno snést opakovanou činnost a musí být před dynamickou zkouškou podle odstavce 8.1.3 podrobeno zkoušce skládající se z 5000 ±5 cyklů, která je popsána v odstavci 8.2.7.
7.2.3.
Navíječe
7.2.3.1.
Navíječe s automatickým blokováním
7.2.3.1.1.
Popruh bezpečnostního pásu vybaveného navíječem s automatickým blokováním se nesmí mezi blokovacími polohami navíječe odvinout o více než 30 mm.
Po pohybu uživatele pásu dozadu musí pás buď zůstat ve své počáteční poloze, nebo se samočinně vrátit do této polohy po následujícím pohybu uživatele dopředu.
7.2.3.1.2.
Je-li navíječ součástí břišního pásu, nesmí být síla navíjení popruhu menší než 7 N, měřeno na volné délce mezi figurínou a navíječem, jak je předepsáno v odstavci 8.2.4.1.
Je-li navíječ součástí zařízení k zadržování hrudníku, síla navíjení popruhu nesmí být menší než 2 N ani větší než 7 N, měřeno obdobným způsobem.
Prochází-li popruh vodicím zařízením nebo kladkou, musí se síla navíjení měřit na volné délce mezi figurínou a vodicím zařízením nebo kladkou.
Obsahuje-li souprava ruční nebo automatické zařízení zabraňující úplnému navinutí popruhu, nesmí být toto zařízení v činnosti při měření.
7.2.3.1.3.
Popruh se opakovaně odvíjí z navíječe a nechává se navinovat za podmínek stanovených v odstavci 8.2.4.2 až do provedení 5000 cyklů.
Navíječ se pak podrobí přezkoušení funkčních vlastností při zkoušce tepelné odolnosti podle požadavků odstavce 8.2.8.1, zkoušce odolnosti proti korozi popsané v odstavci 8.1.1 a zkoušce odolnosti proti prachu popsané v odstavci 8.2.4.5.
Nato se s ním musí úspěšně provést dalších 5000 cyklů rozvinutí a navinutí.
Po těchto zkouškách musí navíječ nadále pracovat správně a musí vyhovovat požadavkům podle odstavců 7.2.3.1.1 a 7.2.3.1.2.
7.2.3.2.
Navíječe s nouzovým blokováním
7.2.3.2.1.
Navíječ s nouzovým blokováním musí při zkoušce podle odstavce 8.2.4.3 splňovat tyto podmínky:
7.2.3.2.1.1. musí blokovat, jakmile zpomalení vozidla dosáhne hodnoty 0,45 g;
7.2.3.2.1.2. nesmí blokovat při hodnotách zrychlení popruhu menších než 0,8 g, měřeno ve směru vytahování popruhu;
7.2.3.2.1.3. nesmí blokovat, je-li jeho čidlo odkloněno v kterémkoli směru o nejvýše 12° od montážní polohy stanovené výrobcem;
7.2.3.2.1.4. musí blokovat, je-li jeho čidlo v kterémkoli směru odkloněno o více než 27° od montážní polohy stanovené výrobcem.
7.2.3.2.2.
Je-li činnost navíječe závislá na nějakém vnějším signálu nebo zdroji energie, musí jeho konstrukce zajišťovat, aby se navíječ samočinně zablokoval při selhání nebo přerušení takového signálu nebo zdroje energie.
7.2.3.2.3.
Navíječ s nouzovým blokováním s vícenásobnou citlivostí musí splňovat výše uvedené požadavky.
Kromě toho, je-li jedním z činitelů citlivost vytahování popruhu, musí dojít k zablokování při zrychlení popruhu 1,5 g, měřeném ve směru vytahování popruhu.
7.2.3.2.4.
Při zkouškách uvedených v odstavcích 7.2.3.2.1.1 a 7.2.3.2.3 nesmí být celková délka popruhu, která se může vytáhnout, než navíjecí zařízení zablokuje, větší než 50 mm, počínaje odvinutou délkou stanovenou v odstavci 8.2.4.3.1.
Při zkoušce uvedené v odstavci 7.2.3.2.1.2 nesmí k blokování dojít během odvinování popruhu v délce 50 mm, počínaje vytaženou délkou stanovenou v odstavci 8.2.4.3.1.
7.2.3.2.5.
Je-li navíječ součástí břišního pásu, nesmí být síla navíjení popruhu menší než 7 N, měřeno na volné délce mezi figurínou a navíječem podle odstavce 8.2.4.1.
Je-li navíječ součástí zařízení k zadržování hrudníku, nesmí být síla navíjení popruhu menší než 2 N ani větší než 7 N, měřeno obdobným způsobem.
Prochází-li popruh vodicím zařízením nebo kladkou, musí se síla navíjení měřit na volné délce mezi figurínou a vodicím zařízením nebo kladkou.
Obsahuje-li souprava ruční nebo automatické zařízení zabraňující úplnému navinutí popruhu, nesmí být toto zařízení v činnosti při měření.
7.2.3.2.6.
Popruh se opakovaně odvíjí z navíječe a nechává se navinout za podmínek stanovených v odstavci 8.2.4.2 dokud nebude provedeno 40000 cyklů.
Navíječ se pak podrobí přezkoušení funkčních vlastností při zkoušce tepelné odolnosti podle požadavků odstavce 8.2.8.1 a zkoušce odolnosti proti korozi popsané v odstavci 8.1.1 a zkoušce odolnosti proti prachu popsané v odstavci 8.2.4.5.
Nato se s ním musí úspěšně provést dalších 5000 cyklů rozvinutí a navinutí (celkem tedy 45000 cyklů).
Po těchto zkouškách musí navíječ nadále pracovat správně a musí vyhovovat požadavkům podle odstavců 7.2.3.2.1 až 7.2.3.2.5.
7.2.4.
Popruhy
7.2.4.1.
Šířka
7.2.4.1.1.
Nejmenší šířka popruhů dětského zádržného systému, které se dotýkají figuríny, musí být 25 mm pro skupiny 0, 0+ a I a 38 mm pro skupiny II a III.
Tyto rozměry se měří při zkoušce pevnosti popruhů předepsané v odstavci 8.2.5.1, aniž by se stroj zastavil, a při zatížení rovnajícímu se 75 % zatížení na mezi pevnosti popruhu.
7.2.4.2.
Pevnost po stabilizaci za teploty okolí
7.2.4.2.1.
U dvou vzorků popruhu stabilizovaných podle odstavce 8.2.5.2.1 se stanoví mez pevnosti popruhu, jak je předepsáno v odstavci 8.2.5.1.2.
7.2.4.2.2.
Rozdíl mezi hodnotami zatížení, při nichž dojde k roztržení u obou vzorků, nesmí překročit 10 procent té vyšší ze dvou naměřených hodnot, při nichž dojde k roztržení.
7.2.4.3.
Pevnost po zvláštní stabilizaci
7.2.4.3.1.
U dvou popruhů stabilizovaných podle jednoho z ustanovení odstavce 8.2.5.2 (vyjma odstavce 8.2.5.2.1) nesmí zatížení, při kterém dojde k roztržení popruhu, být menší než 75 % průměrné hodnoty zatížení změřených při zkoušce uvedené v odstavci 8.2.5.1.
7.2.4.3.2.
Kromě toho nesmí být zatížení, při kterém dojde k roztržení popruhu, menší než 3,6 kN u zádržných zařízení skupin 0, 0+ a I, 5 kN u skupiny II a 7,2 kN u skupiny III.
7.2.4.3.3.
Příslušný orgán může upustit od některé nebo několika z těchto zkoušek, pokud tato zkouška nebo zkoušky jsou zbytečné v důsledku složení použitého materiálu nebo k informacím, které jsou již k dispozici.
7.2.4.3.4.
Zkouška odolnosti proti oděru typu 1 stanovená v odstavci 8.2.5.2.6 se provede jen v případě, že zkouška mikroprokluzu stanovená v odstavci 8.2.3 vede k výsledku, který je vyšší než 50 % mezní hodnoty stanovené v odstavci 7.2.2.5.1.
7.2.4.4.
Jakýmikoliv seřizovacími zařízeními, sponami nebo kotevními úchyty nesmí být možné vytáhnout celý popruh.
7.2.5.
Aretační zařízení
7.2.5.1.
Aretační zařízení musí být trvale připevněno k dětskému zádržnému systému.
7.2.5.2.
Aretační zařízení nesmí snížit životnost bezpečnostního pásu pro dospělé a musí být podrobeno zkoušce tepelné odolnosti podle provozních požadavků odstavce 8.2.8.1.
7.2.5.3.
Aretační zařízení nesmí bránit rychlému uvolnění dítěte.
7.2.5.4.
Zařízení třídy A
Celkový prokluz popruhu nesmí po zkoušce předepsané v odstavci 8.2.6.1 přesáhnout 25 mm.
7.2.5.5.
Zařízení třídy B
Celkový prokluz popruhu nesmí po zkoušce předepsané v odstavci 8.2.6.2 přesáhnout 25 mm.
8. POPIS ZKOUŠEK [4]
8.1.
Zkoušky úplného zádržného zařízení
8.1.1.
Koroze
8.1.1.1.
Kovové součásti dětského zádržného systému se uloží do zkušební komory, jak je předepsáno v příloze 4.
U dětského zádržného systému s navíječem se popruh odvine v celé délce, zmenšené o 100 mm ±3 mm.
Kromě krátkých přerušení, která mohou být nutná například pro kontrolu a doplňování solného roztoku, musí zkouška odolnosti proti korozi probíhat nepřetržitě po dobu 50 ±0,5 hodin.
8.1.1.2.
Po skončení zkoušky odolnosti proti korozi se kovové součásti dětského zádržného systému opatrně omyjí čistou tekoucí vodou o teplotě nepřevyšující 38 °C nebo se do ní ponoří, aby se odstranily případné nánosy soli, jež se mohly vytvořit, a poté se nechají schnout po dobu 24 ±1 hodin při teplotě místnosti 18 až 25 °C, než se podrobí kontrole podle odstavce 7.1.1.2.
8.1.2.
Převrácení
8.1.2.1.
Figurína se umístí do zádržného systému namontovaného podle tohoto předpisu a s přihlédnutím k návodu výrobce, se standardní vůlí stanovenou v odstavci 8.1.3.6.
8.1.2.2.
Zádržný systém se připevní ke zkušebnímu sedadlu nebo sedadlu vozidla.
Celým sedadlem se otáčí kolem vodorovné osy ležící v podélné rovině sedadla o 360° rychlostí 2-5°/s.
Pro účely této zkoušky se mohou ke zkušebnímu sedadlu popsanému v příloze 6 připojit zařízení určená k používání v určitých vozidlech.
8.1.2.3.
Tato zkouška se opakuje otáčením opačným směrem, v případě potřeby po uvedení figuríny do původní polohy.
Při ose otáčení ve vodorovné rovině a v úhlu 90° k poloze při obou předcházejících zkouškách se postup zopakuje v obou směrech otáčení.
8.1.2.4.
Tyto zkoušky se provedou s použitím jak nejmenší, tak největší figuríny příslušné pro skupinu nebo skupiny, pro něž je zádržný systém určen.
8.1.3.
Dynamické zkoušky
8.1.3.1.
Zkoušky na vozíku a zkušebním sedadle
8.1.3.1.1.
Zařízení směřující dopředu
8.1.3.1.1.1.
Zkušební vozík a sedadlo použité pro dynamické zkoušky musí splňovat požadavky přílohy 6 tohoto předpisu, postup přípravy a instalace dynamické nárazové zkoušky musí být v souladu s přílohou 21.
8.1.3.1.1.2.
Vozík musí po celou dobu zpomalování zůstat ve vodorovné poloze.
8.1.3.1.1.3.
Zpomalování vozíku se dosahuje zařízením předepsaným v příloze 6 tohoto předpisu nebo jakýmkoli jiným zařízením s rovnocennými výsledky.
Toto zařízení musí mít vlastnosti stanovené v odstavci 8.1.3.4 a v příloze 7 tohoto předpisu.
8.1.3.1.1.4.
Změří se:
8.1.3.1.1.4.1. rychlost vozíku bezprostředně před nárazem;
8.1.3.1.1.4.2. brzdná dráha;
8.1.3.1.1.4.3. u skupiny I, II a III přestavení hlavy figuríny ve svislých a vodorovných rovinách a u skupin 0 a 0+ přestavení figuríny, přičemž její končetiny se neberou v úvahu;
8.1.3.1.1.4.4. zrychlení hrudníku ve třech vzájemně kolmých směrech, s výjimkou figuríny novorozence;
8.1.3.1.1.4.5. jakékoli viditelné známky průniku do modelovací hmoty v břišní krajině (viz odstavec 7.1.4.3.1), s výjimkou figuríny novorozence.
8.1.3.1.1.5.
Po nárazu se dětský zádržný systém podrobí vizuální kontrole, bez rozepnutí spony, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému poškození nebo zlomení.
8.1.3.1.2.
Zařízení směřující dozadu
8.1.3.1.2.1.
Zkušební sedadlo se pootočí o 180°, zkouší-li se v souladu s požadavky na zkoušku nárazem zezadu.
8.1.3.1.2.2.
Zkouší-li se dětský zádržný systém směřující dozadu určený k používání na místě k sezení vpředu, nahradí se přístrojová deska vozidla tuhou tyčí připevněnou k vozíku tak, aby k absorbování veškeré energie docházelo v dětském zádržném zařízení.
8.1.3.1.2.3.
Podmínky zpomalení musí vyhovovat ustanovením odstavce 8.1.3.4.
8.1.3.1.2.4.
Provedou se podobná měření jako měření uvedená v odstavcích 8.1.3.1.1.4 až 8.1.3.1.1.4.5.
8.1.3.1.2.5.
Po nárazu se zádržný systém podrobí vizuální kontrole bez rozepnutí spony, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému poškození nebo zlomení.
8.1.3.2.
Zkouška na vozíku a na kostře karoserie vozidla
8.1.3.2.1.
Zařízení směřující dopředu
8.1.3.2.1.1.
Způsob použitý k připevnění vozidla během zkoušky nesmí být takový, aby došlo k zpevnění kotevních úchytů sedadel, bezpečnostních pásů pro dospělé a případných přídavných kotevních úchytů potřebných k připevnění dětského zádržného systému nebo ke zmenšení normální deformace nosné konstrukce.
Nesmí být přítomna žádná část vozidla, která by omezovala pohyb figuríny a tím zmenšovala zatížení působící na dětský zádržný systém při zkoušce.
Části nosné konstrukce, které byly odstraněny, se mohou nahradit součástmi stejné pevnosti za předpokladu, že nebrání pohybu figuríny.
8.1.3.2.1.2.
Zajišťovací zařízení se považuje za vyhovující, jestliže nevyvolává žádný účinek na oblast rozprostírající se po celé šířce nosné konstrukce a jestliže je vozidlo nebo nosná konstrukce zablokována nebo znehybněna vpředu ve vzdálenosti nejméně 500 mm před ukotvením zádržného systému.
Vzadu musí být nosná konstrukce připevněna v dostatečné vzdálenosti za ukotvením tak, aby bylo zajištěno splnění všech požadavků podle odstavce 8.1.3.2.1.1.
8.1.3.2.1.3.
Sedadlo a dětské zádržné zařízení se seřídí a umístí do polohy zvolené technickou zkušebnou provádějící schvalovací zkoušky tak, aby se vytvořily co nejnepříznivější podmínky, pokud jde o pevnost, slučitelné s umístěním figuríny ve vozidle.
Poloha opěradla sedadla a dětského zádržného systému se uvede v protokolu o zkouškách.
Opěradlo sedadla, je-li jeho sklon seřiditelný, se zajistí v poloze stanovené výrobcem, nebo, není-li tato poloha stanovena, ve skutečném úhlu opěradla co nejbližším hodnotě 25°.
8.1.3.2.1.4.
Pokud návod pro montáž a používání nestanoví jinak, přední sedadlo se umístí do nejpřednější běžně užívané polohy pro dětský zádržný systém určený k používání na místě k sezení vpředu a do nejzadnější běžně používané polohy pro dětské zádržné zařízení určené k používání na místě k sezení vzadu.
8.1.3.2.1.5.
Podmínky zpomalení musí vyhovovat požadavkům podle odstavce 8.1.3.4.
Ke zkoušce se použije sedadlo ze skutečného vozidla.
8.1.3.2.1.6.
Změří se:
8.1.3.2.1.6.1. rychlost vozíku bezprostředně před nárazem;
8.1.3.2.1.6.2. brzdná dráha;
8.1.3.2.1.6.3. jakýkoli dotyk hlavy figuríny s vnitřkem kostry karoserie vozidla;
8.1.3.2.1.6.4. zpomalení hrudníku ve třech vzájemně kolmých směrech, s výjimkou figuríny novorozence;
8.1.3.2.1.6.5. jakékoli viditelné známky průniku do modelovací hmoty v břišní krajině (viz odstavec 7.1.4.3.1), s výjimkou figuríny novorozence.
8.1.3.2.1.7.
Po nárazu se dětský zádržný systém, bez rozepnutí spony, podrobí vizuální kontrole, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému porušení.
8.1.3.2.2.
Zařízení směřující dozadu
8.1.3.2.2.1.
Ke zkouškám nárazem zezadu se kostra karoserie vozidla na zkušebním vozíku pootočí o 180°.
8.1.3.2.2.2.
Požadavky jsou stejné jako pro čelní náraz.
8.1.3.3.
Zkouška s celým vozidlem
8.1.3.3.1.
Podmínky při zpomalování musí vyhovovat požadavkům podle odstavce 8.1.3.4.
8.1.3.3.2.
Pro zkoušky čelním nárazem se použije postup stanovený v příloze 9 tohoto předpisu.
8.1.3.3.3.
Pro zkoušky nárazem zezadu se použije postup stanovený v příloze 10 tohoto předpisu.
8.1.3.3.4.
Změří se:
8.1.3.3.4.1. rychlost vozidla/nárazového tělesa bezprostředně před nárazem;
8.1.3.3.4.2. jakýkoli dotyk hlavy figuríny (u skupiny 0 nebereme v úvahu končetiny) s interiérem vozidla;
8.1.3.3.4.3. zrychlení hrudníku ve třech vzájemně kolmých směrech, s výjimkou figuríny novorozence;
8.1.3.3.4.4. jakékoli viditelné známky průniku do modelovací hmoty v břišní krajině (viz odstavec 7.1.4.3.1), s výjimkou figuríny novorozence.
8.1.3.3.5.
Přední sedadla, je-li sklon jejich opěradel seřiditelný, se zajistí v poloze stanovené výrobcem, nebo, není-li stanoven, ve skutečném úhlu opěradla sedadla co nejbližším k hodnotě 25°.
8.1.3.3.6.
Po nárazu se dětský zádržný systém, bez rozepnutí spony, podrobí vizuální kontrole, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému poškození nebo zlomení.
8.1.3.4.
Podmínky pro dynamickou zkoušku jsou shrnuty v následující tabulce:
Poznámka: Všechna zádržná zařízení pro skupinu 0 a 0+ se zkoušejí podle podmínek pro "zařízení směřující dozadu" při nárazu zepředu i zezadu.
Legenda:
Zkušební impuls č. 1: jak je předepsáno v příloze 7 – čelní náraz
Zkušební impuls č. 2: jak je předepsáno v příloze 7 – náraz zezadu
Zkušební impuls č. 3: zpomalovací impuls vozidla vystaveného čelní nárazu
Zkušební impuls č. 4: zpomalovací impuls vozidla vystaveného nárazu zezadu
_BAR_ _BAR_ ČELNÍ NÁRAZ _BAR_ NÁRAZ ZEZADU _BAR_
Zkouška _BAR_ Zádržný systém _BAR_ Rychlost (km/h) _BAR_ Zkušeb ní impuls _BAR_ Brzdná dráha při zkoušce (mm) _BAR_ Rychlost (km/h) _BAR_ Zkušební impuls _BAR_ Brzdná dráha při zkoušce (mm) _BAR_
vozík se zkušebním sedadlem _BAR_ dopředu směřující přední a zadní sedadla, univerzální, polouniverzální nebo omezená [5] _BAR_ 50+0 –2 _BAR_ 1 _BAR_ 650±50 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_
dozadu směřující přední a zadní sedadla, univerzální, polo-univerzální nebo omezená [6] _BAR_ 50+0 –2 _BAR_ 1 _BAR_ 650±50 _BAR_ 30+2 –0 _BAR_ 2 _BAR_ 275±25 _BAR_
karoserie na vozíku _BAR_ směřující dopředu [5] _BAR_ 50+0 –2 _BAR_ 1 nebo 3 _BAR_ 650±50 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_
směřující dozadu [6] _BAR_ 50+2 –2 _BAR_ 1 nebo 3 _BAR_ 650±50 _BAR_ 30+2 –0 _BAR_ 2 nebo 4 _BAR_ 275±25 _BAR_
bariérová zkouška celého vozidla _BAR_ směřující dopředu _BAR_ 50+0 –2 _BAR_ 3 _BAR_ není specifikováno _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_
směřující dozadu _BAR_ 50+0 –2 _BAR_ 3 _BAR_ není specifikováno _BAR_ 30+2 –0 _BAR_ 4 _BAR_ není specifikováno _BAR_
8.1.3.5.
Dětské zádržné systémy s přídavnými kotevními úchyty
8.1.3.5.1.
U dětských zádržných systémů určených k používání podle odstavce 2.1.2.3 a obsahujících přídavné kotevní úchyty se požadavek na zkoušku čelním nárazem podle odstavce 8.1.3.4 provádí takto:
8.1.3.5.2. u zařízení s krátkými horními připevňovacími popruhy, určenými například k připevnění k zadní odkládací poličce, musí konfigurace horního ukotvení na zkušebním vozíku odpovídat příloze 6 dodatku 3;
8.1.3.5.3. u zařízení s dlouhými horními připojovacími popruhy, určenými například k použití v případech, kdy ve vozidle není tuhá odkládací polička a kdy horní připojovací popruhy jsou připevněny k podlaze vozidla, musí ukotvení na zkušebním vozíku odpovídat příloze 6 dodatku 3;
8.1.3.5.4. u zařízení určených k používání v obou konfiguracích se provedou zkoušky předepsané v odstavcích 8.1.3.5.2 a 8.1.3.5.3 s výjimkou toho, že v případě zkoušky podle ustanovení odstavce 8.1.3.5.3 se použije jen figurína s větší hmotností;
8.1.3.5.5. u zařízení směřujících dozadu musí konfigurace dolního ukotvení na zkušebním vozíku odpovídat ustanovením přílohy 6 dodatku 3.
8.1.3.6.
Zkušební figuríny
8.1.3.6.1.
Dětské zádržné systémy a figuríny musejí být namontovány tak, aby byly splněny požadavky podle odstavce 8.1.3.6.3.
8.1.3.6.2.
Dětský zádržný systém se zkouší s figurínami předepsanými v příloze 8 tohoto předpisu.
8.1.3.6.3.
Usazení figuríny
8.1.3.6.3.1.
Figurína se umístí tak, aby mezi zadní částí figuríny a zádržným zařízením byla mezera.
V případě brašny na přenášení dítěte se figurína umístí v přímé vodorovné poloze co možno nejblíže k ose brašny.
8.1.3.6.3.2.
Umístěte dětskou sedačku na zkušební sedadlo.
Umístěte figurínu do dětské sedačky.
Mezi figurínu a opěradlo sedačky umístěte sklápěcí desku nebo podobné ohebné zařízení o tloušťce 2,5 cm, šířce 6 cm a délce rovnající se výšce ramene (v sedící poloze, příloha 8) zmenšené o výšku středu kyčle (v sedící poloze, v příloze 8 výška podkolenní oblasti zvýšená o polovinu výšky stehna, v sedící poloze) příslušející velikosti figuríny, která se zkouší.
Deska má co nejtěsněji sledovat zakřivení sedačky a její dolní konec musí být ve výšce kyčelního kloubu figuríny.
Seřiďte pás podle návodu výrobce, avšak na zatížení 250 N ±25 N nad úrovní síly seřizovacího zařízení, s úhlem ohybu popruhu v seřizovacím zařízení 45 ±5°, popřípadě s úhlem předepsaným výrobcem.
Dokončete nasazení dětské sedačky na zkušební sedadlo podle přílohy 21 tohoto předpisu.
Vyjměte ohebné zařízení.
Toto ustanovení se týká jen postrojových zádržných zařízení a zádržných zařízení, v nichž je dítě připoutáno tříbodovým bezpečnostním pásem pro dospělé a u nichž je použito aretační zařízení, a netýká se dětských zádržných popruhů připojených přímo k navíječi.
8.1.3.6.3.3.
Podélná rovina procházející střednicí zkušební figuríny musí být nastavena doprostřed mezi oba spodní kotevní úchyty pásů, je však také třeba vzít v úvahu odstavec 8.1.3.2.1.3.
V případě přídavných sedáků, které se mají zkoušet s figurínou představující desetileté dítě, musí být podélná rovina procházející střednicí figuríny umístěna 75 mm ±5 mm vlevo nebo vpravo od bodu ležícího uprostřed mezi oběma dolními kotevními úchyty.
8.1.3.6.3.4.
V případě zařízení vyžadujících použití normalizovaného pásu může být ramenní popruh na figuríně před dynamickou zkouškou umístěn pomocí lehké krycí pásky dostatečné šířky a délky.
U zádržných zařízení směřujících dozadu je při zrychlení zkušebního vozíku přípustné spojit hlavu figuríny lehkou krycí páskou se 100mm tyčí nebo s opěradlem zádržného zařízení.
8.1.3.7.
Kategorie figuríny, která se použije
8.1.3.7.1.
Zařízení skupiny 0: zkoušky s figurínou novorozence a s figurínou o hmotnosti 9 kg.
8.1.3.7.2.
Zařízení skupiny 0+: zkoušky s figurínou novorozence a s figurínou o hmotnosti 11 kg.
8.1.3.7.3.
Zařízení skupiny I: zkoušky s figurínou o hmotnosti 9 kg a 15 kg.
8.1.3.7.4.
Zařízení skupiny II: zkoušky s figurínou o hmotnosti 15 kg a 22 kg.
8.1.3.7.5.
Zařízení skupiny III: zkoušky s figurínou o hmotnosti 22 kg a 32 kg.
8.1.3.7.6.
Je-li dětský zádržný systém vhodný pro dvě nebo více hmotnostních skupin, provedou se zkoušky s použitím výše stanovených nejlehčích a nejtěžších figurín pro všechny dotyčné skupiny.
Jestliže se však konfigurace zařízení některé skupiny značně liší od nejbližší skupiny, např. je-li změněno uspořádání postroje nebo jeho délka, může laboratoř provádějící zkoušky, uzná-li to za vhodné, provést i zkoušku s figurínou o střední hmotnosti.
8.1.3.7.7.
Jestliže je dětský zádržný systém konstruován pro dvě nebo více dětí, musí být jedna zkouška provedena s nejtěžšími figurínami posazenými na všech místech k sezení.
Druhá zkouška se provede s výše specifikovanými nejlehčími a nejtěžšími figurínami.
Zkoušky se musí provést za použití zkušebního sedadla znázorněného v příloze 6 dodatku 3 na obrázku 3.
Laboratoř provádějící zkoušky může, uzná-li to za vhodné, doplnit třetí zkoušku jakoukoli kombinací figurín nebo neobsazených míst k sezení.
8.1.4.
Zádržný systém přídavných sedáků
Na sedací plochu zkušebního stavu položte bavlněnou tkaninu.
Umístěte přídavný sedák na zkušební stav, umístěte maketu dolní části trupu dle popisu v příloze 22 na obrázku 1 na povrch sedáku, nasaďte a připoutejte tříbodový bezpečnostní pás pro dospělé a napněte jej, jak je předepsáno v příloze 21.
Popruhem o šířce 25 mm nebo podobným prostředkem obepínajícím přídavný sedák působte silou 250 N ±5 N ve směru šipky A na obrázku 2 v příloze 22, ve směru rovnoběžném se sedací plochou zkušebního stavu.
8.2.
Zkoušky jednotlivých součástí
8.2.1.
Spona
8.2.1.1.
Zkouška rozepínání při zatížení
8.2.1.1.1.
Pro tuto zkoušku se použije dětský zádržný systém, který byl již podroben dynamické zkoušce podle odstavce 8.1.3.
8.2.1.1.2.
Dětský zádržný systém se vyjme ze zkušebního vozíku nebo vozidla, aniž se rozepne spona.
Spona se zatíží přímým tahem prostřednictvím popruhu k ní uvázaného tak, aby všechny popruhy byly napínány silou 80/n daN; symbol "n" v tomto zlomku znamená počet popruhů připojených ke sponě v zajištěném stavu, nejméně dva, je-li spona připevněna k tuhé části.
Při použití síly během dynamické zkoušky musí být brán v úvahu úhel, který svírá spona s touto tuhou částí.
8.2.1.1.3.
Na geometrický střed tlačítka pro rozepnutí spony se působí silou podél stanovené osy probíhající rovnoběžně s počátečním směrem pohybu tlačítka rychlostí 400 mm/min ±20 mm/min; geometrický střed se vztahuje na tu část povrchu spony, na kterou působí uvolňovací tlak.
Při působení rozpínací síly musí být spona opřena o tuhou opěru.
8.2.1.1.4.
Silou k rozepnutí spony se na sponu působí za použití siloměru nebo podobného zařízení způsobem a ve směru normálního používání.
Dotykový konec musí mít tvar vyleštěné kovové polokoule s poloměrem 2,5 mm ±0,1 mm.
8.2.1.1.5.
Změří se síla potřebné k rozepnutí spony a zaznamená se jakékoliv selhání.
8.2.1.2.
Zkouška rozpínání při nulovém zatížení
8.2.1.2.1.
Úplná spona, která dosud nebyla vystavena zatížení, se namontuje a nastaví do polohy v nezatíženém stavu.
8.2.1.2.2.
K měření síly potřebné k rozepnutí spony se použije způsob stanovený v odstavcích 8.2.1.1.3 a 8.2.1.1.4.
8.2.1.2.3.
Změří se síla potřebná k rozepnutí spony.
8.2.1.3.
Zkouška pevnosti
8.2.1.3.1.
Pro zkoušku pevnosti se použijí dva vzorky.
Zkouška se provede se všemi seřizovacími zařízeními, s výjimkou seřizovacích zařízení přímo montovaných na dětský zádržný systém.
8.2.1.3.2.
V příloze 20 je znázorněno typické zařízení pro zkoušku pevnosti spony.
Spona je umístěna na horní kruhovou desku (A) uvnitř reliéfu.
Všechny popruhy připojené ke sponě jsou nejméně 250 mm dlouhé a visí dolů z horní desky jednotlivě podle polohy ve sponě.
Volné konce popruhů jsou pak ovinuty okolo spodní kruhové desky (B), odkud pokračují do vnitřního otvoru desky.
Všechny popruhy mají být svislé mezi A a B. Kruhová přítlačná deska (C) se pak lehce přitiskne na spodní plochu desky (B) tak, aby byl ještě možný určitý pohyb popruhů.
Na trhacím stroji se malou silou napínají a protahují všechny popruhy mezi deskami (B) a (C) až do zatížení všech popruhů podle jejich uspořádání.
V průběhu této operace a vlastní zkoušky se spona nesmí dotýkat desky (A) nebo jakékoli její části.
Desky (B) a (C) se pak pevně sevřou k sobě a tahová síla se zvětšuje rychlostí 100 mm/min ±20 mm/min až do dosažení požadovaných hodnot.
8.2.2.
Seřizovací zařízení
8.2.2.1.
Snadnost seřizování
8.2.2.1.1.
Při zkoušení ručního seřizovacího zařízení se popruh stejnoměrně protahuje seřizovacím zařízením, při zachování obvyklých podmínek používání, rychlostí 100 mm/min ±20 mm/min a změří se maximální síla zaokrouhlená na nejbližší celou hodnotu N po prvních 25 mm ±5 mm pohybu popruhu.
8.2.2.1.2.
Zkouška se provede v obou směrech průchodu popruhu zařízením, přičemž se popruh před změřením podrobí 10 cyklům úplného průchodu.
8.2.3.
Zkouška mikroprokluzu (viz příloha 5, obrázek 3)
8.2.3.1.
Součásti nebo zařízení, jež se mají podrobit zkoušce mikroprokluzu, se uchovávají před zkouškou po dobu nejméně 24 hodin v atmosféře mající teplotu 20 °C ±5 °C a relativní vlhkost 65 % ±5 %.
Zkouška se provede za teploty v rozmezí od 15 °C do 30 °C.
8.2.3.2.
Volný konec popruhu se uspořádá ve stejné konfiguraci, jako když se zařízení používá ve vozidle, přičemž nesmí být připevněn k žádné jiné části.
8.2.3.3.
Seřizovací zařízení se umístí na svislo část popruhu, jehož jeden konec nese zatížení 50 N ±0,5 N (vedeného tak, aby se zabránilo kolísání zatížení a kroucení popruhu).
Volný konec popruhu směřuje ze seřizovacího zařízení svisle nahoru nebo dolů, tak, jako tomu je ve vozidle.
Druhý konec prochází přes vodicí váleček, jehož vodorovná osa je rovnoběžná s rovinou části popruhu nesoucího zatížení, a úsek popruhu procházející přes váleček je vodorovný.
8.2.3.4.
Zkoušené zařízení se uspořádá tak, aby jeho střed v nejvyšší poloze, do které může být zvednut, byl vzdálen 300 mm ±5 mm od podpůrného stolu a zátěž 50 N byla od tohoto stolu vzdálena 100 mm ±5 mm.
8.2.3.5.
Před zkouškou se provede 20 ±2 zkušebních cyklů a nato 1000 ±5 cyklů s frekvencí 30 ±10 cyklů za minutu, při celkové amplitudě 300 mm ±20 mm nebo podle ustanovení odstavce 8.2.5.2.6.2.
Zatížením 50 N se působí jen po dobu odpovídající posuvu o 100 mm ±20 mm při každé půlperiodě.
Mikroprokluz se změří z polohy po ukončení 20 cyklů před zkouškou.
8.2.4.
Navíječ
8.2.4.1.
Navíjecí síla
8.2.4.1.1.
Navíjecí síly se musí měřit se soupravou bezpečnostních pásů nasazených na figurínu jako u dynamické zkoušky předepsané v odstavci 8.1.3.
Napnutí popruhu se měří v místě dotyku s figurínou (avšak těsně před ním), zatímco popruh je navíjen rychlostí přibližně 0,6 m/min.
8.2.4.2.
Životnost mechanismu navíječe
8.2.4.2.1.
Popruh se vytahuje a nechává navíjet po požadovaný počet cyklů rychlostí nejvýše 30 cyklů za minutu.
U navíječů s nouzovým blokováním se při každém pátém cyklu silněji trhne, aby se navíjecí zařízení zablokovalo.
Stejný počet trhnutí se provede v každé z různých pěti poloh vytažení, a to při 90, 80, 75, 70 a 65 % celkové délky popruhu na navíječi.
Je-li však tato délka větší než 900 mm, výše uvedená procenta se počítají jen z posledních 900 mm popruhu, které lze z navíječe vytáhnout.
8.2.4.3.
Blokování navíječů s nouzovým blokováním
8.2.4.3.1.
Blokování navíječe se zkouší jednou, když byla odvinuta celá délka popruhu snížená o 300 mm ±3 mm.
8.2.4.3.2.
Je-li navíječ uváděn v činnost pohybem popruhu, musí se popruh vytahovat směrem, ve kterém se normálně vytahuje, je-li navíječ namontován ve vozidle.
8.2.4.3.3.
Zkoušejí-li se navíječe na citlivost k zrychlování vozidla, provedou se zkoušky při výše uvedené délce vytažení v obou směrech podél dvou vzájemně kolmých os, jež jsou vodorovné, jsou-li navíječe ve vozidle namontovány podle pokynů výrobce dětského zádržného systému.
Není-li tato poloha předepsána, musí se technická zkušebna poradit s výrobcem dětského zádržného systému.
Jeden z těchto směrů zkoušky zvolí technická zkušebna tak, aby byly vytvořeny nejnepříznivější podmínky pro uvádění blokovacího mechanismu v činnost.
8.2.4.3.4.
Konstrukce použitého zařízení musí zajistit, aby se požadovaného zrychlení dosáhlo průměrným nárůstem zrychlení nejméně 25 g/s [7].
8.2.4.3.5.
Aby se mohlo přezkoušet splnění požadavků podle odstavců 7.2.3.2.1.3 a 7.2.3.2.1.4, navíječ se namontuje na vodorovný stůl, který se naklání rychlostí nepřevyšující 2° za sekundu, až dojde k zablokování.
Zkouška se opakuje s nakláněním v jiných směrech, aby se zajistilo, že požadavky jsou splněny.
8.2.4.4.
Zkouška odolnosti proti korozi
8.2.4.4.1.
Zkouška odolnosti proti korozi je popsána v odstavci 8.1.1
8.2.4.5.
Zkouška odolnosti proti prachu
8.2.4.5.1.
Navíječ zařízení se vloží do zkušební komory popsané v příloze 3 tohoto předpisu.
Musí se namontovat ve stejné poloze jako ve vozidle.
Zkušební komora obsahuje prach, jehož složení je uvedeno v odstavci 8.2.4.5.2.
Z navíječe se odvine popruh na délku 500 mm a ponechá se takto odvinutý s tím, že se do jedné až dvou minut po každém rozvíření prachu podrobí 10 úplným cyklům zatažení a odvinutí.
Prach se rozviřuje po dobu 5 sekund každých 20 minut v průběhu 5 hodin stlačeným vzduchem neobsahujícím olej ani vlhkost a procházejícím otvorem o průměru 1,5 mm ±0,1 mm při tlaku 5,5 bar ±0,5 bar.
8.2.4.5.2.
Prach použitý při zkoušce popsané v odstavci 8.2.4.5.1 se skládá přibližně z 1 kg suchého křemene.
Rozdělení velikosti částeček:
a) průchod otvorem 150 μm, průměr drátu 104 μm: 99 % – 100 %;
b) průchod otvorem 105 μm, průměr drátu 64 μm: 76 % – 86 %;
c) průchod otvorem 75 μm, průměr drátu 52 μm: 60 % – 70 %.
8.2.5.
Statická zkouška popruhů
8.2.5.1.
Zkouška pevnosti popruhu
8.2.5.1.1.
Každá zkouška se musí provést se dvěma novými vzorky popruhu stabilizovanými podle odstavce 7.2.4.
8.2.5.1.2.
Každý popruh se musí uchytit do čelistí stroje na zkoušení pevnosti v tahu.
Čelisti musí být řešeny tak, aby nemohlo dojít k přetržení popruhu na nich nebo v jejich blízkosti.
Rychlost posuvu musí být 100 mm/min ±20 mm/min.
Volná délka vzorku mezi čelistmi stroje při zahájení zkoušky musí být 200 mm ±40 mm.
8.2.5.1.3.
Tah se zvětšuje tak dlouho, až se popruh přetrhne, a zaznamená se zatížení na mezi pevnosti.
8.2.5.1.4.
Jestliže popruh vyklouzne nebo se přetrhne na některé z čelistí nebo ve vzdálenosti menší než 10 mm od některé z nich, zkouška je neplatná a provede se nová zkouška s jiným vzorkem.
8.2.5.2.
Vzorky vyříznuté z popruhů podle odstavce 3.2.3 se stabilizují takto:
8.2.5.2.1.
Stabilizace při teplotě a vlhkosti okolí
8.2.5.2.1.1.
Popruh se uchovává 24 ±1 hodin v atmosféře mající teplotu 23 °C ±5 °C a relativní vlhkost 50 % ±10 %.
Neprovede-li se zkouška ihned po stabilizaci, musí být vzorek až do zahájení zkoušky uložen ve vzduchotěsně uzavřené nádobě.
Mez pevnosti se musí stanovit do pěti minut po vyjmutí popruhu ze stabilizační atmosféry nebo z nádoby.
8.2.5.2.2.
Vystavení účinkům světla
8.2.5.2.2.1.
Použije se ustanovení doporučení ISO 105-B 02(1978).
Popruh se vystaví světlu na dobu potřebnou k vyblednutí standardní modře č. 7 na odstín rovnající se stupni 4 na stupnici šedi.
8.2.5.2.2.2.
Po vystavení se popruh ponechá nejméně 24 hodiny v atmosféře mající teplotu 23 °C ±5 °C a relativní vlhkost 50 % ±10 %.
Mez pevnosti se musí stanovit do 5 minut po vyjmutí popruhu ze stabilizačního zařízení.
8.2.5.2.3.
Stabilizace za nízké teploty
8.2.5.2.3.1.
Popruh se uchovává nejméně 24 hodiny v atmosféře mající teplotu 23 °C ±5 °C a relativní vlhkost 50 % ±10 %.
8.2.5.2.3.2.
Popruh se potom uchovává po dobu 90 ±5 minut na rovné ploše v nízkoteplotní komoře, v níž je teplota vzduchu –30 °C ±5 °C. Potom se přehne a přehyb se zatíží závažím o hmotnosti 2 kg ±0,2 kg, předem ochlazeným na –30 °C ±5 °C. Po uchovávání zatíženého popruhu po dobu 30 ±5 minut v téže mrazicí komoře se závaží sejme a do 5 minut po vyjmutí popruhu z mrazicí komory se změří mez pevnosti.
8.2.5.2.4.
Stabilizace za vysoké teploty
8.2.5.2.4.1.
Popruh se ponechá po dobu 180 ±10 minut ve vyhřívací komoře v atmosféře mající teplotu 60 °C ±5 °C a relativní vlhkost 65 % ±5 %.
8.2.5.2.4.2.
Mez pevnosti se musí stanovit do 5 minut po vyjmutí popruhu z vyhřívací komory.
8.2.5.2.5.
Vystavení účinkům vody
8.2.5.2.5.1.
Popruh se ponechá po dobu 180 ±10 minut zcela ponořen v destilované vodě o teplotě 20 °C ±5 °C s nepatrnou přísadou smáčedla.
Smí se použít jakékoli smáčedlo vhodné pro zkoušené vlákno.
8.2.5.2.5.2.
Mez pevnosti se musí stanovit do 10 minut po vyjmutí popruhu z vody.
8.2.5.2.6.
Zkoušky odolnosti proti oděru
8.2.5.2.6.1.
Součásti nebo zařízení, jež se mají podrobit zkoušce odolnosti proti oděru, se před zkouškou ponechají nejméně 24 hodiny v atmosféře mající teplotu 23 °C ±5 °C a relativní vlhkost 50 % ±10 %.
Okolní teplota během zkoušení musí být v rozmezí od 15 °C do 30 °C.
8.2.5.2.6.2.
V následující tabulce jsou uvedeny všeobecné podmínky pro jednotlivé zkoušky:
_BAR_ Zatížení (N) _BAR_ Počet cyklů za minutu _BAR_ Počet cyklů _BAR_
Zkouška typu 1 _BAR_ 10 ±0,1 _BAR_ 30 ±10 _BAR_ 1000 ±5 _BAR_
Zkouška typu 2 _BAR_ 5 ±0,05 _BAR_ 30 ±10 _BAR_ 5000 ±5 _BAR_
Nepostačuje-li délka popruhu pro zkoušení posunutí většího než 300 mm, může se zkouška provést s menší délkou, nejméně však s délkou 100 mm.
8.2.5.2.6.3.
Zvláštní zkušební podmínky
8.2.5.2.6.3.1.
Postup zkoušky typu 1: v případech, kdy popruh prokluzuje rychloseřizovacím zařízením.
Na jeden z popruhů se působí ve svislém směru trvale zatížením 10 N. Druhý popruh, nastavený vodorovně, se připojí k zařízení, které popruhem pohybuje dozadu a dopředu.
Seřizovací zařízení se umístí na vodorovný popruh tak, aby popruh zůstal napnutý (viz příloha 5, obrázek 1).
8.2.5.2.6.3.2.
Postup zkoušky typu 2: v případech, kdy popruh při průchodu některou tuhou částí mění směr.
Při této zkoušce musí úhly obou popruhů odpovídat obrázku 2 v příloze 5.
Zatížení 5 N musí působit trvale po celou dobu zkoušky.
Pro případy, kde popruh při průchodu tuhou částí mění více než jednou svůj směr, může se zatížení 5 N zvýšit tak, aby se dosáhlo předepsaného posuvu popruhu 300 mm touto tuhou částí.
8.2.6.
Aretační zařízení
8.2.6.1.
Zařízení třídy A
Zádržné zařízení a největší figurína, pro kterou je zařízení určeno, se usadí podle obrázku 5.
Musí se použít popruhy uvedené v příloze 13 tohoto předpisu.
Aretační zařízení se úplně sevře, pás se označí tam, kde vstupuje do aretačního zařízení.
Na pás se připevní siloměry pomocí kroužku ve tvaru D. Po dobu 1 sekundy se působí silou, která se rovná dvojnásobku (±5 %) hmotnosti nejtěžší figuríny skupiny I. Dolní poloha se použije pro aretační zařízení v poloze A a horní poloha pro aretační zařízení v poloze B. Dále se touto silou působí ještě devětkrát.
Pás se označí další značkou v místě vstupu popruhu do aretačního zařízení a změří se vzdálenost mezi dvěma značkami na popruhu.
V průběhu této zkoušky musí být navíječ odblokován.
+++++ TIFF +++++
8.2.6.2.
Zařízení třídy B
Dětské zádržné zařízení musí být pevně připevněno a popruhy, uvedené v příloze 13 tohoto předpisu, musí procházet aretačním zařízením a rámem sedačky podle postupu popsaného v návodu výrobce.
Pás prochází zkušebním zařízením, které je popsáno na obrázku 6, na něj je připevněno závaží o hmotnosti 5,25 kg ±0,05 kg.
Mezi závažím a bodem, kde popruh opouští rám, musí být 650 mm ±40 mm volné délky popruhu.
Aretační zařízení se úplně sevře a pás se u vstupu do zařízení označí.
Závaží se zvedne a uvolní tak, aby padalo volně po dráze 25 mm ±1 mm.
To se opakuje 100 ±2krát s frekvencí 60 ±2 cyklů za minutu, aby se simulovalo trhnutí zádržného zařízení ve vozidle.
Potom se pás označí na vstupu do aretačního zařízení a změří se vzdálenost mezi dvěma značkami.
Aretační zařízení musí pokrývat celou šířku popruhu v namontovaném stavu s usazenou figurínou 15 kg.
Tato zkouška se vykoná také se stejnými úhly popruhu jako jsou v normálním provozu.
Volný konec břišní části pásu se upevní.
Zkouška se provede s dětským zádržným zařízením pevně uchyceným ke zkušebnímu stavu, jež se užije při zkoušce převrácením nebo při dynamické zkoušce.
Zatěžovací popruh se může připevnit k simulované sponě.
+++++ TIFF +++++
8.2.7.
Zkouška odolnosti seřizovacích zařízení montovaných přímo na dětský zádržný systém proti opotřebení
Usaďte největší figurínu, pro kterou je zařízení určeno, jako pro dynamickou zkoušku, včetně standardní vůle určené v odstavci 8.1.3.6.
Na popruhu vyznačte referenční čáru v místě, kde jeho volný konec vstupuje do seřizovacího zařízení.
Vyjměte figurínu a dětský zádržný systém umístěte do zařízení pro zkoušku podle obrázku 1 v příloze 19.
Celková délka popruhu procházející seřizovacím zařízením při zkušebním cyklování musí být nejméně 150 mm.
Tento pohyb musí být takový, že nejméně 100 mm popruhu na straně referenční čáry směrem k volnému konci popruhu a dále zbývající pohybující se část popruhu (přibližně 50 mm) na straně nedílného postrojového pásu se pohybují skrz seřizovací zařízení.
Je-li délka popruhu od referenční čáry k volnému konci popruhu nedostatečná pro výše popsaný posuv, musí posuv popruhu seřizovacím zařízením o délce 150 mm vycházet z polohy plně vytaženého postrojového pásu.
Frekvence musí být 10 ±1 cyklů/min, s rychlostí v "B" 150 mm/s ±10 mm/s.
8.2.8.
Teplotní zkouška
8.2.8.1.
Části uvedené v odstavci 7.1.5.1 se vystaví trvalému působení teploty okolí nejméně 80 °C nad povrchem vody v uzavřeném prostoru po dobu nejméně 24 hodin a pak se ochladí v prostředí o teplotě nepřesahující 23 °C. Po periodě ochlazení bezprostředně následují za sebou tři cykly, každý v trvání 24 hodin; přitom každý cyklus obsahuje tyto po sobě následující sekvence:
i) teplota okolí se trvale udržuje na hodnotě nejméně 100 °C po nepřetržitou dobu 6 hodin a této teploty okolí se dosáhne do 80 minut od začátku cyklu; potom
ii) se teplota okolí trvale udržuje na hodnotě nejvýše 0 °C po nepřetržitou dobu 6 hodin a této teploty okolí se dosáhne do 90 minut; potom
iii) se udržuje teplota okolí na hodnotě nejvýše 23 °C v průběhu zbývající části 24hodinového cyklu.
8.3.
Kalibrace sedáku zkušebního sedadla
8.3.1.
Kalibrační zkouška sedáku zkušebního sedadla se provádí u nového sedáku pro stanovení počátečních hodnot průniku při nárazu a špičkového zpoždění a pak po každé padesáté dynamické zkoušce nebo nejméně jednou měsíčně, podle toho, k čemu dojde dříve, nebo před každou zkouškou, pokud se zkušební zařízení používá často.
8.3.2.
Postupy certifikace a měření musí odpovídat poslední verzi normy ISO 6487; měřicí zařízení musí odpovídat specifikacím datového kanálu s filtrem kanálu třídy (CFC) 60.
Na zkušebním zařízení určeném v příloze 17 tohoto předpisu se provedou 3 zkoušky, 150 mm ±5 mm od přední hrany sedáku na střednici a pak ve vzdálenosti 150 mm ±5 mm na každou stranu od střednice.
Zařízení umístěte svisle na pevný a rovný povrch.
Spouštějte závaží tak dlouho, až se dotkne povrchu, a nastavte ukazatel průniku do nulové polohy.
Zařízení umístěte svisle nad zkušební bod, zdvihněte závaží na 500 mm ±5 mm a pak je uvolněte, aby volným pádem narazilo na povrch sedadla.
Zaznamenejte průnik a křivku zpomalení.
8.3.3.
Zaznamenané maximální hodnoty se nesmí lišit o více než 15 % od počátečních hodnot.
8.4.
Vysokorychlostní filmy a videosekvence
8.4.1.
Aby bylo možné určit chování figuríny a její posunutí, musí se všechny dynamické zkoušky snímat na film nebo video o frekvenci nejméně 400 snímků za sekundu.
8.4.2.
Na zkušební vozík nebo nosnou konstrukci vozidla se připevní vhodné kalibrační značky, aby bylo možné určit posunutí figuríny.
8.5.
Elektrická měření
Postupy měření musí odpovídat postupům určeným v nejnovějším vydání normy ISO 6487.
Třídy frekvenčního kanálu musí být:
Typ měření _BAR_ CFC (Hz) _BAR_
Zatížení pásu _BAR_ 60 _BAR_
Zrychlení (makety) hlavy _BAR_ 1000 _BAR_
Zrychlení hrudi _BAR_ 180 _BAR_
Zrychlení zkušebního vozíku _BAR_ 60 _BAR_
Vzorkovací frekvence musí být minimálně osminásobkem frekvence FH (např. při měření s před-vzorkovacími filtry třídy 1000 to odpovídá minimální vzorkovací frekvenci přibližně 8000 vzorků za sekundu na jeden kanál).
9. ZKUŠEBNÍ PROTOKOL
9.1.
Ve zkušebním protokolu musí být zaznamenány výsledky všech zkoušek a měření a rychlosti vozíku, poloha spony při zkoušce, jestliže se může měnit, a každé poškození nebo zlomení.
9.2.
Jestliže nebyla dodržena ustanovení týkající se kotevních úchytů obsažená v příloze 6 dodatku 3 k tomuto předpisu, musí být ve zkušebním protokolu popsáno, jak byl dětský zádržný systém namontován, a musí zde být uvedeny důležité úhly a rozměry.
9.3.
Je-li dětský zádržný systém zkoušen ve vozidle nebo nosné konstrukci vozidla, musí se ve zkušebním protokolu uvést způsob připojení nosné konstrukce vozidla k vozíku, poloha dětského zádržného systému a sedadla a sklon opěradla sedadla.
10. ZMĚNY A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU DĚTSKÉHO ZÁDRŽNÉHO SYSTÉMU
10.1.
Každá změna dětského zádržného systému se oznámí orgánu státní správy, který tento zádržný systém schválil.
Tento orgán potom může:
10.1.1. usoudit, že změny zřejmě nemají znatelný nepříznivý vliv a že dětský zádržný systém v každém případě ještě plní požadavky; nebo
10.1.2. požadovat od pověřené technické zkušebny další zkušební protokol.
10.2.
Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením změn se rozešle stranám Dohody, které používají tento předpis, podle postupu ve výše uvedeném odstavci 5.3.
10.3.
Příslušný orgán vydávající rozšíření schválení přidělí takovému rozšíření pořadové číslo a informuje o tom prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu ostatní strany Dohody z roku 1958, které tento předpis používají.
11. SHODNOST VÝROBY
Postupy pro zajištění shodnosti výroby musí odpovídat postupům stanoveným v Dohodě, dodatek 2 (E/EHK/324-E/EHK/TRANS/505/Rev.2), společně s následujícími požadavky:
11.1.
Každý dětský zádržný systém schválený dle tohoto předpisu musí být vyroben tak, aby byl shodný se schváleným typem tím, že splní požadavky stanovené v předchozích odstavcích 6 až 8.
11.2.
Minimální požadavky na postupy kontrolu shodnosti výroby stanovené v příloze 16 tohoto předpisu musí být splněny.
11.3.
Orgán, který udělil schválení typu, může kdykoli ověřit způsoby kontroly shodnosti používané v každém výrobním závodě.
Běžná četnost těchto ověření je dvakrát ročně.
12. SANKCE ZA NESHODNOST VÝROBY
12.1.
Schválení pro dětské zádržné systémy udělená podle tohoto předpisu může být odňato, jestliže některý dětský zádržný systém opatřený údaji uvedenými v odstavci 5.4 neobstojí při namátkových kontrolách popsaných v odstavci 11 nebo pokud není shodný se schváleným typem.
12.2.
Pokud strana Dohody, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, musí o tom neprodleně informovat ostatní smluvní strany, které tento předpis používají, oznámením na formuláři podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
13. UKONČENÍ VÝROBY
13.1.
Jestliže držitel schválení ukončí výrobu určitého typu dětského zádržného systému schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který schválení udělil.
Po obdržení tohoto sdělení musí tento orgán informovat ostatní strany Dohody, které používají tento předpis, oznámením na formuláři podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
14. NÁVOD
14.1.
Ke každému dětskému zádržnému systému musí být připojen návod v jazyce státu, ve kterém bude zařízení prodáváno, s tímto obsahem:
14.2.
Návod k instalaci musí obsahovat tyto body:
14.2.1.
Pro "univerzální" kategorii dětského zádržného systému musí být při prodeji, i bez odstranění obalu, dobře viditelný tento štítek:
Upozornění
1. Toto je "univerzální" dětský zádržný systém.
Je schválen podle předpisu č. 44 série změn 03, pro obecné použití ve vozidlech a vyhovuje pro většinu, ale ne pro všechna sedadla ve vozidle.
2. Správnou instalaci lze očekávat, jestliže výrobce vozidla v příručce prohlašuje, že do vozidla je možné umístit "univerzální" dětský zádržný systém pro tuto věkovou skupinu.
3. Tento dětský zádržný systém je klasifikován jako "univerzální" za podmínek přísnějších než podmínky, které byly použity pro dřívější konstrukce, které nejsou označeny tímto upozorněním.
4. V případě pochybností se poraďte s výrobcem nebo prodejcem dětského zádržného systému.
14.2.2.
U "omezené" a "polouniverzální" kategorie dětských zádržných systémů musí být při prodeji i bez odstranění obalu dobře viditelný tento štítek:
Tento dětský zádržný systém je určen pro "omezené/polouniverzální" použití a je vhodný pro montáž na místa k sezení následujících vozidel:VOZIDLOModelPŘEDNÍanoZADNÍvnějšíanostředníneMísta k sezení v ostatních vozidlech mohou být pro umístění tohoto dětského zádržného systému také vhodná.
V případě pochybností se poraďte s výrobcem nebo prodejcem dětského zádržného systému.
14.2.3.
U kategorie dětských zádržných systémů pro "určité vozidlo" musí být při prodeji dětských zádržných systémů i bez odstranění obalu uvedena zřetelně viditelná informace o tom, pro které vozidlo je systém určen.
14.2.4.
Jsou-li pro tyto systémy požadovány bezpečnostní pásy pro dospělé, musí být při prodeji i bez odstranění obalu dobře viditelný tento text:
"Vhodné pouze v případě, že je schválené vozidlo vybaveno bezpečnostními pásy: břišním/tříbodovým/statickým/s navíječem, které jsou schváleny podle předpisu OSN/EHK č. 16 nebo jiných rovnocenných norem." (Nehodící se škrtněte).
V případě zádržných systémů "brašna na přenášení dítěte" musí být přiložen seznam brašen na přenášení dítěte, pro které je zařízení vhodné.
14.2.5.
Výrobce dětského zádržného systému musí na krabici obalu uvést adresu, na které si může zákazník písemně vyžádat další informace o instalaci dětského zádržného systému do určitých vozidel.
14.2.6.
Způsob montáže musí být znázorněn fotografiemi a/nebo velmi zřetelnými nákresy.
14.2.7.
Uživatel musí být poučen, že pevné části a plastové součásti dětského zádržného systému musí být umístěny a namontovány tak, aby za běžného užívání vozidla nemohly být zachyceny pohyblivým sedadlem nebo dveřmi vozidla.
14.2.8.
Uživatel musí být upozorněn na to, že brašna na přenášení dítěte se musí umístit kolmo k podélné ose vozidla.
14.2.9.
V případě dětských zádržných systémů směřujících dozadu musí být zákazník upozorněn, aby toto zařízení neužíval na místech k sezení, která jsou vybavena airbagem.
Tato informace musí být při prodeji zřetelně viditelná bez vyjmutí sedačky z obalu.
14.2.10.
Pro kategorii "speciální zádržný systém" musí být při prodeji i bez odstranění obalu dobře viditelná tato informace:
Tento "speciální zádržný systém" je konstruován tak, aby poskytoval dodatečnou oporu dětem, které mají potíže se správným sezením v běžných sedačkách.
O vhodnosti tohoto zádržného systému pro vaše dítě se vždy poraďte s lékařem.
14.3.
Návod k použití musí obsahovat tyto body:
14.3.1. hmotnostní skupiny, pro něž je zařízení určeno:
14.3.2. je-li zařízení používáno ve spojení s bezpečnostním pásem pro dospělé, jeho použití se uvede prostřednictvím této formulace: "Vhodné pouze k používání ve vozidlech uvedených v seznamu, jsou-li vybavena bezpečnostními pásy: břišní/tříbodový/statický/s navíječem, které jsou schváleny podle předpisu EHK č.16 nebo podle jiných rovnocenných norem." (Nehodící se škrtněte.)
14.3.3. způsob užívání musí být znázorněn fotografiemi a/nebo velmi zřetelnými nákresy.
Sedačky, které se mohou použít jako směřující dopředu i jako směřující dozadu, se musí označit jasným upozorněním, že zařízení se musí používat s orientací směřující dozadu, dokud se nepřekročí stanovená hodnota hmotnosti dítěte nebo jiné rozměrové kritérium;
14.3.4. musí být jasně vysvětlen způsob ovládání spony a seřizovacích zařízení;
14.3.5. musí být doporučeno, aby všechny popruhy přidržující zádržné zařízení k vozidlu byly utaženy, aby všechny popruhy zadržující dítě byly seřízeny podle těla dítěte a aby se popruhy nebyly zkrouceny;
14.3.6. musí být zdůrazněno, že je důležité, aby břišní popruh byl nasazen nízko dole tak, aby pevně zachycoval pánev;
14.3.7. musí být doporučeno, aby zařízení bylo vyměněno, jestliže již bylo vystaveno silnému namáhání při nehodě;
14.3.8. musí být uveden návod na čištění zařízení;
14.3.9. uživatel musí být upozorněn na nebezpečí vyplývající z provedení jakýchkoli změn nebo doplnění zařízení bez schválení příslušným orgánem a na nebezpečí vyplývající z nedůsledného dodržování montážních návodů, které dodává výrobce dětského zádržného systému;
14.3.10. není-li sedačka opatřena textilním potahem, musí být doporučeno, aby byla sedačka chráněna před slunečním zářením, poněvadž jinak by mohla být pro pokožku dítěte příliš horká;
14.3.11. doporučí se nenechávat děti v dětských zádržných systémech bez dozoru;
14.3.12. doporučí se, aby všechna zavazadla nebo jiné předměty, které by pravděpodobně mohly při srážce způsobit zranění, byly řádně zajištěny.
14.3.13.
Dále se doporučí:
a) Dětský zádržný systém se nesmí užívat bez potahu.
b) Potah sedadla se nesmí nahradit žádným jiným potahem, než doporučil výrobce, protože potah představuje nedílnou součást vlastností zařízení.
14.3.14.
Návod musí obsahovat text nebo schematický nákres udávající, jak může uživatel rozpoznat nevyhovující polohu spony bezpečnostního pásu pro dospělé vzhledem k nejvíce zatíženým místa styku na zádržném zařízení.
V případě pochybností musí být uživatel odkázán na výrobce dětského zádržného systému.
14.3.15.
Jestliže dětský zádržný systém umožňuje alternativní styčné místo přenášející zatížení, musí být jasně popsáno jeho použití.
Uživatel musí být informován, jak má posuzovat, zda použití této alternativní dráhu je vyhovující.
V případě pochybností musí být uživatel odkázán na výrobce dětského zádržného systému.
Uživatel musí být jasně informován o tom, že má začít instalovat dětský zádržný systém na místech k sezení, která jsou v příručce pro uživatele vozidla zařazena do kategorie "univerzální", za použití hlavní dráhy pásu.
14.3.16.
Musí být učiněna opatření, aby návod mohl být trvale na dětském zádržném systému po celou dobu jeho životnosti nebo aby byl v případě zabudovaných zádržných zařízení v příručce k vozidlu.
14.3.17.
Výslovná výstraha musí varovat proti použití míst styku přenášejících zatížení jiných, než jsou popsány v návodu k užívání a vyznačeny na dětském zádržném systému.
15. NÁZVY A ADRESY POVĚŘENÝCH TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN A ORGÁNŮ STÁTNÍ SPRÁVY
15.1.
Smluvní stany Dohody, které používají tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy pověřených technických zkušeben a orgánů státní správy, které udělují schválení a kterým se zasílají osvědčení o udělení schválení nebo o rozšíření nebo odmítnutí či odnětí schválení, vydaná v jiných státech.
[1] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbajdžán, 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropskou unii (schválení udělují její členské státy a užívají své příslušné symboly EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku, 48 pro Nový Zéland.
Dalším státům se přidělí následující čísla v chronologickém pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení, udělených na základě těchto pravidel, a nebo k této dohodě přistupovat, a takto přidělená čísla sdělí generální tajemník Organizace spojených národů smluvním stranám dohody.
[2] Při použití figuríny novorozence se nepoužijí limity zrychlení hrudi, protože není vybavena přístroji.
[3] Figurína novorozence není vybavena žádnou břišní vložkou.
Proto je posouzení průniku do břicha možné pouze na základě subjektivní analýzy.
[4] Pokud není uvedeno jinak, neplatí dovolené odchylky rozměrů pro mezní hodnoty.Dovolené odchylky úhlů, pokud není stanoveno jinak: ±1.
[5] Při kalibraci má být brzdná dráha 650 mm ±30 mm
[6] Při kalibraci má být brzdná dráha 275 mm ±20 mm
[7] g = 9,81 m/s2.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 105 – Jednotné předpisy týkající se schvalování typu vozidel určených pro přepravu nebezpečných věcí s ohledem na zvláštní konstrukční vlastnosti těchto vozidel [1]
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
Ustanovení tohoto předpisu se použijí na konstrukci základních motorových vozidel kategorie N a jejich přípojných vozidel kategorií 02, 03 a 04 [2], které jsou určeny pro přepravu nebezpečných věcí a kterých se týká oddíl 9.1.2 "přílohy B Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR)".
2. DEFINICE
Pro účely tohoto předpisu se:
2.1. "základním vozidlem" (dále jen "vozidlem"), rozumí podvozek s kabinou, tahač návěsů, podvozek přívěsu nebo návěsu se samonosnou nástavbou, které jsou určeny pro přepravu nebezpečných věcí;
2.2. "typem vozidla" rozumí vozidla, mezi kterými nejsou zásadní rozdíly týkající se konstrukčních vlastností uvedených v tomto předpisu.
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ TYPU
3.1.
Žádost o schválení typu vozidla, týkající se koncepčních znaků předloží výrobce vozidla, nebo jeho řádně akreditovaný zástupce.
3.2.
Žádost o schválení typu bude doplněna níže uvedenými podklady předloženými trojmo a následujícími údaji:
3.2.1. podrobný popis typu vozidla z hlediska konstrukce, motoru (vznětový, zážehový), rozměrů, uspořádání a použité materiály;
3.2.2. označení vozidla podle odstavce 9.1.1.2 ADR (EX/II, EX/III, AT, FL, OX);
3.2.3. výkresy vozidla;
3.2.4. maximální technicky přípustná hmotnost dokončeného vozidla v kg.
3.3.
Technické zkušebně, která je pověřena zkouškami pro schválení typu, musí být předloženo vozidlo reprezentující schvalovaný typ.
4. SCHVÁLENÍ TYPU
4.1.
Pokud vozidlo přistavené ke schválení typu podle tohoto předpisu splňuje ustanovení níže uvedené části 5, schválení typu pro tento typ je uděleno.
4.2.
Součástí každého schválení typu je přidělení čísla schválení typu, jehož dvě první číslice (v současné době 02 pro sérii 02 změn tohoto předpisu) musí uvádět sérii změn odpovídající nejnovějším velkým technickým změnám provedeným na zařízení k datu vydání schválení typu.
Tatáž smluvní strana nemůže přidělit toto číslo jinému typu vozidla podle odstavce 2.2.
4.3.
Schválení typu nebo rozšíření schválení typu vozidla podle tohoto předpisu musí být oznámeno smluvním stranám pomocí tiskopisu shodného se vzorem uvedeném v příloze 1.
4.4.
Každé vozidlo shodné s typem vozidla schváleného jako typ podle tohoto předpisu se viditelně a na snadno přístupném místě, označeném v dokumentu o schválení typu, označí mezinárodní značkou schválení typu, která se skládá z:
4.4.1. kružnice, ve které je uvedeno písmeno "E", za kterým následuje číslo různé podle země, která schválení typu vydala [3];
4.4.2. čísla tohoto předpisu, za kterým následuje písmeno "R", pomlčka a číslo schválení typu popsané v odstavci 4.4.1., které jsou umístěny napravo od kružnice a z
4.4.3. dodatečné značky oddělené od čísla schválení typu, tvořené značko, která určuje označení vozidla podle odstavce 9.1.1.2 ADR.
4.5.
Pokud je vozidlo shodné s typem vozidla schváleného jako typ podle jiného předpisu nebo více jiných předpisů, které jsou přiloženy k této dohodě, v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, značka uvedená v odstavci 4.4.1. nemusí být opakována\; v takovémto případě budou předpisy a čísla schválení typu i dodatečné značky všech předpisů, podle kterých bylo schválení typu uděleno v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, umístěna do svislých sloupců napravo od značky uvedené v odstavci 4.4.1.
4.6.
Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
4.7.
Značka schválení typu je umístěna v blízkosti štítku opatřeného výrobcem, který udává charakteristiky vozidel, nebo přímo na tomto štítku.
4.8.
V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad značky schválení typu.
5. TECHNICKÁ USTANOVENÍ
5.1.
Podle svého označení musí vozidla dodržovat ustanovení uvedená v tabulce na následující straně [4].
5.1.1.
ELEKTRICKÉ ZAŘÍZENÍ
5.1.1.1.
Obecná ustanovení
Elektrické zařízení jako celek musí vyhovovat ustanovením tabulky v odstavci 5.1.
5.1.1.2.
Rozvodné soustavy
5.1.1.2.1.
Vodiče musí být správně propočítány, aby nedocházelo k jejich přehřívání.
Musejí být vhodným způsobem izolovány.
Všechny okruhy musejí být chráněny pojistkami nebo automatickými jističi, s výjimkou následujících okruhů:
- od baterie k systému pro studený start a k systému vypnutí motoru
- od baterie k alternátoru
- od alternátoru ke skříňce s pojistkami nebo jističi
- od baterie ke startéru motoru
- od baterie k skříňce ovládání výkonu odlehčovacího brzdového systému, pokud je elektrický nebo elektromagnetický
- od baterie k mechanismu elektrického zvedání nápravy.
Výše uvedené nechráněné okruhy musejí být co možná nejkratší.
_BAR_ Označení vozidla (podle odstavce 9.1 ADR) _BAR_
Technická ustanovení _BAR_ EX/II _BAR_ EX/III _BAR_ AT _BAR_ FL _BAR_ OX _BAR_
_BAR_ Elektrické zařízení _BAR_
5.1.1.2. _BAR_ Vedení vodičů _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.1.3. _BAR_ Odpojovač baterie _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.3.1 _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.3.2 _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.3.3 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.3.4 _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.4. _BAR_ Baterie _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.5. _BAR_ Trvale napájené okruhy _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.5.1 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.1.5.2 _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
5.1.1.6 _BAR_ Elektrická instalace v zadní části kabiny _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.2. _BAR_ Ochrana před nebezpečím vzniku požáru _BAR_
5.1.2.2. _BAR_ Kabina vozidla _BAR_
5.1.2.2.1. _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
5.1.2.2.2. _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_
5.1.2.3. _BAR_ Palivové nádrže _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.2.4. _BAR_ Motor _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.2.5. _BAR_ Výfukový systém _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.2.6. _BAR_ Odlehčovací brzda _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.2.7. _BAR_ Spalovací topná zařízení _BAR_
5.1.2.7.1 2 a 5 _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.2.7.3 a 4 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ X _BAR_ _BAR_
5.1.2.7.6 _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
5.1.3. _BAR_ Brzdové zařízení _BAR_
5.1.3.1. _BAR_ Brzdové zařízení _BAR_ _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.3.2. _BAR_ Brzdové zařízení _BAR_ X _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
5.1.4. _BAR_ Omezovač rychlosti _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_
5.1.5. _BAR_ Zařízení na připojení přívěsu _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
5.1.1.2.2.
Elektrické rozvodné soustavy musí být pevně připevněny a umístěny tak, aby řidiči byli vhodně chráněni proti nepříznivým mechanickým a tepelným účinkům.
5.1.1.3.
Odpojovač baterií
5.1.1.3.1.
Co možná nejblíže k baterii, jak je to jen prakticky proveditelné, musí být namontován vypínač sloužící k odpojení elektrických obvodů.
5.1.1.3.2.
V kabině řidiče musí být umístěn ovládač vypnutí a zapnutí tohoto vypínače.
Řidič k němu musí mít snadný přístup a jednotlivé polohy musejí být označeny odlišně.
Musí být vybaven buď ochranným krytem, nebo ovládáním s komplexním pohybem, nebo jakýmkoli jiným zařízením, které zabrání jeho neúmyslnému stisknutí.
Mohou být instalována dodatečná ovládací zařízení, pokud budou označena odlišným označením a chráněna proti nevhodnému spuštění.
5.1.1.3.3.
"Vypínač musí být možno umístit do krabice, která má stupeň krytí IP65 podle normy IEC 529".
5.1.1.3.4.
Elektrické spoje na vypínači musejí mít stupeň krytí IP54.
Toto však není vyžadováno, pokud jsou spoje uvnitř skříňky, což může být skříňka baterie, a stačí tedy chránit tyto spoje proti zkratu například pryžovým krytem.
5.1.1.4.
Baterie
Svorky baterie musejí být elektricky izolovány nebo kryty izolujícím krytem skříně na baterii.
Pokud jsou baterie umístěny jinde než pod kapotou motoru, musejí být uchyceny do odvětrávané skříně na baterii.
5.1.1.5.
Trvale napájené okruhy
5.1.1.5.1.
Části elektrické instalace, včetně vodičů, které musejí zůstat pod napětím při vypnutém odpojovači baterie, musejí vyhovovat použití v nebezpečných prostorách.
Toto vybavení musí splňovat příslušná ustanovení normy IEC 60079 [5], části 0 a 14 a použitelná doplňková ustanovení této normy IEC, části 1, 2, 5, 6, 7, 11, 15 nebo 18 [6].
Při použití normy IEC 60079, části 14 [6], musí být použita následující klasifikace:
Elektrické zařízení, které je trvale pod napětím, včetně vodičů, na které se nevztahují ustanovení odstavců 5.1.1.3 a 5.1.1.4 musí splňovat požadavky použitelné na oblast 1 pro obecné elektrické vybavení, nebo požadavky použitelné na oblast 2 pro elektrické vybavení, které se nachází v kabině řidiče.
Musí vyhovovat požadavkům použitelným na výbušnou třídu IIC a teplotní třídu T6.
Pro elektrické zařízení, které je trvale pod napětím a je umístěné v prostředí, kde teplota vyvolaná neelektrickým zařízením umístěným v tomto prostředí přesahuje teplotní meze T6, teplotní třída elektrického zařízení, které je trvale pod napětím, musí být přesto nejméně T4.
5.1.1.5.2.
Boční přípojky na odpojovači baterií pro elektrické zařízení, které musí zůstat pod napětím při vypnutém odpojovači baterií, musí být chráněny proti přehřátí vhodným zařízením, například pojistkou, odpojovačem nebo bezpečnostním mechanismem (omezovač proudu).
5.1.1.6.
Ustanovení týkající se části elektrické instalace umístěné v zadní části kabiny řidiče
Celá tato elektrická instalace musí být navržena, provedena a chráněna tak, aby při běžném použití vozidla nemohla způsobit ani požár, ani zkrat a aby tato nebezpečí byla minimalizována v případě nárazu nebo deformace. Zejména:
5.1.1.6.1.
Rozvodné soustavy
Rozvodné soustavy umístěné v zadní části kabiny řidiče musí být při běžném použití vozidla chráněny proti nárazům, proti oděru a tření.
Na obrázcích 1, 2, 3 a 4 jsou uvedeny příklady vhodné ochrany.
Kabely protiblokovacího systému brzdové soustavy přesto nepotřebují dodatečnou ochranu.
5.1.1.6.2.
Osvětlení
Nesmí být použity žárovky se závitovou paticí.
5.1.1.6.3.
Mechanismus elektrického zvedání
Mechanismus elektrického zvedání nápravy musí být umístěn mimo podélníků podvozku v těsné skříňce.
5.1.2.
OCHRANA PŘED NEBEZPEČÍM VZNIKU POŽÁRU
5.1.2.1.
Obecná ustanovení
Níže uvedená technická ustanovení se použijí v souladu s tabulkou v odstavci 5.1.
OBRÁZEK
Obrázek č. 1
+++++ TIFF +++++
Obrázek č. 2
+++++ TIFF +++++
Obrázek č. 3
+++++ TIFF +++++
Obrázek č. 4
+++++ TIFF +++++
5.1.2.2.
Kabina
5.1.2.2.1.
Při konstrukci kabiny mohou být použity pouze nehořlavé materiály.
Toto ustanovení je považováno za splněné, pokud, v souladu s postupem definovaným normou ISO 3795:1989, nepřesahuje rychlost hoření následujících součástí 100 mm.min -1: sedáky sedadel, opěradlo sedadla, bezpečnostní pásy, obložení stropu, otevírací střechy, loketní opěrky, všechny výplně dveří a přední, boční a zadní obložení kabiny, příčky, opěrky hlavy, koberce, sluneční clony, záclonky, závěsy, pláště náhradního kola, kapoty motorového prostoru, pokrývky postele a všechny ostatní materiály použité uvnitř kabiny, včetně výplní a prvků, které se rozvinou v případě nehody, za účelem pohlcení energie při styku s uživatelem.
5.1.2.2.2.
Pokud kabina není konstruována z nehořlavých materiálů, musí být za kabinou umístěný kovový štít, nebo z jiného vhodného materiálu, o šířce stejné jako je šířka cisterny.
Všechna okna v zadní části kabiny nebo štítu musejí být hermeticky uzavřená, být z bezpečnostního skla odolného vůči ohni a musejí mít nehořlavou úpravu.
Mezi cisternou a kabinou nebo štítem musí být volný prostor nejméně 15 cm.
5.1.2.3.
Palivové nádrže
Palivové nádrže pro motor vozidla musejí splňovat následující požadavky:
5.1.2.3.1. v případě úniku musí palivo unikat na zem a nesmí se dostat do styku s teplými částmi vozidla ani nákladu;
5.1.2.3.2. nádrže obsahující benzin musejí být vybaveny účinným zařízením na zhašení plamene, které se přizpůsobí plnícímu otvoru nebo zařízení, které umožní, aby plnící otvor zůstal hermeticky uzavřený.
5.1.2.4.
Motor
Motor pohánějící vozidla musí být vybaven a umístěn tak, aby se předešlo jakémukoli nebezpečí pro náklad vyplývajícímu z přehřátí nebo požáru.
Vozidla třídy EX/II a EX/III musí být vybavena vznětovým motorem.
5.1.2.5.
Výfukový systém
Výfukový systém i výfukové potrubí musí být umístěny a chráněny tak, aby se předešlo jakémukoli nebezpečí pro náklad vyplývajícímu z přehřátí nebo požáru.
Části výfukového systému, které se nacházejí přímo pod palivovou nádrží (na naftu) musejí být ve vzdálenosti nejméně 100 mm nebo musejí být chráněny tepelným krytem.
5.1.2.6.
Odlehčovací brzda vozidla
Vozidla vybavená systémem odlehčovací brzdy, který dosahuje zvýšených teplot a je umístěný za zadní stěnou kabiny, musejí být vybavena tepelnou izolací mezi tímto zařízením a cisternou nebo nákladem, tento systém musí být pevně uchycen a upraven tak, že umožní zabránit každému přehřátí cisterny nebo nákladu, a to i lokálnímu.
Toto izolační zařízení musí dále chránit přístroj proti únikům či přetečení přepravovaného produktu, a to i náhodnému.
Za vyhovující bude považována ochrana, která má například kryt s dvojitou stěnou.
5.1.2.7.
Spalovací topná zařízení
5.1.2.7.1. (Vyhrazeno)
5.1.2.7.2.
Spalovací topná zařízení a jejich odvody plynů musejí být zkonstruovány, umístěny a chráněny nebo kryty tak, aby se zabránilo veškerým nepřijatelným nebezpečím přehřátí nebo požáru nákladu.
Předpokládá se, že nádrž splňuje tento požadavek, pokud nádrž a systém na odvádění plynů jsou v souladu s ustanoveními odpovídajícími ustanovením, která jsou předepsána pro palivové nádrže a výfukové systémy vozidel v odstavcích 5.1.2.3 a 5.1.2.5.
5.1.2.7.3.
Vypnutí spalovacích topných zařízení musí být zajištěno nejméně následujícími způsoby:
a) Úmyslné ruční vypnutí z kabiny řidiče;
b) Neúmyslné zastavení motoru vozidla\; v takovémto případě může řidič topné zařízení spustit ručně;
c) Spuštění napájecího čerpadla na motorovém vozidle na přepravu nebezpečných věcí.
5.1.2.7.4.
Po vypnutí pomocných topných zařízení je jejich zbytkový chod možný.
Pokud jde o metody uvedené v odstavcích 5.1.2.7.3 b) a c), po nejdéle 40 sekundách zbytkového chodu musí být vhodným způsobem odpojena dodávka vzduchu do spalování.
Mohou být použita pouze spalovací topná zařízení, pro která bylo prokázáno, že výměník tepla v průběhu svého obvyklého používání vydrží cyklus omezeného zbytkového chodu o délce 40 sekund.
5.1.2.7.5.
Spalovací topné zařízení se musí spouštět ručně.
Programovací zařízení jsou zakázána.
5.1.2.7.6.
Topná zařízení používající jako palivo plyn nejsou povolena.
5.1.3.
BRZDOVÉ ZAŘÍZENÍ
Vozidla, na která se vztahují požadavky poznámky 10221 ADR, musejí dodržet veškeré požadavky předpisu č. 13, včetně příslušných požadavků, které jsou uvedeny v příloze 5 ve znění pozdějších změn, v souladu s uvedenými daty použitelnosti.
5.1.3.1.
Vozidla označená kódy EX/III, AT, FL a OX musejí splňovat všechny příslušné požadavky předpisu č. 13, včetně požadavků, které jsou uvedeny v příloze 5.
5.1.3.2.
Vozidla označená kódy EX/II musejí splňovat všechny příslušné požadavky předpisu č.
13. Požadavky přílohy 5 se však nepoužijí.
5.1.4.
OMEZOVAČ RYCHLOSTI
Motorová vozidla (nákladní automobily a tahače návěsů) o maximální přípustné hmotnost přesahující 12 tun musejí být v souladu s technickými požadavky předpisu č.
89 vybaveny omezovačem rychlosti. Omezovač bude nastaven tak, aby rychlost nemohla přesáhnout 90 km/h, s ohledem na technickou toleranci omezovače.
5.1.5.
ZAŘÍZENÍ NA PŘIPOJENÍ PŘÍVĚSU
Zařízení na připojení přívěsu musejí splňovat technické požadavky předpisu č. 55, včetně požadavků, které jsou uvedeny v příloze 5 ve znění pozdějších změn, v souladu s uvedenými daty použitelnosti.
6. ZMĚNA TYPU VOZIDLA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU
6.1.
Každá změna typu vozidla musí být oznámena správnímu orgánu, který schválil typ vozidla, které poté může:
6.1.1. buď uvážit, že provedené změny nejsou takové, aby měly značný nepříznivý účinek, a že v každém případě vozidlo i nadále splňuje požadavky;
6.1.2. nebo bude po technické zkušebně, která je pověřena zkouškami, požadovat nový zkušební protokol.
6.2.
Potvrzení nebo odmítnutí schválení typu musí být spolu se změnou zasláno smluvním stranám, postupem podle odstavce 4.3.
6.3.
Příslušný orgán, který vydá rozšíření schválení typu vozidla, musí každému formuláři oznámení o schválení typu přiřadit číslo série vydané pro uvedené rozšíření, a informuje o tom ostatní strany pomocí formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem uvedeném v příloze 1.
7. SHODNOST VÝROBY
Postupy shodnosti výroby musejí být shodné s postupy shodnosti, které jsou definovány v příloze 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), a musejí zahrnovat následující požadavky:
7.1. každé vozidlo schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeno tak, aby bylo shodné se schváleným typem a splňovalo požadavky uvedené v odstavci 5.
7.2.
Příslušný orgán, který udělil schválení typu, může kdykoliv ověřit kontrolní postupy shodnosti používané v každé výrobní jednotce.
Obvyklá četnost takových ověřování musí být jednou za dva roky.
8. POSTIHY V PŘÍPADĚ NESHODNOSTI VÝROBY
8.1.
Schválení typu vydané pro typ vozidla podle tohoto předpisu může být odejmuto, pokud požadavky uvedené výše v odstavci 7 nejsou splněny.
8.2.
Pokud smluvní strana dohody z roku 1958, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení typu, které již dříve vydala, musí o tom okamžitě uvědomit ostatní strany dohody, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto předpisu.
9. ÚPLNÉ UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení typu ukončí výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom uvědomit orgán, který udělil schválení typu, a který o tom uvědomí ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto předpisu.
10. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
10.1.
Ode dne oficiálního vstupu v platnost série změn 02 nebude moci žádná smluvní strana, která používá tento předpis, odmítnout vydat schválení typu EHS podle tohoto předpisu změněného sérií změn 02.
10.2.
Do 31. prosince 2002 musejí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, i nadále udělovat schválení typu EHS a rozšíření k těmto schválením typu vozidel, která splňují požadavky tohoto předpisu, pozměněného předchozí sérií změn.
10.3.
Od 1. ledna 2003 smějí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, udělovat schválení typu EHS a rozšíření k těmto schválením typu vozidel, pouze pokud typ schvalovaného vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu, pozměněného sérií změn 02.
10.4.
Žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, nesmí odmítnout vnitrostátní schválení typu typu vozidla schválenému podle série 02 změn tohoto předpisu.
10.5.
Do 31. prosince 2002 nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout vnitrostátní schválení typu typu vozidla schválenému podle předchozích sérií změn tohoto předpisu.
10.6.
Od 1. ledna 2003 smějí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, odmítnout vnitrostátní registraci (první uvedení do provozu) vozidlu, které nesplňuje požadavky série 02 změn tohoto předpisu.
11. JMÉNA A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN POVĚŘENÝCH ZKOUŠKAMI PRO SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI A SPRÁVNÍCH ÚTVARŮ
Smluvní strany Dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, musejí sdělit na sekretariát Organizace spojených národů jména a adresy technických zkušeben pověřených zkouškami pro schválení typu konstrukční části a správních útvarů, které vydávají schválení typu a kterým musejí být odeslány dokumenty o schválení typu nebo o rozšíření, odmítnutí nebo odnětí schválení typu vydaného v jiných zemích.
[1] Bývalý název dohody:Série změn 01 – Datum vstupu v platnost: 13.01.00Série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 05.12.01Oprava 1 série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 13.03.2002Oprava 2 série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 13.11.02Oprava 3 série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 12.03.2003
[2] Jak jsou definovány v příloze 7 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument TANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2).
[3] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Velkou Británii, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu-Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbajdžán, 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení typu jsou vydávána členskými státy, které používají své symboly EHS), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu.
Další čísla budou přidělena dalším zemím v časovém pořadí, v jakém ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo k této dohodě přistoupí a generální tajemník Organizace spojených národů sdělí takto přidělená čísla smluvním stranám.
[4] Snahou v tomto předpisu EHK je, aby se odkazy na jiné předpisy EHK týkaly všech ostatních mezinárodních pravidel, jejichž technické požadavky jsou stejné jako v odpovídajícím předpisu EHK.
Odkazy na zvláštní odpovídající části předpisu EHK budou vykládány následně.
[5] Ustanovení normy IEC 60079 části 14 se nevztahují na ustanovení tohoto předpisu.
[6] Není-li stanoveno jinak, mohou být použita obecná ustanovení normy EN 50014 a doplňková ustanovení norem EN 50015, 50016, 50017, 50018, 50019, 50020, 50021 nebo 50028.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 112 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují asymetrický svazek potkávacího světla nebo dálkového světla nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami [1]
A. SPRÁVNÍ PŘEDPISY
0.
ROZSAH PŮSOBNOSTI [2]
Toto nařízení se vztahuje na světlomety motorových vozidel, které vyzařují asymetrický svazek potkávacího a/nebo dálkového světla, jež mohou zahrnovat skleněná nebo plastová rozptylová skla a jsou vybaveny vyměnitelnými žárovkami.
1. DEFINICE
Pro účely tohoto nařízení:
1.1.
"Rozptylovým sklem" se rozumí vnější díl světlometu (sestavy), který osvětlující plochou propouští světlo.
1.2.
"Povlakem" se rozumí jakýkoliv výrobek nebo výrobky nanesené v jedné nebo více vrstvách na vnější stranu rozptylového skla.
1.3.
Světlomety různých "typů" se rozumí světlomety, které se liší v podstatných vlastnostech, jakými jsou například:
1.3.1. obchodní název nebo značka,
1.3.2. charakteristiky optické soustavy,
1.3.3. začlenění nebo vyloučení součástí, které by při činnosti mohly odrazem, lomem, absorpcí, popřípadě deformací měnit optické účinky,
1.3.4. vhodnost pro pravostranný nebo levostranný dopravní provoz nebo pro oba systémy dopravního provozu,
1.3.5. druh vyzařovaného světelného svazku (potkávací světlo nebo dálkové světlo nebo obojí),
1.3.6. materiály, z nichž je zhotoveno rozptylové sklo a případný povlak,
1.3.7. kategorie použité žárovky.
1.4.
Světlomety různých "tříd" (A nebo B) se rozumí světlomety určené zvláštními fotometrickými ustanoveními.
1.5.
Pro toto nařízení platí definice uvedené v nařízení č. 48 a sériích změn platných v době, kdy je podávána žádost o typové schválení.
2. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ SVĚTLOMETU
2.1.
Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce.
V žádosti se uvede:
2.1.1. zda je světlomet určen k vyzařování jak světla potkávacího, tak světla dálkového, nebo pouze jednoho z těchto světel,
2.1.2. zda v případě, že slouží k vyzařování potkávacího světla, je světlomet konstruován jak pro levostranný, tak pro pravostranný provoz, nebo zda je určen pouze pro pravostranný nebo pro levostranný provoz,
2.1.3. pokud je světlomet vybaven nastavitelným odrážečem, uvede se montážní poloha (polohy) světlometu vůči vozovce a podélné středové rovině vozidla,
2.1.4. zda jde o světlomet třídy A, nebo B,
2.1.5. kategorie použité žárovky (žárovek) podle seznamu v nařízení č. 37.
2.2.
Každá žádost o schválení musí být doložena:
2.2.1. výkresy ve trojím vyhotovení, dostatečně podrobnými k tomu, aby bylo možno určit typ, a představujícími čelní pohled na světlomet i s případnými podrobnostmi drážkování rozptylového skla a průřezem; na výkresu musí být vyznačeno místo vyhrazené pro schvalovací značku;
2.2.1.1. pokud je světlomet vybaven nastavitelným odrážečem, pak vyznačením montážní polohy (poloh) světlometu vůči vozovce a podélné středové rovině vozidla [jen v případě, že se světlomet používá pouze v této poloze (polohách)];
2.2.2. stručným technickým popisem, který v případě, že světlomety nasvěcují prostor zatáčky, obsahuje též krajní polohy podle níže uvedeného odstavce 6.2.9;
2.2.3. dvěma vzorky světlometu.
2.2.4.
Pro účely zkoušení plastu, z něhož jsou zhotovena rozptylová skla:
2.2.4.1. třinácti rozptylovými skly,
2.2.4.1.1. přičemž šest z nich je možno nahradit šesti vzorky materiálu o velikosti alespoň 60 × 80 mm a o plochém nebo vypouklém vnějším povrchu, v jehož středu se nachází v podstatě rovinná plocha (poloměr zakřivení ne menší než 300 mm) o rozměrech alespoň 15 × 15 mm,
2.2.4.1.2. přičemž všechna tato rozptylová skla nebo vzorky materiálu musejí být vyrobeny postupem, který bude používán při hromadné výrobě;
2.2.4.2. odrážečem, na který se mohou rozptylová skla podle pokynů výrobce montovat.
2.3.
Pokud již byly materiály rozptylových skel a případných povlaků zkoušeny, musejí být doloženy zkušebními protokoly svých charakteristik.
3. ZNAČENÍ [3]
3.1.
Světlomety předkládané ke schválení musejí nést obchodní název nebo značku žadatele.
3.2.
Na rozptylovém skle a na hlavním tělese [4] musejí světlomety mít dostatečně velký prostor pro schvalovací značku a přídavné symboly, o nichž pojednává odstavec 4; tento prostor musí být vyznačen na výkresech, o nichž pojednává výše odstavec 2.2.1.
3.3.
Světlomety konstruované tak, aby vyhovovaly požadavkům pravostranného i levostranného provozu, musejí nést označení vyznačující obě polohy nastavení optické soustavy na vozidle nebo žárovky v odrážeči; toto označení sestává u polohy pro pravostranný provoz z písmen "R/D" a u polohy pro levostranný provoz z písmen "L/G".
4. SCHVALOVÁNÍ
4.1.
Všeobecně
4.1.1.
Pokud všechny vzorky typu světlometu předložené podle odstavce 2 ustanovení tohoto nařízení splňují, schválení se udělí.
4.1.2.
Pokud skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety splňují požadavky současně několika nařízení, je možno v případě, že každá ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů splňuje požadavky, jež se na ni vztahují, přidělit jedinou mezinárodní schvalovací značku.
4.1.3.
Každému schválenému typu se přidělí schvalovací číslo.
Jeho první dvě číslice (v současnosti 00) označují sérii změn zahrnující poslední technické změny tohoto nařízení v době, kdy bylo schválení vydáno.
Jedna a táž smluvní strana nemůže přidělit totéž schvalovací číslo jinému typu světlometu.
4.1.4.
Oznámení o schválení typu světlometu podle tohoto nařízení, o rozšíření schválení, o zamítnutí žádosti o ně, o jeho odejmutí nebo o ukončení výroby typu světlometu se stranám dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují, zasílá na formuláři odpovídajícím vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení, a to s údaji podle odstavce 2.2.1.1.
4.1.4.1.
Pokud je světlomet vybaven nastavitelným odrážečem a světlomet se má používat pouze v montážních polohách podle vyznačení, jak o něm pojednává odstavec 2.2.1.1., je žadatel povinen uživatele o správné montážní poloze (polohách) patřičným způsobem informovat.
4.1.5.
Mimo značku, jež se vyžaduje podle odstavce 3.1., musí být každý světlomet, který se shoduje s typem schváleným podle tohoto nařízení, opatřen na místě, o němž pojednává odstavec 3.2., schvalovací značkou popsanou dále v odstavcích 4.2. a 4.3.
4.2.
Prvky schvalovací značky
Schvalovací značka sestává z:
4.2.1. mezinárodního schvalovacího značení, které obsahuje:
4.2.1.1. písmeno "E" v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila [5];
4.2.1.2. schvalovací číslo, jak je předepsáno výše v odstavci 4.1.3.;
4.2.2. tento přídavný symbol (nebo symboly):
4.2.2.1. u světlometů, které splňují požadavky pouze pro levostranný provoz, vodorovnou šipku směřující vpravo při pohledu na světlomet, tj. k té straně vozovky, po které probíhá dopravní provoz;
4.2.2.2. u světlometů konstruovaných tak, aby vhodným seřízením optické soustavy nebo žárovky splňovaly požadavky obou systémů dopravního provozu, vodorovnou šipku s hroty na obou koncích, směřujícími vlevo a vpravo;
4.2.2.3. u světlometů, které splňují požadavky tohoto nařízení pouze pro potkávací světlo, písmeno "C" v případě světlometu třídy A nebo písmena "HC" v případě světlometu třídy B;
4.2.2.4 u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu pouze pro dálkové světlo, písmeno "R" v případě světlometu třídy A nebo písmena "HR" v případě světlometu třídy B;
4.2.2.5. u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu jak pro potkávací světlo, tak pro dálkové světlo, písmena "CR" v případě světlometu třídy A nebo "HCR" v případě světlometu třídy B;
4.2.2.6. u světlometů s rozptylovým sklem z plastu skupinu písmen "PL" umístěnou vedle symbolů vyžadovaných podle odstavců 4.2.2.3. až 4.2.2.5;
4.2.2.7. u světlometů, které splňují požadavky tohoto nařízení pro dálkové světlo, vyznačení maximální svítivosti, vyjádřené referenční značkou, jak je definována dále v odstavci 6.3.2.1.2., umístěné poblíž písmene "E" v kružnici.
V případě skupinových nebo sloučených dálkových světlometů se výše uvedeným způsobem vyjadřuje údaj o maximální svítivosti dálkového světla.
4.2.3.
V každém případě musí být na schvalovacím formuláři a na formuláři pro oznámení smluvním státům dohody, které toto nařízení uplatňují, stanoven příslušný provozní postup pro zkoušení podle odstavce 1.1.1.1. přílohy 4 a přípustné (přípustná) napětí podle odstavce 1.1.1.2 přílohy 4.
V příslušných případech se zařízení značí takto:
4.2.3.1. u světlometů, které splňují požadavky tohoto nařízení a jsou konstruovány tak, že žárovka potkávacího světla nemůže svítit současně se žárovkou pro kteroukoliv jinou funkci, s níž je sloučena, se za symbol potkávacího světlometu na schvalovací značce umístí lomítko (/);
4.2.3.2. u světlometů, které splňují požadavky přílohy 4 tohoto nařízení pouze pod napětím 6 V nebo 12 V, se v blízkosti držáku žárovky umístí symbol sestávající z čísla 24 přeškrtnutého šikmým křížem (x).
4.2.4.
Obě číslice schvalovacího čísla (v současnosti 00), které udávají sérii změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době, kdy se schválení vydává, a případně vyžadovaná šipka mohou být vyznačeny poblíž výše uvedených přídavných symbolů.
4.2.5.
Značky a symboly, o nichž pojednávají odstavce 4.2.1. až 4.2.3., musejí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.
Mohou být umístěny na vnitřní nebo vnější části (průhledné nebo neprůhledné) světlometu, kterou není možno oddělit od průhledné části světlometu, z níž vystupuje světlo.
V každém případě musejí být viditelné i tehdy, když je světlomet namontován na vozidle nebo když je otevřena některá pohyblivá část vozidla, například kapota.
4.3.
Uspořádání schvalovací značky
4.3.1.
Samostatné svítilny
Příklady uspořádání schvalovacích značek s výše uvedenými přídavnými symboly udávají obr. 1 až 10 přílohy 2 tohoto nařízení.
4.3.2.
Skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety
4.3.2.1.
V případech, kdy se zjistí, že skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety splňují požadavky současně několika nařízení, je možno vyznačit jedinou mezinárodní schvalovací značku sestávající z písmene "E" v kružnici, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení vystavila, a schvalovací číslo.
Tato schvalovací značka může být umístěna na skupinových, sdružených nebo sloučených svítilnách/světlometech kdekoliv, pokud:
4.3.2.1.1. je viditelná tak, jak se vyžaduje v odstavci 4.2.5.;
4.3.2.1.2. není možno žádnou světlo propouštějící součást skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů sejmout, aniž by se současně sejmula i schvalovací značka.
4.3.2.2.
Identifikační symbol každé svítilny/světlometu podle nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno, společně s vyznačením příslušné série změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době vystavení schválení a případně s vyžadovanou šipkou, se umístí:
4.3.2.2.1. buď na příslušný povrch vyzařující světlo,
4.3.2.2.2. nebo ve skupině tak, aby bylo možno každou ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů jasně identifikovat (viz čtyři možné příklady v příloze 2).
4.3.2.3.
Jednotlivé části jediné schvalovací značky nesmějí být menší než minimální velikost, jež se vyžaduje pro nejmenší jednotlivou značku v nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno.
4.3.2.4.
Číslo schválení se přidělí každému schválenému typu.
Jedna a táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů, na který se toto nařízení vztahuje.
4.3.2.5.
Příklady uspořádání schvalovacích značek pro skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety, včetně všech výše popsaných přídavných symbolů, jsou uvedeny na obr. 11 přílohy 2 tohoto nařízení.
4.3.3.
Svítilny/světlomety, jejichž rozptylové sklo se používá u různých typů světlometů a které mohou být sloučeny nebo sdruženy s jinými svítilnami/světlomety
Platí odstavec 4.3.2.
4.3.3.1.
Mimoto tam, kde je použito totéž rozptylové sklo, může být toto rozptylové sklo opatřeno různými schvalovacími značkami jednotlivých typů světlometů nebo soustav svítilen za předpokladu, že těleso světlometu má i tehdy, když je není možno od rozptylového skla oddělit, také plochu podle odstavce 3.2. a je opatřeno schvalovacími značkami současných funkcí.
Jestliže různé typy světlometů obsahují totéž základní těleso, může toto těleso nést všechny jednotlivé schvalovací značky.
4.3.3.2.
Příklady uspořádání schvalovacích značek pro výše uvedený případ podává obr. 12 v příloze 2 tohoto nařízení.
B. TECHNICKÉ POŽADAVKY NA SVĚTLOMETY [6]
5. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
5.1.
Všechny vzorky musejí vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavcích 6. až 8.
5.2.
Světlomety musejí být provedeny tak, aby si při běžném používání – i přes vibrace, které na ně mohou působit – zachovávaly předepsané fotometrické charakteristiky a byly trvale v dobrém funkčním stavu.
5.2.1.
Světlomety musejí být vybaveny zařízením, kterým je lze na vozidle seřídit tak, aby splňovaly platné předpisy.
Takovým zařízením nemusejí být vybaveny ty soustavy, kde nelze oddělit odrážeč a rozptylové sklo, za předpokladu, že se použití těchto soustav omezuje na vozidla, u nichž lze nastavení světlometů seřídit jiným způsobem.
Tam, kde je světlomet potkávacího světla a světlomet dálkového světla každý vybaven vlastní žárovkou a jsou smontovány do složené sestavy, musí zařízení pro seřizování umožňovat seřízení řádně každého z obou optických systémů zvlášť.
5.2.2.
Tato ustanovení se však nevztahují na sestavy světlometů, jejichž odrážeče jsou nedělitelné.
Pro tento typ sestav platí požadavky odstavce 6.3. tohoto nařízení.
5.3.
Světlomet musí být vybaven žárovkou (žárovkami) schválenou (schválenými) podle nařízení č. 37.
Je možno použít jakoukoliv žárovku podle nařízení č. 37 za předpokladu, že se neuplatňuje žádné omezení aplikace v obsahu nařízení č.
5.4.
Součásti, kterými je žárovka upevněna k odrážeči, musejí být provedeny tak, aby se žárovka ani za tmy nedala zasadit jinak než ve správné poloze [8].
5.5.
Držák žárovky musí odpovídat charakteristikám uvedeným v publikaci IEC 61-2, třetí vydání z roku 1969.
Platí ten datový list držáku, který odpovídá příslušné kategorii použité žárovky.
5.6.
Světlomety konstruované tak, aby splňovaly požadavky jak pro pravostranný, tak pro levostranný provoz, mohou být upraveny pro provoz po určité straně vozovky buď příslušným výchozím nastavením při montáži na vozidlo, nebo selektivním nastavením, které provádí uživatel.
Toto výchozí nebo selektivní nastavení může spočívat například v nastavení optické sestavy v určitém úhlu na vozidle nebo v nastavení žárovky v určitém úhlu vůči optické sestavě.
Ve všech případech smějí být možné jen dvě přesně vymezené nastavovací polohy, jedna pro pravostranný provoz a druhá pro levostranný provoz, přičemž konstrukce musí vylučovat, aby se světlomet samovolně přesunul z jedné polohy do druhé nebo do mezipolohy.
Tam, kde je možné žárovku nastavit do dvou seřizovacích poloh, musejí být součásti sloužící k upevnění žárovky k odrážeči konstruovány a zhotoveny tak, aby byla žárovka v každé z těchto poloh upevněna se stejnou přesností, jaká se vyžaduje u světlometů konstruovaných pro provoz jen po jedné straně vozovky.
Zda jsou ustanovení tohoto odstavce splněna, se kontroluje vizuální prohlídkou a tam, kde je to nutné, zkušebním nasazením.
5.7.
Podle požadavků přílohy 4 se provádějí doplňkové zkoušky, aby se zajistilo, že při používání nebude docházet k nadměrným změnám fotometrických vlastností.
5.8.
Pokud je rozptylové sklo světlometu zhotoveno z plastu, provedou se zkoušky podle požadavků přílohy 6.
5.9.
U světlometů konstruovaných tak, aby poskytovaly střídavě buď dálkové, nebo potkávací světlo, nebo aby potkávací a/nebo dálkové světlo získalo povahu světla nasvěcujícího prostor zatáčky, musejí být mechanická, elektromechanická nebo jiná zařízení zabudovaná do světlometu pro tyto účely konstruována tak, aby:
5.9.1. zařízení bylo natolik pevné, že i přes vibrace, které na ně při běžném používání mohou působit, absolvuje bez poškození 50000 operací;
5.9.2. v případě závady nepřesáhlo osvětlení nad přímkou H-H hodnoty potkávacího světla podle odstavce 6.2.5. a dále aby u světlometů konstruovaných tak, že potkávací nebo dálkové světlo získá povahu světla nasvěcujícího prostor zatáčky, činilo minimální osvětlení ve zkušebním bodě 25 V (přímka VV, D 75 cm) přinejmenším 5 luxů.
5.9.3. se vytvářelo vždy buď potkávací, nebo dálkové světlo bez možnosti, že by se mechanismus zastavil mezi dvěma polohami;
5.9.4. uživatel nemohl pomocí běžného nářadí měnit tvar nebo polohu pohyblivých součástí.
6. OSVĚTLENÍ
6.1.
Všeobecná ustanovení
6.1.1.
Světlomety musejí být provedeny tak, aby tehdy, když vytvářejí svazek potkávacího světla, poskytovaly přiměřené osvětlení, aniž by přitom oslňovaly, a když vytvářejí svazek dálkového světla, poskytovaly dobré osvětlení.
Světlo nasvěcující prostor zatáčky se může vytvářet zapnutím jednoho přídavného světleného zdroje, který je součástí potkávacího světlometu.
6.1.2.
Osvětlení vytvářené světlometem se stanoví pomocí svislé měřicí stěny, která se nachází 25 m před světlometem a je postavena v pravém úhlu k jeho osám, jak ukazuje příloha 3 tohoto nařízení
6.1.3.
Světlomety se kontrolují pomocí bezbarvé standardní (referenční) žárovky konstruované na jmenovité napětí 12 V. Při kontrole světlometu se napětí na svorkách žárovky reguluje tak, aby výsledkem byl referenční světelný tok uvedený v příslušném datovém listu v nařízení č. 37.
6.1.4 Světlomet se považuje za vyhovující, jestliže splňuje požadavky tohoto odstavce 6 alespoň s jednou standardní (referenční) žárovkou, která může být předložena společně se světlometem.
6.2.
Ustanovení pro potkávací světla
6.2.1.
Svazek potkávacího světla musí vytvářet dostatečně ostré rozhraní, aby se s jeho pomocí dalo dosáhnout dobrého nastavení.
Rozhraní musí na straně opačné vůči směru dopravního provozu, pro který je světlomet určen, tvořit vodorovnou přímku a na opačné straně nesmí rozhraní zasahovat ani mimo lomenou čáru HV H1 H4, kterou tvoří přímka HV H1 svírající s vodorovnou přímkou úhel 45° a přímka H1 H4 ležící 25 cm nad přímkou hh, ani přímku HV H3 svírající s vodorovnou přímkou úhel 15° (viz příloha 3).
Rozhraní, které je kombinací obou výše uvedených možností a přesahuje jak přímku HV H2, tak přímku H2 H4, se v žádném případě nepřipouští.
6.2.2.
Světlomet musí být zaměřen tak, aby:
6.2.2.1. v případě světlometu konstruovaného tak, aby splňoval požadavky pravostranného, respektive levostranného provozu, bylo rozhraní na levé, respektive pravé polovině měřicí stěny [9] vodorovné;
6.2.2.2. tato vodorovná část rozhraní ležela na měřicí stěně 25 cm pod úrovní hh (viz příloha 3);
6.2.2.3. zlom na rozhraní ležel na přímce vv [10].
6.2.3.
Při tomto zaměření musí světlomet, žádá-li se o jeho schválení pouze pro svícení potkávacím světlem [11], splňovat pouze požadavky uvedené dále v odstavcích 6.2.5 až 6.2.7. a 6.2.9; je-li určen pro svícení jak potkávacím, tak dálkovým světlem, musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5. až 6.2.7. a 6.3.
6.2.4.
Pokud takto zaměřený světlomet požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5. až 6.2.7. a 6.3. nesplňuje, je možno jeho seřízení upravit, ovšem za předpokladu, že se osa světelného svazku neposune stranově doprava nebo doleva o více než 1° (= 44 cm) [12].
Ke snazšímu seřízení pomocí rozhraní je možno světlomet částečně zakrýt, aby bylo rozhraní ostřejší.
6.2.5.
Osvětlení, které je na měřicí stěně vytvářeno svazkem potkávacího světla, musí splňovat tyto požadavky:
Bod na měřicí stěně _BAR_ Požadované osvětlení v luxech _BAR_
Světlomet pro pravostranný provoz _BAR_ Světlomet pro levostranný provoz _BAR_ třídy A Světlomet _BAR_ třídy B Světlomet _BAR_
Bod B 50 L _BAR_ Bod B 50 R _BAR_ ≤ 0,4 _BAR_ ≤ 0,4 _BAR_
Bod 75 R _BAR_ Bod 75 L _BAR_ ≥ 6 _BAR_ ≥ 12 _BAR_
Bod 75 L _BAR_ Bod 75 R _BAR_ ≤ 12 _BAR_ ≤ 12 _BAR_
Bod 50 L _BAR_ Bod 50 R _BAR_ ≤ 15 _BAR_ ≤ 15 _BAR_
Bod 50 R _BAR_ Bod 50 L _BAR_ ≥ 6 _BAR_ ≥ 12 _BAR_
Bod 50 V _BAR_ Bod 50 V _BAR_ — _BAR_ ≥ 6 _BAR_
Bod 25 L _BAR_ Bod 25 R _BAR_ ≥ 1,5 _BAR_ ≥ 2 _BAR_
Bod 25 R _BAR_ Bod 25 L _BAR_ ≥ 1,5 _BAR_ ≥ 2 _BAR_
Kterýkoliv bod v pásmu III _BAR_ ≤ 0,7 _BAR_ ≤ 0,7 _BAR_
Kterýkoliv bod v pásmu IV _BAR_ ≥ 2 _BAR_ ≥ 3 _BAR_
Kterýkoliv bod v pásmu I _BAR_ ≤ 20 _BAR_ ≤ 2E [13] _BAR_
6.2.6.
V žádném z pásem I, II, III a IV nesmí docházet ke stranovým změnám, které by byly na újmu dobré viditelnosti.
6.2.7.
Hodnoty osvětlení v pásmech A a B, jak ukazuje obr. C v příloze 3, se kontrolují měřením fotometrických hodnot v bodech 1 až 8 tohoto obrázku, přičemž tyto hodnoty musejí ležet v těchto mezích [14]:
1 + 2 + 3 ≥ 0,3 luxu a
4 + 5 + 6 ≥ 0,6 luxu a
0,7 luxu ≥ 7 ≥ 0,1 luxu a
0,7 luxu ≥ 8 ≥ 0,2 luxu.
6.2.8.
Světlomety konstruované tak, aby splňovaly požadavky pravostranného i levostranného provozu, musejí v obou nastavovacích polohách optické sestavy nebo žárovky splňovat výše uvedené požadavky pro příslušný směr provozu.
6.2.9.
Požadavky uvedené výše v odstavci 6.2.5. se vztahují také na světlomety konstruované tak, aby poskytovaly světlo nasvěcující prostor zatáčky.
Jestliže světlo nasvěcující prostor zatáčky vznikne:
6.2.9.1. otáčením potkávacího světla nebo vodorovným posunem zlomu rozhraní, provede se měření poté, co se celá sestava světlometu znovu zaměří vodorovně, například pomocí úhloměru;
6.2.9.2. posunem jedné nebo několika optických součástí světlometu, aniž se vodorovně posune zlom rozhraní, provede se měření v konfiguraci, kdy se tyto součásti nacházejí ve svých krajních funkčních polohách;
6.2.9.3. pomocí jednoho přídavného světelného zdroje, aniž se vodorovně posune zlom rozhraní, provede se měření s tímto světelným zdrojem zapnutým.
6.3.
Ustanovení pro dálková světla
6.3.1.
V případě světlometu konstruovaného tak, aby poskytoval dálkové světlo i potkávací světlo, se měří osvětlení, které na měřicí stěně vytváří svazek dálkového světla, při stejném nastavení světlometu jako při měřeních podle odstavců 6.2.5. až 6.2.7.; v případě světlometu poskytujícího pouze dálkové světlo se světlomet nastaví tak, aby plocha největšího osvětlení byla vystředěna na průsečík přímek hh a vv; takový světlomet musí splňovat pouze požadavky uvedené v odstavci 6.3.
Tam, kde je k vytvoření svazku dálkového světla použito více světelných zdrojů, použijí se pro stanovení maximální hodnoty osvětlení (EM) sdružené funkce.
6.3.2.
Osvětlení vytvářené na měřicí stěně svazkem dálkového světla musí splňovat následující požadavky:
6.3.2.1.
Průsečík (HV) přímek hh a vv musí ležet uvnitř izoluxy odpovídající 80 % maximálního osvětlení.
Tato maximální hodnota (EM) nesmí být u světlometů třídy A menší než 32 luxů a u světlometů třídy B menší než 48 luxů.
Maximální hodnota nesmí v žádném případě překračovat hodnotu 240 luxů; mimoto v případě sdruženého potkávacího a dálkového světlometu nesmí být tato maximální hodnota vyšší než 16násobek osvětlení naměřeného u svazku potkávacího světla v bodě 75 R, respektive 75 L.
6.3.2.1.1.
Maximální svítivost (IM) svazku dálkového světla, vyjádřená v tisících kandel, se vypočítá podle vzorce:
IM = 0,625 EM
6.3.2.1.2.
Referenční značka (I'M) této maximální svítivosti, jak je o ní pojednáno výše v odstavci 4.2.2.7., se získá jako poměr:
Tato hodnota se zaokrouhlí na hodnotu: 7,5 – 10 – 12,5 – 17,5 – 20 – 25 – 27,5 – 30 – 37,5 – 40 – 45 – 50.
6.3.2.2.
Vycházeje z bodu HV vodorovně doprava a doleva nesmí být osvětlení do vzdálenosti 1,125 m u světlometů třídy A menší než 16 luxů a u světlometů třídy B menší než 24 luxů; do vzdálenosti 2,25 m nesmí být osvětlení u světlometů třídy A menší než 4 luxy a u světlometů třídy B menší než 6 luxů.
6.4.
V případě světlometů s nastavitelným odrážečem platí požadavky odstavce 6.2. a 6.3. pro každou jednotlivou montážní polohu vyznačenou podle odstavce 2.1.3.
K ověření se použije následující postup:
6.4.1.
Každá použitá poloha se na zkušebním úhloměru nastaví vzhledem k přímce spojující střed světelného zdroje a bod HV na měřicí stěně.
Nastavitelný odrážeč se potom posune do takové polohy, aby světelná stopa na měřicí stěně odpovídala předpisům pro zaměřování podle odstavců 6.2.1. až 6.2.2.3. a/nebo 6.3.1.;
6.4.2.
S odrážečem ve výchozím uchycení podle odstavce 6.4.1. musí světlomet splňovat příslušné fotometrické požadavky stanovené v odstavcích 6.2. a 6.3.;
6.4.3.
Další zkoušky se provedou poté, co se odrážeč pomocí zařízení pro nastavování světlometů posune ze své výchozí polohy svisle o ± 2° nebo alespoň do své mezní polohy, pokud to představuje méně než 2°.
Po opětovném zaměření světlometu jako celku (například pomocí úhloměru) do odpovídající opačné polohy se zkontroluje výstup světla v následujících směrech, kde musí ležet v požadovaných mezích:
svazek potkávacího světla: body HV a 75 R, respektive 75 L,
svazek dálkového světla: EM a bod HV (procentní podíl EM);
6.4.4.
Pokud žadatel nevyznačil více než jednu montážní polohu, zopakuje se postup podle odstavců 6.4.1. až 6.4.3. pro všechny ostatní polohy;
6.4.5.
Pokud žadatel nepožádal o zvláštní montážní polohy, zaměří se pro měření podle odstavců 6.2. a 6.3. světlomet pomocí zařízení pro nastavování světlometů do své střední polohy.
Další zkoušky podle odstavce 6.4.3. se provedou s odrážečem posunutým pomocí zařízení pro nastavování světlometu do jeho mezních poloh (místo o ± 2°).
6.5.
Hodnoty osvětlení měřicí stěny, o nichž je pojednáno výše v odstavcích 6.2.5. až 6.2.7. a 6.3., se změří pomocí fotosenzoru, jehož celá účinná plocha musí ležet uvnitř čtverce o straně 65 mm.
7. BARVA
7.1 Vyzařované světlo musí být bílé barvy.
V trichromatických souřadnicích CIE musí světlo svazku spadat do těchto mezí:
mez směrem k modré x ≥ 0,310
mez směrem ke žluté x ≤ 0,500
mez směrem k zelené y ≤ 0,150 + 0,640 x
mez směrem k zelené y ≤ 0,440
mez směrem k purpurové y ≥ 0,050 + 0,750 x
mez směrem k červené y ≥ 0,382
8. STANOVOVÁNÍ MÍRY NEPOHODLÍ
Nepohodlí způsobené potkávacími světlomety se měří [15].
C. DALŠÍ SPRÁVNÍ PŘEDPISY
9. ZMĚNA TYPU SVĚTLOMETU A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
9.1.
Každou změnu typu světlometu je třeba oznámit správnímu orgánu, který schválení typu udělil.
Tento orgán pak může:
9.1.1. buď usoudit, že není pravděpodobné, že by změny měly výrazný záporný vliv, a že světlomet v každém případě ještě vyhovuje požadavkům,
9.1.2. nebo vyžadovat další zkušební protokol vystavený pověřenou zkušebnou.
9.2.
Stvrzení schválení nebo zamítnutí žádosti o ně, s uvedením změn, se postupem stanoveným výše v odstavci 4.1.4. zašle stranám dohody, které toto nařízení uplatňují.
9.3.
Příslušný orgán, který rozšíření schválení vystavil, přidělí každému formuláři, jímž se rozšíření schválení udílí, pořadové číslo a informuje o této skutečnosti ostatní strany dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují; k tomu použije formulář sdělení odpovídající vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
10. SHODA VÝROBY
Postupy k ověření shody výroby musejí odpovídat postupům uvedeným v dohodě, dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), přičemž se uplatňují tyto požadavky:
10.1.
Světlomety schválené podle tohoto nařízení musejí být vyrobeny tak, aby byly shodné se schváleným typem v tom smyslu, že splňují požadavky stanovené v odstavcích 6 a 7.
10.2.
Musejí být splněny minimální požadavky na postupy ověřování shody výroby stanovené v příloze 5 tohoto nařízení.
10.3.
Musejí být splněny minimální požadavky na odběr vzorků inspektorem stanovené v příloze 7 tohoto nařízení.
10.4.
Orgán, který typové schválení udělil, může kdykoliv ověřit metody řízení shody uplatňované v jednotlivých výrobních závodech.
Obvyklá četnost těchto kontrol je jednou za dva roky.
10.5.
Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.
10.6.
Referenční značka se nebere v úvahu.
11. POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY
11.1.
Pokud nejsou požadavky splněny nebo jestliže světlomet opatřený schvalovací značkou neodpovídá schválenému typu, může být typové schválení světlometu udělené podle tohoto nařízení odejmuto.
11.2.
Pokud některá smluvní strana dohody, která uplatňuje toto nařízení, odejme schválení, které dříve udělila, uvědomí o této skutečnosti neprodleně ostatní smluvní strany uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
12. TRVALÉ ZASTAVENÍ VÝROBY
Jestliže držitel schválení zcela přestane vyrábět typ světlometu schváleného podle tohoto nařízení, uvědomí o této skutečnosti orgán, který schválení udělil.
Poté, co toto sdělení orgán obdrží, uvědomí o tom ostatní strany dohody z roku 1958 uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
13. NÁZVY A ADRESY POVĚŘENÝCH ZKUŠEBEN A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní stany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy zkušeben pověřených provádět schvalovací zkoušky a správních orgánů udělujících schválení, jimž se mají zaslat formuláře osvědčení o udělení schválení, zamítnutí žádosti o ně nebo rozšíření schválení, odejmutí schválení nebo o ukončení výroby vystavené v jiných státech.
[1] Zahrnující:dodatek 1 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 11. srpna 2002dodatek 2 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 10. prosince 2002dodatek 3 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 30. října 2003
[2] Nic z toho, co je v tomto nařízení uvedeno, nebrání žádné straně dohody, která je uplatňuje, aby zakázala kombinovat světlomet obsahující plastové rozptylové sklo s mechanickým zařízením pro čištění světlometu (se stěrači).
[3] V případě světlometů konstruovaných tak, aby vyhovovaly požadavkům na dopravní provoz probíhající pouze po jedné straně vozovky (buď vpravo, nebo vlevo), se dále doporučuje, aby plocha, která může být v zemi, kde dopravní provoz probíhá po opačné straně vozovky než v zemi, pro kterou je světlomet konstruován, zakryta, aby nezpůsobovala nepohodlí účastníků silničního provozu, byla na rozptylovém skle nesmazatelně vyznačena.
Toto značení však není nutné v případě, že je tato plocha zřetelně znatelná z konstrukce.
[4] Pokud nelze rozptylové sklo od základního tělesa světlometu oddělit, postačuje jednoznačné značení podle odstavce 4.2.5.
[5] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbájdžán, 40 pro bývalou Jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy za použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku a 48 pro Nový Zéland.
Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat; takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
[6] Technické požadavky na žárovky viz nařízení č. 37.
[7] Žárovky HIR1 nebo H9 se smějí v potkávacím světlometu používat pouze tehdy, je-li světlomet vybaven zařízením pro čištění světlometu vyhovujícím nařízení č. 45.
Mimoto pokud jsou tyto žárovky namontovány, platí pro svislý sklon ustanovení odstavce 6.2.6.2.2. nařízení č. 48, série změn 01.
[8] Světlomet se považuje za vyhovující požadavkům tohoto odstavce, jestliže je možno žárovku snadno zasadit do světlometu a polohovací výčnělky se dají správně zasunout do příslušných zářezů, a to i za tmy.
[9] Měřicí stěna musí být dostatečně široká, aby bylo možno rozhraní sledovat v rozmezí přinejmenším 5° na obě strany od přímky vv.
[10] Pokud svazek paprsků neposkytuje rozhraní se zřetelným zlomem, provede se stranové nastavení způsobem, který co nejlépe splňuje požadavky na osvětlení v bodech 75 R a 50 R, respektive 75 L a 50 L pro pravostranný, respektive levostranný provoz.
[11] Takový zvláštní světlomet pro potkávací světlo může zahrnovat i dálkové světlo, na které se požadavky nevztahují.
[12] Mez 1° pro úpravu seřízení doprava nebo doleva není neslučitelná se svislou úpravou seřízení směrem nahoru nebo dolů – to je omezeno pouze požadavky odstavce 6.3.
Vodorovná část rozhraní však nesmí přesahovat přímku hh (odstavec 6.3 se nevztahuje na světlomety, které mají splňovat požadavky tohoto nařízení pouze pro potkávací světlo).
[13] E je skutečně naměřená hodnota v bodě 50R nebo 50L.
[14] Osvětlení v kterémkoliv bodě pásma A a B, který současně leží uvnitř pásma III, nesmí překročit hodnotu 0,7 luxu.
[15] Tento požadavek bude předmětem doporučení správním orgánům.
--------------------------------------------------
Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 113 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují symetrický svazek potkávacího světla, nebo dálkového světla, nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami [1]
A. SPRÁVNÍ USTANOVENÍ
0.
ROZSAH PŮSOBNOSTI
Toto nařízení se vztahuje na světlomety motorových vozidel, které vyzařují symetrický svazek potkávacího a/nebo dálkového světla a jež mohou zahrnovat skleněná nebo plastová rozptylová skla a jsou vybaveny vyměnitelnými žárovkami [2] [3].
1. DEFINICE
Pro účely tohoto nařízení:
1.1.
"Rozptylovým sklem" se rozumí vnější díl světlometu (sestavy), který osvětlující plochou propouští světlo.
1.2.
"Povlakem" se rozumí jakýkoliv výrobek nebo výrobky nanesené v jedné nebo více vrstvách na vnější stranu rozptylového skla.
1.3.
"Světlomety různých typů" se rozumí světlomety, které se liší v podstatných vlastnostech, jakými jsou například:
1.3.1. obchodní název nebo značka,
1.3.2. charakteristiky optické soustavy,
1.3.3. začlenění nebo vyloučení součástí, které by při provozu mohly odrazem, lomem, absorpcí, popřípadě deformací měnit optické účinky,
1.3.4. druh vyzařovaného světelného svazku (potkávací světlo, nebo dálkové světlo, nebo obojí),
1.3.5. materiály, z nichž je zhotoveno rozptylové sklo a případný povlak,
1.3.6. kategorie použité žárovky.
1.4.
"Světlomety různých "tříd" (A nebo B nebo C nebo D)" se rozumí světlomety určené konkrétními fotometrickými ustanoveními.
2. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ SVĚTLOMETU
2.1.
Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce.
V žádosti se uvede:
2.1.1. zda je světlomet určen k vyzařování jak světla potkávacího, tak světla dálkového, nebo pouze jednoho z těchto světel;
2.1.2. zda jde o světlomet třídy A, B, C, nebo D;
2.1.3. kategorie použité žárovky/žárovek podle seznamu v nařízení č. 37.
2.2.
Každá žádost o schválení musí být doložena:
2.2.1. výkresy ve trojím vyhotovení, které jsou dostatečně podrobné k tomu, aby bylo možno určit typ, a které představují čelní pohled na světlomet i s případnými podrobnostmi drážkování rozptylového skla a s průřezem; na výkresu musí být vyznačeno místo vyhrazené pro schvalovací značku;
2.2.2. stručným technickým popisem;
2.2.3. dvěma vzorky světlometu.
2.2.4. Pro účely zkoušení plastu, z něhož jsou zhotovena rozptylová skla (týká se pouze světlometů třídy B, C a D):
2.2.4.1. třinácti rozptylovými skly,
2.2.4.1.1. přičemž šest z nich je možno nahradit šesti vzorky materiálu o velikosti alespoň 60 × 80 mm a o plochém nebo vypouklém vnějším povrchu, v jehož středu se nachází v podstatě rovinná plocha (poloměr zakřivení ne menší než 300 mm) o rozměrech alespoň 15 × 15 mm,
2.2.4.1.2. přičemž všechna tato rozptylová skla nebo vzorky materiálu musejí být vyrobena postupem, který bude používán při hromadné výrobě;
2.2.4.2. odrážečem, na který se mohou rozptylová skla podle pokynů výrobce montovat.
2.3.
Pokud již byly materiály rozptylových skel a případných povlaků zkoušeny, musejí být doloženy zkušebními protokoly svých charakteristik.
3. ZNAČENÍ
3.1.
Světlomety předkládané ke schválení musejí nést obchodní název nebo značku žadatele.
3.2.
Na rozptylovém skle a na hlavním tělese [4] [5] musejí mít dostatečně velkou plochu pro schvalovací značku a přídavné symboly, o nichž pojednává odstavec 4, přičemž tato plocha musí být vyznačena na výkresech, o nichž pojednává výše odstavec 2.2.1.
3.3.
Na zadní straně světlometu musí být vyznačena kategorie použité žárovky.
4. SCHVÁLENÍ
4.1.
Všeobecně
4.1.1.
Pokud všechny vzorky typu světlometu předložené podle odstavce 2 ustanovení tohoto nařízení splňují, schválení se udělí.
4.1.2.
Pokud skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny splňují požadavky několika nařízení současně, je v případě, že každá ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen splňuje požadavky, jež se na ni vztahují, možné je opatřit jedinou mezinárodní schvalovací značkou.
4.1.3.
Každému schválenému typu se přidělí schvalovací číslo, jehož první dvě číslice (v současnosti 00) označují sérii změn zahrnující poslední technické změny tohoto nařízení v době, kdy bylo schválení vydáno.
Jedna a táž smluvní strana nemůže přidělit totéž schvalovací číslo jinému typu světlometu.
4.1.4.
Oznámení o schválení typu světlometu podle tohoto nařízení, o rozšíření schválení, o zamítnutí žádosti o ně, o jeho odejmutí nebo o trvalém zastavení výroby typu světlometu se stranám dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují, zasílá na formuláři odpovídajícím vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
4.1.5.
Mimo značku, jež se vyžaduje podle odstavce 3.1., se každý světlomet, který se shoduje s typem schváleným podle tohoto nařízení, opatří na ploše, o níž pojednává odstavec 3.2., schvalovací značkou popsanou dále v odstavcích 4.2. a 4.3.
4.2.
Složení schvalovací značky
Schvalovací značka sestává z:
4.2.1. mezinárodního schvalovacího značení, které obsahuje:
4.2.1.1. písmeno "E" v kružnici, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila [6];
4.2.1.2. schvalovací číslo, jak je předepsáno výše v odstavci 4.1.3.;
4.2.2. tohoto přídavného symbolu:
4.2.2.1. vodorovná šipka s hroty na obou koncích, směřujícími vlevo a vpravo;
4.2.2.2. pokud světlomet splňuje požadavky tohoto nařízení pouze pro potkávací světlo, pak u světlometu třídy A písmena "C–AS", u světlometu třídy B písmena "C–BS", u světlometu třídy C písmena "WC-CS" a u světlometu třídy D písmena "WC–DS";
4.2.2.3. pokud světlomet splňuje požadavky tohoto nařízení pouze pro dálkové světlo, pak u světlometu třídy B písmena "R–BS", u světlometu třídy C písmena "WR-CS" a u světlometu třídy D písmena "WR–DS";
4.2.2.4. pokud světlomet splňuje požadavky tohoto nařízení jak pro potkávací světlo, tak pro dálkové světlo, pak u světlometu třídy B písmena "CR–BS", u světlometu třídy C písmena "WCR-CS" a u světlometu třídy D písmena "WCR–DS";
4.2.2.5. pokud světlomet obsahuje plastové rozptylové sklo, pak vedle symbolů vyžadovaných podle odstavců 4.2.1. a 4.2.2 ještě skupinu písmen "PL";
4.2.2.6. v případě světlometu třídy D, který splňuje požadavky tohoto nařízení pro dálkové světlo, pak poblíž písmene "E" v kružnici ještě vyznačení maximální svítivosti, vyjádřené referenční značkou definovanou dále v odstavci 6.3.2.1.2.
4.2.3.
V každém případě musí být na schvalovacím formuláři a na formuláři pro oznámení smluvním státům dohody, které toto nařízení uplatňují, stanoven příslušný pracovní režim pro zkoušení podle odstavce 1.1.1.1. přílohy 4 a přípustné/á napětí podle odstavce 1.1.1.2. přílohy 4.
V příslušných případech se zařízení značí takto:
4.2.3.1. v případě světlometu, který splňuje požadavky tohoto nařízení a je konstruován tak, že žárovka potkávacího světla nemůže svítit současně se žárovkou pro kteroukoliv jinou funkci, s níž je sloučena, se za symbol potkávacího světlometu na schvalovací značce umístí lomítko (/).
4.2.4.
Obě číslice schvalovacího čísla (v současnosti 00), které udávají sérii změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době, kdy se schválení vydává, a šipka definovaná v odstavci 4.2.2.1. mohou být vyznačeny poblíž výše uvedených přídavných symbolů.
4.2.5.
Značky a symboly, o nichž pojednávají odstavce 4.2.1. až 4.2.3., musejí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.
Mohou být umístěny na vnitřní nebo vnější části (průhledné nebo neprůhledné) světlometu, kterou není možno oddělit od průhledné části světlometu, z níž vystupuje světlo.
V každém případě musejí být viditelné i tehdy, když je světlomet namontován na vozidle nebo když je otevřena některá pohyblivá část vozidla, například kapota.
4.3.
Uspořádání schvalovací značky
4.3.1.
Příklady uspořádání schvalovacích značek s výše popsanými přídavnými symboly jsou uvedeny na obr. 1 až 10 přílohy 2 tohoto nařízení.
4.3.2.
Skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety:
4.3.2.1.
V případech, kdy se zjistí, že skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety splňují požadavky současně několika nařízení, je možno vyznačit jedinou mezinárodní schvalovací značku sestávající z písmene "E" v kružnici, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení vystavila, a schvalovací číslo.
Tato schvalovací značka může být umístěna na skupinových, sdružených nebo sloučených svítilnách/světlometech kdekoliv, pokud:
4.3.2.1.1. je po namontování viditelná;
4.3.2.1.2. není možno žádnou světlo propouštějící součást skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů sejmout, aniž by se současně nesejmula i schvalovací značka.
4.3.2.2.
Identifikační symbol každé svítilny/světlometu podle nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno, společně s vyznačením příslušné série změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době vystavení schválení se – případně s vyžadovanou šipkou – vyznačí:
4.3.2.2.1. buď na příslušném povrchu vyzařujícím světlo,
4.3.2.2.2. nebo ve skupině tak, aby bylo možno každou ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů jasně identifikovat.
4.3.2.3.
Jednotlivé části jediné schvalovací značky nesmějí být menší než minimální velikost, jež se vyžaduje pro nejmenší jednotlivou značku v nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno.
4.3.2.4.
Číslo schválení se přidělí každému schválenému typu.
Jedna a táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů, na který se toto nařízení vztahuje.
4.3.2.5.
Příklady uspořádání schvalovacích značek pro skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety, včetně všech výše popsaných přídavných symbolů, jsou uvedeny v obr. 11 přílohy 2 tohoto nařízení.
4.3.3.
Svítilny/světlomety, jejichž rozptylové sklo se používá u různých typů světlometů a které mohou být sloučeny nebo sdruženy s jinými svítilnami/světlomety:
Platí ustanovení odstavce 4.3.2.
4.3.3.1.
Mimoto tam, kde je použito totéž rozptylové sklo, může být toto rozptylové sklo opatřeno různými schvalovacími značkami jednotlivých typů světlometů nebo soustav svítilen, za předpokladu, že těleso světlometu má i tehdy, když je není možno od rozptylového skla oddělit, také plochu podle odstavce 3.2. a je opatřeno schvalovacími značkami pro platné funkce.
Jestliže různé typy světlometů obsahují totéž základní těleso, může toto těleso nést všechny jednotlivé schvalovací značky.
4.3.3.2.
Příklady uspořádání schvalovacích značek pro výše uvedený případ podává obr. 12 v příloze 2 tohoto nařízení.
B. TECHNICKÉ POŽADAVKY NA SVĚTLOMETY [7]
5. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
5.1.
Všechny vzorky musejí vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavcích 6 až 8.
5.2.
Světlomety musejí být provedeny tak, aby si při běžném používání – i přes vibrace, které na ně mohou působit – zachovávaly předepsané fotometrické charakteristiky a byly trvale v dobrém funkčním stavu.
5.2.1.
Světlomety musejí být vybaveny zařízením, kterým se dají na vozidle seřídit tak, aby splňovaly platné předpisy.
Takové zařízení může, ale nemusí umožňovat vodorovné nastavení, pokud je světlomet konstruován tak, že si uchová vodorovné zaměření i po nastavení ve svislém směru.
Takovým zařízením nemusejí být vybaveny soustavy, u nichž od sebe nelze oddělit odrážeč a rozptylové sklo, ovšem za předpokladu, že se použití těchto soustav omezuje na vozidla, u kterých je možno nastavení světlometů seřídit jiným způsobem.
Tam, kde jsou světlomet potkávacího světla a světlomet dálkového světla – každý vybaven vlastní žárovkou – smontovány do složené sestavy, musí nastavovací zařízení umožňovat seřídit řádně každý z obou optických systémů zvlášť.
5.2.2.
Tato ustanovení se však nevztahují na sestavy světlometů, jejichž odrážeče jsou nedělitelné.
Pro tento typ sestav platí požadavky odstavce 6.3. tohoto nařízení.
5.3.
Světlomet musí být vybaven žárovkou/žárovkami schválenou/-ými podle nařízení č. 37.
Je možno použít jakoukoliv žárovku podle nařízení č. 37 za předpokladu, že:
a) se v obsahu daného nařízení nevztahuje na uplatňování žádné omezení,
b) v případě světlometu třídy A nebo B nepřekračuje referenční světelný tok tlumeného světla hodnotu 600 lm,
c) v případě světlometu třídy C nebo D nepřekračuje skutečný světelný tok tlumeného světla hodnotu 2000 lm.
5.4.
Součásti, kterými je žárovka upevněna k odrážeči, musejí být provedeny tak, aby se žárovka ani za tmy nedala zasadit jinak než ve správné poloze [8].
5.5.
Držák žárovky musí odpovídat charakteristikám uvedeným v publikaci IEC 61-2, třetí vydání z roku 1969.
Platí ten datový list držáku, který odpovídá příslušné kategorii použité žárovky.
5.6.
Mimoto se u světlometů třídy B, C a D provádějí doplňkové zkoušky podle požadavků přílohy 4, aby se zajistilo, že při používání nebude docházet k nadměrným změnám fotometrických parametrů.
5.7.
Pokud je u světlometu třídy B, C nebo D rozptylové sklo zhotoveno z plastu, provedou se zkoušky podle požadavků přílohy 6.
5.8.
U světlometů konstruovaných tak, aby poskytovaly střídavě buď dálkové, nebo potkávací světlo, musejí být mechanická, elektromechanická nebo jiná zařízení zabudovaná do světlometu pro přepínání z jednoho světla na druhé konstruována tak, aby:
5.8.1. zařízení bylo natolik pevné, aby i přes vibrace, které na ně mohou při běžném používání působit, absolvovalo bez poškození 50000 operací;
5.8.2. v případě poruchy se automaticky nastavila poloha potkávacího světla;
5.8.3. se vytvářelo vždy buď potkávací, nebo dálkové světlo, bez možnosti, že by se mechanismus zastavil mezi dvěma polohami;
5.8.4. uživatel nemohl pomocí běžného nářadí měnit tvar ani polohu pohyblivých součástí.
6. OSVĚTLENÍ
6.1.
Všeobecná ustanovení
6.1.1.
Světlomety musejí být provedeny tak, aby tehdy, když svítí potkávacím světlem, poskytovaly přiměřené osvětlení bez oslňování, a tehdy, když svítí dálkovým světlem, poskytovaly dobré osvětlení.
6.1.2.
Osvětlení vytvářené světlometem se stanovuje pomocí svislé měřicí stěny, která se nachází 25 m před světlometem a je postavena v pravém úhlu k jeho osám, jak ukazuje příloha 3 tohoto nařízení.
6.1.3.
Světlomety se kontrolují pomocí bezbarvé standardní (referenční) žárovky konstruované na jmenovité napětí uvedené v příslušném datovém listu v nařízení č. 37.
Při kontrole světlometu se napětí na svorkách žárovky reguluje tak, aby výsledkem byl referenční světelný tok uvedený v příslušném datovém listu v nařízení č. 37.
6.1.4.
Světlomet se považuje za vyhovující, jestliže splňuje požadavky tohoto odstavce 6 alespoň s jednou standardní (referenční) žárovkou, která může být předložena společně se světlometem.
6.2.
Ustanovení pro potkávací světlo
6.2.1.
Svazek potkávacího světla musí vytvářet dostatečně ostré rozhraní, aby se s jeho pomocí dalo dosáhnout dobrého nastavení.
Rozhraní musí být v podstatě vodorovné a co nejpřímější po vodorovné délce přinejmenším ± 3° u světlometů třídy A, C a D a přinejmenším ± 5° u světlometů třídy B.
6.2.2.
Světlomet musí být zaměřen tak, aby:
6.2.2.1. stranově bylo světlo co nejsymetričtější vůči přímce V-V, kromě světlometů třídy A nebo B, které nemají žádný mechanismus k nastavení vodorovného zaměření. Takové světlomety musí být seřízeny tak, aby byly ve stejné poloze jako na vozidle;
6.2.2.2. svisle byl světlomet seřízen tak, že se rozhraní nachází 250 mm pod přímkou H-H a je v co nejvodorovnější poloze.
6.2.3.
Při tomto zaměření musí světlomet, žádá-li se o jeho schválení pouze pro svícení potkávacím světlem [9], splňovat pouze požadavky uvedené dále v odstavcích 6.2.5 a 6.2.6; je-li určen pro svícení jak potkávacím, tak dálkovým světlem, musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5., 6.2.6. a 6.3.
6.2.4.
Pokud takto zaměřený světlomet požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5., 6.2.6. a 6.3. nesplňuje, je možno jeho seřízení upravit (netýká se světlometů, které nemají zařízení pro vodorovné seřízení), ovšem za předpokladu, že se osa světelného svazku neposune stranově doprava ani doleva o více než 1° (= 44 cm) [10].
Ke snazšímu seřízení pomocí rozhraní je možno světlomet částečně zakrýt, aby bylo rozhraní ostřejší.
Rozhraní však nesmí přesahovat přímku H-H.
6.2.5.
Osvětlení, které je na měřicích stěnách podle přílohy 3 vytvářeno svazkem potkávacího světla, musí splňovat tyto požadavky:
6.2.5.1. u světlometů třídy A:
Kterýkoliv bod na přímce H-H a nad ní _BAR_ ≤ 0,32 luxu _BAR_
Kterýkoliv bod na přímce 25L-25R _BAR_ ≥ 1,28 luxu _BAR_
Kterýkoliv bod na přímce 12,5L-12,5R _BAR_ ≥ 0,64 luxu _BAR_
6.2.5.2. u světlometů třídy B:
Kterýkoliv bod na přímce H-H a nad ní _BAR_ ≤ 0,7 luxu _BAR_
Kterýkoliv bod na přímce 50L-50R mimo 50V [11] _BAR_ ≥ 1,5 luxu _BAR_
Bod 50V _BAR_ ≥ 3 luxy _BAR_
Kterýkoliv bod na přímce 25L-25R _BAR_ ≥ 3 luxy _BAR_
Kterýkoliv bod v pásmu IV _BAR_ ≥ 1,5 luxu _BAR_
6.2.5.3. u světlometů třídy C nebo D:
Zkušební bod/Linie/Pásmo _BAR_ Poloha v mřížce B-β v úhlových stupních Svislé β** Vodorovné B** _BAR_ Požadované osvětlení v luxech na vzdálenost 25 m _BAR_
minimální _BAR_ maximální _BAR_
Třída D _BAR_ Třída C _BAR_ Třída D _BAR_ Třída C _BAR_
> 125 cc _BAR_ ≤ 125 cc _BAR_ > 125 cc _BAR_ ≤ 125 cc _BAR_
1 _BAR_ 0,86 D _BAR_ 3,5 R _BAR_ 2,3 _BAR_ 15,4 _BAR_
2 _BAR_ 0,86 D _BAR_ 0 _BAR_ 5,8 _BAR_ 2,9 _BAR_ — _BAR_
3 _BAR_ 0,86 D _BAR_ 3,5 L _BAR_ 2,3 _BAR_ 15,4 _BAR_
4 _BAR_ 0,50 U _BAR_ 1,50 L a 1,50 R _BAR_ — _BAR_ 1,08 _BAR_
6 _BAR_ 2,00 D _BAR_ 15 L a 15 R _BAR_ 1,28 _BAR_ 0,64 _BAR_ — _BAR_
7 _BAR_ 4,00 D _BAR_ 20 L a 20 R _BAR_ 0,38 _BAR_ 0,19 _BAR_ — _BAR_
8 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ — _BAR_ 1,92 _BAR_
Linie 11 _BAR_ 2,00 D _BAR_ 9 L až 9 R _BAR_ 1,6 _BAR_ — _BAR_
Linie 12 _BAR_ 7,00 U _BAR_ 10 L až 10 R _BAR_ — _BAR_ 0,3; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,96 _BAR_
Linie 13 _BAR_ 10,00 U _BAR_ 10 L až 10 R _BAR_ — _BAR_ 0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64 _BAR_
Linie 14 _BAR_ 10 U až 90 U _BAR_ 0 _BAR_ — _BAR_ 0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64 _BAR_
15* _BAR_ 4,00 U _BAR_ 8,0 L _BAR_ 0,1* _BAR_ 1,08 _BAR_
16* _BAR_ 4,00 U _BAR_ 0 _BAR_ 0,1* _BAR_ 1,08 _BAR_
17* _BAR_ 4,00 U _BAR_ 8,0 R _BAR_ 0,1* _BAR_ 1,08 _BAR_
18* _BAR_ 2,00 U _BAR_ 4,0 L _BAR_ 0,2* _BAR_ 1,08 _BAR_
19* _BAR_ 2,00 U _BAR_ 0 _BAR_ 0,2* _BAR_ 1,08 _BAR_
20* _BAR_ 2,00 U _BAR_ 4,0 R _BAR_ 0,2* _BAR_ 1,08 _BAR_
21* _BAR_ 0 _BAR_ 8,0 L a 8,0 R _BAR_ 0,1* _BAR_ — _BAR_
22* _BAR_ 0 _BAR_ 4,0 L a 4,0 R _BAR_ 0,2* _BAR_ 1,08 _BAR_
Pásmo 1 _BAR_ 1U/8L–4U/8L–4U/8R–1U/8R–0/4R–0/1R–0,6U/0–0/1L–0/4L–1U/8L _BAR_ — _BAR_ 1,08 _BAR_
Pásmo 2 _BAR_ > 4U až < 10 U _BAR_ 10 L až 10 R _BAR_ — _BAR_ 0,3; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,96 _BAR_
Pásmo 3 _BAR_ 10 U až 90 U _BAR_ 10 L až 10 R _BAR_ — _BAR_ 0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64 _BAR_
Pozn.:
"D" _BAR_ značí pod přímkou H-H. _BAR_ "U" _BAR_ značí nad přímkou H-H. _BAR_
"R" _BAR_ značí napravo od přímky V-V. _BAR_ "L" _BAR_ značí nalevo od přímky V-V. _BAR_
* Během měření těchto bodů musí přední obrysová svítilna schválená podle nařízení EHK č. 50, pokud je skupinová, sdružená nebo sloučená, být zapnuta.
** Pokud není stanoveno jinak, povoluje se v každém fotometrickém zkušebním bodě fotometrie samostatná odchylka 0,25 °
Další obecný text:
Typové schválení EHK při referenčním světelném toku podle nařízení č. 37 nebo při skutečném světelném toku u výbojkového zdroje světla podle nařízení č. 99.
Jmenovité zaměření pro fotometrická měření:
Svisle: _BAR_ 1 % D (0,57° D) _BAR_ Vodorovně: _BAR_ 0° _BAR_
Přípustné odchylky pro fotometrická měření:
Svisle: _BAR_ 0,3 – 0,8°D _BAR_ Vodorovně: _BAR_ ±0,5 ° D L-R _BAR_
6.2.6.
V případě světlometů třídy C a D musí být světlo rozloženo v pásmech 1, 2 a 3 co nejrovnoměrněji.
6.3.
Ustanovení pro dálková světla
6.3.1.
V případě světlometu konstruovaného tak, aby poskytoval dálkové světlo i potkávací světlo, se měří osvětlení, které je na měřicí stěně vytvářeno svazkem dálkového světla, při stejném nastavení světlometu jako při měřeních podle odstavců 6.2.; v případě světlometu poskytujícího pouze dálkové světlo se světlomet nastaví tak, aby plocha největšího osvětlení byla vystředěna na průsečík přímek H-H a V-V; takový světlomet musí splňovat pouze požadavky uvedené v odstavci 6.3.
6.3.2.
S výjimkou světlometu třídy A musí osvětlení vytvářené na měřicí stěně svazkem dálkového světla splňovat následující požadavky:
6.3.2.1.
Průsečík (HV) přímek H-H a V-V musí ležet uvnitř izoluxy odpovídající 80 % maximálního osvětlení.
Tato maximální hodnota (EM) nesmí být u světlometů třídy B a C menší než 32 luxů a u světlometů třídy D menší než 51,2 luxu.
Maximální hodnota nesmí za žádných okolností překračovat u světlometů třídy B hodnotu 240 luxů a u světlometů třídy C a D hodnotu 180 luxů.
6.3.2.1.1.
Maximální svítivost (IM) svazku dálkového světla, vyjádřená v tisících kandel, se vypočítá podle vzorce:
6.3.2.1.2.
Referenční značka (I'M) této maximální svítivosti, jak je o ní pojednáno výše v odstavci 4.2.2.6., se získá jako poměr:
Tato hodnota se zaokrouhlí na hodnotu: 7,5 – 10 – 12,5 – 17,5 – 20 – 25 – 27,5 – 30 – 37,5 – 40 – 45 – 50.
6.3.2.2.
Osvětlení vycházející z bodu HV vodorovně doprava a doleva nesmí být do vzdálenosti 1125 mm u světlometů třídy B a C menší než 12 luxů a u světlometů třídy D menší než 24 luxů; do vzdálenosti 2250 mm nesmí být osvětlení u světlometů třídy B a C menší než 3 luxy a u světlometů třídy D menší než 6 luxů.
V případě světlometů třídy C a D musí svítivost odpovídat tabulkám A a B v příloze 3.
Tabulka A se uplatňuje v případě, že je primární dálkové světlo vytvářeno jednotlivým světelným zdrojem, tabulka B se uplatňuje v případě, že je dálkové světlo vytvářeno světlometem sekundárního dálkového světla, který je v provozu s harmonizovaným světlometem potkávacího světla nebo světlometem primárního dálkového světla.
6.4.
V případě světlometů s nastavitelným odrážečem se provedou dodatečné zkoušky potom, co se odrážeč pootočí ze své výchozí polohy pomocí zařízení pro nastavování světlometů svisle o ±2° nebo alespoň do své mezní polohy, pokud to představuje méně než 2°.
Potom se světlomet jako celek opět přestaví (například pomocí úhloměru) pootočením o stejný počet stupňů v opačném směru vůči pohybu odrážeče.
Provedou se následující měření, přičemž body musejí ležet v požadovaných mezích:
potkávací světlo : body HV a 0,86 D-V,
dálkové světlo : IM a bod HV (jako procentuální podíl z IM).
6.5.
Hodnoty osvětlení měřicí stěny, o nichž je pojednáno výše v odstavcích 6.2. a 6.3., se měří pomocí fotosenzoru, jehož celá účinná plocha musí ležet uvnitř čtverce o straně 65 mm.
7. BARVA
7.1.
Vyzařované světlo musí být bílé barvy.
V trichromatických souřadnicích CIE musí světlo svazku spadat do těchto mezí:
mez směrem k modré x ≥ 0,310
mez směrem ke žluté x ≤ 0,500
mez směrem k zelené y ≤ 0,150 + 0,640 x
mez směrem k zelené y ≤ 0,440
mez směrem k purpurové y ≥ 0,050 + 0,750 x
mez směrem k červené y ≥ 0,382
C. DALŠÍ SPRÁVNÍ USTANOVENÍ
8. ZMĚNA TYPU SVĚTLOMETU A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
8.1.
Každou změnu typu světlometu je třeba oznámit správnímu orgánu, který schválení typu udělil.
Tento orgán pak může:
8.1.1. buď usoudit, že není pravděpodobné, že by změny měly výrazný záporný vliv, a že světlomet v každém případě ještě vyhovuje požadavkům,
8.1.2. nebo vyžadovat další zkušební protokol vystavený pověřenou zkušebnou.
8.2.
Stvrzení schválení nebo zamítnutí žádosti o ně, s uvedením změn, se postupem stanoveným výše v odstavci 4.1.4. zašle stranám dohody, které toto nařízení uplatňují.
8.3.
Příslušný orgán, který rozšíření schválení vystavil, přidělí každému formuláři, jímž se rozšíření schválení udílí, pořadové číslo a informuje o této skutečnosti ostatní strany dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují; k tomu použije formulář sdělení odpovídající vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
9. SHODA VÝROBY
Postupy k ověření shody výroby musejí odpovídat postupům uvedeným v dohodě, dodatek 2 (E/ECE/324 – E/ECE/TRANS/505/Rev.2), přičemž se uplatňují tyto požadavky:
9.1. světlomety schválené podle tohoto nařízení musejí být vyrobeny tak, aby byly shodné se schváleným typem v tom smyslu, že splňují požadavky stanovené v odstavcích 6 a 7;
9.2. musejí být splněny minimální požadavky na postupy ověřování shody výroby stanovené v příloze 5 tohoto nařízení;
9.3. musejí být splněny minimální požadavky na odběr vzorků inspektorem stanovené v příloze 7 tohoto nařízení;
9.4. orgán, který typové schválení udělil, může kdykoliv ověřit metody řízení shody uplatňované v jednotlivých výrobních závodech.
Obvyklá četnost těchto kontrol je jednou za dva roky;
9.5. světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.
10. POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY
10.1.
Pokud nejsou požadavky splněny nebo pokud světlomet opatřený schvalovací značkou neodpovídá schválenému typu, může být typové schválení světlometu udělené podle tohoto nařízení odejmuto.
10.2.
Pokud některá smluvní strana dohody, která uplatňuje toto nařízení, odejme schválení, které dříve udělila, uvědomí o této skutečnosti neprodleně ostatní smluvní strany uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
11. TRVALÉ ZASTAVENÍ VÝROBY
Jestliže držitel schválení zcela přestane vyrábět typ světlometu schváleného podle tohoto nařízení, uvědomí o této skutečnosti orgán, který schválení udělil.
Poté, co toto sdělení orgán obdrží, uvědomí o tom ostatní strany dohody z roku 1958 uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.
12. NÁZVY A ADRESY POVĚŘENÝCH ZKUŠEBEN A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní stany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy zkušeben pověřených provádět schvalovací zkoušky a správních orgánů udělujících schválení, jimž se mají zaslat formuláře osvědčení o udělení schválení, zamítnutí žádosti o ně, nebo rozšíření schválení, odejmutí schválení nebo o trvalém zastavení výroby, vystavené v jiných státech.
[1] Zahrnující:dodatek 1 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 11. srpna 2002opravu 1 původního znění nařízení – datum vstupu v platnost: 13. listopadu 2002dodatek 2 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 27. února 2004opravu 1 dodatku 2 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 10. března 2004
[2] Použití světlometů je dáno příslušnými předpisy o instalaci světel a osvětlovacích a světelně signalizačních zařízení.
[3] Nic z toho, co je v tomto nařízení uvedeno, nebrání žádné straně dohody, která nařízení uplatňuje, aby zakázala kombinovat světlomet obsahující plastové rozptylové sklo, jež je schváleno podle tohoto nařízení, s mechanickým zařízením pro čištění světlometu (se stěrači).
[4] Odrážeč se považuje za hlavní těleso.
[5] Pokud nelze rozptylové sklo od základního tělesa světlometu oddělit, postačuje jednoznačné značení podle odstavce 4.2.5.
[6] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbájdžán, 40 pro bývalou Jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy za použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku a 48 pro Nový Zéland.
Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
[7] Technické požadavky na žárovky viz v nařízení č. 37.
[8] Světlomet se považuje za vyhovující požadavkům tohoto odstavce, jestliže je možno žárovku snadno zasadit do světlometu a polohovací výčnělky se dají správně zasunout do příslušných zářezů, a to i za tmy.
[9] Takový speciální světlomet "pro potkávací světlo" může zahrnovat i dálkové světlo, na které se požadavky nevztahují.
[10] Mez 1° pro úpravu seřízení doprava nebo doleva není neslučitelná se svislou úpravou seřízení směrem nahoru nebo dolů – to je omezeno pouze požadavky odstavce 6.3 (odstavec 6.3 se nevztahuje na světlomety pro potkávací světlo).
[11] poměr svítivostí 50R50L≥0,25
--------------------------------------------------
Vnitřní dohoda
mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování pomoci Společenství v rámci víceletého finančního rámce pro období 2008–2013 v souladu s dohodou o partnerství AKT–ES a o přídělu finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o ES
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
po konzultaci s Komisí,
po konzultaci s Evropskou investiční bankou,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V příloze Ia odstavci 3 Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 [1] (dále jen "dohoda o partnerství AKT–ES"), se stanoví, že "o požadovaných změnách víceletého finančního rámce nebo částí dohody, které se jej týkají, rozhodne Rada ministrů odchylně od článku 95 této dohody".
(2) Rada ministrů AKT–ES na svém zasedání v Port Moresby (Papua Nová Guinea) ve dnech 1. a 2. června 2006 přijala přílohu Ib dohody o partnerství AKT–ES a souhlasila s tím, že celková částka pomoci Společenství státům AKT v rámci víceletého finančního rámce pro období 2008–2013, podle dohody o partnerství AKT–ES, se stanoví ve výši 21966 milionů EUR poskytnutých z 10. Evropského rozvojového fondu (dále jen "10. ERF"), do něhož přispívají členské státy.
(3) Rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství [2] (dále jen "rozhodnutí o přidružení") je použitelné do 31. prosince 2011.
Před uvedeným dnem by mělo být přijato nové rozhodnutí na základě článku 187 Smlouvy.
Do 31. prosince 2007 by Rada měla jednomyslně na návrh Komise stanovit částku 286 milionů EUR jako částku, která bude z 10. ERF použita v období 2008–2013 jako finanční pomoc zámořským zemím a územím (dále jen "ZZÚ"), na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy.
(4) Podle rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, 2005/446/ES ze dne 30. května 2005 o stanovení konečného data pro závazky z 9. Evropského rozvojového fondu [3] se datum, po kterém již nebudou poskytovány prostředky z 9.
ERF spravované Komisí, úrokové příspěvky spravované Evropskou investiční bankou (EIB) a úrokové výnosy z uvedených přídělů, stanoví na 31. prosince 2007. Toto datum může být případně přezkoumáno.
(5) Za účelem provádění dohody o partnerství AKT–ES a rozhodnutí o přidružení je třeba zřídit 10. ERF a stanovit postup pro přidělování prostředků a pro příspěvky členských států na tyto prostředky.
(6) Na základě zprávy Komise by měl být v letech 2008–2009 proveden přezkum týkající se všech aspektů výdajů a zdrojů Evropské unie.
(7) Zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, souhlasili s vyčleněním částky 430 milionů EUR z 10. ERF na podporu výdajů Komise vzniklých při plánování a provádění ERF.
(8) Je třeba určit pravidla řízení finanční spolupráce.
(9) Dne 12. září 2000 přijali zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, vnitřní dohodu o financování a správě pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k dohodě o partnerství AKT–ES a o přidělení finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o ES [4] (dále jen "vnitřní dohoda pro 9. ERF").
(10) Při Komisi by měl být zřízen výbor zástupců vlád členských států (dále jen "výbor ERF") a podobný výbor by měl být zřízen také při EIB.
Je třeba sladit práci Komise a EIB při uplatňování dohody o partnerství AKT–ES a odpovídajících ustanovení rozhodnutí o přidružení.
(11) Předpokládá se, že Bulharsko a Rumunsko přistoupí k EU do 1. ledna 2008 a že tyto země v souladu se svým závazkem podle smlouvy o přistoupení Bulharska a Rumunska a podle jejího protokolu přistoupí k dohodě o partnerství AKT–ES a k této vnitřní dohodě.
(12) Rada a zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, se v závěrech ze dne 24. května 2005 o urychlení procesu směřujícího k dosažení rozvojových cílů tisíciletí zavázali včas provést a sledovat Pařížskou deklaraci Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) o účinnosti pomoci, přijatou na Pařížském fóru na vysoké úrovni dne 2. března 2005.
(13) Rovněž by měly být připomenuty cíle veřejné rozvojové pomoci (VRP) uvedené ve zmíněných závěrech.
Při předkládání zpráv o výdajích v rámci ERF členským státům a Výboru pro rozvojovou pomoc OECD by Komise měla rozlišovat mezi činnostmi týkajícími se VRP a jinými činnostmi.
(14) Dne 22. prosince 2005 přijali Rada a zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, Evropský parlament a Komise společné prohlášení o rozvojové politice Evropské unie: Evropský konsensus [5].
(15) ERF by i nadále měl upřednostňovat podporu nejméně rozvinutých zemí a jiných zemí s nízkými příjmy.
(16) Dne 11. dubna 2006 schválila Rada zásadu financování mírového nástroje pro Afriku z vnitřních prostředků AKT do výše 300 milionů EUR pro počáteční období 2008–2010.
V průběhu třetího roku bude provedeno komplexní hodnocení, v jehož rámci budou přezkoumána jeho pravidla a možnosti alternativních budoucích zdrojů financování, včetně financování SZBP,
SE DOHODLI NA TĚCHTO USTANOVENÍCH:
KAPITOLA 1
Finanční zdroje
Článek 1
Zdroje 10. ERF
1. Členské státy zřizují 10. Evropský rozvojový fond (dále jen "10. ERF").
2. 10. ERF je tvořen:
a) částkou do výše 22682 milionů EUR, která se skládá z těchto příspěvků členských států:
Členský stát _BAR_ Klíč pro příspěvky _BAR_ Příspěvek v EUR _BAR_
Belgie _BAR_ 3,53 _BAR_ 800674600 _BAR_
Bulharsko [6] _BAR_ 0,14 _BAR_ 31754800 _BAR_
Česká republika _BAR_ 0,51 _BAR_ 115678200 _BAR_
Dánsko _BAR_ 2,00 _BAR_ 453640000 _BAR_
Německo _BAR_ 20,50 _BAR_ 4649810000 _BAR_
Estonsko _BAR_ 0,05 _BAR_ 11341000 _BAR_
Řecko _BAR_ 1,47 _BAR_ 333425400 _BAR_
Španělsko _BAR_ 7,85 _BAR_ 1780537000 _BAR_
Francie _BAR_ 19,55 _BAR_ 4434331000 _BAR_
Irsko _BAR_ 0,91 _BAR_ 206406200 _BAR_
Itálie _BAR_ 12,86 _BAR_ 2916905200 _BAR_
Kypr _BAR_ 0,09 _BAR_ 20413800 _BAR_
Lotyšsko _BAR_ 0,07 _BAR_ 15877400 _BAR_
Litva _BAR_ 0,12 _BAR_ 27218400 _BAR_
Lucembursko _BAR_ 0,27 _BAR_ 61241400 _BAR_
Maďarsko _BAR_ 0,55 _BAR_ 124751000 _BAR_
Malta _BAR_ 0,03 _BAR_ 6804600 _BAR_
Nizozemsko _BAR_ 4,85 _BAR_ 1100077000 _BAR_
Rakousko _BAR_ 2,41 _BAR_ 546636200 _BAR_
Polsko _BAR_ 1,30 _BAR_ 294866000 _BAR_
Portugalsko _BAR_ 1,15 _BAR_ 260843000 _BAR_
Rumunsko [6] _BAR_ 0,37 _BAR_ 83923400 _BAR_
Slovinsko _BAR_ 0,18 _BAR_ 40827600 _BAR_
Slovensko _BAR_ 0,21 _BAR_ 47632200 _BAR_
Finsko _BAR_ 1,47 _BAR_ 333425400 _BAR_
Švédsko _BAR_ 2,74 _BAR_ 621486800 _BAR_
Spojené království _BAR_ 14,82 _BAR_ 3361472400 _BAR_
_BAR_ _BAR_ 22682000000 _BAR_
Částka 22682 milionů EUR je k dispozici od vstupu v platnost víceletého finančního rámce, přičemž z této částky se:
i) 21966 milionů EUR přidělí skupině států AKT,
ii) 286 milionů EUR přidělí ZZÚ,
iii) 430 milionů EUR přidělí Komisi na podporu výdajů uvedených v článku 6, které jsou spojené s plánováním a prováděním ERF Komisí;
b) finančními prostředky uvedenými v příloze I dohody o partnerství AKT–ES a v příloze II A rozhodnutí o přidružení a přidělenými v rámci 9. ERF na financování zdrojů investičního nástroje uvedeného v příloze II C rozhodnutí o přidružení (dále jen "investiční nástroj"), které nejsou dotčeny rozhodnutím 2005/446/ES, jímž se stanoví datum, po němž již nelze poskytovat prostředky z 9. ERF. Tyto prostředky se převedou do 10. ERF a jsou spravovány v souladu s prováděcími pravidly 10. ERF ode dne vstupu v platnost víceletého finančního rámce pro období 2008–2013 podle dohody o partnerství AKT–ES a ode dne vstupu v platnost rozhodnutí Rady týkajících se finanční pomoci pro ZZÚ pro období 2008–2013.
3. Po 31. prosinci 2007 nebo po dni vstupu víceletého finančního rámce pro období 2008–2013 v platnost, pokud tento den nastane později, se již neposkytují žádné zůstatky 9. ERF nebo předcházejících ERF, s výjimkou zůstatků a prostředků, které byly uvolněny po tomto dni vstupu v platnost podle systému pro stabilizaci výnosů z vývozu základních zemědělských produktů (STABEX) v rámci ERF předcházejících 9. ERF, a s výjimkou prostředků uvedených v odst. 2 písm. b). Uvedené prostředky, které lze případně poskytnout v období od 31. prosince 2007 do dne vstupu této dohody v platnost, jak je uvedeno výše, budou použity výhradně k zajištění funkčnosti správy EU a k úhradě průběžných nákladů na zabezpečení probíhajících projektů až do doby, než vstoupí v platnost 10. ERF.
4. Finanční prostředky uvolněné z projektů v rámci 9. ERF nebo předcházejících ERF po 31. prosinci 2007 se již neposkytují, nerozhodne-li Rada na návrh Komise jednomyslně jinak, s výjimkou prostředků uvolněných po uvedeném datu vstupu v platnost podle systému pro stabilizaci výnosů z vývozu základních zemědělských produktů (STABEX) v rámci ERF předcházejících 9. ERF, které se automaticky převedou do příslušných národních indikativních programů uvedených v čl. 2 písm. a) bodu i) a čl. 3 odst. 1, a s výjimkou prostředků uvedených v odst. 2 písm. b).
5. Celková částka zdrojů 10. ERF pokrývá období od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2013. Po 31. prosinci 2013 již nebudou prostředky 10. ERF dále poskytovány, nerozhodne-li Rada na návrh Komise jednomyslně jinak.
6. Úrokové výnosy z operací financovaných podle závazků učiněných v rámci předchozích ERF a z prostředků 10. ERF, které spravuje Komise a jsou uloženy u platebních zprostředkovatelů v Evropě uvedených v čl. 37 odst. 1 přílohy IV dohody o partnerství AKT–ES, se připisují na jeden nebo více bankovních účtů otevřených jménem Komise a používají se v souladu s podmínkami uvedenými v článku 6. Používání úrokových výnosů plynoucích z prostředků 10. ERF, které spravuje EIB, bude určeno v rámci finančního nařízení uvedeného v čl. 10 odst. 2.
7. Přistoupí-li k EU nový stát, změní se rozdělení příspěvků podle odst. 2 písm. a) jednomyslným rozhodnutím Rady na návrh Komise.
8. Finanční zdroje mohou být upraveny jednomyslným rozhodnutím Rady v souladu s čl. 62 odst. 2 dohody o partnerství AKT–ES.
9. Aniž jsou dotčena rozhodovací pravidla a postupy uvedené v článku 8, může každý členský stát poskytnout Komisi nebo EIB dobrovolný příspěvek na podporu cílů dohody o partnerství AKT–ES.
Členské státy mohou rovněž spolufinancovat projekty nebo programy, například v rámci zvláštních iniciativ řízených Komisí nebo EIB.
Musí být zaručeno vlastnictví AKT na vnitrostátní úrovni těchto iniciativ.
Nezbytná ustanovení týkající se spolufinancování ERF, jakož i spolufinancování činností prováděných členskými státy, jsou obsažena v prováděcím a finančním nařízení uvedených v článku 10.
Členské státy předem informují Radu o svých dobrovolných příspěvcích.
10. V souladu s odstavcem 7 finančního protokolu dohody o partnerství AKT–ES posoudí Rada společně se státy AKT dosažené výsledky, přičemž zhodnotí stupeň plnění závazků a plateb, jakož i výsledky a dopady poskytnuté pomoci.
Tento přezkum se provede na základě návrhu vypracovaného Komisí v roce 2010.
Tento přezkum výsledků přispěje k rozhodnutí o částce finanční spolupráce po roce 2013.
Článek 2
Zdroje přidělené státům AKT
Částka 21966 milionů EUR uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a) bodu i) se rozdělí mezi nástroje spolupráce takto:
a) 17766 milionů EUR na financování státních a regionálních indikativních programů.
Tato přidělená částka bude použita k financování:
i) národních indikativních programů států AKT v souladu s články 1 až 5 přílohy IV dohody o partnerství AKT–ES,
ii) regionálních indikativních programů na podporu regionální a meziregionální spolupráce a integrace států AKT v souladu s články 6 až 11, čl. 13 odst. 1 a článkem 14 přílohy IV dohody o partnerství AKT–ES;
b) 2700 milionů EUR na financování spolupráce uvnitř AKT a meziregionální spolupráce s mnoha nebo všemi státy AKT v souladu s článkem 12, čl. 13 odst.
2 a článkem 14 přílohy IV dohody o partnerství AKT–ES o prováděcích a řídicích postupech. Tento soubor zahrnuje strukturální pomoc společným institucím: Středisku pro rozvoj podnikání (CDE) a Středisku pro rozvoj zemědělství (CTA) uvedeným v příloze III dohody o partnerství AKT–ES, nad nimiž je vykonáván dohled v souladu s pravidly a postupy stanovenými v příloze III uvedené dohody, a Společnému parlamentnímu shromáždění uvedenému v článku 17 dohody o partnerství AKT–ES.
Tento soubor také pokrývá pomoc na úhradu provozních výdajů sekretariátu AKT podle bodů 1 a 2 protokolu 1 připojeného k dohodě o partnerství AKT–ES;
c) část zdrojů uvedených v písmenech a) a b) může být použita v případě vnějších otřesů a na pokrytí nepředvídaných potřeb, včetně případné doplňkové krátkodobé humanitární pomoci a pomoci při mimořádných událostech v případech, kdy tuto pomoc nelze financovat z rozpočtu Společenství, na zmírnění nepříznivých účinků krátkodobých výkyvů příjmů z vývozu;
d) 1500 milionů EUR ve formě přídělu pro EIB na financování investičního nástroje podle podmínek stanovených v příloze II dohody o partnerství AKT–ES, přičemž tato částka zahrnuje dodatečný příspěvek ve výši 1100 milionů EUR na zdroje investičního nástroje řízeného jako revolvingový fond a 400 milionů EUR ve formě grantů na financování úrokového příspěvku podle článků 2 a 4 přílohy II dohody o partnerství AKT–ES po dobu trvání 10. ERF.
Článek 3
Zdroje přidělené ZZÚ
1. Částka 286 milionů EUR uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a) bodě ii) se přidělí v souladu s rozhodnutím Rady o změně rozhodnutí o přidružení podle článku 187 Smlouvy, jež má být přijato před 31. prosincem 2007, z čehož je 256 milionů EUR určeno na financování národních a regionálních indikativních programů a 30 milionů EUR ve formě přídělu pro EIB je určeno na financování investičního nástroje v souladu s rozhodnutím o přidružení.
2. Získá-li některá ZZÚ nezávislost a přistoupí-li k dohodě o partnerství AKT–ES, částky uvedené v odstavci 1 se sníží a částky uvedené v čl. 2 písm. a) bodě i) se odpovídajícím způsobem zvýší jednomyslným rozhodnutím Rady na návrh Komise.
Článek 4
Půjčky z vlastních zdrojů EIB
1. K částce přidělené investičnímu nástroji v rámci 9. ERF podle čl. 1 odst. 2 písm. b) a částce uvedené v čl. 2 písm. d) se přidává orientační částka až do výše 2030 milionů EUR ve formě půjček, které poskytne EIB z vlastních zdrojů. Tyto zdroje se přidělí do výše 2000 milionů EUR pro účely uvedené v příloze II dohody o partnerství AKT–ES a do výše 30 milionů EUR pro účely uvedené v rozhodnutí o přidružení, v souladu s podmínkami stanovenými statutem EIB a příslušnými ustanoveními o podmínkách investičního financování, stanovenými v příloze II dohody o partnerství AKT–ES a rozhodnutí o přidružení.
2. Členské státy se ve vztahu k veškerým finančním závazkům, které vznikly věřitelům ze smluv uzavřených EIB o půjčkách, které poskytla z vlastních zdrojů podle článku 1 přílohy II dohody o partnerství AKT–ES a odpovídajících ustanovení rozhodnutí o přidružení, zavazují jednat jako ručitel EIB v poměru ke svým příspěvkům upsaným na její základní kapitál a vzdávají se všech práv na námitky.
3. Záruka uvedená v odstavci 2 je omezena na 75 % celkové výše úvěrů otevřených EIB v rámci všech smluv o půjčkách, ale kryje veškerá rizika.
4. Na závazky uvedené v odstavci 2 se vztahují záruční smlouvy mezi každým členským státem a EIB.
Článek 5
Operace řízené EIB
1. Platby zaslané EIB v souvislosti se zvláštními půjčkami poskytnutými státům AKT, ZZÚ a francouzským zámořským departementům spolu se ziskem a příjmy z operací rizikového kapitálu v rámci ERF předcházejících 9. ERF se připisují ve prospěch členských států v poměru k jejich příspěvkům do ERF, kterého se tyto částky týkají, nerozhodne-li Rada na návrh Komise jednomyslně o jejich převedení do rezerv nebo o jejich přidělení na jiné účely.
2. Jakákoliv provize EIB za řízení půjček a operací uvedených v odstavci 1 se předem odečte z částek připisovaných členským státům.
3. Zisky a příjmy EIB plynoucí z operací v rámci investičního nástroje podle 9. a 10. ERF se použijí pro další operace v rámci tohoto nástroje v souladu s článkem 3 přílohy II dohody o partnerství AKT–ES po odečtení mimořádných výdajů a závazků vzniklých v souvislosti s investičním nástrojem.
4. EIB je v plné výši odměňována za řízení operací investičního nástroje uvedených v odstavci 3 v souladu s čl. 3 odst. 1a přílohy II dohody o partnerství AKT–ES.
Článek 6
Zdroje vyhrazené na podporu výdajů souvisejících s ERF
1. Zdroje ERF kryjí náklady na podpůrná opatření. Zdroje uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) bodu iii) a v čl. 1 odst. 5 kryjí náklady spojené s plánováním a prováděním ERF, na které se nezbytně nevztahují dokumenty o strategické podpoře a víceleté indikativní programy podle prováděcího nařízení uvedeného v čl. 10 odst. 1.
2. Zdroje na podpůrná opatření mohou být použity na krytí výdajů spojených s:
a) činnostmi v oblasti přípravy, dalšího provádění, sledování, účetního zpracování, auditu a vyhodnocení, které jsou přímo nezbytné pro plánování a provádění zdrojů z ERF spravovaných Komisí;
b) dosažením těchto cílů prostřednictvím činností v oblasti výzkumu rozvojové politiky, studií, jednání, informací, zvyšování povědomí, odborného vzdělávání a publikační činnosti a
c) počítačovými sítěmi pro výměnu informací a jakýchkoliv dalších výdajů na administrativní nebo technickou pomoc, které mohou Komisi vzniknout při řízení ERF.
Tyto zdroje se rovněž použijí na krytí výdajů ústředí Komise a jejích delegací na administrativní podporu potřebnou pro řízení operací financovaných v rámci dohody o partnerství AKT–ES a rozhodnutí o přidružení.
Nesmí být poskytovány na klíčové úkoly evropské veřejné služby, tj. stálým zaměstnancům Komise.
KAPITOLA II
Prováděcí a závěrečná ustanovení
Článek 7
Příspěvky do 10. ERF
1. S přihlédnutím k prognózám EIB týkajícím se řízení a operací investičního nástroje Komise každoročně vypracuje a do 15. října předloží Radě výkaz závazků, plateb a roční výše výzvy k poskytnutí příspěvků, které mají být provedeny v běžném a dvou následujících rozpočtových obdobích.
Tyto částky vycházejí ze schopnosti skutečně poskytnout navrhovanou výši zdrojů.
2. Na návrh Komise, upřesňující část náležející Komisi a část náležející EIB, rozhodne Rada kvalifikovanou většinou podle článku 8 o stropu roční výše příspěvku pro druhý rok následující po předložení návrhu Komise (n+2) a v rámci stropu, o němž bylo rozhodnuto v předchozím roce, o roční výši výzvy k poskytnutí příspěvku pro první rok následující po předložení návrhu Komise (n+1).
3. Pokud se příspěvky, o nichž bylo rozhodnuto podle odstavce 2, liší od skutečných potřeb ERF v daném rozpočtovém období, předloží Komise Radě návrhy na změnu výše příspěvků v rámci stropu uvedeného v odstavci 2 a Rada rozhodne kvalifikovanou většinou podle článku 8.
4. Výzvy k poskytnutí příspěvku nemohou překročit strop uvedený v odstavci 2, ani nemůže být tento strop zvýšen, ledaže tak rozhodne Rada kvalifikovanou většinou podle článku 8 v případech zvláštních potřeb vyplývajících z mimořádných nebo nepředvídaných okolností, jako jsou například situace po krizích.
V tom případě Komise a Rada zajistí, aby příspěvky odpovídaly očekávaným platbám.
5. S přihlédnutím k prognózám EIB sdělí Komise každý rok do 15. října Radě své odhady závazků, plateb a příspěvků pro každý rok tříletého období následujícího po letech uvedených v odstavci 1.
6. Pokud jde o prostředky převedené z předchozích ERF do 10. ERF v souladu s čl. 1 odst. 2 písm. b) a čl. 1 odst. 3, vypočítají se příspěvky každého členského státu v poměru k příspěvku každého členského státu do dotyčného ERF.
Pokud jde o prostředky 9. ERF a předcházejících ERF, které nejsou převedeny do 10. ERF, vypočítá se dopad na příspěvek každého členského státu v poměru k příspěvku každého členského státu do 9. ERF.
7. Prováděcí pravidla pro platby příspěvků členských států určí finanční nařízení uvedené v čl. 10 odst. 2.
Článek 8
Výbor Evropského rozvojového fondu
Při Komisi se pro zdroje 10. ERF, které Komise spravuje, zřizuje výbor (dále jen "výbor ERF") složený ze zástupců vlád členských států.
Výboru ERF předsedá zástupce Komise a jeho sekretariát zajišťuje Komise.
Na práci výboru se podílí zástupce EIB.
2. Ve výboru ERF je hlasům členských států přidělena tato váha:
Členský stát _BAR_ Hlasy EU-27 _BAR_
Belgie _BAR_ 35 _BAR_
Bulharsko [7] _BAR_ [1] _BAR_
Česká republika _BAR_ 5 _BAR_
Dánsko _BAR_ 20 _BAR_
Německo _BAR_ 205 _BAR_
Estonsko _BAR_ 1 _BAR_
Řecko _BAR_ 15 _BAR_
Španělsko _BAR_ 79 _BAR_
Francie _BAR_ 196 _BAR_
Irsko _BAR_ 9 _BAR_
Itálie _BAR_ 129 _BAR_
Kypr _BAR_ 1 _BAR_
Lotyšsko _BAR_ 1 _BAR_
Litva _BAR_ 1 _BAR_
Lucembursko _BAR_ 3 _BAR_
Maďarsko _BAR_ 6 _BAR_
Malta _BAR_ 1 _BAR_
Nizozemsko _BAR_ 49 _BAR_
Rakousko _BAR_ 24 _BAR_
Polsko _BAR_ 13 _BAR_
Portugalsko _BAR_ 12 _BAR_
Rumunsko [7] _BAR_ [4] _BAR_
Slovinsko _BAR_ 2 _BAR_
Slovensko _BAR_ 2 _BAR_
Finsko _BAR_ 15 _BAR_
Švédsko _BAR_ 27 _BAR_
Spojené království _BAR_ 148 _BAR_
Celkem EU-25 _BAR_ 999 _BAR_
Celkem EU-27 [7] _BAR_ [1004] _BAR_
3. Výbor ERF rozhoduje kvalifikovanou většinou 720 hlasů z celkového počtu 999, vyjadřující kladný postoj alespoň 13 členských států.
Blokační menšinu tvoří 280 hlasů.
4. Přistoupí-li k EU nový stát, změní se váha hlasů stanovená odstavcem 2 a kvalifikovaná většina uvedená v odstavci 3 jednomyslným rozhodnutím Rady.
5. Rada jednomyslně přijme jednací řád výboru ERF.
Článek 9
Výbor pro investiční nástroj
1. Pod záštitou EIB se zřizuje výbor (dále jen "výbor pro investiční nástroj") složený ze zástupců vlád členských států a zástupce Komise.
EIB zajišťuje tomuto výboru sekretariát a podpůrné služby.
Předseda výboru pro investiční nástroj je volen členy dotyčného výboru a z jejich řad.
2. Rada jednomyslně přijme jednací řád výboru pro investiční nástroj.
3. Výbor pro investiční nástroj rozhoduje kvalifikovanou většinou stanovenou v čl. 8 odst. 2 a 3.
Článek 10
Prováděcí ustanovení
1. Aniž je dotčen článek 8 této dohody a hlasovací práva členských států podle této dohody, všechna příslušná ustanovení článků 14 až 30 vnitřní dohody pro 9. ERF zůstávají v platnosti až do rozhodnutí Rady o prováděcím nařízení pro 10. ERF. O tomto prováděcím nařízení rozhodne Rada jednomyslně na návrh Komise a po konzultaci s EIB.
Prováděcí nařízení obsahuje úpravy a zlepšení postupů plánování a rozhodování a v nejvyšší možné míře slaďuje postupy Společenství a ERF, včetně postupů týkajících se aspektů spolufinancování. Dále stanoví také zvláštní řídicí postupy pro mírový nástroj.
Vzhledem k tomu, že finanční a technická pomoc pro provádění čl.
11 odst. 6, článků 11a a 11b dohody o partnerství AKT–ES bude financována zvláštními nástroji, které jsou jiné než nástroje určené k financování spolupráce AKT–ES, musí být činnosti prováděné podle těchto ustanovení schváleny na základě předem stanovených postupů pro plnění rozpočtu.
2. Před vstupem dohody o partnerství AKT–ES v platnost přijme Rada kvalifikovanou většinou podle článku 8 na návrh Komise a po vydání stanoviska EIB k ustanovením, která se jí týkají, a stanoviska Účetního dvora finanční nařízení.
3. Komise předloží návrhy nařízení uvedených v odstavcích 1 a 2, v nichž se mimo jiné stanoví možnost pověřit prováděním úkolů třetí strany.
Článek 11
Finanční provádění, účetnictví, audit a absolutorium
1. Komise provádí finanční plnění jí spravovaných souborů prostředků na základě čl. 1 odst. 8, čl. 2 písm. a), b) a c), čl. 3 odst. 1 a článku 6 a financování projektů a programů v souladu s finančním nařízením uvedeným v čl. 10 odst. 2. Při vymáhání nesprávně vyplacených částek jsou rozhodnutí Komise vykonatelná v souladu s článkem 256 Smlouvy o ES.
EIB řídí investiční nástroj a provádí operace podle tohoto nástroje jménem Společenství v souladu s pravidly stanovenými ve finančním nařízením uvedeném v čl. 10 odst.
2. Při této činnosti EIB jedná jménem Společenství a na jeho riziko.
Veškerá práva vyplývající z těchto operací, zejména práva věřitele nebo vlastníka, náleží členským státům.
3. V souladu se svým statutem a osvědčenými bankovními postupy provádí EIB finanční plnění operací realizovaných prostřednictvím půjček z jejích vlastních zdrojů, uvedených v článku 4, případně v kombinaci s úrokovými příspěvky čerpanými z grantových zdrojů ERF.
4. Pro každé rozpočtové období Komise sestaví a schválí účty ERF a zašle je Evropskému parlamentu, Radě a Účetnímu dvoru.
5. Komise zpřístupní informace uvedené v článku 10 Účetnímu dvoru, aby mohl na základě listinných důkazů provést kontroly pomoci poskytované ze zdrojů ERF.
6. EIB každoročně zašle Komisi a Radě výroční zprávu o provádění operací financovaných ze zdrojů ERF, které spravuje.
7. S výhradou odstavce 9 tohoto článku vykonává Účetní dvůr v souvislosti s operacemi ERF pravomoci, které mu svěřuje článek 248 Smlouvy o ES. Podmínky, za kterých Účetní dvůr své pravomoci vykonává, stanoví finanční nařízení uvedené v čl. 10 odst. 2.
8. Absolutorium za finanční řízení ERF, s výjimkou operací řízených EIB, udělí Komisi Evropský parlament na doporučení Rady, která rozhoduje kvalifikovanou většinou podle článku 8.
9. Operace financované ze zdrojů ERF spravovaných EIB se kontrolují a schvalují postupy stanovenými statutem EIB pro všechny její operace.
Článek 12
Ustanovení o přezkumu
1 odst. 3 a článků obsažených v kapitole II, s výjimkou změn článku 8, mohou být změněna jednomyslným rozhodnutím Rady na návrh Komise.
EIB se k návrhu Komise připojí v záležitostech týkajících se jejích činností a investičního nástroje.
Článek 13
Ratifikace, vstup v platnost a doba platnosti
1. Každý členský stát schválí tuto dohodu v souladu se svými ústavními požadavky.
Vláda každého členského státu oznámí Generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie dokončení postupů nezbytných pro vstup této dohody v platnost.
2. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po oznámení o schválení této dohody posledním členským státem.
3. Tato dohoda se uzavírá na stejnou dobu platnosti jako víceletý finanční rámec přílohy Ib dohody o partnerství AKT–ES. Bez ohledu na čl. 1 odst. 4 však tato dohoda zůstává v platnosti po dobu nutnou pro úplné provedení všech operací financovaných v rámci dohody o partnerství AKT–ES, rozhodnutí o přidružení a uvedeného víceletého finančního rámce.
Článek 14
Závazná znění
Tato dohoda, sepsaná v jediném vyhotovení v jazyce anglickém, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, nizozemském, německém, polském, portugalském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, bude uložena v archivu Generálního sekretariátu Rady Evropské unie, který předá její ověřený opis všem vládám signatářských států.
Vnitřní dohoda
mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, kterou se mění vnitřní dohoda ze dne 18. září 2000 o opatřeních, která mají být přijata, a o postupech, které mají být dodrženy při provádění dohody o partnerství AKT–ES
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
S OHLEDEM NA Smlouvu o založení Evropského společenství,
S OHLEDEM NA dohodu o partnerství AKT–ES podepsanou v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000 (dále jen "dohoda AKT–ES"),
S OHLEDEM NA návrh Komise,
VZHLEDEM K TĚMTO DŮVODŮM:
(1) Rada svým rozhodnutím ze dne 27. dubna 2004 pověřila Komisi, aby zahájila jednání se státy AKT s cílem změnit dohodu AKT–ES.
Tato jednání byla uzavřena v Bruselu dne 23. února 2005.
Dohoda, kterou se mění dohoda AKT–ES, byla podepsána v Lucemburku dne 25. června 2005.
(2) Z toho důvodu by Vnitřní dohoda mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, ze dne 18. září 2000 o opatřeních, která mají být přijata, a o postupech, které mají být dodrženy při provádění dohody o partnerství AKT–ES [1], měla být změněna.
(3) Postup podle vnitřní dohody je třeba změnit s ohledem na změny článků 96 a 97, jak jsou stanoveny v dohodě, kterou se mění dohoda AKT–ES.
Tento postup by se měl též změnit s ohledem na nový článek 11b, jehož odstavec 1 představuje podstatný prvek dohody, kterou se mění dohoda AKT–ES,
SE DOHODLI TAKTO:
Článek 1
Vnitřní dohoda mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, ze dne 18. září 2000 o opatřeních, která mají být přijata, a o postupech, které mají být dodrženy při provádění dohody o partnerství AKT–ES, se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
V případě, že se záležitost týká otázek, ve kterých náleží pravomoc členským státům, přijímá postoj členských států k provádění článků 11b, 96 a 97 dohody AKT–ES Rada, která jedná v souladu s postupy uvedenými v příloze.
Pokud se plánovaná opatření týkají záležitostí spadajících do pravomoci členských států, může Rada rovněž jednat z podnětu členského státu."
2. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Tato dohoda, sepsaná v jediném vyhotovení v jazyce anglickém, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž každé z těchto dvaceti znění má stejnou platnost, bude uložena v archivu generálního sekretariátu Rady, který předá její ověřený opis všem vládám signatářských států."
3. Příloha se nahrazuje tímto:
"
"PŘÍLOHA
1. S výjimkou zvláště naléhavých případů vyčerpá Společenství a jeho členské státy před zahájením konzultací podle článku 96 dohody AKT-ES veškeré možnosti politického dialogu se státem AKT podle článku 8 dohody AKT-ES.
Dialog podle článku 8 je systematický a formální v souladu s podmínkami stanovenými v článku 2 přílohy VII dohody AKT-ES.
Jestliže se dialogu vedeného na národní, regionální a subregionální úrovni účastní Společné parlamentní shromáždění, zastupují ho jeho úřadující spolupředsedové nebo určený zástupce.
2. Domnívá-li se Rada na základě podnětu Komise nebo členského státu po vyčerpání všech možností dialogu podle článku 8 dohody AKT-ES, že stát AKT neplní závazky týkající se některého z podstatných prvků uvedených v článcích 9 nebo 11b dohody AKT-ES, nebo dojde-li k vážnému případu korupce, vyzve dotčený stát AKT, s výjimkou zvláště naléhavých případů, ke konzultacím podle článků 11b, 96 nebo 97 dohody AKT-ES.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Při konzultacích zastupují Společenství předsednictví Rady a Komise, přičemž usilují o to, aby zajistily zastupování na stejné úrovni.
Konzultace se zaměřují na opatření, která má dotčená strana přijmout, a odehrávají se v souladu s podmínkami stanovenými v příloze VII dohody AKT-ES.
3. Nepodaří-li se ve lhůtě stanovené pro konzultace v článcích 11b, 96 nebo 97 dohody AKT-ES přes veškeré úsilí nalézt řešení, nebo okamžitě, jedná-li se o zvláště naléhavý případ nebo jsou-li konzultace odmítnuty, může Rada na návrh Komise přijmout kvalifikovanou většinou vhodná opatření podle těchto článků, včetně částečného pozastavení použitelnosti.
O úplném pozastavení použitelnosti dohody AKT-ES vůči příslušnému státu AKT rozhodne Rada jednomyslně.
Tato opatření zůstávají v platnosti, dokud Rada příslušným postupem uvedeným v prvním pododstavci nepřijme rozhodnutí, kterým se mění nebo odvolává dříve přijaté opatření, nebo případně po dobu uvedenou v rozhodnutí.
Pro tento účel Rada výše uvedená opatření pravidelně přezkoumá, a to nejméně jednou za šest měsíců.
Předseda Rady oznámí takto přijatá opatření před jejich vstupem v platnost dotčenému státu AKT a Radě ministrů AKT-ES.
Rozhodnutí Rady se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
V případě, že se opatření přijímají okamžitě, je oznámení o těchto opatřeních zasláno státu AKT a Radě ministrů AKT-ES ve stejný okamžik jako výzva ke konzultacím.
4. O všech rozhodnutích přijatých podle bodů 2 a 3 je neprodleně a úplně informován Evropský parlament."
"
Článek 2
Tuto dohodu schvaluje každý členský stát v souladu s vlastními ústavními předpisy.
Vláda každého členského státu informuje generální sekretariát Rady o dokončení postupů nutných pro vstup této dohody v platnost.
Za předpokladu, že ustanovení prvního pododstavce byla splněna, vstupuje tato dohoda v platnost ve stejný okamžik jako dohoda, kterou se mění dohoda AKT–ES [2].
Zůstává v platnosti po dobu trvání uvedené dohody.
Dohoda o ochraně zdraví pracovníků prostřednictvím správné manipulace a správného používání krystalického křemene a produktů, které ho obsahují
(2006/C 279/02)
Přílohy jsou k dispozici na www.nepsi.eu
(1) Krystalický křemen se v přírodě hojně vyskytuje a tvoří 12 % zemské kůry.
Krystalický křemen je ve volné přírodě obsažen v řadě minerálů a minerálních produktů.
(2) V průmyslu se intenzivně využívají dvě krystalické formy křemene, a to oxid křemičitý a cristobalit.
Obě se prodávají jako písek, což je zrnitý materiál, nebo jako prášek, který obsahuje částice menší než 0,1 milimetru.
(3) Krystalický křemen a materiály (produkty) a suroviny, které krystalický křemen obsahují, se používají v celé řadě průmyslových odvětví, včetně chemického průmyslu, keramiky, stavebnictví, kosmetiky, čisticích prostředků, elektroniky, slévárenství, sklářského průmyslu, zahradnictví, rekreačního průmyslu, kovodělného a strojírenského průmyslu, nátěrů včetně laků, farmaceutického průmyslu a filtračních médií.
(4) Vědecký výbor pro limity expozice chemickým látkám (SCOEL), zřízený Evropskou komisí, [1] došel kromě jiného k závěru, že: "Hlavním následkem vdechování dýchatelného krystalického křemene u člověka je silikóza.
Existuje dostatek informací pro vyslovení závěru, že relativní riziko rakoviny plic se zvyšuje u osob se silikózou (a zdá se, že k tomu nedochází u zaměstnanců bez silikózy, kteří jsou vystaveni působení křemenného prachu v lomech a v keramickém průmyslu).
Prevence vzniku silikózy tudíž zároveň snižuje riziko rakoviny.
Jelikož nelze určit přesnou prahovou hodnotu pro rozvoj silikózy, jakékoli snížení expozice povede k omezení rizika vzniku silikózy."
(5) Zdá, že existují důkazy o proměnlivé síle účinků dýchatelného krystalického křemene v různých oborech.
(6) V epidemiologii rakoviny plic existuje řada dalších faktorů, jako například kouření, radon a polycyklické aromatické uhlovodíky.
(7) Na úrovni EU neexistují žádné limity pro vystavení účinkům dýchatelného krystalického křemene při práci a limity v jednotlivých státech se liší.
(8) Dýchatelný krystalický křemen se v mnoha ohledech liší – včetně jeho přirozeného výskytu v přírodě – od situací, které jsou upraveny v předpisech týkajících se bezpečnosti práce.
Tato Dohoda, která je v mnoha ohledech jedinečná, je tedy vhodným nástrojem pro úpravu nakládání s touto konkrétní látkou.
(9) Smluvní strany jsou pevně přesvědčeny, že tato Dohoda přispěje k ochraně pracovních míst a k zajištění ekonomické budoucnosti dotčených odvětví a společností.
(10) Smluvní strany vynaloží veškeré úsilí, aby dosáhli uplatnění této Dohody ve všech společnostech v celém oboru, který zastupují.
(11) Strany této Dohody jednají v souladu s článkem 139 odst. 1 a 2 Smlouvy o ES.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti smluvní strany uzavírají následující Dohodu o prevenci a ochraně zdraví pracovníků prostřednictvím správné manipulace a správného používání krystalického křemene a produktů, které ho obsahují,
Článek 1
Cíle
Cílem této Dohody je:
- ochrana zdraví zaměstnanců a jiných osob, které jsou při práci na pracovišti vystaveni účinkům dýchatelného krystalického křemene z materiálů (produktů) a surovin, které krystalický křemen obsahují.
- minimalizace vystavení účinkům dýchatelného krystalického křemene na pracovišti prostřednictvím používání Správných postupů, které jsou zde stanoveny, za účelem prevence, odstranění nebo snížení pracovních zdravotních rizik, které souvisejí s dýchatelným krystalickým křemenem.
- zvýšení povědomí o potenciálních zdravotních rizicích dýchatelného krystalického křemene a o Správných postupech.
Článek 2
Rozsah platnosti
(1) Tato Dohoda se týká výroby a používání krystalického křemene a materiálů (produktů) a surovin, které krystalický křemen obsahují a mohou potenciálně vést k vystavení osob vlivu dýchatelného krystalického křemene.
Popis průmyslových oborů, kterých se Dohoda týká, je uveden v Příloze 5 této Dohody.
(2) Dohoda se vztahuje i na vedlejší činnosti spojené s výrobou a používáním krystalického křemene, jako je manipulace, skladování a přeprava.
Rovněž se týká mobilních pracovišť.
Pro mobilní pracoviště mohou platit specifická pravidla uvedená níže.
(3) Tato Dohoda platí pro smluvní strany, zaměstnavatele a zaměstnavatele, jak je níže definováno a stanoveno.
Článek 3
Definice
(1) "Zaměstnavatel(é)" znamená jednotlivé společnosti, které jsou přímo či nepřímo zastoupeny stranami této Dohody a zastupují příslušné odvětví.
(2) "Zaměstnanci" znamená pracovníky, kteří jsou přímo či nepřímo zastoupeni stranami této Dohody a zastupují zaměstnance, kteří mohou být pravidelně nebo občas vystaveni působení dýchatelného krystalického křemene.
Má se za to, že zaměstnanci zahrnují osoby zaměstnané na částečný úvazek, plný úvazek nebo na dobu určitou a další pracovníky, kteří působí pod přímým dohledem zaměstnavatele (např. dočasně umístění pracovníci).
(3) "Zástupci pracovníků" znamená zástupce pracovníků s konkrétní odpovědností za bezpečnost a zdraví pracovníků: jakákoli osoba, která byla zvolena, vybrána nebo jmenována v souladu s národními zákony a/nebo postupy, aby zastupovala pracovníky v situacích, kdy vzniknou problémy související s bezpečností a ochranou zdraví pracovníků při práci.
(4) "Stranami" se zde rozumí signatáři této Dohody.
(5) "Dýchatelný krystalický křemen" znamená hmotnostní zlomek vdechovaných částic krystalického křemene, které pronikají do dýchacích cest bez řasinkových epitelů.
Konvence pro měření poletavého prachu, což je cílová specifikace nástrojů pro odběr vzorků, je definována v souladu s § 5.3. evropské normy EN 481 Ovzduší na pracovišti – vymezení velikostních frakcí pro měření poletavého prachu.
(6) "Správné postupy" znamená obecné zásady Směrnice 89/391 a Části II Směrnice 98/24, jak je dále rozvedeno a specifikováno v Příloze 1 této Dohody, která může být dle potřeby aktualizována.
(7) "Provoz" znamená provozní jednotku, kde se vyskytuje dýchatelný krystalický křemen.
Skladování a přeprava jsou považovány za oddělené Provozy, pokud nejsou spojeny do jednoho místa výroby nebo použití.
Mobilní pracoviště se rovněž považují za Provozy.
(8) "Nepoužívání" znamená nedodržení Dohody včetně Správných postupů definovaných v bodě (6) výše, které vede ke zvýšenému vystavení zaměstnanců účinkům dýchatelného krystalického křemene a k ohrožení zdraví, kterému bylo možno předejít dodržením Správných postupů.
(9) "Národní postupy" znamená směrnice nebo normy, které byly vydány kompetentními úřady nebo dohodnuty v rámci oboru a které nejsou zákonem ani předpisem.
Článek 4
Zásady
(1) Strany budou spolupracovat na zlepšování znalostí o zdravotních účincích dýchatelného krystalického křemene, a to v oblasti výzkumu, monitoringu a rozšiřování Správných postupů.
(2) Strany uznávají, že je potřeba vytvořit evropskou strategii prevence ohrožení dýchatelným krystalickým křemenem.
To ovšem neznamená, že by měl být podpis této Dohody považován za potvrzení nekontrolované expozice v dotyčném odvětví nebo skutečné expozice v celém odvětví.
(3) Strany potvrzují, že vždy platí obecné zásady Směrnice 89/391 a Směrnice 98/24 o ochraně zdraví a bezpečnosti pracovníků před pracovními riziky spojenými s chemickými látkami (zejména článek 4: určení a hodnocení rizika; článek 5: prevence rizika; článek 6: konkrétní ochrana a preventivní opatření; článek 7: opatření pro řešení nehod, incidentů a mimořádných událostí; a článek 8: informace a školení pro pracovníky).
(4) Strany souhlasí, že krystalický křemen a materiály (produkty) a suroviny, které krystalický křemen obsahují, jsou, jak je popsáno dále v Příloze 5 této Dohody, základními, užitečnými a často nezbytnými součástmi/složkami velkého počtu průmyslových a jiných odborných činností, které přispívají k zachování pracovních míst a k zajištění ekonomické budoucnosti odvětví a společností, a že jejich výroba a široké použití by tudíž měly pokračovat.
(5) Strany souhlasí, že zavedení Správných postupů, které jsou objasněny v Příloze 1 této Dohody, účinně přispěje k řízení rizika zabráněním expozice nebo tam, kde toho momentálně nelze dosáhnout, minimalizací vystavení vlivu dýchatelného krystalického křemene zavedením vhodných preventivních a ochranných opatření s použitím části II Směrnice 98/24.
(6) Tato Dohoda nijak neomezuje povinnost zaměstnavatelů a zaměstnanců dodržovat národní zákony a zákonu EU v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků.
(7) Pokud jsou platné Národní postupy přísnější než požadavky vyplývající z této Dohody, budou zaměstnavatelé a zaměstnanci dodržovat tyto Národní postupy.
Článek 5
Správné postupy
(1) Strany společně přijímají Správné postupy tak, jak jsou popsány v Příloze 1 této Dohody.
(2) Zaměstnavatelé, zaměstnanci a zástupci pracovníků společně vyvinou veškeré úsilí, aby dosáhli zavedení Správných postupů na úrovni provozů, kterých se tyto postupy týkají. A to i ve vztahu k osobám, které nejsou zaměstnanci, ale jsou vystaveny účinkům krystalického křemene při práci v provozech, například smluvním dodavatelům (např. začleněním Správných postupů do smluvních specifikací, pokud je to možné).
(3) Příloha 1 může být adaptována v souladu s postupy uvedenými v Příloze 7.
(4) Zaměstnavatelé se zavazují pořádat pravidelná školení a všichni dotyční zaměstnanci se zavazují zúčastňovat se těchto pravidelných školení s důrazem na zavádění Správných postupů [2].
Článek 6
Monitorování
(1) V každém provozu bude zaveden systém monitorování uplatňování Správných postupů.
Za tímto účelem určí zaměstnavatel v každém provozu jednoho zaměstnance (např. vedoucího týmu v provozu), který bude sledovat používání Správných postupů.
Tento zaměstnanec bude na požádání podávat zprávy osobě jmenované dle odstavce (2) níže.
(2) V souladu s ustanoveními článku 7 Směrnice 89/31 jmenuje zaměstnavatel osobu, která bude pravidelně sledovat používání nebo nepoužívání Správných postupů.
Tato osoba bude ve spojení s osobami jmenovanými dle odstavce (1) výše na základě časového plánu/postupu, jehož stanovení bude v její kompetenci po konzultaci se závodní radou společnosti a se zástupci pracovníků (pokud je to možné).
(3) Ve vztahu k monitorování prachu budou zaměstnavatelé dodržovat příslušné Protokoly monitorování prachu, které jsou popsány v Příloze 2.
Tyto protokoly lze přizpůsobit konkrétním potřebám menších provozů a v případě mnoha menších provozů v určitém odvětví je možné použít náhodný výběr provozů.
Článek 7
Podávání zpráv, zlepšování
(1) Zaměstnavatelé a zaměstnanci se budou s pomocí zástupců pracovníků snažit společně a průběžně respektovat Správné postupy a zlepšovat jejich používání.
(2) Zaměstnavatelé budou každé dva roky podávat zprávy o používání/nepoužívání a zlepšování Správných postupů prostřednictvím osob jmenovaných dle článku 6 odst. (2). První zpráva bude podána v roce 2008 (údaje za rok 2007).
Smluvní strany společně vytvořily formát zpráv, který je uveden v Příloze 3 této Dohody.
(3) Strany souhlasí, že počet situací, ve kterých nejsou Správné postupy používány, bude u každého zaměstnavatele během platnosti této Dohody postupně klesat. Pokud počet situací, ve kterých nejsou postupy používány, nebude tak nízký, že jej nelze dále zlepšovat; v takovém případě zaměstnavatel vynaloží veškeré úsilí, aby tento stav udržel.
(4) Zprávy dle odstavce (2) výše budou souhrnně podávány Radě prostřednictvím příslušné smluvní strany.
K souhrnné zprávě bude připojen seznam provozů, ve kterých opakovaně dochází k nerespektování Správných postupů.
Článek 8
Rada
(1) Princip
Hlavním cílem Rady je identifikovat stávající problémy a navrhovat možná řešení.
Rada je jediným a výhradním orgánem, který bude dohlížet na uplatňování a výklad této Dohody.
(2) Úkoly
Rada bude kontrolovat zprávy podávané dle článku 7 a nejpozději 30. června následujícího roku vydá Souhrnnou zprávu, ve které shrne používání, nepoužívání a zlepšení používání Správných postupů. Uvede úroveň používání/nevyužívání Správných postupů v každém průmyslovém odvětví, popíše důvody tohoto stavu a vydá s tím související doporučení.
Souhrnná zpráva bude předána smluvním stranám a jejím členům, Evropské komisi a národním orgánům odpovědným za bezpečnost pracovníků, a bude označena za "důvěrnou/citlivou obchodní informace".
Pokud to bude vhodné, bude shrnutí této zprávy dáno k dispozici veřejnosti.
V červnu 2007 bude mít Souhrnná zpráva jiný formát a bude na základě informací, které smluvní strany poskytnou, pouze shrnovat stav zavádění a příprav na první předložení běžné zprávy, které se uskuteční v roce 2008.
V případě opakovaného nepoužívání Správných postupů, které je důsledkem toho, že opakovaně a bezdůvodně nebyly učiněny nápravné kroky, rozhodne Rada o opatřeních, která budou k řešení takové situace přijata.
Kromě svých výše uvedených úkolů bude mít Rada i následující úkoly: (a) projednávání a řešení veškerých záležitostí, které jsou důležité pro fungování Dohody; (b) řešení veškerých konfliktů a interpretačních otázek vzniklých na základě této Dohody, včetně těch, které přednesou jednotlivé strany, zaměstnavatelé a zaměstnanci; (c) vydávání doporučení o případných revizích této Dohody; (d) komunikace se třetími stranami a (e) přizpůsobování Správných postupů v souladu s Přílohou 7.
(3) Složení
Rada se bude skládat ze zástupců smluvních stran, které strany poprvé jmenují v den podpisu této Dohody vždy na dobu čtyř let; zaměstnavatelé i zaměstnanci budou mít v Radě stejný počet zástupců.
Strany mohou současně nebo kdykoli později jmenovat za každého člena Rady jednoho náhradního člena, který může dle potřeby participovat na jednání jako pozorovatel nebo nahradit člena Rady za účelem zajištění kontinuity a úrovně odborných znalostí.
Počet členů Rady bude takový, aby mohla Rada prakticky fungovat, a nepřekročí 30 členů (15 členů na straně zaměstnanců a 15 členů na straně zaměstnavatelů) včetně předsedů dle článku 3 Přílohy 6.
Pokud by některá strana od Dohody odstoupila nebo přestala existovat nebo pokud by během funkčního období Rady k Dohodě přistoupila nová strana, upraví strany personální složení Rady v souladu s touto novou skutečností, přičemž bude zachován výše uvedený maximální počet členů.
Strany, které nejsou v Radě zastoupeny jako členové nebo náhradní členové, mají právo být Radou vyslechnuty a být přítomny jednání o záležitostech, které se jich týkají.
Pravidla pro fungování Rady jsou stanovena v Příloze 6 této Dohody.
(4) Rozhodování
Cílem rady je přijímat rozhodnutí na základě všeobecného souhlasu.
Pokud nebude dosaženo všeobecného souhlasu, bude Rada přijímat rozhodnutí dvojí kvalifikovanou většinou 75 % hlasů, které samostatně náleží zástupcům zaměstnanců, a hlasů, které samostatně náleží zástupcům zaměstnavatelů.
Například pokud se Rada skládá ze 30 členů (15 členů na straně zaměstnanců a 15 členů na straně zaměstnavatelů), vyžaduje se většina 12 hlasů na každé straně.
(5) Sekretariát
Radě bude logisticky pomáhat sekretariát, který smluvní strany sestaví v době podpisu Dohody.
Článek 9
Důvěrnost
(1) Veškerá ústní a písemná komunikace mezi smluvními stranami a jejich členy, která se týká uplatňování této Dohody, zůstane důvěrná a nebude zpřístupněna žádným třetím osobám s výjimkou případu, kdy je zveřejnění povinné ze zákona.
(2) Ustanovení o důvěrnosti uvedené v odstavci 1 se nevztahuje na následující případy:
- Souhrnná zpráva, která bude předána pouze osobám a organizacím uvedeným v článku 8 odst. (2).
- Souhrnná zpráva, kterou lze zveřejnit a dát k dispozici třetím stranám.
- Společné nezbytné kontakty předsedů Rady s třetími stranami.
- Nutné informace, které budou smluvní strany sdělovat svým členům, pokud se prozrazované informace týkají těchto členů.
(3) Totožnost společností uvedených ve zprávách může být prozrazena pouze těm členům smluvních stran, kterých se tato informace týká, pokud Rada nerozhodne jinak v souladu s článkem 8 odst.
(2). Příjemci informací budou vázáni povinností zachovávat důvěrnost na stejné úrovni, jaká je stanovena touto Dohodou.
(4) Pokud dojde k porušení odstavců 1 a 3, jsou poškozená strana a/nebo její členové oprávněni podniknout právní kroky dle národního občanského práva.
Článek 10
Zdravotní dohled
Závodní lékař/průmyslový hygienik nebo jiný odpovídající interní nebo externí orgán, který je v určen pro konkrétní provoz, definuje v souladu s národními předpisy, článkem 10 Směrnice 98/24 a Protokolem zdravotního dohledu, který je popsán v Příloze 8, rozsah prováděných lékařských vyšetření.
Článek 11
Výzkum – sběr dat
Smluvní strany projednají nedostatky a mezery ve výzkumu a datech a vydají doporučení týkající se výzkumu, včetně bezpečnějších produktů nebo procesů, které musí být před zavedením podrobeny hodnocení rizika.
Rovněž dají doporučení ohledně projektů sběru dat, které by měly být v budoucnu realizovány.
Seznam dřívějších projektů je připojen v Příloze 4.
Článek 12
Trvání Dohody – Revize
(1) Tato Dohoda bude platit po minimální dobu čtyř let a bude automaticky prodlužována vždy na období dvou následujících let.
Smluvní strany jsou oprávněny od této Dohody odstoupit s výpovědní lhůtou jednoho roku.
(2) Tato Dohoda přestane platit v okamžiku, kdy všechny smluvní strany přestanou být zástupci svých průmyslových odvětví, nebo pokud smluvními stranami této Dohody zůstanou méně než dvě strany, jedna zastupující zaměstnavatele a jedna zastupující zaměstnance ve stejném průmyslovém odvětví.
(3) Strany jsou oprávněny od této Dohody kdykoli odstoupit bez předchozího upozornění, pokud jejich protějšek v daném průmyslovém odvětví přestane být stranou této Dohody nebo už nebude zástupcem příslušných subjektů ("Reciprocita").
(4) V případě, že budou v budoucnu navrženy právní předpisy EU, které se budou týkat krystalického křemene, smluvní strany se sejdou, aby zhodnotily dopad navrhovaných předpisů na tuto Dohodu.
Článek 13
Změna smluvních stran
(1) Tuto Dohodu mohou podepsat další smluvní strany.
(2) Tato Dohoda bude zavazovat právní nástupce smluvních stran.
Článek 14
Různé
(1) Tato Dohoda nezakládá žádná jiná práva a povinnosti než ty, které jsou zde stanoveny.
(2) Jakékoli nároky nebo spory týkající se výkladu a uplatnění této Dohody bude řešit výhradně Rada a vzhledem k jedinečné povaze této Dohody nebudou podléhat pravomoci lokálních národních soudů.
Na jakékoli jiné nároky a spory týkající se této Dohody se vztahují zákony a soudní pravomoc země, kde sídlí odpůrce (odpůrci), a budou postoupeny příslušnému místnímu soudu v obvodu, kde sídlí odpůrce (odpůrci).
(3) Tato Dohoda bude přeložena do všech úředních jazyků EU.
Pro výklad této Dohody je závazná anglická verze.
(4) Pokud v určité jurisdikci existují rozdíly mezi Správnými postupy a přísnějšími Národními postupy, nebude dodržování takových Národních postupů, které se vyžaduje v článku 4 odst. (7), představovat situaci, kdy dochází k nepoužívání Správných postupů dle článku 3 odst. (8).
Článek 15
Nabytí účinnosti
Tato Dohoda nabývá účinnosti šest měsíců poté, co ji podepíší první dvě smluvní strany, a to jedna zastupující zaměstnavatele a jedna zastupující zaměstnance ve stejném průmyslovém odvětví, za předpokladu, že byla Dohoda přeložena do všech úředních jazyků EU.
Příloha 1 [Správné postupy (Průvodce správnými postupy)]
Příloha 2 [Protokol monitorování prachu]
Příloha 3 [Formát zprávy]
Příloha 4 [Seznam výzkumných projektů]
Příloha 5 [Popisy průmyslových odvětví]
Příloha 6 [Rada – sekretariát]
Příloha 7 [Postup pro přizpůsobování Správných postupů]
Příloha 8 [Protokol zdravotního dohledu pro silikózu]
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 6. dubna 2006
o jmenování generálního advokáta Soudního dvora Evropských společenství
(2006/278/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k tomuto důvodu:
V souladu s články 5, 7 a 8 Protokolu o statutu Soudního dvora je po odstoupení pana Antonia TIZZANA třeba přistoupit ke jmenování generálního advokáta na zbývající část jeho funkčního období, tedy do 6. října 2006,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Paolo MENGOZZI je jmenován generálním advokátem Soudního dvora Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 6. října 2006.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 6. dubna 2006
o jmenování soudce Soudního dvora Evropských společenství
(2006/279/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k tomuto důvodu:
V souladu s články 5 a 7 Protokolu o statutu Soudního dvora je po odstoupení pana Antonia LA PERGOLY třeba přistoupit ke jmenování soudce na zbývající část jeho funkčního období, tedy do 6. října 2006,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Antonio TIZZANO je jmenován soudcem Soudního dvora Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 6. října 2006.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 6. dubna 2006
o jmenování soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství
(2006/280/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 224 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 140 této smlouvy,
vzhledem k tomuto důvodu:
V souladu s články 5 a 7 ve spojení s článkem 47 Protokolu o statutu Soudního dvora je po odstoupení pana Paola MENGOZZIHO třeba přistoupit ke jmenování soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství na zbývající část jeho funkčního období, tedy do 31. srpna 2007,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Enzo MOAVERO MILANESI je jmenován soudcem Soudu prvního stupně Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 31. srpna 2007.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 6. dubna 2006
o jmenování soudců a generálních advokátů Soudního dvora Evropských společenství
(2006/281/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Funkční období soudců Soudního dvora Evropských společenství, pánů Petera JANNA, Christiaana TIMMERMANSE, Konrada SCHIEMANNA, Jiřího MALENOVSKÉHO, Jean-Pierra PUISSOCHETA, paní Ninon COLNERICOVÉ a pánů Stiga VON BAHRA, Antonia TIZZANA, Josého Narcisa DA CUNHA RODRIGUESE, Pranase KŪRISE, George ARESTISE, Anthonyho BORGA BARTHETA, Egilse LEVITSE, a generálních advokátů Soudního dvora Evropských společenství, paní Christiny STIX-HACKLOVÉ a pánů Philippa LÉGERA, Leenderta GEELHOEDA a Paola MENGOZZIHO, skončí dne 6. října 2006.
(2) Je třeba přistoupit k částečné obměně Soudního dvora Evropských společenství na období od 7. října 2006 do 6. října 2012.
Jelikož však pro jedno místo nebyl podán žádný návrh, bude jeden ze soudců jmenován až později,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
1. Soudci Soudního dvora Evropských společenství na období od 7. října 2006 do 6. října 2012 jsou jmenováni:
pan George ARESTIS,
pan Jean-Claude BONICHOT,
pan Anthony BORG BARTHET,
pan José Narciso DA CUNHA RODRIGUES,
pan Peter JANN,
pan Pranas KŪRIS,
pan Egils LEVITS,
paní Pernilla LINDHOVÁ,
pan Jiří MALENOVSKÝ,
pan Christiaan TIMMERMANS,
pan Antonio TIZZANO,
pan Konrad SCHIEMANN.
2. Generálními advokáty Soudního dvora Evropských společenství na období od 7. října 2006 do 6. října 2012 jsou jmenováni:
pan Yves BOT,
pan Ján MAZÁK,
pan Paolo MENGOZZI,
paní Verica TRSTENJAKOVÁ.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí přijaté vzájemnou dohodou vlád členských států, jejichž měnou je euro, na úrovni hlav států nebo předsedů vlád
ze dne 19. května 2006
o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky
(2006/371/ES)
HLAVY STÁTŮ NEBO PŘEDSEDOVÉ VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, JEJICHŽ MĚNOU JE EURO,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 112 odst. 2 písm. b) a čl. 122 odst. 4 této smlouvy, jakož i na články 11.2 a 43.3 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky,
s ohledem na doporučení Rady [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Rady guvernérů Evropské centrální banky [3],
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Jürgen STARK je jmenován členem Výkonné rady Evropské centrální banky na období osmi let ode dne 1. června 2006.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 22. června 2006
o jmenování soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství
(2006/481/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 224 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 140 této smlouvy,
vzhledem k tomuto důvodu:
V souladu s články 5 a 7 ve spojení s článkem 47 Protokolu o statutu Soudního dvora je po odstoupení paní Pernilly LINDHOVÉ třeba přistoupit ke jmenování soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství na zbývající část jejího funkčního období, tedy do 31. srpna 2007,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Nils WAHL je jmenován soudcem Soudu prvního stupně Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 31. srpna 2007.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 6. července 2006
o jmenování soudce Soudního dvora Evropských společenství
(2006/546/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 223 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 139 této smlouvy,
vzhledem k tomuto důvodu:
V souladu s ustanoveními Smluv dochází každé tři roky k částečné obměně členů Soudního dvora Evropských společenství na funkční období šesti let.
Na období od 7. října 2006 do 6. října 2012 musí vlády členských států jmenovat ještě jednoho soudce, aby doplnily jmenování dvanácti soudců a čtyř generálních advokátů ze dne 6. dubna 2006,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Pan Thomas VON DANWITZ je jmenován soudcem Soudního dvora Evropských společenství na období od 7. října 2006 do 6. října 2012.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě,
ze dne 17. července 2006
o prozatímním uplatňování Vnitřní dohody mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování pomoci Společenství v rámci víceletého finančního rámce pro období 2008–2013 v souladu s dohodou o partnerství AKT–ES a o přídělu finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o ES
(2006/610/ES)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na Dohodu o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000 (dále jen "dohoda o partnerství AKT–ES") [1], ve znění dohody podepsané v Lucemburku dne 25. června 2005 (dále jen "dohoda pozměňující dohodu o partnerství AKT–ES") [2],
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES [3] o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda pozměňující dohodu o partnerství AKT–ES nevstoupí v platnost, dokud nebudou splněny ústavní požadavky každého členského státu v souladu s článkem 93 dohody o partnerství AKT–ES.
(2) Rada ministrů AKT–ES přijala rozhodnutím č. 5/2005 [4] přechodná opatření, která jsou použitelná ode dne podpisu dohody pozměňující dohodu o partnerství AKT–ES do dne jejího vstupu platnost.
(3) V souladu s článkem 2 rozhodnutí č. 5/2005 se členské státy a Společenství vyzývají, aby přijaly vhodné kroky k provedení přechodných opatření.
(4) Rada ministrů AKT–ES přijala dne 2. června 2006 víceletý finanční rámec na období 2008–2013 uvedený v příloze Ib dohody o partnerství AKT–ES.
(5) Členské státy, zasedající v Radě, se shodly na vnitřní dohodě o financování pomoci Společenství státům AKT a zámořským zemím a územím v rámci víceletého finančního rámce na období 2008–2013.
Tato dohoda nevstoupí v platnost, dokud nebude přijata všemi členskými státy v souladu s jejich ústavními požadavky.
(6) Některá ustanovení vnitřní dohody by se měla do jejího vstupu v platnost uplatňovat prozatímně,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Ode dne přijetí tohoto rozhodnutí se prozatímně uplatňují tato ustanovení vnitřní dohody týkající se 10. Evropského rozvojového fondu (dále jen "ERF"):
1. čl. 1 odst. 7 ve spojení s články 8 a 9, přijímá-li Rada v souladu s vnitřní dohodou konečný rozpis příspěvků Rumunska a Bulharska, váhu jejich hlasů a nová pravidla týkající se kvalifikované většiny a blokační menšiny po přistoupení těchto států k EU;
2. článek 10 pro účely přijetí prováděcího nařízení a finančního nařízení a mimo jiné i pro účely zřízení Výboru ERF a Výboru pro investiční nástroj v souvislosti s články 8 a 9.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě,
ze dne 10. dubna 2006
o prozatímním uplatňování vnitřní dohody, kterou se mění vnitřní dohoda ze dne 18. září 2000 o opatřeních, která mají být přijata, a o postupech, které mají být dodrženy při provádění dohody o partnerství AKT–ES
(2006/611/ES)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na dohodu o partnerství AKT–ES podepsanou v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000 (dále jen "dohoda AKT–ES"), ve znění dohody podepsané v Lucemburku dne 25. června 2005 (dále jen "dohoda, kterou se mění dohoda AKT–ES"),
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 95 odst. 3 dohody AKT–ES přijala Rada ministrů AKT–ES dne 25. června 2005 rozhodnutí č. 5/2005 [1] o přechodných opatřeních použitelných ode dne podpisu revidované dohody partnerství AKT–ES do dne jejího vstupu v platnost.
(2) Přijetí těchto přechodných opatření umožňuje prozatímní uplatňování většiny ustanovení dohody, kterou se mění dohoda AKT–ES, s výjimkou požadovaných změn víceletého finančního rámce spolupráce a ustanovení týkajících se boje proti terorismu a spolupráce při boji proti šíření zbraní hromadného ničení, které jsou však podmíněny rozhodnutím Rady stanovícím dostupnost finančních prostředků.
(3) Zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, se dohodli na vnitřní dohodě, kterou se mění vnitřní dohoda ze dne 18. září 2000 o opatřeních, která mají být přijata, a o postupech, které mají být dodrženy při provádění dohody o partnerství AKT–ES (dále jen "dohoda, kterou se mění vnitřní dohoda").
Dohoda, kterou se mění vnitřní dohoda, nemůže vstoupit v platnost, dokud ji nepřijmou všechny členské státy v souladu s vlastními ústavními předpisy.
(4) Podle článku 2 rozhodnutí Rady ministrů AKT–ES č. 5/2005 mají členské státy a Společenství každý ve své působnosti přijmout opatření, která považují za vhodná k provedení uvedeného rozhodnutí.
(5) Proto by za účelem stanovení postupů, které mají členské státy dodržovat v období prozatímního uplatňování dohody, kterou se mění dohoda AKT–ES, mělo být umožněno prozatímní uplatňování dohody, kterou se mění vnitřní dohoda,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Ustanovení Vnitřní dohody mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími
Rozhodnutí zástupců vlád členských států
ze dne 20. září 2006
o jmenování soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství
(2006/667/ES, Euratom)
ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 224 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 140 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
V souladu s články 5 a 7 ve spojení s článkem 47 Protokolu o statutu Soudního dvora a poté, co odstoupila Verica TRSTENJAK, je třeba přistoupit ke jmenování soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství na zbývající část funkčního období, tedy do 31. srpna 2007,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
Miro PREK je jmenován soudcem Soudu prvního stupně Evropských společenství ode dne složení svého slibu do 31. srpna 2007.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady a zástupců vlád členských států Evropské unie, zasedajících v Radě,
ze dne 9. června 2006
o podpisu a prozatímním uplatňování mnohostranné dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy a Albánskou republikou, Bosnou a Hercegovinou, Bulharskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, Republikou Černá Hora, Chorvatskou republikou, Islandskou republikou, Prozatímní správní misí Organizace spojených národů v Kosovu, Norským královstvím, Rumunskem a Republikou Srbsko o vytvoření společného evropského leteckého prostoru
(2006/682/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada pověřila Komisi zahájením jednání s některými evropskými třetími zeměmi o vytvoření společného evropského leteckého prostoru.
(2) Komise jménem Společenství a jeho členských států vyjednala mnohostrannou dohodu s Albánií, Bosnou a Hercegovinou, Bulharskem, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, Černou Horou, Chorvatskem, Islandem, Prozatímní správní misí Organizace spojených národů v Kosovu, Norskem, Rumunskem a Srbskem o vytvoření společného evropského leteckého prostoru v souladu s rozhodnutím Rady, kterým se opravňuje Komise k zahájení jednání.
(3) Dohoda sjednaná Komisí by měla být podepsána a prozatímně uplatňována s výhradou jejího možného pozdějšího uzavření,
ROZHODLI TAKTO:
Článek 1
1. Podpis Mnohostranné dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy a Albánskou republikou, Bosnou a Hercegovinou, Bulharskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, Republikou Černá Hora, Chorvatskou republikou, Islandskou republikou, Prozatímní správní misí Organizace spojených národů v Kosovu, Norským královstvím, Rumunskem a Republikou Srbsko o vytvoření společného evropského leteckého prostoru (dále jen "dohoda") se schvaluje jménem Společenství, s výhradou rozhodnutí Rady o uzavření dohody.
2. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohodu jménem Společenství, s výhradou jejího uzavření.
3. Až do svého vstupu v platnost se dohoda uplatňuje podle svého čl. 29 odst. 3. Předseda Rady je oprávněn provést oznámení podle uvedeného ustanovení jménem Společenství a jeho členských států.
4. Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Společenství a členské státy jsou zastoupeny ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 18 dohody.
2. Postoj, který Společenství a jeho členské státy zaujímají k rozhodnutím smíšeného výboru podle článku 17 dohody, jež pouze rozšiřují působnost právních aktů Společenství jejich začleněním do přílohy I dohody, přijímá Komise, s výhradou potřebných technických úprav.
3. U jiných rozhodnutí smíšeného výboru o otázkách spadajících do pravomoci Společenství přijímá postoj Společenství a jeho členských států Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
4. U jiných rozhodnutí smíšeného výboru o otázkách spadajících do pravomoci členských států přijímá příslušný postoj Rada jednomyslně na návrh Komise nebo členských států.
5. Postoj Společenství a členských států ve smíšeném výboru předkládá Komise, vyjma postojů v oblastech spadajících do výhradní pravomoci členských států, které předkládá předsednictví Rady nebo Komise, pokud tak Rada rozhodne.
Správní ujednání mezi Španělským královstvím a Radou Evropské unie
(2006/C 40/02)
Španělské království na jedné straně a Rada Evropské unie na straně druhé,
s ohledem na závěry Rady ze dne 13. června 2005 o úředním užívání dalších jazyků v Radě a případně v dalších orgánech a institucích Evropské unie,
vzhledem k tomu, že v Unii existují i jiné jazyky než ty, které jsou uvedeny v nařízení Rady č. 1/1958, jejichž postavení je uznáno ústavou členského státu na celém nebo na části jeho území nebo jejichž používání coby národních jazyků je stanoveno zákonem,
vzhledem k tomu, že v rámci úsilí vyvíjeného za účelem přiblížení Unie ke svým občanům by mělo být více zohledněno bohatství její jazykové rozmanitosti a že možnost občanů používat tyto jiné jazyky ve vztazích s orgány je důležitý činitel pro posílení jejich ztotožnění se s politickým projektem Evropské unie,
se dohodly uzavřít toto SPRÁVNÍ UJEDNÁNÍ s cílem umožnit v rámci Rady úřední užívání jazyků jiných než španělština/kastilština, jejichž postavení je uznáno španělskou ústavou.
Písemná sdělení Radě Evropské unie
1. Přeje-li si španělský občan v souladu se španělským právem zaslat Radě písemné sdělení v jiném jazyce než ve španělštině/kastilštině, jejichž postavení je uznáno španělskou ústavou:
a) Zašle toto sdělení příslušnému orgánu určenému pro tento účel španělskou vládou, který je předá generálnímu sekretariátu Rady spolu s překladem uvedeného sdělení do španělštiny/kastilštiny; dnem přijetí sdělení, zejména pokud má Rada občanovi odpovědět během určité lhůty, je den, kdy Rada obdrží překlad od tohoto orgánu.
b) Rada zašle svoji odpověď ve španělštině/kastilštině uvedenému orgánu, který španělská vláda pověřila, aby občanovi zajistil překlad odpovědi do jazyka, v němž bylo Radě sdělení zasláno.
c) Rada v žádném případě nenese odpovědnost za tyto překlady; tato skutečnost se výslovně uvede ve znění překladů.
2. Má-li občan, který zaslal sdělení, reagovat na odpověď Rady během určité lhůty, a odchylně od bodu 1 písm. a), Rada zašle svoji odpověď ve španělštině/kastilštině přímo občanovi a současně příslušnému orgánu.
Rada v této odpovědi občana upozorní, že lhůta pro zaslání odpovědi začíná běžet ode dne přijetí odpovědi ve španělštině/kastilštině.
Rada zašle kopii své odpovědi příslušnému orgánu, který španělská vláda pověřila, aby občanovi zajistil překlad odpovědi do jazyka, v němž bylo Radě sdělení zasláno.
Rada o tomto zaslání informuje dotyčného občana.
Rada v žádném případě nenese odpovědnost za tyto překlady; tato skutečnost se výslovně uvede ve znění překladů.
3. Zašle-li španělský občan sdělení v jednom z jazyků uvedených v bodě 1 přímo Radě, Rada toto sdělení vrátí odesílateli s tím, že existuje možnost, aby je zaslal v daném jazyce prostřednictvím příslušného orgánu, který pro tento účel určila španělská vláda.
4. Strany tohoto správního ujednání se zavazují, že přijmou nezbytná opatření pro zajištění toho, že bude vždy zachován důvěrný ráz sdělení, jichž se toto ujednání týká, zejména pokud jde o překlad zajištěný prostřednictvím příslušného orgánu určeného španělskou vládou.
Projevy na zasedání Rady
5. Je-li třeba, aby zástupce Španělska použil na zasedání Rady jeden z jazyků, jehož postavení jako úředního jazyka vedle španělštiny/kastilštiny uznává španělská ústava, je použití tohoto jazyka možné za těchto podmínek:
a) Na začátku každého pololetí předá Stálé zastoupení Španělska generálnímu sekretariátu Rady informativní seznam zasedání Rady, v souvislosti s nimiž bude pravděpodobně podána žádost o použití jednoho z výše uvedených jazyků.
b) Alespoň sedm týdnů před zasedáním Rady předá Stálé zastoupení Španělska generálnímu sekretariátu Rady žádost zástupce Španělska, který má v úmyslu při svých projevech použít jeden z výše uvedených jazyků (pasivní tlumočení); žádost bude s konečnou platností potvrzena nejpozději 14 kalendářních dnů před zasedáním Rady.
c) Této žádosti bude v zásadě vyhověno, s výjimkou případu, kdy generální sekretariát Rady po konzultacích s GŘ SCIC Stálému zastoupení Španělska sdělí, že nejsou k dispozici nezbytné materiální prostředky a personál.
6. Přímé a nepřímé náklady vzniklé v souvislosti s pasivním tlumočením, včetně případů zrušeného tlumočení, které Radě vyfakturuje GŘ SCIC, uhradí Stálé zastoupení Španělska v souladu s dále uvedenými body 11 a 12.
Zveřejňování aktů přijatých v rámci postupu spolurozhodování
7. Španělská vláda nebo orgán, který pro tento účel španělská vláda určí, může zajistit ověřené překlady aktů Evropské unie, přijatých v rámci postupu spolurozhodování a ve znění zveřejněném v Úředním věstníku Evropské unie, do výše uvedených jazyků a tyto překlady předat elektronickou cestou generálnímu sekretariátu Rady.
8. Rada uloží tyto ověřené překlady do svých archivů a na žádost kteréhokoli občana Unie v rámci možností poskytne v elektronické podobě jejich kopie.
9. Rada vytvoří internetové spojení mezi svými internetovými stránkami a internetovými stránkami španělské vlády, kde se tyto překlady budou nacházet.
Upozornění na skutečnost, že orgány Unie v žádném případě nenesou za tyto překlady odpovědnost a že tyto nejsou právně závazné, bude uvedeno na internetových stránkách Rady v úředních a pracovních jazycích.
10. V každém ověřeném překladu bude upozornění na skutečnost, že orgány Unie nenesou za tyto překlady odpovědnost a že tyto nejsou právně závazné.
Za tímto účelem bude tato poznámka v dotyčném jazyce na první stránce každého ověřeného překladu i v záhlaví každé z následujících stran, jakož i na domovské stránce internetových stránek španělské vlády, kde se tyto překlady budou nacházet.
Náklady
11. Španělská vláda nese veškeré přímé či nepřímé náklady vzniklé Radě v souvislosti s prováděním tohoto správního ujednání.
12. Generální sekretariát Rady za tímto účelem předloží každého půl roku Stálému zastoupení Španělska výkaz rozepisující výše uvedené náklady.
Stálé zastoupení Španělska musí tyto náklady uhradit ve lhůtě jednoho měsíce počínaje dnem přijetí výkazu.
Závěrečná ustanovení
13. Toto ujednání se použije ode dne, kdy španělská vládá oznámí generálnímu sekretariátu Rady jméno orgánu, který určila pro zajišťování překladů stanovených v bodech 1, 2 a 7, za předpokladu, že generální sekretariát Rady informoval španělskou vládu, že přijal nezbytná opatření pro provádění tohoto ujednání.
14. Strany se mohou vzájemně dohodnout na revizi nebo na ukončení tohoto správního ujednání.
Strany přezkoumají provádění tohoto ujednání po uplynutí jednoho roku od jeho vstupu v platnost.
--------------------------------------------------
Společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Komise o rozvojové politice Evropské unie: "Evropský konsensus"
(2006/C 46/01)
EVROPSKÝ KONSENSUS O ROZVOJI
Rozvoj jako výzva
1. Odstraňování chudoby a udržitelný rozvoj nebyly ještě nikdy důležitější, než je tomu dnes.
Kontext, ve kterém se o odstraňování chudoby usiluje, je stále globalizovanější a vzájemně závislejší svět; tato situace vytvořila nové příležitosti, ale také nové výzvy.
Boj proti celosvětové chudobě není pouze morální povinností – pomůže rovněž vybudovat stabilnější a spravedlivější svět, v němž bude více míru a prosperity a který bude výsledkem vzájemné závislosti bohatších a chudších zemí.
V takovém světě bychom nedovolili, aby každou hodinu umíralo na následky chudoby 1200 dětí, ani bychom nestáli nečinně, zatímco jedna miliarda lidí zápasí o to, jak přežít za méně než jeden dolar na den, a na HIV/AIDS, tuberkulózu a malárii umírá každoročně více než šest milionů lidí.
Rozvojová politika je základem vztahů EU [1] se všemi rozvojovými zeměmi [2].
2. Rozvojová spolupráce je sdílenou pravomocí Evropského společenství [3] a členských států.
Politika Společenství v oblasti rozvojové spolupráce doplňuje odpovídající politiky prováděné členskými státy.
Rozvojové země mají hlavní odpovědnost za svůj vlastní rozvoj.
Vyspělé země však mají také odpovědnost.
EU přijala závazek plnit své povinnosti jak na úrovní členských států, tak na úrovni Společenství.
Vyvíjejíc společné úsilí, EU představuje důležitou sílu působící ve směru změny k lepšímu.
EU zabezpečuje více než polovinu celosvětové pomoci a přijala závazek zvýšit tuto pomoc, jakož i zlepšit její kvalitu a účinnost.
EU je pro rozvojové země také nejvýznamnějším hospodářským a obchodním partnerem a nabízí jim zvláštní obchodní výhody, zejména těm nejméně rozvinutým zemím.
3. Členské státy a Společenství jsou stejnou měrou zavázány základními zásadami, základními hodnotami a rozvojovými cíli, dohodnutými na mnohostranné úrovni.
Naše úsilí o koordinaci a harmonizaci musí přispívat ke zvýšené účinnosti pomoci.
"Evropský konsensus o rozvoji" předkládá za tímto účelem a na základě pokroku dosaženého v právě uplynulých letech poprvé společný rámec, kterým se řídí opatření EU v oblasti rozvojové spolupráce na úrovni jejích členských států i na úrovni Společenství.
Tento společný rámec je předmětem první části prohlášení, přičemž druhá část stanovuje rozvojovou politiku Evropského společenství, která by měla řídit provádění tohoto rámce na úrovni Společenství, a dále definuje priority pro konkrétní opatření na úrovni Společenství.
4. Evropský konsensus o rozvoji je společně dohodnut Radou a zástupci vlád členských států zasedajícími v Radě, Evropskou komisí a Evropským parlamentem.
ČÁST I: ROZVOJOVÝ RÁMEC EU
První část Evropského konsensu o rozvoji stanoví společné cíle a zásady rozvojové spolupráce.
Opětovně potvrzuje závazek EU v oblasti odstraňování chudoby, vlastní odpovědnosti, partnerství, zvyšování podpory a její kvality a podporování soudržnosti rozvojové politiky.
Tato první část bude na základě doplňkovosti vodítkem pro činnost Společenství a členských států v oblasti rozvojové spolupráce ve všech rozvojových zemích [4].
1. Společné cíle
5. Hlavním a průřezovým cílem rozvojové spolupráce EU je odstraňování chudoby v kontextu udržitelného rozvoje, včetně plnění rozvojových cílů tisíciletí.
6. Rozvojových cílů tisíciletí je osm a jsou to tyto: odstraňovat extrémní chudobu a hlad; zajistit základní vzdělání pro všechny; šířit zásady rovnosti pohlaví a osamostatnění žen; snížit dětskou úmrtnost; zlepšit zdravotní stav matek; bojovat proti HIV/AIDS, malárii a jiným nemocem; zajistit udržitelné životní prostředí a světové partnerství pro rozvoj.
7. Znovu potvrzujeme, že ústředním cílem je rozvoj samotný a že udržitelný rozvoj zahrnuje oblast řádné správy věcí veřejných a lidských práv, jakož i aspekty politické, hospodářské, sociální a environmentální.
8. EU je rozhodnuta vyvíjet činnost na podporu dosahování těchto cílů, jakož i rozvojových cílů dohodnutých na nejdůležitějších konferencích a summitech OSN [5].
9. Znovu potvrzujeme svůj závazek podporovat soudržnost rozvojové politiky, založené na zajištění toho, aby Unie přihlížela k cílům rozvojové spolupráce při provádění všech politik, které by mohly mít vliv na rozvojové země, jakož i na zajištění podpory rozvojových cílů prostřednictvím těchto politik.
10. Rozvojová pomoc bude i nadále podporovat chudé lidi ve všech rozvojových zemích, a to jak v zemích s nízkým příjmem, tak i zemích s příjmem průměrným.
EU bude i nadále dávat přednost podpoře nejméně rozvinutých zemí a jiných zemí s nízkými příjmy v zájmu dosažení vyrovnanějšího celosvětového rozvoje, přičemž uznává, jak je důležité, aby jednotlivé členské státy soustředily svou pomoc na oblasti a regiony, ve kterých mají komparativní výhody a mohou nejvíce přispět k boji proti chudobě.
2. Multidimenzionální aspekty odstraňování chudoby
11. Chudoba zahrnuje všechny oblasti, ve kterých se lidé obou pohlaví nacházejí ve špatných životních podmínkách a je na ně nahlíženo jako na osoby, jež v různých společnostech a místních souvislostech nedisponují žádnými prostředky.
Hlavní aspekty chudoby zahrnují ekonomické, lidské, politické, sociálně kulturní a ochranné schopnosti.
Chudoba souvisí s lidskými schopnostmi, jako je spotřeba a zajištění potravin, zdraví, vzdělání, práva, schopnost hlásit se o svá práva, bezpečnost zejména pro chudé, jakož i důstojnost a slušné zaměstnání.
Boj proti chudobě bude proto úspěšný pouze v případě, že stejná důležitost bude přikládána investicím do lidí (zaprvé a zejména do zdraví a vzdělání a boje proti HIV/AIDS), do ochrany přírodních zdrojů (jako jsou lesy, vody, mořské zdroje a půda) pro zajištění živobytí na venkově, jakož i investicím do tvorby bohatství (s důrazem na otázky, jako je podnikatelský duch, tvorba pracovních míst, přístup k úvěrům, vlastnická práva a infrastruktura).
Posílení postavení žen je klíčem k veškerému vývoji a základní částí všech politických strategií by měla být rovnost žen a mužů.
12. Agenda rozvojových cílů tisíciletí a ekonomické, sociální a environmentální aspekty odstraňování chudoby v kontextu udržitelného rozvoje zahrnují mnoho rozvojových činností od demokratické správy věcí veřejných po politické, hospodářské a sociální reformy, předcházení konfliktům, sociální spravedlnost, propagování lidských práv a rovného přístupu k veřejným službám, vzdělání, kultuře, zdravotnictví, včetně sexuálního a reproduktivního zdraví a práv, jak jsou uvedeny v agendě Mezinárodní konference o populaci a rozvoji (ICPD) pořádané v Káhiře, životního prostředí a udržitelného řízení přírodních zdrojů, hospodářského růstu zaměřeného na otázky chudoby, obchodu a rozvoje, migrace a rozvoje, bezpečnosti potravin, dětských práv, rovnosti žen a mužů, jakož i včetně podpory sociální soudržnosti a slušného zaměstnání.
3. Společné hodnoty
13. Partnerství a dialog EU a třetích zemí podpoří společné hodnoty v oblasti: dodržování lidských práv, základních svobod, míru, demokracie, řádné správy věcí veřejných, rovnosti žen a mužů, právního státu, solidarity a spravedlnosti.
EU je pevně zavázána k účinnému multilateralismu, v rámci kterého všechny státy světa sdílejí odpovědnost za rozvoj.
4. Společné zásady
4.1 Vlastní odpovědnost, partnerství
14. EU je zavázána zásadou vlastní zodpovědnosti v oblasti rozvojových strategií a programů dodržovanou partnerskými zeměmi.
Rozvojové země jsou především odpovědné za vytváření pozitivního vnitrostátního prostředí pro mobilizaci svých vlastních zdrojů, včetně vedení soudržných a účinných politik.
Tyto zásady umožní poskytování přizpůsobené pomoci odpovídající zvláštním potřebám přijímající země.
15. EU a rozvojové země sdílejí odpovědnost za své společné úsilí v rámci svého partnerství.
EU bude podporovat partnerské země při omezování chudoby a při jejich rozvojových a reformních strategiích zaměřených na rozvojové cíle tisíciletí, a budou harmonizovat systémy a postupy se svými partnerskými zeměmi.
Ukazatele pokroku a pravidelné hodnocení pomoci jsou velmi významné pro lepší zaměření pomoci EU.
16. EU uznává důležitý význam dohlížecí role demokraticky zvolených zástupců občanů.
Proto podporuje zvýšené zapojení národních shromáždění, parlamentů a místních orgánů.
4.2.
Zevrubný politický dialog
17. Politický dialog představuje důležitý způsob, jak podpořit plnění rozvojových cílů.
V rámci politického dialogu vedeného členskými státy a orgány Evropské unie – Radou, Komisí a Parlamentem – v rámci jejich příslušných pravomocí se bude pravidelně vyhodnocovat dodržování zásad řádné správy věcí veřejných, lidských práv, demokratických principů a právního státu s cílem dosáhnout společného chápání problémů a stanovit podpůrná opatření.
Tento dialog zahrnuje důležitý preventivní aspekt a jeho cílem je zajistit dodržování uvedených zásad.
Dialog se bude rovněž zabývat bojem proti korupci a bojem proti nedovolenému přistěhovalectví a obchodování s lidmi.
4.3.
Účast občanské společnosti
18. EU podporuje širokou účast všech zúčastněných stran na rozvoji jednotlivých zemí a povzbuzuje k účasti všechny součásti společnosti.
Velmi důležitou úlohu v oblasti podpory demokracie, sociální spravedlnosti a lidských práv zastávají zejména občanská společnost, včetně hospodářských a sociálních partnerů, jako jsou odbory, zaměstnavatelské organizace a soukromý sektor, nevládní organizace a jiní aktéři nevládního sektoru partnerských zemí.
EU zesílí svou podporu při vytváření kapacity nevládních činitelů v zájmu posílení jejich účasti na procesu rozvoje a v zájmu dosažení pokroku v politickém, sociálním a hospodářském dialogu.
Rovněž bude uznána významná role, kterou hraje evropská občanská společnost; za tímto účelem bude EU věnovat zvláštní pozornost informování o rozvoji a zvyšování povědomí mezi občany EU.
4.4 Rovnost mužů a žen
19. Podpora rovnosti mužů a žen a ženských práv není stěžejní pouze sama o sobě; jde i o určité základní lidské právo a otázku sociální spravedlnosti a tento aspekt je rozhodující při plnění všech rozvojových cílů tisíciletí a při provádění Pekingské akční platformy, Káhirského akčního programu a Úmluvy o odstranění všech forem diskriminace žen.
EU proto zdůrazní aspekt rovnosti mužů a žen ve všech svých politikách a ve své praxi v oblasti vztahů s rozvojovými zeměmi.
4.5 Vypořádání se s oslabenou rolí státu
20. EU bude lépe řešit otázky problémových partnerů a zranitelných států, kde žije třetina světové chudé populace.
EU zesílí své úsilí v oblasti prevence konfliktů [6] a podpoří opatření proti oslabování role státu v oblasti reformy veřejné správy, budování právního státu, boje proti korupci a budování životaschopných státních institucí, čímž se napomůže plnění celé řady základních funkcí a zabezpečí potřeby jejich občanů.
EU bude podle možnosti přispívat v rámci celostátních systémů a strategií ke zvyšování kapacity oslabených států.
EU je toho názoru, že by se měla i nadále snažit o to, aby nedocházelo k případům úpadku států, a to i v těch nejsložitějších situacích.
21. V přechodových situacích bude EU podporovat propojení mezi nouzovou pomocí, obnovou a dlouhodobým rozvojem.
Proces rozvoje v pokrizové situaci bude řízen integrovanými transformačními strategiemi, které budou mít za cíl obnovení institucionálních kapacit, základní infrastruktury a sociálních služeb, zlepšené zajišťování potravin a poskytování trvalých řešení pro uprchlíky a vysídlené osoby, jakož i bezpečnost občanů obecně.
Opatření EU budou prováděna v rámci multilaterálního úsilí, včetně činnosti Komise OSN pro budování míru, a jejich cílem bude opětovné potvrzení zásady vlastní odpovědnosti a partnerství.
22. Některé rozvojové země jsou zvláště zranitelné, pokud jde o přírodní katastrofy, podnební změna, zhoršování životního prostředí a vnější hospodářské otřesy.
Členské státy a Společenství budou podporovat prevenci a připravenost těchto zemí, pokud jde o katastrofy, s cílem zvýšit jejich odolnost při čelení těmto výzvám.
5. Zvyšování podpory a její kvality
5.1 Navýšení finančních zdrojů
23. Rozvojová oblast představuje i nadále dlouhodobý závazek.
EU přijala harmonogram pro členské státy, aby do roku 2015 dosáhla úrovně 0,7 % HND s průběžným společným cílem 0,56 % do roku 2010 [7], a vyzývá své partnery, aby tento příklad následovali.
Tyto závazky znamenají, že roční pomoc EU by se měla v roce 2010 zdvojnásobit na více než 66 miliard EUR.
Bude se dále zvažovat úleva v oblasti dluhů, jakož i inovační zdroj financování v zájmu zvýšení disponibilních zdrojů udržitelným a předvídatelným způsobem.
Nejméně polovina tohoto zvýšení pomoci bude přidělena Africe, přičemž se budou plně respektovat priority jednotlivých členských států ohledně rozvojové pomoci.
Zdroje se přidělí objektivně a transparentně na základě potřeb a výkonnosti přijímajících zemí, přičemž se vezmou v úvahu konkrétní situace.
24. V zájmu splnění rozvojových cílů tisíciletí se budou i nadále klást priority na nejméně rozvinuté a jiné země s nízkými příjmy, jak se to odráží i ve vysokém podílu pomoci EU jdoucí do těchto zemí [8].
EU rovněž zůstává odhodlána k podpoře vývoje ve prospěch chudých v zemích se středními příjmy, zejména v zemích s nižšími středními příjmy, a naše rozvojová pomoc všem rozvojovým zemím bude zaměřena na odstraňování chudoby s jejími více aspekty, v kontextu udržitelného rozvoje.
Zvláštní pozornost bude věnována oslabeným státům a osamoceným dárcům.
5.2 Efektivnější podpora
25. EU poskytne nejen více pomoci, ale i kvalitnější pomoci.
Administrativní náklady na pomoc budou sníženy a její celkový účinek se zlepší.
EU má závazek pracovat se všemi rozvojovými partnery na zlepšování kvality a účinku poskytované pomoci a na zlepšování dárcovských postupů, jakož i pomáhat našim partnerským zemím využívat zvýšené toky pomoci efektivnějším způsobem.
EU zavede a bude monitorovat své závazky v oblasti účinnosti pomoci [9] ve všech rozvojových zemích, včetně stanovení konkrétních cílů pro rok 2010.
Nejdůležitějšími zásadami jsou v tomto směru vlastní odpovědnost jednotlivých států, koordinace a harmonizace dárcovského aspektu, počínající přímo v terénu, přizpůsobení vnitrostátním systémům jednotlivých zemí a orientace na výsledky.
26. Rozvojovou pomoc je možné poskytovat různými postupy, které se mohou navzájem doplňovat (pomoc v oblasti projektů, podpora odvětvových programů, podpora rozpočtů na úrovni odvětví a globální, humanitární pomoc a pomoc zaměřená na předcházení krizím, podpora občanské společnosti a prostřednictvím občanské společnosti, sbližování norem, standardů a právních předpisů atd.) v souladu s tím, co je optimální pro každou zemi.
Pokud to okolnosti umožní, měla by být zvýšena podpora rozpočtů na úrovni odvětví a globální jako prostředek posílení vlastní odpovědnosti, jakož i podpořena odpovědnost a postupy partnerů na celostátní úrovni v zájmu financování národních strategií odstraňování chudoby (včetně provozních nákladů rozpočtových kapitol zdravotnictví a vzdělávání) a v zájmu podpory řádné a transparentní správy veřejných financí.
27. Partnerské země potřebují stabilní pomoc pro efektivní plánování.
EU je proto zavázána k mechanismům pomoci, které jsou předvídatelnější a nepodléhají výkyvům.
28. Snižování dluhů rovněž umožňuje předvídatelné financování.
EU je odhodlána nalézt řešení neudržitelného dluhového zatížení, zvláště zůstávajících multilaterálních dluhů silně zadlužených chudých zemí, a v případě potřeby a pokud to bude vhodné i zemí ohrožených vnějšími otřesy a zemí, kde došlo ke konfliktům.
29. EU bude podporovat další osvobození pomoci od jakýchkoli podmínek jdoucích nad stávající doporučení OECD, zejména u potravinové pomoci.
5.3 Koordinace a doplňkovost
30. V duchu Smlouvy budou Společenství a členské státy zlepšovat koordinaci a doplňkovost.
Nejlepším způsobem, jak zajistit doplňkovost, je reagovat na priority partnerských zemí na národní a regionální úrovni.
EU bude zlepšovat koordinaci, harmonizaci a sbližování [10].
EU podporuje partnerské země, aby samy řídily svůj rozvojový postup, jakož i širokou účast všech přispěvatelů na národních harmonizačních programech.
V případě potřeby EU zavede flexibilní harmonogramy určující způsoby, jakými její členské státy mohou přispívat k harmonizačním plánům a harmonizačnímu úsilí jednotlivých zemí.
31. EU je odhodlána podporovat lepší koordinaci a komplementaritu dárců tím, že bude vykonávat činnost směřující k společnému víceletému programování, založenou na snižování chudoby partnerských zemí nebo na podobných strategiích a na vlastních národních rozpočtových postupech, přičemž prováděcí mechanismy zahrnují společné analýzy, společné mise více dárců a používání režimů spolufinancování.
32. EU zaujme vedoucí roli při plnění závazků Pařížské deklarace v oblasti zlepšování poskytování pomoci a v tomto směru přijala čtyři další závazky: poskytovat veškerou pomoc při budování kapacit prostřednictvím koordinovaných programů se zvýšeným využitím režimů zavedených mezi více dárci; dodávat 50 % mezivládní pomoci prostřednictvím vnitrostátních systémů, včetně zvyšování procentního podílu naší pomoci poskytované prostřednictvím podpory rozpočtu nebo celoodvětvovými přístupy; nezřizovat žádné další nové útvary pro provádění nových projektů; snížit počet nekoordinovaných misí o 50 %.
33. EU zúročí zkušenosti nových členských států (jako je řízení transformačního procesu) a pomůže posílit roli těchto zemí jako nových dárců.
34. EU se zaváže k provádění této agendy v těsné spolupráci s partnerskými zeměmi, jinými bilaterálními rozvojovými partnery a multilaterálními aktéry, jako jsou OSN a mezinárodní finanční instituce, aby se tak zabránilo zdvojování úsilí a aby se dosáhlo maximálního účinku a efektivity globální pomoci.
EU bude rovněž podporovat větší váhu rozvojových zemí v mezinárodních institucích.
6. Soudržnost rozvojové politiky
35. EU se plně zavazuje k přijetí opatření k dalšímu zlepšování soudržnosti rozvojové politiky v celé řadě oblastí [11].
Je důležité, aby nerozvojové politiky podporovaly úsilí rozvojových zemí při dosahování rozvojových cílů tisíciletí.
EU přihlíží k cílům rozvojové spolupráce při provádění všech politik, které by mohly mít dopad na rozvojové země.
Aby se tento závazek stal skutečností, EU posílí postupy v rámci soudržnosti rozvojové politiky a její nástroje a mechanismy na všech úrovních, zabezpečí přiměřené zdroje a bude sdílet své osvědčené postupy v zájmu podpory těchto cílů.
To představuje další podstatné přispění EU k uskutečnění rozvojových cílů tisíciletí.
36. EU silně podporuje rychlé a ambiciózní dokončení rozvojového kola v Dohá a Dohod o ekonomickém partnerství EU-AKT, což je v zájmu podpory boje proti chudobě.
Rozvojové země by se měly rozhodnout pro reformu obchodní politiky v souladu se svými širšími národními rozvojovými plány.
Zabezpečíme dodatečnou podporu v zájmu pomoci chudým zemím při budování kapacit v oblasti obchodování.
Zvláštní pozornost bude věnována nejméně rozvinutým a nejvíce ohroženým zemím.
EU bude i nadále usilovat o řádně navazující otevření trhů, zejména u produktů exportního významu pro rozvojové země, podporované otevřeným, spravedlivým, vyrovnaným a pravidly podloženým mnohostranným obchodním systémem, který zohledňuje zájmy a obavy méně vyspělých států.
EU se bude zabývat otázkami zvláštního a diferencovaného zacházení a problémem snižování významu preferenčního zacházení s cílem podpory obchodu mezi rozvinutými a rozvojovými zeměmi, jakož i mezi rozvojovými zeměmi navzájem.
EU bude i nadále podporovat, aby všechny rozvinuté země přijaly zásadu přístupu bez kvót a bez cel pro méně vyvinuté země, a to ještě před skončení kola v Dohá nebo jako obecnější zásadu.
V rámci reformované Společné zemědělské politiky (SZP) EU podstatně sníží narušení oblasti obchodu související s jejími podpůrnými opatření směrem k zemědělskému sektoru a bude podporovat další rozvoj zemědělství v rozvojových zemích.
V souladu s rozvojovými potřebami EU podporuje cíle asymetrie a flexibility při provádění dohod o hospodářském partnerství.
EU bude nadále věnovat zvláštní pozornost rozvojovým cílům zemí, s nimiž Společenství má nebo teprve uzavře dohody o rybolovu.
37. Nejistota a násilné konflikty představují jedny z největších překážek dosažení rozvojových cílů tisíciletí.
Bezpečnost a rozvoj jsou důležité a komplementární prvky vztahů EU se třetími zeměmi.
V rámci svých vlastních opatření přispívají k vytváření bezpečného prostředí a k zastavení nelítostného koloběhu chudoby, válek, ničení životního prostředí a upadajících hospodářských, společenských a politických struktur.
V rámci příslušných pravomocí Společenství a členských států bude EU posilovat kontrolu svého vývozu zbraní s cílem nedopustit, aby zbraně vyrobené v EU byly používány proti civilnímu obyvatelstvu nebo aby zhoršovaly existující napětí nebo konflikty v rozvojových zemích, a podnikne konkrétní kroky k omezení nekontrolovatelného šíření ručních střelných zbraní a lehkých zbraní a střeliva.
EU rovněž silně podporuje zásadu zodpovědnosti za ochranu.
Nemůžeme stát nečinně, když je páchána genocida, když se někdo dopouští válečných zločinů, etnických čistek nebo jinak jednoznačně jedná proti zásadám mezinárodního humanitárního práva a porušuje lidská práva.
EU bude podporovat zesílenou roli regionálních a subregionálních organizací v rámci procesu posilování mezinárodního míru a bezpečnosti, včetně jejich kapacity koordinovat dárcovskou pomoc v oblastech předcházení konfliktů.
38. EU podpoří posílení sociálního rozměru globalizace, čímž přispěje k zaměstnanosti a slušené práci pro všechny.
Budeme usilovat o to, aby se migrace stala pozitivním faktorem rozvoje, a to podporou konkrétních opatření zaměřených na posílení jejich příspěvku k odstraňování chudoby, včetně usnadňování posílání peněz nazpět do rozvojových zemí a omezování "úniků mozků" kvalifikovaných lidí.
EU bude stát v čele celosvětového úsilí o omezení způsobů spotřeby a výroby neslučitelných s udržitelným rozvojem.
Budeme pomáhat rozvojovým zemím v jejich provádění vícestranných dohod o životním prostředí a podporovat iniciativy v oblasti životního prostředí ve prospěch chudých.
EU znovu potvrzuje svou odhodlanost k boji proti klimatickým změnám.
7. Rozvoj, příspěvek k řešení globálních výzev
39. Rozvojová opatření EU, zaměřená na odstraňování chudoby v kontextu udržitelného rozvoje, významně přispívají k optimalizaci přínosů a k spravedlivějšímu rozdělení nákladů globalizačního procesu mezi rozvojové země, což je v zájmu širšího míru a stability, jakož i odstraňování nerovností, které stojí v pozadí mnoha hlavních výzev, kterým čelí náš svět.
Hlavním úkolem, který dnes stojí před mezinárodním společenstvím, je zajistit, aby byla globalizace pro celé lidstvo pozitivní silou.
40. Snižování chudoby a podpora udržitelného rozvoje jsou cíli samy o sobě.
Dosažení rozvojových cílů tisíciletí je rovněž v zájmu společného a individuálního dlouhodobého míru a bezpečnosti.
Bez míru a bezpečnosti není možný rozvoj a není možné odstraňovat chudobu, a bez rozvoje a odstraňování chudoby nikdy nenastane trvalý mír.
Rozvoj je rovněž tím nejúčinnějším řešením nedovoleného přistěhovalectví a obchodování s lidmi.
Rozvoj hraje klíčovou roli při podpoře takových výrobních a spotřebitelských postupů, které omezí neblahé důsledky růstu na životní prostředí.
ČÁST II: ROZVOJOVÁ POLITIKA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ
Tato druhá část evropského konsenzu o rozvoji stanoví obnovenou rozvojovou politiku Evropského společenství, která provádí evropskou vizi rozvoje stanovenou v první části pro zdroje svěřené Společenství v souladu se Smlouvou.
Vyjasňuje roli Společenství a přidanou hodnotu i to, jak se na úrovni Společenství dosáhne funkčnosti cílů, zásad, hodnot, soudržnosti rozvojové politiky a závazků definovaných v této společné vizi.
Určuje priority, které se odrazí v účinných a soudržných programech rozvojové spolupráce na úrovni států a regionů.
Bude vodítkem pro plánování a provádění prvku rozvojové pomoci ve všech nástrojích Společenství a v rámci strategií spolupráce s třetími zeměmi [12].
V ostatních politikách Společenství se vezme v úvahu jejich dopad na rozvojové země, aby se zajistila soudržnost rozvojové politiky.
41. Politika Společenství v oblasti rozvojové spolupráce doplňuje politiky prováděné členskými státy [13].
42. Hlavním cílem rozvojové politiky Společenství je odstraňování chudoby v kontextu udržitelného rozvoje, včetně plnění rozvojových cílů tisíciletí, jakož i podpora demokracie, řádné správy věcí veřejných a úcty k lidským právům, jak je definováno v části I. Na úrovní Společenství budou tyto cíle plněny ve všech rozvojových zemích a budou prováděny v rámci prvku rozvojové pomoci ve všech strategiích spolupráce Společenství s třetími zeměmi.
43. Společenství uplatní všechny zásady definované v části I, včetně zásad týkajících se účinnosti pomoci: zásady vlastní odpovědnosti, partnerství, koordinace, harmonizace, přizpůsobení se systémům přijímající země a zaměření na výsledky.
44. Společenství bude rovněž podporovat soudržnost rozvojových politik, založenou na tom, že Společenství přihlíží k cílům rozvojové spolupráce při provádění politik, které by mohly mít dopad na rozvojové země.
45. Při provádění všech opatření Společenství uplatní posílený přístup k politice rovných příležitosti v oblasti průřezových otázek, jak bylo uvedeno v části 3.3 "Posílení přístupu založeného na politice rovných příležitostí".
1. Zvláštní úloha a komparativní výhody Společenství
46. V rámci svých pravomocí svěřených jí Smlouvou hraje Komise důležitou úlohu v oblasti rozvoje.
Zvláštní význam má v této souvislosti globální vliv Komise, její podpora soudržnosti rozvojové politiky, její konkrétní pravomoci a odbornosti, její právo iniciativy na úrovni Společenství, její podpora koordinace a harmonizace a její nadnárodní charakter.
Společenství se vyznačuje svou komparativní výhodou a přidanou hodnotou, což umožňuje komplementaritu s dvoustrannými politikami členských států a jiných mezinárodních dárců.
47. Jménem Společenství bude Komise usilovat o zabezpečení přidané hodnoty prostřednictvím těchto rolí:
48. Za prvé je to globální účinkování.
Komise je rozvojovým partnerem ve více zemích, než i ten největší z členských států, a v některých případech je tím jediným partnerem za EU, který vůbec existuje.
Má společnou obchodní politiku, programy spolupráce týkající se prakticky každé rozvojové země a oblasti a politického dialogu vedeného společně s členskými státy.
Komise je podporována rozsáhlou sítí delegací.
To umožní Komisi reagovat na širokou škálu situací, včetně zranitelných států, z nichž se členské státy stáhly.
49. Za druhé je to zajišťování soudržnosti rozvojové politiky v oblasti opatření Společenství [14] s podporou členských států, zejména tam, kde mají politiky Společenství významný dopad na rozvojové země, jako jsou politiky v oblasti obchodu, zemědělství, rybolovu a migrace, Čerpajíc z vlastní zkušenosti a z výhradní pravomoci v oblasti obchodu, Společenství má komparativní výhodu v poskytování podpory partnerským zemím v zájmu začlenění obchodu do národních rozvojových strategií a v zájmu co možná nejširší podpory regionální spolupráce.
50. Za třetí je to podpora rozvoje osvědčené praxe.
Komise bude spolu s členskými státy podporovat evropskou debatu o rozvoji a podpoře vývoje osvědčené praxe, jako je případná přímá rozpočtová podpora a odvětvová pomoc, uvolnění podmínek poskytování pomoci, přístup založený na výsledcích a decentralizace provádění pomoci.
Posílením svých analytických kapacit získala Komise rovněž potenciál sloužit jako intelektuální centrum, pokud jde o některé rozvojové otázky.
51. Za čtvrté je to podpora koordinace a harmonizace.
Komise bude hrát aktivní roli při provádění Pařížské deklarace o účinnosti pomoci a bude jednou z hnacích sil při podpoře plnění závazků EU přijatých v Paříži v oblastech vlastní odpovědnosti, přizpůsobení, výsledků harmonizace a vzájemné odpovědnosti.
Komise bude pokračovat v podpoře 3 K – koordinace, komplementarity a koherence, jako příspěvku EU k širší mezinárodní agendě v oblasti účinnosti pomoci.
Společenství bude rovněž podporovat zvýšenou koordinaci pomoci při odstraňování následků katastrof a zvýšenou připravenost v kontextu stávajících mezinárodních systémů a mechanismů a s ohledem na vedoucí roli OSN při zajišťování mezinárodní koordinace.
52. Za páté jde o faktor zásobování v oblastech, v nichž nabývá zvláštního významu objem a kritické množství.
53. Za šesté bude Společenství podporovat demokracii, lidská práva, řádnou správu a úctu k mezinárodnímu právu s zvláštní ohledem na transparentnost a boj proti korupci.
Zkušenosti Komise z oblasti podpory demokracie, lidských práv a budování státních institucí jsou pozitivní a budou dále rozvíjeny.
54. Za sedmé, uplatňujíc zásadu účasti občanské společnosti, Komise bude podporována ze strany Evropského hospodářského a sociálního výboru, který hraje roli při podpoře dialogu s místními partnery v oblasti hospodářství a sociální politiky.
55. Společenství dále usiluje o propagaci chápání vzájemné závislosti a o podporu solidarity Severu a Jihu.
Proto bude Komise věnovat zvláštní pozornost opatřením zaměřeným na zvýšení povědomí a informovanosti občanů EU o rozvoji.
2. Rozdílný přístup podle souvislostí a potřeb
2.1 Diferenciace při provádění rozvojové spolupráce
56. Rozvojové cíle a zásady musí být plněny a dodržování závazků ohledně účinnosti pomoci [15] musí být prováděno, pokud jde o všechny aspekty rozvojové spolupráce.
Ve všech rozvojových zemích použije Společenství nástroje a přístupy, které budou nejúčinnější při odstraňování chudoby a zajišťování udržitelného rozvoje.
57. Provádění rozvojové spolupráce Společenství je nutně specifické pro každou zemi nebo region a je konkrétně přizpůsobena na míru každé partnerské zemi nebo regionu na základě toho, jaké má daná země potřeby, strategie, priority a aktiva.
Diferenciace je tedy vzhledem k rozmanitosti partnerů a úkolů nezbytná.
58. Rozvojové cíle představují cíle samy o sobě.
Rozvojová spolupráce představuje jeden významný prvek v širší škále vnějších opatření, jež jsou všechna důležitá a měla by být koherentní, navzájem se podporovat a neměla by být navzájem podřízená a nadřízená.
Strategické dokumenty pro jednotlivé země, regiony a témata jsou programovací nástroje Komise, které stanovují tento okruh politik a zajišťují jejich vzájemnou soudržnost.
59. Rozvojovou pomoc je možné poskytovat různými postupy, které se mohou navzájem doplňovat (pomoc v oblasti projektů, podpora odvětvových programů, podpora rozpočtů na úrovni odvětví a globální, humanitární pomoc a pomoc zaměřená na předcházení krizím, podpora občanské společnosti a prostřednictvím občanské společnosti, sbližování norem, standardů a právních předpisů atd.) v souladu s tím, co je optimální pro každou zemi.
60. Odstraňování chudoby je důležité mezi partnerskými zeměmi s průměrnými i s nízkými příjmy.
Země s nízkými příjmy a nejméně rozvinuté země čelí na své cestě k plnění rozvojových cílů tisíciletí enormnímu výzvám.
Podpora zemí s nízkými příjmy bude založena na strategiích odstraňování chudoby a soustředí se řádně na dostupnost základních služeb a přístup k nim, na hospodářskou diverzifikaci, na zajištění potravin a na zlepšení správy věcí veřejných a fungování institucí.
61. Podpora určená zemím s průměrnými příjmy je pro dosažení rozvojových cílů tisíciletí rovněž důležitá.
Mnohé země s nižšími průměrnými příjmy čelí stejným potížím jako země s nízkými příjmy.
Velké množství chudých obyvatel světa žije v těchto zemích, které se často potýkají s nápadnými nerovnostmi a slabou správou věcí veřejných, což ohrožuje stálost jejich vlastního rozvojového procesu.
Společenství jim proto i nadále poskytuje rozvojovou pomoc založenou na snižování chudoby těchto zemí nebo na podobných strategiích.
Mnohé ze zemí s průměrnými příjmy hrají významnou strategickou úlohu v otázkách světové politiky, bezpečnosti a obchodu, přičemž vytvářejí světový veřejný majetek a mají důležité postavení v regionálním měřítku.
Tyto země však rovněž snadno podléhají vnitřním a vnějším otřesům nebo právě procházejí procesem obnovy po konfliktech, nebo tyto konflikty zažívají.
62. Předvstupní politika, pokud jde o rozvojové země, je zaměřená na perspektivu kandidátských zemí a zemí, které o statut kandidátských zemí usilují; kromě toho má evropská politika sousedství za cíl budovat privilegované partnerství se sousedními zeměmi a přiblížit je tak Unii, nabídnout jim účast na vnitřním trhu Společenství a podporovat dialog, reformy a sociální a hospodářský rozvoj.
Tyto politiky mají jasné integrační zaměření, avšak zahrnují obvykle rovněž důležité rozvojové aspekty.
Odstraňování chudoby a cíle sociálního rozvoje napomohou budování více prosperujících, spravedlivějších a tím i stabilnějších společností v zemích, které jsou převážně rozvojové.
Nástroje, které mohou zabezpečovat technickou a finanční pomoc na podporu těchto politik, zahrnou případně rozvoj osvědčené praxe na podporu efektivního řízení a provádění.
Politiky řídící tyto nástroje budou prováděny v širším rámci uvedeném v politice evropského sousedství a předvstupní politice a budou tvořit nedílnou součást širšího spektra vnějších akcí Společenství.
63. Navrhovaná nová architektura nástrojů zaměřených na politiky, fungujících na horizontální úrovni [16], v oblasti pomoci Společenství může zajistit přiměřený rámec umožňující reagovat na různé souvislosti a podmínky.
V tomto rámci se tématické programy vzájemně podporují a doplňují a jsou stanoveny podle své přidané hodnoty měnící se v závislosti na zeměpisných programech.
2.2 Objektivní a transparentní kritéria pro přidělování prostředků
64. V rámci globálních geografických a tématických umístění se bude umístění zdrojů a přezkoušení jejich dalšího použití řídit s pomocí využití standardních, objektivních a transparentních kritérií pro umístění zdrojů založených na potřebách a výkonnosti.
Vedle zvláštního charakteru různých programů budou brány v úvahu také zvláštní potíže, kterým čelí jednotlivé země nalézající se v krizových situacích, v konfliktech nebo země s častým výskytem přírodních katastrof.
65. Kritéria týkající se potřeb zahrnují obyvatelstvo, příjem na obyvatele a rozsah chudoby, rozdělení příjmů a úroveň sociálního rozvoje; kritéria týkající se výkonnosti zahrnují pokrok v politické, hospodářské a sociální oblasti, pokrok v oblasti řádné správy věcí veřejných a efektivní využití pomoci, a zejména způsob, jakým země využívá omezených zdrojů pro rozvoj, a zda přednostně vychází ze svých vlastních zdrojů.
66. Rozvojová politika musí odrážet rozdělení zdrojů, které bere v úvahu vliv takových zdrojů na snižování chudoby.
V důsledku toho je třeba věnovat zvláštní pozornost situaci málo rozvinutých zemí a jiných zemí s nízkými příjmy, jako součást přístupu, který rovněž zahrnuje úsilí vlád partnerských zemí o snižování chudoby a jejich výkonnost a absorpční schopnost.
Priorita, pokud jde o rozdělení celkových zdrojů, bude dávána málo rozvinutým zemím a jiným zemím s nízkými příjmy.
Společenství by mělo nalézt způsoby, jak se více soustředit na ty nejchudší země, se zvláštním zaměřením na Afriku.
Příslušná pozornost bude věnována zemím se středními příjmy, zejména zemím s nižšími středními příjmy, z nichž mnohé čelí stejným problémům jako země s nízkými příjmy.
3. Reagování na potřeby partnerských zemí
3.1 Zásada soustředění při zachování flexibility
67. Zásada soustředění bude vodítkem pro Společenství v rámci jeho programování na úrovni zemí a regionů.
Toto představuje významný aspekt pro zajištění účinnosti pomoci.
Společenství uplatní tuto zásadu ve všech svých programech na úrovni zemí a regionů.
Rozumí se tím výběr omezeného množství oblastí činnosti v rámci procesu programování pomoci Společenství namísto rozptýlení úsilí do příliš mnoha odvětví.
Tento výběr se uskuteční na úrovni zemí a regionů, aby byly dodrženy přijaté závazky ve věci partnerství, vlastní odpovědnosti a přizpůsobení.
68. Tyto priority budou stanoveny během transparentního a zevrubného dialogu s partnerskými zeměmi na základě společné analýzy a takovým způsobem, aby byla zajištěna komplementarita dárců, zejména s členskými státy.
Díky dostatečné flexibilitě v programování by mělo být rovněž možné rychle reagovat na nepředpokládané potřeby.
69. Podle agendy harmonizace musí dárci společně usilovat o podporu obecných a odvětvových politik partnerských zemí.
Společenství bude podporovat partnerské země, aby stály v čele přípravy a koordinace víceletého programování veškeré dárcovské podpory dané země.
Strategie snižování chudoby orientované na rozvojové cíle tisíciletí nebo podobné národní strategie musí představovat výchozí bod tohoto úsilí.
3.2 Oblasti pro opatření Společenství
70. Zvláštní role a komparativní výhody Společenství vedou k zaměření příspěvku Společenství do některých oblastí, v nichž komparativní výhody Společenství existují.
Komise bude proto dále rozvíjet svou odbornost a kapacity v těchto oblastech.
Zvláštní pozornost se bude věnovat budování nezbytných kapacit a odbornosti na úrovni zemí v souladu s procesem decentralizace a vlastní odpovědností partnerských zemí.
71. Reagujíc na potřeby vyjádřené partnerskými zeměmi, Společenství bude aktivní zejména v oblastech, z nichž celá řada bude brána v úvahu pro svou komparativní výhodu.
Obchod a regionální integrace
72. Společenství bude pomáhat rozvojovým zemím v oblasti obchodu a regionální integrace podporou spravedlivého a ekologicky udržitelného rozvoje a hladkého a postupného integrování do globální ekonomiky, jakož i spojováním obchodu a snižování chudoby, případně rovnocennými strategiemi.
Prioritami v této oblasti jsou budování institucí a kapacit tak, aby byly nalezeny a účinně prováděny řádné obchodní a integrační politiky, jakož i podpora soukromého sektoru pro využití nových možností obchodu.
73. Konkrétní opatření budou záviset převážně na charakteru partnerských zemí.
Nejchudší země, zejména nejméně rozvinuté země a malé, vnitrozemské nebo ostrovní země, potřebují věnovat zvláštní důraz na stranu nabídky a zvýšit konkurenceschopnost soukromého sektoru.
74. Překážky obchodu jsou často největší mezi rozvojovými zeměmi samotnými.
Tyto překážky mohou být odstraněny regionální integrací.
V případě zemí AKT toto rovněž napomůže při přípravě dohod o hospodářském partnerství.
Pro mnohé země, obzvláště však pro ty, jejichž hlavním obchodním a investičním partnerem je EU, je sblížení předpisů o jednotném trhu EU prospěšné.
Životní prostředí a udržitelná správa přírodních zdrojů
75. Společenství bude podporovat veškeré úsilí ze strany svých partnerských zemí ohledně zahrnutí environmentálních aspektů do oblasti rozvoje a bude pomáhat zvyšovat jejich kapacitu pro provádění vícestranných dohod o životním prostředí.
Společenství věnuje zvláštní pozornost iniciativám zajišťujícím udržitelnou správu a zachování přírodních zdrojů, včetně aspektu přírodních zdrojů jako zdroje příjmu a jako prostředku k ochraně a získání pracovních míst, k ochraně a rozvoji venkovského stylu života, jakož i zboží a služeb souvisejících s životním prostředím.
Za tímto účelem bude Společenství povzbuzovat a podporovat národní a regionální strategie; Společenství se také bude účastnit globálních iniciativ a globálních organizací a bude do těchto iniciativ a organizací přispívat.
Silnější podpora provádění Úmluvy Spojených národů o biologické rozmanitosti napomůže zastavit mizení biologické rozmanitosti a podpořit biologickou bezpečnost, jakož i udržitelné řízení biologické rozmanitosti.
Pokud jde o kontrolu desertifikace a udržitelné řízení půdního hospodářství, Společenství se zaměří na provádění Úmluvy Spojených národů o boji proti prostřednictvím účinného zařazení otázek udržitelného hospodaření s půdou do strategií rozvojových zemí.
Pokud jde o udržitelné řízení lesního hospodářství, Společenství bude podporovat úsilí o boj s ilegální těžba dřeva a zejména se zaměří na provádění iniciativy FLEGT (Forest Law Enforcement, Governance and Trade – Vymahatelnost práva, správa věcí veřejných a obchod v lesnictví).
76. Pokud jde o klimatické změny, soustředí Společenství své úsilí na provádění akčního plánu EU zaměřeného na změnu klimatu v kontextu rozvojové spolupráce, a to v úzké spolupráci s členskými státy.
Adaptace na negativní důsledky klimatických změn bude hlavním cílem podpory Společenství určené nejméně rozvinutým zemím a malým rozvojovým ostrovním státům.
Společenství bude rovněž usilovat o podporu udržitelného řízení chemických látek a odpadů, zejména prostřednictvím zohledňování jejich vazeb na otázky zdraví.
Infrastruktura, komunikace a doprava
77. Společenství bude podporovat udržitelný odvětvový přístup k oblasti dopravy.
Tento přístup bude založen na zásadách vlastní odpovědnosti jednotlivých zemí a stanovování priorit prostřednictvím snižování chudoby nebo rovnocennými strategiemi, přičemž budou plněny potřeby partnerských zemí, zajišťována bezpečnost, dostupnost a efektivnost dopravy a minimalizovány negativní dopady na životní prostředí.
Společenství používá strategii pro zajištění dopravy, jež je z hospodářského, finančního, environmentálního a institucionálního hlediska udržitelná.
78. Společenství bude v rámci dostupných rozpočtů reagovat na vzrůstající poptávku, zejména ze strany afrických zemí, po větším financování infrastruktur dárci, zejména pokud jde o hospodářskou infrastrukturu na podporu úsilí o vymýcení chudoby.
Společenství poskytne podporu na různých úrovních.
Základem bude národní úroveň s největším objemem pomoci poskytovaným prostřednictvím strategií partnerských zemí, přičemž bude zajišťována optimální rovnováha mezi investicemi a údržbou.
Na regionální a kontinentální úrovni zahájí Společenství partnerství pro infrastrukturu, které bude pracovat společně s regionálními hospodářskými společenstvími a jinými hlavními partnery, včetně soukromého sektoru.
Bude podporováno partnerství se soukromým sektorem.
79. Společenství bude rovněž podporovat zvýšení používání informačních a komunikačních technologií, které by překonaly rozdíly v této oblasti.
Společenství rovněž zvýší svou podporu výzkumu související s rozvojem.
Voda a energie
80. Politický rámec Společenství týkající se "integrovaného řízení vodních zdrojů" má za cíl zajistit dostatečné zásobování kvalitní pitnou vodou, vhodné sanitární a hygienické podmínky pro všechny, v souladu s rozvojovými cíli tisíciletí a cíli stanovenými na zasedání v Johannesburgu.
Společenství má rovněž za cíl zřídit rámec pro dlouhodobou ochranu všech vodních zdrojů a zabránit dalšímu zhoršování situace a podporovat udržitelné využívání vody.
81. Evropská vodní iniciativa přispívá k těmto politickým cílům.
Jejími klíčovými prvky jsou: posilovat politický závazek k činnosti; zdůraznit problematiku vody a hygieny v kontextu úsilí o snižování chudoby a udržitelného rozvoje; podporovat lepší formy správy věcí veřejných v oblasti vodního hospodářství; podporovat regionální a subregionální spolupráci v oblasti vodního hospodářství a urychlit dodatečné financování.
82. Velké skupiny obyvatelstva rozvojových zemí nemají přístup k moderním energetickým službám a jsou závislé na neefektivních a nákladných domácích systémech pro výrobu energie.
Politika Společenství je tedy především zaměřena na podporu řádného institucionálního a finančního prostředí, zvyšování povědomí, budování kapacit a získávání finančních prostředků v zájmu dosažení lepšího přístupu k moderním, laciným, udržitelným, výkonným, čistým (a obnovitelným) energetickým službám prostřednictvím Evropské energetické iniciativy, jakož i jiných mezinárodních a národních iniciativ.
Bude rovněž vyvíjeno úsilí s cílem podpory překonání technologického zaostávání v oblastech, jako jsou energetika a doprava.
Rozvoj venkova, územní plánování, zemědělství a zajištění potravin
83. Zemědělství a rozvoj venkova jsou rozhodujícím faktorem pro odstraňování chudoby a růst.
Pro obnovení investic do těchto odvětví bude Společenství podporovat decentralizované a ekologicky udržitelné územní plánování založené na specifickém charakteru jednotlivých zemí a na účasti místních orgánů a zaměřené na účast příjemců pomoci jak na stanovení investičních priorit, tak na hospodaření se zdroji, což podporuje vznik středisek místního rozvoje a zároveň respektuje kapacitu ekosystémů.
Aby byly výstupy trvalé, je nezbytné na všech úrovních podporovat koherentní a inspirující politické prostředí.
84. Společenství bude nadále vyvíjet činnost v oblasti zlepšování zajištění potravin na mezinárodní, regionální a národní úrovni.
Bude podporovat strategické přístupy v zemích, které jsou opakovaně ohrožené zevnitř i zvenčí Společenství se zaměří na prevenci, bezpečnostní sítě, zlepšení přístupu ke zdrojům, kvalitu výživy a rozvoj kapacit.
Zvláštní pozornost bude věnována transformačním situacím a účinnosti mimořádné pomoci.
85. Pokud jde o zemědělství, bude Společenství klást důraz na přístup ke zdrojům (půda, voda, finance) a na udržitelnou intenzifikaci produkce (pokud je to vhodné a zejména v nejméně rozvinutých zemích), konkurenceschopnost na regionálních a mezinárodních trzích a na řízení rizik (v zemích závislých na komoditách).
Aby byl technologický rozvoj pro rozvojové země přínosný, bude Společenství podporovat zemědělský výzkum na celosvětové úrovni.
Správa věcí veřejných, demokracie, lidská práva a podpora hospodářských a institucionálních reforem
86. Pro odstraňování chudoby a udržitelný rozvoj má základní význam pokrok na poli ochrany lidských práv, řádná správa věcí veřejných a demokratizace [17].
Všichni lidé by měli mít veškerá lidská práva v souladu s mezinárodními dohodami.
Společenství bude na tomto základě ve spolupráci se státními i nestátními zúčastněnými stranami v partnerských zemích podporovat respektování lidských práv všech lidí.
Společenství bude aktivně usilovat o podporu lidských práv jako nedílnou součást účastnického vnitrostátního dialogu o správě věcí veřejných.
Podpora řádné správy věcí veřejných vyžaduje pragmatický přístup založený na konkrétních souvislostech každé země.
Společenství bude aktivně podporovat účastnický vnitrostátní dialog o správě věcí veřejných v oblastech jako je boj proti korupci, reforma veřejné správy, přístup ke spravedlnosti a reforma soudního systému.
Toto má základní význam pro reformní programy založené na specifickém charakteru jednotlivých zemí v kontextu odpovědnosti a institucionálního prostředí, které podporuje lidská práva, demokratické zásady a právní stát.
87. Aby byly reformy založené na specifickém charakteru jednotlivých zemí lépe odůvodněné a lépe zúčtovatelné, bude Společenství podporovat vysokou úroveň politických závazků ohledně těchto reforem.
Jako součást výše uvedeného procesu bude Společenství rovněž podporovat decentralizaci a místní úřady, posilování úlohy parlamentů, podporovat fyzickou bezpečnost chudých lidí a posilování národních postupů v zájmu zajištění svobodných, spravedlivých a transparentních voleb.
Společenství bude podporovat zásady demokratické správy věcí veřejných ve vztahu k finančním, daňovým a justičním věcem.
88. Společenství bude ve spolupráci s brettonwoodskými institucemi i nadále klíčovým hráčem v oblasti podpory hospodářských a institucionálních reforem, včetně podpory strategií pro snížení chudoby, a to prostřednictvím své účasti v dialogu s příslušnými vládami angažovanými v těchto programech, jakož i prostřednictvím finanční pomoci těmto vládám.
Společenství bude i nadále věnovat velkou pozornost důsledkům reforem, pokud jde o růst, zlepšení podnikatelského prostředí, makroekonomickou stabilitu a dopady na snižování chudoby.
Zaměřením svého dialogu na výsledky bude Společenství podporovat skutečnou vlastní odpovědnost zemí za reformy.
Bude klást zvláštní důraz na zlepšení správy veřejných financí, což je základní prvek boje proti korupci, jakož i podpory efektivnosti veřejných výdajů.
Prevence konfliktů a zranitelné státy
89. Společenství vypracuje v rámci příslušných pravomocí svých orgánů komplexní preventivní přístup ke zranitelnosti států, ke konfliktům, k přírodním katastrofám a k jiným druhům krizí.
V tomto směru bude Společenství podporovat úsilí partnerských zemí a regionálních organizací o posílení systémů včasného varování, jakož i úsilí o demokratickou správu věcí veřejných a budování institucionálních kapacit.
Společenství také v těsné spolupráci a koordinovaně se stávajícími strukturami v rámci Rady zlepší svou schopnost rozeznat první signály oslabení státu tím, že spolu s jinými dárci bude provádět zlepšené společné analýzy a společné monitorování a vyhodnocování problémových, zranitelných a upadajících států.
Společenství bude aktivně zavádět zásady OECD týkající se prospěšné mezinárodní účasti na všech programových činnostech ve zranitelných státech.
90. V případě problematických partnerství, zranitelných nebo upadajících států bude bezprostřední prioritou Společenství poskytovat základní služby a řešit potřeby, a to prostřednictvím spolupráce s občanskou společností a organizacemi OSN.
Dlouhodobá vize účasti Společenství spočívá ve zvýšení vlastní odpovědnosti a v dalším budování odůvodněných, efektivních a trvalých státních institucí a aktivní a organizované občanské společnosti na základě partnerství s dotyčnou zemí.
91. Společenství bude pokračovat ve vypracovávání komplexních plánů pro země, v nichž existuje významné nebezpečí konfliktu, přičemž tyto plány by se měly týkat politik, odstraňujících nebo omezujících nebezpečí konfliktu.
92. Společenství zachová svou podporu určenou na předcházení konfliktům a jejich řešení a na nastolení míru, bude bojovat proti hlavním příčinám násilných konfliktů, jako jsou chudoba, úpadek, vykořisťování a nerovnost v rozdělování půdy a přírodních zdrojů a přístupu k nim, slabá správa věcí veřejných, porušování lidských práv a nerovnost pohlaví.
Bude rovněž podporovat dialog, účast a smíření v zájmu podpory zachování míru a předcházení násilnostem.
Lidský rozvoj
93. Rámec Společenství pro politiku lidského rozvoje v oblastech zdravotnictví, vzdělávání, kultury a rovnosti pohlaví má za cíl v souladu s rozvojovými cíli tisíciletí zlepšit životy lidí prostřednictvím činnosti na globální a národní úrovni.
Tato politika je vedena zásadou investování do lidí a jejich správné zhodnocení, bojem za rovnost pohlaví a za spravedlnost.
94. Rozvojových cílů tisíciletí není možné dosáhnout bez pokroku při dosahování cíle všeobecného sexuálního a reprodukčního zdraví a všeobecných sexuálních a reprodukčních práv v souladu s káhirským programem Mezinárodní konference o populaci a rozvoji.
Bude vypracován harmonogram společných opatření EU pro evropský akční program v zájmu řešení zničujícího dopadu HIV/AIDS, tuberkulózy a malárie v rozvojových zemích.
Společenství bude podporovat plné provádění strategií v zájmu podpory v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví a sexuálních a reprodukčních práv a spojí boj proti HIV/AIDS s podporou reproduktivního a sexuálního zdraví a reproduktivních a sexuálních práv.
Společenství bude rovněž řešit výjimečnou krizi poskytovatelů zdravotní péče, pokud jde o lidské zdroje, krizi financování péče o zdraví a posílení zdravotních systémů v zájmu zkvalitnění výstupů ve zdravotnictví a lepšího zpřístupnění léků pro chudé.
95. Ukazatele výkonnosti spojené s rozvojovými cíli tisíciletí budou posíleny v zájmu lepšího propojení odvětvové a rozpočtové pomoci s pokrokem v plnění rozvojových cílů tisíciletí a v zájmu zajištění přiměřeného financování zdravotnictví a vzdělávání.
96. Společenství hodlá přispívat na program "Vzdělání pro všechny".
Prioritami v oblasti vzdělávání jsou kvalitní základní vzdělání a odborná příprava, jakož i řešení nerovností.
Zvláštní pozornost bude věnována podpoře vzdělávání dívek a jejich bezpečnosti ve školním prostředí.
Bude poskytována podpora rozvoji a provádění národně zaměřeným odvětvovým plánům, jakož i účasti v regionálních a globálních tématických iniciativách v oblasti vzdělávání.
Sociální soudržnost a zaměstnanost
97. V souvislosti s odstraňováním chudoby je cílem Společenství zabraňovat sociálnímu vyloučení a bojovat proti diskriminaci všech věkových skupin.
Společenství bude podporovat sociální dialog a ochranu, zejména v zájmu řešení diskriminace pohlaví a práv domorodých obyvatel a v zájmu ochrany dětí před obchodování s lidmi, ozbrojenými konflikty, nejhoršími formami dětské práce a před diskriminací dětí, jakož i v zájmu řešení podmínek postižených lidí.
98. Budou podporovány sociální a fiskální politiky v zájmu dosažení spravedlnosti.
Prioritní opatření zahrnou podporu sociálního zabezpečení a fiskální reformy začlení sociální odpovědnost, růst zaměřený na boj proti chudobě a zaměstnanost.
99. Zaměstnanost je zásadním činitelem pro dosažení vyšší úrovně sociální soudržnosti.
Společenství bude podporovat investice, které dají vzniknout pracovním místům a napomohou rozvoji lidských zdrojů.
V tomto ohledu bude Společenství podporovat slušnou práci pro všechny v souladu s agendou Mezinárodní organizace práce.
3.3.
Posílení přístupu založeného na politice rovných příležitostí
100.
Některé otázky potřebují, kromě specifických opatření a politik, přístup založený na politice rovných příležitostí, protože představují také obecné zásady použitelné pro každou iniciativu a vyžadující úsilí ve více odvětvích.
101.
Při provádění všech opatření Společenství uplatní posílený přístup k politice rovných příležitosti v oblasti těchto průřezových otázek: prosazování lidských práv, rovnost žen a mužů, demokracie, řádná správa věcí veřejných, práva dětí a domorodých obyvatel, prevence konfliktů, udržitelné životní prostředí a boj proti HIV/AIDS.
Tyto průřezové otázky jsou současně samy o sobě cíli i klíčovými faktory pro posilování účinné a udržitelné spolupráce.
102.
Komise začne znovu uplatňovat tento přístup za současného systematického a strategického využití všech zdrojů, jež má k dispozici [18].
Především Komise zajistí, aby její služby budovaly kapacity nezbytné pro provádění této politiky.
Zvýší intenzitu dialogů s partnerskými zeměmi s cílem podpořit zařazování uvedených otázek do vnitrostátních politik a strategií odstraňování chudoby.
Rovněž bude usnadňovat budování sítí odborné a technické podpory.
Demokracie, řádná správa věcí veřejných, lidská práva, práva dětí a domorodých obyvatel
103.
Demokracie, řádná správa věcí veřejných, lidská práva a práva dětí budou prosazovány v partnerství se zeměmi, jež jsou příjemci rozvojové pomoci Společenství.
Uvedené otázky budou systematicky začleňovány do rozvojových nástrojů Společenství prostřednictvím všech strategických dokumentů pro jednotlivé země a regiony.
Klíčovou zásadou ochrany práv domorodých obyvatel v rámci rozvojové spolupráce je zajištění jejich plné účasti a dobrovolný souhlas dotyčných společenství, založený na informovanosti a předcházející jakýmkoliv opatřením.
Rovnost žen a mužů
104.
Rovnost žen a mužů a aktivní zapojení obou pohlaví do všech aspektů sociálního pokroku představují klíčové předpoklady pro snižování chudoby.
Aspekt rovnosti pohlaví musí být řešen v úzké spojitosti se snižováním chudoby, sociálním a politickým rozvojem a hospodářským růstem a musí být začleňován do všech aspektů rozvojové spolupráce.
Rovnost pohlaví bude prosazována prostřednictvím podpory rovných práv, přístupu ke zdrojům a kontroly nad nimi a účasti na politickém a hospodářském dění.
Environmentální udržitelnost
105.
Společenství bude podporovat veškeré snahy partnerských zemí (vlády a občanská společnost) v oblasti zahrnutí rozměru životního prostředí do otázky rozvoje, mimo jiné prováděním vícestranných dohod o životním prostředí [19].
Rovněž jim bude pomáhat v tomto směru budovat kapacity.
Ochrana životního prostředí musí být zahrnuta v definici i v provádění všech politik Společenství, a to zejména za účelem prosazování udržitelného rozvoje.
HIV/AIDS
106.
Boj proti HIV/AIDS je ve všech zemích definován jakožto úsilí procházející různými odvětvími a institucemi.
Je stále potřeba zařadit boj proti HIV/AIDS do mnoha činností, jež se touto otázkou přímo nezabývají a do pracovních programů podpory konkrétních odvětví.
3.4.
Podpora světových iniciativ a fondů
107.
Komise bude i nadále přispívat ke globálním iniciativám, jež jsou jasně spojeny s rozvojovými cíli tisíciletí a se světovým veřejným majetkem.
Světové iniciativy a fondy jsou mocným nástrojem pro zavedení nových politických opatření nebo pro posílení stávajících opatření tam, kde je jejich rozsah nedostatečný.
Mohou dokonce vytvářet veřejné povědomí a podporu účinněji než tradiční instituce poskytující pomoc.
Takovýto druh pomoci by měl být v sladěn s vnitrostátními strategiemi, přispívat k dialogu s jednotlivými zeměmi a směřovat k zahrnutí fondů do rozpočtových cyklů.
108.
Je tedy třeba posuzovat přidanou hodnotu světových iniciativ a fondů případ od případu, a to po konzultaci Komise se členskými státy a ve vhodných případech s Evropským parlamentem, pokud jde o rozpočtové prostředky.
Komise určí kritéria pro rozhodnutí o účasti Společenství a o jeho přispívání do světových fondů.
Přednost dá těm iniciativám, které přispějí k dosažení rozvojových cílů tisíciletí a ke zvýšení dostupnosti světového veřejného majetku.
3.5 Soudržnost rozvojové politiky
109.
Komise a členské státy připraví průběžný pracovní program pro provádění závěrů Rady o soudržnosti rozvojové politiky z května 2005.
V tomto pracovním programu budou navrženy priority činností, definovány role a zodpovědnost Rady, členských států a Komise a stanovena návaznost a časový harmonogram činností, a to tak, aby se zajistilo, že politiky netýkající se pomoci budou moci pomáhat rozvojovým zemím dosahovat rozvojových cílů tisíciletí.
Komise posílí své stávající nástroje, zejména svůj nástroj posouzení dopadu a konzultace s rozvojovými zeměmi během formulace a provádění politiky, a posílí nástroje nové v případech, kdy bude nutné podpořit posílení soudržnosti rozvojové politiky.
110.
Bez ohledu na pokrok dosahovaný v oblasti jiných závazků soudržnosti rozvojové politiky bude velká pozornost věnována závazkům a činnostem týkajícím se migrace.
V tomto ohledu bude Komise usilovat o zahrnutí otázek migrace a uprchlíků do strategií pro jednotlivé země a regiony a do případných partnerství s dotyčnými zeměmi a bude se snažit prosazovat součinnost mezi migrací a rozvojem tak, aby migrace působila na rozvoj pozitivním způsobem.
Bude podporovat rozvojové země v jejich politikách řízení migračních toků a v jejich úsilí bojovat proti obchodu s lidmi, aby tak zajistila respektování lidských práv migrujících osob.
4. Výběr postupů podle potřeb a výkonnosti
111.
Společenství má možnost výběru ze značného množství postupů pro poskytování rozvojové pomoci, což jí umožňuje reagovat na odlišné potřeby v různých souvislostech.
Tyto postupy jsou přístupné všem zeměpisným a tematickým programům a berou v úvahu skutečnou přidanou hodnotu Společenství.
112.
Pomoc poskytovaná Společenstvím, ať už se jedná o projekt, odvětvový program, podporu rozpočtů na úrovni odvětví nebo globálně, by měla podporovat zmírnění chudoby partnerských zemí nebo podobné strategie.
Nejvhodnější druhy pomoci Společenství pro každou zemi budou zvoleny v rámci programového cyklu, který musí být stále více přizpůsobován procesům přípravy odvětvových politik a provádění vnitrostátních rozpočtů.
113.
Dovolí-li to podmínky, bude upřednostňovanou formou podpory hospodářských a finančních reforem a provádění strategií odstraňování chudoby podpora rozpočtová, a to pro konkrétní odvětví nebo pro všeobecné programy veřejných výdajů.
Státům, které podpory využívají, tak bude umožněno čelit zvyšování provozních rozpočtů, prosazovat harmonizaci a přizpůsobení se vnitrostátním politikám, přispívat k nižším transakčním nákladům a podporovat přístupy založené na výsledcích.
Takovéto programy budou za běžných okolností vyžadovat podporu mezinárodních finančních institucí, s nimiž bude podpora Společenství koordinována.
Přidaná hodnota komplementárního přispění Společenství a jakékoliv další podmínky budou jasně definovány.
Kapacita přijímajících zemí v oblasti správy financí bude posílena a pečlivě sledována.
114.
Poskytnutí přímé rozpočtové podpory bude respektovat doporučení dané osvědčenými postupy Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, zejména pokud jde o přizpůsobení, koordinaci a podmínky.
Pokyny týkající se poskytnutí rozpočtové podpory se budou vztahovat na všechny partnerské země a budou posíleny stanovením jasných vztažných bodů a sledováním ukazatelů definovaných za účelem kontroly účinnosti tohoto typu pomoci.
115.
Společenství bude jednotně používat přístup založený na výsledcích a na ukazatelích účinnosti.
Podmínečnost se bude stále více vyvíjet směrem ke konceptu "smlouvy" založené na vzájemných závazcích, jež budou formulovány s ohledem na výsledky.
116.
Přístup formou mikrofinancování představuje v posledních letech důležitou inovaci.
Bude i nadále rozvíjen s důrazem na budování kapacit a organizací s odpovídající odbornou způsobilostí.
117.
Snížení dluhu, jež lze přirovnat k nepřímé rozpočtové podpoře, má omezené transakční náklady a podporuje koordinaci a harmonizaci dárců, a mohlo by proto v nutných případech a za vhodných podmínek pomoci snížit ohrožení daných zemí vnějšími otřesy.
118.
Pomoc Společenství bude nadále poskytována převážně ve formě darů, což je vhodné zejména v případě nejchudších zemí a zemí s nižší schopností splácení.
119.
Aby byl pro přijímající země zaručen nejvyšší možný účinek, měla by být posilována propojení programů podporovaných Evropskou investiční bankou a jinými finančními institucemi a programů financovaných Společenstvím.
Evropská investiční banka stále větší úlohu v provádění pomoci Společenství prostřednictvím investic do soukromých a veřejných podniků v rozvojových zemích.
120.
Aby byla posílena účinnost multilaterální pomoci, Společenství rovněž zlepší spolupráci se systémem OSN, s mezinárodními finančními institucemi a dalšími vhodnými mezinárodními organizacemi a agenturami, a to v případech, kde z takovéto spolupráce poplyne přidaná hodnota.
121.
Společenství učiní pokrok ve stanovení soustavy pokynů pro intervence v zemích nacházejících se v krizových situacích nebo takovéto situace překonávajících, a to tak, že zajistí, aby jeho postupy přidělování zdrojů i způsoby intervence byly upraveny tak, že díky řadě rozličných typů intervencí bude možno reagovat rychle a flexibilně.
5. Pokrok v reformách řízení
122.
Komise zahájila v roce 2000 program reforem, jehož cílem bylo urychlit provádění vnější pomoci Společenství a zlepšit kvalitu dodávek pomoci.
Důsledkem bylo: i) zlepšení programování v rámci soudržného projektového cyklu se zaměřením na vymýcení chudoby; ii) vytvoření jediného subjektu – EuropeAid – zodpovědného za provádění pomoci; iii) završení procesu přenesení odpovědnosti za řízení pomoci, kterou nyní nese 80 delegací; iv) posílení lidských zdrojů za účelem urychlení provádění; v) zlepšení pracovních metod prostřednictvím harmonizace a zjednodušení postupů, lepších informačních systémů a lépe vyškoleného personálu; vi) zvýšení kvality prostřednictvím procesu podpory kvality a sledování různých úrovní projektového řízení a vii) rychlejší provádění pomoci.
123.
Zlepšení jsou stále třeba a jsou i nadále činěna.
Navenek bude mít velmi důležitý kladný dopad na doručování pomoci harmonogram koordinace a harmonizace s ostatními dárci.
Uvnitř systému bude Komise nadále sjednocovat postupy, usilovat o další předávání zodpovědnosti delegacím, ujasňovat interakce mezi delegacemi a vedením a zlepšovat informační systémy.
V tomto rámci bude věnováno více pozornosti kvalitě vstupních projektů a programů, a to prostřednictvím zlepšeného postupu podpory kvality.
To bude rovněž vyžadovat jasnější zaměření na omezené množství oblastí (a omezené množství činností uvnitř cílových oblastí) u každé partnerské země.
Během provádění by měly být lépe využívány nástroje sledování v závěrečné fázi programů a hodnocení by měla poskytovat jasnější vstupní informace pro potřeby procesu programování a identifikace.
6. Sledování a hodnocení
Poučení z hodnocení prohlášení o rozvojové politice 2000
124.
Hodnocení rozvojové politiky Evropského společenství 2000 a jejího dopadu na pomoc Společenství vyzdvihlo několik důležitých poučení.
Ta zahrnovala potřebu brát v úvahu nedávné mezinárodní rozvojové závazky jako např. ty, jež byly učiněny na konferencích OSN, a pokrok, jehož bylo dosaženo ve vývoji osvědčených postupů, jako např. rozpočtová podpora a Pařížská deklarace.
Prohlášení o rozvojové politice rovněž vyžadovalo vyšší míru odpovědnosti ze strany Komise a široké přijetí Evropským parlamentem.
Mělo by být uplatňováno jednotně v rozvojových programech Společenství ve všech rozvojových zemích.
Na základě těchto poučení došlo k odsouhlasení nového prohlášení; uvedená poučení budu rovněž plně brána v úvahu v budoucím provádění pomoci ES ve všech rozvojových zemích.
Sledování provádění v budoucnu
125.
Komise by měla vyvinout soustavu měřitelných cílů pro provádění této politiky a pravidelně ve vztahu k ní hodnotit pokrok ve výroční zprávě o provádění rozvojové politiky Evropského společenství.
126.
Komise zajistí, aby všechny její služby a delegace spravující programování a provádění rozvojové pomoci Společenství tuto rozvojovou politiku Evropského společenství používaly jakožto klíčové měřítko cílů Společenství a zásad provádění veškeré rozvojové spolupráce.
[1] EU zahrnuje jak členské státy, tak Evropské společenství.
[2] Rozvojovými zeměmi se rozumí země uvedené na seznamu příjemců veřejné rozvojové pomoci (ODA), o kterém má rozhodnout Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj a Výbor pro rozvojovou pomoc (OECD/DAC) v dubnu roku 2006.
[3] Rozvojová spolupráce Společenství je založena na článcích 177 až 181 Smlouvy o Evropském společenství.
[4] Činnost členských států v oblasti rozvojové spolupráce je definována jako veřejná rozvojová pomoc (ODA) dohodnutá Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj a Výborem pro rozvojovou pomoc (OECD/DAC).
[5] Akční programy přijaté na konferencích OSN v 90. letech 20. století v sociální a hospodářské oblasti, v oblasti životního prostředí a lidských práv, populace, reproduktivního zdraví a rovností žen a mužů a znovu potvrzené v letech 2002 až 2005 v deklaraci tisíciletí a v rozvojových cílech tisíciletí (2000), na summitu v Monterrey (2002), na summitu o udržitelném rozvoji v Johannesburgu (2002) a na summitu o hodnocení deklarace tisíciletí (2005).
[6] Stanoveno v Programu EU pro předcházení násilným konfliktům přijatém Evropskou radou v Göteborgu v červnu roku 2001.
[7] Závěry Rady ze zasedání v květnu roku 2005 stanoví, že se členské státy, které dosud poměru ODA k HND ve výši 0,51 % nedosáhly, zavazují, že této hodnoty dosáhnou do roku 2010 v rámci svých příslušných postupů rozpočtových přídělů, zatímco ty členské státy, jež tuto hodnotu již překročily, se zavazují pokračovat ve svém úsilí.
Členské státy, které přistoupily k EU po roce 2002 a které dosud nedosáhly poměru ODA k HND ve výši 0,17 %, se vynasnaží svoji ODA zvýšit, aby v rámci svých příslušných postupů přidělování rozpočtových prostředků této hodnoty dosáhly do roku 2010, zatímco ty členské státy, jež tuto hodnotu již překročily, se zavazují pokračovat ve svém úsilí.
Členské státy se zavazují, že do roku 2015 dosáhnou poměru ODA k HND ve výši 0,7 %, zatímco ty členské státy, které již této hodnoty dosáhly, se zavazují, že zůstanou nad touto hodnotou; členské státy, které přistoupily k EU po roce 2002, se do roku 2015 vynasnaží dosáhnout poměru ODA k HND ve výši 0,33 %.
[8] V roce 2003 přidělila EU v průměru 67 % pomoci nízkopříjmovým zemím, s výjimkou členských států, kteří se stali členy v roce 2004 (údaje Výboru pro rozvojovou pomoc OECD).
[9] Římské prohlášení z února roku 2003 a pařížské prohlášení z března roku 2005.
[10] To zahrnuje závěry Rady z listopadu roku 2004 o: "Pokrok při koordinaci, harmonizaci a sbližování: příspěvek EU".
[11] Závěry ze zasedání Rady z května roku 2005 potvrzují, že EU se zavazuje k provádění cílů obsažených ve sdělení Komise o soudržnosti rozvojové politiky a jejího vlivu na tyto oblasti: obchod, životní prostředí, klimatické změny, bezpečnost, zemědělství, rybolov, sociální rozměr globalizace, zaměstnanost a slušná práce, migrace, výzkum a inovace, informační společnost, doprava a energie.
[12] Prvkem rozvojové pomoci se rozumí veškerá rozvojová pomoc dohodnutá v rámci Výboru OECD pro rozvojovou pomoc.
[13] Rozvojová spolupráce Společenství je založena na článcích 177 až 181 Smlouvy o Evropském společenství.
[14] Ve všech 12 oblastech stanovených v závěrech ze zasedání Rady z května roku 2005 a v přiloženém sdělení o soudržnosti rozvojové politiky.
[15] Přijaté v souvislosti s Pařížskou deklarací z března roku 2005.
[16] Návrh Komise určený Radě a Parlamentu se zakládá na třech nástrojích zaměřených na politiky: Evropského sousedství a partnerství, rozvojové spolupráce a hospodářské spolupráce a přípravu na přistoupení k EU, a na třech horizontálních nástrojích: humanitární pomoci, stability a makrofinanční pomoci.
[17] Sdělení z roku 2003 pod názvem Správa věcí veřejných a rozvoj stanovilo definici a přístup ES, pokud jde o správu věcí veřejných.
[18] Strategická hodnocení životního prostředí a posouzení dopadů v oblasti rovnosti mužů a žen budou prováděna systematicky, mimo jiné i v rámci rozpočtových podpor (tzv. "greening the budget") a podpor pro jednotlivá odvětví.
[19] Podnebí, biologická rozmanitost, desertifikace, odpad a chemické produkty.
--------------------------------------------------
Prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících
Závěry Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, o provádění Evropského paktu mládeže
(2006/C 70/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
S OHLEDEM NA
1. cíl, který Evropská rada stanovila na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. – 24. března 2000 a který potvrdila na zasedání ve Stockholmu ve dnech 23. – 24. března 2001, aby se Evropská unie stala "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, schopnou udržitelného hospodářského růstu, s větším počtem pracovních míst, s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností";
2. Bílou knihu nazvanou "Nový impuls pro evropskou mládež", kterou přijala Komise dne 21. listopadu 2001 [1] a která uvádí, že "tato strategie stanoví nové cíle pro různé oblasti politiky úzce související s mládeží, jako jsou vzdělávání, zaměstnanost, sociální začlenění, informační a občanská společnost";
3. Zelenou knihu ze dne 21. března 2005 nazvanou "Nová mezigenerační solidarita jako odpověď na demografické změny", která zdůraznila, že je třeba zvýšit úsilí v oblasti začlenění mladých lidí do trhu práce a jim poskytované podpory v průběhu jejich následné profesní dráhy, která již není přímočará a zahrnuje přechody mezi zaměstnáním, studiem, nezaměstnaností a rekvalifikací či obnovou kvalifikace;
4. závěry ze zasedání Evropské rady ze dne 22. a 23. března 2005, jimiž byl přijat Evropský pakt mládeže jakožto jeden z nástrojů přispívajících k uskutečnění lisabonských cílů v oblasti růstu a zaměstnanosti a jejichž cílem je zlepšit vzdělávání, odbornou přípravu, mobilitu, profesní začlenění a sociální začlenění mladých Evropanů; zároveň zajišťují soulad mezi pracovním životem a rodinným životem;
5. sdělení Komise ze dne 30. května 2005 o evropských politikách týkajících se mládeže nazvané "Řešení problémů mladých lidí v Evropě – provádění Evropského paktu mládeže a podpora aktivního občanství" [2];
6. integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost (2005 – 2008) [3], navržené Komisí a schválené Radou, které by měly být zohledněny členskými státy a o kterých by měla být podána zpráva v rámci jejich národních programů reforem;
7. sdělení Komise ze dne 10. listopadu 2005 nazvané "Modernizace vzdělávání a odborné přípravy: zásadní příspěvek k prosperitě a sociální soudržnosti v Evropě" [4];
8. usnesení Rady ze dne 15. listopadu 2005 o řešení problémů mladých lidí v Evropě – provádění Evropského paktu mládeže a podpora aktivního občanství [5];
9. sdělení Komise ze dne 22. prosince 2005 nazvané "Společně pracovat, společně dosahovat lepších výsledků: nový rámec pro otevřenou koordinaci politik sociální ochrany a sociálního začlenění v Evropské unii" [6];
10. výroční zprávu Komise ze dne 25. ledna 2006 o pokroku při provádění Lisabonské strategie, založenou na národních programech reforem členských států předložených Komisi na podzim roku 2005, a s ohledem na přílohy této zprávy;
ZDŮRAZŇUJÍ
11. skutečnost, že mladí lidé představují cenný zdroj z hlediska přítomnosti i budoucnosti a přispívají k tvořivosti, inovacím a podnikatelskému myšlení, které Evropa potřebuje pro splnění cílů Lisabonské strategie;
12. skutečnost, že mladí lidé čelí mnoha problémům, zejména v přístupu na trh práce, přičemž míra nezaměstnanosti mládeže dosahuje v průměru dvojnásobku celkové míry nezaměstnanosti v rámci EU;
13. význam perspektivy mladých v rámci Lisabonské strategie a rozhodující příspěvek k dosažení cílů paktu mládeže, který mohou přinést provádění pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", otevřená metoda koordinace v oblasti sociální ochrany a sociálního začlenění, strukturální fondy, evropské rámcové výzkumné programy a další související programy jako je program celoživotního učení, program pro mládež a příští program "Mládež v akci";
14. potřebu podpory sociálního začlenění mladých lidí, zejména jedinců s omezenými příležitostmi, s cílem pečovat o sociální soudržnost;
15. význam, který mají pro mladé lidi politiky zaměřené na rovnováhu mezi prací a rodinným životem, a to zejména s ohledem na problémy dané demografickými změnami;
16. význam neformálního a informálního učení a mobility mladých lidí, s podporou nástrojů jako je program pro mládež a příští program "Mládež v akci" na období 2007 – 2013, z hlediska pomoci mladým lidem rozvíjet širokou škálu dovedností a kompetencí;
17. význam podpory strukturovaného dialogu s mladými lidmi, mládežnickými organizacemi a lidmi činnými v oblasti mládeže na všech úrovních;
DOMÍVAJÍ SE, že
18. podle výroční zprávy o pokroku předložené Komisí na rok 2006 je ve většině členských států reakce na pakt mládeže povzbudivá, nicméně že usnadnění vstupu mladých lidí na trh práce v souladu s paktem vyžaduje ještě naléhavé opatření;
19. přijetí Evropského paktu mládeže posílilo zapojení ministerstev odpovědných za mládež do Lisabonského procesu, což vedlo ke zlepšení vnitřní koordinace a k důraznějšímu prosazování problematiky mládeže při vypracovávání politik týkajících se zaměstnanosti, sociálního začlenění, vzdělávání, odborné přípravy a mobility, v souladu s úkoly stanovenými Evropskou radou;
20. ačkoli mnoho členských států na pakt výslovně odkazuje ve svých národních programech reforem a jiné zavádějí opatření, která jsou s ním v souladu, zlepšené zavádění cílů paktu a další zviditelnění paktu v národních programech reforem a ve výroční zprávě o pokroku předložené Komisí by vedlo k větší ucelenosti, vyšší účinnosti a jasnějšímu monitorování opatření pro mladé lidi a pomohlo by při rozvíjení vědomostí a znalostí o různých oblastech paktu a o propojení mezi nimi;
21. přestože bylo dosaženo pokroku, je zapotřebí, aby Evropská komise a členské státy posílily opatření na provádění paktu tím, že:
- zlepší situaci v oblasti zaměstnanosti mladých lidí posílením zaměstnatelnosti a podnikatelského myšlení a podporou jejich přechodu z institucí poskytujících vzdělání a odbornou přípravu do pracovního procesu;
- zajistí, aby vnitrostátní politiky zaměstnanosti a sociálního začlenění byly přednostně zaměřeny na mladé lidi s omezenými příležitostmi;
- sníží počet lidí bez ukončeného vzdělání a rozvinou užší spolupráci v oblasti transparentnosti a uznávání hodnoty neformálního a informálního vzdělávání;
22. členské státy a Komise by měly rovněž vypracovat a podporovat opatření v dalších oblastech paktu tím, že:
- přijmou opatření na podnícení mobility mladých lidí, zejména tím, že odstraní stávající překážky, vezmou v úvahu významnou úlohu, kterou mobilita mladých lidí hraje při rozvoji jejich potenciálu a při přiblížení Evropské unie mladým lidem;
- umožní mladým rodičům zajistit soulad mezi pracovním a rodinným životem, a to zejména tím, že rozšíří síť zařízení péče o děti a budou rozvíjet inovační formy organizace práce.
VYZÝVAJÍ EVROPSKOU RADU, aby:
23. podpořila další pokrok v oblasti opatření pro mladé lidi prostřednictvím provádění Evropského paktu mládeže v Lisabonské strategii;
24. vyzvala členské státy, aby podpořily propojení politik týkajících se vzdělávání, odborné přípravy, zaměstnanosti, sociálního začlenění a mobility, a to za účelem rozvoje účinnějších meziodvětvových strategií pro mladé lidi;
25. vyzvala, aby členské státy při přípravě svých národních programů reforem a Komise ve své výroční zprávě o pokroku systematičtěji a zřetelněji informovaly o paktu v rámci Lisabonské strategie, a to s cílem usnadnit monitorování dosaženého pokroku;
26. zopakovala svůj požadavek určený Komisi a členským státům, aby zapojily mladé lidi a mládežnické organizace na všech úrovních do provádění Evropského paktu mládeže.
[1] Dokument 14441/01 – KOM(2001) 681 v konečném znění.
[2] Dokument 9679/05 – KOM(2005) 206 v konečném znění.
[3] Dokument 8008/05 – KOM(2005) 141 v konečném znění.
[4] Dokument 13415/1/05 REV 1 – KOM (2005) 549 v konečném znění.
[5] Úř. věst.
C 292, 24.11.2005, s. 5.
[6] Dokument 5070/06 – KOM(2005) 706 v konečném znění.
--------------------------------------------------
Správní dohoda
mezi Evropskou komisí a Španělským královstvím
(2006/C 73/06)
Evropská komise na jedné straně a Španělské království na straně druhé,
s ohledem na závěry přijaté Radou Evropské unie pro obecné záležitosti a vnější vztahy dne 13. června 2005, které se týkají úředního používání dalších jazyků v Radě a případně v dalších orgánech Evropské unie,
vzhledem k tomu, že:
(1) Snaha přiblížit Unii občanům vyžaduje, aby měli občané i jejich zástupci možnost v co nejvyšší míře komunikovat s orgány EU ve svém mateřském jazyce, což je důležitou skutečností posilující jejich ztotožnění se s politickým projektem Unie.
(2) V Unii existují kromě jazyků uvedených v nařízení Rady č. 1/1958 jazyky, jejichž statut je uznaný ústavou členského státu na celém jeho území, nebo jeho části, anebo jejichž používání jako státního jazyka povoluje zákon,
SE DOHODLY na uzavření této SPRÁVNÍ DOHODY, kterou se v Evropské unii umožní úřední používání jiných jazyků než španělštiny nebo kastilštiny, které mají ve Španělsku statut uznaný španělskou ústavou z roku 1978.
Článek 1
Občané Španělska anebo jakékoli jiné fyzické nebo právnické osoby s pobytem anebo sídlem ve Španělsku jsou oprávněni, za podmínek stanovených španělským zákonem a v souladu se závěry Rady ze dne 13. června 2005, používat v písemné komunikaci s Evropskou komisí jakýkoli jazyk, který je na území Španělska podle španělské státní ústavy úředním jazykem.
1.1 Pokud se využije možnost komunikovat v jiném než španělském/kastilském jazyce, uplatní se tento postup:
- Podle španělského zákona se občan písemně obrátí na příslušný orgán, který tuto písemnou zprávu spolu s ověřeným překladem do španělštiny/kastilštiny, provedeným tímto orgánem, zašle Evropské komisi.
- Za datum přijetí této zprávy se, zejména v případě, že Komise musí občanovi odpovědět do určité lhůty, považuje datum, kdy Komise obdrží ověřený překlad provedený příslušným orgánem.
- Evropská komise vypracuje návrh své odpovědi ve španělštině/kastilštině a zašle jej uvedenému příslušnému orgánu.
- Tento orgán zašle co nejdříve příslušné osobě odpověď Komise spolu s jejím ověřeným překladem do jazyka, ve kterém byla zpráva původně napsána.
- Pokud se příslušné útvary Komise rozhodnou odpovědět v jazyce, ve kterém je zpráva napsána, mohou tak učinit a odpověď zaslat přímo příslušné osobě.
- Komise není v žádném případě odpovědná za případné chyby v překladu do jiného jazyka než je španělština/kastilština anebo za případné nesprávné pochopení odpovědi v důsledku takových chyb. Tato skutečnost musí být v přeložených textech jasně uvedena.
1.2 Pokud nejsou útvary Komise schopny anebo ochotny samy přeložit dokument, vrátí Komise odesílateli všechny zprávy, které od něj dostala v jiných jazycích než španělštině/kastilštině, které jsou ve Španělsku uznané španělskou ústavou z roku 1978 úředními jazyky, a ke kterým nejsou přiloženy ověřené překlady do španělštiny/kastilštiny.
V takovém případě informuje Komise příslušnou osobu, že své právo na oslovení orgánu EU a získání odpovědi ve stejném jazyce může uplatnit zasláním zprávy v daném jazyce orgánu určenému k tomuto účelu španělským zákonem.
1.3 Pokud musí občan, který je autorem této zprávy, jednat v souvislosti s odpovědí Komise do určité časové lhůty, a bez ohledu na ustanovení článku 1.1, zašle Komise svou odpověď ve španělštině/kastilštině přímo občanovi i příslušnému orgánu.
Ve své odpovědi Komise upozorní občana, že časová lhůta, ve které musí jednat v souvislosti s odpovědí, začne od data přijetí odpovědi ve španělštině/kastilštině.
Komise zašle kopii své odpovědi příslušnému orgánu, aby tento orgán mohl občanovi poskytnout její překlad do jazyka, ve kterém byly zpráva napsána; Komise ve své odpovědi upozorní občana i na tuto skutečnost.
Komise není za tyto překlady v žádném případě odpovědná; tato skutečnost musí být v přeložených textech jasně uvedena.
1.4 Pokud musí Komise odpovědět do určité lhůty, začíná tato lhůta dnem přijetí původního dokumentu, ke kterému je přiložen ověřený překlad do španělštiny/kastilštiny.
Tato lhůta uplyne ve chvíli, kdy Komise zašle svou písemnou odpověď ve španělštině/kastilštině příslušnému orgánu určenému španělským zákonem anebo ve chvíli, kdy Komisi zašle svou odpověď v jazyce původního dokumentu přímo příslušné osobě.
1.5 Strany této správní dohody se zavazují přijmout potřebná opatření, která umožní vždy zachovat důvěrnost uvedených zpráv, zejména pokud jde o překlady prováděné příslušným orgánem určeným španělským zákonem.
Článek 2
Španělská vláda nese přímé anebo nepřímé náklady Evropské komise, které vzniknou v souvislosti s uplatňováním této dohody.
Jednou za rok požádají příslušné útvary Komise španělské orgány o proplacení vzniklých výdajů, v celkové částce na základě počtu stran, které přeložily v souladu s postupem stanoveným v této dohodě.
Závěrečné ustanovení
Tato dohoda vstoupí v platnost poté, co španělská vláda oznámí generálnímu sekretariátu Komise orgány určené španělským zákonem jako příslušné orgány odpovědné za překlady uvedené v článku 1.
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o uznávání významu neformálního a informálního učení v oblasti evropské mládeže
(2006/C 168/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Závěry ze zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 určují nové strategické cíle ohledně posilování zaměstnanosti, hospodářské reformy a sociální soudržnosti jako nedílné součásti znalostní ekonomiky.
Evropská rada vyzvala členské státy, aby přijaly nezbytná opatření do svých ústavních předpisů, a Radu a Komisi, aby v rámci svých vlastních pravomocí vytvořily mimo jiné společný evropský návrh životopisů (CV), které by se používaly na základě dobrovolnosti, což by usnadnilo jak institucím všeobecného a odborného vzdělávání tak zaměstnavatelům ohodnotit získané dovednosti a podporovat mobilitu.
(2) Pokud jde o uznávání neformálního a informálního učení, Bílá kniha nazvaná Nový podnět pro evropskou mládež ze dne 21. listopadu 2001 [1] zdůrazňuje potřebu jasnějšího definování pojmů, získaných dovedností a kvalifikačních požadavků, většího ohledu na zúčastněné strany, většího uznávání těchto činností a jejich větší komplementarity s formálním učením a odbornou přípravou.
(3) Evropská rada přijala na svém zasedání v Barceloně ve dnech 15. a 16. března 2002 konkrétní pracovní program zaměřený na to, aby se systémy vzdělávání a odborné přípravy staly světovým měřítkem kvality do roku 2010.
Dohodla se, že tři hlavní zásady tvořící základ tohoto programu by měly být lepší kvalita, usnadnění všeobecného přístupu a větší otevřenost vůči okolnímu světu.
(4) Usnesení Rady ze dne 27. června 2002 [2] o celoživotním učení vyzývá členské státy, aby podporovaly spolupráci a účinná opatření pro ověřování studijních výsledků, což je rozhodující pro propojení formálního, neformálního a informálního učení, a tím i nezbytné pro vytvoření evropského prostoru celoživotního učení.
(5) Na základě společného pracovního dokumentu Komise a Evropské rady nazvaného Cesty k ověřování a uznávání vzdělání, odborné přípravy a učení v oblasti mládeže konference v Lovani v lednu roku 2005 "Mosty k uznávání" vypracovala přístupy k hodnocení a uznávání vzdělávání, odborné přípravy a učení v oblasti mládeže a zdůraznila potřebu lepšího ověřování neformálního učení.
(6) Komplexní činnost Rady Evropy v oblasti neformálního a informálního učení, například prostřednictvím evropského portfolia pro vedoucí mládeže a pracovníky s mládeží, zdůrazňuje hodnotu tohoto typu vzdělávací praxe a potřebu jejího uznávání, a to především s ohledem na význam celoživotního učení.
(7) Závěry Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě ze dne 28. května 2004 v souladu s Kodaňskou deklarací ze dne 30. listopadu 2002, podporovaly: [3]
- přijetí souboru společných evropských zásad ohledně zjišťování a ověřování neformálního a informálního učení;
- vypracování a rozšiřování evropských nástrojů k uznávání neformálního a informálního učení.
(8) Závěry ze zasedání Rady ze dne 21. února 2005 [4] vyzvaly Evropskou radu, aby zahrnula iniciativu Evropského paktu mládeže do rámce hodnocení Lisabonské strategie v polovině období a stanovila obecné zásady konkrétních opatření.
(9) Závěry předsednictví ze zasedání Evropské Rady ze dne 23. března 2005, které schválily Evropský pakt mládeže, uvádějí, že nedílnou součást Lisabonské strategie by měl tvořit soubor politik a opatření zaměřených na mládež.
Jedním cílem je rozvíjet užší spolupráci mezi členskými státy v oblasti transparentnosti a srovnatelnosti profesních kvalifikací a uznávat neformální a informální učení.
(10) Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě ze dne 15. listopadu 2005 [5] řeší provádění Evropského paktu mládeže a podporu aktivního občanství a definuje směry činnosti.
(11) Závěry předsednictví ze zasedání Evropské Rady ve dnech 16. a 17. června 2005 navrhují integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost (2005 – 2008), které obsahují provádění Evropského paktu mládeže .
(12) Podle návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program "MLÁDEŽ V AKCI" [6], nabývá evropská spolupráce klíčovou úlohu v prosazování neformálního a informálního učení.
(13) Společná zpráva Rady a Komise nazvaná Modernizace vzdělávání a odborné přípravy: zásadní příspěvek k prosperitě a sociální soudržnosti v Evropě o pokroku při provádění pracovního programu Vzdělávání a odborná příprava 2010 [7] zdůrazňuje význam dosažení rovnováhy mezi společenskými a hospodářskými cíli politik vzdělávání a odborné přípravy a význam rozvoje rozličných vzdělávacích partnerství, včetně těch, jež působí ve formálním i v neformálním sektoru,
JSOUCE SI VĚDOMI, že
(1) práce a úspěchy mladých lidí, pracovníků s mládeží a mládežnických organizací si zaslouží větší uznání, aby se zvýšil význam a viditelnost těchto lidí, a měly by najít patřičné uznání u zaměstnavatelů, v oblasti formálního vzdělávání a v občanské společnosti obecně;
(2) neformální a informální vzdělávací činnosti vyvíjené v oblasti mládeže doplňují systém formálního vzdělávání a odborné přípravy, jsou založeny na principu spoluúčasti a zaměření na studujícího, jsou prováděny na základě dobrovolnosti, a proto jsou úzce spojené s potřebami, očekáváními a zájmy mládeže; jelikož tyto činnosti poskytují další zdroj učení a nové cesty k formálnímu vzdělávání a k systému odborné přípravy, jsou mimořádně důležité pro mladé lidi s omezenými příležitostmi;
(3) neformální a informální učení v oblasti mládeže probíhá v širokém a rozmanitém spektru oblastí a k osobnímu rozvoji mladých lidí a jejich sociálnímu, kulturnímu a profesnímu začlenění jsou nutné specifické a vhodné metody a nástroje;
(4) veřejné i soukromé investice do oblasti mládeže na místní, regionální, celostátní a evropské úrovni mají významný hospodářský a společenský dopad;
(5) společenský a hospodářský význam oblasti mládeže je patrný v možném dopadu na rozvoj klíčových kompetencí, které mají praktický význam pro trh práce, a v podpoře participace, aktivního občanství a společenské odpovědnosti,
UZNÁVAJÍ, že
(1) neformální a informální učení jsou významné prvky procesu učení a účinné nástroje pro zatraktivnění učení, rozvoj připravenosti na celoživotní učení a podporu sociálního začlenění mladých lidí;
(2) neformální a informální učení může umožnit mladým lidem osvojit si další znalosti, dovednosti a kompetence a přispět k jejich osobnímu rozvoji, sociálnímu začlenění a aktivnímu občanství, a tím zlepšit jejich vyhlídky na nalezení zaměstnání;
(3) činnosti neformálního a informálního učení v oblasti mládeže mohou poskytovat významnou přidanou hodnotu pro společnost, ekonomiku a pro mladé lidi samotné; přínos těchto činností by proto měl být více zviditelněn a lépe chápán, uznáván a podporován;
(4) program "MLÁDEŽ" a budoucí program "MLÁDEŽ V AKCI" představují významný příspěvek k získávání kompetencí a jsou tudíž klíčovými nástroji v poskytování příležitostí pro mladé lidi v oblasti neformálního a informálního učení v evropském měřítku.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY A KOMISI, aby
(1) s ohledem na konkrétní situaci v jednotlivých členských státech podporovaly rozvoj srovnatelného a transparentního nástroje v rámci Europassu zaměřeného na mládež, který umožní zjišťování a uznávání dovedností a kompetencí získaných mladými lidmi v rámci neformálního a informálního učení a který by bylo možno připojit k osvědčením či jiným nástrojům uznávání nebo který by se mohl stát jejich nedílnou součástí, za účelem umožnit třetím osobám, zejména v jiných členských státech, porozumět významu původního osvědčení z hlediska znalostí, dovedností a kompetencí, které jejich držitel získal;
(2) těmito prostředky umožnily zjišťování těch kompetencí získaných a skutečně používaných, za účelem jejich uznávání na trhu práce;
(3) podporovaly veřejné subjekty a nevládní organizace, aby využívaly a případně přizpůsobily srovnatelné a transparentní nástroje pro uznávání kompetencí lidí, kteří se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací v souladu s evropským portfoliem pro vedoucí mládeže a pracovníky v oblasti mládeže, na kterém v současné době Rada Evropy pracuje;
(4) v rámci svých příslušných pravomocí uznaly a podporovaly konkrétní přínos mládežnických a jiných nevládních organizací spočívající v poskytování neformálního a informálního učení;
(5) podporovaly uplatňování společných evropských zásad pro zjišťování a ověřování neformálního učení na specifické potřeby v oblasti mládeže;
(6) podporovaly další výzkum vlivu neformálního a informálního učení poskytovaného těmi, kteří pracují v oblasti mládeže a v mládežnických organizacích, zejména jejich přínosu pro společnost i ekonomiku, mimo jiné komplexním využíváním informací poskytovaných Evropským centrem znalostí pro politiku mládeže;
(7) podporovaly sociální partnery, aby oceňovali kvalitu a rozmanitost formálního a neformálního učení mladých lidí a uznávali jeho společenskou a hospodářskou přidanou hodnotu;
(8) podporovaly inovační partnerství mezi subjekty poskytujícími formální a neformální učení v zájmu rozvoje pedagogických přístupů, které by mohly být atraktivní pro různé skupiny studujících;
(9) prosazovaly přístup k Europassu a podobným nástrojům existujícím na vnitrostátní a evropské úrovni a podporovaly mladé lidi, aby je dobrovolně využívali.
[1] Dokument 14441/01 – KOM(2001) 681 v konečném znění.
[2] Úř. věst.
C 163, 9.7.2002, s. 1.
[3] Dokument 9600/04.
[4] Úř. věst.
C 85, 7.4.2005, s. 5.
[5] Úř. věst.
C 292, 24.11.2005, s. 5.
[6] Dokument 11586/04 - KOM(2004) 471 v konečném znění.
[7] Úř. věst.
C 79, 1.4.2006, s. 1.
--------------------------------------------------
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 27. června 2006 o kodexu chování ohledně dokumentace v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky v Evropské unii
(2006/C 176/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ, ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
s ohledem na studii Komise nazvanou "Zdanění společností ve vnitřním trhu" [1],
s ohledem na návrh Komise v jejím sdělení ze dne 23. října 2001 nazvaný "Na cestě k vnitřnímu trhu bez daňových překážek – strategie, jak společnostem zajistit konsolidovaný základ daně z příjmu právnických osob pro jejich činnosti v rámci EU" [2] na zřízení "Společného fóra EU pro oblast převodních cen"
s ohledem na závěry Rady ze dne 11. března 2002, jimiž byl tento krok a zřízení Společeného fóra EU pro oblast převodních cen v červnu 2002 uvítán,
vzhledem k tomu, že vnitřní trh je prostorem bez hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu,
vzhledem k tomu, že na vnitřním trhu, jenž vykazuje znaky domácího trhu, by transakce mezi sdruženými podniky z různých členských států neměly podléhat méně příznivým podmínkám, než jsou ty, které se uplatňují pro stejné transakce prováděné mezi sdruženými podniky ze stejného členského státu,
vzhledem k tomu, že v zájmu řádného fungování vnitřního trhu je velmi důležité snížit náklady na splnění stanovených požadavků, pokud jde o dokumentaci v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky,
vzhledem k tomu, že kodex chování obsažený v tomto usnesení představuje pro členské státy a daňové poplatníky cenný nástroj pro provádění standardizované a částečně centralizované dokumentace v oblasti tvorby převodních cen v Evropské unii s cílem zjednodušit požadavky na stanovení převodních cen u přeshraničních činností,
vzhledem k tomu, že standardizovaná a částečně centralizovaná dokumentace v oblasti převodních cen požadovaná v členských státech na podporu nezávislosti v oblasti převodních cen by mohla podnikům pomoci více využívat výhod vnitřního trhu,
vzhledem k tomu, že dokumentace v oblasti převodních cen v Evropské unii by měla respektovat směrnici OECD o převodních cenách,
vzhledem k tomu, že standardizovanou a částečně centralizovanou dokumentaci je třeba provádět flexibilně a měla by zohledňovat konkrétní okolnosti dotčeného podniku,
vzhledem k tomu, že členský stát se může rozhodnout nemít žádná pravidla pro dokumentace v oblasti převodních cen nebo požadovat méně takové dokumentace, než je uvedeno v kodexu chování obsaženém v tomto usnesení,
uznávajíce, že společný přístup k otázce požadavků na dokumentaci v rámci Evropské unie je přínosný jak pro daňové poplatníky, zejména ve smyslu snížení nákladů na splnění požadavků a nižšího vystavení se sankcím v souvislosti s dokumentací, tak pro daňové správy vzhledem k vyšší transparentnosti a konsistenci,
vítajíce sdělení Komise ze dne 7. listopadu 2005 [3] o práci Společného fóra EU pro oblast převodních cen v oblasti zdanění podniků a o kodexu chování ohledně dokumentace v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky v Evropské unii,
zdůrazňujíce, že kodex chování je politickým závazkem a nedotýká se práv a povinností členských států ani příslušných oblastí působnosti členských států a Společenství vyplývajících ze Smlouvy o založení Evropského společenství,
uznávajíce, že provádění kodexu chování obsaženého v tomto usnesení by nemělo být překážkou řešení na globálnější úrovni,
PŘIJÍMAJÍ TENTO KODEX CHOVÁNÍ:
Kodex chování ohledně dokumentace v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky v Evropské unii
Aniž jsou dotčeny příslušné oblasti působnosti členských států a Společenství, týká se tento kodex chování provádění standardizované a částečně centralizované dokumentace v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky v Evropské unii.
Je určen členským státům, ale zároveň zároveň má podněcovat nadnárodní podniky k uplatňování koncepce tohoto kodexu.
1. Členské státy budou přijímat standardizovanou a částečně centralizovanou dokumentaci v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky v Evropské unii (dále jen "EU TPD") uvedenou v příloze, a budou ji považovat za základní soubor informací pro posouzení převodních cen nadnárodního koncernu.
2. Uplatňování EU TPD bude pro nadnárodní koncern volitelné.
3. Podobné úvahy jako u dokumentace v oblasti převodních cen uplatní členské státy i v případě požadavků na dokumentaci v oblasti přidělování zisků stálé provozovně.
4. Členské státy budou v případě potřeby plně zohledňovat obecné zásady a požadavky uvedené v příloze a budou se jimi řídit.
5. Členské státy učiní příslušná opatření, aby se od malých a méně komplexních podniků (včetně malých a středních podniků) nevyžadovalo předložení stejného množství dokumentace či stejně komplexní dokumentace jako od větších a komplexnějších podniků.
6. Členské státy by
a) požadavkem na vyhotovení nebo předložení dokumentace neměly podnikům způsobovat zbytečné náklady či zbytečnou administrativní zátěž;
b) neměly vyžadovat dokumentaci, která nesouvisí s transakcemi, jež jsou předmětem přezkumu;
c) měly zajistit, aby nedošlo k vyzrazení důvěrných informací obsažených v dokumentaci.
7. Členské státy by neměly ukládat sankce v souvislosti s dokumentací, pokud daňoví poplatníci v dobré víře, přiměřeným způsobem a v přiměřené lhůtě dodržují požadavky standardizované a konzistentní dokumentace podle popisu v příloze nebo vnitrostátní dokumentace členského státu a správně používají svou dokumentaci ke stanovení svých nezávislých převodních cen.
8. S cílem zajistit spravedlivé a účinné uplatňování tohoto kodexu by členské státy měly Komisi jednou ročně předložit zprávu o opatřeních, která přijaly nad rámec kodexu, a o jeho praktickém fungování.
[1] SEC(2001)1681, 23.10.2001.
[2] KOM(2001)582 v konečném znění, 23.10.2001.
[3] KOM(2005)543 v konečném znění, 7.11.2005.
--------------------------------------------------
Kodex chování pro účinné provádění Úmluvy o zamezení dvojího zdanění v souvislosti s úpravou zisků sdružených podniků
(2006/C 176/02)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
S OHLEDEM NA Úmluvu ze dne 23. července 1990 o zamezení dvojího zdanění v souvislosti s úpravou zisků sdružených podniků ("úmluva o arbitráži"),
UZNÁVAJÍCE potřebu členských států i daňových poplatníků mít k dispozici podrobnější pravidla pro účinné provádění výše zmíněné úmluvy,
BEROUCE NA VĚDOMÍ sdělení Komise ze dne 23. dubna 2004 o zprávě o činnosti společného fóra EU o převodních cenách v oblasti zdanění podniků zahrnujíce návrh pro kodex chování,
ZDŮRAZŇUJÍCE, že kodex chování je politickým závazkem a nejsou jím dotčena práva a povinnosti členských států nebo příslušné oblasti působnosti členských států a Společenství vyplývající ze Smlouvy,
UZNÁVAJÍCE, že provádění tohoto kodexu chování by nemělo bránit řešení na globálnější úrovni,
PŘIJÍMAJÍ TENTO KODEX CHOVÁNÍ:
Aniž jsou tímto kodexem chování dotčeny příslušné oblasti působnosti členských států a Společenství, kodex se týká provádění úmluvy o arbitráži a některých souvisejících otázek řízení vedoucího ke vzájemné dohodě podle smluv o zamezení dvojího zdanění mezi členskými státy.
1. Výchozí bod tříletého období (lhůty pro předložení žádosti podle čl. 6 odst. 1 úmluvy o arbitráži)
Za výchozí bod tříletého období se považuje datum "prvního daňového výměru nebo obdobného oznámení, které má nebo patrně bude mít za následek vznik dvojího zdanění ve smyslu článku 1, například z důvodu úpravy na základě převodních cen" [1].
V případech týkajících se převodních cen se členským státům doporučuje, aby této definice používaly i ke stanovení tříletého období, uvedeného v čl. 25 odst. 1 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a provedeného ve smlouvách o zamezení dvojího zdanění mezi členskými státy EU.
2. Výchozí bod dvouletého období (čl. 7 odst. 1 úmluvy o arbitráži)
i) Pro účely čl. 7 odst. 1 úmluvy se má za to, že věc byla předložena v souladu s čl. 6 odst. 1, jestliže daňový poplatník poskytne:
a) identifikační údaje (obchodní firmu, sídlo, daňové identifikační číslo) podniku smluvního státu, který předkládá žádost a rovněž identifikační údaje ostatních stran, zúčastněných na daných transakcích;
b) podrobnosti o skutkové podstatě a okolnostech případu (včetně podrobností o vztazích mezi podnikem a ostatními stranami, zúčastněnými na daných transakcích);
c) určení daňových období, jichž se věc týká;
d) kopie daňových výměrů, zprávy o daňové kontrole nebo rovnocenné dokumenty, z nichž vyplývá údajné dvojí zdanění;
e) podrobnosti o odvoláních a soudních řízeních zahájených podnikem nebo ostatními stranami, které jsou na daných transakcích zúčastněny, a rozhodnutí soudu ve věci;
f) vysvětlení podniku, proč si myslí, že nebyly dodrženy zásady, stanovené v článku 4 úmluvy o arbitráži;
g) závazek, že podnik co nejúplněji a nejrychleji zodpoví veškeré důvodné a přiměřené žádosti příslušného orgánu a že dá příslušným orgánům k dispozici dokumentaci; a
h) jakékoli další konkrétní informace, jež si příslušný orgán vyžádá do dvou měsíců od přijetí žádosti od daňového poplatníka.
ii) Dvouleté období začíná běžet tím z následujících dnů, který nastane později:
a) dnem vydání daňového výměru, tj. pravomocného rozhodnutí správce daně o dodatečném příjmu nebo dnem vydání rovnocenného dokumentu;
b) dnem, kdy příslušný orgán obdrží žádost a minimální informace uvedené v bodě 2 i).
3. Řízení vedoucí ke vzájemné dohodě podle úmluvy o arbitráži
3.1 Obecná ustanovení
a) Princip tržního odstupu se použije, jak to doporučuje OECD, bez ohledu na bezprostřední daňové důsledky pro kterýkoli konkrétní smluvní stát.
b) Spory se budou řešit co nejrychleji s přihlédnutím ke složitosti sporných bodů v každém jednotlivém případě.
c) Vezmou se v úvahu všechny vhodné prostředky vedoucí k co nejrychlejšímu dosažení vzájemné dohody, včetně společných schůzek; v případě potřeby bude podnik vyzván, aby vysvětlil věc svému příslušnému orgánu.
d) Podle ustanovení tohoto kodexu by se mělo vzájemné dohody dosáhnout do dvou let ode dne, kdy byla věc poprvé předložena jednomu z příslušných orgánů v souladu s bodem 2 ii) tohoto kodexu.
e) Řízením vedoucím ke vzájemné dohodě by neměly vzniknout osobě, která o řízení požádala nebo kterékoli jiné osobě, která je na věci zúčastněna, nepřiměřené nebo nadměrné náklady na plnění požadavků.
3.2 Fungování v praxi a průhlednost
a) Pokud mohou příslušné orgány dosáhnout dvoustranné dohody, pak by se při řízení vedoucím ke vzájemné dohodě a zejména při výměně prohlášení stran mělo používat společného pracovního jazyka anebo jiného způsobu, který bude mít stejný účinek, tj. povede k minimalizaci nákladů a prodlení způsobeného překladem.
b) Podnik, který požádal o řízení vedoucí ke vzájemné dohodě, bude průběžně informován příslušným orgánem, u něhož podal žádost, o všech významných událostech, které nastaly v průběhu řízení a které se ho dotýkají.
c) Bude zajištěn důvěrný ráz informací týkajících se osob, chráněných dvoustrannou daňovou úmluvou anebo právními předpisy smluvního státu.
d) Do jednoho měsíce ode dne, kdy příslušný orgán obdrží žádost daňového poplatníka o zahájení řízení vedoucího ke vzájemné dohodě, potvrdí příjem této žádosti a zároveň o tom uvědomí příslušné orgány ostatních smluvních států zúčastněných na věci, jimž zašle v příloze kopii žádosti daňového poplatníka.
e) Pokud se příslušný orgán domnívá, že podnik nepředložil minimální informace, jichž je zapotřebí k zahájení řízení vedoucího ke vzájemné dohodě podle bodu 2 i), vyzve podnik ve lhůtě dvou měsíců od přijetí jeho žádosti, aby mu poskytl dodatečné konkrétní informace, které potřebuje.
f) Smluvní státy se zavazují, že příslušný orgán odpoví podniku, který podal žádost, jedním z těchto způsobů:
i) pokud se příslušný orgán nedomnívá, že zisky podniku jsou zahrnuty anebo budou patrně zahrnuty do zisků podniku v jiném smluvním státě, uvědomí podnik o svých pochybnostech a vyzve jej, aby podal další vyjádření;
ii) má-li příslušný orgán za to, že žádost je opodstatněná a může-li sám dospět k uspokojivému řešení, uvědomí o tom podnik a provede co nejdříve takové úpravy nebo povolí takové úlevy, které budou oprávněné;
iii) má-li příslušný orgán za to, že žádost je opodstatněná, ale nemůže sám dospět k uspokojivému řešení, uvědomí podnik, že se pokusí věc vyřešit vzájemnou dohodou s příslušným orgánem jiného dotčeného smluvního státu.
g) Považuje-li příslušný orgán věc za opodstatněnou, měl by zahájit řízení vedoucí ke vzájemné dohodě tak, že uvědomí příslušný orgán druhého smluvního státu o svém rozhodnutí a zašle mu v příloze kopii informací uvedených v bodu 2 i) tohoto kodexu. Zároveň uvědomí osobu, která se odvolává na úmluvu o arbitráži, že zahájil řízení vedoucí ke vzájemné dohodě. Příslušný orgán, který zahájil řízení vedoucí ke vzájemné dohodě, rovněž uvědomí – na základě informací, které má k dispozici – příslušný orgán druhého smluvního státu a osobu, která podala žádost, zda věc byla předložena ve lhůtách stanovených v čl. 6 odst. 1 úmluvy o arbitráži jakož i o výchozím bodu dvouletého období podle čl. 7 odst. 1 úmluvy o arbitráži.
3.3 Výměna prohlášení
a) Smluvní státy se zavazují, že v případě zahájení řízení vedoucího ke vzájemné dohodě zašle příslušný orgán země, v níž byl vydán anebo se zamýšlí vydat daňový výměr, tj. pravomocné rozhodnutí nebo rovnocenný dokument správce daně o příjmu, obsahující úpravu, která má za následek nebo patrně bude mít za následek vznik dvojího zdanění ve smyslu článku 1 úmluvy o arbitráži, prohlášení adresované příslušným orgánům ostatních smluvních států zúčastněných na věci, v němž bude uvedeno následující:
i) věc předložená osobou, která podala žádost;
ii) stanovisko tohoto příslušného orgánu ke skutkové podstatě, např. proč se domnívá, že došlo nebo patrně dojde ke dvojímu zdanění;
iii) jak by se z hlediska zamezení dvojího zdanění dala věc vyřešit spolu s úplným objasněním navrhovaného řešení.
b) Prohlášení bude obsahovat podrobné zdůvodnění výměru nebo úpravy a bude k němu připojena základní dokumentace dokladující stanovisko příslušného orgánu, jakož i seznam všech dalších dokumentů použitých pro účely úpravy.
c) S přihlédnutím ke složitosti dané věci bude prohlášení co nejdříve zasláno příslušným orgánům ostatních smluvních států zúčastněných na věci, ale nejpozději do čtyř měsíců ode toho z následujících dnů, který nastane později:
i) dne vydání daňového výměru, tj. pravomocného rozhodnutí správce daně o dodatečném příjmu nebo dne vydání rovnocenného dokumentu;
ii) dne, kdy příslušný orgán obdrží žádost a minimální informace uvedené v bodě 2 i).
d) Smluvní státy se zavazují, že obdrží-li příslušný orgán země, v níž nebyl vydán daňový výměr ani obdobný dokument nebo není v úmyslu jej vydat, což má za následek nebo patrně bude mít za následek dvojí zdanění ve smyslu článku 1 úmluvy o arbitráži, např. z důvodu úpravy na základě převodních cen, prohlášení od jiného příslušného orgánu, odpoví na toto prohlášení s přihlédnutím ke složitosti dané věci co nejdříve, nejpozději však do šesti měsíců od přijetí tohoto prohlášení.
e) Odpověď by měla mít jednu z těchto podob:
i) pokud se příslušný orgán domnívá, že došlo ke dvojímu zdanění anebo k němu patrně dojde a souhlasí-li s opravným prostředkem navrženým v prohlášení, uvědomí o tom druhý příslušný orgán a co nejrychleji provede odpovídající úpravy nebo povolí odpovídající úlevu;
ii) pokud se příslušný orgán domnívá, že nedošlo ke dvojímu zdanění anebo k němu patrně nedojde a nesouhlasí-li s opravným prostředkem navrženým v prohlášení, zašle druhému příslušnému orgánu prohlášení, v němž uvede své důvody a s přihlédnutím ke složitosti věci navrhne indikativní časový rozvrh k vyřešení věci.
V případě potřeby bude návrh obsahovat datum společné schůzky, která by se měla konat nejpozději do 18 měsíců ode dne, který nastane později:
aa) dne vydání daňového výměru, tj. pravomocného rozhodnutí správce daně o dodatečném příjmu nebo dne vydání rovnocenného dokumentu;
bb) dne, kdy příslušný orgán obdrží žádost a minimální informace podle bodu 2 i).
f) Kdykoli to bude možné, přijmou smluvní státy příslušné kroky k urychlení celého řízení.
V této souvislosti by smluvní státy měly uvažovat o pravidelném pořádání společných schůzek svých příslušných orgánů, které by se konaly nejméně jednou ročně a na nichž by se jednalo o nedořešených řízeních vedoucích ke vzájemné dohodě (za předpokladu, že by počet takových případů opravňoval k pořádání takových pravidelných schůzek).
3.4 Smlouvy o dvojím zdanění mezi členskými státy
V případech týkajících se převodních cen se členským státům doporučuje, aby používaly ustanovení bodů 1 až 3 i při řízeních vedoucích ke vzájemné dohodě zahájených podle čl. 25 odst. 1 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, provedeného ve smlouvách o zamezení dvojího zdanění mezi členskými státy.
4. Jednání během druhé fáze úmluvy o arbitráži
4.1 Seznam nezávislých osob
a) Smluvní státy se zavazují, že neprodleně sdělí generálnímu tajemníkovi Rady Evropské unie jména pěti uznávaných nezávislých osob způsobilých stát se členy poradní komise uvedené v čl. 7 odst. 1 úmluvy o arbitráži, a za stejných podmínek ho uvědomí o jakékoli změně tohoto seznamu.
b) Současně se sdělením jmen uznávaných nezávislých osob zašlou členské státy generálnímu tajemníkovi Rady Evropské unie životopisy těchto osob, kde budou mimo jiné popsány jejich právní a daňové zkušenosti, zejména zkušenosti v oblasti převodních cen.
c) Smluvní státy mohou rovněž označit na svém seznamu označit ty uznávané nezávislé osoby, které splňují požadavky na zvolení za předsedu poradní komise.
d) Generální tajemník Rady zašle každý rok smluvním státům žádost o potvrzení jmen uznávaných nezávislých osob anebo o sdělení jmen jejich náhradníků.
e) Souhrnný seznam všech uznávaných nezávislých osob bude zveřejněn na internetové stránce Rady.
4.2 Ustavení poradní komise
a) Smluvní stát, který vydal první daňový výměr, tj. pravomocné rozhodnutí správce daně o dodatečném příjmu nebo jemu se rovnající dokument, který má za následek nebo patrně bude mít za následek vznik dvojího zdanění ve smyslu článku 1 úmluvy o arbitráži, učiní z vlastního podnětu a po dohodě s druhým smluvním státem kroky k ustavení poradní komise a ke konání jejích schůzí, ledaže by se dotyčné smluvní státy dohodly jinak.
b) Kromě předsedy a zástupců příslušných orgánů se poradní komise zpravidla skládá ze dvou uznávaných nezávislých osob.
c) Poradní komisi bude nápomocen sekretariát, na který poskytne prostředky a zařízení smluvní stát, z jehož podnětu byla ustavena, ledaže by se dotyčné smluvní strany dohodly jinak.
Z důvodů nezávislosti bude tento sekretariát fungovat pod dohledem předsedy poradní komise.
Členové sekretariátu budou vázáni mlčenlivostí podle ustanovení čl. 9 odst.
d) Místo, kde se bude poradní komise scházet a místo, kam má být zaujato její stanovisko, mohou příslušné orgány dotyčných smluvních států určit předem.
e) Před první schůzí poradní komise jí smluvní státy poskytnou veškerou odpovídající dokumentaci a informace a zejména veškeré doklady, zprávy, korespondenci a závěry použité během řízení vedoucího ke vzájemné dohodě.
4.3 Fungování poradní komise
a) Případ se považuje za předložený poradní komisi dnem, kdy předseda potvrdí, že členové poradní komise obdrželi veškerou odpovídající dokumentaci a veškeré informace uvedené v bodě 4.2 písm. e).
b) Jednání poradní komise se povede v úředním jazyce nebo jazycích zúčastněných smluvních států, ledaže by s přihlédnutím ke přání poradní komise příslušné orgány rozhodly po vzájemné dohodě jinak.
c) Poradní komise může požádat stranu, od níž pochází prohlášení nebo dokument, aby zajistila překlad do jazyka anebo jazyků, v nichž je jednání vedeno.
d) Při současném dodržování ustanovení článku 10 úmluvy o arbitráži může poradní komise požádat smluvní státy a zejména smluvní stát, který vydal první daňový výměr, tj. pravomocné rozhodnutí správce daně o dodatečném příjmu nebo jemu se rovnající dokument, který měl za následek nebo může mít za následek vznik dvojího zdanění ve smyslu článku 1, aby se dostavily před poradní komisí.
e) Náklady řízení před poradní komisí, které hradí rovným dílem dotyčné smluvní státy, budou spočívat ve správních nákladech poradní komise a v odměnách a výdajích uznávaných nezávislých osob.
f) Pokud se příslušné orgány smluvních států nedohodnou jinak:
i) náhrada výdajů uznávaných nezávislých osob se omezí na náhradu běžně poskytovanou vysoce postaveným úředníkům smluvního státu, z jehož podnětu byla poradní komise ustavena;
ii) odměny uznávaných nezávislých osob budou činit 1000 eur na osobu a den jednání poradní komise a předseda bude dostávat odměnu o 10 % vyšší než ostatní uznávané nezávislé osoby.
g) Skutečné náklady vzniklé v souvislosti s jednáním poradní komise uhradí smluvní stát, z jehož podnětu byla poradní komise ustavena, ledaže příslušné orgány dotyčných smluvních států by rozhodly jinak.
4.4 Stanovisko poradní komise
Smluvní státy očekávají, že stanovisko bude obsahovat:
a) jména členů poradní komise;
b) žádost; žádost obsahuje;
- obchodní firmy a sídla zúčastněných podniků;
- zúčastněné příslušné orgány;
- popis skutkové podstaty a okolností sporu;
- jasné stanovení nároku;
c) stručný přehled o průběhu jednání;
d) argumenty a metody, na nichž se zakládá rozhodnutí ve stanovisku;
e) stanovisko;
f) místo, kam se stanovisko zaujímá;
g) datum, kdy se stanovisko zaujímá;
h) podpisy členů poradní komise.
Rozhodnutí příslušných orgánů a stanovisko poradní komise budou oznámeny takto:
i) Jakmile je bylo přijato rozhodnutí, zašle příslušný orgán, jemuž byla věc předložena, kopii rozhodnutí příslušných orgánů a stanovisko poradní komise každému jednotlivému zúčastněnému podniku.
ii) Příslušné orgány smluvních států se mohou dohodnout na zveřejnění rozhodnutí i stanoviska v úplném znění a rovněž se mohou dohodnout na zveřejnění rozhodnutí i stanoviska bez uvedení obchodních firem zúčastněných podniků a s vynecháním dalších podrobností, které by mohly prozradit totožnost zúčastněných podniků.
V obou výše uvedených případech je zapotřebí souhlasu podniků a před samotným zveřejněním musí zúčastněné podniky písemně oznámit příslušnému orgánu, kterému byla věc předložena, že nemají námitky proti zveřejnění rozhodnutí a stanoviska.
iii) Stanovisko poradní komise bude vyhotoveno ve třech originálech, z nichž dva budou zaslány příslušným orgánům smluvních států a jeden bude předán Komisi k archivaci.
Dojde-li k dohodě ohledně zveřejnění stanoviska, bude zveřejněno v původním jazyce nebo jazycích na internetové stránce Komise.
5. Pozastavení výběru daně po dobu přeshraničního řízení vedoucího k vyřešení sporu
Členským státům se doporučuje přijmout veškerá opatření nezbytná k tomu, aby podniky zúčastněné v řízeních vedoucích k vyřešení přeshraničních sporů na základě úmluvy o arbitráži dosáhly během takových řízení pozastavení výběru daně za stejných podmínek jako podniky, které jsou stranami vnitrostátních odvolacích/soudních řízení, i když v některých členských státech mohou tato opatření vést k legislativním změnám.
Bylo by vhodné, aby členské státy rozšířily tato opatření i na řízení vedoucí k vyřešení přeshraničních sporů na základě smluv o zamezení dvojího zdanění mezi členskými státy.
6. Přistoupení nových členských států EU k úmluvě o arbitráži
Členské státy se budou snažit podepsat a ratifikovat, přijmout nebo schválit úmluvu o přistoupení nových členských států EU k úmluvě o arbitráži co nejdříve, avšak v každém případě nejpozději do dvou let od přistoupení k EU.
7. Závěrečná ustanovení
S cílem zajistit stejné a účinné uplatňování kodexu se členské státy vyzývají, aby každé dva roky zaslaly komisi zprávu o fungování kodexu v praxi.
Komise plánuje, že na základě těchto zpráv bude Radě předkládat zprávy a může navrhnout přezkoumání ustanovení kodexu.
[1] Za výchozí bod tříletého období považuje člen zastupující daňový úřad
Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 24 – Jednotná ustanovení pro:
I. Schvalování typu vznětových motorů z hlediska emisí viditelných znečišťujících látek
II. Schvalování motorových vozidel z hlediska instalace vznětových motorů schváleného typu
III. Schvalování motorových vozidel vybavených vznětovými motory z hlediska emisí viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem
IV. Měření výkonu vznětového motoru
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
1.1 Tento předpis se vztahuje na:
1.1.1 ČÁST I : Emise viditelných znečišťujících látek ve výfukových plynech vznětových motorů, které jsou určeny k montáži do silničních vozidel.
1.1.2 ČÁST II : Montáž vznětových motorů, jejichž typ byl schválen podle části 1 tohoto předpisu, do silničních vozidel.
1.1.3 ČÁST III : Emise viditelných znečišťujících látek ve výfukových plynech motorového vozidla vybaveného motorem, jehož typ nebyl schválen zvlášť podle části I tohoto předpisu.
1.2 Druhou oblastí působnosti tohoto předpisu je postup EHK, který se použije tehdy, má-li se měřit pouze výkon vznětových motorů.
2. SPOLEČNÉ DEFINICE PRO ČÁSTI I, II A III
2.1 Pro účely tohoto předpisu jsou pro části I, II a III společné tyto definice:
2.2 "netto výkonem" se rozumí výkon vznětového motoru definovaný v příloze 10 tohoto předpisu;
2.3 "vznětovým motorem" se rozumí motor, který pracuje na principu kompresního vznícení (tzv. dieselový motor);
2.4 "zařízením pro studený start" se rozumí zařízení, které svou činností dočasně zvýší množství paliva dodávaného do motoru a které je určeno k usnadnění spuštění motoru;
2.5 "opacimetrem" se rozumí přístroj pro průběžné měření koeficientů absorpce světla výfukovými plyny vypouštěnými vozidly, jak je blíže uvedeno v příloze 8 tohoto předpisu;
2.6 "maximálními jmenovitými otáčkami" se rozumí maximální otáčky umožněné regulátorem při plném zatížení;
2.7 "minimálními jmenovitými otáčkami" se rozumí:
2.7.1 bud' nejvyšší z těchto tří otáček motoru
45 % maximálních otáček při netto výkonu
1000 ot/min
minimální otáčky umožněné regulátorem volnoběhu,
2.7.2 nebo nižší otáčky podle požadavků výrobce.
2.8.
Hybridní vozidla (HV)
2.8.1.
"Hybridním vozidlem (HV)" se rozumí vozidlo s nejméně dvěma různými měniči energie a dvěma různými systémy akumulace energie (ve vozidle) k pohonu vozidla.
2.8.2.
"Hybridním elektrickým vozidlem (HEV)" se rozumí vozidlo, které k mechanickému pohonu využívá energie z obou níže uvedených zdrojů akumulované energie/výkonu nacházejících se ve vozidle:
- spotřebovatelného paliva,
- zařízení k akumulaci elektrické energie/výkonu (např. baterie, kondenzátor, setrvačník/generátor ...).
ČÁST I – EMISE VIDITELNÝCH ZNEČIŠŤUJÍCÍCH LÁTEK VE VÝFUKOVÝCH PLYNECH VZNĚTOVÝCH MOTORŮ
3. DEFINICE
Pro účely části I tohoto předpisu se:
3.1 "schválením vznětového motoru" rozumí schválení z hlediska omezení emisí viditelných znečišťujících látek ve výfukových plynech motoru;
3.2 "typem motoru" rozumí kategorie vznětových motorů pro montáž do motorového vozidla, které se vzájemně neliší v takových základních vlastnostech, jako jsou vlastnosti definované v příloze 1 tohoto předpisu, s výjimkou úprav povolených v bodech 7.2 a 7.3 tohoto předpisu;
3.3 "motorem představujícím typ, který má být schválen" rozumí motor, který vyvíjí nejvyšší netto výkon v rámci daného typu motoru.
3.4 Jiné použitelné definice pro tuto část I jsou uvedeny v bodu 2 tohoto předpisu.
4. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
4.1 Emise viditelných znečišťujících látek
4.1.1 Žádost o schválení typu motoru z hlediska omezení emisí viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem podává výrobce motoru nebo jeho pověřený zástupce nebo výrobce vozidla.
4.1.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží tyto dokumenty: popis motoru obsahující všechny příslušné podrobné údaje uvedené v příloze 1 tohoto předpisu.
4.1.3 Motor představující typ motoru, který má být schválen, se zařízením popsaným v příloze 1 tohoto předpisu se předá technické zkušebně provádějící zkoušky schválení typu stanovené v bodu 6 tohoto předpisu.
4.1.4 Při zjišťování emisí viditelných znečišťujících látek se měření provede oběma metodami popsanými v přílohách 4 a 5 tohoto předpisu, které se týkají zkoušek při ustálených otáčkách a zkoušek při volné akceleraci.
4.1.5 Při zjišťování emisí viditelných znečišťujících látek se u téhož motoru předaného ke schválení měří výkon a spotřeba paliva podle přílohy 10 tohoto předpisu.
4.2 Výkon motoru
4.2.1 Výrobce nebo jeho pověřený zástupce může požádat, aby se provedlo pouze měření výkonu motoru.
V tomto případě:
4.2.1.1 výrobce uvede v příloze 1 tohoto předpisu pouze informace související s měřením výkonu motoru, tj. všechny body, před nimiž není uvedeno písmeno E;
4.2.1.2 technické zkušebně se ke zkouškám popsaným v příloze 10 tohoto předpisu předá motor, který ve všech ohledech odpovídá popisném protokolu ve zmíněné příloze 1.
Tyto zkoušky se provádějí pouze na zkušebním stavu;
4.2.2 pokud se na žádost výrobce nebo jeho pověřeného zástupce provádějí pouze zkoušky výkonu motoru v souladu s přílohou 10, nepovažují se tyto za zkoušky pro schválení typu, ale vydá se úřední prohlášení o výsledcích zkoušky podle dodatku k příloze 10 tohoto předpisu.
5. SCHVÁLENÍ
5.1 Schválení typu motoru se udělí, jestliže motor předaný ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodu 6.
5.2 Každému schválenému typu motoru se přidělí číslo schválení typu.
První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti 03, což odpovídá sérii změn 03, které vstoupily v platnost dnem 20. dubna 1986) udávají sérii změn zahrnující poslední zásadní technické změny předpisu v době vydání schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu motoru.
5.3 Schválení či rozšíření nebo odmítnutí schválení typu motoru podle tohoto předpisu musí být oznámeno smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, na formuláři, který odpovídá vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.
5.4 Na každý motor, který se shoduje s typem motoru schváleným podle tohoto předpisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení upevní mezinárodní značka schválení typu, která se skládá:
5.4.1 z kruhu, v němž je písmeno "E" následované rozlišovacím číslem země, která schválení udělila [1];
5.4.2 z čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno "R", pomlčka a číslo schválení typu napravo od kruhu podle bodu 5.4.1;
5.4.3 z dodatečného symbolu v podobě obdélníku, v němž je číslo vyjadřující v m-1 koeficient absorpce, který byl zjištěn v době schvalování během zkoušek při volné akceleraci a který byl stanoven postupem popsaným v příloze 5 tohoto předpisu.
5.4.4 Alternativně může výrobce rozhodnout, že místo upevnění těchto značek schválení typu a symbolů na motor se ke každému motoru typu schváleného podle tohoto předpisu přiloží dokumentace s uvedením těchto údajů, aby značky schválení typu a symbol bylo možné upevnit na vozidlo v souladu s bodem 14.4 tohoto předpisu.
5.5 Pokud se motor shoduje s typem schváleným podle jednoho či více dalších předpisů připojených k dohodě, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol předepsaný v bodu 5.4.1; v tomto případě se čísla předpisů a čísla schválení typu podle všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno v zemi, která vydala schválení podle tohoto předpisu, umístí do svislých sloupců napravo od symbolu podle bodu 5.4.1.
5.6 Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
5.7 Značka schválení typu se umístí v blízkosti identifikačního čísla motoru poskytnutého výrobcem.
5.8 V příloze 3 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení typu.
6. POŽADAVKY A ZKOUŠKY
6.1 Obecně
Konstrukční části, které mohou ovlivnit emise viditelných znečišťujících látek, musí být navrženy, vyrobeny a smontovány tak, aby motor při normálním použití byl schopen splňovat ustanovení tohoto předpisu navzdory vibracím, kterým může být vystaven.
6.2 Požadavky týkající se zařízení pro studený start
6.2.1 Zařízení pro studený start musí být navrženo a vyrobeno tak, aby nemohlo být uvedeno v činnost nebo ponecháno v činnosti, jestliže je motor normálně v chodu.
6.2.2 Bod 6.2.1 se nepoužije, je-li splněna alespoň jedna z těchto podmínek:
6.2.2.1 koeficient absorpce světla plyny vypouštěnými motorem při ustálených otáčkách měřený postupem podle přílohy 4 tohoto předpisu nepřekračuje při zapnutém zařízení pro studený start mezní hodnoty uvedené v příloze 7 tohoto předpisu;
6.2.2.2 ponechá-li se zařízení pro studený start v činnosti, způsobí to v přiměřeném čase zastavení motoru.
6.2.3 V případě potřeby lze pro zkoušku pro schválení typu simulovat jakoukoli část systému spojenou s vozidlem.
6.3 Požadavky týkající se emisí viditelných znečišťujících látek
6.3.1 Emise viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem předaným ke schválení se měří metodami popsanými v přílohách 4 a 5 tohoto předpisu.
6.3.2 Výkon motoru předaného ke schválení musí být v rozmezí dovolených odchylek uvedených v bodu 3.1.5 přílohy 4 tohoto předpisu.
6.3.3 Emise viditelných znečišťujících látek měřené metodou podle přílohy 4 tohoto předpisu nesmějí překročit mezní hodnoty uvedené v příloze 7 tohoto předpisu.
6.3.4 Na žádost výrobce se provedou dodatečné zkoušky podle příloh 4 a 5 za účelem získání hodnot při volné akceleraci pro odvozeniny schváleného motoru povolené podle bodů 7.2 a 7.3 tohoto předpisu.
6.3.4.1 Pokud si výrobce motoru přeje, aby se viditelné znečišťující látky měřily v menším rozsahu točivého momentu a/nebo otáček, než umožňuje bod 7.3 tohoto předpisu, pak je schválení typu motoru omezeno na daný rozsah točivého momentu a otáček.
6.3.4.2 Pokud je později požadováno rozšíření schválení motoru na celý rozsah točivého momentu/otáček umožněný bodem 7.3 tohoto předpisu, je nutné předat ke zkoušce další motor, aby bylo možno viditelné znečišťující látky určit pro tu část rozsahu zatížení/otáček, která byla předtím vynechána.
6.3.5 Je-li k dosažení některých částí rozsahu točivého momentu a otáček zapotřebí dodatečných specifikací, uvedou se tyto ve formátu přílohy 1 a připojí se k předkládané dokumentaci.
6.3.6 Hodnota koeficientu absorpce světla přiděleného motoru bude patřičně zvolena v souladu s jeho jmenovitými otáčkami a točivým momentem z matice hodnot zjištěných metodou popsanou v příloze 5 tohoto předpisu.
6.3.7 U motorů s přeplňovacím dmychadlem poháněným výfukovými plyny nesmí koeficient absorpce měřený při volné akceleraci překročit mezní hodnotu stanovenou v příloze 7 pro hodnotu jmenovitého průtoku, která odpovídá maximálnímu koeficientu absorpce naměřenému během zkoušek při ustálených otáčkách, o více než 0,5 m-l.
6.4 Je přípustné použít rovnocenné měřicí přístroje.
Použije-li se jiný přístroj, než je uveden v příloze 8 tohoto předpisu, je nutno prokázat jeho rovnocennost pro dotyčný motor.
7. ÚPRAVA TYPU MOTORU A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
7.1 Každá úprava motoru v rámci typu motoru z hlediska vlastností uvedených v příloze 1 se oznámí správnímu orgánu, které typ motoru schválil.
Podrobnosti o úpravách se oznámí ve formátu uvedeném v příloze 1.
V rámci omezení uložených body 7.2 a 7.3 pak tento orgán může:
7.1.1 buď dospět k závěru, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý účinek a že motor v každém případě ještě splňuje požadavky, nebo
7.1.2 požádat technickou zkušebnu provádějící danou zkoušku o nový protokol o zkoušce.
7.2 Pro účely tohoto předpisu z hlediska emisí viditelných znečišťujících látek lze úpravy klasifikovat takto:
1. úpravy, které vyžadují nové schválení se zkouškami;
2. úpravy, které vyžadují nové schválení bez zkoušek;
3. úpravy, které mohou vyžadovat nové zkoušky, avšak bez nového schválení;
4. úpravy, které nevyžadují doplňkové zkoušky nebo nová schválení.
Výše uvedené klasifikace 1, 2, 3 a 4 jsou označeny na každém řádku příslušných vlastností v příloze 1.
7.3 Bez ohledu na klasifikace v bodu 7.2 se nové schválení se zkouškami (tj. klasifikace 1) vyžaduje automaticky, ledaže motor splňuje také tyto podmínky:
maximální jmenovité otáčky nejsou větší než 100 % ani menší než 75 % otáček motoru při zkoušce pro schválení typu;
minimální jmenovité otáčky nejsou menší než otáčky motoru při zkoušce pro schválení typu;
jmenovitý točivý moment není větší než 100 % ani menší než 70 % točivého momentu motoru při zkoušce pro schválení typu při daných otáčkách;
hodnoty absorpce v ustáleném stavu nejsou větší než 1,1 násobek hodnot získaných při zkoušce pro schválení typu a nepřesahují mezní hodnoty stanovené v příloze 7;
protitlak výfukových plynů není větší než protitlak u motoru při zkoušce pro schválení typu;
objem výfukového systému se neliší o více než 40 %;
podtlak v sání není větší než podtlak u motoru při zkoušce pro schválení typu;
setrvačný moment nové kombinace setrvačníku a převodovky je v rozmezí 15 % systému setrvačníku a převodovky schváleného motoru.
Poznámka: Ve všech případech se motorem při zkoušce pro schválení typu rozumí "motor představující typ, který má být schválen" podle definice v bodu 3.3.
7.4 Pokud výrobce požaduje zahrnout motory s nižším výkonem a s menšími otáčkami, jak je povoleno v bodu 7.3 části I tohoto předpisu, provádí se zkoušky rovněž v celém rozsahu otáček definovaném v bodu 2.2 přílohy 5 s motorem nastaveným na 90 %, 80 % a 70 % plného výkonu.
Pokud má motor nižší otáčky, pak se minimální otáčky definované v bodu 2.2 přílohy 5 tohoto předpisu vypočítají z odvozeniny motoru s nejnižšími otáčkami při maximálním výkonu.
Pokud si výrobce motoru přeje, aby se viditelné znečišťující látky měřily v menším rozsahu točivého momentu a/nebo otáček, než umožňuje bod 7.3. části I tohoto předpisu, pak je schválení typu motoru omezeno na daný rozsah točivého momentu a/nebo otáček.
7.5 U těchto úprav je nutné provést další zkoušky, aby se zjistily hodnoty kouře při volné akceleraci v souladu s bodem 6.3.1 tohoto předpisu, ledaže tyto hodnoty lze zjistit z již provedených zkoušek, jak je povoleno podle bodu 6.3.4.
7.6 Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, postupem podle bodu 5.3.
7.7 Příslušný orgán, který uděluje rozšíření schválení, přidělí každému formuláři oznámení vypracovanému pro toto rozšíření pořadové číslo.
8. SHODNOST VÝROBY
8.1 Každý motor identifikovaný značkou schválení typu a/nebo dokumentem o schválení stanoveným v bodu 5.4 tohoto předpisu se musí z hlediska konstrukčních částí, které ovlivňují emise viditelných znečišťujících látek, shodovat se schváleným typem motoru.
8.2 K ověření shodnosti podle bodu 8.1 se odebere motor ze série.
8.3 Shodnost motoru se schváleným typem se ověří na základě popisu uvedeného ve formuláři schválení podle přílohy 2 tohoto předpisu.
Kromě toho se vykonají ověřovací zkoušky za těchto podmínek:
8.3.1 Motor, který nebyl zaběhnut, se podrobí zkoušce při volné akceleraci podle přílohy 5 tohoto předpisu.
Motor se považuje za shodný se schváleným typem, pokud zjištěný koeficient absorpce nepřesáhne o více než 0,5 m–1 hodnotu uvedenou ve značce schválení typu nebo v dokumentu o schválení k tomuto motoru (viz bod 8.1).
Na žádost výrobce se místo referenčního paliva může použít běžně dostupné palivo.
8.3.2 Pokud hodnota zjištěná při zkoušce podle bodu 8.3.1 přesáhne o více než 0,5 m-l hodnotu uvedenou v dokumentu o schválení k tomuto motoru, podrobí se motor zkoušce při ustálených otáčkách na křivce plného výkonu podle přílohy 4 tohoto předpisu.
Hodnoty emisí nesmějí přesáhnout mezní hodnoty stanovené v příloze 7 tohoto předpisu.
9. SANKCE ZA NESHODNOST VÝROBY
9.1 Nejsou-li splněny požadavky stanovené v bodu 8.1 nebo nevyhověl-li motor zkoušce stanovené v bodu 8.3, může být schválení udělené typu motoru podle tohoto předpisu odejmuto.
9.2 Pokud smluvní strana dohody, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, oznámí to neprodleně ostatním smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, kopií formuláře schválení, která má na konci velkými písmeny uvedenu poznámku "SCHVÁLENÍ ODEJMUTO", k níž se připojí datum a podpis.
10. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení zcela zastaví výrobu motoru schváleného v souladu s tímto předpisem, informuje o tom orgán, který schválení udělil.
Po obdržení příslušného oznámení tento orgán o této skutečnosti informuje ostatní smluvní strany dohody, které používají tento předpis, kopií formuláře schválení, který má na konci velkými písmeny uvedenu poznámku "VÝROBA UKONČENA", k níž se připojí datum a podpis.
11. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN PROVÁDĚJÍCÍCH ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní strany dohody, které používají tento předpis, oznámí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben provádějících zkoušky pro schválení typu a/nebo správních orgánů, které udělují schválení typu a jimž se zasílají formuláře osvědčující schválení, rozšíření, odmítnutí či odejmutí schválení vydané v ostatních zemích.
ČÁST II – MONTÁŽ VZNĚTOVÝCH MOTORŮ SCHVÁLENÉHO TYPU DO SILNIČNÍCH VOZIDEL
12. DEFINICE
Pro účely části II tohoto předpisu se:
12.1 "schválením vozidla" rozumí schválení typu vozidla z hlediska montáže motorů schváleného typu k omezení viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem;
12.2 "typem vozidla" rozumí kategorie motorových vozidel, která se vzájemně neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou vlastnosti vozidla a motoru podle přílohy 1 tohoto předpisu.
12.3 Další definice použitelné pro tuto část II jsou uvedeny v bodu 2 tohoto předpisu.
13. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
13.1 Emise viditelných znečišťujících látek
13.1.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska montáže vznětového motoru k omezení emisí viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.
13.1.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží tyto dokumenty: popis vozidla obsahující všechny příslušné podrobné údaje o vozidlu a motoru uvedené v příloze 1 tohoto předpisu a oznámení o schválení typu motoru v příloze 2 spolu s dokumenty uvedenými v bodu 19 přílohy 2.
Při vyplňování přílohy 1 se vyplní pouze body, které se liší od bodů, jež bylo nutno vyplnit pro schválení typu motoru.
13.1.3 Technické zkušebně provádějící zkoušku pro schválení typu stanovenou v bodu 15 tohoto předpisu se předá vozidlo představující typ vozidla, který má být schválen.
14. SCHVÁLENÍ
14.1 Schválení typu vozidla se udělí, jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodu 15.
14.2 Každému schválenému typu vozidla se přidělí číslo schválení typu.
První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti 03, což odpovídá sérii změn 03, které vstoupily v platnost dnem 20. dubna 1986) udávají sérii změn zahrnující poslední zásadní technické změny předpisu v době vydání schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla.
14.3 Schválení či rozšíření nebo odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu musí být oznámeno smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, na formuláři, který odpovídá vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.
14.4 Na každé vozidlo, které je shodné s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení upevní mezinárodní značka schválení typu, která se skládá:
14.4.1 z kruhu, v němž je písmeno "E" následované rozlišovacím číslem země, která schválení udělila [2];
14.4.2 z čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno "R", pomlčka a číslo schválení typu napravo od kruhu podle bodu 14.4.1;
14.4.3 z dodatečného symbolu v podobě obdélníku, v němž je číslo vyjadřující v m-1 koeficient absorpce, který byl zjištěn během zkoušky při volné akceleraci podle přílohy 5 tohoto předpisu.
14.5 Pokud se vozidlo shoduje s typem schváleným podle jednoho či více dalších předpisů připojených k dohodě, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol předepsaný v bodu 14.4.1; v tomto případě se čísla předpisů a čísla schválení typu i dodatečné symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno v zemi, která vydala schválení podle tohoto předpisu, umístí do svislých sloupců napravo od symbolu podle bodu 14.4.1.
14.6 Značka schválení typu a dodatečný symbol musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.
14.7 Značka schválení typu se umístí na štítek s údaji o vozidle upevněný výrobcem nebo v jeho blízkosti.
14.8 V příloze 3 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení typu a dodatečného symbolu.
15. POŽADAVKY A ZKOUŠKY
15.1 Obecně
Vznětový motor namontovaný ve vozidle musí být typu schváleného podle části I tohoto předpisu.
Konstrukční části, které mohou ovlivnit emise viditelných znečišťujících látek, musí být navrženy, vyrobeny a smontovány tak, aby vozidlo při normálním použití bylo schopno splňovat ustanovení tohoto předpisu navzdory vibracím, kterým může být vystaveno.
Musí být možné ověřit technickou způsobilost vozidla určením jeho výkonu ve vztahu k údajům shromážděným ke schválení typu, které se uvádějí v bodu 11.1.2.2 přílohy 2 tohoto předpisu.
Vyžaduje-li tato prohlídka zvláštní postup, musí být tento podrobně uveden v servisní příručce (nebo rovnocenném dokumentu).
Tento zvláštní postup nesmí vyžadovat použití jiného zvláštního vybavení, než které se poskytuje s vozidlem.
15.2 Požadavky týkající se zařízení pro studený start
15.2.1 Zařízení pro studený start musí být navrženo a vyrobeno tak, aby nemohlo být uvedeno v činnost nebo ponecháno v činnosti, jestliže je motor normálně v chodu.
15.2.2 Bod 15.2.1 se nepoužije, je-li splněna alespoň jedna z těchto podmínek:
15.2.2.1 koeficient absorpce světla plyny vypouštěnými motorem při ustálených otáčkách měřený postupem podle přílohy 4 tohoto předpisu nepřekračuje při zapnutém zařízení pro studený start mezní hodnoty uvedené v příloze 7 tohoto předpisu;
15.2.2.2 ponechá-li se zařízení pro studený start v činnosti, způsobí to v přiměřeném čase zastavení motoru.
15.3 Montáž
15.3.1 Při montáži motoru je nutno dodržet zejména níže uvedená omezení z hlediska schválení typu motoru:
- podtlak v sání nesmí být větší než podtlak u motoru schváleného typu,
- protitlak výfukových plynů nesmí být větší než protitlak u motoru schváleného typu,
- objem výfukového systému je v rozmezí ±40 % motoru schváleného typu,
- setrvačný moment kombinace setrvačníku a převodovky je v rozmezí ±15 % motoru schváleného typu.
16. ÚPRAVA TYPU VOZIDLA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
16.1 Každá úprava typu vozidla z hlediska vlastností uvedených v příloze 1 se oznámí správnímu orgánu, který typ vozidla schválil.
Tento orgán pak může:
16.1.1 buď dospět k závěru, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý účinek a že vozidlo ještě splňuje požadavky, nebo
16.1.2 požádat technickou zkušebnu provádějící zkoušky o nový protokol o zkoušce.
16.2 Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, postupem podle bodu 14.3.
16.3 Příslušný orgán, který uděluje rozšíření schválení, přidělí každému formuláři oznámení vypracovanému pro toto rozšíření pořadové číslo.
17. SHODNOST VÝROBY
17.1 Každé vozidlo identifikované značkou schválení typu a/nebo dokumentem o schválení v případě typu motoru namontovaného podle ustanovení bodů 5.4 a 14.4 tohoto předpisu se musí z hlediska konstrukčních částí, které ovlivňují emise viditelných znečišťujících látek, shodovat se schváleným typem vozidla.
17.2 K ověření shodnosti podle bodu 17.1 se odebere vozidlo ze série.
17.3 Shodnost vozidla se schváleným typem se ověří na základě popisu uvedeného ve formuláři schválení podle přílohy 2 tohoto předpisu.
Kromě toho se vykonají ověřovací zkoušky za těchto podmínek:
17.3.1 Vozidlo s motorem, který nebyl zaběhnut, se podrobí zkoušce při volné akceleraci podle přílohy 5 tohoto předpisu.
Vozidlo se považuje za shodné se schváleným typem vozidla, pokud zjištěný koeficient absorpce nepřesáhne o více než 0,5 m–1 hodnotu uvedenou ve značce schválení typu nebo dokumentu o schválení (viz bod 17.1).
Na žádost výrobce se místo referenčního paliva může použít běžně dostupné palivo.
V případě sporu se musí použít referenční palivo.
17.3.2 Pokud hodnota zjištěná při zkoušce podle bodu 17.3.1 přesáhne o více než 0,5 m-l hodnotu uvedenou ve značce schválení typu nebo dokumentu o schválení (viz bod 17.1), podrobí se motor zkoušce při ustálených otáčkách na křivce plného výkonu podle přílohy 4 tohoto předpisu.
Hodnoty emisí viditelných znečišťujících látek nesmějí přesáhnout mezní hodnoty stanovené v příloze 7 tohoto předpisu.
18. SANKCE ZA NESHODNOST VÝROBY
18.1 Nejsou-li splněny požadavky stanovené v bodu 17.1 nebo nevyhovělo-li vozidlo zkouškám stanoveným v bodu 17.3, může být schválení udělené typu vozidla podle tohoto předpisu odejmuto.
18.2 Pokud smluvní strana dohody, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, oznámí to neprodleně ostatním smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, kopií formuláře schválení, která má na konci velkými písmeny uvedenu poznámku "SCHVÁLENÍ ODEJMUTO", k níž se připojí datum a podpis.
19. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení zcela zastaví výrobu vozidla schváleného v souladu s tímto předpisem, informuje o tom orgán, který schválení udělil.
Po obdržení příslušného oznámení tento orgán o této skutečnosti informuje ostatní smluvní strany dohody, které používají tento předpis, kopií formuláře schválení, který má na konci velkými písmeny uvedenu poznámku "VÝROBA UKONČENA", k níž se připojí datum a podpis.
20. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN PROVÁDĚJÍCÍCH ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní strany dohody, které používají tento předpis, oznámí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben provádějících zkoušky pro schválení typu a správních orgánů, které udělují schválení typu a jimž se zasílají formuláře osvědčující schválení, rozšíření, odmítnutí či odejmutí schválení vydané v ostatních zemích.
ČÁST III – EMISE VIDITELNÝCH ZNEČIŠŤUJÍCÍCH LÁTEK VE VÝFUKOVÝCH PLYNECH MOTOROVÉHO VOZIDLA, JEHOŽ MOTOR NEBYL SCHVÁLEN ZVLÁŠŤ
21. DEFINICE
Pro účely části III tohoto předpisu se:
21.1 "schválením vozidla" rozumí schválení typu vozidla z hlediska omezení emisí viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem;
21.2 "typem vozidla" rozumí kategorie motorových vozidel, která se vzájemně neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou vlastnosti vozidla a motoru podle přílohy 1 tohoto předpisu.
21.3 Další definice použitelné pro tuto část III jsou uvedeny v bodu 2 tohoto předpisu.
22. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
22.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska omezení emisí znečišťujících látek vypouštěných motorem podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.
22.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží níže uvedené dokumenty a tyto podrobné údaje:
22.2.1 popis typu vozidla a motoru obsahující všechny podrobné údaje uvedené v příloze 1.
22.3 Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu stanovené v bodu 24 předpisu se předá motor a zařízení stanovené v příloze 1 předpisu k montáži do vozidla, které má být schváleno.
Zkouška však může být provedena na vozidle představujícím typ vozidla, který má být schválen, pokud to výrobce požaduje a technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu s tím souhlasí.
23. SCHVÁLENÍ
23.1 Schválení typu vozidla se udělí, jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodu 24.
23.2 Každému schválenému typu vozidla se přidělí číslo schválení typu.
První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti 03, což odpovídá sérii změn 03, které vstoupily v platnost dnem 20. dubna 1986) udávají sérii změn zahrnující poslední zásadní technické změny předpisu v době vydání schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla.
23.3 Schválení či rozšíření nebo odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu musí být oznámeno smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, na formuláři, který odpovídá vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.
23.4 Na každé vozidlo, které je shodné s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení upevní mezinárodní značka schválení typu, která se skládá:
23.4.1 z kruhu, v němž je písmeno "E" následované rozlišovacím číslem země, která schválení udělila [3];
23.4.2 z čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno "R", pomlčka a číslo schválení typu napravo od kruhu podle bodu 5.4.1;
23.4.3 z dodatečného symbolu v podobě obdélníku, v němž je číslo vyjadřující v m-1 korigovaný koeficient absorpce, který byl zjištěn v době schvalování během zkoušky při volné akceleraci a který byl stanoven v době schvalování postupem popsaným v příloze 5 bodu 3.2 tohoto předpisu.
23.5 Pokud se vozidlo shoduje s typem schváleným podle jednoho či více dalších předpisů připojených k dohodě, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol předepsaný v bodu 23.4.1; v tomto případě se čísla předpisů a čísla schválení typu i dodatečné symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno v zemi, která vydala schválení podle tohoto předpisu, umístí do svislých sloupců napravo od symbolu podle bodu 23.4.1.
23.6 Značka schválení typu a dodatečný symbol musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.
23.7 Značka schválení typu se umístí na štítek s údaji o vozidle upevněný výrobcem nebo v jeho blízkosti.
23.8 V příloze 3 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení typu a dodatečného symbolu.
24. POŽADAVKY A ZKOUŠKY
24.1 Obecně
Konstrukční části, které mohou ovlivnit emise viditelných znečišťujících látek, musí být navrženy, vyrobeny a smontovány tak, aby vozidlo při normálním použití bylo schopno splňovat ustanovení tohoto předpisu navzdory vibracím, kterým může být vystaveno.
Musí být možné ověřit technickou způsobilost vozidla určením jeho výkonu ve vztahu k údajům shromážděným ke schválení typu, které se uvádějí v bodu 11.1.2.2 přílohy 2 tohoto předpisu.
Vyžaduje-li tato prohlídka zvláštní postup, musí být tento podrobně uveden v servisní příručce (nebo rovnocenném dokumentu).
Tento zvláštní postup nesmí vyžadovat použití jiného zvláštního vybavení, než které se poskytuje s vozidlem.
24.2 Požadavky týkající se zařízení pro studený start
24.2.1 Zařízení pro studený start musí být navrženo a vyrobeno tak, aby nemohlo být uvedeno v činnost nebo ponecháno v činnosti, jestliže je motor normálně v chodu.
24.2.2 Bod 24.2.1 se nepoužije, je-li splněna alespoň jedna z těchto podmínek:
24.2.2.1 koeficient absorpce světla plyny vypouštěnými motorem při ustálených otáčkách měřený postupem podle přílohy 4 tohoto předpisu nepřekračuje při zapnutém zařízení pro studený start mezní hodnoty uvedené v příloze 7 tohoto předpisu;
24.2.2.2 ponechá-li se zařízení pro studený start v činnosti, způsobí to v přiměřeném čase zastavení motoru.
24.3 Požadavky týkající se emisí viditelných znečišťujících látek
24.3.1 Emise viditelných znečišťujících látek vypouštěných vozidlem typu předaného ke schválení se měří oběma metodami popsanými v přílohách 4 a 5 tohoto předpisu, které se týkají zkoušek při ustálených otáčkách a zkoušek při volné akceleraci.
Je-li k provádění těchto zkoušek u hybridních elektrických vozidel nutný zvláštní postup, musí být tento podrobně uveden v servisní příručce (nebo rovnocenném dokumentu).
Tento zvláštní postup nesmí vyžadovat použití jiného zvláštního vybavení, než které se poskytuje s vozidlem.
24.3.2 Emise viditelných znečišťujících látek změřené metodou podle přílohy 4 tohoto předpisu nesmějí překročit mezní hodnoty uvedené v příloze 7 tohoto předpisu.
24.3.3 U motorů s přeplňovacím dmychadlem poháněným výfukovými plyny nesmí koeficient absorpce měřený při volné akceleraci překročit mezní hodnotu stanovenou v příloze 7 pro hodnotu jmenovitého průtoku, která odpovídá maximálnímu koeficientu absorpce naměřenému během zkoušek při ustálených otáčkách o více než 0,5 m-l.
24.3.4 Je přípustné použít rovnocenné měřicí přístroje.
Použije-li se jiný přístroj, než je uveden v příloze 8 tohoto předpisu, je nutno prokázat jeho rovnocennost pro dotyčný motor.
25. ÚPRAVA TYPU VOZIDLA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
25.1 Každá úprava typu vozidla nebo typu konstrukční součásti z hlediska vlastností uvedených v příloze 1 tohoto předpisu se oznámí správnímu orgánu, který typ vozidla schválil.
Tento orgán pak může:
25.1.1 buď dospět k závěru, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý účinek a že vozidlo v každém případě ještě splňuje požadavky, nebo
25.1.2 požádat technickou zkušebnu provádějící zkoušky o nový protokol o zkoušce.
25.2 Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, postupem podle bodu 23.3.
25.3 Příslušný orgán, který uděluje rozšíření schválení, přidělí každému formuláři oznámení vypracovanému pro toto rozšíření pořadové číslo.
26. SHODNOST VÝROBY
26.1 Každé vozidlo se značkou schválení typu podle tohoto předpisu se musí z hlediska konstrukčních částí, které ovlivňují emise viditelných znečišťujících látek vypouštěných motorem, shodovat se schváleným typem vozidla.
26.2 K ověření shodnosti podle bodu 26.1 se odebere ze série vozidlo se značkou schválení typu podle tohoto předpisu.
26.3 Shodnost vozidla se schváleným typem se ověří na základě popisu uvedeného ve formuláři schválení.
Kromě toho se vykonají ověřovací zkoušky za těchto podmínek:
26.3.1 Vozidlo, které nebylo zaběhnuto, se podrobí zkoušce při volné akceleraci podle přílohy 5 tohoto předpisu.
Vozidlo se považuje za shodné se schváleným typem, pokud zjištěný koeficient absorpce nepřesáhne o více než 0,5 m–1 hodnotu uvedenou ve značce schválení typu (viz bod 26.1).
Na žádost výrobce se místo referenčního paliva může použít běžně dostupné palivo.
V případě sporu se musí použít referenční palivo.
26.3.2 Pokud hodnota zjištěná při zkoušce podle bodu 26.3.1 přesáhne o více než 0,5 m-l hodnotu uvedenou ve značce schválení typu, podrobí se motor vozidla zkoušce při ustálených otáčkách na křivce plného výkonu podle přílohy 4 tohoto předpisu.
Hodnoty emisí viditelných znečišťujících látek nesmějí přesáhnout mezní hodnoty stanovené v příloze 7 tohoto předpisu.
27. SANKCE ZA NESHODNOSTI VÝROBY
27.1 Nejsou-li splněny požadavky stanovené v bodu 26.1 nebo nevyhovělo-li vozidlo nebo vozidla zkouškám stanoveným v bodu 26.3, může být schválení udělené typu vozidla podle tohoto předpisu odejmuto.
27.2 Pokud smluvní strana dohody, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, oznámí to neprodleně ostatním smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, kopií formuláře schválení, která má na konci velkými písmeny uvedenu poznámku "SCHVÁLENÍ ODEJMUTO", k níž se připojí datum a podpis.
28. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení zcela zastaví výrobu vozidla schváleného v souladu s tímto předpisem, informuje o tom orgán, který schválení udělil.
Po obdržení příslušného oznámení tento orgán o této skutečnosti informuje ostatní smluvní strany dohody, které používají tento předpis, kopií formuláře schválení, který má na konci velkými písmeny uvedenu poznámku "VÝROBA UKONČENA", k níž se připojí datum a podpis.
29. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN PROVÁDĚJÍCÍCH ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní strany dohody, které používají tento předpis, oznámí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben provádějících zkoušky pro schválení typu a správních orgánů, které udělují schválení typu a jimž se zasílají formuláře osvědčující schválení, rozšíření, odmítnutí či odejmutí schválení vydané v ostatních zemích.
[1] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (volné), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (volné), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (volné), 34 pro Bulharsko, 35–36 (volné), 37 pro Turecko, 38–39 (volné), 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie, 41 (volné), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy, přičemž používají svůj příslušný symbol EHK), 43 pro Japonsko, 44 (volné), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu a 47 pro Jižní Afriku.
Další čísla se přidělí ostatním zemím v chronologickém pořadí, v němž ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel nebo v němž k ní přistoupí, a čísla takto přidělená oznámí generální tajemník OSN smluvním stranám dohody.
[2] Viz poznámka pod čarou 1.
[3] Viz poznámka pod čarou 1.
--------------------------------------------------
Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 59 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu náhradních systémů tlumení hluku výfuku
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
Tento předpis obsahuje ustanovení týkající se schvalování typu tlumících systémů nebo jejich součástí montovaných na jeden nebo více určitých typů automobilů kategorií M1 a N1 [1] jako náhradní díly.
2. DEFINICE
Pro účely tohoto předpisu:
2.1 "systémem tlumení hluku" se rozumí úplný soubor součástí nutných k omezování hluku vytvářeného motorem automobilu a jeho výfukem;
2.2 "součástí systému tlumení hluku" se rozumí některá z jednotlivých součástí, které společně tvoří výfukový systém (např. vlastní tlumič, expanzní komora, rezonátor);
2.3 "různými typy systémů tlumení hluku" se rozumí systémy tlumení hluku, které se podstatně liší v těchto ohledech:
2.3.1 jejich součásti jsou opatřeny různými obchodními názvy nebo značkami;
2.3.2 vlastnosti materiálů, z nichž je určitá součást zhotovena, jsou rozdílné nebo se součásti liší tvarem či velikostí, přičemž změna povrchové úpravy (zinkování, hliníkování atd.) se za změnu typu nepovažuje;
2.3.3 funkční principy alespoň jedné ze součástí se liší;
2.3.4 jejich součásti jsou rozdílně kombinovány;
2.4 "náhradním systémem tlumení hluku výfuku nebo jeho součástmi" se rozumí kterýkoli díl výfukového systému definovaného v bodě 2.1 určený k používání na vozidle, jiný než díl takového typu, který byl namontovaný na toto vozidlo při jeho přistavení ke schválení typu podle tohoto předpisu;
2.5 "schválením typu náhradního systému tlumení hluku výfuku nebo jeho součástí" se rozumí schválení celého systému tlumení hluku nebo jeho části, použitelného pro jeden nebo více určitých typů motorových vozidel, pokud jde o omezení hladiny jejich akustického tlaku;
2.6 "typem vozidla" se rozumí kategorie motorových vozidel, přičemž tato vozidla se podstatně neliší v těchto ohledech:
2.6.1 tvar a materiály použité na karosérii (zejména prostor motoru a jeho zvuková izolace);
2.6.2 délka a šířka vozidla;
2.6.3 typ motoru (zážehový, vznětový, dvoudobý nebo čtyřdobý, s vratným pohybem pístů nebo rotační), počet a objem válců, počet karburátorů, uspořádání ventilů, nejvyšší výkon a odpovídající otáčky motoru (ot./min.) atd.;
2.6.4 počet a převodové poměry převodových stupňů, celkový převod;
2.6.5 počet, typ a uspořádání výfukových systémů a
2.6.6 počet, typ a uspořádání sacích systémů.
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
3.1 Žádost o schválení náhradního systému tlumení hluku výfuku nebo jeho součástí podává jeho výrobce nebo jím řádně pověřený zástupce.
3.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje:
3.2.1 popis typů vozidel, na něž se systém nebo jeho součásti mají montovat, s přihlédnutím k hlediskům uvedeným v bodě 2.6.
Je-li třeba, uvedou se čísla a/nebo symboly vyznačující typ motoru a typ vozidla, jakož i číslo schválení typu;
3.2.2 popis smontovaného systému tlumení hluku s vyznačením vzájemné polohy jeho jednotlivých součástí, jakož i montážní pokyny;
3.2.3 podrobné výkresy každé součásti, které umožní její snadnou lokalizaci a rozpoznání, a specifikace použitých materiálů.
3.3 Na žádost technické zkušebny provádějící zkoušky pro schválení typu musí výrobce systému tlumení hluku předložit:
3.3.1 dva vzorky systému nebo součástí předložených ke schválení;
3.3.2 jeden vzorek původního systému tlumení hluku, jímž bylo vozidlo vybaveno při přistavení ke schválení typu;
3.3.3 vzorek vozidla typu, na který má být systém namontován; při měření emisí hluku metodou popsanou v příloze 3 bodě 3.1 a 3.2 předpisu č. 51 musí uvedené vozidlo splňovat tyto podmínky:
3.3.3.1 hladina akustického tlaku za pohybu vozidla nesmí přesahovat mezní hodnotu platnou pro kategorii dotyčného vozidla v době schválení typu, k němuž vozidlo náleží; dále nesmí přesahovat hladinu akustického tlaku udanou ve schválení typu, k němuž vozidlo náleží, o více než 3 dB(A);
3.3.3.2 hladina akustického tlaku stojícího vozidla nesmí přesahovat referenční hodnotu udanou ve schválení typu, k němuž vozidlo náleží, o více než 3 dB(A);
3.3.4 samotný motor s přinejmenším stejným objemem válců a výkonem jako motor v uvedeném vozidle.
4. ZNAČENÍ
4.1 Každá součást náhradního systému tlumení hluku, s výjimkou potrubí a montážního příslušenství, musí být opatřena:
4.1.1 obchodním názvem nebo značkou výrobce systému nebo jeho součástí;
4.1.2 obchodním popisem, který poskytne výrobce.
4.2 Taková označení musejí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
5. SCHVÁLENÍ TYPU
5.1 Schválení typu se udělí, pokud vzorek typu náhradního systému tlumení hluku dodaný ke schválení typu dle tohoto předpisu splňuje požadavky bodu 6.
5.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu.
Jeho první dvě číslice (v současné době 00, což odpovídá předpisu v původním znění) udávají změnovou řadu, která zahrnuje poslední podstatné technické změny předpisu v době vydání schválení typu.
Táž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu náhradního systému tlumení hluku nebo součásti určenému pro stejné typy vozidla.
5.3 Schválení nebo zamítnutí schválení typu náhradního systému tlumení hluku nebo jeho součástí podle tohoto předpisu se smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, oznámí na formuláři podle vzoru v příloze 1 předpisu a s výkresy systému tlumení hluku nebo jeho součástí předanými žadatelem o schválení typu ve formátu nejvýše A4 (210 × 297 mm) nebo složenými na tento formát a ve vhodném měřítku.
5.4 Na každou součást systému tlumení hluku odpovídajícího typu schválenému dle tohoto předpisu se umístí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá:
5.4.1 z písmene "E" v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo státu, který schválení udělil [2];
5.4.2 z čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno "R", pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané v bodě 5.4.1;
5.4.3 ve formuláři schválení typu se uvede číslo schválení typu, jakož i metoda užitá při zkouškách pro schválení typu.
5.5 Po namontování systému tlumení hluku na vozidlo je značka schválení typu dobře čitelná a nesmazatelná.
5.6 Určitá součást může být označena více než jedním číslem schválení typu, byla-li schválena jako část více než jednoho náhradního systému tlumení hluku; v takovém případě není nutné znovu používat kružnici.
V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad uspořádání značky schválení typu.
6. POŽADAVKY
6.1 Obecné požadavky
6.1.1 Náhradní výfukový systém nebo jeho součásti musí být konstruovány, vyrobeny a musí umožňovat montáž tak, aby bylo zaručeno, že vozidlo odpovídá tomuto předpisu za obvyklých podmínek užívání, a to i přes vibrace, kterým mohou být vystaveny.
6.1.2 Systém tlumení hluku nebo jeho součásti musí být konstruovány, vyrobeny a musí umožňovat montáž tak, aby bylo dosaženo účelné odolnosti proti účinkům koroze, kterým jsou vystaveny za podmínek užívání vozidla.
6.2 Požadavky ohledně hladin zvukového tlaku
6.2.1 Akustická účinnost náhradního systému tlumení hluku nebo jeho součástí se ověří metodami popsanými v příloze 3 bodě 3.1 a 3.2 předpisu č. 51.
Je-li náhradní systém tlumení hluku nebo jeho součásti namontován na vozidle popsaném v bodě 3.3.3, je nutné, aby hladiny akustického tlaku získané oběma metodami (se stojícím a jedoucím vozidlem) splňovaly některou z těchto podmínek:
6.2.1.1 nepřesahují hodnoty naměřené na příslušném typu vozidla při jeho přistavení ke schválení typu,
6.2.1.2 nepřesahují hodnoty hluku naměřené na vozidle uvedeném v bodě 6.2.1, je-li vybaveno systémem tlumení hluku výfuku odpovídajícím typu namontovanému na vozidle při jeho přistavení ke schválení typu.
6.3 Měření výkonových vlastností vozidla
6.3.1 Náhradní výfukový systém nebo jeho součásti musí být takové, aby zajistily srovnatelnost výkonových vlastností vozidla s vlastnostmi dosahovanými s původním vybavením výfukového systému nebo jeho součástí.
6.3.2 Náhradní systém tlumení hluku nebo dle volby výrobce součásti tohoto systému se srovnají s původním systémem tlumení hluku nebo jeho součástmi, které jsou rovněž v novém stavu, namontovanými následně na vozidlo uvedené v bodě 3.3.3.
6.3.3 Ověření se provádí změřením protitlaku metodou popsanou v následujícím bodě 6.3.4.
Hodnota naměřená s náhradním systémem tlumení hluku nesmí přesáhnout hodnotu naměřenou s původním standardním systémem tlumení hluku za níže uvedených podmínek o více než 25 %.
6.3.4 Zkušební metoda
6.3.4.1 Zkušební metoda s motorem
Měří se na motoru uvedeném v bodě 3.3.4 a připojeném na dynamometr.
Dynamometr musí být nastaven tak, aby při plném otevření klapky akcelerátoru bylo dosaženo otáček motoru, které odpovídají jmenovitému nejvyššímu výkonu motoru.
Za účelem měření protitlaku se umístí příslušná odbočka k odběru tlaku ve vzdálenosti od sběrného výfukového potrubí uvedené v příloze 4 tohoto předpisu.
6.3.4.2 Zkušební metoda s vozidlem
Měří se na vozidle uvedeném v bodě 3.3.3.
Zkouší se:
buď na pozemní komunikaci,
nebo na válcovém dynamometru.
Motor se musí zatěžovat tak, aby při plném otevření klapky akcelerátoru bylo dosaženo otáček motoru, které odpovídají jmenovitému nejvyššímu výkonu motoru (otáčky motoru S).
Za účelem měření protitlaku se umístí příslušná odbočka k odběru tlaku ve vzdálenosti od sběrného výfukového potrubí uvedené v příloze 4 tohoto předpisu.
6.4 Dodatečné požadavky týkající se systémů tlumení hluku nebo jejich součástí s vláknitými materiály
V systémech tlumení hluku nebo jejich součástech lze absorpční vláknité materiály používat pouze tehdy, je-li vhodnými konstrukčními a výrobními opatřeními zajištěno, že účinnost systému v podmínkách silničního provozu je dostatečná, aby tak byly splněny platné předpisy.
Takový systém tlumení hluku se považuje za účinný v podmínkách silničního provozu, jestliže výfukové plyny nejsou ve styku s vláknitými materiály nebo jestliže po vyjmutí absorpčních materiálů a po zkoušení na vozidle postupem popsaným v příloze 3 bodě 3.1 a 3.2 předpisu č. 51 systém tlumení hluku vykazuje hladiny akustického tlaku vyhovující ustanovením bodu 6.2.
Není-li tato podmínka splněna, celý systém tlumení hluku se podrobí obvyklému záběhu s použitím některého ze tří zařízení a postupů popsaných níže.
Užije-li se postup popsaný v bodě 6.2.1.2, může žadatel o schválení typu zažádat o vyjmutí nebo záběh původního systému tlumení hluku.
6.4.1 Průběžný silniční provoz – 10000 km.
6.4.1.1 Zhruba polovina tohoto provozu zahrnuje městský provoz a druhá polovina dálkové jízdy za vysoké rychlosti: průběžný silniční provoz může být nahrazen odpovídajícím programem na zkušební dráze.
6.4.1.2 Oba druhy otáček motoru je nutné několikrát prostřídat.
6.4.1.3 Úplný zkušební program musí zahrnovat alespoň 10 přestávek trvajících nejméně tři hodiny, aby se tak napodobil účinek ochlazení a případné kondenzace.
6.4.2 Záběh na zkušebním stavu
6.4.2.1 Při použití standardních dílů a při dodržování pokynů výrobce se tlumič namontuje na motor, který je připojen na dynamometr.
6.4.2.2 Zkouší se v šesti šestihodinových periodách s přestávkami mezi periodami po dobu nejméně 12 hodin, aby se napodobily účinky ochlazení a případné kondenzace.
6.4.2.3 V průběhu každé šestihodinové periody se motor provozuje za následujících po sobě jdoucích podmínek:
1. pětiminutový úsek při volnoběhu;
2. jednohodinový úsek při 1/4 zatížení a 3/4 maximálních jmenovitých otáček S;
3. jednohodinový úsek při 1/2 zatížení a 3/4 maximálních jmenovitých otáček S;
4. úsek 10 minut při plném zatížení a 3/4 maximálních jmenovitých otáček S;
5. úsek 15 minut při 1/2 zatížení a při maximálních jmenovitých otáčkách S;
6. úsek 30 minut při 1/4 zatížení a při maximálních jmenovitých otáčkách S.
Celkové trvání těchto šesti úseků: tři hodiny.
Každá perioda musí zahrnovat dva sledy výše uvedených úseků.
6.4.2.4 Během zkoušky nesmí být tlumič chlazen nuceným ofukováním, jež by napodobovalo obvyklé obtékání vozidla vzduchem.
Na žádost výrobce však může být tlumič chlazen tak, aby nebyla překročena teplota měřená na jeho vstupu za jízdy vozidla při maximální rychlosti.
6.4.3 Záběh pulsováním
Výfukový systém nebo součásti takového systému se namontují na vozidlo uvedené v bodě 3.3.3 nebo na motor uvedený v bodě 3.3.4.
V prvním případě musí být vozidlo umístěno na válcovém dynamometru, ve druhém případě musí být na dynamometru namontován motor.
Níže popsané zkušební zařízení se namontuje na vyústku systému tlumení hluku.
6.4.3.1 Zkušební zařízení
Na vyústku výfukového systému se připojí zkušební zařízení, jehož podrobné schéma je uvedeno v příloze 3 tohoto předpisu.
Je přijatelné též jakékoli jiné zařízení zajišťující shodné výsledky.
6.4.3.2 Postup zkoušky
6.4.3.2.1 Zkušební zařízení se nastaví tak, aby průtok výfukových plynů byl střídavě přerušován a obnovován rychle působícím ventilem v průběhu 2500 cyklů.
6.4.3.2.2 Ventil se otevře, když tlak výfukových plynů měřený ve vzdálenosti nejméně 100 mm ve směru proudění od sací příruby dosáhne hodnoty v rozmezí od 0,35 do 0,40 baru.
Uzavře se, jakmile se tento tlak neliší oproti ustálené hodnotě o více než 10 %, měřeno při otevřeném ventilu.
6.4.3.2.3 Časový spínač se nastaví na dobu průtoku výfukového plynu, jak je uvedeno v bodu 6.4.2.2.
6.4.3.2.4 Otáčky motoru odpovídají 75 % otáček S, při nichž motor dle údajů výrobce vyvíjí maximální výkon.
6.4.3.2.5 Výkon měřený dynamometrem činí 50 % výkonu při plném otevření klapky akcelerátoru, měřeno při 75 % otáček motoru (S).
6.4.3.2.6 Během zkoušky se veškeré vypouštěcí otvory uzavřou.
6.4.3.2.7 Celá zkouška musí být ukončena v průběhu 48 hodin.
V případě potřeby se po každé hodině zařadí ochlazovací doba.
6.4.3.2.8 V souladu s bodem 6.2 se po záběhu zkouší hladina akustického tlaku.
7. ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU
Výrobce systému tlumení hluku nebo jím řádně pověřený zástupce může požádat správní orgán, který udělil schválení typu systému tlumení hluku pro jeden nebo více typů vozidel, o rozšíření schválení typu na jiné typy vozidel.
Postup odpovídá postupu uvedenému v bodě 3.
Rozšíření schválení typu (či zamítnutí rozšíření) se smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, oznámí postupem stanoveným v bodě 5.3.
8. ZMĚNA TYPU SYSTÉMU TLUMENÍ HLUKU
8.1 Každá změna typu náhradního systému tlumení hluku se oznámí správnímu orgánu, který pro tento typ systému tlumení hluku udělil schválení.
Uvedený orgán pak může:
8.1.1 buď uznat, že provedené změny nebudou pravděpodobně mít značnější nepříznivý vliv, nebo
8.1.2 požádat technickou zkušebnu odpovědnou za zkoušky o nový protokol o zkoušce.
8.2 Potvrzení nebo zamítnutí schválení, s uvedením změn, se oznámí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, postupem stanoveným v bodě 5.3.
9. SHODNOST VÝROBY
9.1 Každý náhradní systém tlumení hluku nebo jeho součást se značkou schválení typu dle tohoto předpisu se musí shodovat s typem schváleného tlumícího systému a musí splňovat požadavky bodu 6.
9.2 Pro ověření shodnosti dle bodu 9.1 se vhodně sleduje výroba.
9.3 Držitel schválení typu zejména:
9.3.1 zajistí postupy pro účinné řízení jakosti výrobků;
9.3.2 má přístup ke kontrolním zařízením nutným pro ověřování shodnosti každého schváleného typu;
9.3.3 zajistí, aby byly výsledky zkoušek zaznamenávány a aby připojené doklady byly dostupné po dobu stanovenou v dohodě se správním orgánem;
9.3.4 analyzuje výsledky každého typu výrobku k ověření a zajištění stálosti jeho vlastností, přičemž zohlední odchylky, ke kterým dochází ve výrobním procesu;
9.3.5 zajistí, aby pro každý typ výrobku byly konány alespoň zkoušky předepsané v příloze 5 bodě 2;
9.3.6 zajistí, aby po každém odebrání vzorků nebo zkušebních částí, které jsou z hlediska uvažovaného typu zkoušky zjevně neshodné, následoval další odběr vzorků a další zkouška.
Musejí být přijata veškerá nezbytná opatření k obnovení shodnosti dané výroby.
9.4 Příslušný orgán, který udělil schválení typu, může kdykoli ověřit metody řízení shodnosti, které se uplatňují v každém úseku výroby.
9.4.1 Při každé inspekci se inspektorovi předloží knihy zkoušek a záznamy o kontrole výroby.
9.4.2 Inspektor může náhodně odebírat vzorky pro přezkoušení v laboratoři výrobce.
Minimální počet vzorků může být určen podle výsledků vlastních kontrol výrobce.
9.4.3 Pokud se úroveň jakosti jeví jako neuspokojivá nebo pokud se zdá potřebné ověřit platnost zkoušek prováděných podle bodu 9.4.2, inspektor odebere vzorky, které se odešlou do technické zkušebny, jež provedla zkoušky pro schválení typu.
9.4.4 Příslušný orgán může provést kteroukoli zkoušku předepsanou v tomto předpisu.
9.4.5 Obvyklá četnost inspekcí ze strany příslušného orgánu je jedna inspekce za dva roky.
Pokud jsou při některé z těchto inspekcí zjištěny neuspokojivé výsledky, zajistí příslušný orgán, aby byla co nejrychleji učiněna všechna opatření k obnovení shodnosti výroby.
10. POSTIHY PŘI NESHODNOSTI VÝROBY
10.1 Schválení udělená typu systému tlumení hluku dle tohoto předpisu lze odejmout, nejsou-li splněny požadavky bodu 9 nebo pokud systém tlumení hluku nebo jeho součásti neobstojí při zkouškách stanovených v bodě 9.2.
10.2 Pokud smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, ihned o tom informuje ostatní smluvní strany, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení typu, opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou "SCHVÁLENÍ ODŇATO".
11. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení zcela ukončí výrobu typu náhradního systému tlumení hluku nebo jeho součástí podle tohoto předpisu, uvědomí o tom orgán, který udělil schválení.
Po obdržení příslušného sdělení o tom uvedený orgán podá zprávu ostatním smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení typu, opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou "VÝROBA UKONČENA".
12. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní strany dohody, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za zkoušky a správních orgánů, které udělují schválení typu a kterým je nutné zasílat formuláře o udělení, zamítnutí či odnětí schválení vydané v jiných státech.
[1] Kategorie M: Motorová vozidla určená pro dopravu osob, která mají buď nejméně čtyři kola, nebo tři kola a nejvyšší celkovou hmotnost přesahující jednu tunu. (Kloubově spojená vozidla tvořená dvěma neoddělitelnými, avšak kloubově spojenými jednotkami se považují za jediná vozidla).Kategorie M1: Vozidla určená pro dopravu osob s nejvýše osmi sedadly kromě sedadla řidiče.Kategorie N: Motorová vozidla určená pro dopravu nákladů, která mají nejméně čtyři kola, jakož i motorová vozidla pro dopravu nákladů, která mají tři kola a maximální celkovou hmotnost přesahující jednu tunu.Kategorie N1: Vozidla určená pro dopravu nákladů, která mají maximální celkovou hmotnost nepřesahující 3,5 t.V souladu s "klasifikací vozidel" v předpisu č. 13 (E/ECE/324 – E/ECE/TRANS/505/Rev.1/Add.12/Rev.2, bod 5.2).
[2] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko a 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35–36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38–39 (neobsazeno), 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy při použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu.
Dalším zemím se přidělí po sobě následující čísla chronologicky v pořadí, ve kterém ratifikují Dohodu o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a o vzájemném uznávání schválení typu zařízení a částí motorových vozidel, nebo v pořadí, ve kterém k uvedené dohodě přistoupí, a takto přidělená čísla oznámí generální tajemník Organizace spojených národů smluvním stranám dohody.
--------------------------------------------------
Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 85 – Jednotná ustanovení pro schvalování spalovacích motorů nebo elektrických hnacích ústrojí určených k pohonu motorových vozidel kategorie M a N z hlediska měření netto výkonu a maximálního 30minutového výkonu elektrických hnacích ústrojí
1. OBLAST PŮSOBNOSTI
1.1 Tento předpis se vztahuje na sestrojení křivky výkonu při plném zatížení a maximálního 30minutového výkonu elektrických hnacích ústrojí v závislosti na otáčkách motoru podle údajů výrobce pro spalovací motory nebo elektrická hnací ústrojí určené k pohonu motorových vozidel kategorie M a N.
1.2 Spalovací motory náležejí do jedné z těchto kategorií:
pístové spalovací motory s posuvně vratným pohybem pístu (zážehové nebo vznětové) s výjimkou motorů s volnými písty;
motory s rotujícími písty (zážehové nebo vznětové).
1.3 Elektrická hnací ústrojí se skládají z regulátorů a motorů a používají se k pohonu vozidel jako jediného způsobu pohonu.
2. DEFINICE
2.1 "Schválením hnacího ústrojí" se rozumí schválení typu hnacího ústrojí z hlediska jeho netto výkonu měřeného v souladu s postupem stanoveným v přílohách 5 nebo 6 tohoto předpisu;
2.2 "typem hnacího ústrojí" se rozumí kategorie spalovacích motorů nebo elektrických hnacích ústrojí pro montáž do motorového vozidla, které se vzájemně neliší v takových základních vlastnostech, jako jsou vlastnosti definované v přílohách 1 nebo 2 tohoto předpisu;
2.3 "netto výkonem" se rozumí výkon dosažený na zkušebním stavu na konci klikového hřídele nebo rovnocenného orgánu při odpovídajících otáčkách motoru spolu s pomocným zařízením uvedeným v tabulce 1 přílohy 5 nebo přílohy 6 tohoto předpisu stanovený za referenčních atmosférických podmínek;
2.4 "maximálním 30minutovým výkonem" se rozumí maximální netto výkon elektrického hnacího ústrojí při stejnosměrném napětí podle bodu 5.3.1, který hnací ústrojí může v průměru dodat za dobu 30 minut.
2.5 "Hybridní vozidla (HV)":
2.5.1 "Hybridním vozidlem (HV)" se rozumí vozidlo s nejméně dvěma různými měniči energie a dvěma různými systémy akumulace energie (ve vozidle) k pohonu vozidla.
2.5.2 "Hybridním elektrickým vozidlem (HEV)" se rozumí vozidlo, které k mechanickému pohonu využívá energie z obou níže uvedených zdrojů akumulované energie/výkonu nacházejících se ve vozidle:
- spotřebovatelného paliva,
- zařízení k akumulaci elektrické energie/výkonu (např. baterie, kondenzátor, setrvačník/generátor ...).
2.5.3 U hybridních elektrických vozidel se "trakční ústrojí" skládá z kombinace dvou různých typů hnacích ústrojí:
- spalovacího motoru a
- jednoho (nebo více) elektrických hnacích ústrojí.
3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
3.1 Žádost o schválení typu hnacího ústrojí z hlediska měření netto výkonu a maximálního 30minutového výkonu elektrických hnacích ústrojí podává výrobce hnacího ústrojí, výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.
3.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží popis hnacího ústrojí obsahující všechny příslušné podrobné údaje uvedené:
- v příloze 1 pro vozidla poháněná pouze spalovacím motorem nebo
- v příloze 2 pro čistě elektrická vozidla nebo
- v přílohách 1 a 2 pro hybridní elektrická vozidla.
3.3 U hybridních elektrických vozidel (HEV) se zkoušky provádějí zvlášť u spalovacího motoru (podle přílohy 5) a zvlášť u elektrického(ých) hnacího(ch) ústrojí (podle přílohy 6).
3.4 Hnací ústrojí (nebo skupina hnacích ústrojí) představující typ(y) hnacího ústrojí (skupiny hnacích ústrojí), který má být schválen (které mají být schváleny), se zařízením předepsaným v přílohách 5 a 6 tohoto předpisu se předá technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu.
4. SCHVÁLENÍ
4.1 Schválení typu hnacího ústrojí se udělí, jestliže byl změřen výkon hnacího ústrojí předaného ke schválení podle tohoto předpisu podle požadavků bodu 5.
4.2 Každému schválenému typu hnacího ústrojí se přidělí číslo schválení typu.
První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti 00, což odpovídá předpisu v původním znění) udávají sérii změn zahrnující poslední zásadní technické změny předpisu v době vydání schválení.
Tatáž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu hnacího ústrojí.
4.3 Schválení či rozšíření nebo zamítnutí schválení typu hnacího ústrojí podle tohoto předpisu musí být stranám dohody z roku 1958, které používají tento předpis, oznámeno na formuláři, který odpovídá vzoru v příloze 3 tohoto předpisu.
4.4 Na každé hnací ústrojí, které se shoduje s typem hnacího ústrojí schváleným podle tohoto předpisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení upevní mezinárodní značka schválení typu, která se skládá:
4.4.1 z kruhu, v němž je písmeno "E" následované rozlišovacím číslem země, která schválení udělila [1];
4.4.2 z čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno "R", pomlčka a číslo schválení typu napravo od kruhu podle bodu 4.4.1.
4.4.3 Alternativně může výrobce rozhodnout, že místo upevnění těchto značek schválení typu a symbolů na hnací ústrojí se ke každému hnacímu ústrojí typu schváleného podle tohoto předpisu přiloží dokumentace s uvedením těchto údajů, aby značky schválení typu a symbol bylo možné upevnit na vozidlo.
4.5 Pokud se hnací ústrojí shoduje s typem schváleným podle jednoho či více dalších předpisů připojených k dohodě, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol předepsaný v bodu 4.4.1; v tomto případě se čísla předpisů a čísla schválení typu podle všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno v zemi, která vydala schválení podle tohoto předpisu, umístí do svislých sloupců napravo od symbolu podle bodu 4.4.1.
4.6 Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
4.7 Značka schválení typu se umístí v blízkosti identifikačního čísla hnacího ústrojí poskytnutého výrobcem.
4.8 V příloze 4 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení typu.
5. POŽADAVKY A ZKOUŠKY
5.1 Obecně
Konstrukční části, které mohou ovlivnit výkon hnacího ústrojí, musí být navrženy, vyrobeny a smontovány tak, aby hnací ústrojí při normálním použití bylo schopno splňovat ustanovení tohoto předpisu navzdory vibracím, kterým může být vystaveno.
5.2 Popis zkoušek spalovacích motorů
5.2.1 Zkouška ke stanovení netto výkonu se u zážehových motorů provádí při plném plynu a u vznětových motorů při pevném nastavení vstřikovacího čerpadla pro plné zatížení, přičemž motor je vystrojen podle tabulky 1 v příloze 5 tohoto předpisu.
5.2.2 Měří se při dostatečném počtu různých otáček motoru, umožňujícím přesně definovat celou křivku výkonu od nejnižších po nejvyšší otáčky doporučené výrobcem.
V tomto intervalu otáček musí být zahrnuty otáčky, při kterých má motor svůj nejvyšší výkon a nejvyšší točivý moment.
5.2.3 Použije se toto palivo:
5.2.3.1 Pro zážehové benzinové motory:
použije se palivo, které je na trhu. V případě sporu se použije jedno z referenčních paliv definovaných CEC [2] pro benzinové motory v dokumentech CEC č. RF-01-A-84 a RF-01-A-85.
5.2.3.2 Pro zážehové motory pracující se zkapalněným ropným plynem:
5.2.3.2.1 u motorů, které se přizpůsobují samočinně palivu:
použije se palivo, které je na trhu. V případě sporu se použije jedno z referenčních paliv uvedených v příloze 8;
5.2.3.2.2 u motorů, které se nepřizpůsobují samočinně palivu:
použije se referenční palivo uvedené v příloze 8, které má nejnižší obsah C3, nebo
5.2.3.2.3 u motorů označených k použití jednoho určitého složení paliva:
použije se palivo, pro které je motor označen.
5.2.3.2.4 Palivo, které se použilo, se uvede ve zkušebním protokolu.
5.2.3.3 Pro zážehové motory pracující se zemním plynem:
5.2.3.3.1 u motorů, které se přizpůsobují samočinně palivu:
použije palivo, které je na trhu. V případě sporu se použije jedno z referenčních paliv uvedených v příloze 8;
5.2.3.3.2 u motorů, které se nepřizpůsobují samočinně palivu:
použije se palivo, které je na trhu, s Wobbeho indexem nejméně 52,6 MJ/m-3 (20 °C, 101,3 kPa). V případě sporu se použije referenční palivo G20 uvedené v příloze 8, tj. palivo s nejvyšším Wobbeho indexem, nebo
5.2.3.3.3 u motorů označených k použití určité skupiny paliv:
použije se palivo, které je na trhu, s Wobbeho indexem nejméně 52,6 MJ/m-3 (20 °C, 101,3 kPa), jestliže je motor označen pro skupinu plynů H, nebo nejméně 47,2 MJ/m-3 (20 °C, 101,3 kPa), jestliže je motor označen pro skupinu plynů L. V případě sporu se použije referenční palivo G20 uvedené v příloze 8, jestliže je motor označen pro skupinu plynů H, nebo referenční palivo G23, jestliže je motor označen pro skupinu plynů L, tj. palivo s nejvyšším Wobbeho indexem pro příslušnou skupinu, nebo
5.2.3.3.4 u motorů označených k použití jednoho určitého složení paliva:
použije se palivo, pro které je motor označen.
5.2.3.3.5 Palivo, které se použilo, se uvede ve zkušebním protokolu.
5.2.3.4 Pro vznětové motory:
použije se palivo, které je na trhu. V případě sporu se použije referenční palivo definované CEC pro vznětové motory v dokumentu CEC č. RF-03-A-84.
5.2.4 Měření se provádí podle ustanovení přílohy 5 tohoto předpisu.
5.2.5 Zkušební protokol musí obsahovat výsledky a všechny propočty nezbytné ke stanovení netto výkonu uvedené v dodatku k příloze 5 tohoto předpisu, spolu s vlastnostmi motoru uvedenými v příloze 1 tohoto předpisu.
5.3 Popis zkoušek ke stanovení netto výkonu a maximálního 30minutového výkonu elektrických hnacích ústrojí
Elektrické hnací ústrojí se vystrojí podle přílohy 6 tohoto předpisu.
Elektrické hnací ústrojí se musí napájet zdrojem stejnosměrného napětí s nejvyšším poklesem napětí 5 % v závislosti na čase a proudu (jsou vyloučeny doby kratší než 10 sekund).
Napájecí napětí při zkoušce uvede výrobce vozidla.
Poznámka: Jestliže baterie omezuje maximální 30minutový výkon, může být maximální 30minutový výkon elektrického vozidla nižší než maximální 30minutový výkon hnacího ústrojí vozidla podle této zkoušky.
5.3.1 Stanovení netto výkonu
5.3.1.1 Motor a jeho celá výstroj se musí stabilizovat při teplotě (25 ± 5) °C po dobu nejméně dvou hodin.
5.3.1.2 Zkouška ke stanovení netto výkonu se provádí s regulátorem výkonu nastaveným na maximum.
5.3.1.3 Bezprostředně před zahájením zkoušky musí motor běžet na zkušebním stavu tři minuty s výkonem rovným 80 % maximálního výkonu při otáčkách doporučených výrobcem.
5.3.1.4 Měří se při dostatečném počtu různých otáček motoru, umožňujícím přesně definovat celou křivku výkonu od nulových otáček po nejvyšší otáčky doporučené výrobcem.
Celá zkouška musí být provedena do 5 minut.
5.3.2 Stanovení maximálního 30minutového výkonu
5.3.2.1 Motor a jeho celá výstroj se musí stabilizovat při teplotě (25 ± 5) °C po dobu nejméně dvou hodin.
5.3.2.2 Elektrické hnací ústrojí musí běžet na zkušebním stavu s výkonem odpovídajícím, podle nejlepšího odhadu výrobce, maximálnímu 30minutovému výkonu.
Otáčky se musí pohybovat v intervalu, v němž je netto výkon vyšší než 90 % nejvyššího výkonu naměřeného podle bodu 5.3.1.
Tyto otáčky doporučí výrobce.
5.3.2.3 Zaznamenávají se otáčky a výkon.
Výkon musí mít hodnotu, která je v rozmezí ±5 % vzhledem k hodnotě výkonu na začátku zkoušky.
Maximální 30minutový výkon je průměrnou hodnotou výkonu v době 30 minut.
5.4 Interpretace výsledků
Netto výkon a maximální 30minutový výkon pro elektrická hnací ústrojí udávaný výrobcem pro typ hnacího ústrojí může být přijat, pokud se neliší o více než ±2 % pro maximální výkon a o více než ±4 % pro ostatní body měření na křivce s tolerancí otáček ±2 % nebo v intervalu otáček (X1/min-1 + 2 %) až (X2/min-1 – 2 %) (kde X1 < X2) od hodnot naměřených technickou zkušebnou na hnacím ústrojí dodaném ke zkouškám.
6. SHODNOST VÝROBY
Postupy zajištění shodnosti výroby musejí odpovídat postupům uvedeným v dohodě, dodatku 2 (E/ECE/324 – E/ECE/TRANS/505/Rev.2) s těmito požadavky:
6.1 Motory schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeny tak, aby se shodovaly se schváleným typem.
6.2 Musí být splněny minimální požadavky na postupy kontroly shodnosti výroby stanovené v příloze 7 tohoto předpisu.
7. SANKCE ZA NESHODNOST VÝROBY
7.1 Nejsou-li splněny výše stanovené požadavky nebo neshoduje-li se hnací ústrojí, které je opatřené značkou schválení typu, se schváleným typem, může být schválení udělené typu hnacího ústrojí podle tohoto předpisu odejmuto.
7.2 Pokud smluvní strana dohody z roku 1958, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, oznámí to neprodleně ostatním stranám dohody, které používají tento předpis, na formuláři oznámení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 3 tohoto předpisu.
8. ÚPRAVA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU HNACÍHO ÚSTROJÍ
8.1 Každá úprava hnacího ústrojí v rámci typu hnacího ústrojí z hlediska vlastností uvedených v přílohách 1 a 2 se oznámí správnímu orgánu, který typ hnacího ústrojí schválil.
Tento orgán pak může:
8.1.1 buď dospět k závěru, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý účinek a že vozidlo v každém případě ještě splňuje požadavky, nebo
8.1.2 požádat technickou zkušebnu provádějící dané zkoušky o nový protokol o zkoušce.
8.2 Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které používají tento předpis, postupem podle bodu 4.3.
8.3 Příslušný orgán, který uděluje rozšíření schválení, přidělí tomuto rozšíření pořadové číslo a informuje o tom smluvní strany dohody z roku 1958, které používají tento předpis, na formuláři oznámení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 3 tohoto předpisu.
9. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
Pokud držitel schválení zcela zastaví výrobu hnacího ústrojí schváleného v souladu s tímto předpisem, informuje o tom orgán, který schválení udělil.
Po obdržení příslušného oznámení tento orgán o této skutečnosti informuje ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které používají tento předpis, na formuláři oznámení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 3 tohoto předpisu.
10. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN PROVÁDĚJÍCÍCH ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Smluvní strany dohody, které používají tento předpis, oznámí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben provádějících zkoušky pro schválení typu a/nebo správních orgánů, které udělují schválení typu a jimž se zasílají formuláře osvědčující schválení, rozšíření nebo odmítnutí schválení vydané v ostatních zemích.
[1] 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35–36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38–39 (neobsazeno), 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy při použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu.
Další čísla se přidělí ostatním zemím v chronologickém pořadí, v němž ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel nebo v němž k ní přistoupí, a čísla takto přidělená oznámí generální tajemník OSN smluvním stranám dohody.
[2] Evropská rada pro koordinaci.
--------------------------------------------------
Usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o provádění společných cílů v oblasti účasti a informovanosti mládeže v zájmu podpory jejího aktivního evropského občanství
(2006/C 297/02)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V usnesení ze dne 27. června 2002 [1] Rada přijala otevřenou metodu koordinace jako nový rámec evropské spolupráce v oblasti mládeže a schválila čtyři prioritní oblasti mládeže, zdůrazněné v Bílé knize Komise z listopadu roku 2001 nazvané "Nový podnět pro mládež", a to účast, informovanost, dobrovolné činnosti a lepší poznání mládeže a porozumění jí.
(2) V usnesení ze dne 25. listopadu 2003 [2] Rada přijala společné cíle v oblasti účasti a informovanosti mládeže podle otevřené metody koordinace a souhlasila s tím, že do konce roku 2005 předloží zprávu o provádění těchto cílů.
(3) V březnu roku 2005 Evropská rada [3] přijala Evropský pakt mládeže jako jeden z nástrojů přispívajících k dosažení lisabonských cílů.
(4) V usnesení ze dne 24. května 2005 [4] o provádění společných cílů v oblasti informovanosti mládeže Rada souhlasila s tím, že se zaměří na posílení tvorby sítí mezi informačními strukturami orientovanými na mládež a na průběžné vzdělávání těch, kdo se informovaností mládeže zabývají.
(5) V usnesení ze dne 24. května 2005 [5] o zvyšování účasti mladých lidí v systému zastupitelské demokracie Rada souhlasila s tím, že v roce 2006 uskuteční zasedání s cílem přezkoumat pokrok ohledně tohoto cíle na základě vnitrostátních zpráv o prioritě týkající se účasti.
(6) V usnesení ze dne 24. května 2005 o hodnocení akcí provedených v rámci evropské spolupráce v oblasti mládeže [6] Rada souhlasila s opatřeními, jimiž se dále rozvinou pravidla pro provádění otevřené metody koordinace.
(7) V usnesení ze dne 15. listopadu 2005 [7] o řešení problémů mladých lidí Rada vyzvala Komisi, aby vyvinula strukturovaný dialog a vybídla Komisi i členské státy k vyhodnocení rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže v roce 2009.
(8) Ve sdělení ze dne 20. července 2006 [8] Komise navrhla potvrdit důležitost a platnost společných cílů v oblasti účasti a informovanosti mládeže a upravit a zintenzívnit provádění přijatých směrů činnosti.
Komise rovněž navrhla konkrétní kroky pro vybudování strukturovaného dialogu s mládeží a pro posílení řízení otevřené metody koordinace,
berouce na vědomí, že
1. Evropská informační a poradní agentura stanoví ve své Evropské chartě informací pro mládež řadu směrů pro minimální normy a opatření pro kvalitu, které mohou sloužit jako prvky komplexního, souvislého a koordinovaného přístupu k činnostem souvisejícím s informovaností mládeže, jež jsou součástí politiky mládeže.
2. Ve své revidované Evropské chartě Rady Evropy o účasti mladých lidí na místním a regionálním životě zdůrazňuje Rada Evropy důležitost vytvoření podmínek pro skutečný dialog a partnerství mezi mladými lidmi a místními a regionálními orgány a umožnění mladým lidem a jejich zástupcům stát se plnohodnotnými činiteli v rámci politik, které se jich týkají,
ZDŮRAZŇUJÍ, ŽE:
1. politiky ES týkající se mládeže a generací by měly reagovat na socioekonomické a kulturní výzvy, jež plynou z klesajícího podílu mladých lidí v evropské populaci;
2. transsektorální politiky mládeže mají velký význam pro účinné provádění cílů Lisabonské strategie pro růst, zaměstnanost a politiky v oblasti občanství;
3. společné priority pro oblast účasti a informovanosti mládeže poskytly podnět národním politikám mládeže a i nadále nenahraditelně přispívají k rozvoji aktivního občanství mladých lidí, zejména těch s omezenými příležitostmi;
4. organizace mládeže hrají klíčovou roli v usnadňování a prosazování účasti mládeže a v podpoře mladých lidí při uplatňování jejich plného potenciálu;
5. pro rozvoj politik mládeže je nezbytné zapojit mladé lidi, ať už jedince aktivní v práci s mládeží a v organizacích mládeže nebo vědce zabývající se oblastí mládeže – s ohledem na oblast jejich kompetencí – do jednání o tvorbě politik, pokud jde o záležitosti, jež mají na mladé lidi vliv;
6. pojetí aktivního občanství by se mělo rozšířit tak, aby nezahrnovalo pouze sociální a politický rozměr, nýbrž i kulturní a hospodářské aspekty a aspekty technologického rozvoje;
7. různé existující formy aktivního občanství by měly být považovány za příležitost k posilování demokracie a přinášení nových témat politické agendy;
8. otevřená metoda koordinace v oblasti mládeže by měla být při vývoji národních programů a strategií politiky mládeže posilována coby prostředek lepšího provádění společných cílů,
SOUHLASÍ S TÍM, ŽE:
1. je potvrzena důležitost a platnost společných cílů v oblasti účasti a informovanosti mládeže přijatých v roce 2003;
2. směry činnosti přijaté v zájmu společných cílů v oblasti účasti a informovanosti mládeže, popsané v příloze tohoto dokumentu, budou přijaty a zlepšeny;
3. fóra pro dialog s mladými lidmi, ať už jde o jedince aktivní v práci s mládeží a v organizacích mládeže nebo vědce zabývající se oblastí mládeže, by měla být lépe strukturována a dále rozvíjena, od místní až po evropskou úroveň;
4. názory a problémy mládeže by měly být při procesech dialogu zohledňovány jak postupem zdola nahoru, tak i shora dolů, aby se zajistilo, že budou zahrnuty ty aspekty života mladých lidí, které oni sami považují za důležité;
5. tomuto strukturovanému dialogu jakož i jeho výsledku by měla být věnována patřičná pozornost při tvorbě politiky na příslušných úrovních;
6. mělo by být ustaveno neformální fórum složené ze zástupců mládeže, stávajícího a budoucího předsednictvím Rady, Evropského parlamentu a Komise, které by se mělo pravidelně scházet […], s cílem zlepšit soudržnost a návaznost mezi jednotlivými agendami v oblasti mládeže;
7. aby se u mládeže více rozvinul smysl pro evropské občanství, měly by být využity další iniciativy, jako je Plán D pro demokracii, dialog a diskusi, vypracovaný Komisí [9];
8. prioritními tématy, která by se měla projednat do roku 2009 v rámci tohoto strukturovaného dialogu, jsou sociální začlenění a rozmanitost v roce 2007, interkulturní dialog v roce 2008 a perspektivy další spolupráce v oblasti mládeže v roce 2009.
Tyto otázky by měly být projednávány paralelně s prioritními tématy řešenými v rámci otevřené metody koordinace v oblasti mládeže a Evropského paktu mládeže, jakož i s horizontálními prioritami, které byly dohodnuty v oblasti mládeže, např. s bojem proti diskriminaci a se zdravím.
Tato témata budou dále vymezena jednotlivými předsednictvími v souladu s jejich programy,
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY, ABY
1. do konce března 2007 určily směry činnosti v oblasti účasti a informovanosti, na které se hodlají soustředit, a stanovily konkrétní opatření či akční plány pro jejich provádění;
2. sestavily přípravné mechanismy a mechanismy následné činnosti pro zajištění účinného provádění společných cílů ve spolupráci s příslušnými stranami, mimo jiné s mládeží, organizacemi mládeže, vědci zabývajícími se oblastí mládeže a s místními a regionálními orgány;
3. podporovaly u regionálních a místních orgánů, organizací mládeže a u mládeže samotné společné cíle v oblasti účasti a informovanosti a úzce spolupracovaly s regionálními a místními orgány s cílem zajistit provádění těchto cílů v co nejúplnějším rozsahu;
4. na konci roku 2008 uvedly v rámci informování o společných cílech přispívajících k lepšímu poznání mládeže a jejímu porozumění, jak byly realizovány určené směry činnosti pro společné cíle v oblasti účasti a informovanost mládeže.
BEROU NA VĚDOMÍ, ŽE KOMISE HODLÁ:
1. zahájit průzkum Eurobarometr zaměřený na mládež;
2. podněcovat evropské informační sítě mládeže [10] v zájmu podpory strukturovaného dialogu;
3. dále rozvíjet Evropský portál pro mládež:
4. společně s příslušnými partnery zúčastněných zemí a za účasti komisařů a zástupců dalších evropských orgánů pravidelně pořádat Evropský týden mládeže, kterému budou pokud možno vždy předcházet konzultace na Evropském portálu pro mládež;
5. zajišťovat setkání s mladými lidmi, kteří obvykle nemají kontakt s evropskými orgány.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY A KOMISI, ABY
1. zajistily, aby proces otevřené metody koordinace byl i nadále otevřený a transparentní a aby informace získané tímto procesem byly využívány co nejlépe;
2. rozvíjely a podporovaly průběžný a strukturovaný dialog s cílem zajistit včasné a účinné příspěvky ze strany mladých lidí a dalších důležitých činitelů v oblasti mládeže zaměřené na formulaci politik důležitých pro život mladých lidí;
3. spolupracovaly na budování tohoto strukturovaného dialogu s příslušnými stranami, mimo jiné s místními a regionálními orgány, jakož i se vzdělávacími institucemi a nevládními organizacemi;
4. usilovaly o zajištění toho, aby strukturovaný dialog svedl dohromady strany, které se přímo i nepřímo zabývají problematikou mládeže, a tím umožnily soudržnější a transsektorální přístup k těmto otázkám;
5. podporovaly inkluzívní přístup k tomuto dialogu, do něhož budou zapojeni mladí lidé činní v rozličných a inovativních formách aktivního občanství, neorganizovaní mladí lidé a mladí lidé s omezenými příležitostmi, a aby vytvářely podmínky pro rovnou účast všech mladých lidí;
6. podporovaly činnosti zahrnující vzájemné učení o účasti a informovanosti mládeže a aby do těchto činností případně zapojily evropské země, které nejsou členy EU;
7. vytvořily na dobrovolné bázi pracovní skupinu na evropské úrovni, která zváží praktické prostředky hodnocení dopadu plnění společných cílů v oblasti účasti a informovanost mládeže.
Komise se vyzývá, aby o výsledcích dosažených v rámci této pracovní skupiny informovala Radu;
8. co nejlépe využívaly program "Mládež v akci" 2007 – 2013, a tím podporovaly uvedený strukturovaný dialog;
9. projednaly provádění tohoto strukturovaného dialogu na vnitrostátní i evropské úrovni v souvislosti s hodnocením rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže v roce 2009.
[1] Úř. věst. C 168, 13. 7. 2002, s. 2.
[2] Úř. věst.
C 295, 5.12.2003, s. 6.
[3] 7619/1/05.
Závěr 37.
[4] Úř. věst.
C 141, 10.6.2005, s. 5.
[5] Úř. věst.
C 141, 10.6.2005, s. 3.
[6] Úř. věst.
C 141, 10.6.2005, s. 1.
[7] Úř. věst.
C 292, 24.11.2005, s. 5.
[8] Dokument 11957/06.
[9] Dokumenty 14775/05 a 9393/06.
--------------------------------------------------
Závěry Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o efektivitě a rovném přístupu ve vzdělávání a odborné přípravě
(2006/C 298/03)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍCH V RADĚ,
S OHLEDEM na:
1. strategický cíl stanovený pro Evropskou unii na zasedání Evropské rady konaném v Lisabonu ve dnech 23. – 24. března 2000, podle nějž se má Evropská unie "stát nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, schopnou udržitelného hospodářského růstu, s větším počtem pracovních míst, s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností", a mandát udělený Evropskou radou v Lisabonu Radě ve složení pro vzdělávání, aby provedla "celkovou reflexi konkrétních budoucích cílů vzdělávacích systémů se zaměřením na společné zájmy a priority při respektování rozmanitosti jednotlivých států" [1];
2. zprávu Rady ve složení pro vzdělávání ze dne 12. února 2001 "Konkrétní budoucí cíle systémů vzdělávání a odborné přípravy", předloženou Evropské radě na jejím zasedání ve Stockholmu ve dnech 23. – 24. března 2001, v níž jsou stanoveny tři strategické cíle a třináct přidružených cílů [2];
3. první a druhý strategický cíl pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", "Zvyšování kvality a účinnosti systémů vzdělávání a odborné přípravy v EU" – včetně přidruženého cíle "Nejlepší možné využití zdrojů" [3] – a "Snazší přístup všech k systémům vzdělávání a odborné přípravy"; – včetně přidružených cílů "Otevřené vzdělávací prostředí" a "Podpora aktivního občanství, rovných příležitostí a sociální soudržnosti;"
4. sdělení Komise ze dne 10. ledna 2003 nazvané "Účinné investice do vzdělávání a odborné přípravy: nezbytnost pro Evropu", jež vyzývá k "zásadnímu zvýšení investic do lidských zdrojů" a k "účinnějšímu využívání stávajících zdrojů" [4];
5. závěry Rady ze dne 5. května 2003 o referenčních úrovních průměrné evropské výkonnosti ve vzdělávání a odborné přípravě (srovnávací základy), které zdůraznily, že "Rada se dohodla na stanovení řady referenčních úrovní průměrné evropské výkonnosti…, které budou používány jako jeden z nástrojů sledování provádění "pracovního programu" Vzdělávání a odborná příprava 2010" [5].
6. společnou průběžnou zprávu Rady a Komise ze dne 26. února 2004 o provádění pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", jež zdůrazňuje "naléhavou potřebu investovat ve větší míře a efektivněji a účinněji do lidských zdrojů" a vyzývá k "vyšší míře investic veřejného sektoru… a ve vhodných případech k vyšší míře soukromých investic, zejména v oblasti vysokoškolského vzdělávání, vzdělávání dospělých a dalšího odborného vzdělávání" [6];
7. společnou průběžnou zprávu Rady a Komise ze dne 23. února 2006 o provádění pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", jež zdůrazňuje, že stejná míra zohlednění cílů týkajících se účinnosti, kvality a rovného přístupu systémů vzdělávání a odborné přípravy je "nezbytným předpokladem pro dosažení lisabonských cílů a zároveň pro posílení evropského sociálního modelu", že "není nutné dělat kompromis mezi účinností a spravedlností" a dále že "pro předcházení školní neúspěšnosti a sociálního vyloučení mají rozhodující význam zejména investice do předškolního vzdělávání" [7];
8. závěry jarního zasedání Evropské rady ve dnech 23. – 24. března 2006, jež zdůraznilo, že "vzdělávání a odborná příprava jsou rozhodujícími faktory pro rozvoj dlouhodobého potenciálu EU z hlediska konkurenceschopnosti, jakož i sociální soudržnosti", že "je třeba … urychlit reformy pro zajištění kvalitních vzdělávacích systémů, které jsou efektivní a spravedlivé", a že "investice do vzdělání a odborné přípravy vedou k vysokým výnosům, které výrazně převyšují náklady a sahají daleko za rok 2010" [8],
9. sdělení Komise nazvané "Účinnost a spravedlnost v evropských systémech vzdělávání a odborné přípravy" [9], které vyzývá členské státy, aby vytvořily kulturu hodnocení, a které vzhledem k tomu, že bylo připraveno ve spolupráci s výzkumnými sítěmi, představuje pozitivní příspěvek k dalšímu rozvoji politiky v oblasti vzdělávání a odborné přípravy založené na poznatcích.
BEROU NA VĚDOMÍ, že
vzdělávání a odborná příprava jsou oblastmi, které mají příslušné orgány jednotlivých členských států zajišťovat z hlediska organizace a zdrojů v souladu s vnitrostátními právními předpisy, politikami a postupy.
Zároveň je však nutná spolupráce na evropské úrovni s cílem vzájemně těžit ze zkušeností a osvědčených postupů a zapotřebí jsou také ukazatele a srovnávací základy, aby bylo možné sledovat pokrok.
Úspěšné politiky vzdělávání a odborné přípravy v rámci celoživotního učení vyžadují meziodvětvový přístup společně s dalšími příslušnými politikami, především politikami v oblasti výzkumu a inovací, zaměstnanosti, hospodářských věcí, sociální a zdravotní péče, mládeže a kultury.
UVÁDĚJÍ, že
1. vzdělávání a odbornou přípravu, jejichž zásadní přínos k demokracii, sociální soudržnosti a udržitelnému hospodářskému růstu je prvořadý, je třeba vnímat jako prioritní investici do budoucnosti.
Hlavním úkolem členských států v rámci jejich strategií v oblasti celoživotního učení je vymezit ty priority pro investice do vzdělávání, které budou mít nejúčinnější vliv na kvalitu vzdělávacích výsledků a na to, zda budou tyto výsledky spravedlivé;
2. zlepšování efektivity a rovného přístupu ve vzdělávání a odborné přípravě je klíčové v souvislosti s výzvami globalizace, demografických změn, rychlých technologických změn a rostoucích nároků na veřejné rozpočty.
Přes přísná omezení v oblasti veřejných výdajů je všeobecně uznávána potřeba zajistit odpovídající – a případně zvýšené – finanční prostředky pro oblast lidských zdrojů a tudíž zvážit, jakým způsobem zvýšit nebo maximálně využít soukromých příspěvků;
3. nespravedlnosti v systémech vzdělávání a odborné přípravy, jež se projevují například neuspokojivým prospěchem, případy neukončeného vzdělání a předčasného ukončení školní docházky, vedou k budoucím vysokým skrytým sociálním nákladům, které mohou výrazně převyšovat vložené investice.
Rozvoj účinných a spravedlivých vysoce kvalitních systémů vzdělávání a odborné přípravy významným způsobem přispívá ke snížení rizik nezaměstnanosti, sociálního vyloučení a nevyužitého lidského potenciálu v moderní znalostní ekonomice;
4. kvalita je společným cílem všech forem vzdělávání a odborné přípravy v Evropské unii, a měla by být pravidelně sledována a hodnocena.
Kvalita se netýká pouze vzdělávacích výsledků či poskytování výuky, ale rovněž míry, do jaké systémy vzdělávání a odborné přípravy naplňují individuální, sociální a ekonomické potřeby, jakož i posilování spravedlivého přístupu a rozvíjení dobrých podmínek;
5. motivace, dovednosti a kompetence učitelů, školitelů i dalších pedagogických pracovníků, poradenství a sociální služby, jakož i kvalita vedení škol jsou klíčovými faktory pro dosažení vysoké kvality vzdělávacích výsledků.
Úsilí pedagogických pracovníků by mělo být podporováno prostřednictvím nepřetržitého profesního rozvoje a dobrou spoluprací s rodiči, sociálními službami pro žáky a širší veřejností.
Vysoce kvalitní výukové a vzdělávací prostředí navíc zajišťuje dobré podmínky pro učení a přispívá k pozitivním vzdělávacím výsledkům;
6. poznatky výzkumu ukázaly, že předškolní vzdělávání a specializované programy včasné intervence mohou být v rámci celého procesu celoživotního učení z dlouhodobého hlediska nejvíce přínosné, zejména pro nejvíce znevýhodněné osoby.
Mají pozitivní dopad na utváření osobnosti a přinášejí i pozitivní sociálně-ekonomické výsledky, které se projevují v dalším vzdělávání a v průběhu dospělosti.
Uznává se skutečnost, že členské státy odpovídají za organizaci svých systémů vzdělávání a odborné přípravy, avšak jsou zde také určité výsledky výzkumu, které ukazují, že v některých případech může mít dělení žáků podle schopností v příliš raném věku do škol odlišných typů negativní vliv na prospěch znevýhodněných žáků;
7. vzdělávací instituce jakožto vzdělávací společenství by se měly zaměřit na širší vzdělávací prostředí, aby podpořily a udržely efektivitu, rovný přístup a všeobecné dobré podmínky.
Jsou zapotřebí speciální opatření pro identifikaci a podporu žáků se speciálními vzdělávacími potřebami.
Mezi tato opatření patří zajištění dostatečného počtu speciálně vyškolených pedagogických a poradenských pracovníků spolu s vysokým standardem sociálních služeb poskytovaných žákům a odpovídajícími zdroji.
I když spolupráce napříč jednotlivými odvětvími potřebná pro včasnou intervenci a jiná speciální opatření zaměřená na zajištění rovného přístupu ve vzdělávání a odborné přípravě nevyhnutelně vyžadují dodatečné náklady, jde o investici, která se v dlouhodobém horizontu vyplatí, protože umožní vyhnout se budoucím nákladům vyplývajícím ze sociálního vyloučení;
8. zlepšení přístupu ke střednímu vzdělání a snížení míry předčasného ukončení školní docházky jsou klíčová pro zvýšení zaměstnatelnosti jednotlivců v moderní znalostní společnosti a pro rozvíjení sociálního začlenění a aktivního občanství, jakož i pro posilování evropského sociálního modelu.
Vzhledem k tomu, že se poptávka pracovního trhu po dovednostech zvyšuje, je stále důležitější nabídnout mladší generaci přístup ke kvalifikacím a dovednostem, a tím zlepšit jejich vyhlídky na zaměstnání a sociální integraci;
9. nutnost modernizovat evropské vysoké školy, a to vzhledem k jejich vzájemně propojeným úlohám v oblastech vzdělávání, výzkumu a inovací, byla uznána nejen jako předpoklad úspěchu Lisabonské strategie jako takové, ale rovněž jako součást obecného vývoje směrem k ekonomice, jejíž charakter je rostoucí měrou celosvětový a znalostní.
Rostoucí počet studentů a rostoucí náklady na vysoce kvalitní vzdělávání a výzkum budou vyžadovat větší nebo účinnější využívání veřejných i soukromých zdrojů.
Rovněž vysoce kvalitní vysokoškolské vzdělávání musí hrát klíčovou roli v celém procesu vzdělávání a odborné přípravy, a to vzděláváním budoucích pedagogických pracovníků a aktualizací a doplňováním celé znalostní základny vzdělávání;
10. odborné vzdělávání a odborná příprava mají významný dopad na zaměstnanost a sociální začlenění.
Zajištění příslušných vysokých kvalifikací pro mladé lidi a zlepšení dovedností a kompetencí znevýhodněných skupin s nízkou kvalifikací má nezanedbatelný ekonomický přínos, dokonce i z krátkodobého hlediska.
Kvalifikační rámce založené na schopnostech a jiné mechanismy pro uznávání předchozího vzdělání podporují efektivitu a rovný přístup tím, že zohledňují vedle formálních kvalifikací i výsledky neformálního a informálního učení.
Podpora partnerství mezi zúčastněnými stranami – včetně sociálních partnerů a odvětvových organizací – by rovněž mohla posílit účinnost a atraktivitu programů odborného vzdělávání a přípravy.
11. vzhledem k rychlému technologickému vývoji a změnám demografické struktury Evropy je nutné více investovat do modernizace a zdokonalení dovedností, kvalifikací a klíčových kompetencí dospělých, především dospělých s nízkou kvalifikací.
Z krátkodobého hlediska představuje směrování investic do modernizace a zdokonalení stávajících dovedností a kompetencí pracovních sil rychlým způsobem, jak přispět k hospodářskému růstu a konkurenceschopnosti a jak odradit stárnoucí pracovní sílu od předčasného odchodu do důchodu.
Vzdělávání dospělých rovněž hraje klíčovou úlohu při poskytování nových klíčových kompetencí, jako je počítačová gramotnost, a přispívá tak k většímu sociálnímu začlenění a aktivní účasti ve společenství i společnosti, mimo jiné i po odchodu do důchodu;
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY, ABY
1. znovu posoudily, zda stávající opatření pro financování, správu a řízení jejich systémů vzdělávání a odborné přípravy přiměřeně zohledňují nutnost zajistit efektivita i rovný přístup, aby tak využívaly zdroje optimálním způsobem.
V tomto ohledu se vyzývají, aby posoudily možné způsoby zdokonalování stávajících opatření, s cílem vyhnout se skrytým, ale vysokým nákladům vyplývajícím z nespravedlivosti vzdělávacího systému;
2. zajistily, aby zaměření reforem a investic v oblasti vzdělávání a odborné přípravy bylo účinné, z dlouhodobého i krátkodobého hlediska, s cílem vyhovět potřebám znalostní společnosti prostřednictvím vyšší kvality a rovnějšího přístupu, a to zejména zaměřením na předškolní vzdělávání, specializované programy včasné intervence a spravedlivé systémy vzdělávání a odborné přípravy, jejichž cílem je poskytnout příležitosti, přístup, zacházení a výsledky, jež jsou nezávislé na společensko-ekonomickém prostředí osob a jiných faktorech, které mohou vést k znevýhodnění při vzdělávání.
Kromě toho by poskytování vysoce kvalitní výuky mělo být zejména podporováno ve znevýhodněných oblastech;
3. zajistily přiměřené financování oblasti lidských zdrojů a případně zvýšily veřejné financování a podpořily vyšší doplňkové soukromé příspěvky s cílem zajistit spravedlivější přístup k vysokoškolskému vzdělání.
Modernizace odvětví vysokoškolského vzdělávání a výzkumu je také důležitá v zájmu zlepšení jejich účinnosti.
Měla by být rovněž zvážena podpora konkrétní spolupráce s podniky v oblasti výzkumu a vývoje;
4. zajistily přiměřené financování oblasti vzdělávání dospělých a dalšího odborného vzdělávání a přípravy a podporovaly aktivní partnerství se zaměstnavateli s cílem zaměřit se na potřeby ekonomiky v oblasti dovedností, včetně regionální i místní úrovně;
5. podpořily výzkum týkající se výsledků reforem a investic v oblasti vzdělávání a výzkum sociálního přínosu, jež z těchto reforem a investic vyplývá.
Soudržné, relevantní, spolehlivé a na vědeckých důkazech založené informace jsou základem pro převzetí odpovědnosti, jakož i pro přijetí opatření potřebných pro dosažení kvality, rovného přístupu a efektivity v celém systému vzdělávání a odborné přípravy.
Zároveň je třeba prostřednictvím sledování, vyhodnocování a zabezpečení kvality poskytnout objektivní a transparentní zpětnou vazbu a podporu pro rozvoj metod a postupů výuky a vzdělávání;
VYZÝVAJÍ KOMISI A ČLENSKÉ STÁTY, aby
1. spolupracovaly s příslušnými výzkumnými sítěmi s cílem poskytnout souhrnnější a ucelenější analýzy za účelem podpory reforem ve vzdělávání a odborné přípravě a případně vypracovaly mezinárodně srovnatelné ukazatele efektivity a spravedlivosti systémů vzdělávání a odborné přípravy;
2. podněcovaly a podporovaly výzkum sociálního a hospodářského dopadu reforem a investic v oblasti vzdělávání a odborné přípravy, a to jak na vnitrostátní, tak na mezinárodní úrovni.
Je třeba více se věnovat výzkumu, zejména v odvětvích, v nichž výzkum není v současné době prováděn v dostatečné míře, jako je předškolní vzdělávání, odborná příprava, celoživotní učení a ekonomika vzdělávání, zejména dopad soukromých příspěvků;
3. využily příslušných výsledků výzkumu a dostupných údajů pro sloučení rozměrů kvality, rovného přístupu a efektivity při přípravě zpráv členských států týkajících se jak programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", tak i společné průběžné zprávy za rok 2008, a to rovněž v souvislosti s možným návrhem společných cílů evropských systémů vzdělávání a odborné přípravy a jejich podporou po roce 2010;
4. v rámci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" navrhly a prováděly činnosti vzájemného učení v oblasti efektivity a rovného přístupu;
5. řádně využily programu celoživotního učení, strukturálních fondů a sedmého rámcového programu pro výzkum k podpoře efektivity a rovného přístupu systémů vzdělávání a odborné přípravy.
[1] Závěry předsednictví, Evropská rada v Lisabonu, 23. – 24. března 2000 (dokument SN 100/1/00 REV 1).
[2] "Konkrétní budoucí cíle systémů vzdělávání a odborné přípravy" – zpráva Rady ve složení pro vzdělávání Evropské radě (dokument 5980/01).
[3] Podrobný pracovní program průběžné kontroly cílů vzdělávacích systémů a systémů odborné přípravy v Evropě (Úř. věst.
C 142, 14.6.2002).
[4] Sdělení Komise – "Účinné investice do vzdělávání a odborné přípravy: nezbytnost pro Evropu" (dokument 5269/03).
[5] Úř. věst.
C 134, 7.6.2003, s. 3.
[6] "Vzdělávání a odborná příprava 2010: úspěch Lisabonské strategie závisí na naléhavých reformách" –společná průběžná zpráva Rady a Komise o provádění podrobného pracovního programu průběžné kontroly cílů vzdělávacích systémů a systémů odborné přípravy
Závěry Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o budoucích prioritách posílené evropské spolupráce v oblasti odborného vzdělávání a přípravy
(přezkum závěrů Rady ze dne 15. listopadu 2004)
(2006/C 298/05)
RADA EVROPSKÉ UNIE A ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ ZASEDAJÍCÍ V RADĚ,
JSOUCE SI VĚDOMI, že
1. dne 12. listopadu 2002 Rada schválila usnesení [1] o podpoře posílené evropské spolupráce v oblasti odborného vzdělávání a přípravy.
Na jeho základě vzniklo prohlášení, které na zasedání v Kodani ve dnech 29. a 30. listopadu 2002 přijali ministři odpovědní za odborné vzdělávání a přípravu v členských státech EU, zemích ESVO/EHP a kandidátských zemích, Komise a evropští sociální partneři jakožto strategii pro zlepšení výkonnosti, kvality a přitažlivosti odborného vzdělávání a přípravy (Kodaňský proces);
2. na základě závěrů Rady ze dne 15. listopadu 2004 [2], první přezkum daného procesu provedený v Maastrichtu dne 14. prosince 2004 uznal, že viditelnost a význam odborného vzdělávání a přípravy se na evropské úrovni zlepšily a že bylo dosaženo výrazného pokroku.
V této souvislosti byla přijata řada společných nástrojů a zásad.
[3] Maastrichtské komuniké stanovilo priority na úrovni členských států a na evropské úrovni a vytvořilo pevnější vazbu mezi Kodaňským procesem a pracovním programem "Vzdělávání a odborná příprava 2010";
3. od přijetí Maastrichtského komuniké byl přijat jednotný rámec EUROPASS pro transparentnost v oblasti kvalifikací a kompetencí, jakož i závěry Rady o úloze rozvoje dovedností a kompetencí.
[4] Konzultace o evropském rámci kvalifikací byly úspěšně završeny a pokračovala práce na vytvoření systému kreditů pro odborné vzdělávání a přípravu, který je nyní předmětem veřejné konzultace.
4. revidovaná Lisabonská strategie a její integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost pro období let 2005 – 2008 [5] jsou vyjádřením ústřední úlohy, která oblasti vzdělávání a odborné přípravy v agendě Evropské unie náleží.
Vyzývá členské státy, aby zvýšily a zlepšily investice do lidského kapitálu a přizpůsobily systémy vzdělávání a odborné přípravy požadavkům, jež s sebou nese globalizace, demografická změna a technologická inovace.
5. společná průběžná zpráva o pokroku za rok 2006 týkající se pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" [6] dochází k závěru, že "zlepšení kvality a přitažlivosti odborného vzdělávání a přípravy zůstává i do budoucna hlavním úkolem."
Rovněž konstatuje, že "snaha o špičkovou úroveň …by měla jít ruku v ruce s úsilím o větší přístupnost a sociální začlenění";
ZDŮRAZŇUJÍ, že
1. odborné vzdělávání a příprava by měly zajistit širokou základnu znalostí a dovedností potřebných pro pracovní život a současně na všech stupních klást důraz na špičkovou úroveň.
Politiky a běžné postupy by měly zhodnotit relativní dopady investování do dovedností a kompetencí na různých úrovních.
Je třeba rozšířit nabídku dovedností střední úrovně a technických dovedností, jakož i vysoce odborných dovedností s cílem odstranit nedostatky v oblasti dovedností a napomáhat udržitelné inovaci a růstu znalostní společnosti;
2. odborné vzdělávání a příprava hrají dvojí úlohu v tom smyslu, že přispívají ke konkurenceschopnosti a posilují sociální soudržnost.
[7] Politiky v oblasti odborného vzdělávání a přípravy by měly být zaměřeny na všechny vrstvy obyvatelstva a osobám s vysokým potenciálem by tak měly nabízet atraktivní a náročné vzdělávací možnosti a současně se soustředit na osoby, u nichž hrozí znevýhodnění ve vzdělávacím procesu a vyloučení z pracovního trhu – zejména na ty, kdo předčasně ukončují školní docházku, mají nízkou nebo žádnou kvalifikaci, na osoby se zvláštními potřebami, osoby z přistěhovaleckého prostředí a na starší pracovníky;
3. základní vzdělání by mělo mladým lidem poskytnout znalosti, dovednosti, hodnoty a postoje nezbytné pro následné učení, zaměstnání a podnikání a připravit studenty na dráhu obecného vzdělávání nebo odborného vzdělávání a přípravy nebo kombinaci obou těchto druhů vzdělávání;
4. mladí lidé by v rámci odborného vzdělávání a přípravy měli získat dovednosti a kompetence odpovídající požadavkům pracovního trhu a celoživotnímu učení.
To vyžaduje politiky zaměřené na snížení počtu studentů předčasně opouštějících proces odborného vzdělávání a přípravy a na usnadnění přechodu ze školy do pracovního procesu, například propojením vzdělávání a odborné přípravy s praxí prostřednictvím programů učňovského vzdělávání a prostřednictvím učení se prací;
5. dovednosti a kompetence dospělých pracovníků je třeba podněcovat tím, že se bude podporovat uznávání předchozího učení, jehož nabyli v rámci odborné přípravy a pracovních zkušeností.
Osobám zapojeným do pracovního procesu je třeba poskytnout příležitosti k odbornému vzdělávání a současně posoudit jeho přínos a možnosti vyváženého sdílení finanční zátěže.
Současně by vzdělávací příležitosti měly být dosažitelné pro znevýhodněné jednotlivce a skupiny, zejména pro osoby s nižším vzděláním;
6. rozmanitost evropských systémů odborného vzdělávání a přípravy je přínosným prvkem, který slouží jako základ pro vzájemné učení a jako podnět pro reformy.
S ohledem na tuto rozmanitost je zároveň důležité, aby se zvýšila transparentnost a zlepšilo společné chápání otázek kvality, a tudíž i posílila vzájemná důvěra mezi systémy a praktickým prováděním odborného vzdělávání a přípravy.
Cílem by měla být podpora evropského prostoru odborného vzdělávání a přípravy, v jehož rámci by kvalifikace a dovednosti získané v jedné zemi byly uznávány v celé Evropě, čímž by se podpořila mobilita mladých lidí i dospělých.
UZNÁVAJÍ, že
Kodaňský proces sehrál zásadní úlohu v tom, že politické činitele s rozhodovací pravomocí upozornil na to, jak jsou odborné vzdělávání a příprava důležité.
Přispěl k tomu, že se odbornému vzdělávání a přípravě v rámci Lisabonské strategie přikládá větší význam.
Tento proces usnadňuje dosažení shody ohledně společných evropských cílů a záměrů, jednání o vnitrostátních modelech a iniciativách a výměnu osvědčených postupů na evropské úrovni.
Na vnitrostátní úrovni tento proces přispěl k většímu zaměření na odborné vzdělávání a přípravu a podnítil národní reformy.
ZDŮRAZŇUJÍ, že:
1. v budoucnu je třeba posílit zvláštní opatření zaměřená na odborné vzdělávání a přípravu.
Kodaňský proces by měl pokračovat v rámci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010".
Je třeba zajistit cílený a komplexní přístup, v němž budou propojeny a vzájemně se budou doplňovat různé iniciativy a nástroje a v němž budou odborné vzdělávání a příprava rozvíjeny na všech úrovních jako základní součást celoživotního učení s úzkými vazbami na všeobecné vzdělávání.
Důraz je třeba klást na zapojení sociálních partnerů a odvětvových organizací do všech fází dané činnosti a na sdělování zkušeností získaných na vnitrostátní úrovni, aby mohly být zohledněny při koncepční práci prováděné na úrovni evropské;
2. opatření jsou dobrovolná a měla by být vypracována na základě spolupráce směřující od nejnižší úrovně k nejvyšší.
SOUHLASÍ S TÍM, že:
kodaňské a maastrichtské priority zůstávají v platnosti a v následující fázi by měly být posíleny takto:
1. Politika zaměřená na zlepšení přitažlivosti a kvality odborného vzdělávání a přípravy
Členské státy by měly věnovat větší pozornost postavení a přitažlivosti odborného vzdělávání a přípravy a tomu, jak působí na veřejnost.
To vyžaduje:
- lepší celoživotní odborné vedení, aby byly lépe zohledněny příležitosti a požadavky odborného vzdělávání a přípravy a pracovního života, včetně rozsáhlejšího profesního poradenství, větší informovanosti a poradenské činnosti ve školách;
- otevřené systémy odborného vzdělávání a přípravy, které nabízejí přístup k flexibilním, individualizovaným vzdělávacím možnostem a vytvářejí lepší podmínky pro přechod do pracovního procesu, postup do dalšího vzdělávání a odborné přípravy, včetně vysokoškolského vzdělávání, a které podporují rozvoj dovedností dospělých na pracovním trhu;
- úzké vazby na oblast pracovního života, v počátečním i dalším odborném vzdělávání a přípravě, a více příležitostí získávat odbornou praxi na pracovišti;
- podpora uznávání neformálního a informálního učení za účelem podpory profesního rozvoje a celoživotního učení;
- opatření ke zvýšení zájmu a účasti mužů nebo žen v těch oblastech odborného vzdělávání a přípravy, v nichž jsou stále nedostatečně zastoupeni, například ženy v technologické oblasti;
- rozvoj a zdůraznění špičkové úrovně dovedností, například používáním mezinárodních norem nebo pořádáním soutěží v oblasti dovedností [8].
Při zvyšování přitažlivosti a kvality odborného vzdělávání a přípravy je třeba klást větší důraz na řádné řízení systémů a poskytovatelů odborného vzdělávání a přípravy při plnění agendy odborného vzdělávání a přípravy [9].
To znamená:
- schopnost reagovat na potřeby jednotlivců a pracovního trhu, včetně předjímání, jakých dovedností bude zapotřebí. Zvláštní pozornost je třeba věnovat potřebám malých a středních podniků;
- vnitrostátní zajišťování a zlepšování kvality v souladu se závěry Rady o zajišťování kvality odborného vzdělávání a přípravy [10];
- zlepšení veřejných a soukromých investic do odborného vzdělávání a přípravy prostřednictvím vypracování mechanismů vyváženého a sdíleného financování a investování;
- větší transparentnost systémů odborného vzdělávání a přípravy;
- posílení vedoucí úlohy institucí nebo poskytovatelů vzdělávání v rámci vnitrostátních strategií;
- vysoce kvalifikované učitele a školitele, kteří se účastní procesu dalšího odborného vzdělávání;
- aktivní partnerství mezi jednotlivými osobami s rozhodovací pravomocí a zainteresovanými osobami, zejména sociálními partnery a odvětvovými organizacemi, na celostátní, regionální a místní úrovni.
2. Vypracování a provádění společných nástrojů pro odborné vzdělávání a přípravu
Vypracování společných evropských nástrojů by mělo pokračovat s cílem vytvořit podmínky pro evropský prostor odborného vzdělávání a přípravy a podpořit konkurenceschopnost evropského pracovního trhu.
Cílem by mělo být zavést dohodnuté nástroje do praxe do roku 2010.
Další rozvoj:
a) společných evropských nástrojů zaměřených speciálně na odborné vzdělávání a přípravu, a to prostřednictvím:
- vypracování a testování evropského systému kreditů pro odborné vzdělávání a přípravu jakožto nástroje pro kumulaci a převod kreditů, s přihlédnutím ke specifickým rysům odborného vzdělávání a přípravy a zkušenostem získaným s evropským systémem pro převod a kumulaci kreditů ve vysokoškolském vzdělávání;
- posílení spolupráce v oblasti zlepšování kvality využíváním evropské sítě pro zajišťování kvality v odborném vzdělávání a přípravě s cílem podpořit dosažení společného chápání zajišťování kvality a rozvíjet vzájemnou důvěru.
Měla by pokračovat spolupráce s oblastí vysokoškolského vzdělávání;
b) společných evropských nástrojů, v nichž odborné vzdělávání a příprava hrají významnou úlohu, a to prostřednictvím:
- vypracování a testování evropského rámce kvalifikací (EQF) založeného na vzdělávacích výsledcích, zajišťování větší rovnosti a lepších vazeb mezi oblastí odborného vzdělávání a přípravy a oblastí vysokoškolského vzdělávání a zohlednění mezinárodních odvětvových kvalifikací;
- dalšího rozvoje EUROPASSu jakožto jednotného evropského rámce pro transparentnost a nástrojů pro uznávání neformálního a informálního učení s cílem podpořit a doplnit zavedení evropského rámce kvalifikací a evropského systému převodu kreditů pro odborné vzdělávání a přípravu.
Provádění:
a) společných evropských nástrojů zaměřených speciálně na odborné vzdělávání a přípravu, a to prostřednictvím:
- účasti na testování evropského systému převodu kreditů pro odborné vzdělávání a přípravu a podpory jeho provádění;
- využívání zásad, na nichž je založen společný rámec pro zajišťování kvality, jak je uvedeno v závěrech Rady z května roku 2004 o zajišťování kvality v odborném vzdělávání a přípravě, s cílem podpořit kulturu zlepšování kvality a širší účast v evropské síti pro zajišťování kvality v odborném vzdělávání a přípravě;
b) společných evropských nástrojů, v nichž odborné vzdělávání a příprava hrají významnou úlohu, a to prostřednictvím:
- spojení vnitrostátních kvalifikačních systémů nebo rámců vnitrostátních kvalifikací s evropským rámcem kvalifikací;
- podpory vnitrostátních kvalifikačních systémů při začleňování mezinárodních odvětvových kvalifikací s použitím evropského rámce kvalifikací jakožto referenčního bodu;
- prosazování všeobecného používání EUROPASSu.
3. Posilování vzájemného učení
Je zapotřebí systematičtějšího přístupu k posílení vzájemného učení, spolupráce a sdílení zkušeností a know-how.
K tomu by měly přispět:
- společné pojmy a dohodnuté definice na evropské úrovni, aby vnitrostátní řešení, modely a normy byly lépe srozumitelné;
- financování ze strany Komise určené na výzkum a posouzení konkrétních otázek za účelem lepšího pochopení evropských systémů odborného vzdělávání a přípravy, jejich praktického provádění a jejich vazeb na pracovní trh a jiné oblasti vzdělávání;
- sledování sítí ze strany Komise, výměna osvědčených postupů a vypracování mechanismů, které lze použít k šíření poznatků a odborných znalostí;
- systematický a flexibilní rámec určený k podpoře vzájemného učení v oblasti odborného vzdělávání a přípravy.
Rámec by měl také podpořit decentralizované vzájemné učení.
Přiměřené a konzistentní údaje a ukazatele jsou klíčem k pochopení dění v oblasti odborného vzdělávání a přípravy, k posílení vzájemného učení a k vytvoření předpokladů pro politiku v oblasti odborné přípravy založenou na vědeckých poznatcích.
Do příští ministerské hodnotící konference v roce 2008, by Komise měla:
- věnovat zvláštní pozornost zlepšování rozsahu, přesnosti a spolehlivosti statistických údajů týkajících se odborného vzdělávání a přípravy, aby bylo možné zhodnotit pokrok dosažený při rozvoji této oblasti;
- věnovat pozornost rozvoji odborného vzdělávání a přípravy jakožto složky uceleného rámce ukazatelů a kritérií [11];
- věnovat zvláštní pozornost přípravě statistických informací o investicích do odborného vzdělávání a přípravy a jejich financování.
Toho by se nejlépe dosáhlo maximálním využíváním a kombinováním stávajících údajů a současně zajištěním adekvátních celostátních/regionálních údajů o odborném vzdělávání a přípravě a konzistentnosti a srovnatelnosti s jinými údaji o vzdělávání a přípravě.
4. Zapojení všech zainteresovaných stran
Úspěch Kodaňského procesu závisí na aktivním zapojení všech zainteresovaných stran do oblasti odborného vzdělávání a přípravy, zejména sociálních partnerů na evropské i vnitrostátní úrovni, odvětvových organizací a poskytovatelů odborného vzdělávání a přípravy.
To vyžaduje:
- přesné a jasné informace o procesu, okolnostech jeho vzniku, o jeho prioritách a činnostech a účinném předávání výsledků;
- aktivní účast zainteresovaných stran ve všech fázích daného procesu na evropské úrovni i na celostátní, regionální a místní úrovni;
- důraz na zapojení poskytovatelů odborného vzdělávání a přípravy a jejich učitelů a školitelů do testování a uplatňování výsledků tohoto procesu;
- případné zapojení studujících a jejich organizací na vnitrostátní a evropské úrovni.
VYZÝVAJÍ ČLENSKÉ STÁTY A KOMISI, ABY V RÁMCI SVÝCH PŘÍSLUŠNÝCH PRAVOMOCÍ
prováděly Kodaňský proces prostřednictvím:
- účinného využívání strukturálních fondů s cílem podpořit reformy odborného vzdělávání a přípravy na vnitrostátní úrovni;
- cíleného využívání nového programu celoživotního učení s cílem podpořit daný proces, zejména v zájmu inovace, testování, experimentování a provádění;
- aktivní účasti příslušných agentur, institucí a výborů Společenství;
- úzké spolupráce v oblasti statistiky, ukazatelů a kritérií s EUROSTATem, OECD, CEDEFOP a ETD;
- výměny informací, odborných poznatků a výsledků se třetími zeměmi, zejména těmi zeměmi, na něž se vztahuje politika širšího evropského sousedství.
Je třeba posílit spolupráci se zeměmi a mezinárodními organizacemi dosahujícími vynikajících výsledků, jako je OECD.
Je třeba zajistit právo všech členských států se této činnosti účastnit.
Ve výročních zprávách o národních programech reforem v rámci Lisabonského procesu je třeba věnovat zvláštní pozornost pokroku v oblasti odborného vzdělávání a přípravy.
Souhrnná dvouletá zpráva o pracovním programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" by měla zahrnovat zvláštní oddíl věnovaný odbornému vzdělávání a přípravě, což by umožnilo sledovat pokrok a určit, jakých zásadních výsledků, o nichž má být informována Evropská rada, bylo dosaženo.
[1] Úř. věst.
C 13, 18.1.2003, s. 2.
[2] Dokument 13832/04.
[3] Usnesení o celoživotním odborném vedení (dokument 9286/04);Závěry o identifikaci a validaci neformálního a informálního učení (dokument 9600/04);Závěry o zajištění kvality v odborném vzdělávání a přípravě (dokument 9599/04).
[4] Europass (Úř. věst.
L 390, 31.12.2004, s. 6);Závěry o dovednostech a kompetencích (Úř. věst.
C 292, 24.11.2005, s. 3).
[5] Dokument 9341/2/05.
[6] "Modernizace vzdělávání a odborné přípravy: zásadní příspěvek k prosperitě a sociální soudržnosti
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru, kterým se zahajuje debata o přístupu Společenství k programům pro ekoznačky pro produkty rybolovu
KOM(2005) 275 v konečném znění
(2006/C 88/08)
Dne 29. června 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 25. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan SARRÓ IPARRAGUIRRE.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 100 hlasy pro, 1 hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
Evropský hospodářský a sociální výbor:
1.1 vítá zahájení diskuse o přístupu Společenství k programům pro ekoznačky pro produkty rybolovu;
1.2 vyjadřuje své přání účastnit se aktivně této činnosti;
1.3 doporučuje Komisi, aby kromě nezbytné koordinace svých odborů, které jsou odpovědné za ekoznačky, pokračovala v úzké spolupráci s příslušnými mezinárodními organizacemi v této oblasti, jako jsou FAO (Organizace OSN pro výživu a zemědělství), WTO (Světová obchodní organizace), OECD (Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj), UNCTAD (Konference OSN o obchodu a rozvoji), ISEAL (International Social and Environmental Accreditation and Labelling Alliance) a ISO (Mezinárodní organizace pro normalizaci);
1.4 navrhuje, aby Komise udržovala trvalý kontakt s environmentálními a sociálními zájmovými skupinami především v příslušných odvětvích (rybolov, zpracování a uvádění na trh) a také se spotřebiteli;
1.5 zastává názor, že v současné době, vzhledem ke komplexní povaze této záležitosti, je vhodnější zvolit třetí z možností uvedených ve sdělení Komise, tj. zavedení minimálních požadavků na dobrovolné programy pro ekoznačky;
1.6 upozorňuje však na to, že tyto minimální požadavky musí být dostatečně striktní a musí být podepřeny pravidly, která budou zamezovat jejich porušování a stanoví sankce za takové porušení;
1.7 poukazuje na skutečnost, že provozovatelé musí dodržovat ekoznačky, které již byly přijaty regionálními organizacemi působícími v odvětví rybolovu v souladu s nařízeními přijatými Evropskou unií (např. označování "bezpečný pro delfíny" (Dolphin safe) používané AIDCP – Dohodou o mezinárodním programu pro ochranu delfínů [1]), přičemž se uplatní nezbytná pravidla rozvoje;
1.8 vyzývá Komisi, aby věnovala přednostní pozornost problémům souvisejících s náklady způsobených ekoznačkou pro produkty rybolovu, jako i jejich správné rozdělení mezi výrobci, zpracovateli, obchodníky a spotřebiteli.
2. Odůvodnění
2.1 Rada Evropské unie zařadila v únoru roku 2004 zahájení debaty o ekoznačkách pro produkty rybolovu na pořad svého jednání.
Rada ve svém sdělení oznámila, že bude navrhovat podmínky pro metody identifikace lovu a také podmínky plynulé zpětné sledovatelnosti produktu z lodi ke koncovému spotřebiteli, které by zaručily shodu s odpovědnými metodami rybolovu a postupy prodeje na trhu.
2.1.1 Rada také uvedla, že by Společenství mělo být v čele debaty, která se koná na různých mezinárodních fórech.
2.1.2 Komise v projednávaném sdělení konečně zahájila debatu o přístupu Společenství k programům pro ekoznačky pro produkty rybolovu a vyzvala ostatní orgány Evropské unie, aby vyjádřily své názory, přičemž konečným cílem bylo navržení legislativních iniciativ a dalších doporučení.
2.1.3 Proto je na Evropském hospodářském a sociálním výboru, aby vyjádřil svá stanoviska a zaujal postoj vůči této iniciativě.
2.1.4 Mělo by se mít za to, že odkazy na "produkty rybolovu" uvedené v tomto stanovisku zahrnují také produkty akvakultury, aniž by tím byla dotčena specifika těchto dvou činností, která se týkají životního prostředí.
2.2 Východiska
2.2.1 Sdělení Komise je výsledkem značného úsilí o shrnutí celé situace, která je komplexní jak z hlediska právního, tak z hlediska praktického, a Evropský hospodářský a sociální výbor by nejprve chtěl za toto úsilí poděkovat odpovědnému odboru.
Je třeba připomenout, že Výbor se k některým otázkám, které jsou nyní položeny konkrétně pro ekoznačky u produktů rybolovu, již všeobecně vyjádřil ve stanovisku "Etický obchod a koncepce záruk pro spotřebitele" [2].
2.2.2 Pro začlenění debaty do jejího správného kontextu je třeba upozornit na to, že kompetentní výbor FAO, organizace OSN odpovědné za rybolov, nedávno (11. a 13. března 2005) přijal své vlastní Pokyny pro ekoznačky pro ryby a produkty rybolovu z mořských lovišť, které byly předloženy k odborné konzultaci a navrženy v říjnu roku 2004 [3].
Debata ve FAO byla zahájena již v roce 1998.
2.2.3 Toto stanovisko se pokyny uvedenými v předchozím bodě nemůže zabývat do hloubky, ale je třeba upozornit na to, že obsahují minimální podstatné požadavky a kritéria, podle kterých se určuje, zda může být ekoznačka určitému rybolovu udělena, přičemž se má za to, že daný rybolov je certifikovanou jednotkou.
Požadavky lze shrnout následovně: soubor pravidel, rámec administrativní kontroly, spolehlivé vědecké údaje o stávajících rybích populacích a vlivu rybolovu na příslušný ekosystém.
Organizace FAO na druhou stranu vytvořila pokyny pro vytváření pravidel pro udržitelný rybolov a zejména pro účelné akreditační a certifikační mechanismy.
Zejména by mělo být zdůrazněno, že pokyny FAO uvádějí jako podstatné požadavky pro fungování systému ekoznaček transparentnost, spravedlivé zastoupení všech zainteresovaných stran, ustanovení o podávání zpráv, vedení záznamů, kontrolu a revizi norem a procesů stanovování norem, dostupnost dostatečných lidských a finančních zdrojů, předkládání účtů a dostupnost informací a systémů pro jejich uchovávání, pozastavení a odnětí akreditace a příslušná práva podávat stížnosti.
2.2.4 Zároveň je třeba mít na paměti, že udělování ekoznaček je relativně nedávnou činností, využívanou zejména v zemích OECD [4], a že se jí v současné době zabývá Světová obchodní organizace (WTO).
Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO) současně vytvořila svá vlastní metodologická a koncepční kritéria pro řízení jakosti ve vztahu k životnímu prostředí formou řady norem ISO 14000.
Úsilí Komise by mělo co nejvíce směřovat k zajištění konzistentnosti přijatých pravidel se stávajícími mezinárodními pravidly a pokyny.
2.2.5 Různé členské státy a, v souladu s jejich příslušnými ústavními modely, také řada regionálních orgánů má v této oblasti své pravomoci, které byly v některých případech rozvinuty a v jiných případech se jejich rozvinutí chystá.
Proto tedy vedle sebe v Evropské unii existují velmi různorodé formy ekoznaček – veřejné a soukromé, nadnárodní, vnitrostátní a regionální –, což může mást jak spotřebitele, tak hospodářské subjekty působící na různých trzích. [5]
2.2.6 Přemíra pravidel a ekoznaček existujících v současné době na různých trzích tedy ve svém důsledku vyžaduje multidisciplinární, harmonizující přístup.
2.2.7 Evropská unie poprvé zavedla systém harmonizace ekoznaček v roce 1992 prostřednictvím nařízení Rady (EHS) č. 880/92 ze dne 23. března [6].
Revize tohoto nařízení provedená před pěti lety nařízením, které je v současné době v platnosti [7], ustavila systém ekoznaček pro různé kategorie produktů nezahrnujících produkty rybolovu.
Komise by se tedy měla podrobně zabývat možností rozšířit používání stávajících ekoznaček na produkty rybolovu a akvakultury.
2.2.8 Nemělo by se zapomínat na to, že debata o programech pro ekoznačky pro produkty rybolovu probíhá v kontextu současných politik Evropské unie.
Měli bychom zmínit zejména Šestý akční program Společenství pro životní prostředí přijatý rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES ze dne 22. července 2002 [8] a akční plán Společenství pro zahrnutí požadavků na ochranu životního prostředí do společné rybářské politiky [9], ve kterém se prověřování ekoznaček pro produkty rybolovu považuje za doplňkové opatření.
2.2.9 Výbor by chtěl Komisi a jiné orgány a zainteresované strany v Evropské unii upozornit na existenci programu pro harmonizované, sjednocené používání značky, kterou lze jistě považovat za ekologickou, protože zajišťuje shodu se směrnicemi o recyklování obalů [10], přestože je situace v této oblasti odlišná.
Hovoříme o ekoznačce Zelený bod udělované většině recyklovatelných obalů v zemích EU.
Tato značka byla registrovanou ochrannou známkou patřící německé společnosti, která v roce 1996 přesunula svoje sídlo do Bruselu a udělovala licenci na používání této značky ve formě spolupráce s většinou členských států a třetích zemí a také s hospodářskými subjekty zapojenými do správného řízení recyklace obalů.
Dnes je právní základ definován směrnicemi Společenství a vnitrostátními pravidly rozvoje, prostřednictvím kterých by se v praxi mohlo stát přijatelným mít jedno logo, které bude obsahovat jasné sdělení, do něhož se zapojí soukromá organizace (Packaging Recovery Organisation Europe s.p.r.l), která monitoruje harmonizaci kritérií, a které bude využito různými vnitrostátními institucemi ve většině členských států [11].
2.2.10 Vzhledem k výše uvedenému Výbor zastává názor, že debata o ekoznačkách pro produkty rybolovu a akvakultury probíhá v Evropské unii ve vhodné době. Proto by nemělo docházet k žádným odkladům a zásadní konečné termíny k projednání této komplexní otázky by neměly být nepatřičným způsobem prodlužovány.
Debata by měla být založena na pokynech organizace FAO, aniž by přitom byly zapomenuty vlastní kritéria Evropské unie, která mohou být vylepšena s multidisciplinárním přístupem a kritérii pro harmonizaci, přičemž hlavním cílem je chránit životní prostředí a zdroje a přinášet užitek spotřebiteli.
3. Obecné poznámky
3.1 Různé přístupy
3.1.1 Organizace FAO, která je orgánem s kompetencemi v oblasti rybolovu, a tedy odbornou organizací, na kterou se obracejí různé regionální organizace zabývající se rybolovem, jejichž činnost souvisí se stávajícím mořským právem opírajícím se o úmluvu OSN, přijala k označování produktů rybolovu přístup zaměřený na ochranu oblastí rybolovu, který na další fáze marketingu produktu odkazuje pouze nepřímo.
3.1.2 Na druhou stranu jiné mezinárodní organizace, jako je WTO [12] a UNCTAD, se v rámci obecného rámce Dohody o technických překážkách obchodu zaměřují na zajištění toho, aby systémy ekoznaček nezakládaly nelegální překážky mezinárodnímu obchodu a aby ani nestavěly rozvíjející se země do nevýhodného postavení [13].
Tyto organizace se snaží o vytvoření doplňkových udržitelných opatření pro rybolov, jako jsou ekoznačky, které jsou slučitelné s mezinárodními pravidly zakazujícími zavádění technických překážek mezinárodního obchodu nebo opatření s obdobnými účinky, a také berou v úvahu nutnost spolupráce, aby země bez technických a finančních zdrojů potřebných pro zavedení ekoznaček získaly nezbytnou podporu.
Výbor je v tomto smyslu názoru, že ekoznačka u produktů rybolovu není sama o sobě překážkou pro mezinárodní obchod, pokud bude pomocí předpisů zajištěna nutná transparentnost a rovnost přístupu.
3.1.3 Činnost ISO a dalších organizací pro standardizaci se na druhé straně více zaměřuje na metodologii a osvědčené postupy v řízení životního prostředí a příslušném udělování ekoznaček; neexistují žádné dokumenty, které by se zabývaly specificky produkty rybolovu.
3.1.4 K ekoznačkám pro produkty rybolovu se explicitně vztahuje pouze práce organizace FAO, ale sdílíme názor Komise, že jakékoliv přijaté rozhodnutí musí být založeno nejen na shodě s rozhodnutími mezinárodních organizací, ale také na harmonizaci různých přístupů vyplývajících ze specifických povah a úkolů těchto orgánů.
3.1.5 Kvůli všem výše uvedeným důvodům se EHSV domnívá, že jak mezinárodní činnost, tak legislativní návrh, který byl nakonec Komisí přijat, bude muset vzít v úvahu základní acquis Společenství a zkušenosti, které tvoří základ současného systému ekoznaček Evropské unie (stejně jako souběžnou zkušenost Zeleného bodu), přičemž odbory odpovědné za rybolov budou koordinovat svoji činnost s odbory odpovědnými za životní prostředí a harmonizaci trhů, aby se mohlo zabránit nežádoucím dysfunkcím nebo nežádoucímu šíření ekoznaček, které by se tak staly pouze zdrojem většího zmatku, čímž by se vzdálily splnění své funkce vůči subjektům trhu a konečnému spotřebiteli.
Navzdory těžkostem, které ke všemu tomu patří, by měla Komise stanovit časový plán, aby zajistila, že její legislativní návrh bude předložen nejpozději v prvním pololetí roku 2006.
3.2 Různé situace týkající se ekoznaček pro produkty rybolovu
3.2.1 Jelikož neexistuje žádné základní nařízení stanovující dostatečně přísné podmínky pro harmonizaci, jak je jasně vysvětleno v dokumentu Komise, došlo k různým situacím, z nichž některé mohou sloužit jako model k napodobení a jiné jako model postupů, které je třeba odstranit.
3.2.2 Studium dostupné literatury [14] a stávajících mezinárodních předpisů upozorňuje na postup, kdy multiplicita různých situací ne vždy splňuje požadavky na transparentnost a spravedlnost, které jsou pro jakýkoliv systém ekoznaček nezbytné.
3.2.3 V jistých případech se setkáváme s dobrovolnými mechanismy, které vznikly ze spolupráce mezi subjekty působícími na trhu a organizacemi občanské společnosti.
Odpovídající organizace mají standardy, podmínky akreditace, certifikace a používání této ekoznačky, které jsou jasné, spravedlivé a jsou veřejně dostupné a platí pro různé malé oblasti rybolovu po celém světě.
Tyto organizace mají poradní výbory a odpovídající kontrolní mechanismy.
3.2.4 V ostatních případech uvedených ve sdělení Komise se však setkáváme s pouhými soukromými logy, pro které buď žádné předpisy neexistují, nebo nejsou zveřejněny, a jejichž uplatňování je velice vzdálené dodržování zásad správných postupů pro udělování ekoznaček.
Jeden z těchto případů může sloužit jako příklad ilustrující škodlivé účinky ekoznačky uplatňované u produktů rybolovu, která odporuje mezinárodnímu právu, vytváří nežádoucí bariéry mezinárodnímu obchodu a opírá se o metody, které jsou v naprostém rozporu s jakýmikoliv doporučeními pro ekoznačky, a tak podle nejmenovaného vysokého funkcionáře EU vytváří faktický monopol.
3.2.5 Příklady, jako jsou tyto, ukazují, že stávající situace, kdy je možné vytvářet ekoznačky bez pevného právního základu, a to dokonce i když jsou v rozporu se současnými mezinárodními předpisy a předpisy Společenství, nemůže pokračovat o mnoho déle, protože škodí výrobcům, spotřebitelům a ostatním zainteresovaným stranám.
3.2.6 Příslušná regionální organizace pro rybolov, Meziamerická komise pro tropické tuňáky, v případě tuňáka z východního Tichého oceánu podpořila přijetí Dohody o mezinárodním programu pro ochranu delfínů (AIDCP) [15], ke které Evropská unie dobrovolně přistoupila prostřednictvím Rozhodnutí Rady 1999/337/ES ze dne 26. dubna 1999 [16].
Touto dohodou se řídí ekoznačka, která je také podporována Evropským společenstvím a v současné době je projednávána v Evropském parlamentu [17].
3.2.7 K této specifické situaci by se mělo přihlédnout jako k východisku pro studii předpisů v této oblasti, a návrhů na ně, zda by v případech, kdy regionální organizace zabývající se rybolovem, která je kompetentní pro určitou oblast, prosazuje svoji vlastní ekoznačku v souladu s principy FAO, Evropská unie měla 1) participovat na této činnosti, aby zajistila, že certifikace a postupy pro vydání takové ekoznačky splňují nezbytné požadavky a 2) zvážit používání takových značek ve svých vlastních předpisech a zákaz značek, které jsou s těmito předpisy v rozporu.
3.2.8 Výbor zastává názor, že jakákoliv soukromá ekoznačka pro produkty rybolovu a akvakultury by měla podléhat přísným akreditačním kritériím a nezávislé certifikaci a že by legislativní návrh, který má Komise vypracovat, měl zvážit zřízení veřejného registru přístupného zájemcům a účastníkům trhu s produkty rybolovu a akvakultury a obsahujícího podrobné údaje o používaných značkách, které splňují právně stanovené požadavky.
4. Konkrétní poznámky
4.1 Provádění, certifikace, vydávání, dohled a sankce
4.1.1 Ekoznačky by měly být zřetelně odlišeny od obecných pravidel pro označování potravinářských výrobků.
Použití ekoznačky nezaručuje samo o sobě ani tak shodu s předpisy, jejichž dodržování platí v každém případě také pro výrobky bez ekoznačky, jako spíše shodu s vyššími standardy ochrany životního prostředí, které v našem případě zahrnují odpovědné praktiky rybolovu, zachování populace produktu krytého značkou a minimalizaci poškození biologické rozmanitosti a mořského prostředí obecně.
4.1.2 Značka pro produkty rybolovu, stejně jako pro jakékoliv jiné produkty těžby nebo akvakultury, může být udělena nezpracovaným produktům (celé ryby, a to čerstvé nebo zmrazené) nebo zpracovaným rybím produktům, ať už zmrazeným, soleným, konzervovaným, předvařeným nebo předem připraveným.
V prvním případě musí ekoznačka zaručovat, že použité metody rybolovu splňují nejenom standardy kontroly rybolovu, ale také kodex chování pro odpovědný rybolov organizace FAO.
V druhém uvedeném případě musí ekoznačka pro produkty rybolovu zaručovat, že správné uplatnění pravidel zpětné sledovatelnosti pro potravinářské výrobky skutečně znamená, že zpracovaný a na trh uvedený výrobek, který se dostane ke spotřebiteli, je produktem rybolovu, jenž si zaslouží být označen ekoznačkou.
4.1.3 Pro správnou implementaci ekoznačky použitelné pro produkty rybolovu nestačí mít obecný rámec předpisů. Spíše musí být ustaven jasný mechanismus pro akreditaci certifikačních orgánů, udělování ekoznaček, urovnávání sporů, dohled a sankce v případě zneužití a nedodržení shody, který odliší označené produkty od jiných produktů rybolovu.
4.1.4 EHSV zastává názor, že tímto jasným mechanismem by měl být registr, který je uveden v odstavci 3.2.8 výše.
Předpisy a registr musí zaručit, že tento systém bude založen na transparentnosti, a společně se spotřebitelskými informacemi se musí zasadit o nezbytnou důvěru, díky které by se snížil současný rozdíl mezi počtem spotřebitelů zajímajících se o aspekty výrobku, které souvisejí s životním prostředím, (v současnosti asi 44 %) a těmi, kteří se tímto zájmem řídí při nákupu (v současnosti asi 10 %).
4.1.5 Jak údaje obsažené ve výše uvedené zprávě EVER, tak postoj přijatý asociací EUROPECHE/COGECA [18] v jejím memorandu k předmětu tohoto stanoviska vyvolávají určitý pesimismus, pokud se týká pravděpodobnosti, že ekoznačky obecně a ekoznačky týkající se produktů rybolovu zvlášť povedou k vytvoření přidané hodnoty pro výrobce a transparentnosti a přesných informací pro spotřebitele.
Zachování životního prostředí se však v nejširším smyslu stává vedle boje proti hladu ve světě jednou ze dvou hlavních výzev, kterým lidská rasa čelí.
Je proto nezbytné, aby se Evropská unie snažila hrát vedoucí roli v procesech, které umožní odpovědným spotřebitelům rozlišovat a vybírat si mezi produkty, jejichž získávání a zpracování a obchodování s nimi splňuje standardy ochrany životního prostředí.
4.1.6 Výbor byl informován o postoji, který formálně přijala organizace WWF, a je potěšen, že tento postoj, navzdory možným rozdílům v přístupu v určitých oblastech, se z velké části shoduje s názory vyjádřenými v tomto stanovisku, zejména pokud se týká nezbytné striktnosti předpisů pro ekoznačky pro produkty rybolovu.
4.1.7 Výbor se domnívá, že předpisy, které Komise v pravý čas navrhne, by měly vzít zvlášť v úvahu možnou platnost ekoznaček pro produkty rybolovu jako nástroje na pomoc průmyslu rybolovu, jehož náklady by se měly předávat podél obchodního řetězce, aniž by byl poškozen spotřebitel.
V tomto smyslu by ekoznačky pro produkty rybolovu mohly být mechanismem, který by zaměřil pozornost rybářů a podniků na nutnost praktikovat udržitelný rybolov a akvakulturu, aby se zachovaly populace ryb, které jsou hlavní oporou rybolovné činnosti a všech následných souvisejících činností.
4.1.8 Výbor chce Komisi upozornit na to, že udělování ekoznaček pro produkty rybolovu a akvakultury je spojeno s finančními náklady, které musí být absorbovány výrobním řetězcem před tím, než se produkt dostane ke konečnému spotřebiteli.
Malé a střední podniky a hospodářské subjekty v rozvojových zemích mohou mít za jistých okolností potíže se získáním přístupu k ekoznačkám. Přijaté předpisy by tedy měly zahrnovat intervenční mechanismy, které by se týkaly organizací výrobců, asociací rybářů a partnerských dohod.
Pokud ale má být ekoznačka plně účinná, bude v každém případě potřeba vyvinout podstatné úsilí na poli vzdělávání a osvěty. EHSV proto zastává názor, že by orgány veřejného sektoru měly financovat informační a povědomí zvyšující kampaně zaměřené na hospodářské subjekty a spotřebitele.
4.1.9 Z tohoto důvodu by jakákoliv akce Evropské unie v této oblasti měla být vnímána jako první krok tímto směrem.
Tento první krok by však měl být dostatečně ambiciózní, aby ustavil:
i. jasná a závazná pravidla pro akreditaci, certifikaci a používání ekoznačky (ekoznaček) použitelné (-ých) pro produkty rybolovu;
ii. systémy pro monitorování efektivity, transparentnosti a spravedlnosti takových pravidel pro hospodářské subjekty;
iii. systémy sankcí (opírajících se o princip subsidiarity) za porušení stávajících pravidel;
iv. programy informování spotřebitelů a subjektů působících na trhu o přesném významu ekoznačky pro produkty rybolovu;
v. odpovídající investiční program se zvláštním ohledem na ekonomický dopad ekoznaček pro produkty rybolovu;
vi. nezbytné mechanismy pro nepřetržitý dialog se zainteresovanými stranami o průběžném zlepšování daného systému.
Stanovisko Výboru regionů k sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o posílení kapacity Evropské unie v oblasti civilní ochrany Neověřený překlad
(2005/C 43/10)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o posílení kapacity Evropské unie v oblasti civilní ochrany (COM(2004) 200 final);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. března 2004 konzultovat v této záležitosti Výbor regionů podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí své kanceláře ze dne 19. června 2003 pověřit komisi pro trvale udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska k této záležitosti;
s ohledem na své stanovisko k řízení a důsledkům přírodních katastrof: role evropské strukturální politiky ze dne 3. července 2003 (CdR 104/2003 fin) [1];
s ohledem na rozhodnutí Rady 1999/847/ES ze dne 9. prosince 1999 o zavedení akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany (2000-2004) [2];
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/792/ES, Euratom ze dne 23. října 2001 o vytvoření mechanismu Společenství na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany [3];
s ohledem na iniciativy Komise z konce roku 2003 k přijetí nástrojů k provedení rozhodnutí Rady 2001/792;
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu ze dne 4. září 2003 (PE T5-0373/2003) o účincích vlny letních veder (2003) a zprávu Evropského parlamentu (PE-A5-0278/2003) o zlepšení bezpečnosti na moři v reakci na nehodu Prestige;
s ohledem na článek III-184 a článek I-42 návrhu Smlouvy o evropské ústavě, ve kterých jsou stanoveny základní principy, které jsou základem spolupráce a solidarity v oblasti civilní ochrany;
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 241/2003 rev. 1) přijatého dne 8. července 2004 Komisí pro trvale udržitelný rozvoj (zpravodaj: pan Isidoro Gottardo, člen regionální rady Friuli Venezia Giulia Regional Council (IT/EPP);
vzhledem k těmto důvodům:
1) zásada solidarity a vzájemné pomoci mezi členskými státy v případě přírodních nebo člověkem způsobených katastrof na území Evropské unie je základní morální povinností a zákládajícím a vymezujícím principem mezinárodního společenství;
2) Evropská unie musí rozšířit nejvyšší zásady solidarity na třetí země dotčené výše zmíněnými katastrofami, a to v rámci mezinárodní spolupráce;
3) v posledních letech byl zřejmý náhlý vzestup rizika katastrof, jak v Evropské unii, tak i mimo její hranice. V důsledku toho je nezbytné, aby Evropská unie přijala kroky k posílení kapacit Komise v oblasti koordinace a rychlé reakce;
4) moderní a efektivní systém civilní ochrany spočívá na dvou základních pilířích, a to vysoké úrovni koordinace a složité síti operativních prostředků a vysoce specializovaných jednotek rychlé reakce v rámci celého Společenství;
5) široká celoevropská síť lidských sil a materiálových prostředků v oblasti civilní ochrany, kterou mají k dispozici členské státy a regiony, je nezbytná k zajištění okamžitých záchranných operací v prvním sledu ve prospěch obětí katastrofy a k mobilizaci a koordinaci operačních prostředků na místě s pomocí přicházející z oblastí mimo postihnutou oblast;
6) po posílení kapacity Evropské unie v oblasti civilní ochrany by se Společenství mělo zabývat otázkami prevence se závazkem a určením, aby se pokud možno co nejvíce omezil výskyt katastrof a zmírnily negativní účinky těch katastrof, které se vymykají prevenci;
jednohlasně přijal na svém 56. plenárním zasedání konaném dne 29. a 30. září 2004 v Bruselu (zasedání ze dne 30. září 2004) toto stanovisko
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 schvaluje akční plán načrtnutý ve sdělení Komise týkající se posílení operační kapacity Evropské unie v oblasti civilní ochrany v duchu solidarity a spolupráce, které Evropský parlament potvrzuje jako zakládající princip mezinárodního společenství;
1.2 má za to, že je třeba jednat v globální perspektivě, zahrnující všechny aspekty chránící společnost před nehodami jako například preventivní opatření, služby civilní ochrany a aposteriorní zákroková opatření.
1.3 má za to, že místní a regionální celky představují významný strukturální a organizační modelový rámec pro moderní a účinnou civilní ochranu v Evropě, a to díky, přímému kontaktu s občany a odpovědností za bezpečnost svých občanů a regionálního dědictví;
1.4 má za to, že organizační kapacita, kterou regiony v posledních letech prokázaly, když se vypořádávaly s přírodními katastrofami, lesními požáry, průmyslovými a dopravními nehodami, může poskytnout důležitý modelový rámec pro rozvoj efektivního a moderního evropského systému civilní ochrany se schopností reagovat na krize v Evropské unii i za jejími hranicemi;
1.5 se domnívá, že v členských státech, regionech a obcích pevně zakořenila kultura aktivní civilní ochrany a vyvinula se do složité sítě, která spojuje Evropskou unii. Nachází svůj zdroj na místní úrovni a je konsolidována na nejvyšší institucionální úrovni.
Orgány, a zejména regiony, musejí mít vysokou kapacitu v oblasti rychlého varování a koordinace, tj. bezprostřední přístup k obecně rozšířeným prostředkům pro případ mimořádných událostí rozmístěných na celém území, bezprostřední mobilizace vlastních lidských sil a materiálových prostředků do oblasti katastrofy a schopnost koordinovat přicházející externí lidské síly a materiálové prostředky;
1.6 zdůrazňuje, že pro nový mechanismus civilní ochrany ve Společenství jsou životně důležité rychlé, kvalitní informační a komunikační systémy k monitorování a řízení mimořádných událostí, jelikož bez nich nelze dosáhnout efektivní koordinace záchranných prací ve prospěch obětí katastrofy;
1.7 považuje za nezbytné spojit Evropské monitorovací centrum s národními a regionálními operacemi v oblasti civilní ochrany prostřednictvím jednoho pevného komunikačního síťového systému pro případ mimořádných událostí;
1.8 doufá, že provedení pokynů Společenství bude doprovázeno evropskou certifikací ohledně norem pro komunikační kapacitu, příkazy a řízení národních a regionálních operací v oblasti civilní ochrany s cílem zajistit efektivnost těchto základních sil pro případ mimořádných událostí;
1.9 má za to, že k aktualizaci evropských databází v oblasti civilní ochrany a k zajištění účinné a rychlé reakce v případě mimořádných událostí by regionální a národní střediska civilní ochrany měla být primárním zdrojem informací o lidských silách a materiálových prostředcích a zkušeností s reakcí na mimořádné situace.
Je třeba sladit současné databáze státních a evropských úřadů.;
1.10 má za to, že vzhledem k dlouhé zkušenosti členských států a regionů s řízením častějších nebo opakujících se katastrof by základním celoevropským strategickým cílem měla být koordinace lidských sil a materiálových prostředků, které již v Evropské unii existují;
1.11 má za to, že by měl být jmenován tým odborníků na úrovni Společenství k vypracování realistických scénářů pro případ mimořádných událostí, které se vyskytují pouze ojediněle nebo o kterých víme jen málo, a k určení lidských sil a materiálových prostředků, které jsou nejvhodnější pro záchranné operace a operace rychlé reakce;
1.12 má za to, že společné operace v oblasti civilní ochrany jsou důležitým ukazatelem různé operační kapacity členských států, pokud jde o lidské síly a materiálové prostředky v této oblasti. Společné operace zjišťují, zda jsou zúčastněné státy s to efektivně integrovat své příslušné operace a koordinovat je úzce s civilními orgány na místě, jejichž místní zodpovědnost v síti komunikace, příkazů a krizového řízení má primární význam;
1.13 zdůrazňuje, že proces vytváření a dokončení evropských sil rychlé reakce na mimořádné události by měl poskytnout pokud možno co nejvíce prostoru přeshraniční spolupráci, a zejména společným cvičením v oblasti civilní ochrany mezi sousedními nebo příhraničními regiony.
2. Doporučení Výboru regionů
Databáze
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doporučuje, aby databázi lidských sil a materiálových prostředků pro různé mimořádné události sestavili (díky koordinaci cílů již uvedených v databázích státních úřadů) a aktualizovali operátoři, kteří mají k dispozici příslušné informace pro vlastní institucionální účely a kteří ve své oblasti působnosti řídí nepřetržitě fungující operační střediska civilní ochrany pro případ mimořádných událostí;
2.2 navrhuje, aby databázové informační zdroje zahrnovaly národní operační střediska civilní ochrany shromažďováním informací o hlavních materiálových prostředcích a lidských silách a vysoce kvalifikovaných specialistech. Databáze by měla zahrnovat také regionální operační střediska civilní ochrany shromažďováním informací o celkových zdrojích a specializovaných jednotkách rychlé reakce, které mají k dispozici místní samosprávy;
2.3 doporučuje, aby kromě informací o finančních a operačních prostředcích vyčleněných na různé mimořádné události přispěli do databáze všichni aktéři na všech úrovních výše uvedené informační sítě seznamem zvláštních mimořádných událostí, kterými se na jejich území nebo mimo ně zabývají zvláštní operační jednotky;
2.4 doporučuje, aby databáze obsahovala: kompaktnější seznam operací v oblasti mezinárodní civilní ochrany, které koordinuje operační středisko na svém vlastním území;
2.5 doporučuje, aby databáze byla co šest měsíců aktualizována, a to v předem stanoveném časovém rámci;
Společná cvičení
VÝBOR REGIONŮ
2.6 doporučuje, aby společná cvičení v oblasti civilní ochrany zjistila rozdíl mezi většími prostředky specializovaných národních sil a prostředky regionu pro reakci na mimořádné události, které jsou speciálně vycvičené k poskytování přímé pomoci obyvatelstvu v úzké koordinaci s obecními a jinými národními a regionálními silami;
2.7 vyzývá Komisi, aby se zavázala k plánování a rozvíjení přeshraničních operací, které zahrnují aktivní účast příhraničních regionů. To by regionům umožnilo dát dohromady zkušenosti v oblasti civilní ochrany a poskytnout solidní operační základnu, na níž budou vybudovány evropské síly pro reakci na mimořádné události;
2.8 doporučuje, aby byly stanoveny osvědčené postupy při reakci na mimořádné události pro opakující se katastrofy, a zejména pro katastrofy, které se rychle šíří, například lesní požáry. Toho lze dosáhnout srovnáním taktik včasného varování a reakce na mimořádné události, které se používají v různých regionech;
2.9 doporučuje, aby byly přijaty kroky ke zlepšení interoperability civilních a vojenských prostředků k zajištění okamžitého rozmístění zvláštních prostředků, ke kterým mají přístup pouze ozbrojené síly, nebo přivolání dodatečných speciálních prostředků, např. vrtulníků, k doplnění prostředků civilní ochrany při složitých nebo rozsáhlých katastrofách;
Oznamování a lepší koordinace
VÝBOR REGIONŮ
2.10 doporučuje, aby k řešení problémů souvisejících s včasným sdělováním informací tak, aby bylo zajištěno rychlé posouzení mimořádné situace a okamžité poskytnutí účinné pomoci, byla regionální nouzová střediska fungující nepřetržitě s to komunikovat s nouzovými středisky na národní úrovni i na úrovni EU přímo, v reálném čase, tedy aby se předešlo zdlouhavým informačním kanálům, které zpomalují nebo zkreslují tok informací;
2.11 doporučuje vytvořit vyhrazenou evropskou komunikační síť v oblasti civilní ochrany spojující regionální a národní nouzová střediska s Evropským monitorovacím centrem;
2.12 navrhuje, aby se povinné musely ohlásit Evropskému monitorovacímu centru veškeré mimořádné události, kdykoli regionální středisko civilní ochrany povolá do oblasti katastrofy externí prostředky. Regionální středisko by mělo evropskému středisku ohlásit rovněž konec krize.
Finanční zdroje
VÝBOR REGIONŮ
2.13 doporučuje, aby byla posílena finanční podpora pro zásahy při mimořádných událostech a vytvoření evropského systému civilní ochrany. Toto financování je nezbytné nejen pro solidaritu členských států mezinárodního společenství jako Evropská unie, ale poskytuje dále prostředky k usnadnění integrace a koordinace vysoce specializovaných sil a jednotek z různých členských států EU a regionů, které jsou vyzvány, aby své operace koordinovaly integrovaným způsobem.
Stanovisko Výboru regionů ke Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu
(2005/C 71/01)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na návrh zprávy Ústavního výboru Evropského parlamentu týkající se Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu (PE 347.119),
S ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 14. září 2004 konzultovat jej v této věci v souladu s čtvrtým odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropských společenství;
S ohledem na Smlouvu zakládající Ústavu pro Evropu podepsanou hlavami států či vlád dne 29. října 2004 (CIG 87/2/04 rev 2, CIG 87/04 Add.
1 rev 1 a Add.
2 rev 2),
S ohledem na závěry předsednictví Evropské rady z Laekenu z 14. a 15. prosince 2001 a zejména Laekenskou deklaraci o budoucnosti Evropské unie,
S ohledem na závěry předsednictví Evropské rady z Bruselu ze 17. a 18. června 2004,
S ohledem na své stanovisko k návrhům Výboru regionů pro Mezivládní konferenci (CdR 169/2003 fin [1].), své usnesení k Doporučením Evropského konventu (CdR 198/2003 fin [2]), své usnesení k výsledkům Mezivládní konference (CdR 22/2004 fin [3]), a své prohlášení k ústavnímu procesu Unie (CdR 77/2004),
S ohledem na své stanovisko k účasti zástupců regionálních vlád na práci Rady Evropské unie a účast Výboru regionů na neformálních zasedáních Rady (CdR 431/2000 fin [4]),
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 354/2003 rev. 1) přijatý dne 21. září 2004 Komisí pro ústavní záležitosti a vládu v Evropě (zpravodajové: Pan Franz Schausberger, zástupce země Salcbursko ve Výboru regionů (AT-EPP) a Lord Tope, Úřad pro Velký Londýn (UK/ELDR).
1) Vzhledem k tomu, že smyslem Laekenské deklarace a závazků přijatých hlavami států či vlád bylo zajistit pro Unii ústavní základ, který by zaručil lepší demokracii, legitimitu, transparentnost a efektivitu při řešení demokratických problémů v rozšířené Evropě,
2) Vzhledem k tomu, že se v Bílé knize Evropské komise o vládě v Evropě konstatuje, že EU přešla na systém víceúrovňové vlády a je tedy nutné zvýšit význam a ohled na pravomoci místních a regionálních vlád,
3) Vzhledem k tomu, že Ústavní smlouva zajišťuje ústavní základ pro aplikaci a záruky principu subsidiarity a zároveň chrání výsady členských států, regionů a místních orgánů a zohledňuje administrativní a finanční dopady unijní legislativy na regionální a místní orgány,
4) Vzhledem k tomu, že vytvoření nového mechanismu předběžné kontroly politických nástrojů, který poprvé v historii evropské integrace zapojuje národní parlamenty - a případně i regionální parlamenty s legislativními pravomocemi – do evropského legislativního procesu, a zapojení Výboru regionů do procesu předběžné kontroly jsou novými klíčovými prvky, které přináší Protokol o aplikaci principů subsidiarity a proporcionality,
5) Vzhledem k tomu, že je důležité udržovat rovnováhu mezi plněním principů subsidiarity a proporcionality a potřebou účinné činnosti Unie,
6) Vzhledem k tomu, že žádost Evropského parlamentu o vypracování stanoviska uznává podíl VR na ústavním procesu zejména v jeho funkci zástupce místních a regionálních samospráv v evropském Konventu.
přijal na svém 57. plenárním zasedání 17. a 18. listopadu 2004 (jednání dne 17. listopadu) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
(a) Ústavní proces
1.1 gratuluje irskému předsednictví k úspěšnému předsedání a uzavření Mezivládní konference (IGC – Intergovernmental Conference) během výkonu jeho funkce;
1.2 připomíná svůj příspěvek k ústavnímu procesu, který prezentovala delegace pozorovatelů Výboru regionů v Evropském konventu, a společné kroky a iniciativy s evropskými sdruženími regionů a místních orgánů, které byly zaměřeny především na mechanismus subsidiarity a regionální a místní dopady Ústavy; vítá, že Mezivládní konference přijala příslušné návrhy předložené Evropským konventem;
1.3 znovu vyjadřuje svou podporu ústavnímu procesu, zejména fázi tohoto procesu, jež probíhala v rámci Konventu, který byl širokým fórem otevřeným všem účastníkům; zvažuje, že Konvent sice vzal na vědomí, avšak podcenil úlohu a pozici místních a regionálních orgánů v procesu evropské integrace, který ilustruje zejména pořádání půldenního jednání k této otázce; lituje, že Konvent neměl více času na kvalitní projednání ustanovení o politických nástrojích upravených v části III Ústavy, což způsobilo, že část III neodpovídá vždy systému kompetencí upravenému v části I.
1.4 vítá podporu Evropského parlamentu při přípravě Ústavní smlouvy týkající se většího uznání institucionální a politické úlohy místních a regionálních samospráv v rozhodovacím procesu Společenství (srov. se zprávou p. Napolitana o úloze regionálních a místních samospráv v budování Evropy a se zprávou p. Lamassoura o rozdělení kompetencí mezi EU a členskými státy);
(b) Smlouva
1.5 zvažuje, že Smlouva představuje pozitivní krok kupředu pro Evropskou unii a upravuje řadu potřebných mechanismů pro efektivní řízení Unie;
1.6 domnívá se, že jak založení explicitního vztahu mezi koordinací hospodářských a zaměstnaneckých politik (článek I-11.3 a I-14), tak zavedení horizontální sociální klauzule, podle které musí Unie při definování a realizaci svých politik zvážit požadavky na podporu vysoké zaměstnanosti, záruku adekvátní sociální ochrany, boje proti sociální exkluzi a vysoké úrovní vzdělání, školení a ochrany lidského zdraví (článek III-2bis), zajistí vhodný právní základ pro realizaci evropského sociálního modelu a udržitelnost dle ustanovení preambule Charty základních práv Unie a cílů Evropské unie [článek I-3 odst.3];
1.7 vítá začlenění textu Charty základních práv do Smlouvy, čímž se zajistí větší přehlednost a jistota pro občany s ohledem na jejich práva vyplývající z občanství Unie a zaručí spravedlivější a sociálněji zaměřená Evropa;
1.8 lituje zakotvení veta členských států v řadě oblastí a domnívá se, že to povede ke zbytečnému omezení efektivity rozhodování;
1.9 vítá však stanovení jednomyslného postupu Rady při uzavírání mezinárodních smluv o podnikání v oblasti kultury, audiovizuální produkce, sociálních služeb, vzdělávání a zdravotnictví [článek III-315];
1.10 vítá ustanovení upravující obvyklé legislativní postupy v části III Ústavy [článek IV-445a];
1.11 zvažuje, že Smlouva obsahuje jasné určení a rozdělení pravomocí v rámci Unie, zjednodušuje její nástroje a posiluje demokratickou legitimitu, transparentnost rozhodovacího procesu a efektivitu jejích institucí, a poskytuje Unii potřebnou flexibilitu při přijímání nových úprav.
(c) Subsidiarita a úloha vlád na nižší úrovni v rámci členských států
1.12 vítá novou definici principu subsidiarity a zapojení Výboru regionů do procesu následné kontroly aplikace principu subsidiarity; [Subsid-článek 8]; vítá také, že obdrží zprávu Komise o aplikaci článku I-11 Ústavy (subsidiarita a proporcionalita) společně s ostatními institucemi a národními parlamenty členských států [Subsid-článek 9]; lituje však, že ustanovení, která upravují princip proporcionality, nejsou tak komplexní, jako ustanovení týkající se subsidiarity;
1.13 vítá odkaz na místní a regionální samosprávu [článek I-5 a část II-preambule], uznání významu místní demokracie v rámci Unie [článek I-46 odst. 3], a úlohu zastupitelských sdružení v demokratickém životě Unie [článek I-47 odst. 2]; lituje však, že Výbor regionů není zmíněn v hlavě VI ("demokratický život Unie") [článek I-46], která upravuje princip zastupitelské demokracie, vzhledem k tomu, že jeho členové představují demokratický princip blízkosti v srdci Unie;
1.14 zvažuje, že širší uznání místního a regionálního rozměru v rámci nové architektury Unie zlepší její efektivitu i její vztahy s občany: evropská integrace by měla zahrnovat i politické rozhodování, v jehož rámci se bude přihlížet k názorům místních a regionálních orgánů, neboť tyto sféry vlády jsou odpovědné za transpozici a implementaci velkého části legislativy a politiky EU, a představují nejbližší článek k občanům a mohou tedy podstatným způsobem přispět ke kvalitě legislativy Unie; [článek I-5] konstatuje však, že konzultace nemohou nahradit odpovědnost a pravomoci regionů a místních orgánů v rámci jejich působnosti, kterou je třeba respektovat; musí dostat šanci prokázat, že jsou v souladu s vnitrostátními předpisy daných členských států schopny splnit cíle zamýšlených akcí;
1.15 vítá ustanovení, že Unie bude respektovat národní identitu členských států a jejich základní strukturu, včetně práva na regionální a místní samosprávu a jejich základní státní funkce [článek I-5], zvláště ty, které mají zaručovat územní celistvost, udržovat veřejný pořádek a zabezpečovat národní bezpečnost, neboť se může jednat o klíčovou podmínku pro zachování odpovědnosti a pravomocí demokraticky legitimovaných místních a regionálních orgánů;
1.16 vítá, že Smlouva zaručuje právo regionálních ministrů účastnit se zasedání Rady jménem svého členského státu tím, že v článku I-23 odst. 2 potvrzuje znění článku 203 Smlouvy o ES; vyzývá členské státy, aby zřídily interní struktury a mechanizmy, které zajistí účast regionů a místních orgánů na vytváření evropských politik členských států a zaručí regionální účast také v rámci nového režimu utváření Rady, co se týče problémů, které jsou v jejich kompetenci;
1.17 vítá požadavek na komplexnější konzultace ve fázi předcházející legislativnímu procesu – aby se místní a regionální orgán mohly více zapojit do evropského rozhodovacího procesu, za nějž nesou odpovědnost v oblasti transpozici a/nebo implementace, musí být dobře informovány o aktuálním vývoji, k čemuž jsou naprosto nezbytné odpovídající předběžné konzultace; jedná se o dvousměrný proces, v jehož rámci mohou takové konzultace umožnit samotné Komisi, aby získala lepší informace o místním a regionálním dopadu konkrétních předpisů, čímž se zajistí kvalitnější tvorba legislativy. [Subsid-článek 2];
1.18 vyzývá k zahájení skutečného dialogu a jeho rozšíření na klíčové tématické oblasti již na počátku funkčního období nové Komise;
1.19 vybízí ke kvalitnějším přímým konzultacím na národní úrovni mezi národními parlamenty místními a regionálními orgány, jež jsou odpovědné za transpozici a/nebo implementaci unijní legislativy;
1.20 vítá požadavek Smlouvy, podle kterého má Evropská komise nejprve přihlédnout k finančním a administrativním důsledkům svých legislativních návrhů, a zvažuje, že Komise přitom musí vyhodnotit dopad těchto návrhů na místní a regionální orgány, vzhledem k tomu, že se často jedná o úroveň řízení, která je v konečném důsledku odpovědná za provedení a realizaci nových iniciativ EU; žádá Evropský parlament, aby podobně zvážil dopad svých legislativních pozměňovacích návrhů [Subsid- článek 4];
1.21 oceňuje širokou a hodnotnou diskusi, jež se uskutečnila na konferenci Výboru regionů o subsidiaritě, která se konala dne 27. května 2004; je si vědom, že komplexnější posouzení aplikace a hodnocení principů subsidiarity a proporcionality bude provedeno v rámci nadcházejícího stanoviska Výboru regionů.
(d) Politiky
1.22 vítá zařazení územní soudržnosti mezi cíle Unie a začlenění regionů, které čelí různým druhům obtíží, mezi takové regiony, které se budou těšit zvláštní pozornosti; lituje však, že Smlouva neodkazuje na přeshraniční a transnacionální spolupráci nebo spolupráci mezi regiony ani nestanoví jasný právní nástroj či rámec pro finanční podporu partnerství měst či jiné podobné spolupráce [článek III-220-224] – v Evropě má přeshraniční a transnacionální spolupráce a spolupráce mezi regiony dlouhou tradici a představuje jeden ze sociálně-kulturních základů evropské integrace a získává ještě více na důležitosti v kontextu nové sousedské politiky.
V této souvislosti je nutné vytvořit právní základ pro takovou spolupráci v rámci Unie;
1.23 vítá, že Smlouva umožňuje členským státům – a jejich složkám – zajišťovat, obstarávat a financovat služby všeobecného hospodářského zájmu;
1.24 vítá, že byla uznána kulturní a jazyková rozmanitost, což usnadní ochranu a podporu místního a regionálního dědictví a integrity a boj proti homogenizaci evropské kultury; [články I-3 a III-280];
1.25 bere na vědomí začlenění podpůrných, koordinačních či doplňkových akcí na úrovni Unie v oblastech sportu [článek III-282], turistiky [článek III-281] a civilní ochrany [článek III-284], kde hrají významnou úlohu místní a regionální orgány a vyzývá Komisi, aby všeobecně využívala evropských rámcových předpisů;
1.26 zvažuje, že převedení kompetencí na Evropskou unii v oblasti kultury, vzdělávání, zdravotnictví a sociálních služeb vyžaduje podrobnou kontrolu dodržování principů subsidiarity a proporcionality, a doporučuje, aby Komise všeobecně využívala evropských rámcových předpisů, jež ponechávají národním, regionálním a místním orgánům možnost volby formy a metod dosažení požadovaných výsledků.
(e) VÝBOR REGIONŮ
1.27 lituje, že IGC neposílila institucionální postavení Výboru regionů s cílem pevně stanovit oblasti povinných konzultací v rámci ústavního pořádku a posílit jeho konzultativní úlohu, například: v oblastech sdílené působnosti, u opatření ke koordinaci hospodářské politiky a politiky zaměstnanosti a v oblastech podpory, koordinace či doplňkových akcí;
1.28 vítá, že bylo Výboru regionů přiznáno právo zahájit řízení před Soudním dvorem k ochraně svých výsad a pro porušení zásady subsidiarity; [článek III-365]; lituje však, že konference regionálních vlád nedala regionům vybaveným legislativní mocí žádnou možnost podání žaloby před ESD, aby mohly bránit své legislativní kompetence.
1.29 vítá potvrzení, že funkční období bude prodlouženo na pět let, tak, aby odpovídalo funkčnímu období Parlamentu a Komise [článek III-386].
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
(a) Ratifikace Smlouvy
2.1 vyzývá Evropský Parlament, aby schválil Ústavní smlouvu a vítá iniciativu ústavněprávního výboru EP konzultovat VR ohledně jeho stanoviska k návrhu Ústavní smlouvy;
2.2 sdílí názor Evropského parlamentu, že Ústavní smlouva uskutečnila nepopiratelný pokrok v demokracii;
2.3 vyzývá národní a případně regionální parlamenty členských států, aby ratifikovaly Ústavní smlouvu
2.4 podporuje politické úsilí Evropského parlamentu upevnit ústavní proces kladením důrazu na zásluhy této Ústavy a zejména na návrhy Výboru pro regionální rozvoj;
2.5 požaduje, aby byla uzavřena meziinstitucionální dohoda s cílem vypracovat společnou komunikační strategii v souvislosti s uveřejněním a výkladem Smlouvy zakládající ústavu pro Evropu široké veřejnosti, zejména s ohledem na bezprostřední ratifikaci Smlouvy;
2.6 zavazuje se, že se zúčastní strategie na podporu porozumění a přijetí Smlouvy běžnými občany a že bude vybízet k témuž své členy a jejich orgány a sdružení.
2.7 Vítá iniciativu "1000 diskusí pro Evropu" a potvrzuje, že je ochoten se aktivně zapojit do informační kampaně pro evropské občany prostřednictvím sítě místních a regionálních úřadů a vyzývá poslance Evropského parlamentu a místní a regionální volené zástupce, aby spojili své síly, podpořili budoucí Evropskou ústavu a společně přispěli k politické a demokratické diskusi, která bude probíhat souběžně s procesem ratifikace;
(b) Implementace Smlouvy
2.8 očekává, že uzákonění Ústavní smlouvy přinese skutečnou přidanou hodnotu v demokratickém životě a činnosti Unie
2.9 zavazuje se posoudit nová práva a povinnosti Výboru a provést potřebné přípravné práce a vnitřní reorganizaci s cílem efektivně a účinně reagovat na rozšíření svých pravomocí;
2.10 upozorňuje Evropský parlament na několik dopadů Ústavní smlouvy a vyzývá Parlament k podpoře VR zejména ohledně:
- kvalitativního zapojení VR do politického života Unie a do rozhodovacího procesu Společenství;
- účinného a úspěšného aplikování ustanovení Protokolu o principu subsidiarity a proporcionality, co se týče jak předběžného politického procesu konzultací, tak následného monitorování zákonů;
- respektování kompetencí místních a regionálních samospráv v souladu s novou definicí zásady subsidiarity a novým rozdělením kompetencí v Evropské unii;
- uznání teritoriální soudržnosti jako nového cíle Unie a dodržování závazků daných v novém protokolu o hospodářské, sociální a teritoriální soudržnosti;
- podpory přeshraniční a meziregionální spoloupráce coby integračního faktoru v Evropské unii navzdory mezerám v legislativě, zejména vzhledem k ambicím Unie týkajících se politiky sousedství;
- respektování kulturní a jazykové rozmanitosti, chráněné jako nový cíl Společenství
2.11 vyzývá Evropský parlament, aby dále využíval možnosti konzultací s Výborem regionů dle ustanovení Ústavní smlouvy [článek III-388] s cílem zvýšit porozumění místním a regionálním dopadům;
2.12 požaduje, aby v případech, kdy musí být Výbor konzultován na základě Ústavní smlouvy, instituce, jež uskutečnila konzultace s Výborem, musela uvést důvody pro případné nesplnění doporučení Výboru;
2.13 vyžaduje, aby byl zapojen do obhajoby principu subsidiarity společně s národními parlamenty v rámci šestitýdenní lhůty předběžného upozornění a aby měl právo vypracovávat odůvodněná stanoviska, pokud předmětný návrh neodpovídá principu subsidiarity, a aby bylo toto stanovisko bráno v úvahu [Subsid- článek6];
2.14 žádá národní parlamenty, aby zavedly řádný a efektivní dialog se zástupci místních a regionálních úřadů, kteří jsou obeznámeni s rozmanitostí bezprostředních problémů a odpovědni za následky plynoucí z monitorování aplikace zásady subsidiarity;
2.15 vyzývá národní vlády a parlamenty, aby přenesly ducha a filozofii "systematického dialogu" EU do své státní správy, pokud se tomu tak již nestalo, tím, že zapojí zástupce regionální a místní správu do procesu hodnocení legislativních návrhů;
2.16 vyzývá Evropskou komisi, aby podala Výboru regionů zprávu a aplikaci článku I-10 (Občanství), zejména proto, že upravuje právo volit a být volen v obecních volbách [článek III-129];
2.17 Vzhledem k tomu, že návrh na posílení stávající konzultativní role VR prostřednictvím horizontální klauzule, která stanoví, že VR musí být konzultován v oblastech sdílených pravomocí v souvislosti s opatřeními, která mají za cíl koordinovat hospodářskou a zaměstnaneckou politiku, a v oblastech podpůrných, koordinačních nebo doplňkových opatření, VR vyzývá Evropskou komisi, aby konzultovala všechny iniciativy v oblastech, zjevný místní či regionální dopad nebo kompetence, kde Smlouva neupravuje povinné konzultace.
Tyto oblasti, mimo jiné, zahrnují legislativu, která definuje zásady a podmínky, zejména hospodářské a finanční, které umožňují, aby služby obecného hospodářského zájmu plnily svou funkci [článek III-122]: liberalizace služeb [článek III-147]; Harmonizace legislativy nepřímých daní [článek III-171]; Sbližování legislativy v oblasti vnitřního trhu [články III-172, III-173]; Státní podpora [články III-167, III-168, III-169]; Zemědělství, rozvoj venkova a rybářská politika [článek III-231]; Výzkum a technický rozvoj [články III-251, III.252 a III-253] turistika [článek III-281] a civilní ochrana [článek III-284];
2.18 vyzývá Evropskou komisi, aby konzultovala s Výborem regionů jakékoli budoucí změny svého složení při přípravě návrhu rozhodnutí Rady [článek I-32 a článek III-386].
(c) Přezkoumání Smlouvy a jejích ustanovení
2.19 je přesvědčen, že k dalšímu rozvoji EU je nezbytné nadále uplatňovat proces přezkoumávání Smlouvy, s cílem rozhodnout, které úkoly může značně rozšířená Unie společně plnit;
2.20 potvrzuje svou ochotu aktivně a plně se účastnit budoucích revizí Ústavy a navrhuje, aby členské státy zařadily zástupce regionů a místních orgánů do svých delegací na mezinárodních konferencích [CdR 198/2003; 3.7.], které se zabývají revizemi smluv, jež mají dopad na nižší úroveň správy v členských státech, a do delegací vysílaných do jakéhokoli budoucího Konventu;
(d) Závěrečná poznámka
2.21 pověřuje svého předsedu, aby toto stanovisko předal Radě Evropské unie, Evropskému parlamentu a Evropské komisi.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu - "Prevence kriminality v Evropské unii" Neověřený překlad
(2005/C 43/04)
VÝBOR REGIONŮ,
VZHLEDEM ke sdělení Evropské komise z 12. března 2004 Radě a Evropskému parlamentu týkajícímu se "Prevence kriminality v Evropské unii" (COM(2004) 165 final);
VZHLEDEM k rozhodnutí Evropské komise z 22. září 2003 jej na toto téma konzultovat, a to v souladu s článkem 265, prvním odstavcem smlouvy zakládající Evropské společenství;
VZHLEDEM k rozhodnutí svého Byró z 1. července 2003 pověřit komisi pro ústavní záležitosti a evropskou vládu přípravou stanoviska k této otázce;
VZHLEDEM k usnesení Evropského parlamentu z 24. ledna 1994, týkajícímu se drobné trestné činnosti v městských aglomeracích a jejímu propojení s organizovaným zločinem [1], a ze 17. listopadu 1998 k boji proti organizovanému zločinu [2];
VZHLEDEM k "Akčnímu programu vztahujícímu se k organizovaného zločinu" z 1997 [3];
VZHLEDEM k Vídeňskému akčnímu plánu z 3. prosince 1998 vztahujícímu se k optimálním způsobům provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy v otázce vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti [4];
VZHLEDEM ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu k "Prevenci kriminality v Evropské unii – Zamyšlení nad společnou orientací a návrh ve prospěch finanční komunitární podpory " [5];
VZHLEDEM ke stanovisku z 20. listopadu 2003 týkajícímu se "Místní a regionální úrovně prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti" (CdR 61/2003 fin [6]);
VZHLEDEM k návrhu stanoviska (CdR 355/2003 rév. 1) přijatému dne 2. července komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu (zpravodajka paní Mercedes BRESSO, prezidentka provincie Turín, IT-PSE a pan Michel DELABARRE, bývalý ministr, starosta Dunkerque, FR-PSE);
uváživ následující:
1) Evropský parlament přijal dne 24. ledna 1994 usnesení týkající se drobné trestné činnosti v městských aglomeracích a jejího propojení s organizovaným zločinem a dne 17. listopadu 1998 usnesení týkající se generálních linií a preventivních opatření v oblasti organizovaného zločinu s cílem stanovit globální strategii boje proti této trestné činnosti;
2) referenční rámec pro preventivní akce je stanoven prostřednictvím ustanovení smlouvy o vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, která vytvořila skutečný evropský veřejný řád, ve kterém jsou tyto tři cíle úzce propojeny a který je třeba vidět ve spojitosti s Chartou základních práv;
3) článek 29 smlouvy stanoví, že cíle Unie v této oblasti musí být dosaženo prostřednictvím prevence organizované i jiné trestné činnosti a prostřednictvím boje proti tomuto společenskému jevu;
4) Vídeňský akční plán z roku 1997 požadoval, aby byla do pěti letech od vstoupení Amsterdamské smlouvy v platnost přijata preventivní opatření proti kriminalitě;
5) během svého zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 Evropská rada došla k závěru, že je nutné rozvíjet preventivní opatření proti kriminalitě, podporovat výměnu nejlepších praktických zkušeností a posílit síť národních úřadů pravomocných v oblasti prevence kriminality a zároveň spolupráci mezi národními organizacemi se specializací na danou oblast. Zároveň bylo upřesněno, že prioritou této spolupráce by mohla být trestná činnost mladistvých, městská kriminalita a trestná činnost ve spojitosti s drogami.
Evropská rada za tímto účelem navrhla prostudovat možnost vytvoření programu, který by byl financován Společenstvím;
6) na mnoha seminářích a konferencích věnovaných prevenci kriminality, především však ve Stockholmu, Zaragoze a Bruselu v roce 1996, v Noordwijku v roce 1997, v Londýně v roce 1998 a v Algarve v roce 2000, zazněl požadavek rozvinout v rámci Evropské unie síť, která by umožnila zlepšit spolupráci v oblasti prevence kriminality;
7) důležitým okamžikem v rámci dějin různých konferencí organizovaných pod záštitou Evropské unie je vrcholná konference, která se konala v Algarve ve dnech 4. a 5. května 2000, během které se zrodil program HIPPOKRATES a která především položila základy sdělení Komise z 29. listopadu 2000;
8) toto sdělení definuje prvky evropské strategie v oblasti prevence: tlumit nejen faktory, které usnadňují nástup na cestu zločinnosti, ale i řešit problém recidivy, zabránit vzniku obětí, zeslabit pocit nejistoty, podporovat a šířit kulturu zákonnosti a kulturu preventivního řešení sporů, předcházet korupci prostřednictvím podporování správného vedení;
9) politiky musejí odrážet multidisciplinární přístup, představovat kombinaci preventivních akcí, bezpečnostních opatření a rozhodnutí sociálního a výchovného charakteru a vzít do úvahy vytvoření partnerství s tím, že klíčovou úlohu budou hrát orgány místní správy;
10) navíc tyto principy a cíle umožňují vytvoření "evropského modelu" prevence kriminality, kde může činnost Evropské unie, aniž by nahradila akce na národní, regionální či místní úrovni, přinést důležitý zisk "tím, že doplní pyramidu odpovědností";
11) v období 1996 až 2002 došlo v Evropě k pomalému, ale zřetelnému nárůstu pocitu nejistoty;
12) je důležité, aby se na vytváření partnerství mezi národními, regionálními a místními orgány veřejné moci, nevládními organizacemi, soukromým sektorem a občany podílela celá společnost, neboť příčiny kriminality jsou různorodé, a je proto třeba jim čelit prostřednictvím opatření přijatých na různých úrovních, různými skupinami společnosti a ve spolupráci s aktéry z terénu, s různými zkušenostmi a pravomocemi, včetně spolupráce s občanskou společností;
13) největší část trestných činů proti občanům Evropské unie byla spáchána na území měst a je tedy nutné se přednostně věnovat příslušným politikám občanské bezúhonnosti měst;
schválil při svém plenárním zasedání ve dnech 29. a 30. září 2004 (zasedání dne 29. září) následující stanovisko většinou hlasů.
1. Postoj Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 kladně hodnotí zahájení procesu ověřování činností sítě se zřetelem na oživení preventivních politických směrů na evropské úrovni, určených k boji proti neorganizovaným trestným činům – to znamená masové kriminalitě – a mezi jejichž priority patří trestné činy spáchané mladistvými, městská kriminalita a trestné činy spojené s požíváním omamných látek;
1.2 připomíná, že politiky určené k prevenci kriminality jsou oblastí, kde Evropská unie může akce realizované na národní a místní úrovni efektivně navýšit o opravdovou "evropskou přidanou hodnotu";
1.3 zdůrazňuje potřebu formulovat preventivní opatření proti kriminalitě v podobě iniciativ, které se nebudou týkat výhradně kriminality v přesném slova smyslu, ale pojmou také potřebu vyhnout se veškerému chování, jež je v rozporu se stanovenými pravidly– protispolečenské chování –, odstraní jeho příčiny a oslabí pocity strachu a nejistoty vnímané občany;
1.4 konstatuje však znepokojeně skutečnost, že se navrhovaná opatření omezují pouze na konkrétní řešení technických aspektů, jako je přesnější definice jednotlivých typů trestních činů, kterými je nutno se zabývat, aniž by zmiňovala či navrhovala sociální aspekt prevence;
1.5 uvědomuje si, že prevence kriminality – chápaná jako souhrn iniciativ směřujících k potlačení nekonformního chování, odstranění jeho příčin a oslabení pocitů strachu a nejistoty na straně občanů – se v příčném směru týká mnoha oblastí veřejné politiky: sociálních záležitostí, vzdělávání, urbanistiky, integrování, imigrace, rozvoje spolupráce občanů;
1.6 domnívá se, že si Komise musí uvědomit vzájemnou souvislost mezi kriminalitou a nekonformním chováním a sociálním vyloučením, způsobenými ekonomickými a technologickými transformacemi současné společnosti, ale zároveň je toho názoru, že takovýto postup musí být v oblasti politické koordinace doprovázen koherentními závazky;
1.7 si přeje, aby byla zdůrazněna ústřední úloha místních samosprávných celků týkající se podpory politik přijatých v oblasti prevence kriminality na národní úrovni a zároveň skutečnost, že Komise zmiňuje možnost sdružit všechny aktéry společnosti, ale bylo by třeba, aby se tato tvrzení promítla do konkrétního fungování Evropské sítě pro prevenci kriminality (EUCPN) s tím, že by bylo nabídnuto místo a úloha těm aktérům, kteří stojí v současné době mimo ni;
1.8 se znepokojením konstatuje, že EUCPN je pouze dosti formálním místem výměny názorů a zkušeností, neřídí se však žádnými kritérii ani pracovními cíli, a to především z důvodu své slabé struktury.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 upozorňuje na specifičnost problému týkajícího se vnímání nejistoty, závislé na proměnných hodnotách spojených samozřejmě s kriminalitou (skutečné riziko stát se obětí trestného činu), ale také s jinými sociálními, psychologickými a kulturními prvky, jako je věk, pohlaví, nedostatečná důvěra v instituce, nejistá sociální situace nebo odsunutí na okraj společnosti, vnímání sociálních krizí a hodnot, role médií, či neutěšený stav městského prostředí;
2.2 žádá Komisi o zavedení zvláštních programů s cílem podpořit rozvoj politik bezpečnosti a zároveň integrovat opatření přijatá na sociální úrovni a v oblasti urbanistiky a vzdělávání, současně s tím rozvíjet účast občanů a jejich smýšlení s tím, že si musíme uvědomit, že zásah směřující k posílení pocitu bezpečí osob se rovná investicím do prevence trestné činnosti a do sociálního usmíření a uvědomění si dojmů a obav občanů;
2.3 zdůrazňuje důležitou roli Evropské unie pokud jde o sledování jevů spojených s kriminalitou na evropské úrovni, o hodnocení národní politik a místních zkušeností a také při podpoře výměn mezi členskými státy týkajících se zkušeností a správných postupů v oblasti prevence kriminality a bezpečnosti ve městech;
2.4 žádá Komisi, aby konkrétně používala nástroje, jež má k dispozici, a uvědomila si transversální a interdisciplinární rozměr těchto akcí a mohla tedy efektivně předcházet městské kriminalitě: politická rozhodnutí se musejí soustředit na taková témata, jakými je řízení veřejných prostranství, doprava a problémové městské části;
2.5 žádá Komisi, aby v rozpočtu na rok 2005 zohlednila prioritní provádění místních politik a posílila účast obcí a regionů na institucionální úrovni;
2.6 při této příležitosti zdůrazňuje důležitou roli Evropského fóra pro bezpečnost ve městech (FESU) v oblasti podpory evropských znalostí týkajících se prevence kriminality a bezpečnosti ve městech, zvláště pak pokud jde o hodnocení veřejných politik a šíření správných postupů;
2.7 domnívá se, že je vhodný okamžik zabývat se vytvořením evropské observatoře pro bezpečnost ve městech a vybavit tak Evropskou unii a členské státy společným nástrojem pro shromažďování, řazení a zpracování údajů týkajících se možných obětí trestných činů a vnímání pocitu nejistoty, dále pro podporu a koordinaci výzkumů a pro politické koncepce bezpečnosti, a to buď v ostatních oblastech s působností EU, či pro vytvoření místních partnerství;
2.8 a konečně Komisi žádá, aby během definování preventivních politik týkajících se bezpečnosti měla stále na zřeteli, že v praxi nesmějí vést k narušování základních práv, ale k vytčenému cíli, zajištění bezpečnosti občanů.
Stanovisko Evropského hospodařského a sociálního výboru na téma Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – LeaderSHIP 2015 – Definice budoucnosti loďařského a opravárenského průmyslu v Evropě – Konkurenceschopnost poskytováním vynikajících služeb
COM(2003) 717 final
(2004/C 302/01)
V souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství se dne 21. listopadu 2003 rozhodla Komise požádat Evropský hospodářský a sociální výbor ("EHSV") o radu ve věci: LeaderSHIP 2015 – Definice budoucnosti loďařského a opravárenského průmyslu v Evropě – Konkurenceschopnost poskytováním vynikajících služeb.
Oddělení pro jednotný trh, výrobu a spotřebu, které má starosti přípravu činnosti Výboru k tomuto tématu, schválilo toto stanovisko dne 9. června 2004.
Zpravodajem byl Joost Van Iersel.
Na svém 410. plenárním zasedání dne 30. června a 1. července 2004 (schůzi z 30 června 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko počtem 109 hlasů pro a 3 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí
Komise vytvořila v úzké spolupráci s loďařským a opravárenským průmyslem v Evropě novou rámcovou politiku.
Je překvapující, jak rychle se všichni zúčastnění zapojili do sestavování rozsáhlého souboru opatření, jejichž cílem je zajistit výrobu a soutěžní prostřední v tomto sektoru.
EHSV bere s uspokojením na vědomí použité metody a obsah iniciativy LeaderSHIP 2015.
Všechny zúčastněné strany berou na vědomí, že izolovaná národní řešení již nemají budoucnost a jen celoevropský přístup poskytne trvale udržitelné řešení.
V rámci tohoto řešení byla provedena správná volba týkající se komplexního balíčku opatření a dodržování tržních pravidel.
EHSV zdůrazňuje, že důvěryhodnost návrhů zcela závisí na tom, jak budou plněny.
Proto je tak důležitý následný proces.
Musí být zajištěna účast, průhlednost a pečlivá kontrola nejrůznějších postupů. EHSV plně podporuje záměr návrhu, aby byl na evropské úrovni vytvořen rovnoprávný soutěžní prostor.
A ten je zase podmínkou toho, aby bylo možno vytvořit takový prostor i v globálním měřítku.
2. Východiska
2.1 Trh loďařského průmyslu
2.1.1 Již déle než dvě desetiletí probíhá trvalý růst výroby lodí.
Rychlý technický pokrok podstatně přispěl k poklesu nákladů na lodní dopravu, což poskytlo účinný podnět celosvětovému obchodu a umožnilo, aby se globální lodní doprava stala klíčovým faktorem globalizace.
2.1.2 Z ekonomického pohledu jsou lodě mobilním investičním zbožím, které se nedováží, nýbrž se registruje pod nějakou vlajkou, kterou si zvolí vlastník lodi.
Sám o sobě tento produkt nepotřebuje rozsáhlý marketing ani sítě zprostředkovatelů nebo údržbářů.
Je přirozené, že i přepravní náklady plavidel jsou nízké.
Při obecně nízkých transakčních nákladech a při neexistenci antidumpingových pravidel je loďařský trh zásadním způsobem ovlivněn výší nabídkové ceny.
2.1.3 V důsledku své klíčové úlohy při poskytování základního dopravního prostředku sloužícího globálnímu obchodu, výrobě moderních zařízení pro potřeby zabezpečení a obrany a vývoji rozvinutých technologií s častými vedlejšími produkty sloužícími i dalším sektorům, je loďařský průmysl ve většině průmyslových a průmyslově se rozvíjejících zemích považován za strategicky významné odvětví.
2.1.4 V Evropě se vyvinula diverzifikovaná síť společností, které se nějakým způsobem podílejí na výstavbě lodí, včetně loděnic, výrobců lodního zařízení a vybavení a poskytovatelů řady dalších specializovaných služeb. Tyto společnosti přímo vytvářejí více než 350000 vysoce kvalifikovaných pracovních míst.
V rámci EU má tento sektor obrat okolo 34 miliard € [1].
2.1.5 Komerční stavba lodí v EU ovšem vzhledem ke škodlivým tržním praktikám, které využívá hlavně Jižní Korea, ztratila podstatnou část svého podílu na trhu, a proto nyní čelí závažným problémům.
Od roku 2000 poklesl tržní podíl nových objednávek (v cgt – uhrazené hrubé tonáži/compensated gross tonnes) o dvě třetiny, t.j. z 19 % v roce 2000 na 6,5 % v roce 2003 [2].
Tato situace se ještě zhoršila v polovině roku 2003, kdy ceny dosáhly nejnižší úrovně za posledních 13 let. Mimo to posílil směnný kurz mezi eurem a US dollarem, tedy měnou, která se používá pro účtování v lodní dopravě, i ve vztahu k měnám hlavních konkurentů v Asii.
Mezinárodní obchod podstatně vzrostl zvláště během posledního roku, vzhledem k výjimečně významnému nárůstu čínské poptávky po energiích a surovinách, a též v oblasti vývozu a dovozu průmyslového zboží.
Tato poptávka vedla k rekordní výši nových objednávek v segmentu tankerů přepravujících ropu, lodí na dopravu hromadného zboží a kontejnerových lodí.
Evropští loďaři tento nárůst poptávky zachytili, takže v roce 2003 dokázali proti roku 2002 téměř zdvojnásobit příjem zakázek.
Jenže jejich podíl na trhu stavby lodí v celosvětovém měřítku klesá.
2.1.6 Tento dramatický trend, který trval do poloviny roku 2003, se v některých členských zemích poněkud stabilizuje.
Jenže vývoj zaznamenaný v poslední době nemusí trvat a Evropa by měla pro svůj loďařský průmysl hledat v blízké budoucnosti nějaké trvale udržitelné řešení.
Pokud tomu tak nebude, Evropa by se mohla vystavit nebezpečí, že tento životadárný technologicky špičkový sektor ztratí.
Zkušenosti ukazují, že jakmile se jednou ztratí schopnost stavět lodě, lze ji jen těžko znovu nabýt.
2.2 Vývoj loďařské politiky
2.2.1 Jakožto strategicky významné odvětví je loďařský průmysl v celosvětovém měřítku tradičně oborem, do kterého zasahuje stát.
I v Evropském společenství se loďařská politika zaměřovala od sedmdesátých let na definování podmínek systému veřejné podpory.
Povolená výše provozní podpory byla postupně snížena z 28 % hodnoty smlouvy v roce 1987 na 9 % v roce 1992, a nakonec byla v roce 2000 zcela zrušena.
2.2.2 V roce 1989 byla z iniciativy USA zahájena v rámci OECD jednání s cílem zavedení nové mezinárodní disciplíny, jíž by se řídila veřejná podpora v rámci loďařského průmyslu.
Tato jednání byla v roce 1994 úspěšně završena a Evropská společenství, Finsko, Japonsko, Korejská republika, Norsko, Švédsko a USA podepsaly Závěrečný akt Smlouvy uznávající obvyklé podmínky soutěže v oblasti komerční stavby a oprav lodí (Agreement Respecting Normal Competitive Conditions in the Commercial Shipbuilding and Repair Industry).
Protože ji ale USA neratifikovaly, smlouva nikdy nenabyla platnosti.
2.2.3 Vzhledem k absenci mezinárodní smlouvy přijala Rada v roce 1998 nové nařízení týkající se stavby lodí [EC 1540/98], které zahrnuje nový soubor pravidel pro uplatnění veřejné podpory, včetně zavedení úplného zákazu jednostranné provozní podpory do konce roku 2000.
Podle nařízení je Komise dále povinna pečlivě sledovat světový loďařský trh a zjišťovat, zda evropské loděnice protisoutěžními předpisy netrpí.
2.2.4 Již v první zprávě Radě, která byla vydána v roce 1999, poskytla Komise zřejmý důkaz o škodlivých obchodních praktikách zvláště ze strany loděnic v Jižní Koreji, které nabízely ceny pod hranicí svých nákladů.
Veškeré následující zprávy (bylo jich do roku 2003 celkem sedm) potvrdily původní zjištění a přinesly další a podrobnější důkazy.
2.2.5 Na základě těchto přesvědčivých skutečností Rada opakovaně vyjádřila vážné znepokojení a vydala podnět k dvoustranným konzultacím s Jižní Koreou.
Po několika kolech jednání byla v červnu 2000 podepsána dohoda ve formě Schváleného zápisu týkajícího se světového loďařského trhu (Agreed Minutes relating to the World Shipbuilding Market).
Během následujících rozhovorů ale jihokorejská vláda prokázala, že není schopna plnit zásady, které byly ve smlouvě dohodnuty.
2.2.6 Protože dvoustranné rozhovory s Jižní Koreou skončily bez výsledku, loďařský průmysl podal v říjnu 2000 stížnost v souladu s Nařízením o ochraně proti nedovoleným překážkám obchodu (Trade Barriers Regulation/TBR – [EC 3286/94]).
2.2.7 Komise nadále důsledně vystupovala proti rozšíření provozní podpory zavedené koncem roku 2000.
Na druhou stranu ale Komise souhlasila s tím, aby byl případ předložen WTO, která by měla nalézt řešení, jež by vedlo k nápravě nepoctivých korejských praktik, pokud nebude v rámci jednání s Jižní Koreou do května 2001 nalezeno řešení, které by bylo pro EU uspokojivé.
Mimo to Komise současně navrhla dočasný obranný podpůrný mechanismus, který by byl zvláště vytvořen jako protiváha nepoctivých korejských praktik a který by platil po dobu nezbytnou k tomu, aby WTO nalezla řešení.
2.2.8 Společenství nakonec tuto tzv. "dvojí politiku" (twin-track policy) zavedlo v létě roku 2002, kdy podalo WTO společnou žádost a přijalo rozhodnutí o zavedení Dočasného obranného mechanismu (Temporary Defensive Mechanism/TDM – [EC 1177/02]).
2.2.9 Nové úsilí o dosažení stejných globálních podmínek v loďařském sektoru vzniklo v roce 2002 též v rámci OECD, tentokrát bez účasti USA.
Rada OECD vytvořila Zvláštní vyjednávací skupinu (Special Negotiating Group), jejímž úkolem je nalézt nové účinné řešení daného problému.
Doposud se má za to, že bylo dosaženo jen malého pokroku a teprve uvidíme, zda tento postup k něčemu bude.
3. Nový přístup
3.1 Zde uvádíme chronologický přehled kroků v rámci iniciativy LeaderSHIP 2015:
únor 2002: _BAR_ Evropský loďařský a opravárenský průmysl předkládá komisaři Liikanenovi rámcový návrh iniciativy pod názvem LeaderSHIP 2015; _BAR_
květen 2002 _BAR_ předseda Evropské komise Romano Prodi schvaluje iniciativu a komisař Liikanen je požádán, aby koordinoval následné akce; _BAR_
říjen 2002 _BAR_ průmysl předkládá komisaři Liikanenovi plán akcí (road map); _BAR_
leden 2003 _BAR_ komisař Liikanen předsedá zakládající schůzi Vysoké poradní skupiny pro LeaderSHIP 2015 (LeaderSHIP 2015 High Level Advisory Group); _BAR_
říjen 2003 _BAR_ Vysoká poradní skupiny předává zprávu Evropské komisi; _BAR_
listopad 2003 _BAR_ Evropská komise vydává Sdělení o LeaderSHIP 2015; _BAR_
listopad 2003 _BAR_ Rada pro soutěžní prostředí (Competitiveness Council) projednává iniciativu LeaderSHIP 2015 v rámci průmyslové politiky; _BAR_
leden 2004 _BAR_ vstupuje v platnost nový rámcový plán Veřejné podpory pro loďařský průmysl (State Aid to Shipbuilding), který zahrnuje i některé klíčové otázky z iniciativy LeaderSHIP 2015; tím dochází k realizaci prvních doporučení Vysoké poradní skupiny. _BAR_
3.2 Plán akcí (Road map)
3.2.1 Zatímco zájem Společenství o loďařský průmysl se hlavně soustřeďoval na oblast hospodářské soutěže a obchodní politiky, samotné toto odvětví mělo pocit, že chybí ještě třetí základní kámen – politika na ochranu hospodářské soutěže, a zvláště pak odpovídající propojení všech tří oblastí.
Současně uvedlo, že si je vědomo i vlastních nedostatků, zvláště pak pokud jde o společnou reakci na problémy v oblasti hospodářské soutěže, kterým čelí.
3.2.2 Po zákazu provozní podpory odvětví uznalo, že cestu vpřed neznamenají dotace ani taková ochranářská opatření, která mají za následek ztrátu schopnosti konkurence loďařských států mimo Evropské společenství.
Jenže bylo nutno bezodkladně řešit problémy vyplývající z agresivní politiky jihokorejských loděnic.
Bylo proto nezbytné vytvořit nový přístup.
3.2.3 Když na jaře roku 2002 předložil Výbor loďařských sdružení EU (Committee of EU Shipbuilders' Associations – CESA) Evropské komisi rámcový návrh iniciativy LeaderSHIP 2015, okamžitě byla rozpoznána hodnota tohoto projektu jakožto specifické reakce určitého odvětví v rámci dlouhodobé strategie EU, jak byla definována na lisabonském zasedáním Rady. Iniciativa LeaderSHIP 2015 vlastně reagovala na klíčové prvky obsažené ve strategii z Lisabonu.
3.2.4 Bylo nutno vytvořit na základě prvků vyplývajících z dosavadních metod přístupu komplexní strategii. Novým rysem bylo, že Komise vyzvala představitele odvětví, aby formulovali nějaký integrovaný plán.
V říjnu 2002 předložil CESA iniciativu LeaderSHIP 2015 jako cestu k budoucnosti evropského loďařského a opravárenského průmyslu.
3.2.5 Pokud jde o evropské loďaře, jejich cílem je posílit své vedoucí postavení ve vybraných segmentech trhu zvýšením schopnosti konkurence prostřednictvím inovace a selektivního výzkumu a vývoje, důslednějšího zaměření na zákazníka, optimalizace výroby a zlepšení struktury odvětví.
Podle představitelů odvětví by se měla EU přímo zabývat podporou sofistikovaných systémů financování a záruk, vyšší bezpečností a lepšími ekologickými normami v souvislosti s objednávkami nových vysoce kvalitních plavidel a s jejich údržbou a s vyšší ochranou evropského duševního vlastnictví.
3.2.6 Evropský přístup k potřebám vojenského námořnictva vyžaduje přijetí společné politiky zaměřené na získávání obranných materiálů.
3.2.7 Obecné trendy do roku 2015 v tomto sektoru zahrnují zvláště rozvoj kombinované (multi-modal) dopravy, vnitrozemských vodních cest a námořní dopravy na krátké vzdálenosti, podporu inovace a výzkumu a vývoje, rozšíření EU, ekologických a zdravotních předpisů a pokrok ve směru Společné obranné politiky (Common Defence Policy).
Vzhledem k vlivu národních a evropských politik na fungování odvětví ve všech těchto oblastech by se měla Komise aktivně podílet na rozvíjení myšlenek vztahujících se k vzniku této nové politiky.
3.2.8 Loďařský sektor sám přijímá vysokou odpovědnost za to, že si v prvé řadě zamete před vlastním prahem.
Jeho Plán akcí proto vyzdvihuje nutnost vývoje nových typů plavidel a nové generace námořního vybavení, které budou vyhovovat požadavkům na efektivitu, bezpečnost, pohodlí, ekologické aspekty a specializaci.
3.2.9 Pokud jde o strukturu odvětví, předpokládají se dva možné vzájemně se doplňující přístupy, které se týkají i společností:
- restrukturalizace odvětví, jejímž důsledkem bude vznik omezeného počtu velkých společností;
- malé, ale velice flexibilní společnosti vzájemně propojené tak, aby mohly obsluhovat menší dílčí specializované trhy (niche).
3.3 Vysoká poradní skupina
3.3.1 Na počátku roku 2003 začala iniciativu LeaderSHIP 2015 vycházející z Plánu akcí CESA projednávat Vysoká poradní skupina pod předsednictvím komisaře Liikanena.
Práce Skupiny se zúčastnilo sedm evropských komisařů, dva významní poslanci Evropského parlamentu, generální ředitelé 10 významných loděnic, předseda sdružení výrobců námořních zařízení a generální tajemník Evropské federace kovodělníků (European Metalworkers Federation).
3.3.2 Poradní skupina zveřejnila svou zprávu k iniciativě LeaderSHIP 2015 v říjnu 2003 [3].
Má osm kapitol a pojednává o všech otázkách, které vyplývají z Plánu akcí; poslední kapitola se věnuje nutnosti konsolidovat evropský loďařský průmysl.
Skupina došla k celkovému závěru, že "LeaderSHIP je dobrým příkladem pro vytváření efektivní evropské politiky na úrovni sektoru".
3.3.3 V těchto osmi kapitolách Skupina uvádí cíle loďařského průmyslu a EU jako takové.
Nejprve ze všeho navrhuje, aby bylo v rámci celosvětového loďařského odvětví pomocí obchodní politiky EU, zavedením příslušných pravidel WTO a vynutitelné disciplíny v rámci OECD vytvořeno rovnoprávné prostředí.
3.3.4 Pokud jde o ústřední myšlenku výzkumu a vývoje a inovace, je nutno zajistit úzkou spolupráci mezi EU a loďařským průmyslem.
Příslušné předpisy Společenství neberou zcela v úvahu konkrétní potřeby loďařského průmyslu a jeho technologie.
3.3.5 Totéž platí i pro vytváření sofistikovaných systémů financování a záruk.
Existující nástroje nejsou na světovém trhu schopné konkurence.
Je třeba prozkoumat možnost vytvoření evropského (EU) záručního fondu pro financování ve fázi před a po dodání zakázky i možnost intenzivnějších spolupráce s exportními úvěrovými pojišťovnami, včetně příslušného zajištění.
3.3.6 Ochranu námořního životního prostředí má na starosti Evropská agentura pro námořní bezpečnost (European Maritime Safety Agency).
Jako technický poradní orgán Agentury i Komise má být ze všech příslušných účastníků s technickými znalostmi vytvořen společný expertní výbor.
Mělo by se zlepšit hodnocení kvality, bezpečnosti a kontrola při stavbě i opravách lodí, aby bylo zajištěno, že se na celém světě budou používat vhodné jakostní normy.
3.3.7 Požadavek odvětví na lepší spolupráci v oblasti obrany lze podle názoru Skupiny podpořit na úrovni EU rozvíjením odborné spolupráce jak mezi loděnicemi navzájem tak i mezi loděnicemi a jejich dodavateli, podporou přístupu na exportní trhy a prostřednictvím konsolidace odvětví.
Společné operační požadavky národních námořních sil a společná pravidla vztahující se k obranným zařízením je nutno zajistit prostřednictvím plánované Evropské agentury (ministerstva) obrany (European Defence Agency).
3.3.8 Protože loďaři v Evropě do značné míry závisí na svém vedoucím technickém postavení, je třeba v plné míře využívat stávající nástroje, které slouží ochraně duševního vlastnictví.
Je potřeba mít databáze znalostí a zlepšit mezinárodní pravidla patentové ochrany.
3.3.9 Loďařský sektor oficiálně zřídil výbor pro odvětvový sociální dialog (první svého druhu mezi kovodělníky), jehož úkolem má být analyzovat a řešit otázky týkající se programů zaměřených na nové odborné požadavky.
3.3.10 Požadované výsledky lze dosáhnout, pokud bude vytvořena optimální struktura odvětví.
Proces dynamického rozvoje vede k vzniku nových vztahů a projektových společenství loděnic a jejich dodavatelů, s tím, že v současnosti pokrývají dodavatelé 70–80 % produkce loděnic.
Je třeba podpořit proces konsolidace zahrnující zvláštní pobídky vycházející z koncepce "pomoc pro konsolidaci" (aid for consolidation).
3.4 Sdělení Komise
3.4.1 Ve Sdělení o iniciativě LeaderSHIP 2015 [4] Komise převádí výsledek činnosti Vysoké poradní skupina na oficiální politiku Společenství.
Opětovně zdůrazňuje, že horizontální politika musí být doplněna konkrétními oborovými přístupy.
Komise provádí hodnocení jednotlivých kapitol a schvaluje doporučení obsažená ve zprávě o iniciativě LeaderSHIP 2015.
3.4.2 Ve Sdělení, které uznává strategický charakter průmyslu stavby a oprav lodí, potvrzuje Komise v souladu se zprávou LeaderSHIP svou odpovědnost a spoluodpovědnost v níže uvedených oblastech, které pokrývají všech osm kapitol zprávy Vysoké poradní skupiny:
- v rámci Oborového porozumění OECD o exportních úvěrech a souvisejících smluv v rámci OECD, včetně podpory myšlenky celosvětového rovnoprávné prostředí, které by bylo vytvořeno prostřednictvím WTO;
- Komise přijala pravidla vztahující se k podpoře inovací a bude sledovat účinnost výzkumu financovaného Společenstvím;
- společně s odvětvím prozkoumá Komise možnost financování ve fázi před a po dodání zakázky ve spolupráci s EIB;
- Komise plně podporuje doporučení iniciativy LeaderSHIP o podpoře výstavby bezpečnějších a ekologičtějších lodí a o politice týkající se využívání možností námořní dopravy na krátké vzdálenosti v celé Evropě;
- pokud jde o stavbu vojenských lodí, Komise podporuje doporučení, která jsou v souladu s jejím Sdělení o obraně z března 2003 o přípravách na vznik Evropské agentury (ministerstva) obrany v roce 2004, aby bylo možno posílit obrannou a technickou základnu a schopnost konkurence obranného průmyslu.
Pokud jde o konsolidaci vojenských loděnic, stojí za to si povšimnout, že soukromé loděnice zdůrazňují strukturální rozdíly mezi evropskými loděnicemi. Tvrdí, že "soukromé vlastnictví je předpokladem úspěchu v rámci veškerého společného úsilí" [5];
- Komise bude spolupracovat s odvětvím při využívání stávajících nástrojů sloužících k ochraně práv duševního vlastnictví a při vytváření vhodných databází znalostí;
- Komise bude spolupracovat s odvětvím prostřednictvím aktivního sociálního dialogu o nových dovednostech, výměnách pracovníků na všech úrovních, zvláštních školících kurzech a podpoře životaschopného a trvale udržitelného loďařského průmyslu;
- protože konsolidační proces je potřebný v komerčním i vojenském loďařském a opravárenském průmyslu, za což nese v prvé řadě odpovědnost odvětví a členské země, Komise je ochotna podpořit tento proces při respektování pravidel hospodářské soutěže.
3.5 Závěry Rady z listopadu 2003
3.5.1 Dne 27. listopadu 2003 projednala Rada pro soutěžní prostředí (Competitiveness Council) Sdělení Komise o iniciativě LeaderSHIP 2015 v širším kontextu politiky odvětví [6].
Rada bere na vědomí význam sektorových analýz při vylepšování horizontální politiky a vyzvala členské země a Komisi, aby posílila hospodářskou soutěž v rámci odvětví, zvláště pak tím, že vezmou v úvahu potřeby a specifika jednotlivých sektorů.
3.5.2 Pokud jde o otázky odvětví, zvláštní pozornost je věnována loďařskému průmyslu, leteckému průmyslu a textilnímu a oděvnímu průmyslu.
3.5.3 Názor Rady se inspiruje potřebou plně integrovaného přístupu k rozšíření schopnosti konkurence.
Totéž se týká iniciativy LeaderSHIP 2015.
3.5.4 Cíle strategie z Lisabonu vyžadují odvětvové analýzy, zlepšení rámcových podmínek a otevřených a transparentních konzultací všech zainteresovaných osob, včetně sociálního dialogu.
Rada v této souvislosti zdůrazňuje pokračování iniciativ.
3.5.5 Pokud jde o iniciativu LeaderSHIP 2015, Rada doporučuje, aby odvětví a veřejných orgánů vynaložily konkrétní úsilí v následujících oblastech:
- pravidla EU o veřejné podpoře investic do inovací;
- podpora výzkumu, vývoje a inovací;
- ochrana práv duševního vlastnictví členskými zeměmi i odvětvím;
- podpora konsolidačního procesu mezi evropskými výrobci;
- podpora přístupů vytvářených kvůli lepší spolupráci mezi majiteli kapacit sloužících k výrobě vojenských i komerčních lodí v Evropě;
- řešení potřeby nových dovedností v kontextu sociálního dialogu v rámci odvětví.
3.5.6 Rada požaduje, aby byla pravidelně informována o výsledcích iniciativy LeaderSHIP 2015 a o plnění příslušných doporučení.
4. Obecné připomínky
4.1 EHSV zastává názor, že Evropa potřebuje životaschopný loďařský průmysl a že je nutno předvídat konkrétní politiku pro jednotlivá odvětví.
4.2 Je důležité si povšimnout, že odvětví bylo úspěšné při definování jednotného programu na období do roku 2015.
Tento model moderního odvětvového přístupu správně vychází z pravidel EU, pokud jde o přizpůsobení se trhu a hospodářskou soutěž.
4.3 Stejně pozoruhodná je skutečnost, že samotné odvětví a sedm komisařů vydali svůj společný plán pro budoucnost: LeaderSHIP 2015.
Tento jejich vzájemný závazek umožnil, že Komise iniciativu LeaderSHIP schválila.
4.4 EHSV kladně hodnotí nový přístup Rady pro soutěžní prostředí (Competitiveness Council) týkající se horizontální a sektorové průmyslové politiky.
Případ iniciativy LeaderSHIP ukazuje, jak tato průmyslová politika dokáže sladit požadavky vyplývající z odvětvových aspektů s horizontálními přístupy.
4.5 EHSV vítá konkrétní doporučení Rady týkající se loďařského a opravárenského sektoru.
Ta odpovídají doporučení Komise a samotného odvětví tak, jak jsou obsažena v iniciativě LeaderSHIP 2015.
4.6 EHSV vítá tuto změnu perspektivy loďařské politiky jako ovoce nových pracovních metod a nového přístupu k průmyslové politice na úrovni odvětví.
Obě mohou sloužit jako vzor pro podobné iniciativy v dalších sektorech.
4.7 EHSV je ještě přesněji toho názoru, že místo pokračujícího využívání národní politiky lze zdravý základ trvale udržitelného rozvoje loďařského a opravárenského průmyslu v Evropě vytvořit jen díky zastávání společných názorů a zásad a vzájemně dohodnutých praktik v rámci EU.
4.8 Rozšíření Evropské unie vytváří řadu příležitostí, protože je schopno dodat cenná aktiva umožňující evropskou přítomnost v tržních segmentech, kde před rozšířením nepůsobila žádná z evropských loděnic [7].
Je třeba plně respektovat příslušná pravidla Společenství.
4.9 Iniciativa LeaderSHIP 2015 může být úspěšná jen pokud všichni zúčastnění partneři (účastníci v rámci odvětví, Komise a v některých případech členské země) budou jednat v rámci všech kapitol najednou; každý účastník se bude věnovat té oblasti, za kterou odpovídá.
5. Závěry a doporučení
5.1 Důvěryhodnost návrhů politiky závisí na tom, jak budou plněny.
Velmi důležité jsou následné činnosti a musí jít o transparentní proces, který je třeba pečlivě sledovat.
Musí být zajištěna účast, průhlednost a odpovídající dohled.
EHSV vedle závěrů Rady rozhodně podporuje myšlenku, aby Komise předkládala Radě pro soutěžní prostředí každý rok zprávu o činnosti.
5.2 LeaderSHIP 2015 začíná se záměrem vytvoření stejných globálních podmínek.
EHSV zdůrazňuje význam této oblasti politiky jako základního kamene celé strategie.
Plně podporuje současnou obchodní politiku EU a snaží se, aby byla uzavřena účinná mezinárodní smlouva, která by zajistila přísnou celosvětovou disciplínu.
5.3 EHSV zdůrazňuje, že vliv nepoctivé soutěže některých loděnic v Asii nejen podstatným způsobem ohrožuje evropské loděnice, ale měl by znepokojovat i evropská odvětví vyrábějící námořní zařízení.
Oznámení některých významných asijských loďařských zemí, že se v oblasti subdodávek soustředí na domácí průmysl, musí být bráno velmi vážně.
5.4 V kontextu rovnoprávného prostředí se nehovoří konkrétně o sektorové disciplíně v samotné EU, ačkoli tam stále ještě existují různé úrovně a metody podpory loďařství ze strany členských zemí.
Zvláštní pozornost zasluhuje interní soutěžní prostor a transparentnost a dohled nad nimi.
V zájmu zvýšení důvěryhodnosti tohoto procesu a důvěry v souladu s dohodnutými pravidly a cíli zdůrazňuje EHSV význam skutečnosti, že Komise sleduje aplikaci pravidel veřejné podpory a případné nepoctivé praktiky.
5.5 Výzkum a vývoj a inovace mají rozhodující význam, protože Evropa je stále ještě zdrojem nápadů v oblasti stavby lodí pro celý svět.
Jedná se tak o další prvek zajišťující úspěch.
Proto je tak důležité, aby různé nástroje poskytovaly účinnou podporu a aby byly prakticky naplňovány.
Odvětví může být nápomocno konkrétní radou všem, kdo vytvářejí politiku.
V každém případě musí být použití nástrojů inovace transparentní.
5.6 V zájmu zefektivnění nástrojů financování stavby lodí na národní úrovni i v EU je EHSV toho názoru, že by měl co nejdříve začít fungovat evropský záruční fond v souladu s iniciativou LeaderSHIP.
Jeho vznik by měl být pro Komisi prioritou.
Tento fond může přispět k vytvoření účinného rovnoprávné prostředí v samotné EU.
5.7 EHSV vítá dohodu, kterou uzavřelo odvětví s Komisí ohledně typu ekologických podmínek a politiky, které jsou nutné v rámci sektoru.
EU by měla nadále hrát vedoucí úlohu při ochraně moře a při vyžadování přísného plnění příslušných mezinárodních pravidel.
Koordinovaný vztah Evropy k Mezinárodní námořní organizaci (International Maritime Organisation) může napomoci při zajištění uspokojivé úrovně účinné podpory pravomoci IMO jednat jako výlučný orgán vytvářející globální pravidla.
5.8 Během posledních let bylo v rámci EU dosaženo významného zlepšení v oblasti právních předpisů týkajících se bezpečnosti lodní dopravy.
Velkou pozornost je ale třeba věnovat odpovídající úrovni údržby lodí v souladu s iniciativou LeaderSHIP.
5.9 V EU nadále přetrvávají závažné slabiny při vymáhání plnění příslušných pravidel, jimiž se řídí jistota a bezpečnost v lodní dopravě.
EHSV proto rezolutně podporuje účinnou spolupráci mezi orgány pobřežní stráže v Evropě.
5.10 Posílení námořní dopravy na krátké vzdálenosti a snaha přenést dopravní zátěž ze silnic na moře tvoří další významné ekologické cíle.
V zájmu dosažení těchto cílů je nutno dále vylepšovat moderní infrastrukturu, zejména přístavy, ale i lodě.
Pokud se jedná o financování této infrastruktury z veřejných zdrojů, orgány veřejné správy musí zajistit, aby investice byly uskutečňovány ve prospěch výrobců v EU.
5.11 Lidský faktor tvoří základní prvek a EHSV vítá záměr zesílit dialog v rámci odvětví, v němž budou hrát svou úlohu Komise, zaměstnavatelé i odbory.
Je pozoruhodné, že to je odvětví loďařství, kde byl založen vůbec první oficiální Výbor pro odvětvový sociální dialog (Social Sectoral Dialogue Committee) v kovoobráběcím průmyslu; jde zde o další inovační přístup v rámci odvětví.
5.12 Sociální dialog již tak vytváří cenný příspěvek k široké škále sociálních témat, včetně výcviku, náboru, celoživotního vzdělávání a přizpůsobení se cyklickým vlnám.
Dosud byly vytvořeny dvě pracovní skupiny, jedna se zaměřením na zlepšení obrazu odvětví a druhá na zjišťování nových dovedností, které jsou potřebné v loďařském sektoru.
5.13 Sociální dialog by se měl též věnovat podstatným rozdílům, které existují v globálním měřítku v produktivitě práce.
5.14 EHSV schvaluje skutečnost, že se v Evropě zvyšuje zájem ve prospěch speciálních segmentů zpracovatelského průmyslu, jako je loďařství a letecký průmysl, ve vztahu k obranným cílům, kdy dochází k vzájemnému styku mezi civilním a obranným průmyslem.
5.15 V tomto kontextu je potěšitelní, že iniciativa LeaderSHIP volá po celoevropských vojenských námořních projektech a po spolupráci mezi vojenskými loděnicemi.
Doposud jim byly na překážku otázky národní bezpečnosti a protichůdné tradice.
Ale pokud se Evropané nedohodnou na užší spolupráci, náklady budou nadále rychle stoupat a ohrozí jejich vedoucí postavení v oblasti inovací a technologie.
5.16 Již nyní existují úspěšné projekty spolupráce, například mezi Německem a Nizozemskem při stavbě fregat a mezi Francií a Velkou Británií v oblasti mateřských letadlových lodích.
Nové projekty lze plánovat ve spolupráci s budoucí Evropskou agenturou (ministerstvem) pro nákup zbraní (European Armaments Procurement Agency).
Pro udržování a zvyšování znalostí a know-how je velmi důležitá optimální synergie mezi loděnicemi.
Je žádoucí, aby byla Agentura požádána, aby zpracovala přehled dostupných kapacit, technologií a inovací vojenských loděnic, aby tak při poptávkách bylo možno získat výměnou za vložené prostředky co nejvyšší hodnotu.
Vzhledem k tomu, že zákazníky vojenských loděnic jsou státní orgány (vlády), je nutno zabránit přelévání dotací mezi výrobou vojenských a obchodních plavidel.
5.17 Konsolidace odvětví je považována za základní kámen budoucí životaschopnosti sektoru. Ještě se ale uvidí, jak bude tento proces uskutečněn, vzhledem k složitým vztahům mezi základním podnikáním a vysokým podílem dodavatelů. Brusel, 30. června 2004. Prezident Evropského hospodářského a sociálního výboru Roger Briesch [1] Údaje ze studie o Hospodářském vlivu námořních odvětví
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru týkající se návrhu na Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění Rozhodnutí 2000/819/ES o víceletém programu pro podniky a podnikání, zvláště pro malé a střední podniky (2001–2005)
(COM(2003) 758 konečné znění 2003/0292 (COD)).
(2004/C 302/02)
Dne 23. prosince 2003 se Rada rozhodla na základě článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v otázce návrhu na Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění Rozhodnutí 2000/819/ES o víceletém programu pro podniky a podnikání, zvláště pro malé a střední podniky (2001–2005)
Sekce pro jednotný trh, výrobu a spotřebu, která byla zodpovědná za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 9. června 2004.
(Zpravodajem byl pan DIMITRIADIS).
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004. (zasedání ze dne 30. června 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko počtem 140 hlasů pro 1 hlas proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Předmluva
1.1 EU se před i po stanovení lisabonských cílů potýkala a stále potýká s: (1) vážnými problémy z hlediska konkurenceschopnosti a modernizace evropských podniků, zvláště malých a středních, (2) závažnou neefektivností a zbytečnou byrokracií státních úřadů při podpoře podnikání, (3) nedostatkem koordinace mezi orgány zastupujícími malé a střední podniky, státními úřady a Komisí při podpoře podnikání, (4) nedostatkem koordinace mezi národními politikami na podporu malých a středních podniků, (5) absencí zásadní dlouhodobé strategie pro malé a střední podniky v členských státech, (6) vážnými problémy z hlediska finanční podpory pro podniky (zvláště malé a střední) od bankovního sektoru a spekulativního kapitálu, (7) vysokými náklady na půjčky způsobenými malou velikostí malých a středních podniků a zvýšeným rizikem a (8) neexistencí stálé politiky v oblasti malých a středních podniků.
1.2 EU uznává, že zatímco jednotný trh byl dokončen z hlediska legislativy a pravidel, malé a střední podniky úplně nepřijaly současný systém a jeho potenciální výhody a tohoto potenciálu plně nevyužívají.
1.3 EU vede tuhý boj s mezinárodní konkurencí, s velkým hospodářským a politickým vlivem USA [1], které dosáhly velmi vysoké konkurenceschopnosti a produktivity, a s Japonskem, zeměmi jihovýchodní Asie [2] a vzrůstajícími ekonomikami jako je Čína, Indie a Brazílie.
1.4 Nejvážnějším sociálním a hospodářským problémem, před kterým stojí EU, je nezaměstnanost. EU si vytyčilo za svůj prvotní cíl vytvoření nových pracovních míst, zvláště v malých a středních podnicích, které tvoří naprostou většinu evropských společností.
1.5 EU vyvíjí nesmírné úsilí k podpoře výzkumu a technologií, neboť si uvědomuje, že zlepšení v těchto oblastech je jediným způsobem, jak zaručit rozvoj a pokrok, ale navrhovaná strategie nepřináší vždy očekávané výsledky díky nedostatku pružných mechanismů a díky regulačním opatřením, které podporují byrokracii, snižují efektivitu a způsobují nežádoucí průtahy.
1.6 V reakci na výše uvedené skutečnosti, položilo zasedání Rady v Amsterodamu (červen 1997) a zvláštní Sumit o zaměstnanosti (listopad 1997 v Luxembourgu) základy Iniciativy pro růst a zaměstnanost, zatímco Rada ministrů – s rozhodnutími 98/347/ES [3] a 2000/819/ES [4] – položila základy organizované a trvalé podpory pro evropské podnikání společně se specifickými programy pro vytváření pracovních míst.
2. Úvod
2.1 Cíle
Cílem programu je podporovat vytváření pracovních míst a zakládat a rozvíjet inovativní malé a střední podniky tak, jak stanoví doporučení Komise 96/280/ES, a to prostřednictvím zvýšení dostupných finančních zdrojů a následného zvýšení investic do malých a středních podniků.
2.1.1 Důvod pro podporu malých a středních podniků je ten, že bylo prokázáno, že snadněji vytvářejí nová pracovní místa, neboť se dobře přizpůsobují měnícím se tržním podmínkám, snadno se rozhodují a rychleji realizují nové požadavky na podniky.
Navíc jsou to často malé a střední podniky, které mají největší problémy se založením (díky byrokracii a nedostatku finančních zdrojů), podporou inovativních projektů (díky nemožnosti získat finance od bank, v nových členských státech pak díky neexistenci bankovního systému schopného poskytnout podobné finanční zdroje) a posílením mezinárodní spolupráce.
2.2 Popis – rozsah programu
Program se skládá ze tří plánů: (i) plánu rizikového kapitálu (Spouštěcího mechanismu ETP [5]), provozovaného Evropským investičním fondem (EIF), (ii) plánu finanční podpory na podporu vytváření nadnárodních společných podniků mezi malými a středními podniky v EU (Společný evropský podnik – SEP) provozovaného Komisí a (iii) a garančního plánu (Garanční prostředek pro malé a střední podniky) provozovaného EIF.
2.2.1 Rozpočet na program byl stanoven na 432,56 milionů eur, z toho 168 milionů eur bylo vyčleněno na rozběh ETP, 57 milionů eur na SEP a 198,56 milionů eur na Garanční prostředek pro malé a střední podniky.
Díky velkému zájmu o Garanční prostředek pro malé a střední podniky bylo z plánu SEP přesunuto 30,56 milionů eur na tento plán.
Do 29. května 2002 neboli do konce období určeného pro předání rozpočtových prostředků přidělil EIF veškeré počáteční rozpočtové prostředky pro Spouštěcí mechanismus ETP a Garanční prostředek pro malé a střední podniky.
U plánu SEP bylo k dispozici celkem 14,5 milionu eur pro realizaci různých projektů.
2.2.2 Plán rizikového kapitálu (Spouštěcí mechanismus ETP) podporuje investice rizikového kapitálu do malých a středních podniků, zvláště během rozběhu a počátečních fází rozvoje, a do inovativních malých a středních podniků, a to prostřednictvím investic do fondů specializujících se na rizikový kapitál.
2.2.2.1 V rámci Společného evropského podniku (SEP) poskytuje EU finanční příspěvky malým a středním podnikům ke zřízení nových nadnárodních společných podniků v EU.
2.2.2.2 V rámci Garančního prostředku pro malé a střední podniky poskytuje EU finanční prostředky na pokrytí nákladů EIF na záruky a protizáruky poskytnuté s cílem podpořit zvýšení půjček inovativním malým a středním podnikům.
Toho se dosahuje zvýšením kapacity garančních plánů fungujících v členských státech a týká se to jak nových, tak stávajících programů.
Tento prostředek pokrývá část ztrát, ke kterým dochází v rámci záruk, až do předem stanovené výše, se zvláštním důrazem na financování nehmotných aktiv malých a středních podniků.
3. Dopad programu
3.1 Podle zprávy Komise [6] využilo do června 2002 program v jeho části Spouštěcí mechanismus ETP přibližně 206 malých a středních podniků z oblasti rozvinutých technologií (biotechnologie/vědy o životě a informační technologie), které rovněž dosáhly velmi pozitivních výsledků z hlediska tvorby pracovních míst.
Garanční prostředek pro malé a střední podniky podpořil 112000 menších podniků, což zvýšilo zaměstnanost o více než 30 %, zatímco SEP podpořil nejméně žádostí (bylo přijato pouze 137 žádostí).
4. Postřehy
4.1 Zpráva Komise [7]o těchto třech plánech je založena na velmi malém vzorku podniků, což znamená, že u přijatých závěrů existuje vysoká pravděpodobnost statistických i faktických chyb.
4.2 Během čtyřletého období od r. 1998 (počáteční rok) do r. 2002 (rok hodnocení) využilo Spouštěcí mechanismus ETP přibližně 206 malých a středních podniků. EHSV považuje toto číslo za nízké v porovnání s výsledky podobných iniciativ v USA, kde došlo k nárůstu zakládání malých a středních podniků a rozkvětu podnikání na základě podobných opatření podporovaných vysoce rizikovým kapitálem. V rámci SEP bylo založeno pouze 31 nadnárodních společných podniků a vytvořeno 252 nových pracovních míst, což je výsledek, který nesplnil původní očekávání. Výsledky Garančního prostředku pro malé a střední podniky jsou považovány za dobré.
4.3 Předpovědi obsažené ve zprávě, které se týkají tvorby pracovních míst v podporovaných podnicích, jsou založeny na starších údajích (2001 až pol. 2002) a nelze je považovat za přiměřené pro tyto tři plány.
4.4 EHSV nemá konečné, konkrétní a úplné údaje o vytvoření nových pracovních míst (1998-2003), což velice znesnadňuje vyhodnocení dané situace a předložení postojů a závěrů.
EHSV nicméně znovu poukazuje na svůj zvláštní zájem na úsilí vytvářet pracovní místa a vyzývá Komisi, aby po úpravách víceletého programu toto učinila svoji nejvyšší prioritou.
4.5 Vysoce rizikové investice jsou zásadním předpokladem pro podporu inovativních myšlenek, které se transformují do podnikatelských aktivit a ústí v úspěšné investiční projekty.
Fenomenální úspěch některých podniků jako je tento vyváží neúspěch jiných inovativních podniků, které se na trhu neuchytily.
4.6 Program naprosto ignoruje tradiční ekonomiku.
Tím, že se neustále odvolává na inovativní aktivity, vylučuje možnost přístupu tradičních malých a středních podniků k finančním prostředkům.
Inovace jsou velmi významným nástrojem modernizace hospodářství a podpory konkurenceschopnosti.
Je však třeba zdůraznit, že: (a) evropské podniky riskují permanentní ztrátu podílu na trhu ve prospěch dovozů výrobků tradičních odvětví z třetích zemí, kde jsou nízké náklady, (b) pokud nebude poskytnuta podpora tradičním malým a středním podnikům, existuje riziko, že v obchodě a distribuci dojde k vytvoření oligopolů, což bude mít dopady na celý výrobní proces a přinese čistou ztrátu pracovních míst.
4.7 Základními předpoklady pro zapojení malých a středních podniků do příslušných programů je snížení byrokracie prostřednictvím zřízení pracovišť odpovědných za realizaci veškerých postupů a odstranění nadbytečných dokumentů prostřednictvím používání moderních technologií.
5. Závěry
5.1 EHSV podporuje změny rozhodnutí 2000/819/ES navrhované Komisí.
5.2 Výbor souhlasí s názorem Komise, že plný dopad tří uvedených nástrojů financování lze vyhodnotit pouze po delší době, ale domnívá se, že od jejich zavedení již uplynulo dost času k tomu, aby bylo možno si učinit závěry z hlediska určitých úprav, a že v současné silně konkurenční globalizované ekonomice je čas rozhodující, neboť podnikatelské trendy a výhledy se neustále mění.
5.3 EHSV si uvědomuje, že během let 2001 a 2002 bylo mezinárodní podnikatelské prostředí nepříznivé a že v EU existovalo pouze omezené množství rizikového kapitálu a velké banky se zdráhaly půjčovat malým a středním podnikům. V r.
2002 v Evropě podstatně stoupla poptávka po zárukách, neboť velké banky začaly požadovat další jištění vzhledem k vysokému riziku a vysokým nákladům spojeným s poskytováním půjček.
V této situaci pokládá EHSV uvedené nástroje, zvláště garanční prostředek a spouštěcí mechanismus, i nadále za velice důležité.
Rovněž navrhuje posílení spolupráce se specializovanými malými bankami, které pracují hlavně s malými a středními podniky a mají pružné komunikační systémy.
5.4 EHSV podporuje projekty v rámci uvedených tří plánů a uznává jejich nutnost. Považuje nicméně proces, kterým malé a střední podniky získávají přístup k těmto nástrojů, za obtížný, byrokratický a nepružný, neboť podniky mají často velké problémy se získáním informací a s vnitřními postupy.
5.5 EHSV považuje Garanční prostředek pro malé a střední podniky za zvláště užitečný nástroj a vyzývá k tomu, aby byl podstatně zvýšen objem finančních prostředků určený pro tento nástroj a vyvinuto veškeré úsilí k tomu, aby do něj byly zahrnuty ty země, které z něj byly dosud vynechány (Řecko, Irsko a Lucembursko).
5.6 EHSV podporuje úsilí rozšířit garanční prostředek vzhledem k přistoupení nových členských států, ve kterých existují tisíce malých a středních podniků, které nemají přístup k bankovním půjčkám a nejsou tak schopny efektivně investovat a vytvářet nová pracovní místa.
5.7 EHSV se domnívá, že rozpočet programu by měl být přezkoumán vzhledem k pokrytí potřeb nových členských států.
Současný rozpočet byl vypracován pouze pro 15, nikoli 25 členských států a noví členové budou mít rozhodně větší potřeby.
5.8 EHSV vyzývá Komisi, aby podnikla nezbytné kroky k další podpoře Spouštěcího mechanismu ETP, neboť je to významný nástroj k vytváření inovativních malých a středních podniků a podpoře vysoce rizikových podnikatelských aktivit, které jsou nutné pro rozvoj výzkumu a technologií, a stejně tak i dalších investičních projektů pro malé a střední podniky, které nespadají do oblasti rozvinutých technologií, ale jsou zajímavé z podnikatelského hlediska a musí mít přístup ke všem zdrojům finančních prostředků a nástrojů.
Z tohoto důvodu výbor navrhuje, aby:
a) byly poskytnuty záruky všem právním formám společností bez ohledu na jejich druh činnosti,
b) byly poskytnuty finanční prostředky prostřednictvím Spouštěcího mechanismu ETP všem typům společností,
c) byla poskytnuta větší podpora inovativním, vysoce rizikovým iniciativám,
d) ve všech případech došlo k progresivnímu nárůstu počátečního kapitálu (ETP) na základě pracovních míst nebo nárůstu zaměstnanosti a inovací,
e) se bankovní systém zapojil do šíření informací a podpory finančních a garančních programů,
f) byla zvážena možnost sjednání výše úrokové míry pro společnosti účastnící se programu na základě centrální dohody mezi garančním prostředkem a bankami,
g) byla zvážena možnost podpory národních iniciativ prostřednictvím záručního prostředku.
5.9 EHSV se domnívá, že zdroje soukromého i veřejného kapitálu dostupné v EU pro výzkum a rozvoj technologií jsou nedostatečné z hlediska pokrytí větších potřeb malých a středních podniků v odvětví informatiky, nových technologií a biotechnologií.
Výbor vyzývá, aby byly nalezeny podstatně větší finanční zdroje k pokrytí těchto potřeb.
5.10 Tam, kde je to nutné, by se měly zvážit, vyhodnotit a použít rychlé a pružné systémy, které byly velmi úspěšně zřízeny a provozovány v USA. Rovněž by se měl rozšířit prostor pro spolupráci s fondy specializujícími se na rizikový kapitál, kdekoli a kdykoli existuje investiční zájem.
[8] EHSV vyzývá Komisi, aby vyvinula iniciativu v této záležitosti.
5.11 EHSV se domnívá, že je třeba vyvinout více úsilí k informování malých a středních podniků o existenci a fungování garančního prostředku a najít lepší způsob přístupu k EIF a EIB a komunikace s těmito institucemi Provedený průzkum ukázal, že většina malých a středních podniků neví, že EU pro ně zřídila formální systém podpory.
Z tohoto důvodu je nutné přímo zapojit podnikatelské organizace (obchodní komory, obchodní svazy, organizace malých a středních podniků atd.), aby se zlepšilo poskytování informací, aby komunikace s malými a středními podniky byla přímější a účinnější a aby se rychleji řešily praktické problémy, které vznikají při realizaci programu.
5.12 EHSV se domnívá, že brzy po přistoupení nových členských států je třeba provést zvláštní vyhodnocení, aby bylo možno určit zájem o prostředky, neboť i když se ví o problémech, které se v současné době vyskytují v přistupujících zemí, je jisté, že: a) se ukáže, že skutečná situace je ještě méně příznivá, než jak se udává, b) bude třeba značné podpory, kterou nelze nyní odhadnout, a c) bude třeba určitého období úprav, které bude představovat vážné riziko pro malé a střední podniky.
5.13 EHSV souhlasí s návrhem Komise ukončit brzy program SEP vzhledem k jeho současné kritizované struktuře.
EHSV by nicméně rád zdůraznil, že i nadále podporuje nadnárodní společné podniky, neboť se domnívá, že existuje značná mezera v nadnárodních projektech a podnikatelských aktivitách v EU a že je třeba odstranit hranice pro podnikání v Evropě.
5.14 Rovněž bude nutné zvážit možnost opětného zavedení programu SEP nebo programu založeného na podobném principu, pokud se po rozšíření vyskytnou možnosti vytváření nadnárodních podniků v rámci EU a EHP. Z tohoto důvodu by měla existovat politika na podporu nadnárodních podniků mezi malými a středními podniky, aby bylo možno dosáhnout tohoto významného cíle bez nadbytečné byrokracie, která zatěžuje program SEP a byla důvodem jeho neúspěchu.
5.15 EHSV se domnívá, že po zkušenostech získaných ze Šestého rámcového programu pro výzkum a rozvoj technologií by měly být opět zavedeny programy v malém měřítku pro malé a střední podniky, neboť takovéto programy nejsou v současné době součástí koncepce víceletého programu.
5.16 EHSV uznává, že realizace programů financování na nižší úrovni je spojená s velkými administrativními náklady a že z tohoto důvodu existuje tendence je podstatně omezit.
Výbor nicméně upozorňuje, že omezení takovýchto programů znemožňuje přístup malým a středním podnikům, které nemohou čerpat z programů financování na vysoké úrovni.
Z těchto důvodů souhlasí EHSV s Evropským parlamentem a naléhavě žádá Komisi, aby byla zvláště opatrná při omezování nebo rušení těchto programů, zvláště proto, že očividně vyhovují současným potřebám malých a středních podniků.
Výbor se domnívá, že Komise musí za tímto účelem spolupracovat s podnikatelskými organizacemi.
5.17 EHSV považuje Evropskou chartu pro malé podniky přijatou na zasedání Evropské rady ve Feiře ( 19. června 2002) za zvláště významnou iniciativu a vydal mnoho stanovisek týkajících se této záležitosti.
Výbor znovu zdůrazňuje nutnost realizovat ustanovení této charty v praxi na základě jasných právních předpisů.
5.18 EHSV podporuje cíle financování stanovené v příloze I (popis oblastí činnosti) pro Garanční prostředek pro malé a střední podniky (Příloha I, bod 4(a)(i)), ale domnívá se, že by mohly být dále rozšířeny po seriózním a pokračujícím dialogu s organizacemi zastupujícími malé a střední podniky (např. systémy kvality, studie o životním prostředí, studie kvality, technická a technologická podpora, převod technologií).
5.19 EHSV se domnívá, že Komise musí podniknout rozhodnější a účinnější kroky k posílení inovativních malých a středních podniků a snížit míru byrokracie v programech (např. odstranit nadbytečné dokumenty, urychlit procedury atd.), neboť to má negativní důsledky a způsobuje zbytečné prodlení.
5.20 EHSV vítá obecnou podstatu programů a doufá, že budou i nadále podporovány a vylepšovány.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o novém právním rámci pro platby na vnitřním trhu
COM(2003) 718 final
(2004/C 302/03)
2. prosince 2003 se Komise rozhodla na základě článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o konzultaci ve věci sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o novém právním rámci pro platby na vnitřním trhu.
Sekce pro jednotný trh, produkci a spotřebu, která odpovídá za přípravu aktivit Výboru v dané věci, přijala své stanovisko dne 9. června 2004.
Zpravodajem byl pan Ravoet.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 30 června.2004) počtem 140 hlasů pro, 0 hlasů proti a 5 členů se zdrželi hlasování toto stanovisko:
1. Obsah a působnost návrhu
1.1 Evropská komise zveřejnila 2. prosince 2003 konzultativní dokument pod názvem Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o novém právním rámci pro platby na vnitřním trhu.
1.1.1 Evropská komise vnímá v oblasti přeshraničních drobných ("retail") plateb v eurech nedostatky právní i technické povahy.
Podle Evropské komise spočívají tyto nedostatky v neadekvátním právním rámci na evropské úrovni.
I když došlo v oblasti plateb k přijetí řady právních aktů – včetně nařízení 2560/2001/ES [1] zavádějící zásadu rovných poplatků za vnitrostátní i přeshraniční platby v eurech a směrnice 97/5/ES [2] týkající se ochrany uživatelů nástrojů pro elektronické platby – neexistuje žádný soudržný právní rámec.
Nezbytným předpokladem kvalitního fungování vnitřního trhu se zbožím a službami je možnost využívat levné, efektivní a bezpečné platební služby.
Komise vypočítává několik řídících zásad považovaných v kontextu legislativy EU za obzvlášť důležité pro oblast plateb.
Mezi ně patří: 1) efektivita jako trvalý cíl; 2) bezpečnost jako "conditione sine qua non"; 3) konkurence: přístup na trhy a rovné podmínky; 4) ochrana zákazníka [3] na vysoké úrovni; 5) právní ustanovení musí být technicky neutrální; 6) přetváření právních předpisů v oblasti plateb musí přidávat hodnotu; 7) povaha budoucího právního nástroje nebo nástrojů.
1.2 Konzultativní dokument Komise, který je výsledkem předběžných aktivit realizovaných během poměrně dlouhého časového období, byl vypracován s cílem vyvolat v r. 2004 legislativní iniciativu.
1.3 Komise zamýšlí prostřednictvím odstranění technických a právních překážek zajistit efektivitu platebních služeb, soutěž za rovných podmínek, adekvátní ochranu spotřebitelů, bezpečnost plateb a také právní jistotu pro všechny strany účastnící se platebního procesu.
1.4 Komise oceňuje snažení evropských bank [4].
V červnu 2002 byla založena Evropská rada pro platby.
Ta přijala obsáhlý program pro Jednotný eurový platební prostor spolu s doporučením provést zásadní změny s ohledem na organizaci platebních služeb v Evropské unii.
Součástí plánu je zejména rozhodnutí prioritně vybudovat novou infrastrukturu [5] pro převody aktiv v eurech s velmi nízkými transakčními náklady a příhodnou dobou realizace ne delší než tři dny.
1.5 Komise je toho názoru, že liberalizace kapitálu umožnila přeshraniční peněžní převody v rámci EU.
Zároveň však vnitřní trh není stejně efektivní jako na vnitrostátní úrovni, což platí zejména s ohledem na drobné platby.
Rozdíly existují též mezi vnitrostátními právními předpisy a konvencemi s ohledem na platební služby na vnitřním trhu.
Nový právní rámec by měl odstranit uvedené překážky jednotnému platebnímu prostoru tam, kde je to nutné, a zejména tehdy, když znemožňují správné fungování infrastruktury a platebních systémů v rámci celé EU, což je například případ pravidel souvisejících s revokací platebního příkazu, která se liší v závislosti na tom, kde přesně v rámci vnitřního trhu byl příkaz podán.
Interoperabilita, využívání společných technických standardů a harmonizace klíčových právních pravidel jsou zásadní.
1.6 Právní nejistota je aspekt bránící poskytovatelům platebních služeb i uživatelům realizovat transakce bez mlčenlivosti anebo úplně.
To je například případ inkasních transakcí, které zatím na úrovni EU neexistují (viz. příloha 16).
Dále to platí pro pravidelné, opakující se platby (např. trvalý příkaz na hrazení zahraničních novin či komunálních služeb v prázdninovém domě v jiném členském státu), u nichž není možné "domicilování".
Pokud mají uživatelé včetně spotřebitelů a malých a středních podniků těžit ze všech výhod vnitřního trhu, musí být přeshraniční platební služby stejně efektivní jako odpovídající služby na vnitrostátní úrovni.
Nový právní rámec by měl tudíž zacelit všechny mezery a zvýšit blahobyt a důvěru spotřebitelů v jednotný platební prostor na vnitřním trhu.
1.7 Na vnitřním trhu je důvěra spotřebitelů v platební transakce obzvlášť důležitá, jelikož přeshraniční rozměr je často přítomný a důvěra je klíčová pro využití potenciálu e-commerce v rámci trhu Evropské unie.
Článek 153 Smlouvy tudíž volá po vysoké úrovni ochrany spotřebitelů, což je řídící zásada pro nový právní rámec.
Je však třeba vyhodnotit náklady na tuto ochranu, protože nakonec v každém případě dopadnou právě na zákazníky.
1.8 Pro zajištění ochrany spotřebitelů je nutné stanovit srozumitelné a uživatelsky přátelské informační požadavky před a po realizaci platební transakce.
Řada souvisejících ustanovení již existuje ve stávajících předpisech EU pro platby, které bude nutné přezkoumat.
Jedním z nejtěžších úkolů bude nalezení správné rovnováhy s ohledem na obsah a objem informací tak, aby jim uživatel platební služby čtoucí tyto informace porozuměl, a byl si vědom svých práv a povinností.
1.9 Komise dále považuje za velmi důležité právní záruky chránící spotřebitele v případě neoprávněných, chybně autorizovaných nebo neautorizovaných platebních transakcí.
1.10 Nejdůležitější část sdělení představuje 21 příloh, z nichž každá pokrývá specifickou právní a/nebo technickou otázku týkající se efektivního fungování vnitřního trhu s platbami.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor se ztotožňuje s cílem iniciativy Komise vytvořit srozumitelný a všeobecný právní rámec pro Jednotný evropský platební prostor.
Existující překážky na cestě k vnitřnímu trhu s platbami jsou důsledkem rozdílů mezi vnitrostátními právními předpisy.
Platby na vnitřním trhu se i dnes do velké míry řídí vnitrostátními pravidly a/nebo konvencemi.
Jelikož je 98 % všech evropských drobných plateb prováděno vnitrostátně [6], poptávka spotřebitelů po přeshraničních platbách v EU je samozřejmě omezená.
2.2 Řada domácích trhů s platbami v Evropě je velmi efektivní.
Legislativa by se tudíž měla omezit na odstranění překážek pro přeshraniční platby s cílem zajistit jednotnou úroveň efektivity.
Zkvalitnění přeshraničních platebních systémů by tedy nemělo mít žádné negativní dopady na stávající efektivní vnitrostátní platební systémy.
2.3 Komise by měla odstranit právní překážky bránící vytvoření celoevropských tržních úmluv a dohod, avšak neregulovat aspekty, jež je možné pokrýt těmito úmluvami a dohodami.
Je totiž nezbytné nalézt správnou rovnováhu mezi samoregulací/koregulací a právními předpisy EU.
2.4 Podle Evropského hospodářského a sociálního výboru [7] je třeba podporovat samoregulaci a koregulaci.
Nicméně ve všech oblastech, kde se opatření k samoregulaci nebo koregulaci ukáží jako nevhodná, nedostatečná či nesprávně aplikovaná, je třeba přijmout omezující právní předpisy.
2.5 Výbor tedy rozhodně podporuje zásadu vysoké a jednotné úrovně ochrany spotřebitelů na základě toho, že se jedná o jeden z prvořadých záměrů Smlouvy.
2.6 Vnitřní trh s platbami musí být mezinárodně konkurenceschopný.
Jestliže nový legislativní rámec EU povede ke zvýšení nákladů souvisejících s platbami, existuje reálné nebezpečí, že obchod s platbami bude stále více kontrolován hráči vně EU a Evropu a že dané právní předpisy nepovedou k naplnění stanovených cílů.
2.7 Co se týká oblasti plateb pokrývaných tímto novým nástrojem, Výbor se nedomnívá, že by bylo vhodné vyloučit šeky, poněvadž v některých členských státech je tento platební prostředek ještě běžně používán.
2.8 Rovněž by bylo třeba prostřednictvím samoregulace zajistit, aby kreditní nebo debetní karty, vydávané či povolené jakýmkoliv finančním ústavem uznaným v členském státě, byly v novém systému přijímány v jakémkoliv bankomatu (ATM) ve všech ostatních členských státech.
3. Specifické připomínky
3.1 Právo na poskytování platebních služeb veřejnosti (příloha 1)
Ošetření této otázky v rámci nové právní úpravy pro platby je z hlediska bezpečnosti finančního systému zcela nezbytné.
Protože systémy plateb jsou základním kamenem celé ekonomiky, platební služby musí být regulovány ve všech členských státech.
Zásada vzájemného uznání by neměla být použita bez předchozího nastavení harmonizovaných minimálních licenčních požadavků pro poskytování platebních služeb.
Uvedená zásada nezaručuje ani dostatečné bezpečí pro spotřebitele, ani rovné podmínky.
Pouze závazný a přímo použitelný právní nástroj (nařízení) implementující druhou možnost Komise (speciální licence na platební služby) by zajistil bezpečný právní rámec pro tuto aktivitu.
Je třeba jasně stanovit, že pokud bude poskytovateli platebních služeb dovoleno vybírat vklady, musí se na něj vztahovat povinnost vlastnit bankovní licenci (požadavky na solventnost, atd.).
Obecně vzato chápeme, že jakékoliv nařízení připravené v této oblasti bude platit i pro neevropské poskytovatele platebních služeb operující v rámci EU.
3.2 Informační požadavky (příloha 2)
Úvěrové instituce jsou povinny dodržovat směrnici 97/5/ES o přeshraničních převodech aktiv, nařízení 2560/2001/ES o přeshraničních platbách v eurech a doporučení 97/489/ES o nástrojích elektronických plateb.
Některé členské státy mohou mít vlastní vnitrostátní právní předpisy a dále existují pravidla EU, která se specificky zabývají otázkami informování spotřebitelů, jako např. směrnice 2002/65/ES o prodeji spotřebitelských finančních služeb na dálku a směrnice 2000/31/ES ("e-commerce směrnice").
Tyto působností a obsahem dostatečné požadavky implementují banky.
Výbor plně podporuje iniciativu Komise zaměřenou na konsolidaci stávajících právních předpisů s cílem vytvořit jediný jasný právní předpis, jenž pokryje celou oblast informačních požadavků.
Informační požadavky musí být tak obecné, aby to umožňovalo jejich aplikování na dnes ještě neexistující platební nástroje.
3.3 Nerezidentské účty (příloha 3)
Tato otázka zasahuje daleko za hranice plateb, a proto je třeba se jí zabývat na jiném místě.
3.4 Hodnoty ke dni (příloha 4)
3.4.1 Stanovování hodnot k určitému dni není jen otázkou související s platbami. Hodnoty ke dni totiž často konkrétně nesouvisejí s platební transakcí – mohou vyplývat z jakékoliv účetní operace.
3.4.2 Jak Komise připouští, stanovení hodnoty ke dni je především otázkou cenovou (tzn. řízení produktů nebo vztahů se zákazníky).
Jako otázka řízení produktů jsou hodnoty ke dni nezávislé na zaúčtování, které se využívá pro výpočet pohybů na účtu.
3.4.3 Stanovování hodnoty ke dni se mohou lišit mezi jednotlivými bankami, mezi zákazníky stejné banky, a dokonce i mezi jednotlivými operacemi jednoho zákazníka u stejné banky.
3.4.4 Výbor vítá myšlenku požadavku transparentnosti pro poskytovatele platebních služeb s ohledem na využívání hodnoty ke dni.
Finanční dopad stanovování hodnoty ke dni na spotřebitele musí být zmírněn.
Také je třeba uvažovat o sblížení systému hodnot ke dni v celé Evropě; i když se vnitrostátní systémy v jednotlivých členských státech značně liší, toto sblížení je třeba považovat za cíl na střední období.
3.4.5 V procesu sbližování by se měl přijmout řídící postup, kdy hodnota platební operace ke dni by se měla shodovat s datem, kdy dojde k příslušnému peněžnímu pohybu na platební příkaz provedený u poskytovatele služeb.
3.5 Přenositelnost čísel bankovních účtů (příloha 5)
3.5.1 Současně platné nařízení (ES) 2560/2001 odkazuje na čísla IBAN [8] a BIC [9], která jsou propagována a podporována evropskými úřady včetně ESCB (Evropského systému centrálních bank).
Standard číslování IBAN je přijímán a dobře funguje napříč EU, což dokládá jeho úspěch.
Tento systém označování však neumožňuje přenositelnost.
Banky by měly zákazníkům alespoň zaručit, že si budou moci ponechat číslo svého účtu v případě, že přechází k jiné pobočce stejné banky.
3.6 Mobilita zákazníků (příloha 6)
Obecně platí, že konkurence na trhu zajistí přirozený tlak na vyšší mobilitu zákazníků.
Banky musí co nejvíce podporovat "stěhování" či pohyb účtů tím, že sdělí zákazníkům veškeré nezbytné informace.
Výbor plně podporuje samoregulaci zaměřenou na zvyšování mobility zákazníků.
Výbor dále podporuje transparentnost poplatků za zrušení účtu; tyto poplatky musí být přiměřené a musí být stanoveny na základě skutečných administrativních nákladů spojených se zrušením nebo s převodem účtu.
Mimo to by tyto poplatky měly být zákazníkovi oznámeny ještě předtím, než si založí účet v některé bance.
3.7 Hodnocení bezpečnosti platebních nástrojů a komponent (příloha 7)
Protože legislativním iniciativám hrozí riziko zakonzervování zastaralých technologických řešení (bezpečností komponenty jsou ze své podstaty neustále inovovány), měla by být standardizace pokud možno pod vedením odvětví jako celku v rámci samoregulace navrhované Komisí jako první možnost.
Výbor se domnívá, že bezpečnostní certifikace pod vedením odvětví by měla být v souladu se společnými zásadami EU, jež je třeba vypracovat s cílem vyhnout se zmatkům.
3.8 Informace o původci platby (zvláštní doporučení VII ze strany FATF) (příloha 8)
FATF je mezivládní orgán, jenž stanovuje standardy a vytváří strategii boje proti praní špinavých peněz a financování terorismu na mezinárodní úrovni.
Zvláštní doporučení VII v oblasti financování terorismu s odkazem na bankovní převody uvádí, že "státy musí přijmout opatření zavazující finanční instituce včetně zasilatelství peněz k tomu, aby uvedly přesné a smysluplné údaje (jméno, adresa a číslo účtu) o původci s ohledem na převody prostředků a zprávy zasílané v jejich souvislosti, a aby tyto údaje setrvaly s převodem či související zprávou v průběhu celého řetězce platby.
Státy musí přijmout opatření s cílem zajistit, aby finanční instituce včetně zasilatelství peněz prováděly zvýšenou kontrolu a monitorovaly podezřelé převody neobsahující kompletní údaje o původci (jméno, adresa a číslo účtu)".
Výbor doporučuje implementovat zvláštní doporučení VII plně harmonizovaným způsobem formou nařízení napříč vnitřním trhem s cílem zajistit jeho důslednou a jednotnou aplikaci.
Kritické je v této souvislosti respektování požadavků na ochranu soukromí.
Vhodné by bylo zahrnout pokud možno také země Evropského hospodářského prostoru.
Údaje o plátci by konkrétně měly namísto jména plátce obsahovat jméno majitele účtu, protože tato jména se od sebe mohou lišit; údaje o majiteli účtu jsou uschovávány a snadno dostupné poskytovateli platebních služeb.
3.9 Alternativní řešení sporů (ADR) (příloha 9)
Výbor ve svém stanovisku k Zelené knize o "alternativním řešení sporů v občanském i obchodním právu" [10] podporuje FIN-NET od jeho založení Komisí.
Ukazuje totiž, že přeshraniční smírčí systémy mohou fungovat efektivně a bez byrokracie prostřednictvím již existujících mechanismů.
FIN-NET vděčí za svůj úspěch skutečnosti, že pokrýval tehdy ještě úplně novou oblast ADR přeshraničních plateb a zároveň stavěl na již existujících, nikoliv přeshraničních systémech.
V oblasti plateb je pro spotřebitele obzvlášť důležitá rychlost procedury.
3.10 Zrušitelnost příkazu k platbě (příloha 10)
3.10.1 Pro zajištění právní jistoty zákazníků by bylo v rámci této přílohy vhodnější hovořit o definování a informování o "bodu nezrušitelnosti" podle využitého platebního nástroje.
Výbor podporuje praxi, kdy by zákazníci měli být informováni o podmínkách nezrušitelnosti s ohledem na různé systémy plateb a platební nástroje.
3.10.2 Je třeba vzít v úvahu skutečnost, že zákazníci platby přijímají, ale také odesílají.
Příliš dlouhé období zrušitelnosti by tudíž měly opačný účinek v tom, že by poškozovaly zákazníky očekávající platbu.
3.10.3 Dále je důležité rozlišit mezi zrušitelností ze strany zákazníka a zrušitelností ze strany systému.
Z důvodů jasnosti a právní jistoty by obecně vzato nemělo být možné zrušit zúčtování příkazu k platbě jakmile došlo k jeho vložení do systému tak, jak to definuje směrnice o neodvolatelnosti zúčtování.
3.10.4 Výbor je toho názoru, že otázka zrušitelnosti je složitá a vyžaduje další diskusi.
I přesto by však měl poskytovatel platebních služeb na požádání informovat svého zákazníka o bodu nezrušitelnosti s ohledem na konkrétní platbu.
3.11 Role poskytovatele platebních služeb v případě sporu mezi zákazníkem a prodejcem obchodujícím na dálku (příloha 11)
Výbor se domnívá, že je třeba rozlišit mezi prvotní transakcí a realizací platby: platební transakce jako taková je zcela neutrální.
Ani odesílající ani přijímající banka nemohou žádným způsobem ovlivnit prvotní transakci mezi původcem (zákazníkem obchodníka) a příjemcem (obchodníkem).
Výbor uznává, že otázky plynoucí z této přílohy jsou velmi složité a vyžadují další diskusi.
3.12 Nerealizace či chybná realizace (příloha 12)
3.12.1 Výbor souhlasí s tím, že poskytovatel platebních služeb by měl nést odpovědnost za správné provedení příkazu k platbě a za prokázání toho, že daná transakce byla přesně zaznamenána, realizována a připsána na účet příjemce.
Poskytovatel odpovídá za tu část platebního systému (v technickém slova smyslu), která je pod jeho kontrolou.
Zároveň je jasné, že poskytovatel platebních služeb nemůže nést odpovědnost přesahující jeho občanskou odpovědnost, a to zajisté tehdy, pokud nedošlo k zanedbání z jeho strany, anebo v případě zásahu "vyšší moci".
Je tedy na poskytovateli služeb, aby prokázal, že platební operace byla správně zaznamenána, provedena a zaúčtována v souladu se stanovenými pravidly, a tuto povinnost nelze omezit ani obejít smluvním způsobem.
3.12.2 Výbor se domnívá, že poskytovatelé platebních služeb by mohli zákazníkům nabídnout převzetí odpovědnosti za pohledávky plynoucí z událostí mimo kontrolu těchto poskytovatelů ve formě služby s přidanou hodnotou.
To by bylo výhodné pro spotřebitele a zároveň vedlo ke zvýšení konkurence.
3.13 Závazky a odpovědnost smluvních stran v souvislosti s neautorizovanými transakcemi (příloha 13)
3.13.1 S ohledem na platby kartami mají již dnes úvěrové instituce povinnost řídit se ustanoveními doporučení 97/489/ES, a to zejména co se týče:
- omezení peněžní odpovědnosti držitele karty (pokud nedošlo z jeho strany k závažnému pochybení) na 150 euro za transakce realizované se ztracenou či odcizenou kartou před oznámením o blokaci plateb; a
- refundace dlužných položek (debetů) zpochybněných v dobré víře (a všech souvisejících nákladů banky na takové dlužné položky) a plynoucích z podvodných transakcí realizovaných na dálku bez fyzického použití karty anebo z transakcí s padělanou kartou.
3.13.2 Na podvodných transakcích se podílí i organizovaný zločin.
Limit 150 euro by potenciálně mohl vyzývat k podvodům.
Výbor se proto domnívá, že je třeba zavést limit odrážející riziko.
Odpovědnost držitele karty ve výše uvedeném případě by měla být percentuální částí celkového úvěrového limitu jeho karty, s nímž souhlasí ve smlouvě.
Takový spravedlivý přístup by odrážel skutečné riziko a náklady, a zároveň efektivněji odrazoval od podvodů, čímž by došlo ke snížení společných nákladů.
3.13.3 Omezená aktualizace doporučení 97/489/ES v souladu s novým právním rámcem znamená pozitivní krok vpřed.
Výbor se domnívá, že tato příloha by měla být vnímána v souvislosti s příležitostmi k využívání elektronického podpisu ve spojitosti se směrnicí o elektronických podpisech.
3.13.4 Je otázkou, zda poskytovatel platebních služeb má průkazně dokázat – či vůbec dokázat – zda jistý zákazník inicioval či nikoliv transakci provedenou technicky bezpečným nástrojem pro elektronické platby.
Zvláště v případě online bankovních transakcí se zdá, že poskytovatelé platebních služeb mají problémy s poskytováním podobných důkazů, protože tyto transakce lze realizovat na soukromých počítačích, které se nacházejí mimo jejich sféru kontroly.
3.14 Používání "OUR", "BEN" a "SHARE" [11] (příloha 14)
3.14.1 Středem této přílohy je zásada převést na příjemce úplnou částku.
Tato zásada je již pevně zakotvena na základě nařízení 2560/2001 s ohledem na platby, které lze kompletně zpracovat v souladu s metodou STP ("Straight-Through-Processing") potud, pokud jsou odpovídající domácí platby realizovány úplně a bez srážek na straně příjemce.
3.14.2 Dále existuje samoregulační nástroj ve formě ICP (Mezibankovní platební úmluvy) [12], která dnes omezuje převody aktiv v eurech.
ICP prosazuje zrušení možnosti zprostředkující banky srážet z převáděné částky poplatky v případech, kdy byla taková banka využita.
3.14.3 Jakýkoliv právní rámec by se měl zříci technických termínů používaných v rámci speciálních formátů zpráv a systémů (jako např. SHARE, BEN, OUR), protože tyto jsou často v domácím kontextu nevhodné.
Výbor se domnívá, že proto není nutné vypracovat žádná dodatečná ustanovení, která by nahradila směrnici 97/5/ES.
Stávající možnosti účtování poplatků dávají zákazníkům příležitost volby, která je součástí smluvních podmínek sjednaných mezi zákazníkem a bankou.
Je nutné se vyhnout riziku přílišného zjednodušení a omezení možnosti volby s tím, že uvedené možnosti účtování poplatků jsou odpovědí na potřeby trhu přesahující základní nástroj(e) pro převody aktiv uvnitř EU, a že jsou potřebné pro podporu různých typů plateb i obchodu na dálku.
Výbor by uvítal, kdyby celé odvětví zvýšilo transparentnost využívané metody účtování poplatků.
3.14.4 Výbor vyzývá Komisi, aby odstranila nesoulad mezi standardní (implicitní) možností "OUR" stanovenou v uvedené směrnici – mechanismem zpoplatnění, který ve většině členských států neexistuje – a možností "SHA", kterou upřednostňuje nařízení.
3.15 Doba realizace převodu aktiv (příloha 15)
3.15.1 Výbor připomíná, že evropské banky v rámci Evropské rady pro platby ("European Payments Council") souhlasily prostřednictvím samoregulace podle úmluvy CREDEURO s tím, že standardní doba realizace převodu aktiv bude 3 bankovní pracovní dny (po datu přijetí).
3 dny jsou však standardní dobou, kterou jednotlivé banky dokáží dále zkrátit.
Protože je doba realizace klíčovým aspektem poskytované služby, mělo by být zlepšování kvality dílem konkurenčních sil.
3.15.2 Nezbytnost dodatečných právních předpisů je třeba zvážit pouze v případě, že iniciativa odvětví neuspěje.
3.16 Inkaso (příloha 16)
3.16.1 Právní předpisy, které je třeba přijmout, a/nebo právní překážky, které je nutné odstranit, budou přesně určeny Evropskou radou pro platby (EPC) a sděleny Komisi, jakmile dojde k formálnímu schválení systému celoevropského inkasa ("Pan-European Direct Debit") ze strany EPC.
Podoba právního rámce nutného k podpoře systému celoevropského inkasa bude do velké míry záviset na zvoleném modelu.
Výbor je proto přesvědčen, že je nutné počítat s úzkou součinností odvětví a zákonodárce (EK).
3.17 Odstranění překážek při převážení finanční hotovosti (příloha 17) [13]
3.17.1 Tato příloha nesouvisí s otázkou plateb, a je tudíž mimo pole působnosti nového právního rámce pro platby.
3.17.2 S ohledem na předpisy upravující hotovostní a bezhotovostní platby by neměla existovat žádná diskriminace.
Řada legislativních a technických překážek brání rozvoji přeshraniční přepravy hotovosti v eurozóně, především mezi pobočkami národních centrálních bank v jedné zemi a pobočkami finančních institucí v jiné zemi.
3.17.3 Přístup k přeshraničním službám národní centrální banky (NCB) je součástí přirozeného rozvoje využívání jednotné měny v rámci eurozóny.
3.17.4 Konkurenci v odvětví přepravy hotovosti je třeba v eurozóny podporovat s cílem maximalizovat efektivitu, avšak Výbor se zároveň vyslovuje pro nutnost vytvořit licenci na přeshraniční přepravu hotovosti a zavést dostatečnou kontrolu jejího využívání.
3.18 Otázky související s ochranou údajů (příloha 18)
Komisí navržená možnost zahrnout do nařízení ustanovení odpovídající čl. 13 písm. d) stávající směrnice 95/46/ES [14] o ochraně údajů dává největší šanci na rychlou harmonizaci způsobů výměny informací za účelem prevence podvodů v platebních systémech (mezi provozovateli a úřady i mezi jednotlivými provozovateli prostřednictvím výjimky ze směrnice na ochranu údajů, např. databáze podvodných obchodníků s ohledem na transakce realizované kartou).
3.19 Digitální podpisy (příloha 19)
Výbor doporučuje, aby Komise ze všeho nejdříve postoupila svou zprávu o implementaci směrnice 1999/93/ES [15] o elektronických podpisech.
Návrhy Komise na nová opatření jsou vítány.
Výbor by chtěl obecně zdůraznit, že digitální certifikace spadá do oblasti řízení produktů, v níž platí zásady technické neutrality i konkurence.
3.20 Bezpečnost sítí (příloha 20)
Výbor vítá aktivity a iniciativy, jejichž cílem je učinit z počítačové zločinnosti závažnější trestný čin a dále zkoumat s tím související harmonizaci napříč EU ve spolupráci s jinými jurisdikcemi (např. USA).
Pozitivním aspektem je využití odrazujících sankcí s cílem potrestat neoprávněný přístup do automatizovaných systémů na zpracování dat za účelem podvodu, zničení nebo úpravy dat a změny fungování systému.
Dále je nutné aplikovat sankce na osoby zpřístupňující data, programy, hardware nebo informace vytvořené či upravené specificky s cílem umožnit neoprávněný přístup do automatizovaných systémů na zpracování dat za účelem podvodu.
Je tudíž nutné rozlišit mezi kriminalizací podvodných aktivit v platebních sítích, pro které by byla vhodná další harmonizace EU prostřednictvím právních předpisů, a preventivními opatřeními, jejichž cílem je zabezpečení platebních sítí, a jež by měla být ponechána v rukou odvětví tak, aby zahrnula veškerý technologický vývoj.
3.21 Porucha platební sítě (příloha 21)
3.21.1 Výbor se domnívá, že otázka řešená v příloze 21 je podotázkou přílohy 12 (nerealizace či chybná realizace).
Je skutečně známo, že:
- poruchy platebních sítí nejsou obvyklým jevem;
- poruchy platebních sítí mohou mít vliv na systémy a přístroje, které jsou mimo přímou kontrolu dané úvěrové instituce (síťové externality);
- úvěrové instituce musí splňovat podmínky s ohledem na pružnost a obchodní kontinuitu stanovené příslušnými regulačními orgány.
3.21.2 Poskytovatelé platebních služeb by neměli nést žádnou odpovědnost za platby, které nebyly zadány do systému v době vzniku poruchy.
Poskytovatel platebních služeb má částečné závazky z titulu jeho zákonné odpovědnosti za škodu a měl by dále prokázat, že přijal všechna opatření s cílem zabránit vzniku poruchy.
3.21.3 Při nedávných útocích prostřednictvím elektronické pošty známých jako "phishing" – v tomto případě namířených proti britským bankám – považoval jeden z poskytovatelů online služeb za nejlepší reakci na takový útok zastavení poskytování online služeb.
Podobné útoky jsou mimo přímou kontrolu poskytovatele kvůli přímému emailovému kontaktu mezi útočníkem a zákazníkem.
Poskytovatelé platebních služeb by měli pokud možno informovat své zákazníky ještě předtím, než přistoupí k vypnutí systémů z bezpečnostních důvodů.
Výbor se domnívá, že není vhodné penalizovat poskytovatele za přijetí podobných opatření na ochranu jeho zákazníků.
Výbor dále vyzývá poskytovatele platebních služeb k tomu, aby byli v rámci prevence podobných podvodů proaktivní.
4. Závěr
4.1 Nový právní rámec musí být v souladu s Evropskou strategií spotřebitelské politiky ("European Consumer Policy Strategy"), jejímž klíčovým cílem je zajištění vysoké a společné úrovně ochrany spotřebitelů.
4.1.1 Výbor podporuje snahu Evropské komise zvýšit důvěru spotřebitelů, právní jistotu a tržní efektivitu plateb na vnitřním trhu.
Pozitivním přístupem je i zvažování samoregulace a koregulace jako možné cesty vpřed v oblastech pokrytých uvedenými 21 přílohami.
4.2 Přednost musí dostat legislativní opatření pokrývající přílohy 1, 2, 8, 12, 13, 18 a 19.
Okamžitou pozornost je nutné věnovat zvláště přílohám o informačních požadavcích (2), o původci platby (8) a o otázkách souvisejících s ochranou údajů (18).
4.3 Zvýšená spolupráce mezi Komisí a bankovním odvětvím bude záhodná s ohledem na zřízení evropského inkasního systému (příloha 16), rozhodování o tom, kdo je oprávněn poskytovat platební služby (příloha 01), a dále v oblasti bezpečnostní certifikace platebních nástrojů a komponent (příloha 07).
4.4 S ohledem na ostatní přílohy se Výbor domnívá, že samoregulace nebo koregulace jsou vhodnější cestou k naplnění cíle Komise, jímž je efektivní vnitřní trh s platbami.
Je jasné, že pokud samoregulační opatření nepřinesou úspěch, je třeba uvažovat o evropském nařízení.
4.5 V této souvislosti Výbor navrhuje, aby se obecný rámec soustředil na zajišťovaní transparentnosti pro spotřebitele a na snahu stavět co možná nejvíce na stávající praxi a samoregulačních pravidlech.
Není například nutné dále regulovat tam, kde již trh zajistil naplnění záměrů zákonodárce (neexistuje například okamžitá potřeba aktualizovat směrnici o převodech aktiv s cílem zkrátit dobu realizace).
Přesto je společný postup v některých oblastech vhodným řešením.
4.6 Pole působnosti sdělení je často mnohem širší než samotné platby a Komise musí mnohem zřetelněji zvýraznit rozdíl mezi komerčními službami a platebními systémy.
Žádná legislativní opatření související s platbami by neměla zahrnovat otázky související s naplňováním jiných závazků než jsou platby jako takové.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu o postupu pro konzultace a notifikace v oblasti úvěrového pojištění, záruk a finančních úvěrů (kodifikované znění)
COM(2004) 159 final – 2004/0056 (CNS)
(2004/C 302/04)
Rada dne 13. května 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor dle článku 262 Smlouvy o ES o stanovisko k níže uvedené předloze: "Návrh rozhodnutí Rady o postupu pro konzultace a notifikace v oblasti úvěrového pojištění, záruk a finančních úvěrů (kodifikované znění)".
Sekce pro vnitřní trh, výrobu a spotřebu pověřená přípravou prací přijala své stanovisko dne 9. června 2004.
Zpravodajem byl pan FRANK von FÜRSTENWERTH.
Výbor schválil na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 30. června) počtem 133 hlasů pro, 1 hlas proti a 4 členové se zdrželi hlasování toto stanovisko:
1. Obsah
1.1 Předloženým návrhem má být kodifikováno rozhodnutí 73/391/EHS Rady z 3. prosince 1973 o postupu pro konzultace a notifikace v oblasti úvěrového pojištění, záruk a finančních úvěrů.
Toto rozhodnutí bylo změněno dalším rozhodnutím 76/641/EHS Rady a smlouvami o vstupu Španělska a Portugalska jakož i smlouvami o vstupu Rakouska, Finska a Švédska.
1.2 Rozhodnutí se týkají výlučně oblasti státních vývozních úvěrových garancí a upravují zejména, za jakých podmínek mají členské státy provádět konzultační řízení s členskými státy a Komisí v případě zamýšleného poskytnutí zahraničních úvěrů nebo záruky za zahraniční úvěry.
Pro soukromou sféru vývozních úvěrových pojištění není toto rozhodnutí relevantní.
1.3 Návrh nahrazuje různé právní akty, jež jsou předmětem kodifikace.
1.4 Návrh nemění materiální obsah kodifikovaných právních aktů.
Omezuje se na to, že je sjednocuje v jednom právním aktu, přičemž jsou provedeny pouze takové formální změny, jež vyžaduje kodifikace samotná.
2. Hodnocení
2.1 Návrh souvisí se záměrem Komise provést z důvodů přehlednosti a jasnosti kodifikaci často pozměňovaných právních aktů.
2.2 Příslušné předpisy jsou dosud rozptýleny v různých právních aktech a ke zjištění platných předpisů je třeba náročného hledání a porovnávání řady právních aktů.
2.3 Návrh se omezuje na sjednocení různých právních aktů do jediného právního aktu, přičemž zachovává v plném rozsahu jejich materiální obsah.
Ohledně materiálních změn zde není potřeba jednání.
2.4 Návrh slouží průhlednosti a lepšímu porozumění komunitárních předpisů a je proto vítán.
2.5 Komise by však měla v rámci kodifikace přihlédnout ještě k těmto bodům:
- Důvod pro přijetí (2) rozhodnutí Rady z 3.12.1973 ("Usnesením Rady z 26. ledna 1965 stanovila Rada postup pro konzultace v oblasti úvěrového pojištění, záruk a finančních úvěrů ") již v návrhu není obsažen a měl by být pro úplnost ještě doplněn.
- V článku 20 návrhu se zrušuje rozhodnutí 73/391/EHS Rady.
Příloha III návrhu naproti tomu pod nadpisem "Zrušené rozhodnutí se změnou" uvádí také rozhodnutí 76/641/EHS Rady.
Pro úplnost by proto ve článku 20 návrhu měla být zrušena také změna na základě rozhodnutí 76/641/EHS.
2.6 Zejména je třeba věnovat zvýšenou pozornost zajištění toho, aby překlady byly správné, protože nepřesnosti mohou vést k právní nejasnosti a k chybné aplikaci legislativy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu na nařízení Evropského parlamentu a Rady k implementaci Mezinárodního kodexu řízení bezpečnosti v rámci Společenství
COM(2003) 767 final – 2003/0291 (COD)
(2004/C 302/05)
13. ledna 2004 Rada Evropské unie rozhodla konzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem podle článku 80 (2) Smlouvy zřizující Evropské společenství návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady k implementaci Mezinárodního kodexu řízení bezpečnosti v rámci Společenství.
Sekce pro dopravu, energetiku, infrastrukturu a informační společnost, která je odpovědný za přípravu práce Výboru k tomuto tématu, schválila stanovisko 10. května 2004.
Zpravodajkou byla Dr Bredima Savopoulou.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 30. června) Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko poměrem hlasů 155 pro a 2 členové se zdrželi hlasování:
1. Úvod
1.1 Mezinárodní kodex řízení pro bezpečnost provozu lodí a prevenci znečišťování (Kodex ISM) schválila Mezinárodní námořní organizace (IMO) v roce 1979 jako nástroj na podporu rozvoje kultury bezpečnosti a ekologického povědomí v námořní dopravě.
V roce 1994 IMO rozhodla učinit Kodex povinným a schválila novou kapitolu IX "Řízení pro bezpečný provoz lodí" v Mezinárodní úmluvě pro bezpečný život na mořích (SOLAS) z roku 1974.
1.2 Povinné uplatňování kodexu vstoupilo v platnost ve dvou fázích.
1. července 1998 se stalo povinným pro společnosti provozující lodě pro cestující, ropné tankery, tankery pro přepravu chemikálií, tankery pro přepravu plynu a pro přepravu sypkých materiálů o 500 brt a více využívané pro mezinárodní námořní přepravu.
1.3 V reakci na tragedii trajektu Estonia se EU rozhodla učinit kroky k brzké implementaci Kodexu ISM pro trajekty přepravující cestující s vozidly typu "najeď a vyjeď" při mezinárodních a vnitrostátních plavbách v rámci Společenství do 1.7.1996 podle nařízení (EC) 3051/95 (8/12/1995) [1].
EHSV ve svém příslušném stanovisku uvítal navrhované kroky a podpořil iniciativu Komise. [2]
1.4 Nařízení bylo dvakrát novelizováno: a) nařízením 179/1998 [3] týkajícího se jednotné implementace dokumentů/certifikátů Kodexu ISM pro trajekty provozované v Evropě a b) nařízením 1970/2002 [4] zohledňujícím následné novely Kodexu ISM schválené IMO.
Nařízení vstoupilo v platnost 26. listopadu 2002.
2. Návrh Komise
2.1 Když bylo Nařízení (EC) č. 3051/95 schváleno, členské státy a Evropský parlament prohlásily, že uplatňování Kodexu ISM na trajekty ro-ro je prioritou, ale že je pouze prvním z řady pokračujících iniciativ pro zvýšení bezpečnosti na moři.
2.2 Navrhované nařízení je obecnější povahy, nahradí Nařízení (EC) č. 3051/95 a jeho hlavním účelem je usnadnit správnou, přísnou a sladěnou implementaci Kodexu ve všech členských státech a přistupujících zemích.
Nařízení bude paralelně zachovávat pravidla ISM platná v EU pro trajekty ro-ro bez ohledu na jejich vlajku plavících se na pravidelných linkách z evropských přístavů a z do evropských přístavů.
2.3 Nařízení se bude týkat všech společností provozujících na moři jednu nebo více z následujících lodí:
- nákladní lodi plující pod vlajkou některého členského státu na mezinárodních a vnitrostátních plavbách;
- osobní lodi plující pod vlajkou některého členského státu na mezinárodních plavbách;
- osobní lodi na vnitrostátních plavbách na mořích v oblastech třídy A a B tak, jak jsou definovány v článku 4 Směrnice 98/18/EC bez ohledu na jejich vlajku;
- osobní trajekty ro-ro provozované z přístavů členských států Společenství na pravidelných linkách osobních trajektů ro-ro bez ohledu na jejich vlajku; a
- nákladní lodi provozované do přístavů členských států Společenství nebo z těchto přístavů v rámci kabotáže bez ohledu na jejich vlajku.
2.4 Působnost navrhovaného nařízení je založena na ustanoveních kapitoly IX Úmluvy SOLAS a platí pro všechny lodi spadající do působnosti SOLAS a plovoucí pod vlajkou členského státu, i když operují pouze vnitrostátně.
Nicméně u lodí poskytujících osobní přepravu na vnitrostátních linkách se ustanovení budou vztahovat pouze na osobní lodi operující na ve vzdálenosti vyšší než 5 mil od pobřeží, ale tyto pravidla budou platná pro všechny vlajky.
2.5 Všechny společnosti provozující jednu nebo více ze shora uvedených lodí budou muset dodržovat Mezinárodní kodex řízení pro bezpečný provoz lodí a pro prevenci znečišťování (Kodex ISM) uvedený v Hlavě I Přílohy.
Členské státy budou muset dodržovat Pokyny pro proces certifikace (Ustanovení o správě týkající se implementace Kodexu ISM) tak, jak je uveden v Hlavě II Přílohy.
3. Všeobecné připomínky
3.1 Kodex ISM je jedním z nejvýznamnějších kroků vpřed, které IMO učinila v oblasti námořní bezpečnosti, protože poskytuje rámec, ve kterém mohou být úmluvy IMO účinně implementovány.
Názorem EHSV, který byl vyjádřen již v předcházejících stanoviscích, je, že Nařízení 3051/95 posloužilo dobrému cíli při rozšiřování implementace Kodexu ISM na osobní trajekty ro-ro do dvou let a rozšíření jeho uplatnění na lodi provozující vnitrostátní námořní plavbu.
3.2 EHSV zaznamenává, že ve vztahu ke společnostem provozujícím osobní a nákladní lodi na mezinárodních linkách byl již účel nařízení naplněn, protože povinnost jednat v souladu s Kodexem ISM vyplývá již z úmluvy SOLAS.
Pro společnosti provozující osobní trajekty ro-ro na domácích linkách pak bylo cíle dosaženo prostřednictvím implementace Nařízení 3051/95.
3.3 Základním důvodem Komise pro předložení návrhu je to, že převzetí úplného Kodexu ISM a příslušných pokynů IMO do zákonů EU prohloubí účinnou implementaci Kodexu ISM v rámci Společenství..
EHSV souhlasí s odůvodněním a plně podporuje tento cíl, protože se vztahuje na lodi, na které již Kodex ISM lze vztáhnout.
Nicméně pokud jde o navrhované rozšíření uplatnění Kodexu ISM na jiné typy lodí, vyjadřuje EHSV následující připomínky.
3.3.1 Kodex ISM vznikl na základě iniciativy odvětví jako nástroj na podporu kvality přepravy.
Zkušenosti z povinné globální implementace Kodexu ISM od první fáze v roce 1998 podle očekávání odhalily silné stránky i nedostatky Kodexu.
Obecně se uznává, že je potřeba hlubší pochopení cílů Kodexu ze strany námořní komunity (států s vlastní vlajkou, klasifikačních společenství a přepravních společností), aby se posílila vazba mezi těmi, kdo vydávají certifikáty ISM a jednotnými standardy pro školení auditorů Kodexu ISM.
Základním kamenem pro dobré řízení bezpečnosti je angažovanost shora.
U námořní bezpečnosti a prevenci znečišťování je to právě angažovanost a motivace jednotlivců na všech úrovních, které určují konečný výsledek.
Bez pochopení celého komplexu námořní problematiky se Kodex ISM může stát pouhým papírovým cvičením, o kterém tak rádi mluví skeptici.
3.3.2 Vyhodnocení rizika se v současné době často používá jako cíl a spolehlivý nástroj pro úvahy o zlepšování bezpečnosti.
Na základě tohoto přístupu a po zvážení projevených potřeb se povinné uplatňování Kodexu ISM na trajekty operující na pravidelných linkách z evropských přístavů a do evropských přístavů v rámci EU ukázalo jako odůvodněné a schválené.
Ze stejných důvodů bylo zcela správně uplatňování pokynů i na všechny další lodi provozující vnitrostátní přepravu zatím ponecháno na rozhodnutí národních vlád na základě principu subsidiarity.
EHSV neví o žádném národním zákonu, který by rozšiřoval povinné uplatnění Kodexu ISM na další lodi operující na vnitrostátně.
3.3.3 Kodex ISM, který byl vypracován pro lodi na mezinárodních plavbách a tedy i mimo snadný dosah správ a společností, ukládá významné povinnosti společnostem a jejich lodím a vyžaduje plnění mezinárodních úmluv a vede k dodržování oborových norem.
Kromě toho je bezpečnostní režim nákladních lodí operujících výhradně vnitrostátně regulován národní legislativou, a implicitně mohou takové lodi dodržovat i režim platný pro nákladní lodi operující mezinárodně.
3.3.4 EHSV se jako ochránce mimo jiné i zájmů malých a středních podniků v Evropě obává povinného uplatňování Kodexu ISM na malé a střední přepravní společnosti, které se zabývají výhradně vnitrostátními plavbami.
Ve světle těchto úvah by navrhované nařízení mělo zohlednit byrokratické formality a náklady na dodržování Kodexu při jeho uplatňování na lodi takových společností.
Proto ude nezbytná pružnost v uplatňování a/nebo derogace.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Článek 3 – Uplatňování
4.1.1 EHSV se domnívá, že derogace mohou být z praktických důvodů nezbytné u malých nákladních lodí a osobních lodí na vnitrostátních plavbách, pokud tyto lodi provozuje sám majitel nebo majitel na jejich provoz přímo dohlíží.
4.2 Článek 4 – Požadavky na řízení bezpečnosti
4.2.1 Implicitně budou shora uvedené lodi muset být v souladu s režimem platným pro lodi operující na mezinárodních plavbách.
EHSV se domnívá, že Nařízení by mělo jasně definovat základní požadavky Kodexu ISM, které by byly pro takové lodě relevantní.
4.3 Článek 5 – Certifikace
4.3.1 EHSV podporuje povinné uplatňování certifikačního procesu, který je hlavním platným odůvodněním navrhovaného nařízení.
4.3.2 K odstavcům 2 a 6 by mělo být řečeno, že doklady o souladu a certifikáty pro řízení bezpečnosti může vydávat i správa na základě žádosti vlajkové správy.
4.3.3 EHSV trvá na tom, že článek 5 odst. 4 a 9 vyžadují vysvětlení a zesouladění s ustanoveními Kodexu ISM, protože zavádějí zbytečná omezení a způsobují zmatky.
4.4 Článek 7 – Zajišťovací postup
4.4.1 Zajišťovací postup správně nezahrnuje členský stát nebo vlajkový stát, který vydal dokument o souladu a který může cítit nutnost pozastavit platnost nebo odejmout dokument.
4.5 Článek 9 – Podávání zpráv
4.5.1 Článek se týká formy zpráv, kterou má stanovit Komise, nicméně nestanoví, co by mělo být obsahem zpráv.
Mělo by být vyjasněno, zda se předpokládá podávání zpráv o souladu s nařízením a konkrétněji s postupem certifikace, nebo zpráv o souladu společností a jejích lodí, tak jak je evidují státní úřady kontrolující vlajky a přístavy.
4.6 Článek 13 – Vstup v platnost
4.6.1 V souladu s připomínkami k článkům 3 a 4 se EHSV domnívá, že jednoroční přechodné období pro dosažení souladu u nákladních lodí a osobních lodí na vnitrostátních plavbách je přiměřené.
5. Závěry
5.1 EHSV podporuje převedení celého Kodexu ISM a příslušných pokynů IMO do zákonů EU prostřednictvím navrhovaného nového Nařízení 3051/95.
Realisticky však přidaná hodnota rozšířené působnosti navrhovaného nařízení může být omezena, protože lodi operující na mezinárodních plavbách a osobní trajekty ro-ro na vnitrostátních plavbách ji Kodex ISM dodržují.
5.2 EHSV zaznamenává, že zkušenosti z implementace ISM od první fáze v roce 1998 odhalily silné stránky i nedostatky Kodexu.
Všechny zainteresované strany v oboru námořní přeprava by měly plně chápat cíle Kodexu, jinak se stane pouze cvičením na papíře.
Tato potřeba je ještě zjevnější u společností a lodí, které byly doposud vyloučeny z režimu Kodexu ISM.
5.3 Iniciativa s cílem rozšířit uplatňování Kodexu ISM na všechny lodi provozující vnitrostátní přepravu musí být revidována, aby se stala pružnější.
Neúmyslně a neúměrně by tak nové kategorie lodí musely splňovat režim platný pro lodi provozující mezinárodní přepravu s pravděpodobně přílišnými náklady na soulad, a to zejména v případech lodí provozovaných majitelem nebo pod jeho přímým dohledem.
Je třeba upravit certifikační postup v navrhovaném nařízení tak, aby nevedl k zbytečnému omezování malých a středních společností zabývajících se vnitrostátní přepravou.
Proto budou možná nezbytné derogace nebo stanovení základních požadavků Kodexu ISM platných pro tyto lodi.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru týkající se návrhu na směrnici Evropského parlamentu a Rady o posílení přístavní bezpečnosti
COM(2004) 76 final – 2004/0031 (COD)
(2004/C 302/06)
Dne 24. února 2004 se Rada Evropské unie rozhodla na základě článku 80(2) Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor o návrhu na směrnici Evropského parlamentu a Rady o posílení přístavní bezpečnosti.
Sekce pro dopravu, energetiku, infrastrukturu a informační společnost, která byla zodpovědná za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 10. května 2004.
Zpravodajem byl Dr Bredima Savopoulou.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 schůze z 30 června 2004 přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko počtem 154 hlasů pro a 4 členové se zdrželi hlasování:
1. Úvod.
1.1 Ve svém Sdělení [1] o posílení bezpečnosti námořní dopravy a ve svém návrhu [2] na Nařízení o posílení bezpečnosti lodí a přístavních zařízení se Komise zabývala bezpečnostními otázkami lodí a rozhraní mezi loděmi a přístavem a navrhla určité kroky, které v současnosti procházejí legislativním procesem.
Navrhované nařízení se nicméně zastavilo u té části přístavů, která představuje rozhraní mezi loděmi a přístavy, t.j. terminálu.
1.2 EHSV ve svém stanovisku [3] uvítal navrhované kroky a podpořil záměr Komise provést jakožto další krok realizaci dalších komunitárních opatření, která by zabezpečila přístavy a jejich rozhraní se zázemím.
1.3 Druhý a obtížnější krok iniciativy Komise uznává potřebu komplexní politiky přístavní bezpečnosti vzhledem ke zranitelnosti širších přístavních oblastí, které poskytují zásadní spojení s celým dopravním řetězcem a pohyby cestujících.
2. Návrh Komise
2.1 Návrh doplňuje bezpečnostní opatření zavedená na základě Nařízení o posílení bezpečnosti lodí a přístavních zařízení tím, že zajistí, aby bezpečnostní režim pokrýval celý přístav.
Směrnice zaručí odpovídající úroveň bezpečnosti v přístavech Společenství a zajistí harmonizované provádění bezpečnostních opatření vztahujících se na celé přístavní oblasti.
2.2 Komise trvá na tom, že očekávaná společná opatření IMO a ILO ve formě dobrovolného Praktického kodexu přístavní bezpečnosti, který se v současné době vypracovává, nezaručí brzké ustanovení požadovaného bezpečnostního režimu.
Z tohoto důvodu musí EU podniknout aktivní kroky, nejlépe ve formě směrnice, aby bylo dosaženo požadované flexibility.
2.3 Navrhovaná směrnice umožní zachovat stávající bezpečnostní režimy v přístavech, které odpovídají jejím zásadám a rámcovým požadavkům.
Přesněji řečeno, směrnice stanoví povinnost provádět bezpečnostní hodnocení, stanovit úroveň bezpečnosti, vypracovat a schválit bezpečnostní plány, určit odpovědné bezpečnostní orgány, jmenovat bezpečnostní pracovníky, zřídit bezpečnostní výbory a podporovat realizaci opatření.
3. Obecné poznámky
3.1 Události a činy, ke kterým došlo od teroristických útoků z 11. září, prokázaly správnost předpovědí, že válka s terorismem bude trvat dlouho.
Tragické události, ke kterým došlo 11. března 2004 v Madridu, vynesly do popředí zranitelnost celého dopravního systému vůči teroristickým útokům a ukázaly, že absolutní bezpečnosti nelze nikdy dosáhnout.
Ve svém předběžném stanovisku o dopravní bezpečnosti [4] a následném stanovisku [5] týkajícím se bezpečnosti námořní dopravy trval EHSV na tom, že by se EU měla ujmout mezinárodního vedení při vypracování širšího rámce bezpečnosti, který by se zabýval příčinami terorismu, nejen se snažil mu zabránit nebo odstranit jeho důsledky.
3.2 Námořní bezpečnosti jakožto globálnímu problému se dostalo přiměřené pozornosti globálně i ze strany EU.
Zdá se však, že bezpečnost na železnici je zaměřena zejména na iniciativy na národní úrovni, zatímco terorismu v silniční a vnitrozemské lodní dopravě bylo dosud věnováno relativně málo pozornosti.
EHSV podtrhuje, že pokud ostatní druhy dopravy neponesou svůj díl zodpovědnosti, stane se "nejslabší článek" cílem teroristů snažících se proniknout do systému.
Je nereálné očekávat od přístavů, že vyplní bezpečnostní mezery jiných druhů dopravy, a je nespravedlivé na ně klást takovéto finanční břemeno.
3.3 EHSV znovu zdůrazňuje, že opatření zaměřená na boj proti terorismu je třeba doplnit opatřeními zaměřenými na odstranění tradičních bezpečnostních problémů (organizovaný zločin, pirátství, podvody, pašování a ilegální imigrace).
Tyto bezpečnostní problémy se vyskytují v širších přístavních zónách a měly by být urgentně řešeny, jak požadoval EHSV.
V této souvislosti lituje EHSV, že mnohé členské státy EU stále nejsou účastníky Úmluvy o potlačování nezákonného jednání a jejího protokolu, a zdůrazňuje nutnost a naléhavost okamžité ratifikace, která by posílila právní prostředky pro boj s terorismem.
3.4 EHSV [6] podpořil kroky EU směřující k ujednání s USA o vzájemné spolupráci, kdy bude stejným způsobem zacházeno se všemi náklady (kontejnery) pocházejícími z EU, a převedení/integraci bilaterálního ujednání do multilaterální dohody pod záštitou Světové celní organizace (WCO).
Podobná vzájemná ujednání by měla být uzavřena s dalšími regiony/zeměmi a podpořena systémem výměny informací.
Tam, kde je to nutné, by v dohodách měla být stanovena technická spolupráce a finanční pomoc rozvojovým zemím s cílem modernizovat jejich bezpečnostní infrastrukturu přístavů.
3.5 Rámec navrhovaných opatření je podobný tomu, který byl zřízen pro přístavní zařízení (terminály).
Podstatným novým prvkem je rozšíření zeměpisného rozsahu na celou přístavní oblast, kterou členské státy musí vymezit v souladu s podobnými kroky USA.
EHSV se domnívá, že tohoto cíle by bylo nejlépe dosaženo rozšířením rozsahu nařízení (ES) 725/2004 [7].
EHSV nicméně uznává, že existují omezení pro brzké rozšíření úplného bezpečnostního režimu výše uvedeného nařízení tak, aby zahrnul širší přístavní oblasti, a že je třeba poskytnout členským státům prostřednictvím směrnice požadovanou flexibilitu k realizaci odpovídajících opatření vzhledem k velké různorodosti přístavů Společenství a rozmanitosti činností, které v nich probíhají.Tato flexibilita by neměla vést k velkým rozdílům v opatřeních v přístavech EU, jejichž výsledkem by bylo třídění zahraničních přístavů na "bezpečné" a "nebezpečné" z hlediska odhalování nelegálních imigrantů a teroristů, neboť by to mohlo vést ke zkreslení na trhu a ohrozit hladký průběh mezinárodního obchodu.
3.6 EHSV znovu zdůrazňuje svůj názor [8], že s rozšířením EU se posiluje úloha Středozemního moře.
Jeho sousedství s oblastmi, odkud by mohly vzejít potenciální bezpečnostní problémy, podtrhuje nutnost středozemní dimenze bezpečnosti námořní dopravy.
EHSV uvítal [9] vytvoření Evropsko-středozemní dopravní sítě a zahrnutí námořní bezpečnosti do jejích cílů.
Souhlasil s tím, že je nezbytné, aby partneři ze Středozemí posílili bezpečnostní opatření, a Evropsko-středozemní institut pro bezpečnost a zajištění byl považován za první krok směrem k tomuto cíli.
3.7 Ve své současné podobě se směrnice zaměřuje na administrativní hlediska.
Směrnice nestanoví harmonizované postupy pro aplikaci podrobností vztahujících se k přílohám. Místo toho poskytuje možnost budoucích úprav.
EHSV si uvědomuje naléhavost posílit bezpečnost mimo rozhraní mezi loděmi a přístavem, ale zdůrazňuje, že by bylo rozumnější udělat si přehled o tom, jakého pokroku bylo v tomto ohledu dosud dosaženo na mezinárodní úrovni, zvláště v IMO, ILO a Světové celní organizaci (WCO), a poskytnout rychlý a jasný návod k realizaci daných cílů.
3.8 EHSV bere na vědomí, že směrnice nevytváří nové povinnosti v oblastech, kterými se již zabývá nařízení (ES) 725/2004 [10], nebo v rozšířených přístavních zónách.
Výbor nicméně využívá této příležitosti, aby znovu zdůraznil základní princip, že bezpečností opatření v přístavech by měla být v rovnováze s cíli, které sledují, jejich náklady a dopady na provoz a pohyb obchodu.
Je tedy nutně pečlivě zvážit jejich nutnost a vyhodnotit, zda jsou reálná a prakticky proveditelná.
Opatření by měla respektovat základní práva a řídit se zásadami uznávanými zvláště Chartou základních práv Evropské unie, aby nedošlo k omezení lidských práv občanů ani ústavního pořádku, což by posloužilo záměrům teroristů.
Z tohoto důvodu je třeba se vyhnout:
- odklonu dopravy ve prospěch některých přístavů (z důvodu zvýšených bezpečnostních opatření) ke škodě jiných přístavů.
Takovýto odklon dopravy by mohl zasáhnout zvláště malé přístavy.
Bezpečnostní opatření by se neměla stát předmětem soutěžení mezi přístavy;
- uvalení nepřiměřených nákladů nebo byrokratických opatření;
- jakékoli nerovnováhy mezi bezpečností plavidel a bezpečností přístavů, která by mohla vést k uvalení povinnosti na plavidla a jejich provozovatele spočívající v zajištění dodatečné bezpečnosti přístaviště, aby se odstranila tato nerovnováha.
Přístavy by neměly být přehnaně zatíženy náklady na splnění předpisů ve prospěch jiných druhů dopravy;
- nepřiměřené technické infrastruktury, která by mohla být pokládána za podporu určitých komerčních zájmů.
3.9 Náklady na realizaci dodatečných opatření k zabezpečení geografické oblasti podstatně širšího přístavu, jmenovitě omezení přístupu, kontrola nákladu a zavazadel a identifikace osob, se pro většinu přístavu mnohonásobně zvýší, neboť rozšíření aplikace bezpečnostních opatření bude zahrnovat další opatření z hlediska infrastruktury, zařízení, pracovní síly a školení.
Připomínaje si svá dřívější stanoviska o financování nákladů na bezpečnost, EHSV znovu opakuje svoji nabídku Komisi vypracovat plán EU pro financování realizace daných opatření.
EHSV zvláště zdůrazňuje, že: "ačkoli část nákladů na splnění opatření bude přenesena na zákazníky, měly by vlády EU v zájmu spravedlnosti rovněž nést část nákladů, neboť terorismus je reakcí na politiku vlád".
EHSV navíc znovu opakuje svoji výzvu, aby Komise vypracovala celkovou studii finančních dopadů zvýšených opatření pro námořní bezpečnost a přidává se k EP s jeho podobnou žádostí.
3.9.1 Námořní přístavy jsou významným národním majetkem.
Opatření směřující k zabezpečení celé přístavní zóny jsou tak logicky posuzována jako opatření ve všeobecném veřejném zájmu.
Veřejné financování takovýchto opatření nebude tedy podléhat pravidlům pro státní pomoc obsaženým ve Smlouvě o Evropské unii.
Vzhledem ke skutečnosti, že členské státy se nicméně mohou rozhodnout, zda těmto opatřením poskytnou veřejnou podporu, nebo ne, je třeba vypracovat harmonizovaný přístup na úrovni EU, aby nedocházelo k deformacím v hospodářské soutěži.
Tento přístup, který bere rovněž v úvahu financování bezpečnostních opatření pro přístavní zařízení, by měl být založen na následujících principech:
- náklady na přístavní bezpečnostní opatření přijatá následkem směrnice o přístavní bezpečnosti jsou ve všeobecném zájmu a měly by být hrazeny z veřejných finančních prostředků nebo finančních prostředků EU;
- náklady na bezpečnostní opatření přístavních zařízení přijatá jako důsledek nařízení o lodích a přístavních zařízeních by měly být financovány následně:
a) veškeré náklady pověřených orgánů (hodnocení, schválení hodnocení, schválení plánu, audit a prohlášení o splnění podmínek) by měly být hrazeny z veřejných finančních prostředků nebo finančních prostředků EU;
b) opakované režijní náklady na kontrolu a audit bezpečnostních plánů pro přístavní zařízení by měly být hrazeny z veřejných finančních prostředků nebo finančních prostředků EU;
c) veškeré další náklady na bezpečnost v souvislosti s přístavními zařízeními by měly být hrazeny uživateli těchto zařízení transparentním způsobem.
3.9.2 Je nesmírně obtížné odhadnout výši nákladů na přístavní bezpečnost.
Nicméně na základě porovnání se očekává, že náklady na přístavní bezpečnost v EU budou vyšší než v USA, a to ze zeměpisných důvodů, díky vyššímu počtu přístavů v EU.
Očekává se, že z komparativního hlediska budou náklady na splnění opatření pro velké přístavy [11] a malé přístavy obrovské.
3.10 Neschopnost reagovat rychle na nové teroristické skutečnosti by mohla vést k nákladným mnohamiliardovým uzavíráním přístavů.
Nedostatek bezpečnosti by se tedy mohl stát necelní překážkou obchodu.
4. Specifické poznámky
4.1 Přístavy jsou obvykle dobře definovány z hlediska zeměpisného pokrytí a správy a v jejich rámci vedle sebe existují rozmanité činnosti.
Hranice přístavu obvykle pokrývají přístavní zařízení, nikoli naopak, jak vyplývá z článku 2.4 nebo z definice "přístavu" nebo "námořního přístavu" v článku 3.
Zdá se, že z definice vyplývá, že přístavní zóna je menší než oblast "přístavního zařízení", která navíc zahrnuje kotviště, vyčkávací prostory a přístupy z moře.
Z tohoto důvodu je třeba v článku 2.4 vyjasnit pojem "má přednost".
4.2 Jakožto první krok musí být plán přístavní bezpečnosti jako hlavní plán kompatibilní s rozhodnutími přijatými během procesu realizace kodexu ISPS a Nařízení (ES) 725/2004 [12] týkajícího se kritérií pro přístavní zařízení.
Měl by zahrnovat integrované bezpečnostní plány pro přístavní zařízení v rámci hranic přístavu.
Vedlejší přístavní zařízení by případně mohla fungovat jako úseky přístavu a jejich bezpečnostní plány by byly součástí celkového plánu přístavní bezpečnosti, které by v případě nutnosti byly upraveny tak, aby byly sladěny a koordinovány s jeho komplexními cíli.
Následně by orgán přístavní bezpečnosti měl konečnou pravomoc a odpovědnost.
4.3 Poradní úloha plánovaných výborů pro přístavní bezpečnost podpoří účinnou realizaci plánu přístavní bezpečnosti.
EHSV předpokládá, že výbory budou zřízeny orgány přístavní bezpečnosti, rovněž za účelem stanovení prvků plánu přístavní bezpečnosti.
EHSV podporuje účast zástupců námořníků a přístavních dělníků ve výborech pro přístavní bezpečnost za účelem nalezení praktických řešení.
4.4 Náklad a cestující by neměli být opakovaně kontrolováni při vstupu do přístavní zóny a opět při vstupu do přístavních zařízení.
Navíc je třeba zaujmout praktický přístup z hlediska mobility lodních posádek, návštěvníků a dodavatelů.
4.5 Inspekce dodržování opatření týkajících se přístavní bezpečnosti v jednom členském státě bezpečnostními pracovníky jiného členského státu by se měla provádět na základě pravomoci Evropské komise (článek 17.2 a 14.3).
5. Závěry
5.1 Tragické události, ke kterým došlo 11. března 2004 v Madridu, prokázaly správnost obav, že celý systém dopravy je zranitelný vůči teroristickým útokům, a vědomí, že absolutní bezpečnosti nelze nikdy dosáhnout.
5.2 EHSV podtrhuje, že pokud ostatní druhy dopravy neponesou svůj díl zodpovědnosti, stane se "nejslabší článek" cílem teroristů snažících se proniknout do systému.
Je nereálné očekávat od přístavů, že vyplní bezpečnostní mezery jiných druhů dopravy, a je nespravedlivé na ně klást takovéto finanční břemeno.
5.3 EHSV pevně věří, že policejní strategie není bezpečnou strategií v nebezpečném světě.
Z tohoto důvodu by se EU měla ujmout mezinárodního vedení při vypracovávání širšího rámce bezpečnosti, který by se zabýval příčinami terorismu, nikoli se pouze snažil odstranit jeho důsledky.
5.4 EHSV plně podporuje navrhovanou směrnici s cílem realizovat bezpečnostní opatření v širších přístavních zónách.
Flexibilita, kterou navrhovaná směrnice členským státům umožňuje, by neměla vést ke klasifikaci zahraničních přístavů na "bezpečné" a "nebezpečné", neboť by to mohlo vést ke zkreslení na trhu a ohrozit hladký průběh mezinárodního obchodu.
5.5 EHSV znovu zdůrazňuje, že opatření zaměřená na boj proti terorismu je třeba doplnit opatřeními zaměřenými na odstranění tradičních bezpečnostních problémů (organizovaný zločin, pirátství, podvody, pašování a ilegální imigrace).
5.6 Námořní přístavy jsou významným národním majetkem.
Opatření směřující k zabezpečení celé přístavní zóny jsou tak logicky posuzována jako opatření ve všeobecném veřejném zájmu.
Veřejné financování takovýchto opatření nebude tedy podléhat pravidlům pro státní pomoc obsaženým ve Smlouvě o Evropské unii.
Aby nedocházelo k deformacím v hospodářské soutěži, je třeba vypracovat na úrovni EU harmonizovaný přístup členských států při poskytování státní pomoci.
EHSV znovu opakuje svoji nabídku Komisi navrhnout plán EU na financování realizace těchto opatření tam, kde to bude nutné.
EHSV se tedy domnívá, že hospodářské dimenze přístavní bezpečnosti jsou významnou otázkou mezinárodního obchodu a EU by se jimi měla naléhavě zabývat.
5.7 Bezpečnostní opatření v přístavních zónách by měla respektovat základní práva a řídit se zásadami uznávanými Chartou základních práv Evropské unie, aby nedošlo k omezení lidských práv občanů ani ústavního pořádku.
5.8 EHSV zdůrazňuje naléhavou nutnost dát politice přístavní bezpečnosti v EU středozemní rozměr, což se s rozšířením EU stává nezbytností.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k oznámení Komise Evropskému parlamentu a Radě – Průběžná zpráva o výzkumném programu GALILEO vydaná k počátku roku 2004
COM(2004) 112 final
(2004/C 302/08)
Dne 5. května 2004 se Evropská komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 262 Smlouvy o ES ve věci oznámení Komise Evropskému parlamentu a Radě – Průběžná zpráva o výzkumném programu GALILEO vydaná k počátku roku 2004
Sekce pro dopravu, energetiku, infrastrukturu a informační společnost, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 10. června 2004.
Zpravodajem byl p. Buffetaut.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 30. června) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko počtem161 hlasů pro a 3 členů se zdrželo hlasování.
1. Preambule
1.1 Program GALILEO představuje pro Evropskou unii, její nezávislost, technologickou a vědeckou kapacitu, její hospodářství, a především pro její kosmický průmysl a odvětví telekomunikací velkou výzvu.
V posledních letech byl rozvoj kosmického průmyslu v EU založen hlavně na komerční aktivitě spojené s družicovými telekomunikacemi.
Potíže, které postihly odvětví telekomunikací, měly vážný dopad na kosmický průmysl, který nebyl dostatečně institucionálně a politicky podporován, zejména ve srovnání s jeho hlavními konkurenty.
1.2 Program GALILEO, který byl opožděn kvůli diskusím o rozdělení "přiměřených výnosů" z programu mezi různé státy, které jsou členy Evropské agentury pro vesmír, i kvůli mimoevropským tlakům, vstoupil definitivně do skutečné zahajovací fáze po uzavření dohody v rámci Rady Evropské agentury pro vesmír (EAV) dne 26. května 2003 o příslušných finančních příspěvcích členských států EAV.
1.3 Program GALILEO má ve srovnání se systémem GPS jeden významný rys, a to, že to je civilní program.
Tento významný infrastrukturní projekt má rozhodující strategický význam pro Evropu a její nezávislost, jak již zdůraznil EHSV, Evropský parlament a Evropská rada.
Program GALILEO dokonale ladí s lisabonskou strategií.
Měl by se rovněž zdůraznit význam takovéhoto rozsáhlého projektu pro podporu evropské integrace.
1.4 Systém GALILEO bude poskytovat pět služeb:
- "otevřená služba" (srovnatelná se základní službou GPS);
- "služba zajišťující bezpečnost života" určená primárně pro využití leteckými, železničními a námořními operátory;
- "komerční služba", která je přesnější než otevřená služba a je určena ke komerčnímu využití;
- "pátrací a záchranná služba";
- "veřejně regulované služby"; využití této služby je vyhrazeno veřejným orgánům a jejich policejním službám, celním službám a službám civilní ochrany.
Pro tyto aktivity bude využívána vysoká přesnost, kódované signály; bude je možno využít rovněž pro vojenské účely a budou přijata nezbytná opatření s cílem zabránit úmyslnému rušení.
1.5 Jelikož GALILEO je civilním systémem, je jeho hlavní využití pro každodenní účely, zejména v oblasti dopravy.
Bude proto muset být s to zajistit nepřetržitou a bezpečnou službu, v případě poruchy lze zapojit jeho civilní složku, přičemž u GPS tomu tak není.
1.6 Konečně GALILEO bude o něco přesnější než GPS a především bude mít rozsah pokrývající celou zeměkouli.
Může rovněž zajistit ověřování integrity signálu v reálném čase; to je u některých aplikací velmi důležitý požadavek, zejména v oblasti civilního letectví.
1.7 Základním cílem přezkoumávaného oznámení je podat zprávu o pokroku programu GALILEO, načrtnout perspektivy pro budoucnost a určit řadu stávajících nejistot, co se týče projektu, jehož náklady se odhadují na 3,2 miliard EUR a který zahrnuje tři fáze, a to:
- vývojovou a ověřovací fázi, která běží v období 2002 až 2005;
- instalační fázi v období 2006 až 2007;
- fázi komerčního provozu, jež by měla být zahájena v roce 2008.
2. Struktura a podstata dokumentu Komise
Oznámení se zaobírá těmito třemi body:
- pokrok vývojové fáze;
- vývoj mezinárodní spolupráce;
- přechod na instalační a provozní fázi.
2.1 Vývojová fáze
2.1.1 Společný podnik
Dohoda uzavřená v květnu 2003 v rámci Rady EAV umožnila vyřešit dosud nevyřešené otázky s tím, že Společný podnik GALILEO je v plné činnosti od minulého léta.
Byl jmenován ředitel Společného podniku, bylo přijato organizační schéma a rozpočet na léta 2003 a 2004.
EGNOS, evropský geostacionární navigační systém, by měl být umístěn pod kontrolu Společného podniku.
Zbývajícím problémem je otázka daňového a sociálního statusu Společného podniku. Tato záležitost se projednává s belgickou vládou.
Souhrnná částka není rozhodně zanedbatelná (5 milionů EUR ročně). Cílem je zajistit pro 32 pracovníků Společného podniku stejné úpravy, jaké platí pro členy Evropské agentury pro vesmír (EAV) a Evropskou komisi.
Belgické orgány nemají proti této žádosti námitek, ale chtějí, aby se na zaměstnance Společného podniku vztahovalo sociální zabezpečení.
Problém je tedy spíše administrativní než věcné povahy.
2.1.2 Technické studie a výzkumné práce
Tyto se týkají:
- nedávných prací v rámci definiční fáze;
- základní infrastruktury;
- systému EGNOS, který bude brzy v provozu;
- evropského radionavigačního plánu.
2.1.3 Světová radiokomunikační konference konaná v červnu 2003
2.1.3.1 Projednávané otázky byly pro EU mimořádně důležité a měly dva cíle:
- obdržet potvrzení kmitočtového spektra přiděleného v roce 2000;
- zajistit, aby se v rámci takového kmitočtového spektra neukázalo rozdělení mezi různými systémy jako nevýhodné pro evropský systém a rovněž aby přístup ke kmitočtovému spektru byl spravedlivý a aby byl založen na zásadě interoperability.
2.1.3.2 Diskuse probíhala na pozadí historického monopolu amerického systému GPS. EU však zajistila výsledek, který dává naději na to, že zde bude nestranná multilaterální koordinace, co se týče podmínek pro využívání kmitočtového spektra, i jeho požadavku.
2.1.4 Integrace nových členských států a kandidátských zemí
Byly vypracovány iniciativy na úrovni průmyslových odvětví, aby bylo možno zajistit plnou účast výše uvedených zemí na programu GALILEO, jak to požaduje Komise.
2.2 Rozvoj mezinárodní spolupráce
2.2.1 Jak Rada při různých příležitostech zdůrazňovala, je mezinárodní spolupráce jedním z podstatných prvků k zajištění toho, aby byly z programu GALILEO získány maximální přínosy.
Žádosti třetích zemí o přidružení k projektu jsou stále četnější.
V tomto kontextu chce Komise prosazovat souběžně dva přístupy, a to bilaterální přístup a regionální přístup.
2.2.2 Dne 30. října 2003 byla podepsána počáteční smlouva s Čínou a probíhají jednání s Indií a Izraelem.
Stejné kroky se podnikají v případě Jižní Koreje, Brazílie, Japonska, Kanady, Austrálie, Mexika a Chile.
2.2.3 Co se týče regionální spolupráce, byl zahájen dialog se středomořským regionem, Latinskou Amerikou a Afrikou.
2.2.4 Probíhají rovněž jednání s dvěma státy, které již mají k dispozici družicový radionavigační systém, a to Ruskem a Spojenými státy.
Tato jednání jsou zvlášť důležitá, jelikož mají zajistit technickou kompatibilitu a interoperabilitu jejich systémů se systémem GALILEO.
Je nutno poukázat na to, že Spojené státy zpočátku zpochybňovaly hodnoty programu GALILEO.
Mechanismus konzultací, který se v současné době projednává, musí být založen na systému, podle něhož má každý z partnerů symetrická práva a povinnosti vzhledem k druhému partnerovi, zejména v souvislosti s výkonem případného práva veta.
2.3 Přechod k fázi instalace a provozu
To je rozhodující otázka.
Instalační a provozní fáze systému bude zahájena v roce 2006, respektive 2008.
2.3.1 Výběrové řízení na udělení koncese
2.3.1.1 Procedura pro udělování koncese je řízena Společným podnikem.
Tato procedura byla zahájena v říjnu 2003.
Byly přijaty a prohlášeny za způsobilé čtyři nabídky.
Nabídky předložila konsorcia tvořená určitým počtem vedoucích partnerů s podporou skupiny přidružených společností.
Všechny nabídky počítaly s tím, že by budoucí evropský systém mohl generovat významné komerční výnosy, a každé bylo ochotno investovat značnou část svého příspěvku ze svých vlastních prostředků.
2.3.1.2 Tento faktor je o to důležitější, že Komise chce, aby financování Společenství u instalační fáze nepřesáhlo jednu třetinu financí.
Během druhé fáze procedury pro udělování koncese známé jako "konkurenční vyjednávání" byla vybrána na stručný seznam tři konsorcia (Alcatel/Alenia/Vinci, EADS/Thalès/Inmarsat, Eutelsat).
2.3.1.3 Bylo stanoveno šest typů zdrojů, a to:
- prodej služeb vytvářených systémem GALILEO;
- licence a práva duševního vlastnictví;
- financování EU;
- úvěry Evropské investiční banky (EIB);
- finanční příspěvky třetích zemí;
- bude-li to nutné, odvod z přijímačů družicového radionavigačního signálu.
2.3.2 Rámcová struktura pro daný systém
2.3.2.1 Komise zaslala Radě a Evropskému parlamentu návrh nařízení o vytvoření struktur pro řízení evropského družicového radionavigačního programu.
Bylo navrhováno, aby byl vytvořen dohlížecí orgán a centrum pro zabezpečení a bezpečnost; tento druhý orgán by měl být umístěn pod přímou odpovědnost generálního tajemníka Rady/vysokého zástupce pro společnou bezpečnostní a zahraniční politiku.
Definitivně se ukázalo, že by měl skutečně být zřízen dohlížecí orgán, který bude mít odpovědnost za zabezpečení.
Centrum pro zabezpečení a bezpečnost by nemělo být zřízeno; v případě krize přijme v reálném čase rozhodnutí Rada sama.
2.3.2.2 Další klíčovou otázkou, co se týče rámcové struktury pro systém, je otázka možných hrozeb pro soukromí jednotlivce.
Je nutno poukázat na to, že systém GALILEO sám o sobě nepředstavuje hrozbu pro soukromí, jelikož nezískává od uživatelů žádné informace (neexistuje zde žádný "uplink").
Na druhé straně lze informace, které uživatel obdrží, přenášet jiným systémem – např. mobilními telefony, což umožní určit místo, kde se uživatel nachází.
Odpovědnost za regulování takovéhoto využití informací poskytovaných systémem GALILEO nenáleží v žádném případě řídícím strukturám programu EU, ale státním orgánům jednotlivých zemí.
Státní orgány by měly být upozorněny na opatření, za jejichž přijetí odpovídají, s cílem regulovat využívání systému GALILEO i využívání systému GPS.
3. Obecné poznámky
3.1 Výbor oceňuje rozhodný přístup, který Komise přijala ve svém oznámení, se zřetelem na skutečnost, že dotyčný projekt má jasně nejvyšší význam a že zahrnuje i značné potíže.
V tomto duchu – vyznačujícím se odhodláním uspět – by se měla trvalá pozornost věnovat těmto otázkám:
- zabudování požadavků na zabezpečení v projekční fázi systému i jeho řízení;
- ukončení jednání s USA s cílem dosáhnout dohody založené na symetrických závazcích a cíle interoperability;
- snažit se nalézt odpovídající soukromé finance a zaručené poskytování dlouhodobých úvěrů EIB;
- potřeba udržet náklady na realizaci programu v mezích odhadovaného rozpočtu.
3.2 Úspěch tohoto významného projektu závisí na tom, zda Komise jasně potvrdí svou politickou a finanční vůli a zda bude tento postoj pevně dodržovat.
Zavázáním se k projektu GALILEO ukázala Rada své ambice jak pro EU, tak i pro její kosmickou politiku.
4. Závěr
4.1 Zdá se, že Komise ve svých závěrech ukazuje určitou obavu nebo nejistotu, co se týče otázky financování.
To je záležitost základního významu; bylo-li by zpochybněno financování, mohl by být celý program ohrožen.
EHSV může pouze znovu potvrdit fakt, že projekt GALILEO má pro EU, pro budoucnost jejího kosmického průmyslu a podporu evropské integrace důležitý strategický význam, jak to již důrazně a podrobně demonstroval ve svých stanoviscích k zelené a bílé knize Komise vztahující se k Evropské politice kosmického výzkumu [1].
EHSV sdílí spokojenost Komise, co se týče skutečného pokroku, kterého bylo dosaženo při rozjezdu tohoto projektu, a doufá, že optimismus Komise nebude potížemi v poslední chvíli dotčen.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru týkající se Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o vydávání licencí železničním podnikům (kodifikované znění)
COM(2004) 232 final – 2004/0074 (COD)
(2004/C 302/09)
Dne 27. dubna 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o vydávání licencí železničním podnikům (kodifikované znění).
Sekce pro dopravu, energetiku, infrastrukturu a informační společnost, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 10. června 2004.
Zpravodajem byl p. Chagas.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (zasedání ze dne 30. června 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 160 hlasů pro a 10 členů se zdrželo hlasování.
1. Účelem návrhu je kodifikovat směrnici Rady 95/18/EC ze dne 19. června 1995 o vydávání licencí železničním podnikům [1].
2. Zjednodušení a vyjasnění práva Společenství je záležitostí, která má v kontextu lidové Evropy velkou důležitost.
Evropský parlament, Rada a Komise proto zdůraznily potřebu kodifikovat legislativní akty, které byly často pozměňovány, a meziinstitucionální dohodou ze dne 20. prosince 1994 dohodly, že lze použít zrychlený postup.
U aktů, které jsou kodifikovány, nelze provádět žádné podstatné změny.
3. Návrh komise tomuto požadavku vyhovuje, a proto EHSV nemá k němu žádné námitky.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1228/2003, pokud jde o účinnost některých ustanovení ve Slovinsku
COM(2004) 309 final – 2004/0109 (COD)
(2004/C 302/10)
Dne 11. května 2004 se Rada Evropské unie rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1228/2003, pokud jde o účinnost některých ustanovení ve Slovinsku.
Sekce pro dopravu, energetiku, infrastrukturu a informační společnost, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 10. června 2004.
Zpravodajem byl p. Simons.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (zasedání ze dne 30. června) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 158 hlasů pro, 2 hlasy proti a 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Nařízení Evropského parlamentu a Rady 1228/2003/ES o podmínkách pro přistoupení k síti přeshraničních výměn v oblasti elektřiny ("nařízení o elektřině") usiluje o vytvoření skutečného jednotného trhu s elektřinou zintenzívněním přeshraničního obchodu s elektřinou.
Mají být zavedena spravedlivá, nákladově orientovaná, transparentní a přímo použitelná pravidla ke stanovení cen přeshraničních transferů a přidělování dostupné kapacity připojení. Tato pravidla by měla přihlédnout ke srovnání mezi efektivními síťovými operátory ze strukturálně srovnatelných oblastí a doplnit ustanovení směrnice 96/92/ES, tak aby byl pro přeshraniční transakce zajištěn efektivní přístup k přenosovým sítím.
2. Návrh Komise
2.1 Slovinská republika předložila Komisi žádost o změnu nařízení o elektřině, která by Slovinsku umožnila i nadále provozovat současný systém řízení přetížení u propojení s Rakouskem a Itálií, a to až do 1. července 2007.
V současné době přiděluje Slovinsko na základě tohoto systému polovinu celkové dostupné kapacity těchto dvou dotyčných propojení.
Podle dohody mezi dotčenými operátory přenosových systémů je druhá polovina celkové kapacity přidělována italským, respektive rakouským operátorem.
Podle současného slovinského systému je dostupná kapacita v případě, že celková poptávka po kapacitě překročí dostupnou kapacitu (přetížení), přidělována žadatelům o kapacitu poměrným dílem.
Kapacita je přidělována zdarma.
Takovýto systém nelze ve smyslu nařízení o elektřině považovat za nediskriminační, tržní řešení.
Slovinsko odůvodnilo svou žádost o odchylku tím, že dosud nebyla dokončena restrukturalizace slovinského průmyslu a že výroba elektřiny ve Slovinsku se stále ještě přizpůsobuje novým tržním podmínkám (vysoké investiční náklady na ochranu životního prostředí).
3. Obecné poznámky
3.1 Návrh Komise EU se zakládá na článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, který je součástí kapitoly o sbližování právních předpisů.
Avšak fakta – nařízení 1228/2003 vyšlo po ukončení jednání o přistoupení a podpisu smlouvy o přistoupení, takže se Slovinsko nemohlo podílet na procesu přijetí – odůvodňují v každém ohledu přístup založený na příslušné smlouvě o přistoupení a aktu o přistoupení.
3.2 Tento akt obsahuje ustanovení o použitelnosti rozhodnutí přijatých institucemi, zejména pokud se nový členský stát nemohl podílet na jednáních ohledně rozhodnutí, které bylo přijato mezi dnem, ke kterému byly smlouva nebo akt podepsány, a skutečným přistoupením země dne 1. května 2004.
To je případ Slovinska.
3.3 V duchu těchto ustanovení je nutno zároveň s návrhem Komise zvážit žádost slovinské vlády o odložení použitelnosti čl. 6 odst. 1 nařízení a přímo souvisejících ustanovení v příloze do 1. července 2007.
3.4 V souladu s úslovím "pacta sunt servanda" lze zvážit zamítnutí pouze tehdy, pokud by přijetí návrhu mělo za následek nenapravitelnou škodu pro Unii jako celek.
3.5 Komise však ve svém návrhu uvádí, že praktický dopad přechodného období na fungování vnitřního trhu s elektřinou bude velmi malý.
EHSV může s tímto názorem souhlasit.
Je rovněž těžké tvrdit, že během požadovaného přechodného období může Slovinsko realizovat svůj potenciál stát se ne nevýznamným regionálním centrem v rámci vnitřního trhu.
3.6 Kromě toho argument, že nařízení 1228/2003 bylo předloženo pouze z toho důvodu, aby se konečně rozběhl skutečný mezinárodní obchod s elektřinou [1], a že žádost Slovinska by toto porušila, není pro odmítnutí žádosti dostatečně závažný, vzhledem k době trvání, rozsahu a geografické oblasti.
3.7 Tvrzení – které je samo o sobě správné, že korektní hospodářská soutěž mezi například evropskými výrobci hliníku a oceli stejně jako mezi výrobci elektřiny je rovněž podstatným prvkem jednotného trhu, se zde také nehodí.
3.8 Z jiného úhlu lze tvrdit, že důvodem pro přijetí návrhu Komise je, zajistit ve Slovinsku bezpečný a spolehlivý systém elektrické energie a umožnit během přechodného období environmentální investice.
3.9 EHSV je tím více nakloněn doporučit přijetí návrhu, jelikož ve svém stanovisku ze dne 17. října 2001 [2] k nařízení 1228/2003 řekl ohledně důsledků pro tehdejší kandidátské země toto: "... odvětví elektrické energie a zemního plynu v kandidátských zemích... udržují nekonkurenceschopné infrastruktury a metody řízení.
Bezprostředním důsledkem toho by mohly být značné ztráty pracovních míst ve společnostech v těchto odvětvích, což by zase způsobilo neúnosné sociální napětí v kandidátských zemích, zejména v zemích, které dosud nemají stejný typ systému sociálního zabezpečení, jaký je v členských státech.
Evropská unie se musí s těmito zeměmi podělit o zkušenosti získané v procesu liberalizace, který v současné době v Evropě probíhá, a poskytnout financování, aby jim pomohla modernizovat jejich podniky.
Otevření těchto nových trhů nestačí; je nutno také restrukturalizovat jejich odvětví energetiky, aby společnosti v kandidátských zemích mohly soutěžit za stejných podmínek."
4. Shrnutí a závěr
4.1 Argumenty předložené v návrhu Komise umožnit Slovinsku až do 1. července 2007 dodržovat čl. 6 odst. 1 nařízení 1228/2003 a příslušná ustanovení ohledně řízení přetížení nejsou odůvodněné, jsou-li zvažovány čistě z hlediska zájmů korektní hospodářské soutěže na jednotném trhu.
4.2 Avšak po zvážení faktů ohledně doby, kdy bylo nařízení vypracováno a kdy byla podepsána jednání o přistoupení, má EHSV za to, že tyto argumenty jsou odůvodněné.
Povolení požadovaného krátkého přechodného období nebude mít pro Unii jako celek za následek nenahraditelné škody – naopak: jsou zajištěny bezpečnost a spolehlivost a environmentální investice do slovinského systému – a ve svém stanovisku k nařízení 1228/2003 [3] k otázce konkurence z tehdejších kandidátských zemí EHSV doporučil, aby EU nabídla pomocnou ruku. EHSV se domnívá, že je zcela zřejmé, že se Slovinsko nemohlo zúčastnit jednání o nařízení 1228/2003 nebo jeho schválení.
4.3 Zcela bez ohledu na vysvětlení a základ návrhu Komise, který by se měl v souladu s výše uvedenými stanovisky doplnit nebo pozměnit, doporučuje EHSV přijmout návrh na odložení účinnosti nařízení 1228/03 do 1. července 2007.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k otázce "Sdělení Evropské komise určené Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému ekonomickému a sociálnímu výboru: Zdanění dividend v případě fyzických osob"
COM(2003) 810 final
(2004/C 302/15)
Dne 19. prosince 2003 se Evropská komise v souladu s článkem 262 smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla požádat Evropský ekonomický a sociální výbor o stanovisko k otázce "Sdělení Evropské komise určené Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému ekonomickému a sociálnímu výboru: Zdanění dividend v případě fyzických osob v rámci vnitřního trhu"
Specializovaný odbor "Hospodářská a monetární unie, hospodářská a sociální soudržnost", který byl pověřen přípravou podkladů pro výbor v této věci, vydal své stanovisko dne 8. června 2004 (zapisovatel: RETUREAU).
Při svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (zasedání ze dne 30. června 2004), přijal Evropský ekonomický a sociální výbor následující stanovisko počtem 151 hlasů pro, přičemž 1 hlas byl proti a 12 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Sdělení, které je předmětem tohoto stanoviska, se týká především zdanění dividend vyplácených fyzickým osobám na základě jejich portfoliových investic.
1.2 Navazuje na sdělení týkající zdanění podniků, [1] které již doporučovalo definovat základní směřování ve věci uplatňování nejvýznamnějších rozsudků Evropského soudního dvora v této oblasti, přičemž v případě dividend vyplácených fyzickým osobám se odvolává na rozsudek Verkooijen [2].
Asimilace dividend vstupujících do a vystupujících z oběhu kapitálu pochází z právní doktríny právní konstrukce; dividendy nejsou výslovně zmíněny ve Smlouvě ani ve směrnici.
1.3 Rozdíly mezi daňovými systémy jednotlivých členských států ve věci "dvojího zdanění zisku podniků, rozdělovaného mezi akcionáře ve formě dividend [3]" představují významný zdroj diskriminace, a zároveň překážku pro volný pohyb kapitálu v rámci jednotného trhu.
1.4 Navrhované základní směřování se týká dopadu komunitárního práva na způsoby zdanění dividend členskými státy a ve světle judikatury zmíněného soudního dvora usiluje o odstranění restrikcí uvalených na fyzické osoby v podobě zdanění zisku z portfolií akcií.
Navíc, cílem návrhu je rovněž snížit příliš vysoké přímé daňové sazby v zemích původu dividend.
1.5 Jeho cílem je "pomoci těmto (členským státům) při zajišťování slučitelnosti jejich daňových systémů se závazky v rámci vnitřního trhu, a to v souladu s principy Smlouvy ve věci volného pohybu kapitálu".
1.6 Pokud by členské státy nepřistoupily na navrhovanou metodu, jejímž cílem je odstranit překážky pro volný pohyb kapitálu v oblasti portfoliových investic do akcií, mohla by se Komise z titulu ochránce smluv uchýlit k článku 226 Smlouvy o ES.
1.7 Je vhodné připomenout, že Evropský soudní dvůr může vyčlenit ze znění prejudiciálních otázek formulovaných soudcem z členského státu s ohledem na jím uvedená fakta prvky podléhající výkladu komunitárního práva, a umožnit tak soudci vyřešit právní problém, na který narazil [4].
2. Zdanění dividend v rámci vnitřního trhu
2.1 Zdanění hospodářského výsledku firem zahrnuje daň ze zisku, jejíž sazba se u různých členských států pohybuje v rozmezí 12,5 až 40 % (v průměru okolo 30 %).
Zdanění dividend rozdělených ze zisku po odečtení daně placené společnostmi může být provedeno buď hned na počátku a odečteno z rozdělené dividendy, nebo na něj může být uvalena daň z příjmu fyzických osob v mezní sazbě nebo se zvláštní sazbou.
2.2 Zdanění výsledku společností a zdanění dividend představuje podle Komise "dvojí hospodářské zdanění,", přičemž zároveň hrozí fyzickým osobám dvojí mezinárodní zdanění (tj. zdanění dvěma různými státy v případě dividend vyplácených v zahraničí).
2.2.1 Vzorová smlouva OECD, doporučená pro zamezení mezinárodnímu dvojímu zdanění, neřeší problém dvojího hospodářského zdanění.
2.2.2 Podle vzorové smlouvy OECD musí být daň z dividend vybraná na počátku v původním státě odečtena z daně uplatňované v zemi daňové příslušnosti akcionáře ve formě běžného limitovaného odpočtu daně, která by se na dividendy v zemi daňové příslušnosti případně vztahovala.
2.2.3 Vzorová smlouva OECD se podle mínění komise vztahuje na všechny systémy zdanění dividend, ať již ve formě čisté nebo smíšené (klasický systém, systém zvláštní daně z příjmu, odpočet, osvobození od daně).
3. Rozsudek Verkooijen a další související rozsudky
3.1 V případu Verkooijen se soudní dvůr zabýval odmítnutím osvobodit tohoto občana od daně z příjmu z akciových dividend, vyplácených firmou se sídlem v jiném členském státě než Nizozemské království.
3.2 Toto osvobození se vztahovalo na příjmy z akcií nebo společenských podílů, které byly na počátku zdaněny nizozemskou daní z dividend přímo v Holandsku, a proto z něj byly vyloučeny příjmy z akcií vyplácené v jiných zemích.
3.2.1 Osvobození od daně bylo chápáno předně jako opatření pro zlepšení úrovně vlastního jmění podniků a zvýšení zájmu fyzických osob o nizozemské akcie. Za druhé, a to zejména v případě drobných investorů, bylo cílem osvobození vykompenzovat do určité míry dvojí hospodářské zdanění, a to prominutím částky tisíce guldenů.
3.2.1.1 V případě příjmů pana Verkooijena odmítl daňový inspektor osvobození od daně z dividend uplatnit s tím, že Verkooijen na něj nemá právo, protože jím pobírané dividendy.. "nepodléhají nizozemské dani z dividend".
3.2.2 Když se příslušný národní soud obrátil s případem na Evropský soudní dvůr v rámci prejudiciální otázky, došel Evropský soudní dvůr k názoru, že pobírání zahraničních dividend je nedílně spojeno s pohybem kapitálu, a rozdílné a méně výhodné daňové nakládání se zahraničními dividendami oproti domácím dividendám tudíž představuje nepovolenou restrikci volného pohybu kapitálu.
3.2.2.1 Soud dále stanovil, že právní předpis takového typu... "v důsledku odrazuje státní příslušníky Nizozemí od toho, aby svůj kapitál investovali do firem sídlících v jiném členském státě".
3.2.2.2 "Takové ustanovení má navíc restriktivní dopad na společnosti se sídlem v jiných členských státech, neboť pro ně představuje překážku při získávání kapitálu v Nizozemí."
3.3 V případu Schmid [5] generální advokát zaznamenal situaci, kdy na dividendy pocházející ze zahraničních akcií, u nichž se v Rakousku na počátku nevybrala daň z kapitálových příjmů s osvobozujícím účinkem, byla zcela uvalena daň z příjmu, a na druhé straně nemohly požívat výhody daňové sazby snížené na polovinu.
Generální advokát rozhodl, že jde o porušování svobody pohybu kapitálu.
4. Obecný komentář výboru
4.1 V daňových záležitostech si členské státy ponechaly rozhodovací pravomoc.
V současnosti platné články 56 a 58 Smlouvy o Evropském společenství ovšem stanoví pro tuto národní svrchovanost určité limity, totiž že v rámci ní nesmí dojít k porušování základních svobod a obcházení komunitárního práva: čl.
56 zakazuje klást překážky volnému pohybu kapitálu, zatímco čl. 58 říká, že jestliže národní fiskální předpisy mohou "činit rozdíl mezi poplatníky, kteří nejsou ve stejné situaci co do místa pobytu nebo místa, kde investují svůj kapitál," a jestliže státy mohou přijímat "veškerá opatření nezbytná pro předcházení porušování jejich zákonů a předpisů, a to zejména v oblasti daňové či v oblasti přiměřené kontroly finančních institucí.... nebo... činit opatření s cílem zajistit veřejný pořádek či veřejnou bezpečnost", je zároveň nutné, aby opatření učiněná za těmito účely nemohla "být prostředkem k svévolné diskriminaci ani skrytou překážkou pro volný pohyb kapitálu a plateb".
4.2 Judikatura soudního dvora v zásadě žádá rovné zacházení s daňovými poplatníky a odsuzuje dvojí zdanění, ke kterému dochází ve více státech
4.3 V souvislosti s rozšířením unie a ještě výraznějšími rozdíly mezi sazbami daně placené společnostmi a daně z příjmu fyzických osob v případě dividend se výbor domnívá, že je nutné urychleně apelovat na všechny členské státy, které tak dosud neučinily, aby uzavřely mezinárodní dohody proti dvojímu zdanění, a to minimálně na základě vzorové smlouvy doporučené OECD, a aby tak na národní úrovni naplnily požadavek rovného přístupu k dividendám vypláceným portfoliovým investorům, a to bez ohledu na to, z které země Společenství pocházejí.
4.4 Výbor upozorňuje, že Smlouva dále požaduje volný pohyb kapitálu ve směru ze třetích zemí a do třetích zemí, a že existuje i několik mezinárodních bilaterálních smluv mezi členskými zeměmi unie a nečlenskými státy.
4.5 Úplné a ideální neutrality na základě kombinace všech podmínek stanovených v uvedeném sdělení a v rámci hranic prostoru Společenství nelze dosáhnout jinak než stanovením jednotné unijní sazby pro daně placené společnostmi v systému osvobozování od daně, a to pouze tehdy, budou-li podmínky uplatňování daně z příjmu fyzických osob stejné ve všech příslušných zemích a budou-li se příjmy z akcií považovat za jediné příjmy poplatníka investujícího v rámci portfolia.
I sama komise ostatně uznává, že úplné fiskální neutrality nelze dosáhnout jinak než plnou harmonizací daňových systémů členských zemí.
4.6 Fiskální svrchovanost národních parlamentů a členských států při určování zdanění, fyzických a právnických osob a státního rozpočtu je historicky jedním ze základních kamenů evropských demokracií.
Rovnost občanů ve vztahu k veřejným výdajům představuje základní ústavní princip.
Členské státy mají v této fázi evropské integrace stále ještě vážné důvody proto, aby si přály zachovat v daňových záležitostech národní pravomoci, jak to garantují zakládající smlouvy Společenství.
Tato situace se samozřejmě může do budoucna změnit.
Výbor si nicméně přeje, aby volnost, kterou členské státy v této věci disponují, nevedla k daňovému dumpingu.
4.7 Výbor se domnívá, že hlavní směřování – omezí-li se skutečně pouze na otázky, k nimž se vyjádřil soudní dvůr – přispějí ke splnění této podmínky v rámci kompetencí komise i členských států.
Pokud by došlo k jejich přijetí, musel by se Evropský parlament a ostatní evropské orgány touto procedurou plně řídit.
4.8 Na závěr si výbor klade otázku, zda hrozba projednání věci soudním dvorem skutečně povede k nezbytnému hledání řešení, nicméně, Výbor je toho názoru, že dotyčné členské státy musí rychle přijmout opatření, aby se zabránilo diskriminacím, pokud jde o vstupující a vystupující dividendy.
Na druhé straně by to mohlo vést k tomu, že soudní dvůr bude tlačen k tomu, aby suploval roli evropského zákonodárce v daňových záležitostech tím, že by přebíral členským státům jejich kompetence, což by vedlo k riziku zmatení pravomocí.
5. Komentář ke konkrétním bodům
5.1 Výbor poukazuje na to, že poměrně jednoduchý vzorový rozbor komise pokrývá pouze jednu možnost akciové investice, a to individuální portfolio složené z akcií společností sídlících ve dvou nebo více členských státech.
Portfolio se může skládat se společností se sídlem v řadě různých členských států a mimo EU.
5.2 Výbor dále poukazuje na to, že příjmy z převoditelných cenných papírů mohou rovněž pocházet ze společností kolektivního investování nebo penzijních fondů ve formách, které neumožňují rozpoznat země původu jednotlivých složek dividend a rozdělených výnosů.
Na výnosy z tohoto typ investic a na rozdělené příjmy se navíc někdy vztahují jiné fiskální předpisy než na přímé vyplácení dividend fyzické osobě disponující vlastním portfoliem akcií.
Těmito otázkami se komise nezabývá.
5.3 Výbor dále konstatuje, že sdělení komise se rovněž nezabývá otázkou zdanění výnosů z prodeje cenných papírů na burze.
Fyzické osobě nejde při investicích do portfolia akcií pouze o vyplácení dividend.
Ještě významnějším důvodem k investici bývá mnohdy zhodnocení cenného papíru na burze s cílem dosažení zisku, které se pak plně odráží na správě portfolia a výsledných příjmech.
Na tento problém je nepochybně nutné se rovněž zaměřit.
5.4 Pokud jde o debatu o dvojím hospodářském zdanění, výbor má zato, že není nezákonné rozlišovat mezi fyzickými a právnickými osobami, bez ohledu na způsoby a sazby zdanění, které se ve vztahu k nim uplatňuje.
Část rozdělovaná mezi akcionáře představuje pro tyto osoby pohotový příjem, ovšem celý hospodářský výsledek se nutně rozdělovat nemusí.
Část z něho slouží k samofinancování společnosti, jehož prostřednictvím se zhodnocují cenné papíry a majetek akcionářů; tato část hospodářského výsledku podléhá v hypotézách uvažovaných komisí pouze dani placené společnostmi, a nikoli dani z příjmu fyzických osob.
Bylo by tudíž vhodné zjistit také to, zda jsou tyto výnosy při svém dosažení zdaněny či nikoli, a případně za jakých podmínek. Sdělení komise se touto z hlediska výboru tak důležitou otázkou nezabývá.
6. Závěry
6.1 Výbor se domnívá, že úprava dvojího zdanění a počátečního zdanění případných příjmů z domácích a zahraničních dividend s cílem předcházet diskriminaci představuje důležité cíle, aniž by se musel zpochybňovat základní princip rovnosti fyzických osob ve vztahu k veřejným výdajům na národní úrovni.
Členské státy by kromě toho mohly uvažovat o spolupráci mezi zeměmi s obdobnými daňovými režimy s cílem prozkoumat ty nejlepší dostupné fiskální praktiky.
6.2 Otázky vznesené výborem ke konkrétním bodům by se mohly projednávat v pozdějších etapách s ohledem na větší fiskální harmonizaci v oblasti daně placené společnostmi při zdanění příjmů a výnosů z převoditelných cenných papírů za účelem lepšího fungování vnitřního trhu.
6.3 Na závěr se výbor domnívá, že sdělení komise otevírá cestu k řešení problémů, které se v řadě případů projednávají u Evropského soudního dvora, čemuž by bylo vhodné do budoucna zamezit, aby nedocházelo k tomu že soud bude zbytečně zatěžován otázkami v této oblasti..
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů a sociálním partnerům na úrovni Společenství o přezkumu směrnice 93/104/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby
COM(2003) 843 final
(2004/C 302/16)
Dne 5. ledna 2004 se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů a sociálním partnerům na úrovni Společenství o přezkumu směrnice 93/104/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 14. června 2004.
Zpravodajem byl p. Hahr.
Na svém 410. plenárním zasedání 30. června a 1. července2004.. (zasedání dne 30. června.2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 154 hlasů. pro, 71 proti a 13 členové se zdrželi hlasování toto stanovisko.
1. Podstata dokumentu Komise
1.1 Předmětem sdělení je směrnice 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 naposledy pozměněná směrnicí 2000/34/ES, kterou se stanoví minimální požadavky na úpravu pracovní doby s cílem zajistit lepší úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků.
1.2 Cíl sdělení je trojí:
1.2.1 Za prvé se sdělení zaměřuje na vyhodnocení použití dvou ustanovení směrnice, která podléhají přezkumu před vypršením sedmiletého období, počítáno od konečného termínu pro provedení členskými státy, tj. před 23. listopadem 2003, a to odchylky od referenčních období pro použití článku 6 ohledně maximální délky pracovního týdne v čl. 17 odst. 4 a možnosti stanovené pro členské státy v čl. 18 odst. 1 písm. b) bodu i) neuplatňovat článek 6 za předpokladu, že jsou přijata opatření, aby bylo zajištěno, že jednotliví pracovníci dali souhlas k práci přesahující 48 hodin týdně (obecně nazývané jako odchylky).
1.2.2 Za druhé se sdělení zaměřuje na analýzu dopadu judikatury soudu týkající se definice pracovní doby a vymezení doby pracovní pohotovosti a rovněž nového vývoje zaměřeného na slučitelnost pracovního a rodinného života.
1.2.3 Konečně, cílem sdělení je konzultovat Evropský parlament a Radu, ale také Evropský hospodářský a sociální výbor, Výbor regionů a sociální partnery, co se týče možného přezkumu znění.
1.2.4 Je třeba poznamenat, že dne 11. února 2004 přijal Evropský parlament zprávu, která požadovala, aby byla ustanovení o odchylkách úplně vyřazena.
Komise vydala druhý dokument ke konzultaci dne 19.5.
Jeho cílem je přimět sociální partnery k negociaci, či, případně alespoň k udání všeobecných směrů, kterými by se měla veškerá legislativa, navrhovaná posléze komisí, udávat.
2. Obecné poznámky
2.1 EHSV považuje způsob konzultací, který Komise použila, za neadekvátní vzhledem k tomu, že tato záležitost podléhá na národní úrovni kolektivnímu vyjednávání.
Komise by měla před zahájením konzultačního postupu s evropskými institucemi, EHSV a Výborem regionů nejdříve konzultovat sociální partnery.
2.2 Komise nenavrhuje žádné konkrétní změny směrnice. Konzultace se týkají odezvy na pět hlavních problémů za účelem budoucího přezkumu směrnice:
- Délka referenčních období – v současné době čtyři měsíce, přičemž některá ustanovení povolují šest měsíců nebo rok.
- Definice pracovní doby po nedávných rozhodnutích Evropského soudního dvora o době pracovní pohotovosti.
- Podmínky pro použití odchylek.
- Opatření ke zlepšení rovnováhy mezi pracovním a rodinným životem.
- Jak dosáhnout co nejlepší rovnováhy mezi těmito opatřeními
2.2.1 Aby bylo možno poskytnout na těchto pět otázek Komise podrobné odpovědi, musejí respondenti znát důkladně nejen směrnici 93/104/ES o pracovní době, ale také způsob, jakým byla tato směrnice provedena v právních předpisech členských států a jaký dopad měla ve srovnání s předchozími vnitrostátními předpisy o pracovní době, a způsob vyjednávání kolektivních smluv v jednotlivých státech.
Výbor zaznamenal, že zpráva [1] zveřejněná Komisí i obsah současného sdělení poskytují pouze omezenou analýzu tohoto dopadu.
Proto musejí být poznámky Výboru nutně rozsáhlejší.
2.2.2 Aby byla zajištěna lepší ochrana zdraví a bezpečnosti pracovníků v souladu se sociálními ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství (článek 136 et seq.) a směrnice 89/391/EHS, stanoví směrnice 93/104/ES o pracovní době zejména:
- maximální délku týdenní pracovní doby, a to průměrně 48 hodin včetně přesčasů;
- minimální nepřetržitý 11hodinový denní odpočinek;
- přestávku na odpočinek, je-li pracovní den delší než šest hodin;
- průměrnou délku práce v noci nepřesahující osm hodin za 24 hodin.
2.2.3 Stanoví rovněž podmínky, za nichž se mohou členské státy prostřednictvím právních předpisů a národní sociální partneři prostřednictvím kolektivních dohod odchýlit od pravidel uvedených ve směrnici.
Odchylky lze povolit pouze tehdy, jsou-li dodrženy základní zásady zdraví a bezpečnosti pracovníků.
2.2.4 Bohužel nebylo provedeno žádné komplexní posouzení, zda provedení směrnice v členských státech přineslo zamýšlené zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v EU, ale Výbor předpokládá, že tomu tak je, v každém případě, že to čas ukáže.
Proto je třeba pečlivě zvážit a řádně zdůvodnit případné změny obsahu směrnice, zejména z hlediska sociálních partnerů.
2.2.5 Současně je třeba mít na paměti, že tato směrnice je založena na diskusích a připomínkách, které pocházejí z období před více než čtrnácti lety.
Výklady Evropského soudního dvora týkající se "pracovní doby" a "náhradní doby odpočinku" vyvolaly v mnoha členských státech vážné problémy.
V důsledku toho Výbor se zájmem pozoruje, zdůrazňuje přitom omezení, na která již bylo poukázáno, konzultační postup, který zahájila Komise, který umožňuje shromáždit užitečná stanoviska z různých stran, co se týče toho, jak směrnice a následné právní předpisy fungovaly v členských státech, a tudíž překlenout výše zdůrazněný nedostatek informací.
Podle ustanovení Smlouvy o ES musejí samozřejmě zejména sociální partneři hrát velmi významnou roli.
2.2.6 Pracovní doba a prodloužení pracovní doby jsou rozhodující pro vztahy mezi organizacemi zaměstnavatelů a odborovými svazy a rovněž pro každodenní vztahy mezi zaměstnavateli a zaměstnanci.
Způsob, jakým je zakotvena organizace pracovní doby v kolektivních smlouvách, je vitální pro sociální partnery, kteří mají v těchto záležitostech bohaté znalosti a zkušenosti.
2.2.7 Vnitrostátní právní předpisy o pracovní době jsou obecně založeny na tom, že zaměstnavatelé a zaměstnanci přebírají společnou odpovědnost za zajištění toho, aby byla pracovní doba organizována uspokojivě.
Je na sociálních partnerech na různých úrovních v členských státech, aby vyřešili případné problémy ohledně pracovní doby, které se objeví na pracovišti, a to na základě svých rozhodnutí o předpisech o pracovní době a jako součást kolektivních dohod.
2.2.8 Čistě právní analýza pravidel směrnice o pracovní době týkajících se doby denního odpočinku, přestávek, doby odpočinku v týdnu a týdenní pracovní doby ukazuje, že ve srovnání s povolenými ustanoveními o odchylkách podle článku 17 a bez ohledu na dopad rozhodnutí Soudního dvora o době pracovní pohotovosti by se mělo mít za to, že směrnice poskytuje při vyjednávání určitý stupeň flexibility.
Je však třeba poznamenat, že směrnice o pracovní době je relativně složitou oblastí práva Společenství.
Výbor proto navrhuje, aby se Komise společně s návrhem na přezkum směrnice zabývala také podmínkami, za kterých by ji bylo možno zjednodušit.
Zjednodušení však není možno povolit, pokud jde o základní požadavky na zdraví a bezpečnost pracovníků.
3. Specifické poznámky
3.1 Referenční období
3.1.1 Otázky související s roční pracovní dobou již byly v Evropě projednány, když byla směrnice zavedena.
"Roční pracovní dobu" lze nejlépe definovat jako systém, ve kterém referenční období pro průměrný pracovní týden zahrnuje jeden rok nebo 365 dnů.
1. Mezi 4 a 6 měsíci pro kolektivní smlouvy či smlouvy uzavřené mezi oběma sociálními partnery (ref. článek 17 (3) a v první větě článku 14(4).
2. Mimo jiné, podle čl. 17 odst. 4 směrnice mají členské státy možnost dovolit, aby byla kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými mezi sociálními partnery stanovena referenční období nepřesahující 12 měsíců, "podmíněna dodržováním všeobecných principů, vztahujících se na bezpečnost a zdraví zaměstnanců", nebo "na základě objektivních či technických důvodů či na základě důvodů vztahujících se na organizaci práce."
[2].
Směrnice takto poskytuje určitou svobodu rozvrhnout pracovní dobu v rámci referenčního období.
Úprava pracovní doby musí být samozřejmě v souladu s ustanoveními, která upravují denní dobu odpočinku, dobu odpočinku v týdnu, noční práci atd., a respektovat základní zásady zdraví a bezpečnosti pracovníků.
3.1.3 Ve sdělení Komise se uvádí, že "není vždy snadné analyzovat vnitrostátní právní předpisy, pokud jde o provedení článků 6 a 16" [3] (které se zabývají maximální délkou týdenní pracovní doby a referenčním obdobím) a že "obecně se zdá, že zde existuje tendence vyjadřovat pracovní dobu jako roční údaj" [4].
3.1.4 Otázkou je, v jakém rozsahu ovlivňuje referenční období zdraví a bezpečnost pracovníků.
Komise se tímto problémem nezabývá.
Může být samozřejmě nevýhodné muset koncentrovat hodně práce do relativně krátkého časového rozpětí, ale vzhledem k tomu, že se ve skutečnosti roční referenční období užívají v mnoha kolektivních smlouvách – lze se domnívat, že případný negativní dopad delšího referenčního období s ohledem na zdraví a bezpečnost je stranami kompenzován v kolektivních dohodách.
3.1.5 Jedním z argumentů použitých pro prodloužení referenčního období je to, že by to podnikům poskytlo při řízení pracovní doby větší flexibilitu.
Tato flexibilita již v mnoha zemích existuje díky kolektivním smlouvám, a problém nedostatečné flexibility má tendenci týkat se zemí, ve kterých kolektivní dohody tradičně hrají méně významnou roli.
Stálo by za to, snažit se posílit kolektivní smlouvy, co se týče pracovní doby, zejména v zemích, kde takovéto smlouvy nejsou zvlášť silné.
3.1.6 EHSV zaznamenává, že článek 137 Smlouvy o ES, který je oporou směrnice o pracovní době, stanoví, že směrnice přijaté na základě tohoto článku "nebudou vytvářet administrativní, finanční ani právní překážky, jež by bránily zakládání a rozvoji malých a středních podniků".
3.1.7 Jelikož se 12měsíční referenční období již v mnoha členských státech kvůli kolektivním smlouvám používá, má EHSV za to, že vzhledem ke stávajícím ustanovením, která umožňují prodloužit referenční dobu v kolektivních smlouvách, mají sociální partneři potřebnou flexibilitu k tomu přizpůsobit pracovní doby, aby se zabývaly různou situací v jednotlivých členských státech, sektory a podniky.
Proto by měla být tato ustanovení zachována.
3.1.8 Co se týče zvláštních úprav pracovní doby pro vedoucí pracovníky je Výbor pro to, zapojit organizace zastupující tuto profesní kategorii přímo do postupů a jednání stanovujících podmínky týkající se pracovní doby.
To by vyžadovalo zvláštní ustanovení.
3.2 Definice pracovní doby
3.2.1 Článek 2 směrnice o pracovní době definuje "pracovní dobu" jako "jakoukoli dobu, během níž pracovník pracuje, je k dispozici zaměstnavateli a vykonává svoji činnost nebo povinnosti, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi". Naopak, čl.
2 odst. 2 definuje "jakoukoli dobu, která není pracovní dobou" jako dobu odpočinku.
3.2.2 Soudní dvůr musel vyložit definici směrnice týkající se pracovní doby ve dvou případech.
V prvním rozsudku [5] o době pracovní pohotovosti lékařů ve zdravotnickém zařízení Soudní dvůr rozhodl, že by se pracovní doba, kterou stráví lékaři v pracovní pohotovosti, měla považovat za pracovní dobu ve smyslu čl.
2 odst.
1 směrnice, musí-li být lékař ve zdravotnickém zařízení fyzicky přítomen. Ale tato doba pracovní pohotovosti zahrnuje povinnost být fyzicky přítomen na místě určeném zaměstnavatelem a být k dispozici pro plnění povinností poté, když zaměstnavatel zavolá.
V rozhodnutí v případu Jaeger [6] potvrdil Soudní dvůr svůj předchozí výklad a dospěl k závěru, že dobu faktické nečinnosti lékaře, když je v pracovní pohotovosti, je nutno považovat ve smyslu směrnice za práci.
Rozhodl rovněž, že by neprodleně měla následovat náhradní doba odpočinku.
3.2.3 EHSV zaznamenává, že rozsudky – zejména (ne však výhradně) co se týče zaměstnanců ve zdravotnictví – mohou mít pro organizaci práce dalekosáhlé důsledky.
Několik členských států má vnitrostátní právní předpisy, které obsahují pravidla o době pracovní pohotovosti.
Tato pravidla jsou utvořena různými způsoby, ale mají společné to, že doba pracovní pohotovosti se do pracovní doby nezapočítává vůbec, nebo jen částečně.
Doba pracovní pohotovosti není ale ani považována za dobu dpočinku.
3.2.4 Je pozoruhodné, že oblast působnosti definice pracovní doby v čl. 2 odst.
1 směrnice nebyla před přijetím směrnice uspokojivě analyzována, ani projednána. Neexistuje žádné jiné vysvětlení pro překvapení, které vyvolaly rozsudky v institucích EU a v členských státech, zejména proto, že většina členských států již měla ve svých vnitrostátních předpisech o pracovní době obsažená pravidla pro dobu pracovní pohotovosti.
3.2.5 Výbor zastává stejný názor jako Komise, že existuje několik možných řešení.
Za současné situace Výbor nechce žádné konkrétní řešení doporučovat.
Vybrané řešení by se mělo v první řadě zaměřit na tyto otázky:
- zajistit větší ochranu zdraví a bezpečnosti pracovníků v souvislosti s pracovní dobou;
- poskytnout podnikům a členským státům větší flexibilitu při organizaci pracovní doby;
- usnadnit spojení pracovního a rodinného života;
- předcházet vytváření překážek, zejména pro MSP.
3.3 Provedení odchylek v souladu s čl. 18 odst. 1 písm. b) bodem i)
3.3.1 Článek 18 směrnice dává členským státům právo přijmout právní předpisy, které umožňují odchýlit se od článku 6 směrnice, který omezuje průměrnou týdenní pracovní dobu na 48 hodin.
Provedení odchylek podléhá řadě podmínek:
a) pracovníci musejí souhlasit s odpracováním většího počtu hodin;
b) pracovníci, kteří to odmítnou, nesmějí být vystaveni odvetným opatřením;
c) zaměstnavatelé jsou povinni udržovat aktuální záznamy všech pracovníků, kteří takto pracují;
d) záznamy musejí být k dispozici příslušným orgánům.
Je třeba také poznamenat, že i pracovníci, kteří pracují podle odchylek na základě článku 18, mají nárok na nepřetržitou 11hodinovou denní dobu odpočinku a na přestávku na odpočinek po šesti hodinách práce.
3.3.2 Směrnice o pracovní době je založena na některých nejasných, neformulovaných předpokladech o tom, co lze nazývat "zdravou kulturou pracovní doby".
Podle článku 137 Smlouvy o založení Evropského společenství "Společenství podporuje a doplňuje činnost členských států" ke zlepšení pracovních podmínek a "ochraně zdraví a bezpečnosti pracovníků".
Samotná existence směrnice o pracovní době a skutečnost, že byla provedena ve většině členských států, je v každém případě důkazem obecné touhy snížit prostor pro rozvíjení nezdravé kultury pracovní doby. Odchylky stanovené v čl.
18 odst. 1 písm.b) bodu i) lze tedy použít pouze tehdy, pokud členský stát respektuje "obecné zásady ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků".
3.3.3 Posouzení legitimnosti případné odchylky bude nutně záviset na tom, zda lze prokázat vazbu mezi pracovním týdnem delším než 48 hodin a zdravím a bezpečností pracovníků.
Ve svém sdělení Komise uvádí, že se analýza dopadu odchylky na zdraví a bezpečnost pracovníků "jeví jako nemožná vzhledem k nedostatku spolehlivých údajů" [7].
Nicméně Komise zmiňuje nedávnou studii, podle níž by mohla existovat vazba mezi dlouhým pracovními dnem a fyzickým zdravím, zejména překračuje-li pracovní doba 48 až 50 hodin týdně.
Ve svém stanovisku k návrhu směrnice z roku 1990 EHSV již uvedl, že z četných studií vyplývá, že příliš dlouhá práce bez odpočinku může poškodit zdraví pracovníků, vést k nemocem z povolání a pracovníky unavit [8].
3.3.4 Je důležité, že by odchylka měla být provedena dobrovolně.
Podle pravidel stanovených ve směrnici musí mít pracovník vždy možnost zvolit si nepracovat více než průměrně 48 hodin týdně.
Tato pravidla byla kritizována, protože tato možnost neexistuje vždy: pro zaměstnance je těžké odmítnout podepsat smlouvu, když je přijímán do zaměstnání.
3.3.5 Podle sdělení Komise ukazuje průzkum zaměstnavatelů provedený ve Velké Británii, že 48 % zaměstnanců ve stavebnictví pracuje déle než 48 hodin týdně [9].
To je překvapivě vysoké číslo, zejména proto, že mnoho z nich pravděpodobně zastává pracovní místa, která vyžadují fyzickou odolnost i přesnost.
Pro zaměstnavatele musí být přínos z této práce navíc (během níž je pracovník – kvůli příplatkům za přesčas – velmi drahou pracovní silou) relativně malý.
Proto je možno se ptát, zda není obecná kultura dlouhé pracovní doby ve Velké Británii spojena s jinými strukturálními problémy.
3.3.6 Důležitou otázkou je dopad dlouhé pracovní doby na rodinu.
Jak zvládnou rodiče, kteří oba pracují déle než 48 hodin týdně, udržet vše pohromadě?
Je kultura dlouhé pracovní doby faktorem, který drží jednoho partnera – obvykle ženu – částečně nebo zcela mimo trh práce?
Pokud ano, pak by odchylka mohla být v rozporu s cílem lisabonské strategie dosáhnout toho, aby do roku 2010 pracovalo v EU 60 % ženské populace.
Je poněkud překvapivé zjistit, že rozdíl v zapojení mužů a žen na trhu práce je ve Velké Británii mírně pod průměrem EU, ale na druhé straně je Velká Británie za Nizozemskem zemí EU, kde relativně hodně žen (přibližně polovina) pracuje na částečný úvazek [10].
Podle sdělení Komise pracuje 26,2 % britských mužů déle než 48 hodin týdně, zatímco u žen je tento podíl 11,5 % [11].
Studie zveřejněná v British Medical Journal zjistila, že žádná kontrola přesčasů představuje pro pracující ženy zdravotní riziko, zejména pro manuálně pracující ženy, které mají rodinu [12].
Zdálo by se tedy, že odchylka má negativní vliv na rovné příležitosti mezi ženami a muži.
Tento aspekt je třeba analyzovat hlouběji.
3.3.7 EHSV nechce v této fázi zaujmout stanovisko proti odchylce.
Před přijetím stanoviska je nutno provést důkladnou analýzu situace při zapojení sociálních partnerů.
3.4 Opatření k zajištění lepší rovnováhy mezi pracovním a rodinným životem
3.4.1 Co znamená pro pracovníky lepší rovnováha mezi pracovním a rodinným životem?
Co znamená rodinný život?
Položíme-li tuto otázku rodičům malých dětí, dostaneme jednu odpověď.
Když položíme stejnou otázku bezdětnému páru, velmi pravděpodobně dostaneme jinou odpověď.
Svobodný otec odpoví zase jinak.
Není tedy možné dát přímou odpověď na to, jak zlepšit rovnováhu mezi pracovním a rodinným životem.
3.4.2 Obecně však lze říci, že pro většinu lidí je možnost ovlivnit nebo řídit svou pracovní situaci pozitivním faktorem, který vytváří dobré pracovní prostředí.
To platí zejména pro rodiče malých dětí.
Rezoluce Evropského parlamentu o úpravě pracovní doby zdůrazňuje zejména skutečnost, že:
- ženy spíše trpí negativními vlivy na své zdraví a blaho, musejí-li převzít dvojí břemeno – pracovní život i odpovědnost za rodinu;
- je třeba upozornit na znepokojující tendenci, že ženy pracují na dva částečné pracovní úvazky, aby si vydělaly dost peněz na živobytí, přičemž délka těchto úvazků dohromady často přesahuje zákonný limit;
- kultura dlouhé pracovní doby u vyšších povolání a u manažerských funkcí je překážkou rostoucí mobility žen a udržuje segregací pohlaví na pracovišti [13].
EHSV důrazně podporuje toto stanovisko, chce ale doplnit, že se tyto problémy netýkají pouze žen, ale rodičů obecně, pro které je těžké spojit pracovní život s odpovědností vůči rodině.
Z toho také vyplývá zdravotní riziko.
3.4.3 EHSV chce poukázat na to, že důležitým aspektem politiky v oblasti pracovní doby by bylo umožnit každému odložit někdy práci a rodinu stranou a přispět společnosti a demokratickému životu.
3.4.4 Jak právo Společenství, tak i vnitrostátní právní předpisy zahrnují v současné době řadu pravidel, která zohledňují potřebu sladit rodinný život a péči o dítě s placeným zaměstnáním.
Existují zde například ustanovení o rodičovské dovolené, práci na částečný úvazek, teleworkingu, pružné pracovní době atd. EHSV by uvítal průzkum zahrnující sociální partnery, který by se týkal stávajících ustanovení v této oblasti, dříve než budou navržena a projednána nová opatření.
EHSV navrhuje, aby o provedení tohoto průzkumu byla požádána Evropská nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek.
Nadace již zveřejnila zprávu, která se v určitém rozsahu těmito problémy zabývá [14].
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Modernizace sociální ochrany pro více a lepších pracovních příležitostí – rozsáhlý přístup přispívající k zajištění toho, aby se práce vyplatila
(COM(2003) 842 final)
(2004/C 302/18)
Dne 5. ledna 2004 se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Modernizace sociální ochrany pro více a lepších pracovních příležitostí – rozsáhlý přístup přispívající k zajištění toho, aby se práce vyplatila.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 14. června 2004.
Zpravodajkou byla paní St Hill.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (zasedání ze dne 1. července 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 130 hlasů pro, 13 hlasů proti a 24 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Toto sdělení si vyžádala letos na jaře Evropská rada a sešla se, aby projednala pokrok při zlepšování a modernizaci systémů sociální ochrany za účelem udělat je "příznivé pro zaměstnání".
Účelem je, aby toho bylo dosaženo prostřednictvím většího důrazu na efektivnost pobídek (tj. systémy dávek, sladění rodinného a pracovního života, důchody pro penzionované pracovníky a subvence ke snížení chudoby a sociálního vyloučení).
Po tomto zasedání následovala v listopadu 2003 závěrečná zpráva Pracovní skupiny pro zaměstnanost [1] pro Evropskou komisi.
Sdělení z obou klíčových událostí poukazují na hlavní výzvy v oblasti zaměstnanosti, kterým Evropa čelí, a stanoví reformy, které je nutno provést, má-li EU dosáhnout cílů stanovených v lisabonské strategii.
Panuje shoda, že se Evropská unie opožďuje, co se týče dosažení ambiciózního cíle stanovaného v roce 2000 na vrcholné schůzce v Lisabonu, a to stát se do roku 2010 nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, schopnou udržitelného růstu, s více a lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností.
V obou sděleních se uznává, že i když jsou lisabonské cíle ambiciózní, nemůže si Evropa dovolit je nesplnit, a že klíčovou podmínkou pro to, aby se lisabonské cíle staly skutečností, je shoda členských států při zintenzívnění jejich úsilí.
Za této situace ukazují všechny oficiální ukazatele, že úspěch při vytváření více a lepších pracovních míst bude záviset na čtyřech klíčových požadavcích:
1. zvýšit adaptabilitu pracovníků a podniků,
2. začlenit a přitáhnout více lidí na trh práce,
3. investovat více a efektivněji do lidského kapitálu,
4. zajistit účinné provedení reforem prostřednictvím lepší správy věcí veřejných.
Ačkoli tyto předpoklady převážně na straně nabídky jsou v kompetenci národních vlád, chce toto stanovisko zavést dodatečný požadavek týkající se skutečného partnerství veřejného a soukromého sektoru při zajištění toho, aby se práce vyplatila, a to zahrnutím odpovědnosti zaměstnavatelů do tohoto významného úsilí.
1.2 Na základě nedávných posouzení představuje dodatečný stimul zajistit, aby byly pobídky ke zvýšení nabídky pracovních sil účinně vyváženy opatřeními k zajištění přiměřené sociální ochrany pro všechny, při zachování efektivnosti veřejných výdajů v této oblasti.
Tato rovnováha je rozhodující, mají-li země předcházet dlouhodobému potenciálnímu nebezpečí, které představuje stárnoucí evropská populace, což je perspektiva, která má vážné důsledky nejen pro udržení optimální pracovní síly, ale ohrožuje rovněž životaschopnost samotných evropských sociálních systémů.
Vyšší zapojení na trhu práce u znevýhodňovaných skupin, především matek, rasových menšin, zdravotně postižených osob a mladých lidí v pochybném zaměstnání, je důležitým cílem pro efektivní spojení sociální ochrany a zvýšení zaměstnanosti.
Toto stanovisko jmenuje tyto skupiny, jelikož uvedení vyčerpávajícího seznamu všech myslitelných znevýhodnění je pro politiku méně smysluplné a protože pro výše uvedené skupiny je obtížné překonat své znevýhodnění právě kvůli nepřesným tradicím v politice, podle nichž jsou si všechna znevýhodnění na trhu práce rovna.
1.3 Na úrovni EU je úsilí členských států přezkoumat systémy sociální ochrany s cílem učinit je více příznivými pro zaměstnání poháněno pomocí zesílené koordinace hospodářských politik, politik zaměstnanosti a sociálních politik.
Pro rok 2010 byly na úrovni EU stanoveny ambiciózní cíle: zvýšit celkovou míru zaměstnanosti na 70 %, míru zaměstnanosti žen na 60 % a míru zaměstnaností lidí ve věku 55–64 let na 50 %.
Tyto cíle podporují různé zásady a doporučení zahrnutá v Hlavních směrech hospodářské politiky a Hlavních směrech zaměstnanosti a rovněž ve společných cílech otevřené metody koordinace v oblasti důchodů a sociálního zapojení.
2. Obecné poznámky
2.1 Je důležité, že tento přezkum, ke kterému se ze střednědobé až dlouhodobé perspektivy přistupuje z hlediska toho, jak přivést více lidí na trh práce, je spojen také s náklady, jak s náklady na nezaměstnané nebo ekonomicky neaktivní, tak i náklady na řízení, takže reformy by mohly vést k vyšším nákladům, než se případně sníží ekonomické břemeno při řízení nezaměstnanosti/nedostatečné zaměstnanosti.
Veřejné a soukromé investice do přípravy lidí na znalostní ekonomiku a trvalý rozvoj lidského kapitálu lidí v pracovním věku poskytují největší návratnost investic zaměřených na transformaci trhu práce v zemi, i když to jsou dlouhodobé procesy, které trvají až 20 let, než plně dozrají.
Zejména je potřeba, aby byly méně kvalifikovaným pracovníkům nabídnuty příležitosti dalšího vzdělávání za účelem využívání veřejných a soukromých investic do vyššího vzdělávání, a to jak ve veřejných institucích, tak zaměstnavateli, aby bylo těmto pracovníkům umožněno čelit měnícím se požadavkům ekonomiky založené na znalostech.
Efekt dlouhodobých opatření na straně nabídky v oblasti produktivity je ten, že snižují nabídku lidí s nízkou kvalifikací; snižují nezaměstnanost (zejména dlouhodobou nezaměstnanost); zvyšují míru zapojení pracovní síly (zejména žen) a zvyšují celkovou produktivitu.
To jsou trvalé důsledky.
Přístup orientovaný čistě na stranu nabídky by však byl nedostatečný.
Je rovněž důležité zvýšit poptávku po práci, tj. zvýšit nabídku pracovních míst prováděním finanční politiky "příznivé pro zaměstnání" a "zvyšující zaměstnanost".
Některé členské státy, které se zaměřily na rychlý růst zapojení lidí s nízkou kvalifikací do práce na úkor zlepšení lidského kapitálu, však pravděpodobně nenaleznou pro tyto typy pracovníků v různých okamžicích jejich pracovního života trvalá řešení dilema nízká mzda/žádná mzda.
Tedy účinky se mohou objevit ihned, ale stejně rychle i zmizí, jelikož vydělávat si na živobytí s nízkou kvalifikací není v dnešním globálním hospodářství udržitelné.
Proto je efektivnost nákladů v tomto ohledu stejně důležitým heslem jako snížení nákladů.
2.2 Ačkoli jádrem politik k zajištění toho, aby se práce vyplatila, zůstávají tradiční finanční pobídky zahrnuté do systému dávek a daňového systému, akceptují se rostoucí měrou i jiné pobídky jako péče o dítě, přístup a zvláštní poskytování pro zdravotně postižené, vzdělávání a veřejné zdraví jako pobídky, které mají hrát doplňující roli.
Proto je nutno doporučovat spíše rozsáhlé národní přístupy zapojující široký okruh finančních a jiných pobídek, které podporují zlepšení a udržení zaměstnanosti, než přístup, který zdůrazňuje pouze jednu nebo druhou metodu.
Opět, z dlouhodobého hlediska udržitelnosti by se tyto otázky péče a investic do lidského kapitálu měly zvážit z pohledu příjemce (např. dětí pracujících rodičů, a ne samotných pracujících rodičů), jelikož tato práva a poskytování tvoří v kontextu trhu práce neměnný základ pro urychlený rozvoj lidského kapitálu v pozdějších letech.
Prostředky ze strukturálních fondů EU by měly více pomoci lidem s nízkou kvalifikací, kteří hledají práci, a pro nezbytné dlouhodobé investice do lidského kapitálu a sociální infrastruktury.
2.3 Ačkoli mnoho členských států společně se sociálními partnery zvýšilo investice do aktivních opatření, která mají pomoci těm, kdo znovu vstupují na trh práce nebo na něm dělají pokroky, a to zlepšením jejich kvalifikace a zvýšením jejich zaměstnatelnosti, je třeba věnovat mnohem více pozornosti determinantům poptávky, včetně využití daňových pobídek a podporování nejlepší praxe zaměstnavatelů s cílem pomoci ohroženým skupinám v ekonomice, např. starším a zdravotně postiženým pracovníkům.
HSV vyzývá příslušné orgány EU, aby podporovaly a zlepšily politiky stimulující poptávku, které pozitivně ovlivňují úroveň a kvalitu zaměstnanosti, a požaduje uvést příklady a perspektivy, co se týče úlohy sociální odpovědnosti podniků při dosahování lisabonských cílů v oblasti zaměstnanosti.
Zaměstnavatelé i zaměstnanci musejí mít zájem na "zajištění toho, aby se práce vyplatila".
Politiky stimulující poptávku proto vyžadují vyvážený přístup "výhra-výhra", který umožňuje zaměstnavatelům zaměřit se na základní podnikatelské aktivity a vytvářet pracovní příležitosti a uchazečům o zaměstnání najít práci s platem na lepší úrovni, než kdyby dostávali dávky v nezaměstnanosti nebo dávky sociálního zabezpečení a které zabezpečují životní minimum..
Jak již Výbor uvedl, "systémy zdanění a sociálního zabezpečení v členských státech by měly být organizovány tak, aby se pracovníkům, kteří vstoupí na trh práce, vyplatilo tam zůstat a rozvíjet svou kariéru... za podpory opatření ke zvýšení počtu pracovních příležitostí, které jsou k dispozici" [2].
2.4 Veřejná podpora sladění pracovního a rodinného života usiluje o to, pomoci rodinám vykonávat úkoly, které jsou základem pro organizaci a trvání společnosti.
To zahrnuje zejména podporu rodin, jelikož v těch se rodí děti, rodiny děti živí a vychovávají a pečují o závislé rodinné příslušníky, většinou nemocné, zdravotně postižené nebo starší osoby.
V kontextu demografického stárnutí jsou tyto politiky stále důležitější jako prostředek ke zvrácení klesající míry porodnosti.
2.5 Je však důležité, aby mechanismy použité k výplatě rodinných dávek neovlivňovaly negativně pobídky k práci.
V některých zemích pomáhá oddělení rodinných přídavků pro závislé rodinné příslušníky od dávek v nezaměstnanosti posílit finanční pobídky pro vstup do zaměstnání, zejména u matek a žen, které pečují o starší příbuzné.
Neexistence dostupné péče o dítě, a to kvůli nákladům nebo fyzické dostupnosti, je považována za klíčovou překážku pro zapojení rodičů, zejména žen.
Proto je nutno uvítat a podporovat klíčovou roli dotovaného, dostatečného a přijatelného poskytování péče o dítě při podpoře účasti na zaměstnanosti, zejména žen.
V některých členských státech necítí ženy v plodném věku povinnost porodit dítě, jelikož osobní finanční náklady spojené s rodičovstvím jsou jednoduše příliš vysoké, což má za následek to, co představuje daň pro pracující matky.
I když tyto postoje mohou být z národní perspektivy krátkozraké, je to dokonce ještě více – špatné hospodaření na straně tvůrců politik, kteří mohou udělat více k zastavení trvalého poklesu míry porodnosti v Evropě zajištěním toho, aby se míra zaměstnanosti žen zvýšila prostřednictvím finančních a nefinančních pobídek.
2.6 Profesní a geografická mobilita je rozhodující pro vysokou úroveň hospodářské efektivnosti, a proto je nutno přijmout opatření, která zajistí, aby nároky na dávky ze zákonných penzijních systémů a penzijních systémů společnosti byly zachovány, v případech, kdy lidé změní zaměstnavatele nebo bydliště v rámci EU.
Je také důležité zaměřit se na ty, kteří vstupují na trh práce, nebo na ty, kteří se ze zaměstnance stávají podnikateli, aby bylo zajištěno, že jsou přiměřeně podporováni sociální ochranou.
Existuje zde rovněž prostor ke snížení pracovní mobility jako poslední možnosti stimulováním stagnujících místních ekonomik prostřednictvím partnerství veřejného a soukromého investování, které maximalizuje místní trhy práce.
Vzhledem k tomu, že jedním aspektem vyšší profesní mobility může být ztráta určitých dovedností, druhou stránkou mince mobility je to, že jednotlivci mají větší možnost přesídlit tam, kde je skutečná poptávka po jejich kvalifikaci a rovněž příležitost vyzkoušet ten druh transferu technologií, který přidává hodnotu k jejich současné kvalifikační základně.
Proto nelze mobilitu chápat úzce tak, že představuje ztrátu, ale jako efektivní přidělování příslušných kvalifikací a talentu tam, kde je jich nejvíce zapotřebí.
2.7 Fyzická a duševní nezpůsobilost významně snižuje nabídku pracovních sil, zejména u pracovníků ve věku 50 až 60 let, kteří jsou hlavním cílem evropské strategie k zajištění toho, aby se práce vyplatila.
V některých členských státech je až jedna pětina nebo dokonce jedna čtvrtina lidí ve věkové skupině 55-59 let a 60-64 let na dávkách v invaliditě.
Tato skutečnost svědčí o závažném vypětí existující v současném pracovním světě, které může způsobovat vážné tělesné a duševní opotřebení.
Tento problém, který je možné spojit s ochranou zdraví při práci, je třeba vyřešit přijmutím vhodných strategií s ohledem na preventivní ochranu zaměstnance a ochranu zdraví, a zlepšením pracovních podmínek.
Osoby, které nejsou zcela invalidní, ale mají pouze sníženou pracovní schopnost, mají malou šanci najít vhodné pracovní místo, které by zohledňovalo jejich pracovní omezení.
Je proto nutné zvýšit nabídku takovýchto pracovních míst, aby bylo možné zajistit pracovní příležitosti pro lidi, kteří mají sníženou pracovní schopnost.
Avšak mnoho lidí, kteří se nacházejí v této situaci skryté nezaměstnanosti, by upřednostnilo vykonávat nějakou výdělečnou činnost, jelikož stále ještě mají významnou pracovní kapacitu.
Členské státy musí přijmout nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že dávky v nezaměstnanosti a invaliditě nedonutí handicapované pracovníky, aby skončili v pasti nezaměstnanosti, ale naopak budou doplněním jednotlivých nitek sociální politiky v zájmu handicapovaných pracovníků.
Je však třeba uznat, že zdravotní postižení je na škále způsobilosti a nové myšlení definuje zdravotní postižení jako odezvu společnosti na jednotlivce, která zbavuje způsobilosti více než fyzické nebo jiné omezení při rozhodování o tom, zda je osoba postižená nebo ne.
V této souvislosti varuje Výbor před politikou, která by nechtěně vyústila v zakrytí skutečné úrovně nezaměstnanosti.
Je rozhodující užší spolupráce při sledování a zlepšování výměny nejlepších praktik politiky handicapovaných občanů v jednotlivých státech, přičemž se nadále chrání a podporují potřeby postižených lidí.
Je zapotřebí otevřeného koordinačního rámce pro dobrou praxi a pozitivní akce poskytující dávky, které souvisejí s podporou zaměstnanosti a samostatně výdělečné činnosti, společně s dávkami podél spektra fyzické a duševní způsobilosti.
2.8 Co se týče starších pracovníků, stanovila Evropská rada na zasedání ve Stockholmu ambiciózní cíl zvýšit míru zaměstnanosti lidí ve věku 55-64 let na 50 % (v roce 2002 tato činila 40,1 % a u lidí ve věku 60-64 let méně než jednu čtvrtinu).
Na zasedání Evropské rady v Barceloně byl členským státům stanoven doplňkový ambiciózní cíl zavést opatření do roku 2010, aby se zvýšil o pět let průměrný produktivní věk odchodu z trhu práce.
Dosažení těchto cílů bude rozhodující pro zajištění budoucí finanční udržitelnosti sociální ochrany, zejména pro zaručení přiměřené výše příjmů pro budoucí důchodce.
Výbor se domnívá, že tento cíl je rozumný.
3. Specifické poznámky
3.1 Společně se specifickými, cílenými hospodářskými politikami je zajištění toho, aby se práce vyplatila, také o procesu.
Jednou z oblastí při zajišťování toho, aby se práce zralá na reformu vyplatila, je možnost, že nastávají situace, kdy pracovníci opouštějí placené zaměstnání před dosažením důchodového věku.
Například v mnoha členských státech mohou lidé, kteří dlouho platili příspěvky na sociální zabezpečení, dostat důchod před dosažením běžného důchodového věku, což je často spojené s citelnou finanční újmou.
Tito pracovníci by mohli ještě eventuálně být hospodářským přínosem a sociální politika by jim měla jejich volbu usnadnit, a to zejména vytvořením rámcových podmínek na trhu práce, které berou v potaz věkovou otázku.
U žen není brzký odchod z pracovního procesu vždy dobrovolný, ale je často spojen s diskriminací žen na pracovišti.
Tyto diskriminace se také projevují na získaných právech na důchod žen, z nichž většina zažije přerušení pracovní kariéry kvůli mateřství a péči o dítě/starší rodinné příslušníky, profesní segregaci do nejistých "feminizovaných" profesí s nízkou mzdou a rozdíly v platech mezi pohlavími, což všechno zkracuje dobu placení a snižuje výši příspěvků na systémy důchodového zabezpečení a pouze zhoršuje ekonomické vyhlídky žen v důchodu předčasným zkrácením jejich placeného zaměstnání.
Feminizace chudoby je již dlouho objektem zájmu a ponurá Evropa nutně potřebuje, aby byla v politice věnována pozornost zlepšení ekonomické situace žen v průběhu života.
Lepší zohlednění substitučních period, věnovaných péči o děti, ve výpočtu nároků na důchod by znamenalo zásadní opatření, umožňující zmírnění důsledků diskriminací v důchodě, které ženy zažily během pracovního života.
3.2 Jiným příkladem, kde musejí mít odpovídající správní reformy přednost před netečností veřejnosti je zajistit, aby úsilí k zajištění toho, aby se práce vyplatila, bylo spravedlivé z hlediska pohlaví.
Zatímco některé nové členské země jsou přetíženy sociálními politikami a politikami zaměstnanosti, které omezují přístup žen k zaměstnání, jiné mají doplňující daňové a sociální politiky, které podporují vysokou úroveň zapojení žen jako pracovní síly.
Tyto dříve mimořádně vysoké míry zaměstnanosti se během přechodu na tržní hospodářství snížily.
Je důležité, aby přírůstek žen pracujících na plný úvazek nebyl obětován při úsilí restrukturalizovat hospodářství přistupujících zemí, přičemž by toto úsilí nehledělo na pohlaví.
Je třeba podněcovat tvůrce národních politik, aby upřednostňovali ty pracovníky, u kterých představuje zajištění toho, aby se práce vyplatila, největší výzvu, místo toho, aby nadále jednali, jako kdyby všechny skupiny nezaměstnaných/nedostatečně zaměstnaných osob byly znevýhodněny stejně.
4. Specifické připomínky k některým ze sedmi pouček Komise
4.1 První poučka: EHSV se domnívá, že myšlenka vytvoření nových nástrojů sociální ochrany, stejně jako lepší využití existujících nástrojů by neměla být zamítnuta, ale naopak, rozvinuta a vzájemně doplněna.
Například, velmi roztříštěné a rozdílné systémy pro pomoc a služby orientované na mládež už neodpovídají novému charakteru prodloužení této časti života.
Absence nástrojů sociální ochrany, konkrétněji zaměřená na tuto věkovou skupinu, nutí některé mladé lidi si rychle vybrat málo kvalifikované formy vzdělávání a zaměstnání, s velmi vážnými strukturálními důsledky na celý jejich život, a se souvisejícím pozitivním dopadem na veřejné sociální výdaje.
Podobně, absence nových nástrojů, které by mohly zabezpečit odbornou sociální ochranu během celého života – způsobující střídání období vzdělávání, práce a odpovědností za pečování – značně brzdí mobilitu a flexibilitu na trhu práce (šestá poučka).
4.2 EHSV považuje za velmi důležité věnovat zvláštní pozornost střednědobým vlivům mnohých iniciativ přijatých členskými státy za účelem "aktivace" sociálních dávek.
4.3 EHSV se domnívá, že nastal čas pro silné evropské podněty (zejména podněty namířené na a prováděné ve spolupráci se sociálními partnery) na podporu koordinace systémů doplňkové sociální ochrany které, jak to zdůrazňuje Komise, se stávají důležitými prvky sociální ochrany (sedmá poučka).
5. Závěry a dporučení
5.1 Výbor požaduje konvergenci v úsilí členských států EU zajistit, aby se práce vyplatila, tím, že učiní zaměstnání skutečně ekonomicky přitažlivou alternativou k nezaměstnanosti nebo sociálnímu zabezpečení, a přitom se zaměří na celou škálu překážek při zajištění toho, aby se práce vyplatila.
Domácí politiky musejí uznat a předcházet podporování takovéhoto výměnného obchodu, zejména ve schopnosti pracovníků s nízkou mzdou a nízkou kvalifikací uniknout chudobě prostřednictvím deklarované, legitimní práce.
Tudíž klíčovým problémem, kterému členské státy čelí při zajištění, aby se práce vyplatila, je určit společnou a přiměřenou úroveň podpory v zaměstnanosti i nezaměstnanosti, která zachová pobídky pro lidi, aby se zapojili na trhu práce.
Výbor rozlišuje mezi příspěvky politik rychle přinášejících zisk, které se zaměřují na poskytování omezených, ale konečných dávek pro osoby s nízkou kvalifikací, a dlouhodobějšími investicemi do lidského kapitálu, které jsou klíčem k zajištění toho, aby se práce dlouhodobě a udržitelně vyplácela, zejména pro ty nejvíce ohrožené.
5.2 Výbor poukazuje na značné možnosti přispění soukromých podniků a zaměstnavatelů při plnění evropských cílů zaměstnanosti.
Mělo by se vyvinout úsilí ke stanovení uskutečnitelných politik v oblasti poptávky, které jsou zaměřeny na změnu chování zaměstnavatelů způsobem, který podporuje dosažení lisabonských cílů kvalitnější, udržitelné zaměstnanosti v celé Evropě.
Komise by měla poskytnout a šířit důkazy a zkušenosti, co se týče toho, kde dobré chování podniků zlepšilo množství a kvalitu pracovních příležitostí, a hledat způsoby, jak tento úspěch zopakovat.
5.3 Mimo podporování dobré praxe je nutno prosazovat sankce při nevhodném chování zaměstnavatele, včetně diskriminace z důvodu pohlaví, rasy, sexuální orientace, náboženského vyznání nebo věku, s cílem podporovat v evropských ekonomikách inovace, růst nabídky pracovních sil a možnost mít delší pracovní život.
Diskriminace v zaměstnání žene talentované lidi do ilegálního nebo neoficiálního sektoru, kde je produktivita nízká, pobídky k odbornému vzdělávání a investování slabé a kde neexistuje sociální ochrana.
Takovéto neracionální ekonomické chování nejenže zbavuje Evropu konkurenceschopnosti, ale připravuje národní ekonomiky o velmi potřebné příjmy z daní.
5.4 Proto je nutno uplatňovat v členských státech řadu nástrojů a systémů dávek za podpory silné národní koordinace, která vyvažuje nástroje nabídky a poptávky v oblasti pracovních sil.
Je třeba pečlivě vyvažovat a předvídat spojené účinky dávek nebo daňové úrovně na příjmy a věnovat zvláštní pozornost pobídkovým strukturám, které tyto vytvářejí pro chudé domácnosti..
Byla zdůrazněna i další opatření např. poskytování péče o dítě, pružná pracovní doba, záruka práce, pracovní mobilita a příležitosti k odbornému vzdělávání, jako nezbytná pro komplexní politický rámec k zajištění toho, aby se práce vyplatila.
Brusel, 1. července 2004.
Prezident
Evropského hospodářského a sociálního výboru
Roger Briesch
[1] "Jobs, Jobs, Jobs, Creating more employment in Europe". Zpráva pracovní skupiny pro zaměstnanost, které předsedá Win Kok (listopad 2003).
Viz také stanovisko EHSV k "opatřením na podporu zaměstnanosti" Úř. věst.
C 110, 30.4.2004.
[2] Viz stanovisko EHSV k opatřením na podporu zaměstnanosti Úř. věst.
C 110, 30.4.2004 bod 4.1.
--------------------------------------------------
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Budoucnost textilního a oděvního sektoru v rozšířené Evropské unii"
COM(2003) 649 final
(2004/C 302/19)
Dne 28. října 2003 Evropská komise rozhodla, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, že bude konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ohledně "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Budoucnost textilního a oděvního sektoru v rozšířené Evropské unii".
Specializovaná sekce "Jednotný trh, produkce a spotřeba" pověřená přípravou prací Výboru v této oblasti, přijala své stanovisko dne 4. května 2004 (zpravodaj: M. PEZZINI; spoluzpravodaj: M. NOLLET).
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 1. července 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko 81 hlasy pro a 1 hlas proti.
1. Úvod
1.1 Celkem 2,1 milionů pracovních sil, který evropský textilní průmysl stále zaměstnává, spolu s dalším půl milionem zaměstnanců z nových členských států, svědčí o jeho vitalitě – i když částečně ohrožené – a o jeho vysokém potenciálu.
Díky velkému inovačnímu úsilí v procesech a výrobcích se tento průmysl ještě stále podílí na evropském bohatství částkou přesahující 200 miliard eur ročního obratu – nehledě na související činnosti – a zažívá silný růst zejména v oblasti tzv. "nekonvenčního" sektoru (tj. technický sektor high-tech [1]).
Ten představoval přibližně 30 % celkové výroby, přičemž výdaje na výzkum a rozvoj dosahují 8 až 10 % obchodního obratu.
1.2 Evropská unie je největším světovým obchodním aktérem v textilním a oděvním sektoru: předpoklad, že mezinárodní dělba práce (globalizace) nenapravitelně vyloučí rozvinuté průmyslové země ze světové textilní výroby, se ukázal jako mylný, a v každém případě nemůže být aplikován na evropský kontinent.
Evropa je totiž stále největším světovým vývozcem textilních výrobků a druhým největším vývozcem v oděvním odvětví na globálním trhu, kde objem dovoz-vývoz v r. 2002 dosáhl a překročil výši 350 miliard eur (6 % světového obchodu).
1.2.1 Stojí za připomenutí, že největší světový vývozce v oděvním sektoru není nikdo jiný než Čína.
1.3 Evropě se doposud dařilo zhodnotit své kvalitativní a organizační výhody: omezené série, systém mód, luxusní výrobky s vysokým kreativním potenciálem, rychlost přizpůsobení se poptávce, rychlost výroby a dodávky.
Kromě toho díky nanotechnologii a novým vláknům Evropa inovovala procesy a inteligentní materiály, což vedlo ke vzniku technického textilu, který je vysoce konkurenční a zaznamenává rostoucí obchodní přebytek.
Rovněž nedávné aplikace chemie na textil napomohly vzniku nových výrobků.
Stojí za zmínku, že v tomto sektoru se podmínky přístupu na trhy v jednotlivých zemích na světě velmi liší.
Zatímco EU aplikuje celní sazby v průměru pod hranici 9 %, četné jiné země tyto sazby vyměřily až na 30 %, k nimž je třeba připočíst nákladné necelní bariéry.
1.4 V Evropě se textilnímu a oděvnímu sektoru podařilo vypořádat se s četnými radikálními přeměnami, využít technologických změn, náležitě přihlížet k vývoji jednotlivých výrobních nákladů a rychle reagovat na příchod nových světových konkurentů.
Reakce evropského průmyslu spočívaly jednak ve velkém modernizačním úsilí, prostřednictvím konkurenční restrukturalizace a integrace technologických procesů, a jednak zaujetím nového místa na trhu, využitím organizace práce "v síti" (networking) aplikované na výrobu, distribuci, inovaci a technologický marketing.
1.5 V r. 2002 hrubé investice představovaly přibližně 9 % přidané hodnoty sektoru, tj. přibližně 5 miliard eur.
Je přirozené, že téměř 70 % bylo určeno pro textilní sektor a asi 30 % pro oděvní sektor.
Obchodní bilance je u textilu pozitivní, zatímco u oděvů převažují dovozy nad vývozy.
Kromě toho textilní a oděvní sektor, ke kterému se přidává i výroba obuvi, představuje velice heterogenní a nestejnorodý průmysl s velmi bohatou škálou výrobků, které jdou od syntetických vláken high-tech až k výrobě vlny, od bavlny k průmyslovým filtrům, od obyčejných hadříků k luxusní módě, od domácích pantoflí až po bezpečnostní obuv chránící proti chemickým korozivním činidlům.
1.6 Textilní, oděvní a obuvnický průmysl je soustředěn v pěti nejlidnatějších zemích Unie a její podniky pokrývají více než 34 evropské produkce.
Přidaná hodnota je rovněž soustředěna v těchto zemích, kdy na první místo se řadí Itálie, za ní následuje Spojené království, Francie, Něměcko a v menší míře Španělsko.
Ze zemí, kde je výroba menší, zaujímají velmi důležitou pozici z hlediska přidané hodnoty Portugalsko, Belgie a Řecko.
Belgie je velice aktivní na poli technických a inteligentních vláken.
Co se týká nových členských států, tento sektor zaujímá velmi důležité místo v Polsku, Estonsku a Litvě, stejně jako v kandidátských zemích (Turecko, Rumunsko a Bulharsko).
1.7 Míra zaměstnanosti v posledních pěti letech klesala průměrně o 2,6 % ročně.
Jedinými případy, které se vymykaly této tendenci, jsou Španělsko a Švédsko (+ 2 %), ve kterých se zaměstnanost v tomto sektoru v období 1995 až 2002 zvýšila.
Evropský průmysl se plnohodnotně zapojil do globalizace trhů; celkově restrukturalizoval a racionalizoval své podniky: operace náročné na velký počet pracovních sil zadal subdodavatelům (outsourcing) a zaměřil se naopak na práce vyžadující vysokou kvalifikaci, zejména z důvodu aplikace informačních technologií, nových technologií a účinnějších výrobních metod.
2005 dojde k plánovanému zrušení dovozních kvót po vypršení tzv. Multivlákninové dohody (MFA); všechny strany se tudíž budou muset zhluboka zamyslet nad tím, jak vytvořit nové obchodní podmínky pro textilní výrobky tak, aby evropský průmysl mohl být konkurenční na světové úrovni při současném zaručení spravedlivých podmínek nejchudším a nejvíce zranitelným zemím.
Je stále více jasnější, že je prioritní zahájit provádění barcelonského procesu předpokládajícího vytvoření oblasti volného obchodu mezi Evropou a celým jižním břehem Středozemí, čímž by došlo ke skutečnému vytvoření pan-euro-středozemní oblasti.
2. Návrh Komise
2.1 Sdělení Komise se věnuje složité problematice textilního a oděvního sektoru s úmyslem posílit jeho konkurenceschopnost a zlepšit jeho dynamiku, a to prostřednictvím provádění lisabonské strategie specificky přizpůsobené tomuto sektoru.
2.2 Sdělení navrhuje opatření založená na průmyslových a obchodních politikách, a to zejména v následujících oblastech: zaměstnanost, výzkum a technologický rozvoj, inovace, odborné vzdělávání, regionální rozvoj, trvale udržitelný rozvoj, sociální zodpovědnost podniků, veřejné zdraví, ochrana spotřebitele, boj proti padělanému zboží, práva na značku a práva průmyslového a duševního vlastnictví, politika konkurenceschopnosti a režim státních pomocí.
2.3 Komise navrhuje několik akčních oblastí, ve kterých by mělo dojít ke zvýšení účinnosti opatření průmyslové politiky, zejména pak:
- výzkum, rozvoj a inovace: nové materiály a inteligentní materiály, nanotechnologie, nové výrobní procesy a čisté technologie, se zaměřením na oblast módy a na podporu tvořivosti;
- sociální zodpovědnost podniků: respektování mezinárodních pracovních norem a norem životního prostředí, zodpovědné řízení průmyslových změn, konzultování zaměstnanců;
- školství a vzdělávání: lepší přístup malých a středních podniků k financím v této oblasti prostřednictvím zjednodušení procedur, šířením informací a koordinací akcí;
- rozvoj možností a kapacit napojení do sítě;
- program z Dohá ke snížení a harmonizaci celních sazeb a snížení netarifních překážek vzájemného obchodu;
- vytvoření euro-středozemní zóny do r. 2005 k zaručení volného oběhu textilních výrobků v zemích aplikujících stejné podmínky původu, jakož i schválený systém administrativní spolupráce;
- systém označování původu pro přístup do EU: ověření používání štítků u každého artiklu/výrobku k prokázání respektování mezinárodních norem práce a životního prostředí;
- obchodní preference EU: zaměření se na 49 nejchudších zemí (LDC – méně rozvinuté země [2]), které dostanou rovněž možnost vyrábět oděvní meziprodukty;
- boj proti pašování a padělání, posílení současných opatření a přijetí nových opatření na ochranu průmyslového a duševního vlastnictví, provádění kontrol k odstranění nekalých obchodních praktik, posílení společného celního systému;
- značka "Made in Europe" pro podporu kvalitních evropských výrobků a pro ochranu spotřebitelů;
- Strukturální fondy: využívání a nové směry, zejména v rámci nových finančních perspektiv na období 2007–2013.
2.4 Sdělení Komise rovněž navrhuje několik okruhů k zamyšlení:
- akce na úrovni zainteresovaných stran;
- akce na úrovni členských států;
- akce na úrovni Evropské unie.
2.4.1 Navrhuje se vytvořit Skupinu na vysoké úrovni složenou ze zástupců Komise, členských států a sociálních partnerů, která bude zodpovídat za kontrolu iniciativ učiněných na příslušných úrovních a za kontrolu jejich provádění. Na jaře r.
2005 a na konci r. 2006 by měly být vypracovány příslušné zprávy.
3. Hlediska představitelů textilního průmyslu
Dne 21. ledna 2004 Výbor zorganizoval v bruselském sídle slyšení, kterého se zúčastnili zástupci textilního průmyslu.
Stanoviska vyjádřená v této kapitole odpovídají duchu písemných příspěvků a výrokům zaznamenaným během slyšení [3].
3.1 Přítomní sociální zástupci – ředitelé podniků, zástupci odborů a místních samosprávných celků – jednohlasně žádali o okamžitou akci ke snížení velice rychlých následků dovozu z některých zemí, zejména z Číny, Indie a Pákistánu, na evropské podniky v tomto odvětví.
3.2 S blížícím se rokem 2005, tj. s ukončením režimu kvót, bylo požádáno o urychlené přijetí následujících opatření:
- možnost využít nových finančních zdrojů;
- vytvoření zvláštní akce v rámci Strukturálních fondů;
- investice do vzdělávání a lidských zdrojů;
- povinné značení původu výrobků pro všechny země;
- povinná traceabilita ve všech etapách výroby;
- respektování zdraví spotřebitele prostřednictvím značky zaručující "neškodlivost" či vyloučení rizika u výrobku;
- reciprocita celních sazeb se zeměmi, kde se toto odvětví rychle rozvíjí;
- přehodnocení dohod s třetími zeměmi a zrušení tarifních výhod zemím, které nerespektují obchodní pravidla, sociální normy, trvale udržitelný rozvoj nebo které vyrábějí jaderné zbraně;
- přehodnocení celního uspořádání v Evropě ve smyslu jeho zjednodušení a umožnění přesnějších kontrol tak, aby bylo možné zamezit pašování, které již dnes dosáhlo úrovně, již nelze dále tolerovat;
- značný finanční závazek pro výzkum a inovaci, jakož i pomoc podnikům, zejména malým a středním podnikům, aby mohly diverzifikovat svou výrobu směrem k technickým nebo inteligentním tkaninám.
3.3 Italský textilní a oděvní sektor, který je ze všech evropských zemí nejvíce zranitelný, předložil společný dokument vypracovaný všemi výrobci, malými i velkými podniky, a všemi odborovými zástupci v zemi; dokument připomíná několik priorit a doporučuje, aby se projevily konkrétními, účinnými a vhodnými opatřeními.
Podle společného stanoviska vyjádřeného v tomto dokumentu by "současná liknavost mohla Evropě přinést velmi vysoké sociální a ekonomické náklady".
3.3.1 Byly zdůrazněny následující body:
3.3.2 Komunitární výrobky se dostávají na zahraniční trh s 0 % zdaněním pouze ve 22 zemích, zatímco na jiných trzích podléhají průměrné dani pohybující se mezi 15 až 60 %, přičemž ještě musejí zdolat četné necelní přehrady.
Textilní a oděvní sektor už nebude moci, zejména po r. 2005, snést privilegia poskytnutá v současné době hlavním konkurentům EU (Čína, Indie, Pákistán, Indonésie).
Ostatně, tyto výhody by měly být vyhrazeny méně rozvinutým zemím a malým producentským zemím, které se v r. 2005 samy ocitnou ve velmi nejisté situaci.
3.3.3 Z hlediska značení původu štítky se žádá, aby se nepoužívalo obecné označování "Made in UE", nýbrž explicitnější vyjádření typu "Made in Italy/EU" či "Made in France/EU".
Dnes se u více než 60 % výrobků na trhu dobrovolně označuje země původu zboží.
Pokud by se takovéto značení stalo povinným, následovaly by zároveň kontroly a sankce, přičemž dnes je situace taková, že velkorysý manévrovací prostor umožňuje četná pašování a padělky, což evropský průmysl poškozuje hned nadvakrát.
Kromě toho je evropský zákazník znevýhodněn vůči americkému, japonskému, čínskému či australskému spotřebiteli.
Není jasné, proč by neměl mít stejné informace jako ostatní díky povinnému značení původu.
Jestliže bude evropský spotřebitel znát zemi původu zakoupeného zboží, bude moci lépe vyhodnotit nejenom opodstatněnost ceny, ale také i poměr mezi kvalitou a cenou podle svých vlastních potřeb.
3.3.4 Již několikrát bylo poukázáno na vztah mezi textilními výrobky a zdravím.
Četné kožní problémy souvisejí s používáním nekvalitních textilních výrobků.
I z tohoto důvodu by spotřebitel měl dostat možnost zvolit si oblast původu zboží.
3.3.5 Nezákonné dovozy oděvních artiklů dosáhly znepokojujících rozměrů a na mezinárodních trzích se rozšiřují falešné štítky "Made in …".
Žádá se o zintenzivnění kontrol a o zpřísnění sankcí.
3.3.6 Ukazuje se, že pro tento sektor je zásadně důležitý rozvoj nových materiálů, nových výrobních postupů a čistých technologií, k podpoře trvale udržitelného rozvoje.
3.3.7 Sdružení podniků a odborových svazů připomínají, že se vždy hlásila k základnímu principu "Pravidel slušného chování v evropském textilním a oděvním sektoru"; tento dokument byl přímo zahrnut do kolektivních pracovních smluv v zemích Unie.
Komise je proto vyzvána, aby do mezinárodních dohod zahrnula sociální rozměr.
3.3.8 Sociální dumping (výroba výrobků se snížením nákladů na pracovní sílu na úkor práv zaměstnanců, využíváním práce dětí, a tudíž nucenou prací) je morálně odsouzeníhodné chování, které však nemůže být překonáno uvalením antidumpingových sazeb.
Z tohoto důvodu průmyslově vyspělé země, a zejména Evropa, musí bojovat proti tomuto jevu s ještě mnohem větším nasazením, prostřednictvím přísnějších opatření, a zejména pomocí GSP (Systém generalizovaných preferencí) [4].
V oblasti životního prostředí ekologický dumping předpokládá snížení výrobních nákladů na úkor respektování životního prostředí.
3.3.9 Je důležité, aby mezinárodní instituce s podporou průmyslově vyspělých zemí zahájily zvláštní projekty zaměřené na šíření znalostí, založené na principu trvale udržitelného rozvoje a určené pro rozvojové země, jak to ostatně provádí Společenství s novými členskými státy.
3.3.10 K dosažení tohoto cíle by mohlo být povzbuzující a vhodné používat štítky potvrzující, že přístup výrobků na trhy EU je podmíněn dodržováním mezinárodních norem v oblasti životního prostředí.
3.3.11 Sledovaným cílem je ochrana životního prostředí, a pro evropské podniky zaručení realistických podmínek fungování a konkurence, při zásadním přehodnocení obsahu smluv.
4. Připomínky EHSV
4.1 EHSV sledoval s velkou pozorností akce prováděné Komisí zejména v posledních letech, které se snažily dostat textilní a oděvní sektor do středu zájmu Společenství.
Zejména konstatuje, že prezentace osvědčených praktik v jednotlivých oblastech inovace, v oblasti prodeje a marketingu vyvolala debatu u velmi početného publika přítomného na konferencích, jež nedávno v Bruselu zorganizovala jednotlivá Generální ředitelství (DG) [5].
4.2 Tyto stimulující iniciativy se však bohužel nedočkaly očekávaného dopadu na místní úrovni.
Z naší strany si proto musíme položit otázku nad způsobem, jak využít současných znalostí a informací a jak je dále rozšiřovat u všech zainteresovaných subjektů.
4.2.1 Silné zapojení oborových asociací zaměstnavatelů a zaměstnanců na všech úrovních musí zarámcovat celý inovační proces a zajistit jeho sledování.
4.2.2 Pouze koherentní politika výměny názorů a spolupráce mezi sociálními partnery, zejména s využitím zkušeností bilaterálních orgánů [6], jakož i společné úsilí k podpoře růstu tohoto sektoru, mohou pomoci čelit výzvě globalizace, která zejména v tomto sektoru "vzbuzuje opravdové znepokojení", jak správně uvedl komisař LAMY.
4.3 Rada "Průmysl" ve svých závěrech z 27. listopadu 2003 uvedla, že "…průmyslová konkurenceschopnost je jednou z hlavních oblastí… [ve kterých] Evropská unie a členské musejí hrát aktivní roli… pro dosažení cílů stanovených v lisabonské strategii" (Úřední věstník C 317, 30.12.2003, s.
2).
Sektor, který je dnes nejvíce vystaven jevu dezindustrializace, je bezpochyby právě sektor textilu.
4.3.1 Zejména z tohoto důvodu musí textilní sektor čelit neustálému procesu restrukturalizace a modernizace, nehledě na výrazné zpomalení hospodářské činnosti, výroby a zaměstnanosti. Přitom se jedná o strategický sektor, který stále poskytuje pracovní příležitosti, zejména ženám.
Rada, vědoma si hodnoty tohoto sektoru, proto ve svých výše uvedených závěrech vyzývá Komisi, aby jí do července r. 2004 podala zprávu o iniciativách, které by mohly být předmětem akčního plánu na podporu textilního sektoru.
4.4 Výbor se domnívá, že Komise by se měla velmi urychleně a s novým pohledem věnovat, zejména formou úvah rozpracovaných ve svém dokumentu, následujícím bodům:
4.4.1 Opětné zahájení jednání o programu rozvoje z Dohá, a to bohatějším rozvinutím svého vlastního dokumentu (COM(2003) 734 z 26.11.2003) na základě několika jasných signálů od zaměstnanců, podniků a spotřebitelů [7].
4.4.2 Role celnic v integrovaném řízení vnějších hranic [8], s přihlédnutím k informacím uvedeným ve stanovisku Výboru a k dalším návrhům uvedeným v tomto stanovisku.
4.4.3 Pravidla původu v preferenčních obchodních dohodách (COM(2003) 787) s cílem stanovit budoucí celní sazby, které vyplynou z nového kola multilaterálních jednání, z dohod o volném obchodu a z podpory trvale udržitelného rozvoje.
Kromě toho, jak to opakovaně v tomto stanovisku Výbor požaduje, je také třeba stanovit "postupy řízení a kontrolní a ochranné mechanismy k zajištění řádného užívání preferenčního systému tak, aby byla zaručena ochrana ekonomického prostředí a příslušných finančních zájmů proti zneužití systému" [9].
4.4.4 Podmínky partnerství s Čínou [10], v jehož rámci bylo vyčleněno několik komunitárních zdrojů ke zvýšení konkurence mezi touto zemí a EU (program vzdělávání pro mladé ředitele podniků, rozvoj odborného vzdělávání, kapitola B7-3).
4.4.5 Příprava komunitárního programu, disponujícího adekvátními finančními prostředky, k podpoře výzkumu, inovace (i v jiných oblastech než technologie) a odborného vzdělávání v sektoru (schopnost adaptace především malých podniků a pracovních sil na novou mezinárodní situaci a na požadavky spotřebitele).
Ostatně tento princip jasně vyjádřil i Evropský parlament ve svém usnesení o budoucnosti textilního a oděvního sektoru, které bylo schváleno v únoru r. 2004.
4.4.6 Opatření k ochraně spotřebitelů, kteří si stále více uvědomují potenciální účinky některých výrobků na své zdraví; jedná se o výrobky, které jsou často v kontaktu s kůží, zejména v souvislosti s kontaktními alergiemi a jinými stále častěji se vyskytujícími kožními poruchami [11].
V souvislosti se změnami v evropské legislativě provedenými za účelem větší transparentnosti v oblasti potravinářských výrobků by bylo vhodné zavést podobné předpisy, které by pomocí povinného značení původu umožnily spotřebiteli zjistit, ze které země pochází příze a látka a kde byl hotový výrobek zhotoven.
4.5 Je pravda, že povinné značení "Made in …" by mohlo pomoci přesvědčit zákazníka, aby při nákupu oblečení zaplatil cenu odpovídající výrobním standardům a postupu v zemi původu – přičemž tato informace by se měla vztahovat k zemi, kde byl výrobek dokončen a nikoliv k zemi produkce; návrh Komise týkající se značky "Made in Europe" však není přesvědčivý.
Jediná evropská značka nerozlišuje mezi specifickou a vynikající kvalitou výrobků v jednotlivých zemích, které jsou "spojeny v rozmanitosti".
4.5.1 Co se týče variant navrhovaných Komisí ohledně značek původu, zde se Výbor domnívá, že je důležité zaujmout přístup předpokládající povinné značení, a to jak u dováženého zboží, tak i u zboží vyrobeného v jednotném trhu, pokud tyto výrobky budou prodávány v Evropské unii.
Tento přístup zejména usnadní orientovat spotřebitele na "etické výrobky", nejenom vzhledem k jejich opravdovým kvalitám, ale i vzhledem k dodržování práv zaměstnanců ve výrobním procesu.
4.6 Kultura týkající se "společenské zodpovědnosti podniků" musí být posílena jakožto evropský model; zároveň však musí být rozšířena i na rozvojové země pomocí konkrétních nástrojů, které mohou zákazníci kontrolovat a které jim umožní získat správné ekonomické vyhodnocení [12].
4.7 Je třeba, aby spotřebitel získal lepší viditelnost ohledně norem životního prostředí a legislativy v oblasti bezpečnosti práce; tyto normy jsou již aplikovány ve výrobním procesu a měly by vést ke zvýšení konkurenční výhody.
4.7.1 Velice jasné stanovisko Unie týkající se trvale udržitelného rozvoje a následně, dodržení kjótského protokolu ve stanovených lhůtách, může být úspěšné a dočkat se podpory ze strany evropského výrobního sektoru, pouze bude-li doprovázeno uznáním a respektem k úsilí, které tyto závazky vyžadují.
Jestliže budeme nečinně přihlížet nekalé konkurenci nebo jestliže proti ní nezasáhneme, pak tato skutečnost nejenomže nepovede k šíření kultury pokroku, zakořeněné v podnicích a mentalitách zaměstnanců, ale může vést k ještě větší dezindustrializaci našeho kontinentu ve prospěch několika nadnárodních společností [13],; ty se pak mohou zaměřit na výrobu v zemích, které jsou méně citlivé na naše principy uznávající "sociálně-tržní hospodářství".
4.7.2 Úsilí Komise vyvíjené ke snížení spotřeby energie, zejména zavedením požadavků eko-koncepce u výrobků spotřebovávajících energii [14], může časem splnit svůj účel, pokud evropské průmyslové sektory – a zejména textilní a oděvní sektor – ještě budou mít svůj trh, a tím pádem i stroje nezbytné pro výrobu.
V opačném případě by nám nezbylo, než rozšířit návrh na několik zemí považovaných za rozvojové země, aby mohly zlepšit energetickou spotřebu svých strojů na výrobu svého zboží.
4.8 Výbor žádá, aby také na evropské úrovni byla pozornost neustále zaměřena na mikropodniky a malé podniky, které jsou v tomto sektoru velmi početné, zejména pak na finanční systém, neboť ten současný má tendenci hýčkat spíše velké podniky.
Výbor také uznává úsilí Komise, která upozorňuje na problémy mikropodniků a malých podniků a na rozvoj ducha podnikavosti v evropské kultuře [15].
4.9 Výbor také volá po snížení počtu zemí, které by mohly využívat systému GSP, jak již bylo uvedeno výše. Výbor se také domnívá, že celní sazby dnes aplikované Evropskou unií – kteréžto patří k nejnižším na světě – by neměly být dále sníženy, dokud cla praktikovaná některými, velmi konkurenčními zeměmi vyvážejícími textilní a oděvní zboží, neklesnou na podobnou úroveň.
Ve svém usnesení o budoucnosti textilního a oděvního sektoru v Evropské unii z 29. ledna 2004, Evropský parlament rovněž doporučuje přijmout kritérium reciprocity nebo "přístup k trhům na světové úrovni, který je srovnatelný s dovozními podmínkami, jež bude Unie aplikovat od r.
2005". Výbor podporuje liberalizaci trhu, ale odmítá, aby liberalizace byla jednosměrná.
Ostatní země by také měly být připraveny otevřít jejich trhy textilním a oděvním výrobcům z EU
4.9.1 K vymýcení vážných problémů s pirátským zbožím a padělky je potřeba posílit celní kontroly na vnějších hranicích. Je třeba dát jim jednotnou podobu v rámci skutečné společné evropské celní služby, spolu se zvláštními podpůrnými opatřeními pro nové členské státy.
4.9.2 Výbor sdílí vážné obavy profesních skupin, kterých se dotýkají důsledky padělaného zboží, a domnívá se, že je třeba učinit veškerá možná opatření k jeho snížení.
Celní úřady několikrát zdůraznily, že nemají dostatek personálu ke kontrole zboží v tranzitu, zejména v přístavech.
Například do přístavu v Neapoli připlouvá v průměru každým dnem 1000 kontejnerů, přičemž kontroly provádějí pouze 3 osoby.
Průměrný počet otevřených kontejnerů (jejichž vnitřek však není prohlédnut) je nižší než 1 %!
4.9.3 Vzhledem k této situaci, která je ještě dále zhoršena následkem plánovaného pašování zločinnými kruhy, jež má dopad na činnost četných evropských přístavů, by jedním z možných řešení mohlo být soustředit určité výrobky do přesně stanovených a vybavených přístavů, ve kterých by byla prováděna – spolu s přísnější kontrolou celní agentury – také kontrola zástupci sektoru.
4.9.4 Evropský parlament rovněž sdílí tento názor v bodě 11 svého usnesení, či přinejmenším jeho podstatu, a žádá proto Komisi, aby podpořila a pomohla výrobcům vytvořit síť pro dohled a informační síť ke zjišťování původu pirátských nebo padělaných výrobků a k jejich odstranění z trhu.
4.9.5 Dalším řešením by mohlo být rozdělit zaplombované kontejnery podle míst konečného určení. Tím by se zásadně snížil počet kontejnerů, které musejí být zkontrolovány v přístavech, a umožnilo by to provádění důkladnějších kontrol.
4.10 Země původu zboží musejí být rovněž vyzvány ke zlepšení prováděných kontrol.
Zemím, které nesou spoluvinu za nezákonné akce používáním neúčinných kontrolních mechanismů, by mělo být dočasně odebráno právo vyvážet za výhodných podmínek.
Jenom generalizovaný systém preferencí (GSP), který je v textilním a oděvním sektoru široce využíván, přijde EU na 2,2 miliardy eur ročně ve formě ztráty celních příjmů, a každým rokem přinese stejnou částku zemím, které tohoto systému využívají.
Pokud má EU poskytovat takto velkorysé výhody, které mají často dopad na krizi zaměstnanosti v několika regionech Evropy, pak je třeba EU přiznat právo stanovit podmínky, za kterých budou tyto výhody poskytovány.
4.10.1 Výbor si je zcela vědom toho, že vnější hranice EU se ve skutečnosti nemusí nutně shodovat s hranicemi členských států, ale že se stále více posouvají do oblastí, odkud toto dovážené zboží pochází.
EHSV již vydal stanovisko na toto téma.
4.11 Současná pravidla původu jsou příliš složitá a obtížně aplikovatelná, často nejsou pochopena a vyžadují podrobnou znalost ohromného množství právních textů.
Dnes představují překážku obchodu a silně podporují pašování.
Země požívající těchto výhod slouží většinou jako tranzitní kanály pro výrobky ze zemí, které tyto výhody nemají.
4.12 Výbor vyzývá Komisi, zejména pak DG Obchod, aby stanovila jasné normy z hlediska výhod, které budou poskytovány rozvojovým zemím, zejména s přihlédnutím k ochraně zaměstnanců, ochraně životního prostředí, boji proti pašování drog, dodržování základních práv, trvale udržitelnému rozvoji, aniž bychom zapomínali na další oblasti jako ochrana spotřebitelů a blaho zvířat.
4.13 Co se týče Společného celního sazebníku (CCT), zde Výbor konstatuje, že poslední nařízení v této oblasti, tj. nařízení č. 1789/2003 platné od 1. ledna 2004 a upravující nařízení č.
2658/87, je výsledkem série kompromisů, které ztěžují a komplikují provádění společného celního sazebníku, a tím pádem napomáhají pašování a daňovým únikům.
Kategorie "Oděvy a oděvní doplňky" odpovídající kapitolám 61, 62 a 63, zahrnuje 466 druhových položek, z toho na 398 se vztahuje 12 % celní sazba a na zbývajících 68 položek se vztahují sazby od úplného osvobození až k sazbám ve výši 2 %, 4 %, 5,3 %, 6,2 %, 6,3 %, 6,5 %, 6,9 %, 7,2 %, 7,5 %, 7,6 %, 7,7 %, 8 %, 8,9 %, 10 %, a 10,5 %.
Kapitoly 64 (obuv, kamaše aj.), 65 (úprava vlasů a součásti účesu), 66 (deštníky a slunečníky) a 67 (péra a umělé květiny) mají sazby ve výši 1,7 %, 2,2 %, 2,7 %, 4,7 %, 5 %, 5,2 %, 7 % a 8 %.
4.13.1 Z celkového počtu 1516 druhových položek v kapitolách 50 až 67 společné nomenklatury pro textil, konfekci a obuv, existuje více než 20 sazebních hladin.
Tento velký počet velmi blízkých sazeb jen přináší problémy a poukazuje na slabost systému, který by mohl být více racionální a méně podléhající tlakům ekonomických skupin, které s cílem co nejvíce zvýšit své zisky pouze přinášejí potíže mnoha podnikům.
Výbor se domnívá, že stanovení omezeného počtu (maximálně 3 nebo 4) sazeb by vedlo ke značnému snížení pašování a nesmírně by systém zjednodušilo.
4.14 Výbor připisuje zvláštní význam podpoře dodržování základních pracovních norem a norem spravedlivého obchodu, respektování životního prostředí a boji proti nezákonnému obchodu s drogami.
Současný Systém generalizovaných preferencí (GSP) snižuje o 40 % sazby Společného celního sazebníku (CCT), čímž umožňuje všem rozvojovým zemím, které se zaváží dodržovat ustanovení o pracovních podmínkách a životním prostředí, vyvážet své textilní, oděvní a obuvnické výrobky do evropských zemí se sazbami pod 5 %; ukázalo se však, že tento systém není schopen splnit cíle stanovené z morálního hlediska.
Navíc se zdá, že speciální režim k potírání nezákonného obchodu s drogami, kterého využilo 12 zemí, neměl žádný dopad na samotný obchod s omamnými látkami.
Na druhou stranu mnoho malých evropských podniků bylo nuceno ukončit svou činnost z důvodu nesnesitelné konkurence, jejíž celkové výrobní náklady jsou zcela nesrovnatelné s náklady vynucenými moderní legislativou dbající o sledování trvale udržitelného rozvoje [16].
4.15 EHSV se domnívá, že Rada, Komise a Evropský parlament se musejí více angažovat a vyloučit z GSP všechny země, které – ač potřebují vyvážet své textilní, oděvní a obuvnické výrobky do Evropy – nedodržují základní dohody ILO [17] (Mezinárodní organizace práce) [18].
4.16 Výbor je přesvědčen, že výše HDP na obyvatele nesmí být jediným kritériem k určení, zda jistá země může mít nárok na snížené celní sazby předpokládané systémem GSP v oděvním sektoru;Výbor rovněž sdílí obavy vyjádřené různými skupinami ohledně skutečnosti, že velká část výhod je určena zemím, které je potřebují nejméně.
K zaručení, že pomoc poskytovaná v rámci GSP bude zaměřena na země, které ji potřebují nejvíce, Výbor doporučuje vyloučit ze systému následující kategorie zemí:
- členské státy OPEC [19];
- členské státy, které Spojené národy nepovažují za "rozvojové země";
- státy mající jaderný zbrojní program;
- daňové ráje;
- státy, které podepsaly bilaterální nebo regionální smlouvy s EU [20]
- státy, které nerespektují základní dohody Mezinárodní organizace práce/Mezinárodního úřadu práce [21].
4.17 Technologické póly a inovační střediska fungující v zemích Unie musejí také přispět k navazování kontaktů přes síť (networking) a k šíření zkušeností u podnikatelů v sektoru, na univerzitách a v organizacích občanské společnosti.
4.18 Technický textil, textil high-tech a technická obuv získávají stále větší podíly na trhu v Evropě i ve světě.
Díky svým solidním základním zkušenostem mohou evropské malé a střední podniky hrát dnes i v budoucnu důležitou roli ve výrobě oděvů, jež využívají přínosu nových chemických procesů a nových technologií.
4.19 Podle názoru EHSV je nezbytné vyzkoušet a provést dohodnuté akce mezi Komisí a členskými státy týkající se financování a podpory řady moderních služeb, které mohou zlepšit výkony podniků tak, aby došlo ke sladění mezi nabídkou a poptávkou u inovačních oděvů. Mimořádná pozornost by měla být věnována těm zemím EU, jejichž textilní a oděvní průmysly mají strategický význam
4.19.1 Evropský sociální fond (ESF) a Šestý rámcový program rozvoje a výzkumu by měly být využity pro zintenzivnění a rozvoj vzdělávání nových odborníků, kteří by byli vybaveni náležitými technicko-operativními kapacitami a kteří by mohli působit v rámci přizpůsobených programů jako nositelé inovací pro malé a střední podniky.
4.19.2 Požadované odborné profily, které mají pomoci podnikům zlepšit a rozšířit výrobu technických tkanin a obuvi, jsou mimo jiné tyto: analytikové technologického auditu, odborníci na usnadnění projektů konverze či restrukturalizace a odborníci na hledání nových obchodních příležitostí.
4.19.3 EHSV se domnívá, že vzhledem k možnostem existujícím na našem teritoriu – tj. technologické póly, univerzity, strukturovaný dialog mezi zaměstnavateli, zaměstnanci a místními samosprávnými celky – by podniky, a zejména malé a střední podniky, mohly s těmito subjekty užitečně spolupracovat, aby se dostaly na vyšší technologickou a konkurenční úroveň [22].
4.20 Kromě toho si je Výbor vědom (ostatně stejně jako Komise a Evropský parlament), že v Evropské unii je sektor textil/oděvy/obuv ze 70 % zastoupen malými podniky (s méně než 50 zaměstnanci), 20 % představují podniky zaměstnávající 50 až 249 zaměstnanců a 10 % podniků má 250 zaměstnanců a více.
Podíl práce žen je vyšší než v jiných sektorech.
Je jasné, že toto roztříštění podniků na evropském teritoriu ztěžuje akce na podporu inovací a technologické modernizace.
4.21 EHSV již několikrát odsoudil, prostřednictvím svých zástupců, kteří udržují přímé kontakty s organizovanou občanskou společností, nepřestávající nezákonné operace dotýkající se velké škály zboží, které proudí přes hranice EU.
Z nejviditelnějších nezákonných činností uveďme následující:
- celní prohlášení neodpovídá zboží předkládanému k proclení [23];
- zboží nemá osvědčení o souladu s předpisy a často je pro spotřebitele nebezpečné;
- zboží bylo vyrobeno bez ohledu na principy duševního vlastnictví;
- zboží bylo předmětem vícestranných operací mezi několika zeměmi [24];
- zboží nerespektuje pravidla původu [25];
- padělané nebo pirátské zboží.
4.21.1 Tento jev byl nedávno předmětem statistického šetření.
EHSV vítá, že Evropská unie konečně schválila nařízení, které celním orgánům [26] umožňuje spálit a zničit padělané zboží.
4.21.2 Nicméně podle Výboru jsou výsledky ještě omezené.
4.21.3 Samotní vedoucí celních agentur si stěžují jednak na nedostatky v komunitární legislativě, která by měla kompenzovat roztříštěnost vyplývající ze zákonů jednotlivých států, jakož i na nedostatek personálu a prostředků ke zvládnutí tak velkého a aktivního trhu.
4.21.4 V prvním pololetí r. 2003 evropské celnice [27] zabavily více než 50 milionů kusů padělaných nebo pirátských výrobků.
Množství pašovaného zboží v sektoru oděvů se v letech 2000 až 2002 zdvojnásobilo, a u parfémů a kosmetiky dokonce ztrojnásobilo [28].
Přitom se jedná jen o špičku ledovce ve srovnání s celkovým množstvím zboží, které zachyceno nebylo.
4.21.5 Co se týká původu, 66 % těchto výrobků pochází z Asie, především z Číny a Thajska.
Podle slov komisaře Bolkensteina "předmětem padělků již není pouze luxusní zboží, ale od nynějška i veškeré výrobky každodenního života, takže padělky se stále více dotýkají malých a středních podniků" [29].
4.21.6 Obrovský rozsah tohoto jevu přináší evropským podnikům stále větší potíže a často vede k tomu, že malé podniky jsou nuceny ukončit svou činnost, neboť již nejsou schopny udržet se na trhu.
5. Zvláštní připomínky
5.1 Od r. 1971 Evropské společenství poskytuje, nejprve v rámci GATT a později WTO (Mezinárodní organizace obchodu), značné úlevy rozvojovým zemím hlediska Společného celního sazebníku.
5.1.1 Výrobky, dovážené do Společenství z rozvojových zemí, které nejsou považované za citlivé, jsou zcela osvobozeny od celních poplatků.
5.1.2 Výrobky považované za citlivé, k nimž patří i výrobky ze sektoru textil/oděvy/obuv, mají nárok na 20 % snížení sazby (v obecném režimu), které v rámci speciálních režimů [30] stoupá na 40 %.
5.1.3 V r. 2003 Spojené národy uznaly za rozvojové země celkem 116 zemí.
Nicméně výhody poskytované Evropskou unií jsou rozšířeny na 174 zemí [31].
5.1.4 Zdaleka největším poživatelem celních preferenčních výhod poskytovaných Společenstvím je Asie (70 % z celkového množství v r.
2002). Samotná Čína jich využívá v přibližně 25 %.
5.1.5 Průměrné celní sazby uvalené Evropskou unií pro výše uvedené země na výrobky textil/oděvy/obuv dosahují výše 4,8 %; sazby uvalené USA dosahují 8,9 %, zatímco v Japonsku mají hodnotu 6,6 % a v Kanadě 12 %.
Sazby uvalené Čínou dosahují 20 %, zatímco v Thajsku dosahují 29 %, v Indii 35 % a v Indonésii 40 % [32].
5.2 Panevropští výrobci textilu/oděvů/obuvi stále narážejí na významné překážky, které jim brání v přístupu na asijské trhy.
Dotčené země vytvořily na těchto trzích necelní bariéry k zabránění obchodním výměnám, což představuje vážný problém pro celý evropský průmysl [33].
5.3 Ve veškerém zpracovatelském průmyslu EU je přidaná hodnota textilního odvětví [34] přibližně 2,5 %.
Nicméně v některých zemích je tento průměr poměrně vysoký: 8,7 % v Lucembursku, 6,3 % v Portugalsku, 5,1 % v Řecku, 4,6 % v Itálii a 4,3 % v Belgii [35].
V nových členských státech EU je textilní a oděvní průmysl ještě významnější. Litva 16,1 % [36], Estónsko 10,5 %.
6. Závěry
6.1 Četní evropští podnikatelé v sektoru mají často pocit nespravedlnosti a toho, že doplácejí na současnou situaci: často byli nuceni vzdát se v boji, který je někdy veden v podmínkách, které neuznávají obchodní loajálnost, podnikatelskou schopnost a dodržování lidských práv na pracovišti.
Proto podnikatelé, zaměstnanci a politické subjekty s rozhodující pravomocí na různých úrovních Unie potřebují společnou a sdílenou vizi na střední a dlouhé období ohledně budoucnosti evropského textilního a oděvního sektoru, který by byl konkurenční a zaujímal špičkovou pozici.
6.1.1 Dodržování základních pracovních práv, které je vyjádřeno základními normami ILO, musí být posíleno konkrétními kontrolními mechanismy ILO a úzkou spoluprací mezi ILO a WTO.
Evropská unie musí zintenzivnit své úsilí, aby se principy ILO týkající se ochrany zaměstnanců staly pro WTO referencí.
6.2 Celní preference by mohly být vyhrazeny pouze pro 49 nejméně rozvinutých zemí.
Série jednání zahájené v Dohá by měly vyústit k větší reciprocitě mezi euro-středozemní zónou a asijskými zeměmi.
V rámci doháských jednání by bylo vhodné uzavřít celosvětovou dohodu, která by v oblasti textilu a oděvů v jistém termínu - například do 5 let - předpokládala snížení celních poplatků na jednotnou a maximální 15 % úroveň.
6.3 Je třeba posílit celní kontroly na hranicích Unie, aby byl co nejdříve vytvořen společný celní systém, který by byl v souladu s legislativou týkající se vnitřního trhu.
6.4 Pro boj proti padělanému a pašovanému zboží a k poskytování více informací spotřebitelům by bylo možné prozkoumat systém značení původu zboží [38] (geografické, sociální, z hlediska životního prostředí).
6.4.1 Ze stejného důvodu EHSV navrhuje prozkoumat možnost případné aktivace traceability textilních látek, což by snížilo podvody v souvislosti s pravidly původu a padělání výrobků.
6.5 Výbor podporuje úsilí Komise směřující ke zvýšení účinnosti nástrojů obchodní obrany, jakož i v oblasti anti-dumpingových opatření a boje proti subvencím; vyzývá rovněž Komisi k provádění ochranných opatření, zejména v případě odhalených a potvrzených podvodů.
EU by se měla snažit obdržet v rámci jednání v Doha přísnější disciplínu ohledně aplikace ochranných opatření, protidumpingových akcí a jiných ochranných prostředků jako ku příkladu změny v předpisech o původu, atd.
6.6 Komise musí zvýšit úsilí k tomu, aby ze strany WTO byly zaručeny TRIPS (Aspekty práv duševního vlastnictví týkající se obchodu) a aby byly jednotlivými státy dodržovány.
6.7 Je třeba zvýšit inovační kapacitu, zejména malých a středních podniků, pomocí programů a projektů dohodnutých na místní úrovni, s přispěním všech sociálních partnerů a za účasti výzkumných středisek.
V Evropě existují vysokoškolská zařízení založená na dlouhé textilní tradici.
Bylo by nesmírně vhodné, aby byla vytvořena "síť excelence" s úzkým napojením na podnikatelskou a pracovní sféru, díky čemuž by mohly být využity možnosti nabízené 6. rámcovým programem, včetně zavedení programu technologického předvídání k podpoře technologického rozvoje v sektoru.
6.7.1 Jednou ze silných stránek evropského textilního průmyslu – kromě módy a krásy vyrobeného zboží – se musí stát i schopnost inovovat, nalézat nová vlákna a směsové tkaniny obohacené o prachové částice; tyto částice jsou vyvinuty díky výzkumu v nanotechnologiích a zlepšují funkčnost, bezpečnost, tepelnou ochranu a stálý tvar oděvu.
6.7.2 Netkané tkaniny, tj. zvláštní tkaniny procházející chemickou úpravou, díky které získávají přilnavé vlastnosti, nalézají stále širší uplatnění v mnoha sektorech: sport, stavebnictví, letecký a dopravní průmysl aj. Jak již bylo uvedeno výše, jedná se o trh, který se neustále vyvíjí a expanduje a kde sledujeme velmi slibnou diverzifikaci výroby [39].
6.8 PKPZ (Poradní komise pro průmyslové změny), která získala v průběhu několika desítek let bohaté zkušenosti v řešení problémů spojených s vývojem trhu uhlí a oceli [40], by mohla hrát důležitou roli jakožto prostředník mezi Komisí a textilním sektorem k podpoře diverzifikace výroby.
6.8.1 Pravděpodobně bude nutné rekvalifikovat pracovníky, kteří v důsledku restrukturalizací přijdou o práci.
Bylo by namístě podporovat vznik a růst zájmu o tyto nové směsové výrobky ze strany podnikatelů.
Trvale udržitelný rozvoj v tomto sektoru může být zaručen pouze tehdy, jestliže bude mladým umožněno seznámit se s těmito novými výrobky, ocenit je a využít jejich výhod pro životní prostředí.
K dosažení těchto cílů mohou pomoci evropské organizace jako kupříkladu PKPZ, které mají v této oblasti sociální a technické zkušenosti.
6.9 Textilní, oděvní a kožedělný průmysl je prvním sektorem, kterého se dotýká nová vertikální politika nedávno zavedená Komisí, jež doplňuje tradiční horizontální politiky zaměřené na průmysl.
Všichni pozorovatelé, a zejména ti, kteří pracují v sektoru jakožto vedoucí podniků nebo zaměstnanci, se shodují, že je zcela zásadní, aby se Komisi – ve spolupráci s členskými státy a sociálními partnery – podařilo pomoci sektoru modernizovat své technologie a postavit se výzvám globalizace.
6.9.1 Vedle "technologických platforem", které komunitární stategie již zavedly [41], by se dalo uvažovat o čtvrté platformě týkající se četných inovačních aspektů moderního textilního průmyslu.
6.10 Ve všech vyspělých zemích probíhá proces dezindustrializace a přidaná hodnota terciárního sektoru v EU již dosáhla 70 % celkového HDP (průmysl představuje 22 %, stavebnictví 5 % a zemědělství 3 %) [42].
Tento jev však nesmíme podporovat, neboť velká část přidané hodnoty služeb se vrací zpět nebo pochází od podniků: obchod a doprava 21,6 %, finančnictví a služby podnikům 27,2 % a veřejná správa 21,6 % [43].
6.11 EHSV se domnívá, že EU by se celou svou vahou měla zasadit o svou vizi "sociálně-tržní ekonomiky" s cílem co nejlépe upravit pravidla WTO.
V současné době tato pravidla neumožňují zakázat dovoz výrobků, vyjma pokud jsou nebezpečné. Přesto je třeba si co nejdříve vynutit dodržování několika sociálních, ekonomických priorit a priorit v oblasti životního prostředí vzhledem k tomu, že Evropská unie jakožto ekonomický subjekt může zlepšit účinnost světového řízení "rozšířením trvale udržitelného rozvoje na úroveň planety prostřednictvím mezinárodní spolupráce a správné domácí politiky" [44].
6.11.1 Náklady, které budou muset vynaložit rozvojové země při provádění těchto politik, by mohly být částečně hrazeny z rozvojových programů spolupráce, které mají za cíl zlepšit obchodní chování. Tyto programy by byly pravidelně přezkoumávány.
6.12 Pravděpodobně jsme dospěli do takové fáze v procesu globalizace, kdy je třeba věnovat více pozornosti "kolektivním preferencím a zájmům" vyjádřeným občany, aby došlo ke snížení mezinárodního napětí a abychom se vyhnuli "ideologickým" obchodním konfliktům, které stále narůstají a jak se zdá, které nemohou být vyřešeny pomocí současných mechanismů a pravidel.
Brusel, 1. července 2004.
Prezident
Evropského hospodářského a sociálního výboru
Roger Briesch
[1] Tzv. technický textil nalézá stále větší uplatnění v následujících oblastech : oděvy, agrotechnika, stavebnictví, geotechnika, technika pro bydlení, technika pro průmysl, technika aplikovaná na zdravotnictví, technika pro dopravu, technika pro životní prostředí, technika pro obaly, technika aplikovaná na systémy ochrany, sportovní technika. Viz příloha č. 2.
[2] Méně rozvinutých zemí je celkem 49, z toho 40 zemí ACP (Afrika, Karibik, Pacifik) a devět zemí mimo ACP: Afghánistán, Bangladéš, Bhútán, Kambodža, Laos, Myanmar, Maldivy, Nepál, Jemen.
[3] Na tomto slyšení byla přítomna paní Concepciò FERRER I CASALSOVÁ, evropská poslankyně a předsedkyně "Evropského parlamentního fóra pro textil, oděv a kůži". Evropskou komisi zastupoval p. Luis Filipe GIRÃO, vedoucí odboru na DG Podniky, a p. GHAZI BEN AHMED z DG Obchod. Přítomno bylo asi 60 osob, z toho Italové, Němci, Francouzi, Turci, Litevci a Belgičané.
[4] Viz stanovisko EHSV.
[5] Konference z 15. října 2002, "Evropský oděvní průmysl se dává na cestu high-technology", Borschette-Brusel; Konference z 20. března 2003, "Budoucnost textilního a oděvního sektoru v rozšířené Evropské unii"; Konference z 20. března 2003, "Budoucnost textilního a oděvního sektoru po r. 2005", Charlemagne-Brusel.
[6] Bilaterální orgány jsou složeny ze zástupců malých podniků a zaměstnanců, kteří na základě principu vzájemnosti a reciprocity poskytují financování pro akce pomoci, modernizace a inovace pro ředitele a zaměstnance malých a středních podniků.
[7] Srov. slyšení ze dne 21. ledna 2004 a jeho závěry uvedené v bodě 13.
[8] COM(2003) 452 ze dne 24.7.2003.
[9] Viz COM(2003)734 final ze dne 26.11.2003.
[10] COM(2003) 533 z 10.9.2003.
[11] Z celkového počtu 5000 chemických látek existujících v textilním sektoru se jich nejčastěji používá přibližně tisíc.
K nim se přidává nespecifikované množství různých kombinací několika látek, z nichž některé jsou toxické a které se používají k barvení a k jinému zpracování látek.
V souladu s legislativou týkající se životního prostředí a zdraví jsou v EU toxické látky před použitím preventivně vybrány, odstraněny nebo zpracovány.
Náklady s tím spojené hradí evropské podniky.
[12] Viz COM(2004) 101 z 10.2.2004 – Sdělení Komise: vybudovat naši společnou budoucnost.
Evropská unie jakožto světový partner, bod C (s. 25).
[13] Srov.
Eurostat: "HDP ve světě".
Přibližně 45000 nadnárodních společností se dělí o více než 55 % světového HDP, který v r. 2002 představoval 34 miliard eur.
[14] COM(2003) 453 z 1.8.2003 (návrh směrnice).
[15] Srov. mj. následující dokumenty : COM(2001) 98 z 1.3.2001; COM(2001)366 z 18.7.2001; COM(2003) 21 z 21.1.2003; COM(2002) 345 z 1.7.2002; COM(2001) 122 ze 7.3.2001; COM(2002) 68 z 6.2.2002; COM(2003) 27 z 21.1.2003.
[16] Srov.
Stanovisko o GSP, REX/141, odstavce 6.6.2, 6.6.2.1, 6.6.2.2 a 6.6.2.3.
[17] Dohoda č. 29 o nucené práci, č. 87 o odborové svobodě a ochraně odborového práva, č. 98 o právu na kolektivní organizování a vyjednávání, č. 100 o rovnosti odměn, č. 105 o zrušení nucené práce, č. 111 o diskriminaci (povolání a profese), č. 138 o minimálním věku a č. 182 o nejhorších formách dětské práce.
[18] Srov.
Stanovisko k GSP, REX/141, odstavec 6.6.2.3.
[19] Venezuela, Alžírsko, Nigérie, Libye, Saúdská Arábie, Spojené arabské emiráty, Katar, Kuvajt, Írán, Indonésie.
[20] (Systém generalizovaných preferencí), odstavec 6.6.1.2.
[21] Tamtéž.
[22] Mají podnikatelé mají často chuť přejít od výroby a zhotovování oděvů z tradičních látek k novým typům oděvů, které používají tkaniny vyrobené z technických nebo inteligentních tkanin ; chybí jim však nezbytné informace a znalosti technických a obchodních procesů.
[23] Výše cla záleží na druhu dováženého zboží.
Často se stává, že je nahlašováno zboží, které je jiné než skutečně dovážené zboží a na které se vztahuje nižší clo.
[24] Zelená kniha "Budoucnost pravidel původu v preferenčních obchodních dohodách", COM(2003) 787, odstavec 1.2.2.
[25] Tamtéž.
[26] Nařízení ES č. 1383/2003 z 22.7.03.
Vstoupí v platnost dne 1.7.04.
[27] IP 03/1589 z 24.11.2003.
[28] Tamtéž.
[29] Tamtéž.
[30] Speciální režim pro ochranu práv zaměstnanců, SR pro ochranu životního prostředí, SR pro boj proti výrobě a obchodu s drogami.
[31] Příloha č. I Nařízení č. 2501/2001.
[32] Zdroj: Komise EU.
[33] Nejpoužívanějšími necelními bariérami jsou: uvalení dalších daní nebo poplatků; minimální dovozní ceny; nezaplacené náklady za celní ohodnocení z ceny za dovážené zboží; příliš nákladné a diskriminační požadavky na značení původu zboží a značky; režimy povolování dovozů; nepružnost anticipačních procedur.
[34] Cod. od 17.1 po 17.6.
[35] Zdroj: Eurostat, Zpracovatelský průmysl v EU od r. 1992 do r. 2002.
[36] Statistický úřad Litevské republiky, 2003.
[37] Statistický úřad Estonské republiky, 2003.
[38] Zelená kniha o budoucnosti pravidel původu v preferenčních obchodních dohodách, COM(2003) 787 z 18.12.2003.
[39] Tkaniny z uhlíkového vlákna a kevlaru jsou odolnější než tradiční kovy. Navíc jsou lehčí a poddajnější.
[40] Srov. činnost Výboru ECSC (Evropské společenství uhlí a oceli), který se spojil s PKPZ.
[41] Letecký a kosmický průmysl, komunikace a ocel.
[42] Zdroj: Eurostat, struktura hrubé přidané hodnoty, 2002.
[43] Zdroj: Eurostat.
[44] COM(2004) 101 final z 10.2.2004 – Sdělení Komise: vybudovat naši společnou budoucnost (s. 27).
--------------------------------------------------
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Akční plán: Evropská agenda politiky v oblasti podnikatelského ducha
COM(2004) 70 final
(2005/C 74/01)
11. února 2004 Evropská komise v souladu s článkem 262 smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o konzultaci týkající se věci výše uvedené.
Sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", pověřená přípravou jednání Výboru v této věci přijala své stanovisko dne 14. července 2004 (zpravodaj: pan BUTTERS).
Během svého 411. plenárního zasedání 15. a 16. září 2004 (jednání dne 15. září) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 150 hlasy pro, 1 proti a 6 se zdrželo.
1. Kontext
1.1 Závěry předsednictva Evropské rady v Lisabonu v roce 2000 a Evropská charta malých podniků zdůraznily význam podnikatelské činnosti pro trvalý rozvoj v Evropě a nezbytnost vytvoření příznivého politického prostředí pro podporu podnikání.
1.2 Předseda Evropské komise Romano PRODI pak u příležitosti zasedání Evropské rady, která se sešla v Barceloně na jaře roku 2002 oznámil, že Komise navrhne před konáním Evropské rady na jaře roku 2003 zelenou knihu týkající se "Podnikatelského ducha v Evropě".
Komise se zhostila tohoto úkolu v lednu roku 2003, neboť v průběhu následujících měsíců iniciovala metodické a otevřené konzultace s různými zainteresovanými stranami.
Rada, která se sešla na jaře roku 2003, vyzvala Komisi, aby Evropské radě na jaře roku 2004 předložila akční plán týkající se podnikatelského ducha.
1.3 Stanovisko výboru o zelené knize bylo schváleno na plenárním zasedání v září roku 2003. [1]
1.4 Komise poté v únoru 2004 přijala svůj "Akční plán: evropská agenda politiky v oblasti podnikatelského ducha" [2].
2. Cíle tohoto stanoviska
2.1 Podle příkladu předcházejícího stanoviska výboru k zelené knize "Podnikatelský duch v Evropě", hodlá toto stanovisko přispět k současnému procesu pochopení a povzbuzení podnikatelského ducha.
Za tímto účelem v něm bude obsaženo několik všeobecných poznámek a také podrobnější rozbor akčního plánu.
Poté bude v tomto stanovisku vyložena celá řada konstruktivních doporučení Výboru o způsobu, jakým tuto iniciativu proměnit v realistická, konkrétní opatření, která mohou být prospěšná současné generaci evropských podnikatelů i generacím budoucím.
3. Všeobecné poznámky k akčnímu plánu: splnil svůj vyhlášený cíl být "strategickým rámcem pro podporu podnikatelského ducha"?
3.1 Zelená kniha "Podnikatelský duch v Evropě" jasně poukázala na problémy spojené s cílem podpořit podnikatelského ducha v Unii a na rozsah problematiky spojené s touto výzvou.
Ve svém stanovisku Výbor tuto skutečnost uznává a blahopřeje Komisi k zelené knize a otevřeným a metodickým konzultacím k nimž vedla.
3.2 Na základě zelené knihy přináší akční plán doplňkovou analýzu toho, o jakou výzvu pro Evropu představuje problematika podnikatelského ducha.
Akční plán si oprávněně vytkl náročné konečné cíle, ty však provázejí nejasně stanovené úkoly.
Celkový dojem je takový, že jde o nepříliš jasný a konzervativní dokument.
Akční plán odráží jen málo tvořivost, která byla patrná v zelené knize, a veřejně vedené konzultace, raději se odvolává pouze na již existující iniciativy.
Navrhuje jen málo realizačních mechanismů a ukazuje se, že nedokáže v této oblasti zajistit přenášení odpovědnosti nebo vypracovat procedury pro monitorování a hodnocení.
3.3 Mezi hlavními body, a které se poukazovalo během diskusí, jež se konaly při přípravě zelené knihy, a s tím souvisejících konzultací, najdeme širokou škálu strategických oblastí, které ovlivňují podnikatele, a z toho vyplývající nutnost uvažovat o horizontálním přístupu umožňující reagovat na takto určené výzvy.
Akčnímu plánu se výrazně nedaří ukázat zúčastněným stranám, že nad rámec pomoci GŘ podnikání nebo jednotlivých správních orgánů členských států se této iniciativě dostalo jen čistě symbolické podpory ze strany útvarů Komise.
Bez této podpory je však akční plán odsouzen jen k minimálnímu dopadu.
3.4 Konzultace s komisí vyvolala 250 odpovědí.
Výbor uznává transparentnost, jakou projevila Komise tím, že veškeré příspěvky byly shromážděny na její webové stránce.
Akční plán se však přesto nepříliš výslovně odvolává na předané připomínky a čtenář neví, jak byly odpovědi analyzovány a zohledněny.
Vzhledem k rozsáhlosti úkolu a zájmu, který vzbudil po celé Unii, by byla škoda tyto odpovědi pečlivě neprostudovat.
Jestliže vyvolaly zvýšený zájem, měl by to akční plán zřetelně zdůraznit.
3.5 Akční plán by býval měl přihlédnout k různorodosti malých a středních podniků (MSP) a uznat, že tato různorodost si vyžaduje spíše specifická než obecná politická řešení.
Nedávné sdělení Komise o "podpoře družstevních podniků v Evropě" [3] na příklad uznává význam propagace družstev v Evropě.
Odkaz na specifickou úlohu sociálně ekonomických podniků měl být také obsažen v akčním plánu.
[4] Stejně tak se liší potřeby osob samostatně výdělečně činných a obchodních společností.
[5] Akční plán by měl ukázat, že oceňuje tyto velmi specifické formy zakládání podniků, měl by však uznat nutnost vyvinout zacílený politický přístup přizpůsobený podnikům podle jejich specifických potřeb a vlastností, to znamená jak novým inovujícím podnikům nebo již dobře etablovaným podniky, jež se zabývají mnohem více klasickou činností.
3.6 Výbor se domnívá, že je rovněž zásadně důležité podporovat podnikatelského ducha ve veřejné sféře.
Bere sice na vědomí skutečnost, že se akční plán soustředil na podnikatelského ducha chápaného jako zakládání, řízení a rozvoj podniků, myslí si však, že se v dokumentu mohla připomenout nutnost povzbudit podnikatelský přístup i v orgánech veřejné správy.
3.7 Struktura
3.7.1 Ve svém stanovisku k zelené knize Výbor doporučuje, aby "akční plán byl rozdělen na dvě zřetelně odlišné části":
- Podpora podnikatelského ducha: tento postup musí být určen pro rozvoj kultury podnikatelského ducha a zlepšení pověsti podnikatele mezi zakladateli a případnými zájemci o převzetí podniků pocházejících ze školních, vysokoškolských a rodinných kruhů, působících ve veřejných a soukromých službách, především finančních institucích a evropských správních orgánech členských států;
- vytvoření prostředí příznivého pro podnikatelskou činnost: to má za cíl vymezit operativní akční program, který usiluje o podporu činnosti podniků jako odpověď na deset otázek zelené knihy [6].
3.7.2 V obecné rovině Výbor souhlasí s pěti zvolenými strategickými oblastmi v rámci politik, jimiž se zabývá zelená kniha. Přesto v něm však vzbuzuje obavy nedostatek specifických akcí, které jsou v každé z těchto oblastí předloženy.
Kromě toho se Výbor nadále domnívá, že přístup dvojstupňového přístupu, jak byl vysvětlen výše, by býval logičtější než toto poněkud svévolné vytyčení pěti strategických oblastí.
Zdá se, že těchto pět strategických oblastí postrádá logickou souvislost, navzájem se překrývá a zahrnuje čtyři zásadní výzvy a jeden specifický problém (lepší dostupnost financování).
3.7.3 Pro zachování logické souvislosti však přesto budou specifické připomínky k akčnímu plánu vyloženy v následující části tohoto stanoviska, a to podle stejného rozdělení na pět oblastí.
3.7.4 Výbor se domnívá, že dokument Komise vymezuje pouze hlavní směry programu.
Následující etapa by měla spočívat ve zpracování specifických akcí, politik a mechanismů pro jeho monitorování a revidování, ve zpracování ukazatelů podnikatelského ducha a shromažďování údajů na toto téma, které umožní postoupit kupředu.
4. Specifické připomínky k pěti prioritním strategickým oblastem
4.1 V rámci každé z pěti prioritních strategických oblastí určil Výbor několik specifických priorit.
4.1.1 Udržovat podnikatelskou kulturu
4.1.1.1 To by měl být dlouhodobý cíl a tento cíl se týká mnoha organizací na několika různých stupních.
GŘ podnikání potřebuje podporu GŘ vzdělávání a kultura jakož i vnitrostátních institucí s celostátní i územní působností přispívajících k vypracování a provádění politik ve vzdělávací oblasti.
4.1.1.2 Jak se to zdůrazňuje v zelené knize, podnikatelé nacházejí motivaci díky rozsáhlé škále ambicí, jako jsou finanční zisky, nezávislost nebo pracovní uspokojení.
Ať už je motivuje cokoli, je zásadně důležité, aby stávající nebo budoucí vedoucí podniků uznávali sociální odpovědnost, která se k založení podniku váže.
4.1.1.3 Výbor vítá doporučení akčního plánu, která se týkají mladých lidí, ale rovněž bychom si přáli zdůraznit demografický vývoj a trend ke stárnutí evropského obyvatelstva.
Bylo by nešťastné, kdyby se nedbalo na záruku, že prostředí bude nabízet četné příležitosti pro zakládání podniků i pro starší občany, kteří mají nezbytné vlastnosti pro založení a řízení podniku (schopnosti, řízení, kapitál apod.)
4.1.1.4 Výbor stejně tak vítá, že akční plán klade důraz na specifické potřeby podnikatelek.
Ženy, jenž usilují o zahájení a rozvoj podnikatelské činnosti, jsou konfrontovány zejména s praktickými, ekonomickými a kulturními problémy, které se značně liší v jednotlivých členských státech.
Úředníci by mohli tyto problémy spíše ohodnotit a jednat podle nich, kdyby byly do procesu vytváření politiky zapojeny také úspěšné a neúspěšné podnikatelky.
4.1.1.5 V některých členských státech existuje letitá tradice, že se podnikatelská osvěta šíří i prostřednictvím školních osnov.
Není nutné vymýšlet vše od začátku a akční plán by se měl zakládat na analýze, sdílení a na pobídkách k přijímání osvědčených postupů.
V 90. letech Komise koordinovala v této oblasti několik zajímavých projektů BEST, jejichž závěry a doporučení by se měly ukázat jako velmi cenné při zpracování politik v rámci akčního plánu.
4.1.1.6 Mechanismy usnadňující větší zapojení podnikatelských sdružení do projektů realizovaných ve spolupráci se školami by měly být zahrnuty do nového víceletého plánu Komise pro MSP na léta 2006–2010.
4.1.1.7 Vytváření více podnikatelsky zaměřené společnosti v Evropě se však neomezuje na přihlížení k zájmům budoucích podnikatelů.
Tato politika nepovede k ničemu, pokud Evropa souběžně s tím nevytvoří prostředí příhodné pro úspěchy budoucích podnikatelů.
To znamená, že do podnikatelského života musí být zapojena daleko rozsáhlejší paleta subjektů přicházejících jak z veřejné, tak soukromé sféry, a je třeba, aby celá společnost byla připravena podnikatelského ducha chápat a oceňovat.
Bylo by tudíž vhodné, aby tohoto podnikatelského ducha vzali za svého jak státní zaměstnanci z veřejného sektoru, kteří chtějí plnit své úkoly účinně, tak i lidé zapojení do vedení podniků.
4.1.1.8 Výbor doporučuje zavést politiky, jejichž cílem je podnikání nedramatizovat, což znamená omezit skutečné a domnělé překážky stojící mezi vedoucími podniků a ostatní společností.
Moderní způsoby uspořádání organizace práce umožňují jednotlivcům pokusit se různými způsoby sehrát úlohu v hospodářské sféře a přejít od postavení námezdního pracovníka do úlohy samostatně výdělečně činné osoby nebo zaměstnavatele, a pak se poměrně snadno zase vrátit k činnosti závislé.
Z tohoto důvodu by daleko větší počet lidí měl vnímat podnikání jako možné řešení v dlouhodobé nebo krátkodobé perspektivě.
To s sebou přinese dvě výhody. Jednak to povzbudí více lidí k tmu, aby uvažovali o řízení podniku, který současně vlastní, jako o pozitivní možnosti, a přitom aby zároveň zlepšovali chování vůči vedoucím podniků ze strany rozsáhlé skupiny zainteresovaných subjektů.
Při vytváření takového prostředí je třeba dbát na to, aby se registrace a rušení registrace podniku mohla odehrávat jen s minimem byrokratických procedur.
Tato potřeba je zejména naléhavá v několika nových členských státech, o kterých víme, že administrativa spojená s přechodem z postavení osoby samostatně výdělečně činné do zaměstnaneckého poměru je mimořádně obtížná a byrokratické překážky jsou příliš velké.
4.1.1.9 Stejně tak musí úřady a zainteresované subjekty zajistit, aby nedocházelo ke zneužívání zjednodušení přechodu mezi těmito různými pracovními stavy.
Pro dosažení rovnováhy je důležité, aby zaměstnanci nebo nezaměstnaní nebyly přemlouváni nebo nuceni pracovat jako osoby výdělečně činné proti svému rozhodnutí a aby méně ohleduplní zaměstnavatelé nemohli přenášet svou odpovědnost na zaměstnance [7].
4.1.2 Podpořit větší množství lidí v cíli stát se podnikatelem
4.1.2.1 Akční plán se zde odpovídajícím způsobem zabývá klíčovou otázkou správné rovnováhy mezi rizikem a odměňováním.
4.1.2.2 Výbor netrpělivě očekává sdělení Komise, které má být vydáno k otázce převádění podniků.
Počítá se s tím, že Komise založí tento dokument na své cenné zprávě BEST z května roku 2002 a že toto sdělení bude i nadále zvyšovat laťku a připravovat státní zaměstnance členských států a finanční kruhy na lepší pochopení této důležité politické oblasti.
Je třeba najít řešení několika specifických problémů, aby se tak převody podniků usnadnily a aby se maximalizovala naděje pro podniky, že nadále přežijí.
Daňové režimy, dědické poplatky, zákonodárství o převodu dědictví a podnikové právo jsou oblasti, které výrazně přispívají k tomu, že dědění podniků probíhá ve ztížených podmínkách, a proto by tyto oblasti měly být nově definovány.
4.1.2.3 Akční plán oprávněně zdůrazňuje strach z neúspěchu, který působí jako významná brzda narůstání podnikatelské činnosti.
Na tuto výzvu je možno částečně reagovat tím, že se připraví účinná strategie pro společenskou osvětu ve vztahu k podnikatelskému duchu.
Přesto by však bylo vhodné věnovat bezprostřednější pozornost postoji finančních institucí, které by měly projevit větší pružnost ve způsobu, jakým se staví k jednotlivcům nuceným k likvidaci podniků.
Výbor doporučuje, aby Komise cíleně působila směrem k těmto organizacím a na základě průkazných materiálů jim ukázala, že podnikatelé s jistými zkušenostmi (ať už dobrými nebo nedobrými) mají větší naději dovést k úspěchu nový zakladatelský pokus.
4.1.2.4 V rámci tohoto procesu je důležité zajistit rovnováhu mezi právem na novou šanci po poctivém nezdaru a snahou vyloučit ze hry veškeré nekalé praktiky.
Je tedy třeba přizpůsobit právo v oblasti konkursu a vyrovnání, zpružnit je a zprůhlednit.
4.1.2.5 Ačkoli čekáme na více podrobností, pokud jde o uvažované specifické akce, Výbor vítá skutečnost, že akční plán se odvolává na pokračující jednání komise a členských států v oblasti režimů sociálního zabezpečení podnikatelů.
4.1.3 Směrovat podnikatele k hospodářskému růstu a konkurenceschopnosti
4.1.3.1 Výzkumy ukazují, že zde existuje potřeba vzdělávání a podpůrných opatření pro vlastníky/provozovatele podniků, zvláště v oblasti marketingu.
K výraznému posunu došlo i v oblasti přenášení vědomostí v rámci MSP díky odborným praxím a těsnějším vztahům mezi výzkumnými ústavy a MSP.
Programy odborného dohledu, v jejichž rámci se vznikající společnosti/začínající podnikatelé mohou učit od zkušenějších jednotlivců by měly být více rozvinuty a získat větší podporu.
4.1.4 Zlepšit toky financování
4.1.4.1 Výbor vítá návrh, který má za cíl povzbudit členské státy k výměně osvědčených postupů a vypracování doplňkového akčního plánu, týkajícího se zadávání veřejných zakázek on line.
4.1.4.2 Výbor doporučuje přijmout komplexnější přístup při zkoumání dostupnosti financování:
- zvyšováním obchodního ducha vlastníků/provozovatelů podniků, aby chápali, co je nezbytné proto, aby zaručeně dosáhli financování pro svůj růst.
To by se dalo realizovat prostřednictvím uznávaných sítí pro podporu podniků;
- prováděním osvěty mezi finančními institucemi, pokud jde o potřeby podniků při hledání prostředků a podpory pro zajištění jejich růstu – to si opět vyžaduje zvýšené pochopení pro realitu podnikání ze strany finančního sektoru;
- otevřením veřejných zakázek pro malé podniky.
Zde se jedná o nejpřímější formu akcí zaměřených na poptávku, kterou může veřejný sektor akceptovat.
Jak to Výbor zdůraznil již ve svém stanovisku k zelené knize, přístup malých podniků k veřejným zakázkám omezuje řada překážek [8], zatímco státní zaměstnanci ve veřejném sektoru jsou obdobným způsobem vystaveni překážkám v administrativní oblasti.
Přitom však možné zisky pro obě strany a hospodářství jsou dostatečným důvodem, aby se pokračovalo v úvahách a akcích v této oblasti.
Spojené státy nabízejí kladný model, v jehož rámci agentury a federální ministerstva usilují o přidělení 23 % veřejných zakázek malým podnikům.
- zjednodušením a odlehčením procedur pro zajištění souladu s daňovým zákonodárstvím.
Ačkoli akční plán zdůraznil několik zajímavých myšlenek v této oblasti, není tento bod stále ještě předmětem dostatečně do hloubky jdoucích úvah.
Výbor uznává, že při provádění konkrétních opatření jsou kompetentní vnitrostátní orgány a v některých případech orgány regionální či dokonce místní.
Opakuje svůj požadavek týkající se vytvoření daňových zvýhodnění pro případ zpětného investování zisků [9], což je záležitost, která v akčním plánu chybí.
4.1.5 Vytvořit příznivější správní a administrativní rámec pro MSP
4.1.5.1 Stanovisko Výboru k zelené knize osvětluje nutnost, aby politiky na podporu malých podniků byly "horizontálně zastoupeny ve všech oblastech dotčených politik (zaměstnanost, daně, životní prostředí, vzdělávání apod.) a vertikálně pak na všech příslušných stupních" [10].
I přes obecně povzbudivý ráz balíku opatření "Lépe přijímat zákonné předpisy" z června roku 2002 jsou mnohé útvary Komise ještě stále neschopny vyhodnotit dopad politických návrhů na MSP a další zainteresované strany.
Výbor tudíž podporuje nedávné požadavky týkající se jmenování náměstka předsedy Evropské komise, který by měl přímější odpovědnost za dohled nad reformami v oblasti správních předpisů.
4.1.5.2 Obecněji lze říci, že zde stále zůstává rozsáhlý nevyužitý prostor pro zlepšení hodnotících procedur v oblasti dopadu správních předpisů, a to jak na úrovni Komise, tak na úrovni Parlamentu a Rady.
4.1.5.3 Výbor lituje skutečnosti, že se vytratil jakýkoli odkaz na přístup "Myslet nejprve na ty malé". V tomto přístupu se stanoví, že zpracování jakéhokoli správního či právního předpisu by mělo brát v úvahu vlastnosti malých podniků a zvláštní výzvy, jimž jsou tyto podniky vystaveny.
Hlavní místo v tomto přístupu zaujímají zvláštní metody zaměřené na malé a velmi malé podniky, umožňující vyhodnotit dopad každého nového nebo stávajícího zákonného předpisu na podniky.
Bude-li toto uvedeno do praxe v rámci celého procesu vytváření politiky EU, bude tento přístup představovat jednoznačně nejvýznamnější podíl institucí na větší podnikatelské činnosti.
4.1.5.4 Nedávné přistoupení nových členských států se projevilo nárůstem počtu MSP v Evropě.
Mezi nově příchozími jsou i četné MSP, které zatím ještě zápolí s dosažením souladu se stávajícími evropskými zákonnými předpisy, a prozatím nejsou s to sledovat případné návrhy na nové správní předpisy.
Z tohoto důvodu je třeba, aby Komise vycházela z rozličných ojedinělých iniciativ, v rámci kterých jsou stanoviska představitelů MSP aktivně vyhledávána.
Ještě důležitější pak je, aby Komise zřetelně prokázala, že přihlíží ke zpětné vazbě v oblasti informací, aby se předešlo ztrátě zájmu a civilizačnímu zlomu mezi institucemi a politikami Společenství na straně jedné a malými podniky na straně druhé.
4.1.5.5 Výbor zdůrazňuje důležitost existence skutečného dialogu mezi Komisí a představiteli MSP.
Konzultovat MSP prostřednictvím organizací, které je zastupují, musí být klíčovým okamžikem každé procedury konzultací s Komisí.
Za účelem usnadnění tohoto postupu a ujištění se o tom, že veškeré útvary Komise budou i nadále přihlížet ke stanoviskům představitelů MSP, doporučuje Výbor, aby byla dále dopracována úloha pro představitele MSP jmenováním komisaře pro MSP v rámci nové Komise. Jejich hlavním úkolem by měl být dohled nad uplatňováním principu "Myslet nejprve na ty malé" v celé Komisi.
4.1.5.6 Stejné zásady pro dialog se uplatňují i na sociální partnery, kteří se zabývají četnými problémy, jež mají velký význam pro stávající i budoucí podnikatele.
Výbor doporučuje, aby byl sociální dialog znovu přezkoumán, především na úrovni EU, avšak v některých případech také na národní úrovni, aby se tak prostudovaly možnosti, jak zajistit přiměřenější stupeň účasti pro zapojení představitelů MSP, jejichž počet a různorodost se stále zvyšují.
4.1.5.7 Výbor, který se zde konkrétně odvolává na zákonné předpisy týkající se státní pomoci, vřele vítá vypracování nástroje, který umožní identifikovat veškerou pomoc, která nebude mít výrazný dopad na hospodářskou soutěž.
Je na příklad zásadně důležité, aby proces přidělování státní pomoci nenarušoval zkoumání a zavádění novátorských řešení umožňujících čelit schodkům ve financování podniků.
5. Doporučení s cílem maximalizovat pozitivní dopad akčního plánu
5.1 Výbor žádá, aby byly objasněny a/nebo zlepšeny následující body
5.1.1 Logicky provázaný přístup k politice v oblasti podnikání: v rámci Komise má GŘ podnikání zcela jasně zásadní úlohu, pokud jde o nasměrování pokroku, kterého má být dosaženo.
Akční plán se týká všech oblastí politiky v oblasti podnikání vedené Komisí a, jak to doporučuje Výbor ve svém stanovisku k zelené knize [11], to se musí odrazit v individuálních politických iniciativách přicházejících od jednotlivých obecných odborů Komise.
Víceletý program pro MSP na léta 2006-2010 musí především ukázat na jasné propojení s akčním plánem o podnikatelském duchu a poté navrhnout mechanismus, který umožní zabývat se několika v něm vyloženými prioritami.
5.1.2 Hodnocení: i přes nedávno zaznamenaný pokrok zůstávají podniky nadále nespokojeny, pokud jde o přístup zvolený pro hodnocení Evropské charty malých podniků.
V současné době umožňuje tento přístup evropským úředníkům a jejich kolegům na vnitrostátní úrovni, aby stáli zároveň na obou stranách barikády.
Je zásadně důležité, aby představitelé podniků byly do hodnocení akčního plánu těsněji zapojeni.
5.1.3 Musí být vymezen rámec pro chystané následné (ex post) hodnocení, aby tak bylo možno zlepšovat současné politiky.
Do tohoto procesu by měli být zapojeni zaměstnanci Komise a členských států jakož i představitelé podniků uznávaní na úrovni celého Společenství a na vnitrostátní úrovni.
5.1.4 Nejpotřebnějšími nástroji pro určení a vyhodnocení cílů zvyšování podnikatelské činnosti jsou vhodné výkonnostní ukazatele.
Tato otázka se objevila mezi doporučeními, která učinil Výbor ve svém předcházejícím stanovisku [12], a rovněž byla zdůrazněna v závěrech Rady na téma "Konkurenceschopnost", která se sešla 20. února.
Tyto údaje rovněž umožní zpracovat srovnávací studii politik a podnikatelského prostředí v členských státech.
5.1.5 Jasně stanovené lhůty: v závěrech Rady na téma "Konkurenceschopnost", která se sešla 20. února, zazněl požadavek na stanovení náročnějšího harmonogramu.
Tento harmonogram může být účinný, pokud bude rovněž konkrétní a přesný z hlediska cílů.
Výbor bere na vědomí, že po zveřejnění akčního plánu Komise v celé řadě syntetických pracovních materiálů stanovila přesnější cíle a časové hranice pro specifické akce.
Ve stejném duchu jako během konzultace vyzývá Výbor Komisi, aby propagovala používání těchto pracovních syntetických materiálů a aby k nim zúčastněným stranám usnadnila přístup.
5.1.6 Dohlížet na proces a přenášet odpovědnost: Komise nemůže a ani by neměla zajišťovat provádění rozsáhlé části nezbytných opatření, ale měla by nad ním zajišťovat pečlivý dozor a dohlížet na pokrok dosažený v této oblasti.
Souběžně s tím je tedy zásadně důležité, aby odpovědnost za jednotlivá opatření byla přenášena na příslušnou úroveň a aby všechny zúčastněné strany byly seznámeny s harmonogramem a daly k němu svůj souhlas.
To si vyžádá předem dohodnutou účast jednotlivých subjektů a Výbor doporučuje následující iniciativy, aby tak byla jejich účast zaručena po celou dlouhou cestu, kterou ještě zbývá projít
5.1.7 Pro rozšíření závazku Komise v rámci tohoto procesu by měl být zřízen jakýsi monitorovací výbor pro akční plán, který by působil v nově uspořádané Komisi, jak bude ustavena po listopadu roku 2004.
V tomto výboru by zasedali představitelé všech zúčastněných všeobecných odborů, které zpracovávají návrhy zákonných předpisů týkajících se podniků, nebo které zajišťují dozor nad prováděním komunitárních programů vyplývajících z akčních plánů.
5.1.8 Vytvoření pracovní skupiny sdružující zúčastněné úředníky z členských států by jim umožnilo zapojit se více do tohoto procesu.
Tato skupina by se měla pravidelně scházet, aby mohla diskutovat o specifických hlediscích doporučení z akčního plánu, plánovat jeho další pokrok a určovat nedostatky.
5.1.9 Je velmi důležité, aby do provádění, monitorování a hodnocení akčního plánu byly těsně zapojeny podnikatelské kruhy.
Těmito podnikatelskými kruhy Výbor myslí představitele podniků v nejširším slova smyslu: podniky všech forem a velikostí, samostatně podnikající osoby, ale i nadnárodní podniková sdružení a podniky sociální, ale i akciové společnosti.
Jakýkoli nezdar při plnění tohoto významného závazku by mohl podniky zbavit jejich práva na to, podílet se na probíhajícím procesu, což by nutně omezilo jeho dopad.
Proto Výbor doporučuje, aby se systematicky po celou dobu trvání procesu neustále s podniky konzultovalo, a to prostřednictvím jejich uznávaných představitelů na komunitární a vnitrostátní úrovni.
5.1.10 Jak dokládají odpovědi v zelené knize, zajímá se o podnikatelství rostoucí počet subjektů, které stojí mimo rámec MSP.
Jde na příklad o odborové organizace, které obecně uznávají důležitost politiky v oblasti podnikání.
Bylo by vhodné všem těmto subjektům umožnit, aby přispěli k provádění akčního plánu.
5.1.11 V obecné rovině Výbor doporučuje, aby Komise vyvinula soustředěné úsilí k tomu, aby akční plán zůstal středem pozornosti politických činitelů a v širším měřítku pak i celého společenství.
Současné propagační činnosti a osvětové kampaně spojené se specifickými cíli převzatými do celkového plánu přispějí k udržení elánu a zapojení velkého množství různých subjektů, jejichž angažovanost je nutná pro úspěšný průběh této zásadně důležité iniciativy.
6. Závěry
6.1 Výbor zaujal příznivé stanovisko k akčnímu plánu Komise a opět kladně hodnotí úsilí, které vyvinulo GŘ podnikání od zahájení procesu na začátku roku 2002.
Uznává, že důležitá část nyní nutných opatření musí být přijata politickými činiteli, kteří působí mimo rámec GŘ podnikání.
6.2 Akční plán je jen počátkem kontinuálního procesu, který má dlouhodobý ráz.
Tento proces může být doveden k cíli jen tehdy, pokud dokáže navodit horizontální propojení protínající širokou paletu politických oblastí a vertikálně pak spojí politické činitele na mnoha stupních.
Akční plán a další iniciativy Komise, které s ním souvisejí, musí vyvolat kladnou politickou odezvu ze strany politických činitelů.
Výbor vyzývá především další všeobecné odbory Komise a orgány členských států, aby v něm sehrály aktivní úlohu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k "Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady týkající se schvalování typu motorových vozidel z hlediska možností jejich opětovného využití a zhodnocení, pozměňující směrnici 70/156/EHS Rady"
COM(2004) 162 final – 2004/0053 (COD)
(2005/C 74/03)
30. března 2004 se Rada v souladu s článkem 95 smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", pověřená přípravou prací Výboru v dané otázce, vypracoval své stanovisko dne 14. července 2004.
Zpravodajem byl pan RANOCCHIARI.
Na svém 411. plenárním zasedání (schůze dne 15. září 2004), Evropský hospodářský a sociální výbor schválil níže uvedené stanovisko počtem 125 hlasů pro, 4 hlasy proti a 7 se zdrželo.
1. Úvod
1.1 Každý rok se v Evropě dostává na trh téměř šestnáct miliónů nových automobilů a lehkých užitkových vozidel, zatímco se více než devět miliónů vozidel vyřazuje, což představuje více než osm miliónu tun odpadu.
1.2 V minulosti se k hospodaření s tímto významným množstvím odpadu přistupovalo v jednotlivých evropských zemích rozdílně; ne vždy se věnovala dostatečná pozornost opětovnému využití či recyklaci materiálů.
1.3 Nicméně od počátku devadesátých let se díky významnému vlivu organizací zabývajících se ochranou životního prostředí všechny členské státy postaraly, ať už na dobrovolném základě nebo vlastními legislativními prostředky, o vypracování pravidel nakládání s vyřazenými vozidly. Tato opatření měla nesporně pozitivní dopad na životní prostředí.
1.4 Nakonec byla, kvůli harmonizaci různých národních opatření a ve snaze vyhnout se jakémukoliv porušení hospodářské soutěže, ale také – což je ještě důležitější – ve snaze omezit dopady vyřazování těchto vozidel na životní prostředí, přijata Evropským parlamentem a Radou směrnice 2000/53/ES z 18. září 2000 [1], která stanoví kromě pravidel pro homologaci a nakládání s vyřazenými vozidly cíle, které mají členské státy splnit ohledně opětovného využití a recyklace odpadů.
Výše uvedená směrnice stanoví zejména následující cíle:
a) Nejpozději k 1. lednu 2006 se pro všechna vyřazená vozidla stanoví míra opětovného využití a obnovitelnosti nejméně 85 % průměrné váhy vozidla ročně; ve stejné lhůtě se míra opětovného využití a recyklace stanoví na minimálně 80 % průměrné váhy vozidla ročně;
b) Nejpozději k 1. lednu 2015 se pro všechna vyřazená vozidla zvyšuje míra opětovného využití a obnovitelnosti nejméně 95 % průměrné váhy vozidla ročně. Ve stejné lhůtě se míra opětovného využití a recyklace stanoví na minimálně 85 % průměrné váhy vozidla ročně.
1.5 Připomeňme, že směrnice 2000/53/ES, nazývaná v komunitárním žargonu směrnicí "End of Life Vehicles (ELV)", byla schválena po dlouhé diskusi a byla předmětem ne vždy neoprávněné kritiky, uvedené ve stanovisku EHSV [2] k tomuto tématu.
Nutno nicméně uznat, že tato směrnice přinesla silný impuls – i když se prosazoval obtížně – uvedenému pozitivnímu vývoji v členských státech, který probíhal většinou ve shodě s výrobci a demontážními podniky v automobilovém průmyslu.
2. Návrh Evropské komise
2.1 Návrh, který byl EHSV dán k posouzení, v komunitárním žargonu již známý pod názvem směrnice "Trojité R" (re-use, recycling a recovery), bylo nutno zpracovat na základě článku 7, odst.
4 směrnice "End of Life Vehicles", který předpokládá homologace vozidel z hlediska jejich opětovného využití, recyklace a obnovitelnosti po skončení doby životnosti..
2.2 V projednávaném návrhu směrnice se stanoví, že ke splnění homologace musí být vozidla kategorie M1 a N1 koncipována tak, aby se byly dosaženy podíly opětovného využití, recyklace a obnovitelnosti, uvedené ve směrnici "End of Life Vehicles".
2.3 Jakmile bude projednávaná směrnice schválena, budou v ní obsažená ustanovení zapracována do systému komunitárního schvalování a vyvolají změnu směrnice 70/156/EHS [3], která tvoří základ systému.
2.4 Komunitární schvalování vozidla nastává až poté, co homologační orgány potvrdí, že příslušné vozidlo vyhovuje požadavkům všech směrnic uvedených v příloze ke směrnici 70/156/EHS.
Po svém schválení bude směrnice "Trojité R" součástí těchto směrnic a žádnému vozidlu nebude vydána homologace, nebude-li v souladu s ustanoveními, které jsou v něm definovány.
2.5 Návrh stanoví postup výrobce, který musí být dodržen, aby bylo vozidlo příslušnou institucí homologováno.
Účelem celého tohoto postupu je prokázat, že příslušné vozidlo bylo navrženo a vyrobeno tak, že splňuje potenciální kritéria pro recyklaci a obnovitelnost, stanovená v návrhu směrnice.
2.6 Výrobce bude tedy muset během předběžného hodnocení vypočítat koeficienty recyklovatelnosti ve zvláštních formulářích, a předložit je ke schválení homologačnímu úřadu.
Zároveň bude muset výrobce oznámit úřadu strategii, kterou doporučuje v oblasti opětovného využití a recyklace pro daný typ vozidla. podle montážního plánu, jehož sestavení požaduje již direktiva "End of life vehicles".
2.7 Vzhledem ke složitosti automobilu jako výrobku,, který se může skládat z více než 10.000 součástek, si nelze představit, že by se prováděla podrobná kontrola všech výpočtů u všech vozidel.
Proto se čistě za účelem typového schválení omezí podrobné výpočty na jedno nebo několik vozidel – tzv. vozidel referenčních – vybraných mezi verzemi určitého typu, které budou z hlediska opětovného využití, recyklace a zhodnocení patřit k nejpokročilejším.
2.8 Návrh dále zakazuje znovu využívat součástky, které by mohly ohrožovat zdraví nebo životní prostředí.
Byl sestaven seznam součástek, jejichž opětovné využití při konstrukci nových vozidel není dovoleno.
2.9 A konečně, působnost návrhu se nevztahuje na vozidla zvláštního určení (záchranky, autokaravany atd.), vozidla vyráběná v malých sériích (maximálně 500 vozidel ročně v jednom členském státu) a lehká užitková vozidla stavebnicového typu, u nichž ve fázi konstrukce není ještě určená nástavba, která se na rám bude montovat.
3. Všeobecné poznámky
3.1 Znovu je třeba vyslovit uznání úsilí, se kterým Komise podporuje soustavné zkvalitňování hospodaření s odpady.
Tato strategie si jednoznačně zasluhuje podporu vzhledem k tomu, že jejím cílem je omezení objemu konečného odpadu a nalezení řešení výhodného pro životní prostředí a tím i ekonomiku využitím opětovného využití, recyklace a obnovitelnosti.
3.2 Rovněž je nutno uznat rozhodující úlohu, kterou hraje automobilový průmysl umožňující uskutečňování vyhlášených cílů dlouhodobými investicemi do různých studií a výzkumů zaměřených na koncepci vozidel využívajících možnosti recyklace, aniž by se přitom zříkal dalších priorit, které by tato strategia mohla nepříznivě ovlivnit.
3.3 "Šťastná" kombinace úsilí Komise, závazků přijatých konstruktéry a legislativních úprav přijatých v mnoha zemích, umožnila podstatně se přiblížit cílům, stanoveným ve směrnici "End of Life Vehicles".
Svědčí o tom nedávno zveřejněná zpráva AEKA, která popisuje stav pokročilosti při zavádění této směrnice v 15 členských státech a v Norsku.
4. Zvláštní poznámky
4.1 Záměr Komise přistoupit k aplikaci ustanovení článku 7, odst. 4 směrnice "End of Life Vehicles" vypracováním této směrnice ad hoc namísto použití jiných možných prostředků, je z technického hlediska správný a EHSV jej nezpochybňuje.
4.2 Pokud se však jedná o navrhované způsoby postupu, má toto řešení některé problematické aspekty jak z pohledu výrobce (zvyšování nákladů) tak z pohledu technických a homologačních institucí, které budou muset zpracovat značné množství údajů ( uvedených v příloze II návrhu) z nichž některé ani nejsou nezbytné pro dosažení stanovených cílů (například počet a umístění válců, obsah motoru atd.).
4.3 K omezení těchto problémů budou podle názoru EHSV nezbytné některé úpravy, aby se zvýšila účinnost procesu a nedošlo přitom k odklonu od základní myšlenky a smyslu návrhu.
Zejména bude nutno revidovat následující články:
4 odst. 5: referenční vozidlo, které bude podrobeno homologačním testům se definuje jako verze vozidla, identifikovaného kompetentním orgánem pro homologaci jakožto nejproblematičtější, pokud jde o možnosti opětovného využití, recyklace a obnovitelnosti.
Pokud uvážíme veškerou výbavu běžně se vyskytující u stejného typu vozidla, není identifikace referenčního vozidla vždy snadná.
Abychom se vyhnuli nedorozumění mezi stranami a zbytečné ztrátě času, bylo by žádoucí výslovně stanovit, že referenční vozidlo bude určeno dohodou výrobce a homologačního úřadu jako nejproblematičtější, pokud jde o možnosti opětovného využití, recyklace a obnovitelnosti.
5 odst. 3: Návrh směrnice ve svém úvodu stanoví v bodě 6.2.2 provádění fyzických kontrol prototypů vozidel k homologaci, aby se ověřila prohlášení výrobce a jeho dodavatelů ohledně značení, druhu materiálů, hmotnosti součástek atd.
Článek 5, odst. 3 dále stanoví zvláště fyzickou kontrolu značení součástek vyrobených z polymerů nebo elastomerů.
Ve skutečnosti se však kontroly provádějí na prototypech, kde se materiály ve stádiu nultých sérií neoznačují.
Doslovná aplikace normy by vyvolala nutnost konstruovat specifické prototypy, určené výhradně pro inspekce, jejichž náklady by se přičítaly k již tak vysokým nákladům, které přináší dodržování ostatních ustanovení směrnice.
Hospodárnější řešení by spočívalo ve změně článku 5, odst. 3 ustanovením, že kompetentní orgán ověří, že se výrobce zavazuje k dodržování požadavků na značení komponent z polymerů a elastomerů vyráběných sériově.
Fyzické kontroly bude vždy možné provádět před uvedením vozidla na trh, na vozidlech již zkonstruovaných při homologaci a při podrobování různým testům (brzdy, hlučnost, bezpečnost, atd.) anebo ještě lépe, na vozidlech použitých pro kontrolu správné výrobní praxe.
10 odst. 3: Tento článek stanoví, že ustanovení budou aplikovatelná 36 měsíců po začátku platnosti směrnice, jak v případě homologace nových vozidel (nové typy), tak při registraci nových vozidel (celá produkce).
Daný časový harmonogram je značně vzdálen tomu, co je obvykle stanoveno u analogických ustanovení.
U vozidel nově registrovaných jsou ve skutečnosti lhůty o dva až tři roky delší v porovnání s lhůtami stanovenými u vozidel nově uváděných do provozu, aby se konstruktérům umožnilo přizpůsobit již vyráběná vozidla novým požadavkům.
Jednotný termín platnosti by způsobil výrobcům řadu potíží, jak v případě přizpůsobování výrobku, tak z hlediska času a připravenosti na homologaci všech modelů vozidel.
Nelze zapomínat, že kromě výrobce se proces schvalování týká technických služeb i homologačních orgánů, které by se mohly rovněž potýkat s obtížemi při zajišťování homologace u velkého počtu vozidel v krátkém období.
Proto, aniž by se Výbor stavěl na stranu těch, kteří si přejí, aby již vyráběná vozidla byla vyloučena z působnosti projednávané směrnice, považuje EHSV za případné změnit článek 10, odst. 3 a stanovit lhůtu delší (48 či 60 měsíců) po začátku platnosti směrnice (namísto navrhovaných 36 měsíců) pro aplikaci nových ustanovení na nově registrovaná vozidla.
Příloha I odst. 9: Tento odstavec stanoví, že za účelem ověřování materiálů a hmotnosti součástek dá výrobce homologačnímu úřadu k dispozici referenční vozidla, reprezentujících vždy typ karoserie a součástky, které jsou pro daná vozidla určené.
Tento požadavek rovněž vyvolává značné náklady, jak na straně výrobce, tak na straně homologačního úřadu, Tyto náklady nejsou nezbytně nutné pro správnou realizaci procesu homologace.
Například se zdá zbytečné testovat všechny typy karoserií (třídveřovou, pětidveřovou, rodinné vozy, atd.), neboť by bylo v tomto konkrétním případě jednodušší zvolit k posouzení tu verzi vozidla, která je považována za nejproblematičtější z hlediska možností recyklace.
5. Shrnutí a závěry
5.1 EHSV potvrzuje uznání a souhlas s pracemi, které byly v posledních letech vynaloženy Evropskou komisí ve snaze zaručit správné a rozumné hospodaření s odpady, vznikajícími při likvidaci motorových vozidel.
5.2 Zvláště směrnice 2000/53 ("End of Life Vehicles") konečně harmonizovala na evropské úrovni předpisy, které si členské státy již začaly vytvářet, pokud jde o homologaci a nakládání s vyřazenými vozidly.
Tato směrnice rovněž stanovila minimální cíle, jichž se má dosáhnout při opětovném využití, recyklaci odpadů, jakož i v oblasti příslušných lhůt.
5.3 EHSV využívá této příležitosti a doporučuje členským státům, aby nadále pozorně dbaly na dobré hospodaření s náhradními díly a dalšími součástmi výbavy získanými z dosud funkčních vozidel (akumulátory, pneumatiky, atd.), které rovněž tvoří potenciální zdroj znečištění životního prostředí.
5.4 Pokud jde o předložený návrh, EHSV ho shledává plně logický v tom, že že pro splnění komunitárních požadavků na homologaci vyžaduje takovou koncepci vozidla, aby byly respektovány podíly opětovného využití a obnovitelnosti, definované již směrnicí "End of Life Vehicles".
5.5 Výhrady EHSV se týkají spíše zvoleného nástroje, to znamená přijetí nové směrnice, poněvadž stejného výsledku by se mohlo dosáhnout jednoduššími a rychlejšími cestami.
Stačilo by totiž začlenit do přílohy X směrnice 70/156/EHS, na které se systém schvalování již zakládá, "hodnocení schopnosti výrobce", analogicky s ustanoveními pro hodnocení schopnosti výrobce vyrobit vozidlo, které je ekvivalentní vozidlům homologovaným.
5.6 Nicméně jak je uvedeno výše, rozhodnutí Komise postupovat cestou směrnice je technicky správná a nemůže zde být zpochybňováno, i když to není cesta směrem ke zjednodušení evropských předpisů, což je stále častěji požadováno různými zainteresovanými stranami.
5.7 Z těchto důvodů EHSV doufá, že Evropská komise vezme v úvahu doporučené změny návrhu své směrnice.
Tyto změny, které se nijak neodklání od základní myšlenky a smyslu návrhu, mají tu výhodu, že celý proces zjednodušují a zlevňují pro výrobce, technické služby a homologační orgány – a nakonec i pro spotřebitele, kteří jsou v konečném součtu prvními, kdo trpí prodlužováním lhůt a každým zvýšením nákladů, plynoucím ze zbytečně složitých předpisů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Návrhu doporučení Evropského parlamentu a Rady ohledně kinematografického dědictví a konkurenceschopnosti souvisejících průmyslových aktivit
COM(2004) 171 final – 2004/0066 (COD)
(2005/C 74/04)
V souladu s článkem 157 Smlouvy o založení Evropského společenství se Rada dne 26. března 2004 rozhodla konzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem v otázce výše uvedené.
Specializovaná sekce Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost, pověřená přípravou prací Výboru na toto téma, přijala stanovisko dne 8. července (zpravodaj: p.
BRAGHIN).
Na svém 411. plenárním zasedání ve dnech 15 a 16. září 2004 ( zasedání z 15. září) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko počtem 129 hlasů pro, 3 hlasů proti a 6 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Dokument Komise se skládá ze dvou částí: sdělení o prodloužení až do 30. června 2007 specifických kritérií pro kompatibilitu pomoci kinematografické a televizní tvorbě, jejichž platnost měla trvat do června 2004, a z doporučení týkajícího se kinematografického dědictví a konkurenceschopnosti souvisejících průmyslových aktivit.
1.2 Doporučení se týká všech aspektů kinematografického dědictví (shromažďování, katalogizace, vytváření databází, ochrany, restaurování, využití k pedagogickým, akademickým, kulturním, výzkumným účelům a ke spolupráci mezi odpovědnými institucemi na evropské úrovni) a považuje odevzdávání povinných kopií audiovizuálních děl za prostředek ochrany a uchování audiovizuálního dědictví v Evropě.
Výbor byl požádán o stanovisko k tomuto dokumentu.
1.3 Výbor byl požádán pouze o stanovisko k doporučení.
Co se sdělení týká, EHSV si blahopřeje k přístupu Komise, která prohlašuje, že "zamýšlí [….] povolit, a to nejpozději při příští revizi Sdělení, vyšší pomoc, jestliže ovšem režimy pomoci vyhoví podmínkám obecné zákonnosti, stanoveným ve smlouvě, a zejména jestliže budou omezeny překážky bránící volnému pohybu pracovníků, věcí a služeb ve tomto odvětví v rámci ES".
EHSV si vyhrazuje možnost analyzovat výsledky studie o účincích současných systémů státní pomoci v tomto odvětví, aby mohl vyhodnotit jak jejich hospodářský, tak kulturní dopad, a tedy i ověřit, zda jsou současné mechanismy účinné, nebo zda by bylo vhodné hledat jiné nástroje.
2. Obecné připomínky
2.1 EHSV souhlasí s tvrzením, že je třeba zlepšit podmínky nezbytné pro konkurenceschopnost průmyslových aktivit vázaných na kinematografické dědictví, a to zejména co se týká lepšího využívání technologických novinek, jako například digitalizace, to je také důvodem, proč je navrženým právním základem pro doporučení článek 157 Smlouvy ES.
2.1.1 EHSV sdílí volbu formy doporučení, vzhledem k tomu, že tento nástroj umožňuje dosáhnout cílů účinné spolupráce mezi členskými státy a rozšířit politickou diskuzi na toto téma, které má velký kulturní význam.
2.1.2 Mimoto si EHSV přeje, aby Komise prováděla hloubkovou analýzu informací vyžadovaných od členských států každé dva roky, co se týká opatření přijatých na základě projednávaného doporučení, a aby vyhodnotila, jaká právní opatření jsou vhodná k dosažení potřebné spolupráce a koordinace za účelem efektivní ochrany audiovizuálního dědictví a jeho ekonomického zhodnocování.
2.2 EHSV souhlasí s principem podle, kterého převod držby kinematografických děl na organizace provádějící jejich archivování neznamená převod autorských práv, které se k nim váží.
Ostatně členské státy mají v souladu se směrnicí 2001/29/ES [1] možnost stanovit výjimky či omezení ke specifickým úkonům reprodukování, které provádějí veřejně přístupné knihovny či archivy, jež nesledují žádné ekonomické, ani obchodní výhody, ať přímé či nepřímé.
EHSV rovněž souhlasí s doporučením umožňujícím reprodukování kinematografických děl za účelem restaurování (bod 9 doporučení).
2.3 Je třeba řešit a urgentně vyřešit právní problémy související s autorskými právy a specifickými úkony reprodukování, které provádějí veřejně přístupné knihovny či archivy, jakož i s reprodukováním za účelem restaurování: EHSV navrhuje udělit k tomuto účelu explicitní mandát vysoce postavené skupině, popřípadě tak, že dojde v tomto smyslu k přeměně sítě národních, již konzultovaných expertů.
2.4 EHSV si přeje, aby byla lhůta, ve které musí dojít k povinnému odevzdání kopií, po uvedení díla pro veřejnost, zkrácena a aby byly rovněž zavedeny mechanismy pro snazší odevzdávání povinných kopií kinematografických a audiovizuálních děl tvořících národní audiovizuální dědictví, a která by byla starší než povinnost odevzdávání povinných kopií stanovená v souladu s příslušným doporučením.
2.5 EHSV usuzuje, že kinematografická a audiovizuální díla jsou zároveň průmyslovým i kulturním produktem, jež musí být uchován jako evropské dědictví, propagován jakožto faktor pluralismu a zhodnocován ekonomicky.
V duchu této logiky je vhodné, aby specifické typologie televizní tvorby organizací televizního vysílání na národní úrovni podléhaly povinnému, nikoli dobrovolnému odevzdání kopií, protože jsou výrazem dynamicky vyvíjející se kultury, která se daleko více váže na sociální a kulturní aktuální dění, než je tomu v případě kinematografického díla.
Přestože si je EHSV vědom toho, že se organizace pro televizní vysílání nevyslovily ve prospěch tohoto povinného odevzdávání kopií, vyzývá Komisi, aby tuto otázku hlouběji prostudovala prostřednictvím odvětvových studií, aby bylo možné určit, zda by neměly podléhat povinnému odevzdání kopií alespoň ty ze sociálně-kulturního hlediska nejrelevantnější televizní programy. Vzhledem k tomu, že jsou součástí audiovizuálního dědictví.
2.6 EHSV souhlasí s tvrzením, že kinematografický průmysl má velký potenciál pro tvorbu nových pracovních příležitostí, včetně oblasti zabývající se uchováváním kinematografického dědictví.
A to samé ještě více platí pro audiovizuální sektor v širším slova smyslu, vzhledem k velkému množství nosičů a způsobů přenosu a také vzhledem k potenciálu digitální technologie.
EHSV si proto přeje, aby všechny formy podpory byly rozšířeny na všechna audiovizuální díla a aby se více zaměřily na konkurenceschopnost jednotlivých součástí tohoto odvětví, a rovněž aby se perspektivy odborného vzdělávání neomezovaly, ani prioritně nezaměřovaly na kinematografický sektor, ale aby se dotýkaly audiovizuálních sektoru v nejširším slova smyslu.
2.7 EHSV vyslovuje svůj souhlas s potřebou systému dobrovolného odevzdávání kopií doplňkových a reklamních nosičů, materiálů složených z obrazů v pohybu, kinematografických děl vzniklých v minulosti, protože jsou důležitou součástí evropského audiovizuálního dědictví.
Klade též důraz na nutnost identifikovat opatření podněcující k tomuto shromažďování a nutnost zajistit odpovědným organizacím potřebné prostředky, aby mohlo být v rozumně krátké době systematicky dokládáno svědectví o bohaté kulturní identitě a různorodosti evropských národů.
3. Závěry
3.1 K dosažení vyhlášených cílů je podle EHSV zcela zásadní, aby Komise již odteď zaujala proaktivní roli odpovídající záměrům vyjádřeným v projednávaném dokumentu, a především aby:
- definovala postupy pro povinné odevzdávání kopií, které umožní propojení a vzájemnou operace schopnost národních systémů, a podpořila vypracování evropských norem pro katalogizaci;
- přijala předběžná technická a právní opatření umožňující zajistit řádně zabezpečené odevzdávání povinných kopií online, a aktualizaci v reálném čase, a jež může dát do budoucna vzniknout "evropské" databance;
- navrhla na evropské úrovni model smlouvy mezi stanovenými organizacemi, odvádějícími a držiteli autorských práv, aniž by tím byla dotčena ustanovení směrnice 2001/29/ES, přičemž cílem je usnadnit restaurování děl, jejich pozdější zpřístupnění expertům a také zpřístupnění k pedagogickým účelům;
- stanovila ve spolupráci se stanovenými organizacemi kritéria pro zpřístupnění odevzdaných děl veřejnosti;
- podpořila spolupráci mezi národními a/nebo regionálními organizacemi, případně především prostřednictvím tímto pověřených struktur a specifického financování;
- podpořila provádění srovnávací analýzy (benchmarkingu) podle nejlepší praxe a ověřovala dosažený pokrok prostřednictvím pravidelně naplánovaných zpráv.
3.2 EHSV se rovněž domnívá, že Komise při dodržení principu subsidiarity, vhodnými finančními a lidskými prostředky, musí hrát při podpoře tohoto sektoru aktivní úlohu ve smyslu následujících cílů:
- vytvářet soubornou evropskou audiovizuální filmografii a společně vytvářet pedagogické a výzkumné projekty, protože spolupráce založená na dobrovolnosti povede těžko k uspokojivým výsledkům, když si uvědomíme rozdíly ve zdrojích a kulturních tradicích mezi 25 členskými státy;
- umožnit odevzdání kopií i starých děl, která jsou součástí audiovizuálního dědictví nových členských států, vzhledem k tomu, že tyto mají významnou kinematografickou tvorbu, dokládající jejich historii, kulturu, způsob života, zvyky a obyčeje, jež by mohly zaniknout, aniž by však proto měly tyto státy k dispozici potřebné ekonomické prostředky pro povinné odevzdávání kopií;
- vybudovat vhodnou strukturu pro zhodnocení fondů vyskytujících se u národních a/či regionálních organizací, a to podporováním jejich šíření na evropské a mezinárodní úrovni pomocí nejnovějších multimediálních nosičů (například DVD s archivními materiály, opatřené titulky v několika jazycích Evropské unie, a tím umožňující ekonomické uplatnění i u děl z minulosti), především u děl zpracovávajících témata a politiky společenství (například ochrana nezletilých nebo důstojnost žen) nebo specifické tradice (například animované filmy, filmy pro děti, dokumentární filmy);
- zhodnotit díla představená na různých tematických festivalech na regionální nebo místní úrovni s cílem podpořit nezávislou tvorbu a tvorbu režisérů pracujících mimo komerční kruhy, v případě potřeby prostřednictvím povinného odevzdání kopií;
- podporovat odborné vzdělávání v oblasti uchovávání a restaurování, neboť tyto oblasti předpokládají kvalifikaci i zvládání nových technik, její podporou z odpovídajících evropských fondů, nejlépe v rámci obnovovaného fondu programu MEDIA Formation;
3.3 EHSV si rovněž přeje, aby se v průběhu již probíhající diskuze o novém programu MEDIA Formation více přihlíželo ke vzdělávacím procesům vázaným na nové technologie a nové potřeby v oblasti shromažďování, katalogizace, ochrany a restaurování kinematografických či televizních děl a materiálu obsahujícího pohyblivé obrazy obecně.
Bylo by obzvláště vhodné rozšířit odborné vzdělávání v oblasti používání a poznání nových technik a metod archivování, správy databází a metod standardního zálohování ve vysoce kvalitním digitálním formátu, a aby obsahovaly aktualizace pro výkonný personál, tak aby provedená práce mohla být zpřístupněna co nejširšímu publiku, a obzvláště pak vědcům a pedagogům.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Rady týkající se společného systému daně z přidané hodnoty (přepracování)
COM(2004) 246 final - 2004/0079 (CNS)
(2005/C 74/05)
V souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství Rada Evropské unie dne 30. dubna 2004 rozhodla požádat o konzultaci Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce " Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost " pověřená přípravou prací Výboru v této věci přijala své stanovisko dne 13. července 2004.
Zpravodajem byl pan BURANI.
Na svém 411. plenárním zasedání (jednání ze dne 15. září 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko 147 hlasy; 6 hlasů bylo proti a 10 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Návrh projednávané směrnice [1] se odlišuje od rutinní práce při kodifikaci právních předpisů Společenství.
Komise poznamenala, že ustanovení týkající se DPH – původně obsažená v Šesté směrnici Rady č. 77/388/EHS a následně několikrát pozměněná – potřebovala radikální přepracování.
V průběhu let byla totiž tato tematika několikrát přezkoumávána, opravována a rozšířena, což se nevyhnutelně projevilo opakováním, nejasnými ustanoveními a dublety.
Bylo proto potřeba provést úpravy, aby byl text jasnější a srozumitelnější, aniž by přitom došlo ke změně smyslu a dopadu těchto ustanovení; z tohoto důvodu tato práce přesahuje rámec obyčejné kodifikace.
1.2 Kromě toho byly v tomto smyslu provedeny i další úpravy s cílem dodržet principy kvalitní legislativy, které byly dohodnuty mezi Radou, Evropským parlamentem a Komisí.
Nový text je předkládán ke schválení Radě a Evropskému parlamentu: i když jsou změny hlavně formální povahy, nejedná se o kodifikaci, nýbrž o "přepracování", což je metoda umožňující změnit a kodifikovat oficiální dokumenty jejich shrnutím do jediného legislativního textu v souladu s dohodou o interinstitucionální pomoci z r. 2001 [2].
1.3 Text návrhu směrnice, který je výsledkem titánské práce Komise, nahrazuje a ruší Šestou směrnici DPH: každý článek byl podroben revizi za účelem zkrácení a zjednodušení, takže v závěru došlo k nárůstu počtu článků z 53 na 402; poté byl k textu dopracován obsah umožňující rychlejší a snadnější orientaci v textu, což je novinka, kterou bezesporu všichni ocení.
2. Připomínky EHSV
2.1 Jelikož se koneckonců jedná přepracování a nikoliv o novou směrnici, EHSV by se mohl ve svých připomínkách spokojit s tím, že vezme na vědomí účinnou práci Komise a uvítá dosažený výsledek – příslušné subjekty a správní úřady získají na rychlosti při studování dokumentu a na jistotě při jeho výkladu.
Kromě toho zpravodaji nezbývá, než aby prohlášení Komise uvádějící, že dosah nového textu nevybočuje z rámce současně platných textů, přijal za své; hloubková kontrola by totiž nebyla možná, a kromě toho již byla provedena národními experty a subjekty, kteří byli řádně konzultováni.
2.2 Tato skutečnost však nebrání tomu, aby po méně povrchním prostudování byl formulován jistý počet zásadních připomínek k politice DPH a obecně, k daňové politice, jejímž deklarovaným cílem je zharmonizovat podmínky fungování vnitřního trhu.
V tomto ohledu návrh směrnice prohlašuje (5. odůvodnění), že "systém DPH dosáhne největší jednoduchosti a největší neutrality, jestliže daň bude vybírána co nejobecnějším způsobem… a proto je v zájmu společného trhu a členských států přijmout společný systém."
2.3 V dalších odůvodněních však Komise přidává na opatrnosti, když tvrdí, že je nutné "postupovat po etapách, jelikož harmonizace daní z obchodních obratů přináší členským státům změny v jejich daňové struktuře"; Komise dále prohlašuje, že i když jednotlivé sazby a daňové úlevy nebudou úplně harmonizovány, společný systém DPH musí nakonec vést ke konkurenční neutralitě"uvnitř každého členského státu".
2.4 Výbor poznamenává, že tato odůvodnění jsou převzata z původního textu Šesté směrnice [3]. Jestliže však i po 40 letech existuje potřeba je znovu opakovat, pak tedy musíme uznat, že jsme teprve na počátku nebo skoro na počátku.
Zdá se, že harmonizace zvolňuje krok, přičemž další signály, o kterých ještě bude řeč v následujících odstavcích, nebudí žádný velký optimismus.
2.5 Ještě jednou by bylo vhodné připomenout, že systém DPH zavedený stále platnou Šestou směrnicí je "přechodný" a že nic nenasvědčuje vůli po rozhodující změně směrem k "definitivnímu" systému. To je jasná známka pochyb o oprávněnosti systému, které Výbor vyjádřil v konkrétních návrzích ve svém stanovisku o "místu zdanění při poskytování služeb".
2.6 Další aspekty se týkají systému výjimek: pokud jsou výjimky skutečně nezbytné, pak by vzhledem k cíli jednotného trhu měly být v každém případě pouze dočasné.
Poslední výjimky byly uděleny 10 novým členským státům, z nichž některé dočasně a jiné bez časového určení.
Nicméně další výjimky udělené státům tzv. "druhé vlny" (Rakousko, Řecko, Finsko, Portugalsko, Španělsko a Švédsko) jsou stále v platnosti.
V této souvislosti je třeba uvést, že pouze malý počet těchto výjimek se objevuje ve směrnicích usilujících o změnu Šesté směrnice; většina z nich byla "skryta" v přístupových dokumentech.
Nový návrh směrnice však mj. správně poukázal na veškeré výjimky, a to nehledě na důvod, ze kterého jsou udělovány.
2.7 Zdá se, že chybí vůle analyzovat tyto výjimky – i ty, které byly uděleny již dávno – aby byly zrušeny.
Navíc se také zdá, že ani "zakládající" státy nemají zájem na tom, aby se tato otázka dostala na pořad dne. I ony samy využívaly po jistou dobu ty výjimky, které se brání zpochybnit (alespoň po dobu, kdy zůstane v platnosti "přechodný systém").
A tak dobře známá "nulová sazba", která byla původně poskytnuta dvěma zemím, ještě zdaleka nebyla zrušena a naopak byla rozšířena na několik nových států.
2.8 Ve skutečnosti však všechny výjimky nejsou neopodstatněné: některé, s trvalou platností, se týkají zámořských území, ostrovů a zcela izolovaných regionů, které v době přijetí těchto rozhodnutí zaostávaly v rozvoji.
Nicméně vzhledem k času, který od té doby uplynul, by bylo namístě přezkoumat seznam teritoriálních výjimek k ověření, zda stále trvají podmínky, které původně vedly k jejich udělení.
2.9 Další dosti důležité výjimky se týkají malých podniků: šestnáct členských států (nové státy plus státy 2. vlny) mají právo přiznat osvobození od DPH i v případě, kdy jejich obchodní obrat překročí limity stanovené v Šesté směrnici.
Výbor je v rozpacích: jestliže osvobození od DPH lze ospravedlnit v případě deseti nových členských států, není jasné, proč by mělo nadále platit u ostatních států, dvanáct let po jejich přijetí.
2.10 Výbor se domnívá, že osvobození od DPH pro podniky uvedené v předcházejícím odstavci může představovat případ porušení konkurenční rovnováhy, i když pravděpodobně jen v omezeném rozsahu z globálního hlediska.
Výbor vyzývá členské státy a Komisi k prohloubení tohoto aspektu.
3. Závěry
3.1 Výbor by chtěl poblahopřát Komisi za obrovský kus práce, kterou odvedla se vší pílí, přesností, ale také, a hlavně, s průhledností. Bez této poslední podmínky bychom si jen stěží uvědomili, na kolik pravidel – která v zásadě platí pro všechny – se vztahují výjimky, osvobození a zvláštní případy.
Jistě, odchylky od principu nejsou nutně bezdůvodné, ale bylo by potřeba, aby se členské státy pustily do nového projednání – a pokud možno zrušení – výjimek, které již nemají své opodstatnění.
3.2 Výbor nemá dojem, že by takováto vůle existovala. Naopak, jeden z nejsilnějších členských států již vyjádřil "obecnou výhradu", která může ohrozit schválení návrhu směrnice Komise. V minulosti nebyly perspektivy vždy růžové: sdělení Komise z r. 1996, které obsahovalo pracovní program a návrh harmonizace sazeb leží stále na stole Rady a nikdy nebylo projednáváno; sdělení z r. 2000 o nové strategii v DPH není, jak se vzhledem k situaci zdá, o mnoho úspěšnější.
3.3 Tímto dokumentem EHSV nemá v úmyslu vyslovit negativní hodnocení politiky členských států v oblasti DPH. Je si dokonale vědom toho, že jejich rozhodování jsou podmíněna příliš velkým počtem vnitřních, hospodářských a politických faktorů.
Nicméně Výbor vyjadřuje přání, aby tato tematika byla bezodkladně znovu celkově přezkoumána, aby bylo možné zavést definitivní systém a zmírnit či dokonce odstranit jednu z ještě zřejmějších překážek, které brání realizaci vnitřního trhu řízeného společnými pravidly.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – Budování naší společné budoucnosti: politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007 – 2013
(COM(2004) 101 final)
(2005/C 74/07)
Dne 18. března 2004 Evropská komise v souladu s článkem 262 smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na téma výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", pověřená přípravou prací v této oblasti, vypracovala své stanovisko dne 13. července 2004 (zpravodaj: p.
DASSIS).
Během svého 411. plenárního zasedání konaného ve dnech 15. a 16. září 2004 (zasedání z 15. září 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal stávající stanovisko počtem 143 hlasů pro, 26 hlasů proti a 11 se zdrželo hlasování..
1 Rámec stanoviska
1.1 1. května 2004 učinila Evropská unie velký krok směrem k realizaci vizí zakladatelů Evropského společenství v roce 1952, která byla i vizí všech lidí, kteří poznali války, katastrofy a jiná neštěstí a žili v bídě a utrpení.
Cesta, která nám zbývá k dosažení skutečné evropské integrace není již tak dlouhá.
Evropa s 25 členskými státy je v dnešní době skutečností a rozhodnutí týkající se 25 členné Unie již bylo přijato.
1.1.1 Tento pokrok však neznamená, že bylo zažehnáno veškeré riziko návratu zpět, včetně s ním spojených nepředvídatelných následků.
Společná evropská stavba se musí opírat o pilíře.
Nejpevnější z nich představuje přesvědčení občanů, že budou integrální součástí této stavby, jejich hrdost, že patří k rozsáhlému geograficko-demokratickému celku, který představuje jistotu a záruku míru a respektování lidské důstojnosti a jehož cílem je blaho všech, že jsou součástí struktury, kde solidarita představuje pro všechny nejzákladnější pravidlo chování.
Občanů prodchnutých pocitem vlastenectví vůči Evropě a hrdých na to, že v ní žijí.
1.2 Aby tomu tak doopravdy bylo, je nevyhnutelné, aby Evropská unie konsolidovala společné politiky, které již má, a aby začala nepřetržitě a s využitím demokratických postupů pracovat na koncepci a zavádění dosud chybějících politik s cílem stát se kromě hospodářské a měnové unie také sociální a politickou skutečností.
1.3 Formulace a aplikace těchto politik představuje samozřejmě určité náklady, které bude nutné rozdělit rovnoměrně a v závislosti na ekonomickém výkonu každého obyvatele, každé země.
1.4 EHSV si přeje přispět k projednávání rozpočtu na nové programové období 2007-2013 a na základě konzultace Komise vydává k této otázce stávající stanovisko, ve kterém zároveň zohlednil sdělení Komise: Třetí zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti [1].
1.5 EHSV se neomezuje pouze na kritické přezkoumání těchto dokumentů, ale uvažuje také o tématech, otázkách a politických stránkách, které zde nejsou zmiňovány, a to přes svou velkou důležitost, kterou představují pro budování evropské budoucnosti a pro funkční rozpočet Unie během zvažovaného rozpočtového období.
1.6 Vzhledem k povaze a složení EHSV se tedy nemůžeme omezit pouze na kritické přezkoumání těchto dokumentů, zejména pak sdělení Komise týkajícího se finančních perspektiv 2007-2013, ale musíme se také věnovat tématům, otázkám a politickým stránkám, které nejsou ve výše zmiňovaném sdělení uvedeny.
1.7 Jinými slovy to znamená, že paralelně s názorem (shodným či rozdílným), který EHSV vyjádří ke stanoviskům a návrhům Evropské komise, musí Výbor zároveň přispět k pokroku v diskusi týkající se společné budoucnosti Evropy tím, že bude trvat na ostatních stránkách propojených s touto otázkou.
2 Celkové shrnutí sdělení Komise
2.1 Ve svém sdělení Radě a Evropskému parlamentu [2] Komise vysvětluje svoji vizi Evropské unie a příští rozpočtový plán na období 2007-2013.
2.2 S cílem využít všech výhod rozšíření a pomoci Evropě k prosperitě Komise navrhuje tři velké priority: trvale udržitelný rozvoj, zájmy občanů a posílení úlohy Unie jako světového partnera.
2.3 Trvale udržitelný rozvoj: růst, soudržnost a zaměstnanost
2.3.1 Během zasedání Evropské rady v Lisabonu v roce 2000 schválili představitelé států a vlád program, který si klade za cíl vytvořit takovou Evropu, jež se stane "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou světa, vycházející z vědomostí, schopnou trvalého hospodářského růstu doprovázeného kvantitativním i kvalitativním zlepšováním zaměstnanosti a hlubší sociální soudržností".
2.4 Podle Komise je nutno tento postup oživit pomocí stanovení reálných a operačních cílů, a to jak na úrovni členských států, tak i na úrovni EU. Je nutné podporovat konkurenceschopnost podniků na vnitřním trhu, zlepšit výzkum a vývoj, propojit Evropu prostřednictvím sítí, zlepšit v EU kvalitu výuky a vzdělávání, důrazně posílit Agendu pro sociální politiku a zároveň společnosti pomoci, aby byla schopná nejen předvídat, ale i řídit společenské transformace.
2.5 Cíle týkající se růstu a konkurenceschopnosti budou zároveň hlavními prioritami příští generace regionálních politik a politik soudržnosti, které budou věnovat pozornost především méně rozvinutým regionům.
V porovnání s minulostí se musejí růst a soudržnost stále více doplňovat.
2.6 V budoucnu bude muset politika soudržnosti systematicky řešit problém nedostatečné konkurenceschopnosti, aby se na růstu a zaměstnanosti podílel větší počet regionů Unie.
2.7 Ve svých návrzích Komise kromě jiného výslovně jmenuje rozhodnutí přijatá Radou v roce 2003, tj. reformovat společnou zemědělskou politiku a stanovit až do roku 2013 zemědělské výdaje ve spojitosti s tržními opatřeními a přímými platbami.
Touto reformou dojde k radikálnímu přesměrování agrární politiky EU směrem k trvale udržitelnému rozvoji prostřednictvím zrušení vazby mezi podporami a produkcí.
Budoucí politika zemědělského rozvoje, reorganizovaná v rámci jediného nástroje, přispěje k posílení konkurenceschopnosti zemědělství, k pokroku v oblasti životního prostředí a k větší rozmanitosti agrární oblasti.
Počítá i s uvolněním dodatečných úvěrů prostřednictvím částečných převodů částech pocházejících z přímých plateb provozovatelům s cílem posílit programy určené pro zemědělský rozvoj.
2.8 Nová společná politika v oblasti rybolovu se bude ve své reformované podobě nadále soustřeďovat na udržitelné využití zdrojů.
Politika životního prostředí svou koncepcí podporuje účinnost a konkurenceschopnost a odpovídá nejen očekávání občanů přejícím si zlepšení životních podmínek a solidarity mezi generacemi, ale i mezinárodním závazkům.
2.9 Občanství
2.9.1 Podpisem Amsterodamské smlouvy byla většina politik týkajících se svobody, bezpečnosti a spravedlnosti převedena na komunitární úroveň.
Dnes si všichni uvědomují, že otázky spojené s imigrací, azylem a bojem proti kriminalitě a terorismu již nemohou být dostatečně zodpovězeny v podobě opatření přijatých exkluzivně na národní úrovni.
Toto platí i pro oblast ochrany před přírodními katastrofami a zdravotními či ekologickými krizemi, pro přístup k veřejným službám a pro problematiky týkající se spotřebitelů a zdraví.
2.10 Všechny tyto akce bude možno rozvinout díky dokonalejším nástrojům a dostatečným finančním prostředkům.
2.11 EU ve světě
2.11.1 Rozšířená Unie musí hrát důležitější roli jako vedoucí síla regionální sítě a jako světový partner.
Aby splnila tato očkování, musí se z EU stát politicky odpovědný aktér, schopný využít své vlastní váhy.
2.12 Je nutné, aby EU plně hrála svoji roli světové politické mocnosti a v oblasti strategické bezpečnosti.
Tento úkol spočívá především v ochránění společnosti před hrozbami, v zajištění civilní bezpečnosti a v ochraně občanů před různými typy rizik.
2.13 Finanční požadavky
2.13.1 Těchto cílů je možno dosáhnout i v Unii s 27 členskými státy, aniž by bylo nutné zvýšit současný strop výdajů.
2.14 Aby bylo možné čelit výše popsané výzvě, spočívající ve vypracování proveditelného politického projektu, je nutné disponovat zdroji potřebnými k jeho realizaci.
Komise na příslušné období spočítala úroveň průměrných výdajů na 1,14 %.
Dojde k novému důležitému přerozdělení rozpočtu s cílem podpořit nové priority.
Nejdříve dojde k navýšení výdajů v důsledku rozšíření, ale na konci období se bude rozpočet blížit své původní úrovni.
Závazky budou nižší než současný strop představující 1,24 % HDP.
2.15 Komise navrhuje, aby se do budoucnosti počítalo se zavedením plošného korekčního mechanismu, který by definoval průhlednou a objektivní metodu úpravy rozpočtového zatížení, považovaného v porovnání s relativní prosperitou země za nadměrné.
2.16 Komise připraví během roku 2004 příslušné legislativní návrhy spolu s přesným popisem postupu, které budou sloužit k dosažení stanovených cílů.
3 Připomínky EHSV ke sdělení a návrhům Evropské komise
3.1 EHSV hodnotí toto sdělení Evropské komise celkově jako pozitivní.
Podíváme-li se na text detailně, můžeme říci, že je celkově:
- koherentní: jeho jednotlivé části na sebe navazují a představují homogenní celek bez protikladů, rozporů a opomenutí,
- spočívá na jasné politické vizi: svůj politický základ orientuje uspokojivým, kompletním a prozíravým způsobem na cíle odůvodňující hledání společné budoucnosti,
- navrhuje v oblasti politické praxe jasné a logické volby a priority: navrhuje akce a předkládá opatření v logice stanovených politických cílů,
- vyvážený: aniž by se vyhýbal určitým kompromisům či možnosti vytvořit nové rovnováhy a kombinace, snaží se přizpůsobit disponibilní prostředky potřebám, které vyžaduje realizace politických cílů cestou specifické politické praxe.
3.2 EHSV kladně, nebo spíše velmi kladně, hodnotí specifické volby a koncepce textu vyjádřené v a vyslovuje jim svou podporu. Konkrétně se jedná o následující prvky:
3.2.1 Pojem trvale udržitelného rozvoje a jeho obsah, jakož i příslušná kombinace prvků hospodářských, sociálních a týkajících se životního prostředí.
3.2.1.1 EHSV v této otázce souhlasí se stanoviskem Komise a poznamenává, že koncept trvale udržitelného rozvoje je komplexní a zahrnuje:
- ochranu přírodní zdrojů Unie (oblast životního prostředí),
- vytváření příznivého klimatu:
1) pro zvýšení konkurenceschopnosti (ekonomicko-kvantitativní složka)
2) pro zlepšení solidarity (sociálně-kvalitativní složka), se zvláštní pozorností věnovanou občanům, kterým hrozí sociální vyloučení, zajištění vyšší úrovně prosperity a jistoty pro všechny Evropany.
3.2.1.2 Ve skutečnosti se pojem trvale udržitelného rozvoje nedá hodnotit jen kvantitativními parametry ekonomického růstu, ale zahrnuje i prvky kvalitativní (sociální prvky, prvky týkající se životního prostředí).
3.2.1.3 EHSV pranýřuje zmatenost, která v jiných textech panuje mezi pojmy "trvale udržitelný hospodářský růst" a "trvale udržitelný rozvoj".
Ve svém stanovisku k "Hodnocení strategie EU ve prospěch trvale udržitelného rozvoje" [3] říká, že finanční perspektivy EU na období od 2007 do 2013 by mohly být příležitostí vtisknout trvale udržitelnému rozvoji rozhodující impuls.
Navíc shledává, že nestačí pokračovat v provádění těch platných politik, které se pro trvale udržitelný rozvoj ukázaly jako problematické, a v budoucnosti je zahrnout do rozpočtové linie "Trvale udržitelný růst".
Navíc zde zdůrazňuje, že "trvale udržitelný rozvoj" a "trvale udržitelný růst" jsou dva odlišné pojmy, které si mohou i protiřečit.
3.2.1.4 EHSV připomíná, že je třeba si uvědomit, že na konkretizaci trvale udržitelného rozvoje, je nevyhnutelné a naléhavé vyčlenit větší finanční prostředky než ty, které mu byly k dnešnímu dni přiděleny či jsou uvedeny v rozpočtových výhledech na období 2007-2013.
Jinak vzhledem k nedostatečným ekonomickým prostředkům a k faktu, že životní prostředí je kolektivní veřejný majetek, který nezná hranice, a zároveň důležitou součástí strategie trvale udržitelného rozvoje, EHSV si klade otázku, do jaké míry by nebylo naznačeno vyloučení investic vztahujících se k výpočtu rozpočtového deficitu stanoveného v rámci Paktu stability a růstu [4].
3.2.1.5 Evropa může hrát v globalizované ekonomice rozhodující úlohu a ovlivnit její vývoj v tom smyslu, že dá trvale udržitelnému rozvoji větší prostor.
Plánované finanční prostředky na to však nestačí.
Evropská unie se musí vyjadřovat jednotně.
Členské státy, ať jsou jakkoliv velké a důležité, nemohou vývojové tendence změnit.
Koordinace jejich úsilí při dosahování společných cílů v rámci Evropské unie je tudíž zcela nezbytná.
3.2.2 Ekonomická návratnost sociální soudržnosti znamená, že kromě sociálního dopadu a snížení rozdílů, tento proces soudržnosti zároveň přináší kvantitativní zlepšení ukazatelů hospodářského růstu jako takového.
3.3 Program jako celek, jehož cílem je najít a přiblížit realizaci této globální politické vize, vychází ze základního konceptu trvale udržitelného rozvoje, definovaného uvnitř kompositního rámce jeho ekonomickým, sociálním a ekologickým rozměrem.
3.4 Text Výboru vycházející z analýz třetí zprávy pro hospodářskou a sociální soudržnost předkládá problematiku a diskusní téma týkající se organizace spolupráce mezi regiony a postupu na její podporu.
3.4.1 Navrhuje se zrušit "programové doplňky" komunitárních podpůrných rámců (CCA) i samotné rámce CCA jako řídící nástroje a nahradit je rovnocenným strategickými textem pro oblast soudržnosti, který by byl z komunitárního pohledu vyrovnaný.
3.4.2 Ve stejném duchu je vzhledem k diagnóze neúčinnosti dosud používané praxe spolu s 60 nebo 70 prioritami bývalých textů navrhováno souběžně stanovit tři nebo čtyři priority vztahující se ke každé jednotlivé zemi a jednu společnou, která by představovala administrativní reformu.
Aby by bylo možné brát větší zřetel na specifické podmínky členských států, mohla by Evropská unie navíc schválit pružnější a decentralizované způsoby řízení s tím, že by současně vyžadovala kompletní průhlednost a přesnost.
3.4.3 Zdá se, že návrh upravit kontrolní metodu hospodářského a finančního řízení má významný dopad: místo kontrolování projektu za projektem bude zvolen předběžný závěr důvěryhodného paktu, který v dané oblasti stanoví příslušná pravidla.
V této podobě se musí kontrolní postup provádět v homogenním rámci přijatém všemi příslušnými instancemi.
3.4.4 Na druhé straně EHSV vyjadřuje své obavy vzhledem k narůstajícímu rozdílu mezi závazky a platbami.
Odhaduje se, že na konci finančního období 2007-2013 dosáhne tento rozdíl 188 miliard eur, neboli rozpočet na jeden celý rok. EHSV tedy považuje za nevyhnutelné zmírnit rozpočtové perspektivy.
Nabízí možnost prodloužit u závazků upsaných v rámci strukturálních fondů (změna pravidla n+2 na n+3) termín plateb o jeden rok, čímž by bylo možné použít a využít takto uvolněné částky vyrovnanějším způsobem a vyhnout se časovému tlaku, což se jeví jako rozumnější a účinnější způsob.
3.5 Samotné jádro diskuse musí vycházet z uznání, že komunitární rozpočet a ekonomické zdroje EU jsou přímo závislé na stupni hospodářského rozvoje jednotlivých členských států a na výši národních HNP.
3.5.1 Navíc příspěvkem, který rozpočet přiděluje na podporu ekonomického rozvoje také v deseti nových státech, zároveň vytváří podmínky potřebné pro budoucí zlepšení a rozšíření základu pro výpočet svých vlastních příjmů.
Ve skutečnosti dojde v důsledku posílení kapacit všech států a zlepšení národních HNP také k vyrovnání komunitárního rozpočtu díky větším příspěvkům jednotlivých členských států (procentuelní výpočet z většího základu).
3.5.2 Na druhé straně musíme zdůraznit, že začleněním deseti nových členských států do jednotného trhu se zajistí lepší perspektivy růstu pro bývalých patnáct členských států Unie.
Jistě by nebylo obtížné změřit nárůst, s kterým mohou státy patnáctky počítat v důsledku násobících se účinků podmíněných rozvojem nových států a integrací jejich trhů do jednotného evropského trhu.
Každopádně tento další nárůst, který očekává evropská patnáctka, způsobí také tok nových zdrojů do komunitárního rozpočtu.
3.5.3 EHSV se navíc domnívá, že za účelem zajištění rozdělování zdrojů EU tak, aby to odpovídalo hlavnímu cíli konvergence, musí být priorita dána potřebám nových členských států, ve kterých se nachází většina méně rozvinutých regionů a kde doposud nebyl završen proces integrace.
3.5.4 EHSV je toho názoru, že je třeba velmi pozorně zvážit nejen strop evropského rozpočtu, ale také projekty, které jej tvoří.
Ve skutečnosti se vychází z hrubého komunitárního příjmu, který může být pouze odhadován, a to na základě pracovních hypotéz týkajících se hospodářského růstu, směnné parity mezi eurem a dolarem, ceny nafty, atd.
V podstatě existuje mnoha nejistot, které mohou celkové finanční prostředky ovlivnit.
EHSV tedy Evropské komisi doporučuje vypracovat náhradní scénáře, kde by se vycházelo jak z pesimistických, tak i optimistických předpokladů a stanovily by se nůžky, v rámci kterých by se pohybovaly roční rozpočty na období 2007-2013.
3.6 EHSV se domnívá, že při hledání odpovědi na otázky týkající se určení dvou proměnných, kterými jsou ekonomický odhad (náklady) ambiciózních politických cílů a disponibilní finanční prostředky (nedostatečné), se musíme ptát, do jaké míry jsou disponibilní prostředky pro splnění daných cílů dostačující.
3.7 Během procesu adaptace těchto čísel vyvstává následující dilema: dojde pod tlakem úpravy ke snížení politických cílů a vizí, které představují, na úroveň disponibilních prostředků, nebo bude naopak nutná snaha o navýšení prostředků na takovou úroveň, která by umožnila, aby velké cíle zůstaly nedotčeny?
Toto dilema se může stát pouhou teorií, jestliže se reálně a účinně vynasnažíme dosáhnout správné úměry u prostředků, jež máme k dispozici.
3.8 Pokud jsou považovány za potřebné pro efektivní budování společné budoucnosti Evropy, zdá se problematické je jakkoliv "okleštit".
Proto není jednoduché akceptovat ztěží srozumitelnou snahu Evropské komise znovu definovat potřebnou rovnováhu, jejíž důsledkem by jasně bylo zeslabení potenciálních účinků jejích politických cílů.
4 Substituční přístupy týkající se určení stropu úvěrových závazků
4.1 Jak vyplývá z obsahu sdělení, Komise před předložením konsensuálního návrhu váhala mezi třemi možnými volbami týkajícími se úrovně horní hranice úvěrových závazků komunitárního rozpočtu, kdy vycházela z nedávného vývoje dotýkajícího se této problematiky.
4.2 První možnost spočívala v tom, že strop bude představovat 1 % HDP, a to v souladu s přáním některých členských států.
Evropská komise jasně říká, že tato procentuální hodnota je zcela nedostatečná.
4.3 Druhá možnost představovala 1,30 % HDP.
Evropská komise se domnívá, že toto číslo, aniž by bylo přemrštěné, umožní Evropské unii lépe odpovědět na potřeby spojené s realizací všech politických cílů.
4.4 Třetí možnost spočívala v udržení stropu na úrovni 1,24 % HDP, což odpovídá stávajícímu finančnímu rámci.
Evropská komise se nicméně snaží objasnit, že jestliže toto číslo bude schváleno jako definitivní, bude nutné přejít k novému přeskupení rozpočtu Evropské unie a nalézt tak marže pro financování nových priorit.
4.5 Evropská komise nakonec volila třetí možnost, která však zřejmě vyvolá dále uvedené důsledky:
4.5.1 Za prvé, zachování rámce stávající rozpočtu, což předpokládá odpovědět na otázku, bude-li možné zajistit provádění a finanční krytí nových priorit se stejnými rozpočtovými příjmy, ze kterých se dosud financoval menší počet priorit.
Je třeba si uvědomit, že úroveň rozvoje většiny deseti nových členských států (jichž bude následně dvanáct) se charakterizuje zaostáváním, nebo dokonce velkým zaostáváním, vůči Evropské patnáctce a že účinná finanční podpora určená na jejich rozvoj bude vyžadovat nové prostředky představující vysoké částky.
V tomto bodě sdělení Komise upřesňuje, že "v rozšířené Unii bude průměrný HDP na jednoho obyvatele v porovnání s Evropou patnácti o více než 12 % nižší a rozdíly v oblasti příjmů se celkově zdvojnásobí".
4.5.2 Za druhé, restrukturalizace a nové dorovnávací posuny v komunitárním rozpočtu: vyvstává otázka, jestli v tomto smyslu požadované reformy a nová dorovnání zároveň vyústí v ekvivalentní "ústupky" na úrovni politických cílů stanovených přímo ve sdělení Komise a oslabí tak základy potřebné pro budování naší společné evropské budoucnosti.
4.5.3 Za třetí, velmi federálně pojatá struktura a způsob financování, které EU získá spolu s přijetím Ústavní charty a jejím vstoupením v platnost, a to ve smyslu odchýlení se od principu subsidiarity, rozšíření, a posílení společných evropských politik a tím i příslušných zdrojů, které jsou k tomu potřebné.
4.5.4 EHSV si uvědomuje a nalézá v textu sdělení Komise několik pasáží upozorňujících na možnou finanční nedostatečnost, která by mohla v programovém období 2007-2013 nastat a která by způsobila rozvrat politických odhadů a úplně by znemožnila dosažení popsaného a navrhovaného akčního plánu.
4.5.5 I když je ve své podstatě obsah sdělení Komise vyvážený a smírný, neopomíjí zdůraznit, že "vzhledem k asymetrickému efektu rozšíření na komunitární rozpočet si jen samotné zachování acquis vyžádá zintezívnění finančního úsilí" (úvod).
Tato poznámka, velmi elegantně formulovaná, nade vši pochybnost hovoří o nemožnosti nikoliv obohatit, nýbrž pouze zachovat komunitární acquis v rámci verze nenavýšení zdrojů.
4.5.6 Navíc Komise toto tvrzení ještě posiluje, když uvádí, že rozšíření prohlubuje propast mezi politickými závazky EU a neschopností je dodržet a dále s sebou přináší úpadek kapacity Unie dodržet své sliby týkající se velkého počtu nových prioritních oblastí z důvodu chybějící politické vůle a nedostatku prostředků (úvod).
4.5.7 Podobné odkazy nacházíme vlastně i na dalších stránkách sdělení.
V tomto smyslu je v kapitole 2 zdůrazňováno, že "rozdíl mezi tím, co je na Unii žádáno, a zdroji, které má k dispozici, je příliš velký", dále je o několik řádků níže upozorňováno na fakt, že "uložit Unii celou řadu cílů a poté jí odmítnout poskytnout finanční prostředky je stejné, jako ji odsoudit k oprávněným kritikám občanů, jejichž legitimní očekávání nebyla naplněna".
4.5.8 EHSV se domnívá, že Komise formuluje rozvážné tvrzení, když říká, že "všechny členské státy zaznamenají ztráty", jestliže nedojde k dohodě týkající se cílů evropského projektu a pokud se neuvolní prostředky potřebné pro jejich realizaci.
4.5.9 Při hodnocení výše uvedených připomínek je zároveň nutné si uvědomit skutečnost, že začlenění Evropského rozvojové fondu do komunitárního rozpočtu na nové programové období 2007-2013 bude znamenat, že Fond nezůstane na stávající úrovni, nýbrž de facto dojde k jeho snížení.
4.5.10 Během programového období 2007-2013 se posílí společné evropské politiky a zároveň dojde k omezování odpovídajících politik národních.
Tento vývoj je odůvodněn tím, že se Evropská unie nemůže přeměnit v pouhého správce národních akcí.
Společný zájem totiž vyžaduje vypracování a provádění společných evropských politik.
4.5.11 Zlepšení unijní přidané hodnoty totiž nelze nechat na národních politikách.
Komise otevřeně vysvětluje, že pro její účinné zlepšení je nutné disponovat velkou kritickou masou na nadnárodní úrovni a to tedy znamená, že této účinnosti se nejlépe dosáhne prostřednictvím společných politik (strana 5 francouzské verze).
4.5.12 Proto je v konečném důsledku chybné nastínit tuto otázku jako pouhý problém dotýkající se přerozdělení zdrojů mezi členské státy.
Právě naopak, je třeba ji prezentovat jako otázku optimalizace dopadu společných evropských politik s cílem dále navýšit přidanou hodnotu komunitárních fondů, které jsou k dispozici. (strana 5 francouzské verze).
4.5.13 Navíc se mezi kladnými body vyjmenovanými Komisí objevuje dopad komunitárních intervencí a vytvoření evropské přidané hodnoty ve vztahu ke každému euru vyplacenému z rozpočtu Unie.
4.5.14 Odkazy tohoto typu se objevují v následujících částech sdělení Komise:
- v úvodu, kde říká, že "veřejné výdaje musí být co nejrentabilnější a je třeba se snažit, aby kombinace národních a komunitárních akcí přinesla takovou přidanou hodnotu, která bude vyšší než příspěvek každé ze stran",
- v kapitole I.A.1, písmeno e), když analyzuje fungování komunitárních politik, ve kterých vidí katalyzátor pro provádění agendy sociální politiky členskými státy, která je nedílnou součástí Lisabonské strategie,
- v kapitole I.A.2, kde se zabývá analýzou přidané hodnoty týkající se politické soudržnosti,
- v kapitole I.A.3, která obsahuje aspekty týkající společné agrární politiky vyjádřené v podobě přidané hodnoty,
- v kapitole I.C, kde tvrdí, že "koherentní zahraniční vztahy mohou [Evropské unii] umožnit zvýšení jejího vlivu v porovnání s vlivem, kterého by mohly dosáhnout členské státy každý zvlášť, nebo dokonce v případě paralelních linií",
- v kapitole I.C.2, kde říká, že "takovouto jednotnou účastí v rámci orgánů multilaterálního ekonomického vedení, jako je Světová banka, IMF a ekonomické instance Spojených národů: se především znatelně zvýší hodnota každého eura vydaného v tomto novém kontextu",
- v kapitole I.C.3, která analyzuje přidanou hodnotu pomoci poskytnuté EU třetím zemím (komparativní výhoda společného evropského postupu v případě krizí mimo komunitární území),
- v kapitole III.B, kde se zabývá otázkou přidané hodnoty vzniklé vytvořením a fungováním nového nástroje sousedských vztahů.
4.5.15 EHSV se domnívá, že je užitečné připomenout, že je absurdní zvětšovat kompetence Evropy a zároveň snižovat prostředky, jež má k dispozici.
Navíc bude omezení vlastních příjmů na 1 % HDP znamenat škrty v dotacích strukturálních politik a politik soudržnosti, a to tím spíše, že s ohledem na finanční rámec společné agrární politiky do roku 2013 se všechny tyto následné redukce vynucené snížením komunitárního rozpočtu budou dotýkat akcí v oblasti soudržnosti a budou mít tudíž drastický dopad na výzvy a potřeby vyplývající z rozšíření EU.
Při tomto vývoji bude vlastně jakákoliv iniciativa či podnět v oblasti rozvoje postrádat smysl a hodnotu.
4.5.16 Na základě těchto připomínek se EHSV domnívá, že je nutné překročit výhrady Komise a rozhodnout se pro zvýšení vlastních příjmů komunitárního rozpočtu na nové programové období 2007-2013 za hranice platného rozpočtu s tím, že by tyto příjmy představovaly maximálně 1,30 % HDP a souběžně by bylo zajištěno, že roční přírůstky k tomuto stropu nebudou příliš kolísat.
4.5.17 Tento názor umocňuje skutečnost, že pokud jde o hospodářství zemí, které jsou čistými pláci do evropského rozpočtu, část prostředků poskytnutých prostřednictvím strukturálních fondů se jim díky exportům vrátí.
Tato problematika již byla prostudována na úrovni Evropské patnáctky a očekává se tedy, že tento princip bude stejným způsobem fungovat i v Evropě o 25 členských státech.
Proto se důležitá část fondů, které budou uvolněny na rozvoj 10 nových zemí, zároveň vrátí těm zemím, které jsou čistými plátci do komunitárního rozpočtu (trh s technologickými a elektronickými zařízeními, dodávky specializovaných služeb, předání know-how, atd.)
Tento aspekt spisu nesmí být opomenut ani při přípravě nového komunitárního rozpočtu.
Tuto konkrétní otázku nezapomněla Komise zmínit ve svém sdělení, když tvrdí, že aplikace pravidel jednotného trhu i na oblast vnitřního trhu s sebou přinese změřitelnou přidanou hodnotu, a to díky zvýšení vnitrokomunitárních výměn mezi nejméně vyvinutými členskými státy a regiony a zbytkem EU.
Důvodem rozmachu těchto vnitřních transakcí je, že "téměř jedna čtvrtina výdajů vynaložených v rámci programů v těchto oblastech se vrátí zbylé části Unie ve formě zvýšeného exportu".
4.6 EHSV bez výhrady souhlasí s názory Komise týkajícími se dopadů nabytí statutu evropského občana.
Ve skutečnosti se výhody spojené s tímto statutem netýkají pouze svobod trhu: paralelně se svobodou, spravedlností a bezpečností je zároveň nutné garantovat společnosti přístup k základním službám.
Komise oprávněně poznamenává, že "výhody Evropy bez hranic" musejí být spravedlivě otevřené a přístupné.
Unie musí doplnit úsilí členských států v této oblasti, ale toto úsilí s sebou přináší náklady.
4.7 EHSV se rovněž připojuje k analýze Komise, podle které je nutné disponovat nejenom prostředky, ale také zdroji na jejich použití, jestliže chceme, aby Evropa hrála v následujících oblastech vedoucí úlohu (podpora rozvoje, obchodní politika, zahraniční politika, bezpečnostní politika, zahraniční stránky jiných politik, atd.) (viz str. 6 francouzské verze).
4.7.1 Navíc budeme-li vycházet z ustanovení Ústavní charty Unie, která je ve stádiu přijímání, pak se ochrana evropského občana, k níž se EU zavázala, neomezuje pouze na pouhé uznání tohoto požadavku, ale znamená pro ni i příslušnou právní odpovědnost, pokud jde o její zajištění, a ukládá jí závazky a povinnosti týkající se odškodnění (například osob, které se staly obětmi teroristických činů či přírodních katastrof).
4.8 Jestliže má EHSV na jedné straně radost z navýšení některých rozpočtových položek, je třeba na druhé straně vidět, že v procentuálním vyjádření je tento vývoj spíše relativní.
Takže navýšení zdrojů o 162 %, které se předpokládá v sedmiletém období 2007-2013 v kapitole "občanství, svoboda, bezpečnost a spravedlnost", představuje pouze 2.239 miliónů eur.
Zároveň dojde k poklesu výdajů na zemědělství o 3 %, tedy o 1.442 miliónů eur.
Na konci tohoto období budou výdaje na tyto dvě kapitoly představovat u prvně jmenované 2 % a u druhé 26 % rozpočtu.
U části prostředků na agrární politiku je třeba mít navíc na zřeteli, že v souvislosti s rozšířením EU a další reformou společné organizace trhu vyvstanou pro SAP další výzvy.
5 Zvláštní připomínky
5.1 Ani sdělení ani zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti se nevěnují otázce, jejíž řešení, jak již můžeme předjímat, ovlivní komunitární rozpočet. Máme na mysli otázku volného pohybu pracovní síly nových členských států na trhu práce stávající patnáctky a otázku aplikace přechodného dvouletého, pětiletého či sedmiletého období.
V této oblasti se musíme ptát, do jaké míry omezení platná pro pracovní trh patnáctky uvalená na pracovní sílu nových deseti přistupujících států ovlivní rozsah očekávaného hospodářského a sociální rozvoje.
5.2 Dalším možným tématem diskuse je vzájemný vztah mezi přínosem evropských fondů a bodem, ke kterému deset nových členských států dospělo, pokud jde o řádné přijetí závazků, ke kterým se upsaly, a jejich plnění.
5.3 Za účelem analýzy hospodářských perspektiv na dané období je nutné odděleně prostudovat na jedné straně vlastní zdroje a na straně druhé rozpočtové výdaje.
Sdělení Komise vychází z podobného schématu: jeho 4. kapitola je věnována novému finančnímu rámci s důrazem na výdaje, zatímco 5. zmiňuje otázky týkající se systému financování.
5.4 Stávající stanovisko zdůrazňuje analýzu výdajů, neboť EHSV se chce vrátit ke kapitole týkající se vlastních zdrojů, až mu Komise předloží zprávu na toto téma.
5.5 Za současného stavu věcí se EHSV domnívá, že je důležité, aby se vyjádřil ke dvěma následujícím bodům:
- vytvoření komunitární daně, kterou by evropští občané platili přímo do komunitárního rozpočtu, což by znamenalo posílení jeho prostředků, představuje kladný a velmi zajímavý podnět.
Jeho realizace si však vyžaduje maximální opatrnost, aby nedošlo k probuzení možných protievropských nálad;
- zdá se žádoucí stanovit nový systém příspěvků, který by byl spravedlivější než ten stávající.
Jednoduchá analýza vztahu mezi platbami a návratností ukazuje, že komunitární pravidla v této oblasti nevycházejí z úrovně důchodu v jednotlivých členských státech přepočteného na hlavu, což je v podstatě dobrý ukazatel bohatství občanů v dané zemi;
5.5.1 Naproti tomu EHSV vyjadřuje své obrovské výhrady k plošnému korekčnímu mechanismu, který by pouze institucionalizoval princip "spravedlivé návratnosti".
Jedná se o formu solidarity méně bohatých zemí s bohatšími, což je nepřijatelné.
V své zprávě z 1998 [5] se Komise již věnovala simulacím týkajícím se zavedení podobného mechanismu.
Vyplynulo z nich, že za předpokladu, že by byl plošný korekční mechanismus aplikován na 5 zemí (UK, D, NL, A, SV; 48,7 % HDP) s jejich vyloučením z financování korekce, připadlo by v roce 1996 na zbývajících deset zemí zatížení představující 48,9 % HNP EU!
Nedávné rozšíření o země s nižší životní úrovní by tuto nespravedlnost ještě prohloubilo.
5.5.2 V každém případě, pokud by se prokázalo, že je plošný korekční mechanismus potřebný, EHSV se domnívá, že během korekce nerovností by bylo nutné vzít v úvahu výdaje, ke kterým došlo v rámci strukturálních intervencí, neboť jejich cílem je právě přerozdělení.
5.5.3 EHSV zastává názor, že s ohledem na případné zavedení všeobecného opravného mechanismu by měl být výpočet rozpočtových bilancí založen pouze na provozních výdajích, jak již bylo navrženo v Berlíně roku 1999.
Předešlo by se tak nežádoucím účinkům spojeným s přerozdělením administrativních výdajů Unie a výdajů na politiky Společenství v zemi, kde byly tyto výdaje skutečně vynaloženy.
Bylo by to rovněž v souladu s metodou "direct budgeting", podle které jsou administrativní výdaje připojeny k provozním výdajům, které je vyvolávají, a která vede k přerozdělení zdrojů administrativních výdajů do všech kategorií.
5.6 Co se týče otázky nepřímých zdrojů EHSV se vrací k návrhu, který vyjádřil ve svém stanovisku k všeobecnému zavedení a propojení systémů silničních poplatků v celém Společenství [6], konkrétně k možnému vytvoření evropského fondu pro dopravní infrastruktury, který by byl financován prostřednictvím odvádění jednoho centu na každý litr paliva spotřebovaný jakýmkoliv vozidlem.
5.7 EHSV se staví za návrh Komise usouvztažnit rozpočtové období s příslušným trváním mandátů evropských institucí (Parlament, Komise).
5.7.1 EHSV je rád, že jsou finanční perspektivy součástí Ústavy.
Rozpočtový rámec EU tak získá větší stabilitu.
5.7.2 Nicméně EHSV lituje, že Evropská rada nepřijala postup vypracovaný Evropským konventem, podle kterého by finanční perspektivy na střednědobé období byly přijímány kvalifikovanou většinou.
Ve skutečnosti dala Evropská rada přednost zachování jednomyslnosti s tím, že zcela vyloučila možnost přejít na kvalifikovanou většinu vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí bylo jednomyslně přijato Evropskou radou!
EHSV se obává, aby zachování jednomyslnosti nevyvolalo v Unii vážnou ústavní krizi nebo nevedlo ke snížení politických ambicí Unie.
5.8 EHSV podporuje návrh, podle kterého by se z Evropského parlamentu stala hlavní instance odpovědná za komunitární rozpočet a jehož myšlenkou bylo, aby se Evropský parlament stal zcela odpovědným za jeho povinnou i nepovinnou část.
5.9 EHSV hodnotí jako užitečné upozornit na skutečnost, že proti Lisabonské strategii, která předkládá jasné výzvy a vede k přijetí určitých iniciativ, se u sdělení Komise nezdá, že by navrhovalo konkrétní opatření vedoucí k realizaci akcí týkajících se hospodářského rozvoje v Unii.
Jediná praktická myšlenka, která vyplývá z tohoto dokumentu (kapitola IV, Nový finanční rámec, C Flexibilita), spočívá ve vytvoření speciálního fondu na podporu růstu, ale jeho zdroje jsou považovány za zcela nedostatečné.
EHSV u této příležitosti připomíná, že realizace Lisabonské strategie vycházela z předpokladu průměrného ročního růstu ve výši 3 %, i když výhledy na příští roky nepřekračovaly
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Návrh směrnice Rady upravující směrnice č. 66/401/EHS, 66/402/ES, 2002/54/ES a 2002/57/ES týkající se zkoušek prováděných pod oficiální kontrolou a ekvivalence semen vyprodukovaných v třetích zemích
COM(2004) 263 final – 2004/0086 CNS
(2005/C 74/10)
Dne 29. dubna 2004 Rada požádala, v souladu s článkem 37 Smlouvy a založení Evropského společenství, o konzultaci Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí pověřená přípravou prací Výboru v této oblasti přijala své stanovisko dne 6. července 2004 (jediný zpravodaj: p. BROS).
Na svém 411. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. září 2004 (jednání ze dne 15. září) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 85 hlasy, 1 hlas byl proti a 3 se zdržely hlasování.
1. Úvod
1.1 V souladu s právními předpisy EU týkajícími se obchodování se semeny, Komise povolila v letech 1998 až 2003 členským státům provádět dočasné experimenty při odběru vzorků a zkoušení semen.
Analýza výsledků ukázala, že:
- ve stanovených podmínkách by bylo možno zajistit zjednodušení procedur oficiální certifikace semen bez zásadního snížení kvality semen ve srovnání s kvalitou dosaženou prostřednictvím oficiálního systému odběru vzorků a zkoušení semen,
- procedury zkoumání prováděné na rostlině a s oficiální kontrolou by mohly být rozšířeny na všechny plodiny pro produkci certifikovaných semen,
- velikost ploch, které musí být zkontrolovány a prohlédnuty oficiálními inspektory, by mohla být snížena.
1.2 Byla upravena pravidla vztahující se na semena určená pro mezinárodní obchod (systém OECD).
Vzhledem k této skutečnosti by bylo možné rozšířit pole působnosti ekvivalence semen EU – co se týká semen sklizených ve třetích zemích – na veškeré druhy semen, jež mají vlastnosti a splňují požadavky přezkoušení stanovené v jednotlivých směrnicích EU týkajících se obchodu se semeny.
1.3 Výbor si přeje prostudovat návrh Komise vzhledem k proměně navrhovaných pravidel, ale také ve snaze udržet vysokou úroveň požadavků na kvalitu vyprodukovaných semen a na rostlinolékařskou oblast.
2. Návrh Komise
2.1 Komise navrhuje prodloužit až do 31. března 2005 experimenty s prohlížením pod oficiální kontrolou (rozhodnutí č. 98/320/ES), aby bylo možné udržet podmínky Společenství pro obchodování se semeny vyprodukovanými v souladu s tímto rozhodnutím, a to ještě předtím, než začnou platit nová ustanovení (transpozice směrnic).
2.2 Zároveň je třeba upravit směrnice 66/401/EHS (obchodování s pícninami), 66/402/EHS (obchodování se semeny obilovin), 2002/54/ES (obchodování se semeny řepy) a 2002/57/ES (obchodování se semeny olejnin a přadných rostlin) v návaznosti na závěrech výsledků experimentování a zařadit následující změny:
- zavedení zkoušky pod oficiální kontrolou u jednotlivých kategorií semen,
- definování zkoušky pod oficiální kontrolou (prohlédnutí semen na rostlině nebo ve zkušební laboratoři pro semena, která má povolení příslušného národního orgánu zodpovědného za certifikaci semen),
- odběr vzorků pro certifikaci lze provádět oficiálně nebo pod oficiální kontrolou.
Způsoby odběru vzorků s oficiální kontrolou jsou popsány (kvalifikační předpoklady osob, kontrola postupů a pravidla pro uvalování sankcí),
- princip ekvivalence je rozšířen na semena sklizená ve třetích zemích, která splňují podmínky a požadavky Společenství (systém kontroly a certifikace).
3. Obecné poznámky
3.1 Hlavním cílem návrhu Komise je zjednodušit kontrolní postupy v oblasti produkce semen.
V mnohých členských státech již v současné době dochází k delegování kontroly na jiné subjekty.
Výbor proto iniciativu Komise podporuje. Zdůrazňuje však zároveň, že Komise měla předložit novou směrnici, která by shrnovala prvky ze všech čtyř dotyčných směrnic, což by usnadnilo pochopení změn a zajistilo koherenci v harmonizaci prováděných opatření.
3.2 Platnost rozhodnutí Komise týkající se experimentování u zkoušek pod oficiální kontrolou končí k 31. červenci 2004.
Během procesu spolu-rozhodování, jehož předmětem je legislativní návrh Komise, tudíž bude existovat jisté právní vakuum.
Výbor proto vyzývá Komisi, aby změnila své rozhodnutí č. 98/320/ES, aby se zabránilo jakémukoliv právnímu vakuu.
3.3 Komise rovněž navrhuje prodloužit pokusnou fázi až do 31. března 2005, aby bylo možné zajistit transpozici změn v příslušných směrnicích.
Výbor již nyní zdůrazňuje, že tato lhůta bude příliš krátká vzhledem k času – přibližně deset měsíců – který je nutný k provedení těchto transpozic.
Z tohoto důvodu Výbor navrhuje, aby termín prodloužení byl posunut až do 31. července 2005.
3.4 Výbor se nemůže vyjádřit k otázce relevantnosti technických údajů týkajících se podmínek kontroly prováděné na rostlině (zejména ohledně změny množství odebíraných vzorků) nebo k nezbytnému počtu vzorků pro laboratorní zkoušení.
Výbor však zdůrazňuje, že je třeba stanovit společnou referenci pro všechny členské státy.
Z tohoto důvodu by údaje vyjádřené ve formě minimálních a maximálních hodnot měly být převedeny na minimální procento kontrol.
3.5 Delegování oficiálních kontrol na autorizované subjekty zvýší účinnost postupů.
Komise musí zajistit, aby kontrolní systémy certifikace zůstaly stále výkonné.
V současné době Komise provádí srovnávací zkoušky na úrovni Společenství a řídí výměnu osvědčených postupů.
Částka přidělená na tyto akce (0,5 až 0,6 milionů eur) je vzhledem ke sledovanému cíli stále nedostatečná.
Výbor žádá Komisi o přidělení dalších finančních částek pro tyto akce harmonizace kontrolních systémů.
3.6 Výbor připomíná, že během přístupových jednání s novými členskými státy byla poskytnuta přechodná období pro odrůdy, které nejsou zapsány v katalogu, neboť neodpovídají kritériím Společenství.
Výbor upozorňuje Komisi na tyto nezapsané odrůdy, které mohou být uváděny na trh pouze v příslušných zemích (Kypr, Lotyšsko, Malta a Slovinsko).
Bylo by vhodné, aby toto derogační období doprovázely další záruky, zejména ohledně velikosti vzorků a přítomnosti tzv. hluchého ovsa (Avena fatua).
3.7 Výbor upozorňuje Komisi na případy sporů týkající se obchodování se sériemi nekvalitních semen mezi členskými státy.
K uskutečnění jednotného trhu totiž dojde také tím, že ekonomickým subjektům bude zaručena traceabilita sérií uváděných na trh a že bude existovat dostatečná koordinace mezi agenturami na certifikaci a na produkci semen.
3.8 Co se týká rozšíření pole ekvivalence na třetí země, které budou splňovat pravidla OECD, zde Výbor zdůrazňuje, že Komise musí zajistit reciprocitu této ekvivalence ze strany třetích zemí.
Této ekvivalence musí být dosaženo na základě stejných norem.
Podobně je třeba žádat i ekvivalenci u kontrolních systémů pro tzv. udržující selekci, aby bylo možné zajistit stejnou úroveň kvality.
4. Závěry
4.1 Výbor schvaluje návrh Komise, který je veden ve smyslu zjednodušení kontrolních procedur, aniž by došlo ke zhoršení úrovně požadavků na kvalitu produkovaných semen.
Výbor však zároveň zdůrazňuje, že Komise si musí ponechat analýzu výkonů kontrolních systémů.
4.2 Z hlediska legislativního Výbor zdůrazňuje, že Komise měla využít této příležitosti k předložení legislativního návrhu, který by shrnoval veškeré směrnice týkající se obchodu se semeny obilovin, pícnin, řep a olejnin.
4.3 Výbor se domnívá, že prodloužení požadované do 31. března 2005 nebude dostačující pro převedení směrnic do národních právních řádů.
Z tohoto důvodu se navrhuje posunout toto prodloužení až do 31. července 2005.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k otázce Oznámení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru: začlenění aspektů životního prostředí do evropské normalizace
(COM(2004)130 final)
(2005/C 74/11)
Dne 25. února 2004 se Komise v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce pro "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která je pověřená přípravou podkladů pro Výbor v této věci, přijala stanovisko dne 6. července 2004.
(Zpravodaj: p. PEZZINI).
Na svém 411. plenárním zasedání ze dne 15. září 2004, přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko většinou hlasů.
1. Úvod
1.1 Problematika začlenění aspektů životního prostředí do procesu evropské normalizace je jednou z priorit definovaných v rámci strategie Evropské unie pro zajištění udržitelného rozvoje, kterou Komise přijala v roce 2001 [1] a k níž Výbor vydal v listopadu 2001 stanovisko a nedávno bilancoval její výsledky [2].
Cílem této strategie je nastolit rovnováhu mezi ekonomickými, sociálními a ekologickými aspekty a posílit princip obsažený ve smlouvě zakládající ES [3], který hovoří o začlenění požadavků souvisejících se životním prostředím do evropské politiky.
Šestý akční plán EU pro životní prostředí [4] v této souvislosti zdůrazňuje, že je třeba brát při vytváření technické normalizace v úvahu požadavky z oblasti životního prostředí.
1.2 Proces technické normalizace kromě toho značnou měrou přispívá k realizaci vnitřního evropského trhu, která plně zohledňuje úctyhodný pokrok, jehož bylo v oblasti životního prostředí dosaženo: dává závazek stát se do roku 2010 nejvíce konkurenceschopnou ekonomikou na světě do souladu s rozvíjením udržitelného hospodářství, vytvářejícího nová a lepší pracovní místa, a to v kontextu rozšířené Evropy vyznačující se sílící hospodářskou a sociální soudržností, tak jak si to v Lisabonu v roce 2000 předsevzaly hlavy států a vlád Evropské unie.
1.3 Technická normalizace, založená na konsensu všech zúčastněných stran, je navíc nezbytnou součástí procesu realizace evropských politik, zejména pak Integrované produktové politiky, k níž se Výbor již několikrát vyjádřil [5] a která považuje normalizaci jako takovou za možný nástroj k omezení dopadu produktů a služeb na životní prostředí.
1.4 Rada pro normalizaci na svém zasedání z 1. března 2002 znovu potvrdila vhodnost harmonizovaných norem v oblastech, na něž se v současnosti vztahuje tzv. "nový přístup", zdůraznila význam účinné účasti všech zúčastněných sociálních partnerů na procesu normalizace a s potěšením konstatovala záměr Komise vypracovat dokument k otázce normalizace a ochrany životního prostředí.
1.5 Po tomto zasedání Rady určila Komise v rámci pracovního dokumentu na téma "Úloha normalizace při podpoře legislativy a evropské politiky" řadu klíčových úkolů, zejména:
1.5.1 rozšířit uplatnění evropské normalizace v politice a legislativě unie, aby došlo na základě potřeb společnosti i firem k větší expanzi technické normalizace v nových oblastech, jako jsou služby, informační a komunikační technologie, doprava, ochrana spotřebitelů a životního prostředí;
1.5.2 posílit u ředitelů firem a dalších zúčastněných stran povědomí o přínosech normalizace pro svět obchodu, a to především prostřednictvím kroků s cílem zkvalitnit a usnadnit jejich účast na procesu vytváření norem, přičemž je třeba zapojit zejména představitele malých a středních podniků;
1.5.3 revidovat platný legislativní rámec normalizace tak, aby lépe odrážel aktuální změny a výzvy v oblasti evropských technických norem, zjednodušení legislativy a koncepce "lepšího zákonodárství" [6] v souladu s orientací průmyslové politiky v rozšířené Evropě [7] a s prioritami Strategie pro vnitřní trh [8] na období 2003/2006;
1.5.4 přijmout stabilní finanční rámec tak, aby evropská normalizace spočívala na pevných právních základech, aby aktivity v rámci evropské normalizace a evropské infrastruktury byly spolufinancovány Komisí / členskými státy a aby se prohloubily synergie mezi CEN, CENELEC a ETSI;
1.5.5 podpořit evropské organizace pro normalizaci, aby se zvýšila jejich efektivita v procesu vytváření technických norem a podpořilo sestavování a uplatňování mezinárodních standardů, a zároveň aby se usnadnil přístup k trhům a k mezinárodnímu obchodu a nevytvářely se zbytečné překážky pro směnu, a aby normalizace získala globální rozměr.
1.6 Vytvoření kultury technické normalizace v Evropě je ostatně nezbytnou zárukou efektivního a vyváženého fungování vnitřního trhu unie 25 států.
Dále je důležité, především pak v oblasti životního prostředí, přijmout opatření na vyškolení expertů a vypracování a používání vhodných databank, které by garantovaly začlenění aspektů životního prostředí do evropského systému normalizace, a stejně tak plnou integraci nových členských států do tohoto systému prostřednictvím zapojení jejich organizací pro vydávání norem.
Za tímto účelem a vzhledem ke struktuře a velikosti podniků v řečených státech považuje Výbor za nezbytné aktivně podpořit plnou účast malých a středních podniků celé rozšířené Evropy na vytváření standardů a používání stávajících evropských technických norem.
1.7 Evropský systém technické normalizace, postavený na shodě všech zúčastněných stran při vytváření nových norem a na jejich dobrovolném dodržování schválených norem, osvědčil nejen svou platnost, ale také takový stupeň efektivity a flexibility, který umožňuje značný nárůst produkce norem.
Celkový počet evropských norem dosáhl v roce 2003 úctyhodného čísla zhruba 13500, což hraje v ekonomice nesmírně pozitivní roli, neboť se tak snižují náklady transakcí, usnadňuje se podnikání a obchodování, a zároveň se zvyšuje konkurenceschopnost a posiluje inovace.
Dalším významným aspektem normalizace bylo omezení překážek stojících v cestě obchodování na vnitřním trhu, a v některých případech dokonce na trhu světovém.
1.8 Tyto úspěchy je podle Výboru třeba nejen v úplnosti udržet, ale ještě zintenzívnit, jak zdůrazňují závěry Rady pro normalizaci z března 2002.
Jakékoli zohledňování – jinak velmi žádoucí – ekonomických, sociálních a ekologických aspektů v procesu normalizace nesmí podle Výboru v žádném případě změnit charakter a podstatné rysy tohoto procesu, který musí být i nadále svobodný, dobrovolný a konsensuální.
Právě díky těmto vlastnostem se z něj ostatně stal úspěšný nástroj na poli vnitřním i mezinárodním.
2. Syntéza hlavních prvků oznámení
2.1 Cíle oznámení Komise lze v zásadě shrnout takto:
- posilovat povědomí veřejnosti o nutnosti systematického začleňování aspektů životního prostředí do procesu evropské normalizace na základě dobrovolného přístupu, vedeného především dotčenými stranami;
- zahájit dlouhodobou debatu se všemi aktéry v oboru normalizace s cílem vypracovat plán konkrétních kroků, obsahující: 1) vzdělávací aktivity a aktivity pro vytváření povědomí veřejnosti; 2) organizaci a podporu účasti všech dotčených stran na procesu normalizace; 3) systematické uplatňování všech dostupných nástrojů tak, aby bylo v normách trvale zohledňováno životní prostředí; 4) předefinování rámce, v němž Komise vytváří mandáty pro normalizaci a specifické mandáty pro politiku životního prostředí a ekologické aspekty produktů;
- podrobovat proces začleňování aspektů životního prostředí do evropské normalizace neustálému hodnocení a kontrole ve světle výsledků práce ve čtyřech výše uvedených oblastech.
2.2 Pro dosažení těchto cílů navrhuje Komise tyto kroky:
- na úrovni zúčastněných hráčů: předkládat návrhy na podporu aktivit pro vytváření povědomí veřejnosti; vyměňovat si zkušenosti se správnými postupy v oblasti vzdělávání a zvyšování povědomí veřejnosti; provádět rozsáhlé konzultace při formulaci mandátů normalizace; definovat priority pro konkretizaci začlenění aspektů životního prostředí do evropských norem; vytvořit ukazatele pro stupeň začlenění ekologických požadavků do norem; identifikovat a koordinovat aspekty životního prostředí, které zpracovávají evropské úřady pro normalizaci, poskytovat komunitární podporu evropským zájmovým skupinám, které takové kroky podnikají; podávat pravidelně zprávy o způsobech užívání různých nástrojů pro začleňování ekologických požadavků do norem;
- na úrovni členských států, zejména nově přistoupivších: připravovat opatření na podporu vzdělávání a zvyšování povědomí veřejnosti; zajišťovat shromažďování a šíření informací prostřednictvím různých organizací pro normalizaci; pomáhat všem zúčastněným stranám, zejména představitelům občanské společnosti a veřejným organizacím působícím v oblasti životního prostředí, a usnadňovat jim jejich úkoly tak, aby se plně zapojily do procesu vytváření norem; podávat zprávy o přijatých podpůrných opatřeních za účelem výměny zkušeností a správných postupů;
- na úrovni Evropské unie: poskytovat finanční podporu vzdělávacím a veřejné povědomí vytvářejícím projektům, které realizují evropské organizace pro normalizaci; organizovat stálou kontrolu již realizovaných vzdělávacích a veřejné povědomí posilujících aktivit; vkládat, v případě potřeby po konzultaci se zúčastněnými skupinami, ekologické aspekty do formulací mandátů pro normalizaci; pomáhat zúčastněným skupinám na evropské úrovni identifikovat a koordinovat ekologické prvky evropské normalizace; pořádat setkání umožňující výměnu zkušeností a správných postupů a přijímání ukazatelů vývoje evropské normalizace, které mají zvláštní vazbu na životní prostředí; uplatňovat systém neustálého vyhodnocování pokroku dosaženého v uvedených oblastech, přičemž toho vyhodnocení se bude nejméně jednou ročně projednávat se zúčastněnými stranami.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor vítá iniciativu Komise zahájit hlubší zamyšlení nad možnostmi, příležitostmi a způsoby začlenění požadavků týkajících se nejen ochrany životního prostředí, ale také udržitelného využívání přírodních zdrojů a surovin potřebných k výrobě, úpravě, distribuci, údržbě a konečnému zpracování produktů do definice evropských technických norem.
3.2 V této souvislosti Výbor zdůrazňuje význam nastolení skutečné evropské kultury technické normalizace jakožto záruky efektivního a vyváženého fungování vnitřního trhu Evropské unie, a uplatnění, především v oblasti životního prostředí, opatření na vyškolení expertů a vytvoření příslušných databank, s jejichž pomocí by bylo možné hodnotit možnosti a příležitosti pro začlenění aspektů životního prostředí do systému evropských norem, a to i v rámci nových členských států.
3.3 V každém případě je podle Výboru nutné, aby dobrovolný charakter, konsensuálnost, otevřenost a transparentnost procedur, které jsou svobodně uplatňovány zúčastněnými stranami a pro ně a které představují hlavní přednosti procesu technické normalizace v Evropě, neztratily na významu, ale aby byly naopak posíleny při zohledňování jak socioekonomických, tak ekologických aspektů.
3.3.1 Výbor konstatuje, že k dnešnímu datu existuje celá řada evropských technických norem, které se přímo zabývají otázkami životního prostředí nebo mají na zřeteli ekologické aspekty.
Máme na mysli zejména normy týkající se podstatných aspektů životního cyklu produktů, normalizovaných metod v oblasti měření a zkoušek, popř. technické normy týkající se ekologických technologií nebo technologií řízení ekologických otázek, jako je např. řízení EMAS na základě normy EN/ISO řady 14001.
3.3.2 Výbor dále s uspokojením konstatuje, že evropské organizace pro normalizaci disponují celou řadou nástrojů, které jsou dokonale uzpůsobeny pro optimalizaci začleňování aspektů životního prostředí do vytváření technických norem: příkladem jsou pokyny CEI 109 [9] - úspěšně zavedené v roce 1995 a nedávno aktualizované – týkající se technických předpisů pro elektrotechnické a elektronické výrobky; dále norma ISO/TR/ 14062 [10], která byla ratifikována v roce 2002 a týká se koncepce a vývoje produktů, dále více než 100 tzv. "Kvalitativních norem pro oblast emisí a imunity" od ETSI/CENELEC, a konečně Etický kodex ISO/164, který měl podporu tzv.
3.4 Podle názoru Výboru výše prokázané ohledy ještě více potvrzují jeho přesvědčení, že cílů směřujících k efektivnímu začlenění aspektů životního prostředí do procesu technické normalizace bude možné snadněji dosahovat – zejména v případě malých a středních podniků – pomocí etických kodexů, technických zpráv a pružnějších nástrojů, popř. pomocí školicích středisek a praktických příruček, které by předávaly vědomosti a vytvářely povědomí o problémech již ve fázi navrhování nových výrobků, nových výrobních procesů a nových služeb.
V tomto smyslu lze použít zjednodušené procedury, jaké se uplatňují v případě norem EMAS nebo hygienických a bezpečnostních norem pro malé podniky, jak již EHSV ve svém stanovisku několikrát zdůraznil [11].
3.5 Výbor důrazně upozorňuje na to, že je vhodné, aby v průběhu celého procesu nedocházelo k zatěžování nebo zpomalování procesu normalizace.
Kdyby došlo k jejímu prodražení a zbyrokratizování, bylo by to rovněž v rozporu se komunitárními zásadami zjednodušování norem.
V této souvislosti Výbor naprosto souhlasí se závěry jednání Rady pro normalizaci z 1. března 2002, které říkají, že "životaschopnost globálního systému normalizace v Evropě stále zdaleka není zaručena, vzhledem k překotnému vývoji v oblasti životního prostředí v Evropě a ve světě a ke změnám tradičních zdrojů příjmů" [12].
Podle Výboru musí normy co nejvíce získat na atraktivitě a užitečnosti pro podniky a jejich experty, kteří jsou technicky schopni lépe zohledňovat životní prostředí při navrhování produktů za přijatelné náklady.
3.6 Pro optimalizaci celkové výkonnosti podniků je vhodné usilovat o vytvoření mechanismů umožňujících zlepšit kompetence všech zúčastněných v oblasti životního prostředí, aby se zainteresované strany od začátku aktivně podílely na procesu vytváření norem.
Vedle technických, ekonomických a sociálních aspektů je třeba brát v úvahu také ty, které se týkají zdraví, bezpečnosti a spokojenosti klienta.
Především v posledních letech se ukazuje jako nezbytné věnovat zvýšenou pozornost omezení a racionalizaci spotřeby přírodních zdrojů a energie, snížení objemu odpadů a emisí, a především pak kvalitě samotného procesu vytváření nových dobrovolně uplatňovaných technických norem, tak aby byl zaručen snadný přechod těchto norem do mezinárodního měřítka.
3.7 Výbor se ve světle současného demokratického procesu, který je založen především na národních strukturách, domnívá, že by bylo příhodné ponechat na zúčastněných stranách (stakeholders) odpovědnost definovat – na základě nejrůznějších znaleckých posudků a konzultací – možnosti začlenění aspektů životního prostředí do normalizace, a předejít tak příkazům uvaleným "shora".
3.8 Výbor je toho názoru, že proces vytváření technických norem nesmí postupovat rychleji než kulturní změny, které jednotlivé sektory nutně potřebují k tomu, aby si byly vědomy své role v kontextu udržitelného rozvoje.
Úkol Komise je o to významnější, že se řadí do procesu vytváření povědomí a kulturní, "prognózy", realizovaného pomocí šíření informací a správných postupů.
3.9 Vysoká kvalita dobrovolných technických norem je klíčovým prvkem jejich přidané hodnoty na evropské úrovni; Výbor se domnívá, že taková kvalita může vyrůst pouze z aktivní účasti všech zúčastněných stran na procesu vytváření norem, tj. expertů a zástupců různých odvětví, dále pak malých a středních podniků, zaměstnanců, spotřebitelů a nevládních organizací.
Pouze bude-li se na tomto procesu podílet množství různých činitelů, nastane správná rovnováha mezi ekonomickými, sociálními a ekologickými požadavky, nehledě na prioritní aspekty zdraví a bezpečnosti.
3.10 V souladu s principem subsidiarity musí být tato účast zajištěna nejprve na úrovni států, a to především pokud jde o nové členské státy.
Sluší se podpořit nejen nevládní organizace, aby poskytovaly aktivní a kompetentní spolupráci, ale také a zejména malé a střední podniky, které především vzhledem ke své struktuře a velikosti vykazují významnou potřebu zlepšení přístupu k procesu vytváření norem.
V této souvislosti je vhodné připomenout, že je nutné posílit a optimálním způsobem využívat evropské struktury vytvořené speciálně pro malé a střední podniky, jako je např. NORMAPM.
3.11 Výbor zdůrazňuje nutnost přijmout přednostní opatření, které by na evropské úrovni podpořily aktivity zaměřené na posílení kapacit, vyvíjené organizacemi pro vydávání norem a nevládními organizacemi v nových členských státech, stejně jako projekty školení expertů, a navrhuje vytvoření plně propojeného a decentralizovaného systému databank, který by byl blízko konečnému uživateli.
Jde konečně o to, zaručit vždy co nejlepší přístup k informacím a uvědomělou účast všech firem na procesu vytváření norem.
3.12 Pokud jde o definici priorit při vytváření norem, Výbor zdůrazňuje záhodnost toho, aby nadále vznikaly v rámci konsensuálního, dobrovolného procesu, jehož se svobodně účastní všechny dotčené strany, a upozorňuje, že je třeba vyvarovat se toho, aby se řídily pouze politickými prioritami a nebraly v úvahu zvláštnosti výrobků a firem, které je vyrábějí.
3.13 Pokud jde o použití povinných mandátů ze strany Komise v rámci tzv. "nového přístupu", Výbor se domnívá, že je třeba podporovat používání technických norem zaměřených na životní prostředí nikoli prostřednictvím rozhodnutí vydaných shora, ale rozsáhlejším akceptováním ekologických produktů, které by co nejlépe orientovalo zájmy a potřeby občanů a spotřebitelů.
3.14 Podle názoru Výboru přispěla definice přesných mandátů v případě nového přístupu k úspěchu evropského vnitřního trhu, přičemž v současnosti nesmí dojít k neutralizaci tohoto úspěchu tím, že by se tyto mandáty používaly k přesunu obtížných rozhodovací procesů politického charakteru na technické organizace pro vydávání norem.
3.15 Transpozice evropských technických norem na mezinárodní úroveň je podle Výboru nesmírně významným prvkem pro zaručení účinné přítomnosti a plné konkurenceschopnosti našich výrobků na světovém trhu.
V současné době více než 83 % norem CENELEC a zhruba 40 % norem CEN vychází díky Drážďanské a Vídeňské smlouvě z norem vydaných mezinárodními organizacemi pro normalizaci ISO, CEI a UIT.
Kromě toho je podle Výboru záhodno vyvarovat se toho, aby byly požadavky ekologických norem vnímány jako překážky pro volný obchod v rámci smlouvy TBT TBT Světové obchodní organizace nebo aby se projevovaly jako komparativní nevýhody pro evropské firmy na světovém trhu.
V této souvislosti je vhodné přijmout proaktivní postoj jak v transatlantickém dialogu (TABD), tak v dialogu s Japonskem (EJBD) či se sdružením Mercosur (MEBF), aby se již dále neprohlubovala propast mezi evropskými a mezinárodními normami.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Účast: je třeba zajistit, aby rozšířená spolupráce nevedla ke zpomalení procesu přijímání a revize norem - procesu, který v průměru vyžaduje čas 3 až 5 let.
Je vhodné přihlásit se jednoznačně k principu subsidiarity.
Na vnitrostátní úrovni je nutné zajistit účast všech zainteresovaných stran, zejména zaměstnavatelů a pracovníků, zatímco na evropské úrovni musejí zástupci národních organizací pro vydávání norem přinášet výsledky konsensuálních postojů, kterých dosáhly.
Na této úrovni musejí mít také zástupci příslušných evropských organizací malých a středních podniků a nevládních organizací možnost zúčastnit se tohoto procesu, a to na základě konsensuálních postojů dosažených v rámci příslušných celků.
4.2 Spolupráce: Výbor považuje za obzvlášť důležité, aby docházelo k systematické výměně technických znalostí, vývoj kódexů řízených na dobrovolném základě a správných postupů.
Tato výměna však musí využívat existující prvky (srov. paragraf 3.3.2), které si zasluhují být posíleny a rozšířeny, zejména pokud jde o nové členské státy.
4.3 Kultura: vytváření evropské kultury technické normalizace, která bere v úvahu ekonomické, sociální a ekologické aspekty, má prvořadý význam pro firmy a pro organizace, které je sdružují, především pak pro malé a střední podniky či sdružení zaměstnanců a provozovatelů.
Organizace na ochranu spotřebitelů a životního prostředí musejí mít i na evropské úrovni možnost získávat vhodnou finanční podporu, aby mohly prohloubit své vzdělávání v technické a normativní oblasti a zajistit kvalifikované a kompetentní zastoupení.
4.4 Financování: nutnost zajistit ve víceletých, národních a komunitárních rozpočtech položky umožňující financovat aktivity pro vzdělávání a vytváření povědomí.
Tyto prostředky by měly být určeny zejména pro státní organizace pro normalizaci, sociální partnery a organizace zastupující jednotlivé složky občanské společnosti.
4.5 Priority: určování priorit pro vytváření nových technických norem musí být záležitostí konsensuálního rozhodnutí všech účastníků, kteří se přímo podílejí na procesu vytváření norem a kteří musejí nést plnou odpovědnost; v žádném případě nesmějí být tyto priority výsledkem shora nařízeného procesu Nástroje: systematické využívání nástrojů – např. těch, o nichž se hovoří v paragrafu 3.3.1 a 3.3.2 –, nutné pro začlenění aspektů životního prostředí do normalizace, musí být vnímáno jako poskytnutá příležitost, a nikoli jako povinnost nařízená účastníkům technických norem na dobrovolném základě.
4.6 Kontrola: kontrola a hodnocení dosažených výsledků pomocí aktivit na vytváření povědomí a vzdělávání a posilování mezinárodních a evropských organizací na vytváření norem, a to ve smyslu kvalifikované účasti nevládních organizací a sdružení malých a středních podniků, musí poskytovat Komisi, Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru základy pro vypracovávání plánovaných dvouletých zpráv a pro pětiletou revizi kroků a směřování evropských institucí v této oblasti.
5. Závěry
5.1 EHSV je přesvědčen o nutnosti urychlit, avšak zároveň nezatížit proces normalizace tak, aby byl zaručen rozvoj vysoce kvalitního vnitřního trhu ve všech aspektech včetně životního prostředí.
Cílem je, aby byl proces normalizace efektivnější, méně nákladný a nebyrokratický, a aby se institucionální kapacity členských států předem uzpůsobily.
5.2 Podle EHSV by proces začleňování aspektů životního prostředí do evropského systému norem měl postupovat ruku v ruce s důsledným dodržováním principu subsidiarity, který má zaručit plnohodnotnou účast všech zúčastněných, především však malých a středních podniků a nevládních organizací, na celém procesu, a především pak na vnitrostátní/regionální úrovni, která, jak je všeobecně známo, je zúčastněným stranám nejblíže.
5.3 Vzhledem k vývoji globálního trhu a k otevření se nových velkých hospodářských oblastí typu Číny, Indie a Ruska vůči světovému obchodu je v prvořadém zájmu transponovat současné evropské technické normy na mezinárodní pole, v souladu s ustanoveními Drážďanských a Vídeňských dohod, za účelem proměnit řešení našich norem v obchodní výhody pro evropské podniky.
5.4 Podle EHSV je cílem dosáhnout maximální kompatibilitu mezi přísnými předpisy v oblasti životního prostředí a dobrovolně uplatňovanými normami, které vycházejí z posíleného povědomí o životním prostředí a kvalitě.
5.5 EHSV žádá, aby byly posíleny platformy pro výměnu správných postupů a dialogů, pro rozvíjení znalostí mezi sociálními partnery: evropskými a vnitrostátními organizacemi pro normalizaci, představiteli průmyslu, malých a středních podniků, zástupci zaměstnanců, spotřebitelů, nevládních organizací, a to vše s cílem podpořit rozvoj procesu normalizace v souladu s Lisabonskou strategií, s principy udržitelného růstu a konkurenceschopnosti.
5.6 Je zejména žádoucí:
- prosazovat evropskou kulturu technické normalizace v EU;
- činit opatření pro školení expertů a vytváření vhodných databank určených pro široké použití;
- stále více propojovat systém evropské normalizace a ochranu životního prostředí;
- stimulovat reakce ze strany poptávky (tj. vytvářet povědomí u spotřebitelů) s cílem zkvalitnit poptávku trhu, který chce využívat udržitelným způsobem přírodní zdroje, suroviny a hotové a upravené výrobky;
- vytvářet vhodnou rovnováhu mezi obranou prioritních aspektů bezpečnosti, hygieny a zdraví a obhajobou globálních aspektů životního prostředí s ohledem na Kjótský protokol;
- důsledně uplatňovat principy subsidiarity prostřednictvím podpory podílu všech zúčastněných stran na vnitrostátní / regionální úrovni;
- prosazovat pružnější etické kodexy tak, aby procesy normalizace byly více v souladu s životním prostředím, s cílem podpořit zejména malé a střední podniky v používání technických procesů, které by zároveň fungovaly ekonomicky, při vytváření nových výrobků, procesů a služeb;
- vytvořit platformu pro výměnu názorů mezi Lisabonskou strategií pro vnitřní trh a akčním plánem 2004-2010 pro životní prostředí a zdraví, s cílem rozvíjet odborný dialog mezi všemi, jichž se týká proces normalizace: CEN, CENELEC, ETSI, Normalizace malých středních podniků, ANEC (spotřebitelé), TUTB (zástupci zaměstnanců), ECOS (organizace pro životní prostředí), průmysl, distribuce a služby;
- podpořit rozvoj základní technické normalizace u předpisů týkajících se kvality produktů a postupů, v oblasti potravinářské a zemědělské produkce.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zajištění a novelizovaných směrnicích Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS a směrnicích 98/78/ES a 2002/83/ES
COM(2004) 273 final – 2004/0097 (COD)
(2005/C 120/01)
Dne 10. června 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která odpovídala za práci Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 6. října 2004.
Zpravodajem byl pan Frank von Fürstenwerth.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko na svém 412. plenárním zasedání dne 27. a 28. října 2004 (jednání dne 27. října) poměrem 158 ku 4 při třech abstencích:
1. Úvod
1.1 V současné době v EU neexistuje žádný harmonizovaný rámec pro dozor nad provozováním zajišťovacích činností.
Následkem toho se režimy dozoru nad provozováním zajišťovacích činností ve všech členských státech liší.
1.2 Proto dne 21. dubna 2004 Komise předložila návrh směrnice o zajištění a novelizovaných směrnicích Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS a směrnicích 98/78/ES a 2002/83/ES.
Jeho hlavní rysy jsou:
- kontrolní přístup založený na harmonizaci a vzájemném uznání podložený stávajícími přímými pravidly dozoru;
- intenzívní přístup směrnice založený na stávajících přímých pravidlech dozoru;
- povinný systém licencování;
- požadovaná míra solventnosti v souladu s požadovanou mírou pro prvopojištění, avšak s možností zvýšení této míry prostřednictvím procedury zvané komitologie.
2. Návrhy Komise
2.1 Účelem této směrnice je založit harmonizovaný rámec dozoru nad zajišťovnami a kaptivními zajišťovnami [1] v Evropské unii.
2.2 Návrh stanoví minimální podmínky nutné k získání úředního oprávnění. Mimo jiné, tyto podmínky stanoví, že daný podnik musí mít určitou právní formu.
Musí předložit plán činností musí mít také minimální garanční fond.
Podnikání je omezeno pouze na zajišťování a související činnosti.
Většinoví akcionáři a management podniku také podléhají kontrole.
Oprávnění, které bude uděleno, bude platné pro celé Společenství.
2.3 Směrnice usiluje o to, aby zajistitelé nemohli ukládat záruku u prvopojistitelů tam, kde to vyžadují vnitrostátní zákony členského státu.
Smluvní záruka zůstane nedotčena.
Kromě zavedení fungujícího jednotného trhu, Komise také usiluje o stanovení mezinárodních kritérií, která mají zmírnit celosvětová omezení kladená na evropské zajistitele v důsledku ukládání záruk.
2.4 Podle ustanovení o solventnosti týkající se podniků jsou podmínky solventnosti, které jsou aplikovány na primární pojišťovny působící v odvětví neživotního pojištění, také aplikovány na zajišťovací činnost v odvětví neživotního pojištění.
Tyto podmínky mohou být zvýšeny až o 50 % prostřednictvím procedury zvané komitologie.
Ustanovení o solventnosti pro zajišťovny působící v odvětví životního pojištění vychází z ustanovení, která jsou aplikována na primární pojišťovny působící v odvětví životního pojištění.
Jestliže podnik současně provozuje zajišťovací činnost v odvětví životního i neživotního pojištění, celková částka musí být kryta jeho vlastními prostředky.
Stejně jako primární pojišťovny budou muset také zajišťovny udržovat minimální záruční fond ve výši minimálně 3 milionů EUR.
U kaptivních zajišťoven je tato částka snížena na 1 milion EUR.
2.5 Navrhovaná směrnice stanoví zvláštní kontrolní pravomoci pro případy, kdy se zhorší finanční situace společnosti, kde neexistují adekvátní technická ustanovení nebo pro případy nedostatečné solventnosti.
Tyto pravomoci jsou v souladu s pravomocemi v primárním pojišťovacím sektoru a poskytují rámec pro předložení plánu na obnovu zdravé finanční situace, finančního plánu, finančního plánu obnovy a pro odnětí oprávnění.
2.6 Zajišťovny, které byly oprávněny provozovat zajišťovací činnost před datem implementace směrnice, mohou i nadále tuto činnost provozovat, aniž by musely požádat o udělení oprávnění.
Podléhají hmotným ustanovením směrnice, přičemž jim členské státy mohou poskytnout dodatečnou přechodnou dvouletou lhůtu.
2.7 Směrnice uděluje Komisi prováděcí pravomoci pro technické úpravy směrnice ("komitologie").
2.8 Směrnice týkající se životních, neživotních a pojišťovacích skupin budou přizpůsobeny v souladu s pravidly kontroly pro zajišťovny.
Proto
- úřad dozoru nesmí odmítnout zajišťovací smlouvu z důvodů přímo souvisejících s finančním zdravím pojišťovny nebo zajišťovny v rámci EU;
- nesmí existovat žádné ustanovení týkající se systému hrubých rezerv, které vyžaduje zástavu majetku k pokrytí dlužného pojistného, ani ustanovení o nevyřízených škodách (zákaz uložení záruky);
- primární pojišťovny, které nabízí také zajištění podléhají stejným podmínkám solventnosti jako zajišťovny;
- směrnice o pojišťovacích skupinách je novelizována tak, aby postavila zajišťovny na stejnou úroveň jako primární pojišťovny.
3. Obecné poznámky
3.1 Výbor vítá návrh Komise, který přispěje k posílení postavení Evropy jako finančního centra tím, že zajistí, aby měly zajišťovny a kaptivní zajišťovny k dispozici dostačující kapitál pro splnění svých závazků.
Trvale to posílí postavení evropských zajišťoven na mezinárodních pojišťovacích trzích.
3.2 Výbor výslovně zdůrazňuje význam zajišťovnictví pro postavení Evropy jako finančního centra.
V roce 2002 celkové zajistné 40 největších zajistitelů činilo 138601200000 USD, z čehož 58544000000 USD pocházelo od zajistitelů z EU.
3.3 Zajišťovací činnost se týká především vztahu mezi primárními pojistiteli a zajistiteli.
Avšak ztráta jednoho nebo více zajistitelů může mít dopad na spotřebitele, jestliže v důsledku takové ztráty není primární pojistitel již schopen plnit své závazky.
Výbor proto uznává, že navrhovaná směrnice také nepřímo posiluje ochranu spotřebitelů v EU.
Výbor, mimo jiné, upozorňuje na užitek, který mají spotřebitelé z náležitého zajištění.
To pro změnu vyžaduje dostupnost dostatečného množství zajišťoven spolu s přiměřeným zajistným na evropském trhu.
3.4 Výbor vítá intenzívní přístup Komise, tj. že pravidla dozoru nad zajišťováním mají být přijata na základě stávajících pravidel dozoru nad primárním pojišťováním.
Je to správný přístup právě ve světle probíhajícího projektu Solventnost II.
3.5 Faktem je, že zajišťovnictví je součástí globálního trhu.
V probíhajících konzultacích týkajících se směrnice by proto Výbor chtěl požádat Evropský parlament, Radu a Komisi, aby věnovali zvláštní pozornost mezinárodní konkurenceschopnosti evropského zajišťovnictví.
3.6 Výbor uznává, že evropské zajišťovnictví prokázalo své finanční zdraví zejména bezprostředně po útocích z 11. září 2001.
Proto by mělo jakékoli nové břemeno kladené na evropské zajišťovnictví podléhat přísné analýze nákladů a užitků.
3.7 Výbor potvrzuje, že dosud v EU fungovaly různé režimy dozoru, které zahrnovaly různou míru solventnosti, různé kapitálové investice a různá pravidla týkající se záruky.
Podle návrhu Komise zmizí právě stávající pravidla pro záruky.
Je zvlášť důležité zabezpečit, aby dotyčné úřady dozoru vypěstovali dostatečnou důvěru v budoucí kontrolní mechanismy a jejich jednotnou aplikaci v celé EU.
4. Podmínky solventnosti pro činnosti v odvětví životního pojištění (článek 38)
4.1 Podle navrhované směrnice se ustanovení pro výpočet míry solventnosti primární pojišťovny působící v odvětví životního pojištění aplikují také na zajišťovny působící v odvětví životního pojištění.
Pro zajišťování v odvětví životního pojištění Komise navrhuje přijetí – nezměněných – pravidel solventnosti primárního pojišťovacího sektoru.
Výpočet solventnosti zahrnuje dva prvky: 3‰ rizikové částky a 4 % matematických rezerv.
Výbor se domnívá, že ukládá nepřiměřené břemeno na evropské zajišťovny působící v odvětví životního pojištění.
Návrh Komise:
- neodráží profil podnikání a rizika zajišťovacích činností v odvětví životního pojištění a má za následek nepřiměřené přeceňování zajistitelů v odvětví životního pojištění;
- zásadním způsobem znevýhodňuje evropské zajistitele v odvětví životního pojištění ve srovnání s jejich mezinárodní konkurencí (viz. příloha) a vyvolává obavy o další snížení počtu zajistitelů;
- způsobí, že zajistné krytí bude mnohem dražší;
- může přispět k destabilizaci finančních trhů, pokud zvýšené náklady způsobí, že primární pojišťovny nebudou kupovat potřebné zajistné krytí;
- klade další obrovské břemeno nákladů na penzijní připojištění financovaná soukromými prostředky.
4.2 V Evropě se značně liší struktura rizika primárních pojišťoven působících v odvětví životního pojištění a zajistitelů působících v odvětví životního pojištění.
V podnikání zajišťoven působících v odvětví životního pojištění riziko kapitálové investice zůstává obecně na primárním pojistiteli.
Sám tento rozdíl ukazuje, že pravidlo solventnosti pro primární životní pojištění nemůže adekvátně odrážet strukturu rizika podnikání zajišťoven působících v odvětví životního pojištění.
4.3 Ze srovnání za pomoci výpočetních metod použitých ratingovými agenturami je zřejmé, že navrhované podmínky EU jsou přehnané.
Například podmínky solventnosti v USA, i když vychází na rozsahu rizika, také zahrnují proměnný faktor, který se řídí podle velikosti příslušného portfolia (0,8 ‰ při portfoliu ve výši nad 25 miliard EUR – viz příloha).
Kanadské úřady dozoru a ratingové agentury mají podobný přístup.
4.4 Zatímco primární pojištění mezi pojistitelem a klientem má stále národní charakter, zajištění bylo vždy záležitostí mezinárodní, a to především kvůli potřebě mezinárodního rozložení rizika.
Je tudíž nebytné vytvořit pole působnosti mezi poskytovateli v rámci Unie a mezinárodní konkurencí v USA, na Bermudách a ve Švýcarsku.
4.5 Obavy evropských zajistitelů působících celosvětově spočívají v tom, že budou vážně znevýhodněni ve srovnání s jejich konkurenty mimo Evropu, kde jsou kapitálové požadavky mnohem nižší.
Většina zajišťovacího podnikání by se mohla přesunout do mimoevropských zajišťovacích center jako jsou Bermudy nebo USA.
Jakákoli změna v počtu zajišťoven by značně oslabila postavení Evropy jako finančního centra.
Přehnané požadavky by nevyhnutelně snížily zajišťovací kapacitu a/nebo by způsobily, že by bylo zajištění mnohem dražší.
Takové zvýšení cen za zajištění se nevyhnutelně odrazí v nákladech produktů primárních pojistitelů a sníží také množství spotřebitelů.
Vyšší ceny budou mít nevyhnutelně nepříznivý dopad i na zakládání programů penzijních připojištění financovaných ze soukromých prostředků, které tak nutně potřebujeme.
4.6 Výbor se domnívá, že ani jedna z těchto změn nepřispívá k posílení evropského jednotného trhu.
Především nové členské státy EU se snaží mít řádně fungující jednotný evropský trh zajišťování a jakákoli nepříznivou změna ve struktuře ustanovení o zajišťování by je velmi ovlivnila.
4.7 Výbor proto dospěl k názoru, že způsob výpočtu míry solventnosti pro zajišťovací činnosti v odvětví životního pojištění předložený v návrhu směrnice by mohl vážně poškodit konkurenceschopnost evropských zajistitelů.
Domnívá se proto, že Komise musí v ustanovení o zajišťovnách působících v odvětví životního pojištění učinit významné změny.
4.8 V tomto kontextu Výbor navrhuje, že výpočet solventnosti pro zajistitele působící v odvětví neživotního pojištění by měl být považován za návod pro sektor životního zajištění.
4.8.1 Z hlediska rizika a konkurence je způsob výpočtu solventnosti pro pojistitele působící v odvětví neživotního pojištění více než adekvátní.
Vzorec výpočtu solventnosti pro pojistitele působící v odvětví neživotního pojištění je z velké části shodný se srovnatelnými mezinárodními podmínkami solventnosti, a to tak, že existuje velmi malá možnost, že budou evropští zajistitelé z hlediska soutěže znevýhodněni.
4.8.2 Vzorec výpočtu solventnosti pro pojistitele působící v odvětví neživotního pojištění splňuje potřeby sektoru životního zajištění.
Vzhledem k jeho obrovské závislosti na existujících výpočtech rizika úmrtnosti má zajišťovací činnost v odvětví životního pojištění mnohem více společného s činností v odvětví primárního neživotního pojištění a sektory neživotního zajištění než s činností v odvětví primárního životního pojištění.
4.8.3 Individuální riziko, které se neodráží ve vzorci pro výpočet solventnosti v odvětví neživotního pojištění, lze jednoduše začlenit do projektu Solventnost II.
4.8.4 Z legislativního hlediska je velmi jednoduché implementovat vzorec výpočtu solventnosti v odvětví neživotního pojištění, protože Komise již předložila konečný text ve svém návrhu směrnice (revidované znění 3).
4.8.5 Jestliže zajišťovny působící v odvětví životního pojištění použijí vzorec pro výpočet solventnosti v odvětví neživotního pojištění, budou schopny stanovit své požadavky solventnosti velmi rychle, protože společnosti mají potřebné údaje, které se již nemusí vyhledávat.
Vzorec pro výpočet solventnosti v odvětví neživotního pojištění je velmi užitečný vzhledem k nedostatku informací v mezinárodním obchodu.
4.8.6 Vzorec pro výpočet solventnosti v odvětví neživotního pojištění je v souladu s intenzívním přístupem.
Jeho použití je jednoduché, protože není nutné jej dále upravovat v případech, kdy se například jedná o smluvní záruky.
5. Ustanovení o solventnosti pro zajišťovací činnosti v odvětví neživotního pojištění (články 37 a 55)
5.1 Navrhovaná směrnice aplikuje ustanovení k výpočtu míry solventnosti pro provozování primárních pojišťovacích činností v odvětví neživotního pojištění také na provozování zajišťovacích činností v oblasti neživotního pojištění.
Návrh také připouští možnost zvýšení podmínek solventnosti pro neživotní zajištění až o 50 % podle Lamfalussy procesu.
5.2 Výbor se domnívá, že v souladu s intenzivním postupem lze převést nezměněná pravidla solventnosti pro primární pojistitele působících v odvětví neživotního pojištění na zajistitele působících v odvětví neživotního pojištění.
Má však značné obavy, zda lze rozšířit Lamfalussyho proces na oblasti podmínek solventnosti.
5.3 Navrhovaná směrnice byla považována za intenzivní projekt nikoliv však za rámcovou směrnici v rámci Lamfalussyho procesu.
Podmínky solventnosti by měly být upraveny jako součást širšího projektu Solventnost II.
5.4 Neexistuje také žádný pádný argument pro to, aby byl aplikován Lamfalussyho proces.
Kapitálové požadavky pro zajišťovny v žádném smyslu neimplementují opatření podle podmínek Lamfalussyho procesu.
Jak je zřejmé z protahovaných jednání Basle II v bankovním sektoru, kapitálové požadavky jsou ústředním bodem budoucího systému dozoru a nikoli podružným detailem.
5.5 Výbor se domnívá, že specifické kapitálové požadavky by měly být objasněny v samotné směrnici a ne pouze v podružné legislativě Společenství.
To podporuje také stávající návrh Konvence, který požaduje, aby byla substantivní ustanovení začleněna do samotné směrnice.
Odkaz Komise na rozsáhlé konzultace příslušných zúčastněných stran tudíž nezachází dostatečně daleko.
6. Zajištění a retrocesní faktory (články 37 a 38)
6.1 Podle navrhované směrnice lze přebírání pojistných rizik jinými zajistiteli vzít v úvahu při výpočtu solventnosti pouze do výše 50 % hrubé výše škod.
Je to v souladu se stávajícími pravidly pro primární pojistitele v odvětví životního a neživotního pojištění.
Návrh směrnice o dozoru nad zajišťovnami je vypracován tak, aby významně přispěl k posílení finančního zdraví zajišťovacího sektoru v rámci Evropské unie.
Výbor se tudíž domnívá, že úplné uznání cese primárních pojistitelů a retrocese zajistitelů je zaručeno za předpokladu, že dotyčná cedující a retrocedující společnost podléhá dozoru v rámci EU.
6.2 Výbor doporučuje, aby byly zvýšeny faktory zajištění a retrocese hlavně vzhledem ke zvýšeným požadavkům na pojišťovnictví a řešení problémů, kterým společnost čelí jako celek.
Kvůli nízkým faktorům zajištění a retrocese nebylo vždy možné nabídnout ekonomická řešení, např. v reakci na výzvy po útocích z 11. září 2001 nebylo možné pojistit letecký průmysl a letectví proti teroristickým útokům.
V některých členských státech nízký faktor retrocese doposud zabraňoval rozvoj pojistného krytí proti nebezpečí teroristického útoku.
7. Investiční pravidla (článek 34)
7.1 Výbor přijímá opatrná kvalitativní pravidla upravená v článku 34 ("zásada opatrné osoby").
Vzhledem ke zvláštním rysům a zejména mezinárodní povaze zajišťování, je takový přístup vhodnější než přísný kvantitativní přístup.
EU tak prosazuje moderní přístup, který také doporučuje Mezinárodní asociace dozorů v pojišťovnictví (IAIS).
Současně však Výbor uznává, že kvalitativní přístup není žádnou výsadou, a požaduje, aby podniky neustále kontrolovaly a zlepšovaly kapitálové investiční procesy.
7.2 Protože směrnice omezuje nebo ruší stávající opatrná pravidla (týkající se například uložení záruky), Výbor doporučuje, aby směrnice poskytla členským státům možnost požadovat aplikaci dodatečných kvantitativních investičních pravidel pro zajistitele usazené na jejich území.
Jakákoli taková pravidla však musí být ospravedlněna v souladu se "zásadou opatrné osoby" a převzatými závazky.
8. Přechodná období (článek 51)
V současné situaci zajišťovny nepodléhají žádnému jednotnému právnímu rámci EU.
Výbor tudíž doporučuje, aby Komise důkladně prozkoumala, zda jsou nutná další přechodná opatření.
Taková opatření by mohla například ovlivnit kapitálové instrumenty, které v současné době používají zajistitelé a které nejsou uznané v rámci kapitálových požadavků pro primární pojistitele.
9. Závěry
9.1 Výbor podporuje návrh Komise směrnice Evropského parlamentu a Rady o zajištění a novelizovaných směrnicích Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS a směrnicích 98/78/ES a 2002/83/ES s výše uvedenými výhradami.
Domnívá se, že návrh pokrývá téměř všechny oblasti vztahující se k dozoru nad zajišťovnami.
Úplná implementace směrnice musí ujít ještě velký kus cesty, aby splnila cíle Komise týkající se posílení a stabilizace zajišťovacích trhů
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o omezeních marketingu a používání toluenu a trichlorbenzenu (dvacátá osmá úprava směrnice Rady 76/769/EEC)
COM(2004) 320 final - 2004/0111 (COD)
(2005/C 120/02)
Dne 11. května 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", zodpovědná za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 6. října 2004.
Zpravodajem byl pan Sears.
Na svém plenárním zasedání dne 27. a 28. října 2004 (jednání dne 27. října ) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 165 hlasy ku 1 při pěti abstencích:
1. Úvod
1.1 "Existující látky" jsou látky uznané na trhu Evropského společenství mezi 1. lednem 1971 a 18. zářím 1981.
Na Evropském seznamu existujících obchodních chemických látek (European Inventory of Existing Commercial Chemical Substances, EINECS), zveřejněném roku 1990 v Úředním věstníku [1], je zapsáno 100195 takových látek.
Látky uváděné na trh po 18. září 1981 jsou definovány jako "nové látky" a vyžaduje se u nich předběžné oznámení podle příslušné legislativy Evropské unie.
1.2 Ohrožení lidského zdraví a životního prostředí existujícími látkami bylo hodnoceno předepsaným způsobem podle směrnice Rady (EEC) 793/93 [2].
Dosud byly zpracovány čtyři prioritní seznamy pro hodnocení, připravené k zavedení příslušnými orgány členských států.
Poslední z nich pochází z 25. října 2000 [3].
Seznamy identifikují 141 látek, u kterých je možné předpokládat nebezpečné účinky pro jejich specifickou strukturu a známé nebo očekávané biochemické interakce, nebo u kterých obavy vzbuzuje vysoký objem výroby (high production volumes, HPV).
1.3 Členské státy hodnotí každou látku ve všech fázích výroby a použití, jak z hlediska nebezpečnosti, tak z hlediska expozice, aby bylo možné zjistit, zda látka je skutečně nebezpečná zdraví a prostředí, a pokud ano, jaké kroky je možné podniknout ke snížení tohoto rizika.
Pokud se zjistí, že přes přítomnost na seznamu priorit zkoumání látka má velmi malou nebo žádnou nebezpečnost při jakékoli současné nebo plánované spotřebě, nejsou žádná opatření nutná, případně budou méně významná, jak z hlediska účinků, tak z hlediska jejich přínosu.
1.4 Vyplněné zprávy o hodnocení rizika (Risk Assessment Report, RAR) členských států následně hodnotí Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí (CSTEE).
Pokud CSTEE s těmito závěry souhlasí a schválí celkový postup hodnocení rizika, mohou být případná opatření ke snížení rizika součástí návrhu úprav přílohy 1 směrnice Rady o marketingu a používání některých nebezpečných látek a přípravků 76/769/EEC [4].
Tento návrh je dvacátou osmou takovou úpravou.
1.5 Obě látky (toluen a trichlorbenzen) projednávané v tomto návrhu byly posuzovány výše uvedeným postupem.
Obě jsou na druhém seznamu prioritních látek, publikovaném v nařízení Komise EC 2268/95 ze 27. září 1995 [5].
Obě byly přiděleny Dánsku k provedení procedury hodnocení.
CSTEE v podstatě souhlasil a podpořil dodané zprávy RAR ve stanoviscích z 24. plenární schůze dne 12. června 2001 a 25. plenární schůze dne 20. července 2001.
1.6 Tento návrh obsahuje opatření k omezení rizik u obou látek, která budou implementována členskými státy do osmnácti měsíců od data, kdy vstoupí nařízení v platnost.
Komise svůj návrh zveřejnila 28. dubna 2004.
Po řádné proceduře a dosažení dohody o případných požadovaných změnách by mělo v členských státech nabýt účinnosti nejpozději v červnu 2006.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 Návrh směřuje k ohraně zdraví člověka a k ochraně životního prostředí, rovněž k vytvoření, příp. zachování vnitřního trhu obou látek.
Návrh věří, že toho lze dosáhnout za nízkých až nulových nákladů, protože používání ve specifických aplikacích je na ústupu a brzy budou k dispozici alternativní produkty.
2.2 Toluen je uznávaný jako široce použitelná látka vyráběná ve velkých objemech, používaná jako základní surovina chemické syntézy a jako ředidlo v mnoha průmyslových a spotřebitelských aplikacích. Omezení se vztahují na veškerá použití nad 0,1 % (hmotnostní) v lepidlech a barvách ve spreji prodejných všeobecné veřejnosti.
Nevztahují se na průmyslové aplikace a jejich účelem je ochrana zdraví spotřebitelů.
2.3 Trichlorbenzen má omezenější použití jako pomocná látka některých herbicidů a průmyslové ředidlo v uzavřených systémech. Omezení se vztahují na veškerá použití nad 0,1 % (hmotnostní) kromě pomocné látky.
Omezuje se tak prodej všeobecné veřejnosti a posiluje se ochrana zdraví na pracovišti.
2.4 Oba produkty, na které se nařízení vztahuje, jsou definovány svými čísly CAS 108-88-3120-82-1 v příloze návrhu.
Omezení užívání se stane součástí přílohy 1 nařízení 76/769/EEC.
2.5 Členské státy budou mít jeden rok na publikaci nezbytné legislativy podle tohoto nařízení s tím, že kontrola bude účinná nejpozději během dalších šesti měsíců.
Tyto lhůty se počítají od data platnosti tohoto návrhu, po konzultaci Evropského hospodářského a sociálního výboru podle článku 95 Smlouvy a po přijetí spolurozhodovacím postupem s Evropským parlamentem.
3. Všeobecné připomínky
3.1 Stejně jako v případě dvacátého šestého doplnění nařízení Rady 76/769/EEC (omezení marketingu a používání nonylfenolu, jeho ethoxylátů a lepidel) [6], ke kterému EHSV své stanovisko vyslovil v březnu 2003 [7], zabývá se tento návrh spolu nesouvisejícími látkami, které by měly být v zájmu jednoznačnosti projednávány odděleně.
(Následující dvacáté sedmé doplnění o polycyklických aromatických uhlovodících v plnidlech a pneumatikách bylo zveřejněno, ale je ve fázi revize.)
4. Toluen
4.1 Toluen je čirá bezbarvá kapalina výrazného zápachu.
Známý též jako metylbenzen, má jako druhý po benzenu nejjednodušší možnou aromatickou strukturu: šestičlenný uzavřený uhlíkatý řetězec s jedním připojeným uhlíkatým (alkylickým) řetězcem.
Vyskytuje se v přírodě v surové ropě, v některých rostlinách a stromech, v sopečných plynech a emisích z lesních požárů. Uměle může být připraven v obrovských objemech z uhlí nebo ropy.
4.2 Podle průmyslových zdrojů byla roku 2002 celosvětová kapacita výroby 20 milionů tun a objem cílené produkce 14 milionů tun.
Z této kapacity se 75 % nalézá v USA, Asii a Japonsku.
Stanovisko CSTEE udává produkci v EU k roku 1995 ve výši 2,6 milionu tun.
Daleko větší objemy jsou důsledkem běžné výroby benzínu a přispívají k celkové expozici, nejsou však zahrnuty v těchto součtech [8].
4.3 Toluen se primárně používá jako surovina v uzavřených systémech pro výrobu benzenu, uretanových pěn a dalších chemických produktů, dále v mnohem menších množstvích jako ředící složka barev, inkoustů, lepidel, produktů farmaceutického průmyslu a kosmetiky.
Jeho účinek na lidské zdraví a životní prostředí byl důkladně studován a zúčastněné strany se v něm všeobecně shodují.
Je zcela jasné, že je třeba minimalizovat jakoukoliv zbytečnou nekontrolovanou expozici, ať skutečnou nebo teoretickou, zejména protože existují alternativní výrobky s obdobnou rozpouštěcí schopností.
4.4 Dvě konečná použití, kterými se zabývá tento návrh, spadají do druhé kategorie dělení v předchozím odstavci.
Používání toluenu jako ředidla v lepidlech a barvách ve spreji prodejných všeobecné veřejnosti není ani nezbytné, ani je nepodporují jejich evropští výrobci.
Současné objemy prodeje k těmto dvěma konečným použitím jsou pravděpodobně nízké nebo nulové.
Jedná se tedy o spíše preventivní opatření s malým účinkem na náklady výrobců, sortiment na trhu a zdraví spotřebitelů.
4.5 Evropský hospodářský a sociální výbor je toho názoru, že prvořadým požadavkem je zajištění bezpečného zacházení s velikými množstvími toluenu v uzavřených systémech na pracovištích.
Návrh zajišťuje odpovídající ochranu všeobecné veřejnosti mimo kontrolované pracovní prostředí před současnými i budoucími zbytečnými expozicemi.
EHSV tudíž tuto část návrhu podporuje.
5. Trichlorbenzen
5.1 Situace v oblasti trichlorbenzenu se významně liší od výše uvedené a některé úpravy a vyjasnění návrhu jsou zde zapotřebí.
5.2 Trichlorbenzen je uměle připravovaná chemikálie, která se v přírodě nevyskytuje, pouze jako produkt degradace jiných aromatických sloučenin chloru.
Má tři odlišné izomery podle umístění atomů chloru na obvodu šestičlenného uhlíkatého uzavřeného řetězce.
Každý z nich má poněkud odlišné fyzikální vlastnosti a biochemické interakce, například pokud se týká hodnot střední smrtelné dávky LD50. Každý má i různá čísla CAS a EINECS.
Dále je zde další zápis v registru CAS i EINECS pro "trichlorbenzen" všeobecně.
Všechny jsou komerčně dostupné v USA i jinde.
1,3,5-trichlorbenzen se zřejmě již v Evropě nevyrábí.
Podrobnosti zápisů jsou následující [9]:
číslo EINECS _BAR_ 201-757-1 _BAR_ 204-428-0 _BAR_ 203-686-6 _BAR_ 234-413-4 _BAR_
číslo CAS _BAR_ 87-61-6 _BAR_ 120-82-1 _BAR_ 108-70-3 _BAR_ 12002-48-1 _BAR_
izomer _BAR_ 1,2,3- _BAR_ 1,2,4- _BAR_ 1,3,5- _BAR_ - _BAR_
forma _BAR_ bílé vločky _BAR_ čirá tekutina _BAR_ bílé vločky _BAR_ čirá tekutina _BAR_
Bod tání °C _BAR_ 52-55 _BAR_ 17 _BAR_ 63-65 _BAR_ - _BAR_
LD50 mg/kg, orálně, krysa _BAR_ 1830 _BAR_ 756 _BAR_ 800 _BAR_ - _BAR_
číslo UN _BAR_ 2811 _BAR_ 2321 _BAR_ 2811 _BAR_ - _BAR_
5.3 Zprávy o hodnocení rizika RAR a stanovisko CSTEE se vztahují specificky k 1,2,4-trichlorbenzenu s čísly EINECS a CAS uvedenými výše.
Návrh potvrzuje toto jediné číslo CAS (a tudíž jediný izomer, který byl zkoumán) v příloze, nikoli však v titulu nebo textu.
5.4 Různé izomery se vyrábějí ve vysokém stupni čistoty jako prostředky pro uzavřené systémy syntézy některých herbicidů, pesticidů, barviv a jiných speciálních chemikálií.
V případech, kdy je určitá izomerická stavba nepodstatná, se může v uzavřených systémech používat směs izomerů jako rozpouštědlo pro přenos barviva, jako regulační látka procesu nebo jako médium tepelného přenosu, ve sprejích jako inhibitor koroze nebo v řezné kapalině při zpracování kovů.
5.5 V EU (i jinde) je primární použití 1,2,4-trichlorbenzenu (1,2,4-TCB) v různých úrovních čistoty.
Výroba se podle dostupných údajů trvale snižuje od osmdesátých let.
Data, která obdržela Komise Oslo – Paříž (OSPAR) pro ochranu mořského prostředí, uvádějí v roce 1994 odhady výroby 1,2,4-TCB mezi 7-10 tisíci tun, 1,2,3-TCB méně než 2 tisíce tun a 1,3,5-TCB méně než 200 tun [10].
V červnu 2000 OSPAR zapsala všechny tři izomery na svůj seznam nebezpečných látek vyžadujících naléhavě akci.
Stanovisko CSTEE z července 2001 rovněž uvádí výrobu sedmi tisíc tun v Evropě v letech 1994/95.
Výroba dále klesala a v současnosti se odhaduje na zhruba poloviční množství, z čehož se větší část vyváží. [11].
5.6 V současnosti se udává existence jediného zbývajícího producenta v oblasti EU a OSPAR.
Uvádí se, že prodej izomerů 1,2,4-TCB a 1,2,3-TCB se omezuje pouze na použití jako prostředku, což je potvrzeno každým zákazníkem v písemném prohlášení o zamýšleném užití.
5.7 Komise a CSTEE znají a připouštějí provoz omezeného počtu jiných uzavřených systémů, používajících tyto látky například jako provozní ředidlo bez úniků do vnějšího prostředí.
Protože záměrem tohoto návrhu je umožnit základní výrobu, ale přísně omezit emise do otevřeného používání, jeví se jako vhodné doplnit tyto provozy do povolených použití v příloze návrhu.
5.8 EHSV věří, že po zahrnutí některých výše uvedených bodů by měl tento návrh poskytovat zvýšenou ochranu na pracovištích a zcela by měl odstranit jakákoliv nebezpečí expozice mimopracovní.
Výrobci a uživatelé trichlorbenzenu a konkurenčních produktů podle všeho z velké části tento návrh očekávali předem.
Mělo by tedy dojít jen k méně závažnému dopadu v oblasti nákladů výrobců i uživatelů.
EHSV tedy tuto část návrhu podporuje.
6. Specifické připomínky
6.1 EHSV připomíná, jak je uvedeno výše, že návrh musí být založený na příslušných zprávách RAR a stanoviscích CSTEE a musí se tudíž vztahovat pouze na 1,2,4-TCB.
Toto je třeba ujasnit i v titulu a textu stanoviska.
Naštěstí se tím nijak nezmění omezení pro uživatele, protože tento izomer je základní součástí dříve prodávaných směsí různých izomerů, používaných v ředidlech nebo sprejích.
6.2 Je možné připustit jiné uzavřené systémy tím, že na závěr příslušného omezení se přidá formulace "nebo v jiných uzavřených systémech, kde nemůže dojít k úniku do okolního prostředí".
6.3 Stejně jako v předchozích doplňcích směrnice Rady 76/769/EEC, lituje EHSV spojení nesouvisejících produktů do jediného textu, což může vyžadovat specifické a pokračující úpravy, aby byly respektovány vnější okolnosti.
To nijak nepřispívá k správnému, včasnému a účinnému řízení.
Pokud to vychází z omezení zdrojů během této konečné a kritické fáze jednání o opatřeních ke snížení specifických rizik, je tato omezení třeba co nejrychleji překonat.
6.4 EHSV poznamenává, že poslední seznam prioritních látek k hodnocení byl zveřejněn v říjnu 2000.
EHSV lituje, že tento přístup se jeví jako opuštěný daleko před zavedením jiných postupů, jako je systém registrace, posuzování a autorizace chemických látek REACH. Této ztráty energie nezbývá než litovat.
6.5 EHSV zaznamenal klíčovou úlohu, kterou hrál CSTEE v minulosti, a věří, že byla přijata adekvátní opatření, aby v této roli mohl pokračovat v budoucnosti, i přes nedávno oznámené změny ve struktuře a zodpovědnosti vědeckých výborů.
6.6 EHSV sdílí všeobecně vyjadřované znepokojení v otázce času nutného k vyhodnocování látek podle stávajícího systému.
U těchto dvou produktů uběhne téměř 11 let, než právní úprava nabude účinnosti. Z této doby pět let uplyne od chvíle, kdy CSTEE prohlásil zprávy RAR za uspokojivé.
Až legislativa vstoupí v platnost, nedojde v podstatě k žádným nákladům ani měřitelným přínosům v oblasti zdraví ani životního prostředí u žádné ze zúčastněných stran.
Při nedostatku dalších informací je obtížné posoudit, zda-li je to dobře (tj. trh se přizpůsobil pod tlakem pokračujících hodnocení nebezpečnosti) nebo špatně (postup dosáhl jen omezeného výsledku při významných nákladech všech zúčastněných), a jak tedy dosáhnout nějakého zlepšení.
6.7 EHSV tedy věří, že jako doplněk jiných návrhů, jako je REACH a k zajištění toho, že skutečně povedou ke zlepšení, a nikoliv jen k opuštění stávajících metod, dojde bez dalších odkladů k vyhodnocení příčin pomalého postupu.
To by mělo být provedeno souběžně s dalšími probíhajícími studiemi měřících dopady, náklady a přínosy pro všechny strany v procesu zaměřenému na zlepšení zdraví a životního prostředí v rámci úspěšné a konkurenceschopné znalostní ekonomiky Evropy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Vysokorychlostní propojení Evropy: poslední vývoj v odvětví elektronických komunikací
COM(2004) 61 final
(2005/C 120/05)
Dne 29. března 2004 se Evropská komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení evropského hospodářského společenství ve věci výše uvedené.
Sekce pro dopravu, energii, infrastrukturu a informační společnost, která odpovídala za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 5. října 2004.
Zpravodajem byl pan McDonogh.
Na svém 412. plenárním zasedání dne 27. a 28. října 2004 (zasedání 27. října) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko v poměru 163 pro, 1 proti a 3 se zdrželi hlasování:
1. Úvod
1.1 Výbor vítá analýzu a doporučení uvedená ve sdělení Komise COM(2004) 61 final "Vysokorychlostní propojení Evropy: poslední vývoj v odvětví elektronických komunikací".
Je to všímavá a aktuální zpráva, ve které se spojuje strategická bystrost s energickou vůlí usměrňovat evropské odvětví elektronických komunikací v další fázi růstu.
1.2 Toto stanovisko podporuje analýzu a poznámky uvedené ve sdělení a zdůrazňuje rovněž oblasti zvláštního zájmu pro výbor.
2. Situace
2.1 Dne 3. února 2004 přijala Komise sdělení "Vysokorychlostní propojení Evropy: poslední vývoj v odvětví elektronických komunikací".
Toto sdělení je odezvou na žádost Evropské rady ze zasedání na jaře 2003 o předložení zprávy o vývoji v odvětví před jejím zasedáním na jaře 2004.
Je to souhrnná zpráva o odvětví elektronických komunikací v Evropě, které má vliv na lisabonskou strategii, včetně analýzy klíčových problémů ovlivňujících budoucí růst.
Je rovněž žádostí o politickou podporu pro opatření, která jsou nezbytná pro další rozvoj odvětví.
2.2 V lisabonské strategii se uznává, že informační a komunikační technologie (ICT) jsou hlavními hnacími silami růstu, zvyšování produktivity a konkurenceschopnosti.
Napomáhají zlepšit hospodářské výsledky a sociální soudržnost.
Sdělení podtrhuje význam odvětví elektronických komunikací, které zahrnuje jak segment služeb, tak i segment zařízení, pro zdraví evropského hospodářství a jeho klíčovou roli při zvyšování produktivity.
Tuto roli odvětví hraje vzhledem ke své velikosti, dynamice a dopadu na téměř všechny ostatní hospodářské činnosti.
Nejnovější fakta ukazují, že toto odvětví nejvíce přispívá k růstu produktivity práce v Evropě.
2.3 Navzdory silnému růstu počátkem 90. let a ambicím lisabonské strategie zaostávala Evropa za USA a některými asijskými zeměmi, co se týče tempa výroby a využívání informačních a komunikačních technologií (ICT), a tento deficit v investicích do ICT poškozuje evropskou konkurenceschopnost.
[1] Pro úspěch akčního plánu e-Evropa 2005 a dlouhodobých cílů lisabonské strategie je rozhodující pokrok v odvětví elektronických komunikací v příštích 18 měsících.
Koncem devadesátých let odvětví rychle rostlo, avšak v roce 2000 a 2001 došlo k prudkému poklesu, což vedlo Radu a Komisi k podrobnějšímu monitorování situace v odvětví elektronických komunikací a předložení zprávy před zasedáním Evropské rady na jaře 2003.
2.4 Po dvou letech konsolidace se nyní zdá, že existují správné podmínky pro návrat k vyšším tempům růstu.
Podle Komise k těmto podmínkám patří lepší finanční podmínky pro operátory a trvalý růst výnosů ze služeb.
Trvale udržitelného růstu v tomto odvětví lze však dosáhnout pouze obnovením kapitálových výdajů a dalším zaváděním nových inovativních služeb.
2.5 Od splasknutí bubliny internetu telekomunikační operátoři snížili kapitálové výdaje jakožto součást svých konsolidačních plánů.
Návrat k obnovenému růstu v celém odvětví vyžaduje obnovení kapitálových výdajů.
Míra investic bude ovlivněna tím, co udělají tvůrci veřejné politiky: zavedení nového regulativního rámce poskytne větší právní jistotu pro investování; provedení národních strategií širokopásmového připojení zlepší přístup ke službám; podněcování nových služeb a dostupnost inovativního obsahu bude stimulovat poptávku a odstranění regulativních a technických překážek usnadní zavádění sítí 3G.
Proto jsou ve sdělení stanoveny čtyři prioritní oblasti akce:
a) Řešení problémů v oblasti regulace. Pozdní nebo nesprávné provedení nového regulativního rámce pro elektronické komunikace členskými státy brzdí hospodářskou soutěž a vytváří nejistotu.
V současné době probíhají řízení pro neplnění povinností proti řadě členských států, které neprovedly nová opatření.
Pro rok 2004 zůstává hlavní prioritou zajištění úplného a efektivního provedení těchto pravidel jak stávajícími, tak i novými členskými státy.
Kromě toho je nutné, aby národní regulační orgány uplatňovaly nová pravidla konzistentně.
Zvláštní význam budou mít společné pokyny, které se očekávají koncem tohoto roku, týkající se opatření k nápravě, která lze uložit operátorům s významnou tržní mocí.
Měly by regulátorům pomoci poskytovat správné pobídky pro investice a zajistit, aby pro nové trhy neplatily nepřiměřené podmínky.
b) Větší širokopásmové pokrytí v oblastech s malou dostupností těchto služeb. V souladu s akčním plánem e-Evropa členské státy dohodly, že zveřejní národní strategie širokopásmového pokrytí, a všechny země 15 EU a rovněž řada nových přistupujících zemí tak již učinily.
Zvláštní pozornost by se měla zaměřit na stanovení oblastí, u kterých existuje riziko, že budou odstaveny do pomalého pruhu informační společnosti kvůli nedostatečné – z hlediska miry zisků operátorů - poptávce, která by odůvodnila zavádění širokopásmových služeb.
Financování EU může hrát roli společně s opatřeními na národní, regionální nebo místní úrovni.
Existují pokyny, jak lze v těchto oblastech využít strukturální fondy.
Výměně osvědčených postupů a inovativním řešením napomůže zřízení Fóra o digitálním předělu koncem tohoto roku.
Letos v létě předloží Komise zprávu o národních strategiích.
c) Stimulování poptávky. Ačkoli většina domácností v EU má přístup k širokopásmovému připojení, zvolil si tento druh připojení pouze jejich zlomek.
Největším problémem se pro trh širokopásmového připojení tak stává spíše využití než zavádění.
Zkušenosti ze zemí s nejvyšší úrovní využití širokopásmového připojení ukazují význam efektivní hospodářské soutěže založené na sítích pro stlačení cen a prosazování inovativních on-line služeb.
Mimoto mohou hrát roli také opatření členských států ke stimulaci poptávky.
Podporují využití ICT ve stále větším počtu klíčových služeb – místní samospráva i národní vláda, zdraví a vzdělávání – a přesouvají se směrem k on-line službám.
To musí být doprovázeno dalšími kroky k řešení bezpeč- nosti, řízení digitálních práv a interoperability různých služeb a zařízení.
Přezkum akčního plánu e-Evropa 2005, který má být dokončen do léta, poskytne příležitost pro další podpůrná opatření.
d) Úspěšné zavedení třetí generace mobilních komunikací (3G). Zpráva Platformy pro mobilní komunikace a technologii (složené z hlavních aktérů v odvětví) vytýčila strategickou vizi pro budoucnost mobilních služeb a vyzdvihla řadu komerčních a regulativních výzev.
Přiblížíme-li se tomu, bude svět datových služeb 3G složitější než svět hlasových služeb GSM.
Podaří-li se nám toto zvládnout, může to nabídnout vzrušující nové služby a významně zvýšit produktivitu v Unii.
Komise načrtla svůj přístup k odvětví mobilních komunikací ve svém sdělení z 30. června [2] a bude pokračovat v práci s dotčenými osobami na definování strategických výzkumných priorit v oblasti mobilních komunikací.
2.6 Na zasedání Evropské rady pro telekomunikace, které se uskutečnilo ve dnech 8. a 9. března 2004 v Bruselu, podtrhla Rada politický závazek dodržet cíle lisabonské strategie v oblasti trvale udržitelného růstu, pracovních příležitostí a sociální soudržnosti schválením výzev k akci ve sdělení [COM(2004) 61 final] a sdělení o přezkumu akčního plánu e-Evropa v polovině období [COM(2004) 108 final].
Poznámky
3. Obecné poznámky
3.1 Sdělení se zabývá širokou a složitou oblastí, která má rozhodující význam pro lisabonskou vizi, odvětvím elektronických komunikací.
V průběhu let výbor přijal mnoho stanovisek, která se zabývala aspekty politiky týkajícími se tohoto odvětví [3].
Nyní vítáme příležitost komentovat obecný vývoj v odvětví elektronických komunikací, poskytování širokopásmového připojení, rozvoj odvětví mobilních komunikací a nový regulativní rámec pro toto odvětví.
3.2 Komise odvedla vynikající práci, co se týče podpory rozvoje a provedení politiky na podporu růstu odvětví elektronických komunikací.
S mohutným úsilím komerčních a sociálních zájmů sledujících vlastní cíle, se silnou politickou podporou Rady ministrů, národních vlád a regionálních samospráv je toto velmi rychle se vyvíjející oblast.
3.3 Vzhledem ke složitému dynamickému charakteru tématu a jeho významu pro hospodářský a sociální rozvoj Unie se výbor domnívá, že je důležité, aby všechny zainteresované strany mohly pravidelně říci své, tak aby bylo možno provést komplexnější a integrovanější politiku.
Výbor podporuje záměr Komise pokračovat v práci s dotčenými osobami pro formování politiky v oblastech jako práva duševního vlastnictví, řízení digitálních práv, otázky důvěry a bezpečnosti, interoperabilita a normalizace, řízení spektra a pokrytí vzdálených a venkovských oblastí.
Výbor se bude i nadále aktivně zajímat o toto odvětví a všechny zmíněné záležitosti.
3.4 Zvlášť podporujeme to, jak Komise kladla důraz na interoperabilitu a otevřenost na různých úrovních technologie a služeb: zařízení – síť; zařízení – zařízení; síť – síť a mezi obsahem anebo aplikacemi.
Bez odpovídající interoperability a otevřenosti platformy by byl vážně zbržděn masový trh s novými technologiemi.
3.5 Jak bylo uvedeno v bodu 1.1, výbor podporuje sdělení a blahopřeje Komisi k vynikající práci, kterou v této oblasti odvedla.
Zaznamenali jsme, že proběhl rozsáhlý výzkum a konzultace, co se týče porozumění odvětví elektronických komunikací a rozvoje politiky k posílení silného a trvale udržitelného růstu: velmi podporujeme akční plán e-Evropa 2005 a rovněž podporujeme opatření doporučená ve sdělení COM(2004) 61 final.
3.6 Kvůli zdůraznění bychom rádi vyzdvihli zvláštní zájem výboru v několika oblastech:
3.6.1 Regulativní rámec
3.6.1.1 Výbor vítá nový regulativní rámec pro elektronické komunikace, který zajišťuje větší předvídatelnost, soudržnost a harmonizovanější přístup ke způsobu, jakým trhy v Unii fungují.
Větší jistota a transparentnost, kterou rámec poskytuje, podnítí investice do odvětví elektronických komunikací a urychlí tempo hospodářské soutěže a zavedení nových inovativních služeb.
3.6.1.2 Souhlasíme s Komisí, že pro vytvoření energického a konkurenčního trhu je rozhodující technologicky neutrální, koordinovaný přístup s otevřenými normami, co se týče rozvoje hospodářské soutěže založené na zařízeních na straně nabídky odvětví elektronických komunikací.
Výbor těší, že nový rámec podněcuje korektní hospodářskou soutěž mezi různými technologiemi přístupu (širokopásmové, 3G, digitální TV atd.).
Takovýto přístup sníží náklady na sítě a ceny za služby a usnadní používání a zvýší mobilitu pro zákazníky.
Technologicky neutrální přístup k odvětví, který má otevřenou platformu, bude rovněž značně stimulovat poptávku po službách.
3.6.1.3 Proto vítáme technologicky neutrální přístup použitý v novém regulativním rámci, aby se odrazilo sbližování mezi pevnými a mobilními službami, on-line a vysílaným obsahem a celou řadou různých platforem pro poskytování služeb.
Chceme, aby Komise zajistila, že interoperabilní platformy budou provedeny v souladu s rámcovou směrnicí 2002/21/ES.
3.6.1.4 Skutečně konkurenční trh služeb závisí na konkurenčním stanovení cen za připojení zákazníka (místní smyčka).
V současnosti na většině trhů brzdí zavádění nových služeb a snižování cen kontrola místní smyčky dominantními operátory.
Komise by měla přezkoumat, zda je regulativní rámec přiměřený, aby na všech trzích došlo k uvolnění místní smyčky z kontroly dominantních operátorů.
3.6.1.5 Výbor lituje, že Komise musela u Evropského soudního dvora zahájit řízení pro neplnění povinností proti členským státům kvůli tomu, že neprovedly nový regulativní rámec.
Požadujeme, aby Komise i nadále vymáhala provedení rámce ve všech státech, včetně nově příchozích.
3.6.1.6 Podporujeme nedávnou dohodu v rámci Evropské skupiny regulátorů o společném postoji k uplatňování opatření k nápravě při řešení problémů v oblasti hospodářské soutěže na nově otevřených trzích elektronických komunikací [4].
Výbor uznává, že účelem regulativního rámce je vytlačit regulaci a prosazovat hospodářskou soutěž, a požaduje, aby Komise zajistila, že rámec bude proveden způsobem, který stimuluje nové trhy a služby a nebrání jejich rozvoji.
Požadujeme, aby Komise prozkoumala přiměřenost opatření k nápravě v případě porušení a jejich konzistentní uplatňování v členských státech.
3.6.2 Zavádění širokopásmového připojení
3.6.2.1 Rozšířená, bezpečná širokopásmová infrastruktura je nutná pro rozvoj a poskytování služeb a aplikací jako e-Health, e-Business, e-Government a e-Learning a širokopásmové připojení je nezbytné pro růst a kvalitu života v Evropě v nadcházejících letech.
Širokopásmový přístup je veřejným zbožím, utilitou, která by měla být dostupná pro všechny občany EU jako právo.
Doporučujeme, aby Komise zvážila zařazení širokopásmových služeb na seznam univerzálních služeb.
3.6.2.2 Akční plán e-Evropa 2005 vyžaduje širokou dostupnost širokopásmového připojení a jeho využití v Evropské unii do roku 2005, za našimi ambiciózními cíli však zaostáváme.
Nezvýší-li se tempo zavádění širokopásmového připojení, zejména mimo městská centra, Unie nedosáhne barcelonského cíle [5].
3.6.2.3 Výbor vítá, že členské státy 15 EU předložily národní strategie pro zavádění širokopásmového připojení, a bere na vědomí, že nové členské státy předloží své strategie do konce roku 2004.
Bereme na vědomí první pozitivní posouzení plánů Komisí [6] a těšíme se na podrobnější zprávu o strategiích v červnu.
3.6.2.4 Nelíbí se nám však široká definice "širokopásmového připojení", která se používá v různých studiích a zprávách (například přístupová kapacita 144 kbs se podle zprávy COCOM04-20 FINAL uvedené níže považuje za "širokopásmové připojení" a tatáž zpráva začleňuje připojení k 3G do celku širokopásmových přístupových linek v Itálii, ale ne v ostatních členských státech).
Neexistence přesné definice ve všech úvahách značně snižuje transparentnost a užitečnost pojmu "širokopásmové připojení".
Vyzýváme Komisi, aby uzákonila přesnou a náročnou definici "širokopásmového připojení", která by se v Unii používala.
3.6.2.5 Nelíbí se nám rovněž, že se statistika širokopásmového pokrytí nezabývá kvalitou přístupu, který je k dispozici.
Vyzýváme Komisi, aby do přesné definice "širokopásmového připojení" zahrnula minimální normu kvality připojení.
Jen tehdy bude mít statistika širokopásmového pokrytí smysl.
3.6.2.6 Výbor si velmi uvědomuje potřebu překlenout digitální předěl, který se v Evropě otevírá, což poškozuje méně zvýhodněné a e-Inclusiveness.
Ačkoli bereme na vědomí, že Rada ministrů schválila posun v důrazu politiky z propojitelnosti směrem k rozvoji a efektivnímu využívání inovativních služeb, jsme znepokojeni, co se týče rychlosti a pokrytí při zavádění širokopásmového připojení.
Zvlášť jsme znepokojení rozdíly mezi některými zeměmi a regiony, které jsou uvedeny v posledních statistických údajích o širokopásmovém pokrytí výboru Komise pro komunikace [7].
V rámci 15 EU nemá v současné době přístup k širokopásmovému připojení 20 % evropské populace, poněvadž síťové pokrytí je nedostatečné.
Vítáme, že se Komise ve sdělení zaměřila na potřebu zavádět širokopásmové připojení do oblastí s malou dostupností těchto služeb.
A v podrobném přezkumu národních strategií širokopásmového připojení žádáme, aby Komise zdůraznila, že je nutné rozšířit širokopásmové sítě, aby včas pokryly celou Unii, a aby v budoucích zprávách zdůraznila mezery v sítích.
3.6.2.7 Podporujeme iniciativy v oblasti rychlého startu a dostupnost strukturálních fondů pro poskytování přístupu ve venkovských a komerčně méně atraktivních oblastech Unie, ale chceme, aby Komise zachovala podrobný přezkum provádění národních strategií širokopásmového připojení členských států a zaměřila se na problémy v oblasti rychlosti, pokrytí a kvality.
3.6.2.8 Výbor lituje, že sdělení Komise se zabývá pouze geografickým digitálním předělem (oblasti s malou obslužností) a nezabývá se finančním digitálním předělem (nedostatek finančních prostředků na uhrazení přístupu k síti).
Argument Komise, že vysokorychlostní propojení zlepší životní podmínky tím, že se sníží vzdálenost a usnadní přístup pro zdravotní péči, vzdělání a veřejné služby, ocení právě tak občané žijící v geograficky odlehlých oblastech, jako ti, kteří nemají dostatek prostředků.
3.6.2.9 Výbor se domnívá, že zpráva Komise, že zásah veřejných orgánů na zabránění digitálnímu předělu musí být prováděn při zachování zásad a práv konkurence, si vzájemně odporuje: digitální předěl existuje, protože trh se o tuto skupinu lidí nezajímá.
Je proto nutné pověřit veřejnou správu úkolem, aby vypracovala oficiální akt určující přesný charakter povinností veřejné správy.
3.6.3 Zavádění a rozvoj 3G
3.6.3.1 Výbor vítá, že Komise loni v říjnu zřídila Platformu pro mobilní komunikace a technologii, kde se setkávají přední hráči z řad mobilních operátorů, výrobců zařízení a komponentů a poskytovatelů obsahu.
Rovněž vítáme první zprávu této skupiny [8], která stanovila 20 doporučení, co se týče kroků nezbytných k podpoře a udržení zavádění mobilních sítí a služeb v Evropě – včetně opatření v oblasti výzkumu, norem, obsahu, bezpečnosti, spektra, mezinárodní spolupráce a regulace.
3.6.3.2 Těší nás, že se ve zprávě Mobilní platformy a ve vyjádřeních Komise klade u 3G důraz na zajištění bezpečného prostředí orientovaného na zákazníka k podpoře přístupu k vysokorychlostním datům a zábavním službám "kdykoli a kdekoli" prostřednictvím řady zařízení používajících širokopásmové připojení.
3.6.3.3 Výbor zcela schvaluje názory, které vyjádřily všechny strany, totiž že cílem jsou otevřené, vzájemně propojené sítě a interoperabilita v aplikacích a službách, a vítáme závazek Mobilní platformy připravit strategickou výzkumnou agendu pro budoucí bezdrátový svět v rámci 7. rámcového programu pro výzkum.
3.6.3.4 Výbor chce, aby Komise použila jakýkoli tlak, aby usnadnila a nákladově zefektivnila zavádění nových sítí 3G.
Členské státy musí zejména rychle vyřešit problémy v oblasti plánování a environmentálního dopadu, které zdržují zavádění této významné nové platformy.
3.6.3.5 Jsme znepokojeni vysokou úrovní poplatků, které vynaložili síťoví operátoři na licence 3G v některých členských státech, a negativním vlivem, který to může mít na budoucí strategii.
Byli bychom rádi, kdyby se Komise podělila o podrobné názory na tuto otázku a oznámila opatření ke zlepšení negativních vlivů na strategii Unie v oblasti nasazení a využití ICT.
3.6.3.6 V zájmu spotřebitelů a efektivního využití zdrojů v EU bychom byli rádi, kdyby Komise zvážila vydání právních předpisů pro sdílení zařízení mezi operátory 3G, je-li to proveditelné.
Takováto politika by zlepšila dostupnost přístupu, snížila negativní environmentální dopady, snížila náklady na poskytování služeb.
Bereme na vědomí oznámení Komise, že někteří významní operátoři jsou z konkurenčních důvodů proti sdílení zařízení, ale domníváme se, že nejlepší zájmy Unie jako celku by měly převážit na úzkými komerčními pohnutkami několika operátorů.
3.6.3.7 Bereme na vědomí, že se Mobilní platforma domnívá, že ke koherentnímu řešení otázek 3G je nutný nový rámec celkové politiky.
Skupina se sejde opět v červnu a těšíme se na sdělení, které Komise slíbila jako odezvu na výsledek červnového zasedání.
3.6.4 Nové služby a stimulace poptávky
3.6.4.1 Komise sděluje, že i v oblastech, kde je 90 % dostupnost širokopásmového přístupu, je jeho využití nízké (průměrně 12 %) a zavádění se zpomaluje.
Důvodem jsou vysoké ceny, špatná kvalita a nedostatečný obsah – spotřebitelé nemají dostatečný zájem o získání širokopásmové služby.
3.6.4.2 Rozvoj obsahu a služeb ke stimulování využívání širokopásmového připojení se považuje za zásadní pro využití ICT, a tudíž pro konkurenceschopnost, růst produktivity a zaměstnanosti v celé Evropské unii.
V tomto ohledu výbor vítá nedávný návrh Komise na program e-Contentplus (2005-2008) [9] který se zaměřuje na vytvoření podmínek pro širší přístup k digitálnímu obsahu a jeho využívání.
3.6.4.3 Výbor uznává, že stimulace poptávky po rozvinutých širokopásmových a 3G sítích, potřeba nových, inovativních služeb, hospodářská soutěž a zavádění sítí spolu souvisí.
Rozvoj v jedné oblasti napomáhá rozvoji v ostatních oblastech.
Při řešení výše uvedených problémů na straně nabídky vítáme jakékoli iniciativy Komise na podněcování rozvoje nových a inovativních služeb, které posílí poptávku spotřebitelů a budou mít vliv na sílu technologií a sítí.
3.6.4.4 Výbor se domnívá, že interoperabilita mezi sítěmi, platformami a zařízeními zajistí velký stimul pro přijetí a růst služeb.
Podněcujeme Komisi, aby prosazovala interoperabilitu v regulativním rámci i při svých jednáních se všemi dotčenými osobami v odvětví elektronických komunikací.
3.6.4.5 Podporujeme žádost Komise určenou členským státům, aby zachovaly impuls po zavedení služeb e-governmentu (včetně e-Health, e-Learning atd.) a uznaly veřejný sektor za hlavní hnací silu poprávky v raných fázích rozvoje těchto nových informačních služeb.
3.6.4.6 Vítáme zejména závazek Komise spolupracovat s odvětvím při řešení zjištěných problémů, které brzdí rozvoj nových služeb – systémy řízení digitálních práv (Digital Rights Management (DRM)), interoperabilita, mikroplatby, m-platby atd. V tomto ohledu vítáme nedávné sdělení a proces konzultací [10] zabývající se právy duševního vlastnictví a upozorňujeme Komisi na stanovisko výboru k právům duševního vlastnictví z roku 2003.
3.6.4.7 Výbor zdůrazňuje význam otázek bezpečnosti, mají-li spotřebitelé využívat nové služby.
Důvěra spotřebitelů v nové technologie a služby bude záviset na zárukách, že budou chráněny zájmy spotřebitelů.
3.6.4.8 Výbor žádá Komisi, aby pokračovala ve workshopech s operátory, poskytovateli internetových služeb, poskytovateli obsahu, organizacemi zajišťujícími rádiové vysílání a zábavním průmyslem, které se týkají toho, jak mohou prostřednictvím nových forem partnerství přizpůsobit své činnosti, aby se vytvořily nové modely podnikání a služby pro konvergentní, mobilní Unii.
3.6.4.9 Rovněž vítáme podporu výzkumu a vývoji v rámci 6. rámcového programu pro výzkum a vývoj.
Zdůrazňujeme, že v odvětví elektronických komunikací je stejně jako ve všech oblastech technologického vývoje nutné, aby Evropa investovala do výzkumu, vývoje a inovací v souladu s cíli, které jsme si stanovili v rámci lisabonské strategie.
Výbor uznává, že toto odvětví prošlo obdobím konsolidace a omezováním investic, a nyní vyzývá všechny strany – EU, členské státy i soukromý sektor, aby ukázaly obnovený závazek k investování do budoucnosti elektronických komunikací významným zvýšením škály a míry činností v oblasti výzkumu a vývoje.
3.7 Závěrečné poznámky
Závěrem výbor vítá zveřejnění sdělení Akční plán e-Evropa 2005: přezkum v polovině období [COM(2004) 108 final], a potvrzení toho, že po rozšíření EU na 25 členů jsou i nadále platné cíle v rámci e-Evropa 2005.
Těšíme se na přezkum upraveného akčního plánu e-Evropa 2005 a připomínek k němu do zasedání Rady v červnu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k pozměněnému návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zvýšení bezpečnosti přístavů
COM(2004) 393 final -2004/0031 (COD)
(2005/C 120/06)
Dne 11. června 2004 se Rada Evropské unie rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle čl. 80 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura, informační společnost", která odpovídala za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 5. října 2004.
Zpravodajem byla Dr. Bredima-Savopoulou.
Na 412. plenárním zasedání 27. a 28. října (jednání dne 27. října) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 169 hlasů pro a 6 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Od teroristických útoků ze dne 11. září 2001 a 11. března 2004 svět přišel na to, že boj s terorismem bude trvat dlouho.
EHSV byl na počátku vyzván komisařkou De Palacio, aby zaujal průzkumné stanovisko k bezpečnosti dopravy.
EHSV poskytl řadu standardů [1] týkajících se budoucí politiky EU pro bezpečnost dopravy a s potěšením bere na vědomí, že je Komise přijala.
1.2 Po sdělení EU o zvýšení bezpečnosti námořní dopravy a nařízení o zvýšení bezpečnosti lodí a přístavních zařízení zaujal EHSV stanovisko [2], které se vztahuje na bezpečnost přístavních terminálů.
1.3 Dne 30.6.2004 zaujal EHSV další stanovisko [3] k navržené směrnici o zvýšení bezpečnosti přístavů.
Navržená směrnice doplňuje bezpečnostní opatření zavedená nařízením o zvýšení bezpečnosti lodí a přístavních zařízení, kdy je do bezpečnostního režimu zahrnut celý přístav.
2. Návrh Komise
2.1 Po diskusi v Radě týkající se návrhu směrnice o zvýšení bezpečnosti přístavů navrhuje Komise [4] změnu v článku 7, kdy plán bezpečnosti přístavu zajistí, aby příslušné vnitrostátní orgány prováděly na základě posouzení rizika bezpečnostní kontroly osobních a nákladních automobilů, které se mají nalodit na plavidla převážející rovněž cestující.
2.2 Návrh se týká plavidel s horizontální překládkou na vnitrostátních a mezinárodních trasách.
V druhém případě budou při posuzování rizika spolupracovat dotčené členské státy.
3. Obecné poznámky
3.1 EHSV rozhodně podporuje vyvážený přístup zajišťující bezpečnost bez ztěžování volného obchodního toku.
Proto chápe obavy Komise vyjádřené v novém, osmém bodu odůvodnění navržené směrnice.
3.2 V souladu se svými předchozími stanovisky souhlasí EHSV plně s navrženou změnou návrhu směrnice o zvýšení bezpečnosti přístavů.
I když absolutní bezpečnosti nelze nikdy dosáhnout, EHSV znovu zdůrazňuje, že do bezpečnostních opatření je nutno zahrnout celý logistický dopravní řetězec, přičemž je třeba se ujistit, že neexistují žádná slabá místa.
Upřednostnit by se měla osobní doprava, kde by byly důsledky teroristické akce nejtěžší s ohledem na lidské životy, které jsou v sázce.
3.2.1 Plavidla s horizontální překládkou jsou zvlášť citlivá na teroristické akce, zejména převážejí-li cestující.
Pokud jde o bezpečnost, mohou se automobily naloděné na palubu plavidel s horizontální překládkou stát novodobými "trojskými koni".
3.2.2 Měla se by se přijmout odpovídající opatření, aby se zajistilo, že osobní a nákladní automobily na palubě plavidel s horizontální překládkou nebudou představovat riziko.
Opatření by se měla provést v přístavu nebo na hranicích přístavu před naložením plavidla a způsobem, který pokud možno co nejméně brání plynulosti operací.
3.2.3 Bezpečnostní kontroly osobních a nákladních automobilů, které mají být naloženy na osobní trajekty s horizontální překládkou, představují potíže kvůli povaze nákladu naloženého na vozidlech.
Dlouhodobé zkušenosti ukazují, že nejvhodnější kontrola obsahu těchto vozidel by se měla uskutečnit v oblasti přístavu před naloděním, aby se využilo důmyslných bezpečnostních zařízení a řádně vyškoleného personálu.
3.3 EHSV chce upozornit na otázky odpovědnosti v souvislosti s kontrolami.
Odpovědnost z bezpečnostních kontrol osobních a nákladních automobilů by měly mít samozřejmě příslušné dotčené národní orgány, a ne lodě, na které jsou tato vozidla následně naložena.
3.4 Co se týče identifikace námořníků a pracovníků přístavu zapojených do bezpečnostních kontrol, měly by se požadavky uplatňovat praktickým způsobem, aby nedošlo k nadměrnému zdržování obchodních operací.
3.5 EHSV bere na vědomí, že v důsledku navržené změny zahájí Komise ve spolupráci s vnitrostátními orgány šest měsíců ode dne účinnosti navržené směrnice kontroly k ověření prostředků monitorování provedení národních plánů přijatých podle této směrnice. Výbor zdůrazňuje nutnost okamžité přípravy přístavů v EU i přístavů v třetích zemích s ohledem na nová bezpečnostní opatření (Kodex ISPS - International Ship and Port Facility Security - Řád mezinárodní bezpečnosti lodí a přístavních zařízení)) pro přístavní terminály, který vstoupil mezinárodně v platnost dne 1.7.2004.
3.6 Závěrem EHSV využívá příležitosti, aby zdůraznil, že by se ekonomická dimenze bezpečnosti přístavů měla neprodleně řešit na úrovni EU a měl by se vyvinout harmonizovaný přístup, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže mezi různými druhy dopravy, zejména poškození dopravy RoRo (tj. loděmi umožňujícími vjezd vozidel).
Výbor vyzývá Komisi, aby vypracovala studii o celkovém dopadu týkající se finančních důsledků bezpečnosti přístavů a navrhla systém EU pro případné financování prováděcích opatření.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o omezení uvádění na trh a používání některých polycyklických aromatických uhlovodíků v olejích používaných jako plniva a v pneumatikách (dvacátá sedmá změna směrnice Rady 76/769/EHS)
COM(2004) 98 final-2004/0036 (COD)
(2005/C 120/07)
Dne 22. března 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za přípravu aktivit Výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 21. září 2004.
Zpravodajem byl pan Sears.
Na svém 412. plenárním zasedání dne 27. a 28. října 2004 (jednání dne 27. října 2004) schválil Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 154 ku 3 při 7 abstencích.
1. Úvod
1.1 Polycyklické aromatické uhlovodíky (PAU) jsou v přírodě se vyskytující látky, které vznikají kdykoliv dojde ke spalování sloučenin obsahujících uhlík za nízkých teplot v nekontrolovaných podmínkách.
K tomu dochází při lesních požárech a v sopkách; při lidských aktivitách jako je kouření; při vytápění domácností, výrobě elektrické energie a provozu vozidel využívajících fosilní paliva; při vaření a spalování odpadních materiálů; a dále během řady průmyslových procesů.
PAU se běžně vyskytují v surové ropě a uhlí a - jelikož vznikají snadno a jsou stabilní - akumulují se v prvotních fázích krakování a destilace.
1.2 Výsledkem tohoto procesu částečné oxidace je směs sloučenin s propojenými nenasycenými pětičlennými a šestičlennými uhlíkovými kruhy, jenž se mohou vázat v podstatě libovolným směrem.
Zatím bylo identifikováno asi 600 struktur;Žádná nebyla zatím záměrně vyrobena ve větším množství.
Výsledkem další oxidace je tvorba sazí (tzn. nečistých částic uhlíku), s nimiž jsou PAU často spojovány.
1.3 Protože se vždy vyskytují v nediferencovaných skupinách, není jednoduché určit jednotlivé vlastnosti PAU (jež jsou ze stejného důvodu v podstatě irelevantní).
Protože však u některých lze prokázat, že jsou karcinogenní pro zvířata, je přiměřené klasifikovat tyto směsi jako pravděpodobné původce rakoviny u lidí.
Oleje a některé jiné přípravky, o nichž je známo, že obsahují PAU, tudíž vyžadují vyznačení rizika a nebezpečnosti stejně jako odpovídající nakládání tak, aby byla zajištěna bezpečnost na pracovišti.
Procesy, u nichž existuje pravděpodobnost vypuštění PAU do životního prostředí, by pokud je to možné měly být kontrolovány nebo by k nim vůbec nemělo docházet.
1.4 Jedním z takových procesů je využití olejů používaných jako plniva v pneumatikách určených pro osobní automobily, nákladní automobily, motocykly, závodní automobily a letadla.
Tyto oleje, které mohou tvořit až 28 % běhounu pneumatiky, poskytují nezbytnou přilnavost, která není potřebná v bočnicích pneumatik.
Pokud běhoun nefunguje jak má, anebo pokud není jeho fungování stabilní, dochází ke snížení bezpečnosti a výkonnosti, což má samozřejmě důsledky pro posádku daného vozidla.
1.5 Oleje musí být z technického hlediska rozpustné v přírodním a syntetickém kaučuku i v jiných materiálech používaných v pneumatikách, musí mít dlouhou životnost i stabilitu, musí se dobře rozprostírat a setrvat vázané v kaučukové matici, musí fungovat za různých podmínek s ohledem na teplotu a vlhkost, a konečně musí být bezpečné s ohledem na nakládání s nimi při výrobě a používání.
Tyto oleje musí být dále dostupné ve velkých objemech, vyrobené podle celosvětově platné specifikace, od řady konkurujících si dodavatelů a za náklady nižší než je cena kaučuku s cílem snížit celkové náklady na pneumatiky.
1.6 Vysoce aromatické oleje splňující takovou specifikaci byly tradičně dodávány vedoucími výrobci olejů pod názvem destilované aromatické extrakty (DAE).
Požadovaná solvatační schopnost závisí na celkové aromaticitě oleje, která zase závisí na přítomnosti významného podílu PAU.
S ohledem na postupné opotřebení kvality běhounu pneumatiky je nutné předpokládat, že tyto PAU se uvolňují do životního prostředí.
Spornou otázkou zůstává, zda je takové vypouštění podstatné ve srovnání s jinými vypouštěnými látkami.
V Evropě však probíhá proces přechodu na jiné oleje, který je třeba dovést k uspokojivému konci.
1.7 To je obzvlášť důležité proto, že celosvětové dodávky DAE se omezují s tím, že modernizace rafinérií se v současnosti zaměřuje na výrobu plně hydrogenovaných výrobků s vyšší hodnotou (tzn. nízká aromatičnost a snížená solvatační schopnost) a na "čisté" benzinové a palivové výrobky.
1.8 Vzhledem k tomu, že v Evropě se každoročně vyrobí přibližně 300 milionů pneumatik, a že objem světového trhu s oleji používanými jako plniva a ke zpracování v odvětví výroby pneumatik se blíží 1 milionu tun, bude efektivní dosažení stanoveného cíle s ohledem na náklady při zachování snah o bezpečnost a vysokou výkonnost při nízkých nebo přijatelných nákladech představovat zásadní výzvu pro dodavatele olejů, výrobce pneumatik i regulátory.
1.9 Zatím byly navrženy dvě formulace nekarcinogenních olejů vyžadující různě vysokou investici ze strany dodavatelů olejů a různé reformulace ze strany výrobců pneumatik.
Uvedené druhy jsou známé jako slabý extrakční solvát (SES) a upravený destilovaný aromatický extrakt (UDAE).
K vývoji dalších olejů může dojít ze strany neevropských dodavatelů.
1.10 Na základě dostupných informací (podrobnosti nejsou veřejně dostupné kvůli extrémní konkurenci panující na trhu s pneumatikami) se zdá, že k určité substituci již došlo - například v zimních a nákladních pneumatikách, kde přilnavost běhounu za mokra není tak důležitá.
Obecně je však přijímán názor, že konverze výkonnějších letních pneumatik či dokonce pneumatik pro závodní automobily a letadla bude trvat mnohem déle.
Dále, instalovaná výrobní kapacita SES a UDAE je nedostatečná s tím, že platí i výše zmíněná omezená dostupnost DAE.
1.11 S cílem zajistit včasnou realizaci požadovaných změn v souladu s ostatními předpisy EU v oblasti hospodářské soutěže i ochrany zdraví a bezpečnosti spolupracují zástupci odvětví (CONCAWE, IISRP a BLIC) s Komisí i ostatními regulačními orgány na schválení vhodného výrobního přístupu a regulačního rámce.
V této souvislosti stále nebyly provedeny testy s cílem určit, jaké oleje jsou přijatelné pro používání v Evropě, ani testy všech pneumatik na trhu, ať vyrobených v EU nebo mimo EU, které by měly prokázat, že finální výrobky obsahují oleje s přípustným nízkým obsahem PAU.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 V červenci 2003 navrhla Komise všeobecné omezení těžkých kovů a PAU ve vnějším ovzduší.
Evropský hospodářský a sociální výbor zveřejnil své stanovisko týkající se tohoto prvního návrhu v únoru 2004.
Stávající návrh, také zveřejněný v únoru 2004, usiluje o zřízení vnitřního trhu i o zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí prostřednictvím zařazení některých PAU do přílohy 1 směrnice 76/769/EHS.
Evidované PAU nepatří mezi látky s vysokým objemem výroby (HPV) a neobjevily se na žádném ze čtyř prioritních seznamů pro posouzení existujících látek.
Jako skupina jsou však považovány za persistentní organické polutanty (POP) podle odpovídajícího protokolu a úmluvy Evropské hospodářské komise Spojených národů .
2.2 Jeden specifický PAU, benzo(a)pyren (BaP, číslo CAS 50-32-8), je podle směrnice 67/548/EHS klasifikován jako karcinogenní, mutagenní a toxický pro reprodukci v kategorii 2, a zde navrhován jako kvalitativní a kvantitativní marker pro přítomnost jiných PAU.
2.3 Oleje používané jako plniva nesmí být uváděny na trh a využívány k výrobě pneumatik v případě, že obsahují více než 1mg/kg BaP či více než 10mg/kg souhrnu všech evidovaných PAU.
2.4 Jelikož si je Komise vědoma, že je stále nezbytné překonat řadu technických problémů, bylo datum pro všeobecné uplatnění stanoveno na 1. ledna 2009.
Pneumatiky pro závodní automobily by byly zahrnuty od 1. ledna 2012 a pneumatiky pro letadla od zatím neurčeného data v budoucnosti.
Neexistence náležitých harmonizovaných testovacích metod na obsah PAU v olejích používaných jako plniva a v pneumatikách, např. od CEN či ISO, by neměl oddálit datum, kdy směrnice vstoupí v platnost.
2.5 Komise sděluje, že s ohledem na vědecká zjištění týkající se nepříznivých účinků PAU na zdraví konzultovala Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí.
2.6 Členské státy budou mít jeden rok na zveřejnění právních předpisů splňujících tuto směrnici.
Stane se tak ode dne, kdy vstoupí v platnost tento návrh, a následně po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem podle článku 95 Smlouvy a spolurozhodovacím postupu s Evropským parlamentem.
3. Všeobecné připomínky
3.1 Tento návrh doplňující další kontrolní mechanismy s ohledem na PAU vychází ze zpráv o údajném vlivu zbytků pneumatik na zdraví a životní prostředí od německého Umweltbundesamt (UBV) ze dne 18. května 2003 a Švédského národního inspektorátu pro chemické látky (KEMI) ze dne 27. března 2003.
Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí tyto zprávy prozkoumal tak, jak uvádí stanovisko schválené na jeho 40. plenárním zasedání ve dnech 12. - 13. listopadu 2003.
3.2 Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí z výše uvedených důvodů souhlasil s tím, že PAU by měly být jako skupina považovány za pro člověka pravděpodobné karcinogeny, a že PAU jsou vypouštěny do životního prostředí v důsledku opotřebování pneumatik. Výbor však jen částečně podpořil využití BaP jako kvalitativního a kvantitativního markeru pro ostatní PAU, a také vážně zpochybnil celkový vliv této cesty emisí.
3.3 Ve zkratce tvoří emise PAU z opotřebení pneumatik méně než 2 % celkové lidské expozice, když zdroje vyjmenované v odstavci 1.1 odpovídají za zbývajících více než 98 %.
To odpovídá opakovaným hodnocením Světové zdravotnické organizace v tom smyslu, že hlavní příčinou znečištění vzduchu a souvisejících nemocí včetně rakoviny je kouření a spalování dřeva a uhlí k výrobě tepla a přípravě potravin.
Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí tudíž dospěl k závěru, že "omezení obsahu PAU v pneumatikách podstatným způsobem neovlivní koncentrace PAU ve vnějším ovzduší a sedimentech".
3.4 Z výše uvedeného vyplývá, že rutinní tvrzení, že směrnice "bude prospěšná zajištěním vyšší úrovně ochrany zdraví lidí a životního prostředí" není v tomto případě zcela na místě.
Oleje používané jako plniva jsou již označovány a na pracovištích s nimi lze nakládat bezpečným způsobem podle stávajících právních předpisů týkajících se nebezpečných látek.
Tento návrh tudíž nepřinese žádný prospěch na pracovištích a jen minimální prospěch životnímu prostředí.
3.5 Dále je třeba uvést, že tento návrh - stejně jako dvacátá šestá změna směrnice Rady 76/769/EHS pokoušející se omezit koncentrace v přírodě se vyskytujícího chrómu VI v cementu, k níž vydal Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí stanovisko v březnu 2003 - rozšiřuje působnost směrnice na její zamýšlenou hranici anebo za ní.
PAU nejsou ani záměrně vyráběny, ani jako takové uváděny na trh.
To zohledňuje příloha, která správně stanovuje omezení s ohledem na výrobky obsahující PAU, avšak nikoliv v názvu, což by tedy mělo být změněno.
3.6 Název i text jsou dále zmatečné kvůli odkazům na "určité PAU" jako specifickou a smysluplnou skupinu.
Vzhledem k tomu, co uvádí Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí, tzn. že jen velmi málo PAU bylo popsáno a u ještě menšího množství z nich bylo prokázáno, že jsou to nepravděpodobné karcinogeny, je třeba učinit závěr, že celá třída představuje rizika všude tam, kde existuje možnost expozice ze strany lidí.
Omezení uvádění na trh a používání by se tedy mělo vztahovat na "oleje bohaté na PAU používané při výrobě pneumatik a pneumatiky obsahující tyto oleje".
3.7 S ohledem na výše uvedené a na překrytí s dřívějším návrhem Komise ve věci těžkých kovů a PAU ve vnějším ovzduší byl prosazován názor, že tato směrnice není potřebná a měla by být stažena.
Trh se stal rozdrobeným, když dříve používaný výrobek je nutné nahradit nejméně dvěma jinými výrobky.
Instalovaná kapacita nepostačuje k uspokojení poptávky.
Stále existují pochyby ohledně bezpečnosti náhradních formulací; pokud dojde v provozu k selhání běhounů vyrobených pomocí olejů s nízkým obsahem PAU, skutečná úmrtí nahradí hypotetická úmrtí užívaná k ospravedlnění preventivních kroků.
3.8 Evropský hospodářský a sociální výbor sice chápe uvedené pochyby, zastává však názor, že směrnice musí postupovat dále za úzké spolupráce s dotčenými odvětvími s cílem zajistit úspěšný přechod na celosvětové užívání olejů s nízkým obsahem PAU používaných jako plniva při výrobě pneumatik.
Tyto náhradní oleje musí samozřejmě splňovat stejné minimální požadavky ve všech vlastnostech, majících vztah k bezpečnosti.
Zřízení efektivního, konkurenceschopného a spolehlivého evropského vnitřního trhu s těmito novými výrobky je tudíž pro tento návrh dostatečnou a správnou hybnou silou.
3.9 Klíčová bude z hlediska načasování shoda ohledně testů, jež budou využity k určení olejů přípustných pro používání.
Stávající příloha navrhuje testování na přítomnost jednotlivých PAU.
To je nevhodné pro nepřetržité velké rafinérské provozy, kde se skutečná chemická skladba specifických toků liší v závislosti na druhu zpracovávané ropy.
Jiné testy, jako například IP-346 Ropného institutu (zjišťuje celkový obsah PAU měřením množství PAU s tříčlenným až sedmičlenným kruhem, které lze extrahovat rozpouštědlem DMSO), se již používají v ropném průmyslu jako přijatelné měřítko rakovinotvorných účinků na základě směrnice 67/548/EHS.
Studie CONCAWE uskutečněné pro ropný průmysl podporují stanovisko Vědeckého výboru pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí, že jediné měření BaP nabízí špatnou korelaci s celkovou potenciální karcinogenitou.
Aplikace IP-346 k definování a testování různých olejů používaných jako plniva je tudíž výrazně doporučována.
3.10 Aby bylo možné chránit odvětví výroby pneumatik v Evropě - a také životní prostředí, pokud je takový prospěch reálný - musí existovat podobný test s ohledem na oleje používané v dovážených pneumatikách.
Koncept standardu Mezinárodní organizace pro standardizaci (ISO TC 45/SC 3 N ze dne 29. října 2003) navrhuje k posouzení a okomentování testovací metodu zjišťování druhu oleje ve všech kaučukových směsích.
Tato aktivita by měla dospět k uspokojivému závěru předtím, než dojde k implementaci směrnice.
3.11 S ohledem na výše uvedené by mělo být možné vyřešit současná omezení dodavatelských možností, a to zvláště pro upravený destilovaný aromatický extrakt, jenž vyžaduje vyšší investice než slabý extrakční solvát.
To vše však vyžaduje určitý čas, a tak se současný požadavek na dokončení změny pro všechny víceúčelové pneumatiky k 1. lednu 2009 zdá být stále méně realistický.
Jelikož prospěšnost tohoto návrhu bude pravděpodobně minimální, a náklady stejně jako rizika neúspěšných formulací jsou značná, Evropský hospodářský a sociální výbor navrhuje prodloužení původní lhůty o 12 měsíců na 1. ledna 2010.
I to však předpokládá zásadní vyjednávání mezi různými konkurenčními zainteresovanými stranami.
Komise bude i nadále hrát klíčovou roli v napomáhání realizace tohoto procesu v rámci práva EU a nakonec i v jeho úspěšném dokončení.
4. Specifické připomínky
4.1 Ve světle výše uvedeného by měl název tohoto návrhu i následný text odpovídat obecnému záměru zavést omezení pro uvádění na trh a používání "olejů bohatých na PAU používaných při výrobě pneumatik a pneumatik obsahujících tyto oleje".
4.2 To by se mělo promítnout do přílohy s omezeními zavedenými s ohledem na uvádění na trh a používání olejů využívaných při výrobě pneumatik s obsahem PAU extrahovatelných pomocí DMSO vyšším než 3 % podle IP-346 a tudíž klasifikovaných jako karcinogenní podle směrnice 67/548/EHS.
Všechny odkazy na BaP jako marker a na další jednotlivé PAU by měly být vymazány.
4.3 Vyvinout je třeba mezinárodní standardní testovací metodu pro popis olejů v kaučukových směsích, a zvláště v pneumatikách, a dále tuto metodu včlenit do této směrnice.
4.4 Gumárenství a odvětví výroby pneumatik musí získat dostatek času na to, aby dokončily probíhající reformulační aktivity, zatímco ropný průmysl musí získat dostatek času na investice do potřebných surovin a na jejich dodávky.
V současné době se zdá, že všechny strany by mohly splnit dané požadavky k 1. lednu 2010, a toto datum by tudíž mělo být do návrhu začleněno jako prvotní lhůta.
Odchylky týkající se pneumatik pro závodní automobily, letadla a další způsoby použití vyžadující vysokou výkonnost je třeba odsouhlasit spolu se zainteresovanými stranami; ve světle výše uvedeného je obtížné nalézt jakýkoliv měřitelný přínos plynoucí z těchto změn ve srovnání se zřetelnými riziky neplnění pro všechny dotčené.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 2702/1999 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů ve třetích zemích a nařízení (ES) č. 2826/2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu
COM(2004) 233 final – 2004/0073 CNS
(2005/C 120/08)
Dne 21. dubna 2004 se Rada Evropské unie rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článků 36 a 37 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova a životní prostředí", která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 21. září 2004.
Zpravodajem byl pan Leif E. Nielsen.
Na 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (zasedání dne 27. října 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem hlasů 171 k 1, přičemž hlasování se zdrželo 6 členů.
1. Situace
1.1 Až do roku 1999 spolufinancovala EU u zemědělských produktů informační kampaně a propagační činnosti jak v rámci EU, tak i mimo ni, a to jako součást jednotlivých organizací trhu. Následně podle nařízení (ES) č.
2702/1999 a (ES) č. 2826/2000 týkajících se třetích zemí a vnitřního trhu byla tato odvětvová ustanovení nahrazena horizontálnější strategií určenou na podporu vlastních propagačních činností jednotlivých členských států a podniků.
Použitelnost prvního z těchto nařízení, nebude-li prodloužena, skončí koncem roku 2004. Jak se v nařízeních požaduje, předložila Komise v březnu 2004 podrobnou zprávu o jejich uplatnění společně s návrhem na zjednodušení a zlepšení.
1.2 V EU zvýšily problémy jako BSE, dioxiny a listerie potřebu evropských iniciativ v oblasti potravin a informací o monitorovacích opatřeních k zajištění jakosti a zpětné sledovatelnosti.
Proto se pozornost soustřeďuje na informace o právních předpisech týkajících se jakosti, bezpečnosti, označování, zpětné sledovatelnosti, chráněných zeměpisných označení, označení původu, osvědčení o zvláštním charakteru a ekologickém a integrovaném zemědělství s cílem vylepšit obraz evropských produktů v očích zákazníků.
1.3 Ve třetích zemích se programy snaží poskytovat informace o: a) úsilí EU zaručit jakost a bezpečnost, včetně charakteristik produktů spojených s určitými regiony, b) požadavcích zabezpečit produkty ekologického zemědělství.
K nástrojům, které se využívají v EU i mimo ni, patří informační kampaně, opatření v oblasti PR, propagační činnosti, reklama a účast na veletrzích a výstavách, což může připravit půdu pro národní a soukromé kampaně určené ke zvýšení tržního podílu vlastních výrobků.
1.4 Společenství přispívá na propagační programy zpravidla 50 %. Příslušné profesní a meziprofesní organizace přispívají 30 %, členské státy 20 % - v obou případech je možno využít parafiskální daně.
Výdaje členských států se považují za intervenci a Komise je hradí.
1.5 Zapojené evropské nebo národní organizace musejí programy samy iniciovat, zatímco členské státy odpovídají za řízení, kontrolu a platby.
K zajištění evropské dimenze se upřednostňují programy, které předkládají společně dva nebo více členských států a profesních organizací.
Tyto programy však narážejí na řadu praktických problémů v důsledku rozdílných administrativních pravidel a postupů a nedostatečné angažovanosti ze strany některých členských států.
Od navrhovatelů se mimoto celkově vyžaduje, aby na koordinaci, monitorování a správu vynaložili nadměrné množství času a prostředků.
1.6 Cílem návrhů je zmírnit nevýhody složitých pravidel a byrokracie. Toto je projednáno podrobněji ve zprávě Komise.
Změny mají také zajistit, aby programy byly pro Evropu skutečně zajímavé.
2. Obecné poznámky
2.1 Nutnost programu potvrzují změny společné zemědělské politiky současně s tvrdší hospodářskou soutěží na trhu. Podpora konkurenčních zemí v oblasti informačních kampaní a propagačních opatření na vývozních trzích zaručuje rovněž pokračování systému EU jak v rámci Unie, tak i mimo ni.
2.1.1 Je však nutné provést zjednodušení a zlepšení.
Po konzultaci profesních organizací a jiných dotčených stran vypracovala Komise souhrnnou zprávu o nastávajícím přezkumu s cílem zjednodušit administrativní postupy a zajistit, aby systém fungoval co nejefektivněji.
2.2 Jak však Komise upozorňuje, je příliš brzy na to, posoudit výsledky nového režimu.
Jeho postupné provádění začalo pro třetí země teprve v roce 2001 a pro vnitřní trh v roce 2002.
Rok 2003 byl prvním rokem, ve kterém byl systém plně funkční. Proto by bylo užitečné vypracovat do konce roku 2006 druhou zprávu analyzující fungování režimu po přezkumu, jak navrhuje Komise, což by navíc umožnilo zhodnotit jeho implementaci v nových členských státech EU.
2.3 Z tohoto důvodu se mnoho organizací teprve nyní seznamuje s ustanoveními režimu a administrativními požadavky.
Jak Komise upozorňuje, některé navržené programy se v Evropě setkaly s omezeným zájmem.
Proto by se měl větší důraz klást na programy, které mají dostatečnou oblast působnosti, aby byly významné v kontextu EU, a na zajištění synergií mezi národními aktivitami a aktivitami EU.
2.4 EU by měla zejména po rozšíření celkově usilovat o vytvoření pravidel, která budou pokud možno co nejednodušší a nejjasnější.
I když se vnitřní a vnější programy liší, pokud jde o cíle a obsah, spočívá rozdělení do dvou nařízení na historickém základě.
V úsilí zajistit další zjednodušení by se tato dvě nařízení měla při nejbližší možné příležitosti sloučit do společného souboru uživatelsky přívětivějších pravidel.
Většina ustanovení je totožná a rozdíly, které existují, nemají obecně opodstatnění.
Navrhované změny nařízení jsou stejné, co se týče předkládání návrhů, rozhodování a monitorování.
2.5 Podpora informačních, propagačních a reklamních činností u zemědělských produktů a potravin se poskytuje také v rámci ustanovení o rozvoji venkova, která se liší od pravidel současného režimu.
Nechávajíc stranou poslední posun k jasnějšímu rozlišování mezi různými oblastmi použití systémů, měla by Komise již v této fázi posoudit, jak by se dalo omezit překrývání.
Neexistuje žádný důvod odložit tuto diskusi na později, jak Komise navrhuje.
2.6 Spolufinancování EU by mělo pokračovat v dosavadní formě a rozpočtové prostředky by se měly zvýšit, aby se zohlednilo rozšíření a budoucí požadavky.
Systém tak může napomoci začlenit a vytvořit jednotný trh v různých oblastech výroby s patřičným zohledněním odrůdové a gastronomické rozmanitosti.
Evropské profesní organizace by se proto měly více zapojit do informačních kampaní, které poskytují informace o jakosti výrobků a odchylkách v preferencích spotřebitelů v rámci EU.
Vyšší priorita by měla být dána i trhům třetích zemí – současně s postupným ukončováním vývozních náhrad – majíce na paměti reálné možnosti provedení účinných programů.
2.7 Omezené použití programu na trhy třetích zemí je způsobeno v neposlední řadě požadavkem, aby se programy používaly výlučně na všeobecné kampaně.
V důsledku toho se společnosti, které jsou členy profesních organizací, v mnoha případech zdráhají jednat a nejsou ochotny zapojit se do financování programu.
Podpora štítků se značkou – a tedy jednotlivých společností – je vyloučena, avšak mají-li mít opatření nějaký zřetelný dopad na vývozní trhy, musí Komise v kampaních a podobných akcích ukázat určitou pružnost a akceptovat vyvážený počet štítků se značkou jako nedílnou součást všeobecné kampaně. To umožní vytvořit vazbu mezi poselstvím kampaně a výrobky na trhu, při snaze spojit obecné s konkrétními, aby byly vzájemně slučitelné.
Samo o sobě se to nedotkne poselství kampaně, ale pomůže zajistit, aby kupující a zákazníci mohli dotyčné produkty najít. Koneckonců kupující a zákazníci musí být v praxi s to najít výrobky zahrnuté do určité kampaně.
Větší pozornost se v celé EU věnuje také původu výrobků.
Pokud však již na trhu určitá značka převládá, má propagační opatření EU omezenou přidanou hodnotu, poněvadž v těchto případech se obvykle soukromé značky zapojí k posílení svého podílu na trhu do intenzivní hospodářské soutěže a vynaloží značné rozpočty na reklamu.
2.8 Neexistuje žádný důvod ke změně míry spolufinancování mezi členskými státy a profesními organizacemi.
Problém spočívá v tom, že se některé členské státy nedostatečně angažují nebo považují za nemožné splnit požadavek týkající se spolufinancování. To znamená, že dotyčným profesním organizacím je znemožněno, aby se zapojily do programu, není-li financování zajištěno parafiskálními daněmi.
Za účelem administrativního zjednodušení by se měly u víceletých programů omezit současné klesající míry spolufinancování a spolufinancování EU by mělo být stanoveno na 50 %.
2.9 Akceptování parafiskálních daní jakožto zdroje financování již naznačuje, že některé organizace fakticky pokrývají 50 %.
Tato možnost by měla být zachována. To však znamená, že by se měla uvolnit pravidla o povinném podílu státu ve výši 20 %, tak aby členské státy mohly případ od případu rozhodnout o podílu financování, který vyčlení na program.
Povinný minimální příspěvek dotyčné organizace by pak měl být například 20 %.
2.10 Výbor se domnívá, že by mělo být možné podporovat opatření na podporu trhu s květinami a rostlinami v třetích zemích stejným způsobem jako na vnitřním trhu.
2.11 Podřídit finanční příspěvky členských států v rámci tohoto programu pravidlům státní podpory uvedeným ve Smlouvě představuje administrativní zatížení a neslouží to žádnému účelu.
Od počátku by se mělo stejně jako v opatřeních v oblasti regionálního rozvoje uplatňovat navrhované osvobození od postupu oznamování.
2.12 Vzhledem k administrativnímu zatížení a značnému počtu menších programů, které nemají žádný dopad na dotyčné trhy, je dobré stanovit pro vybrané programy minimální a maximální rozpočet.
Je nutno upřednostnit programy, jejichž doba trvání a rozpočet mohou zajistit větší dopad.
2.13 Co se týče produktů ekologického zemědělství v EU, je nutno pokud možno začlenit vnitrostátní a soukromá opatření týkající se osvědčování a monitorování do společného režimu Unie pro tyto produkty.
Tento proces již probíhá a měl by být pokud možno podpořen informačními kampaněmi, aby se vytvořil skutečný vnitřní trh s produkty ekologického zemědělství, s cílem nahradit národní a soukromé systémy.
Informační kampaně uskutečněné v třetích zemích pro produkty ekologického zemědělství pocházející z EU měly doposud pouze omezený dopad.
Předpokladem pro uvádění těchto produktů na trh v třetích zemích je vytvoření vnitřního trhu s produkty ekologického zemědělství.
Doposud se objevovaly problémy, co se týče vzájemného uznávání různých systémů, například mezi EU a USA.
3. Specifické poznámky
3.1 Je třeba zvážit možnost radikálnější akce, než se uvádí v návrhu, co se týče vnitřního rozdělení kompetencí a odpovědnosti mezi členskými státy a Komisí.
Totéž se týká nutnosti provést zjednodušení a jasnější rozdělení odpovědnosti, vzhledem k velkému počtu výborů a subjektů, které se podílejí na vypracování pravidel a na procesu výběru, provedení, následných opatření a monitorování.
Proto se jako další opatření navrhuje zřídit pracovní skupiny ad hoc složené zástupců z členských států a/nebo expertů se zvláštními zkušenostmi v oblasti propagace a reklamy, kteří mohou Komisi poradit při vypracování strategie a provádění opatření režimu.
3.2 Navrhovaná změna výběru prováděcích organizací představuje podstatné zjednodušení.
V závislosti na povaze kampaně je také nutné, aby příslušné organizace jako součást programu samy prováděly určité činnosti, a prováděcí subjekt lze vybrat poté, co návrh přijme Komise.
3.3 Navrhované změny čelí určitým způsobem kritice, kterou bylo slyšet mimo jiné kvůli době od předložení návrhů ke konečnému rozhodnutí, úrovni požadovaných údajů v této rané fázi a nedostatečné transparentnosti rozhodování.
Zároveň je však také důležité zvážit zmírnění obtížných požadavků na ohlašování.
3.4 Navrhovaná pružnost, která umožní Komisi, aby sama zahájila informační kampaně a propagační opatření v úsilí zajistit spravedlivější rozdělení v rámci různých oblastí výroby oblastí, je vítaným posunem, vzhledem k převaze žádostí ze sektoru ovoce a zeleniny, zatímco ostatním sektorům byla věnována jen malá nebo žádná pozornost.
Praktické provedení však vyvolává řadu otázek, jako jsou omezení obsažená v přílohách, která omezují země a výrobky, které mohou být propagovány EU.
3.5 Ve všech informačních a propagačních činnostech ke zvýšení povědomí o režimu osvědčování a monitorování EU a na podporu harmonizace národních systémů by se mělo jasně objevit ekologické logo EU.
Logo zobrazuje dvanáct hvězdiček a symbolizuje EU. Proto lze za určitých konkrétních podmínek zmírnit požadavek, aby byla na materiálech kampaně viditelná vlajka EU.
Současné požadavky vedou k tomu, že se ve stejných propagačních materiálech používají různé symboly EU.
Existují rovněž národní ekologická loga a loga znázorňující místo původu, což má za následek, že se poselství stává nejasným.
Kampaně na podporu programu LIFE mají logo LIFE, které také zobrazuje dvanáct hvězdiček, a ne vlajku EU.
3.6 Nynější požadavek, aby byla národní ekologická loga přípustná pouze tehdy, jsou-li zapojena dalekosáhlá národní pravidla, je diskriminující a v rozporu s harmonizací.
V návrhu evropského environmentálního akčního plánu [1] se proto uvádí, že by se národní loga měla používat společně s logem EU.
3.7 EHSV vyzývá Komisi k vypracování procesního návodu pro pracovníky, který by pomohl jak jim, tak vedoucím pracovníkům ve státním sektoru při jejich kontrolní činnosti, což by bylo prospěchem pro propagační politiku Společenství jako celku.
3.8 Implementace těchto opatření probíhá v současnosti, ale začínají vycházet najevo některé základní požadavky, které bude třeba brát na vědomí v budoucnosti.
Komise by měla věnovat dostatečnou péči, aby zkoordinovala aktivity na jednotlivých trzích, aby se zabránilo překrývajícím se nebo smíšeným vzkazům, které pouze ubírají na efektivitě propagace
4. Závěr
4.1 Návrh Komise by měl být přijat, majíce na paměti výše uvedené poznámky týkající se nutnosti dalšího zjednodušení.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise s názvem: Sledování úvahového procesu o mobilitě pacientů a o vývoji zdravotní péče v Evropské unii
(COM(2004) 301 final)
(2005/C 120/11)
Postup
Dne 20. dubna 2004 se Komise rozhodla požádat v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko ke sdělení Komise k výše uvedené věci.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", pověřená přípravou prací výboru, vyhotovila stanovisko dne 22. září 2004 (zpravodaj: pan BEDOSSA).
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko na 412. plenárním zasedání 27. a 28. října 2004 (na jednání dne 27. října) 170 hlasy pro, 3 hlasy proti a 6 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
Na jedné straně jsou stávající systémy a politiky zdravotnictví v členských státech Evropské unie stále více propojeny mezi sebou a na straně druhé odpovědní činitelé na národní úrovni, než přijmou nějaké rozhodnutí, dostatečně nepřistupují k testování uplatňovaných evropských i mimoevropských systémů, a pokud ano, bohužel se k tomu nepřiznají.
1.1 Důvody tohoto vývoje jsou četné a vzájemně provázané.
- Prvním z důvodů je stále náročnější očekávání široké veřejnosti v celé Evropě i mimo ni.
- Nedávné rozšíření Evropské unie povede nově přistupující země k tomu, aby svým občanům nabízely stále modernější systém zdravotnictví.
- Hlavní technologické inovace přinášejí nové praktiky a vedení terapií, které umožňují stále zvyšovat kvalitu lékařské péče.
- Nové informační technologie, které mají občané Evropské unie k dispozici, jim umožňují takřka okamžitě porovnat diagnózy a léčebné postupy aplikované v jednotlivých členských státech Evropské unie. Může to z čestných a pochopitelných důvodů vést k tomu, že budou klást vyšší nároky na léčebné prostředky pro dosažení nejlepších možných výsledků.
1.2 Nevyhnutelně to povede k problémům ve zdravotní politice, ať již půjde o kvalitu či dostupnost přeshraniční lékařské péče nebo o nároky na informovanost pacientů, zdravotnického personálu a politických činitelů.
1.3 Všechny citované skutečnosti jsou podnětem k neodkladnému hodnocení státních politik, které by měly všechny tyto požadavky vzít na vědomí. Jedná se o hodnocení z pohledu evropských povinností, které postupně přibývají a evropským občanům přinášejí nová práva.
1.4 Tato nová situace vnáší světlo do debaty mezi dvěma proudy názorů, jedni tvrdí, že nová svoboda povede k nebezpečné destabilizaci stávajících zdravotních systémů, mají za to, že omezená mobilita pacientů umožňuje mít tyto systémy lépe pod kontrolou, co se týče nákladů nebo priorit, druzí jsou však zastánci větší mobility pacientů, umožňující, aby se jednotlivé systémy doplňovaly a používaly se stejné ukazatele, vyměňovaly správné praktiky a rozumněji se využívaly společné zdroje.
Nezbytným cílem by bylo zřejmě rozvinout druhý postoj a vyvést z něj všechny důsledky ohledně harmonizace národních systémů.
2. Kontext
2.1 Ve svém stanovisku z vlastní iniciativy z 16. července 2003 [1], definoval Evropský hospodářský a sociální výbor zdraví jako "vyšší statek v našich společnostech.
Toto konstatování platí jak pro každého občana, tak pro rodinu stejně jako na úrovni každého státu…" a závěrem uvádí, "že hodlá ze zdravotnictví vytvořit intervenční oblast s tím, že bude samozřejmě respektovat stávající komunitární právní a politický rámec".
2.2 V celém stanovisku Evropský hospodářský a sociální výbor rozváděl argumenty a navrhoval pracovní postupy a rozborové metody, které našel v obou nedávných sděleních navržených Komisí 20. dubna 2004 Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
2.3 Toto sdělení je nezbytné i vzhledem k nedávnému vydání návrhu směrnice o službách z 9. února tohoto roku.
Bohužel, přístup sdělení k sociálním a zdravotním službám vyvolal kritiku, protože formulace je příliš otevřená interpretaci.
Proto je zapotřebí v této části směrnice více přesných definic, aby byla náležitě zohledněna zvláštní povaha těchto služeb, které souvisí s bezpečností a rovným zacházením občanů.
2.4 Komise vydává obě sdělení současně, protože od rozhodnutí Kroll z 28. dubna 1998 do rozhodnutí Leichte z 18. března 2004 vydal Evropský soudní dvůr řadu judikatur, které od nynějška občanům Evropské unie umožňují nechat se léčit i v jiných zemích Evropské unie, jasněji také upřesňují podmínky, za jakých je možné proplácet zdravotní péči.
2.5 Od 1. června 2004 mohou evropští občané doložit svá práva prostřednictvím budoucí Evropské karty zdravotního pojištění [2], která nahrazuje papírové formuláře E111.
2.6 Nerovnost situací a různá zdravotní prostředí v jednotlivých zemích Evropské unie mohou státy vést k vyhledávání nejvýkonnějších systémů pro své zdravotnictví, což může zanést či paralyzovat referenční evropská zdravotní střediska, stejně jako to může vést k dumpingu nástrojů sociálního zabezpečení, které nebudou schopné reagovat na těkavé pohyby klientely odjinud.
Nové nařízení 1408/71 může v tomto kontextu přispět k vytváření nových a obtížných situací.
2.7 Úkolem je proto vyvinout takovou evropskou politiku, která by umožňovala spět k nejkladnějším cílům, i kdyby měly být pozměněny, pokud je to nezbytně nutné, výsady národních zdravotních systémů.
2.8 Zevrubná analýza iniciativního návrhu Evropského hospodářského a sociálního výboru z 16. července 2003 velmi dobře pokrývá postup úvah, který zavedla Evropská komise, neboť obsahy témat jednotlivých doporučení jsou obsaženy a analyzovány v tomto návrhu stanoviska: evropská spolupráce, informování pacientů, zdravotnického personálu a předních politiků, přístup ke kvalitní zdravotní péči, sladění národních zdravotních politik s evropskými povinnostmi atd.
3. Obecná vyjádření
3.1 Sdělení o "mobilitě pacientů" představuje soubor konkrétních návrhů, které pokrývají četné oblasti a umožňují integraci požadavku na vysokou úroveň ochrany lidského zdraví, kterou proklamuje Smlouva i komunitární politiky.
3.2 Komunitární legislativa dává občanům práva, která jim umožňují se nechat léčit v jiném členském státě a nechat si léčení proplatit.
Judikatura Soudního dvora Evropských společenství stejně jako návrh směrnice o službách v rámci vnitřního trhu objasňují podmínky, za jakých může být proplacena zdravotní péče poskytnutá v jiné členské zemi než té, kde si pacient platí zdravotní pojištění.
V praxi však není vždy jednoduché tato práva uplatnit.
3.3 Zdá se, že je nevyhnutelné sestavit evropskou strategii:
3.3.1 Pro podporu evropské spolupráce, která by umožnila lepší využití zdrojů.
- Práva a povinnosti pacientů: Evropská komise přijme příslušná opatření pro prozkoumání možnosti, jak dospět ke společnému výkladu práv a povinností pacientů na evropské úrovni po stránce osobní i společenské.
- Rozdělení disponibilních kapacit a nadnárodní péče: Evropská komise podpoří hodnocení stávajících přeshraničních zdravotních projektů a především projektů Euregio, prozkoumá, jak podpořit vznik sítí mezi těmito projekty, aby docházelo k výměnám správných praktik.
3.3.2 Aby Evropská komise mohla sestavit jasný a transparentní rámec pro nákup zdravotní péče, který by používaly příslušné kompetentní orgány členských států při uzavírání vzájemných smluv, bude na jednotlivých členských státech požadovat, aby jí dodaly informace o stávajících uplatňovaných podmínkách, poté představí odpovídající návrhy.
- Zdravotnický personál: Evropská komise bude na členských státech požadovat dodání aktuálních a kompletních statistik o pohybu zdravotnického personálu v rámci struktur, které uplatňují vzájemné uznávání kvalifikací.
Dále bude pokračovat ve své práci s Radou a parlamentem směřující k jednoduchým a transparentním postupům uznávání kvalifikace v této oblasti.
- Evropská komise bude také dále pokračovat v přípravných pracích s členskými státy, které jsou zaměřeny na zajištění výměny informací o volném pohybu zdravotnického personálu, samozřejmě v rámci zachování určité chtěné důvěrnosti.
- Evropská komise vyzve členské státy k přezkoumání otázek týkajících se současného i budoucího nedostatku zdravotnického personálu v Unii.
- Evropská referenční centra: Evropská komise vyhlásí výběrové řízení z titulu programu národního zdraví pro zmapování situace referenčních center, pak teprve přistoupí k vydání návrhů.
- Hodnocení zdravotních technologií: Komise vytvoří koordinační mechanismus pro hodnocení zdravotních technologií. Představí specifické návrhy přímo pro tento účel.
3.3.3 Odpovědět na potřebu informací pacientům, zdravotnickému personálu a činitelům odpovědným za vypracování politik.
- Informační strategie o systémech zdravotnictví: Evropská komise zpracuje informační rámec o zdravotnictví na úrovni Unie, bude se při tom opírat o výsledky programu veřejného zdraví, zaměří se především na identifikaci potřeb informací, které jsou různé pro pacienty, činitele odpovědné za zpracovávání politik a pro zdravotnický personál, stejně tak se zaměří i na prostředky, které umožní tyto informace získat, vezme při tom na vědomí i práce, které ve stejné oblasti již provedla Světová zdravotnická organizace a Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj.
- Přeshraniční péče: motivace pacientů a rozsah: Evropská komise navrhuje uskutečnit zvláštní studii v rámci programu veřejného zdraví s účelem zmapovat důvody, které pacienty vedou k vyhledávání zdravotní péče za hranicemi své země, dále pro zjištění, jakých oborů se tato problematika týká, jakou povahu mají bilaterální dohody atd.
Tento aspekt bude zkoumán také prostřednictvím výzkumného projektu s názvem: Evropa pacientů
- Ochrana dat: Evropská komise bude spolupracovat s členskými státy a státními orgány odpovědnými za ochranu dat tak, aby se rozšířila lepší znalost pravidel ochrany dat týkajících se zdravotní péče.
- Elektronické zdraví ("tele-zdraví"): Evropská komise byla vyzvána k úvaze o zavedení evropských principů o kompetenci a odpovědnosti všech zúčastněných stran při dodávání služeb elektronického zdraví. Evropská komise přezkoumá tuto otázku v rámci svého obecného akčního plánu pro elektronické zdraví, tak jak je uvedeno v jejím sdělení s názvem: Elektronické zdraví – zlepšit zdravotní péči pro evropské občany: akční plán pro evropský prostor elektronického zdraví.
3.3.4 Posílit roli Unie v realizaci cílů z oblasti zdravotnictví
- Zlepšit integraci cílů týkajících se zdravotnictví do všech evropských politik a aktivit: Evropská komise bude spolupracovat s členskými státy, aby získala informace o jejich pohledu na to, jak v jejich zemích funguje přístup pacientů ke zdravotní péči poskytované v ostatních členských státech, a o jeho dopadu, především co se týče přístupu ke zdravotní péči, který vyplývá z evropských pravidel.
- Evropská komise se bude mimo jiné opírat o právě probíhající programy v oblasti hodnocení dopadu na zdraví a dohlédne při tom na to, aby tyto projekty při svém celkovém hodnocení vzaly v úvahu i výsledky příštích návrhů Komise týkajících se zdravotnictví a zdravotní péče.
- Zavedení mechanismu pro podporu spolupráce v oblasti zdravotních služeb a v oblasti lékařské péče: Evropská komise byla vyzvána k úvaze o vyvinutí určitého mechanismu, který by měl permanentě podporovat evropskou spolupráci v oblasti zdravotní péče v rámci celé Unie a dále by měl umožnit i sledování dopadu akcí, které Evropská unie v oblasti zdravotnictví podniká, na systémy zdravotnictví. Komise proto jmenovala skupinu odborníků na služby poskytované ve zdravotnictví a na lékařskou péči.
3.3.5 Rozšířit investice do zdravotnictví a do zdravotní infrastruktury s cílem čelit rozšíření.
3.3.5.1 Proces úvah vede Evropskou komisi a členské i přistupující státy k prozkoumání prostředků, jak získat lepší přehled o investicích do zdravotnictví, do rozvoje zdravotní infrastruktury a o kompetencích, jakožto o oblastech, které by měly přednostně získat podporu ze stávajících evropských finančních nástrojů, tato podpora se týká především regionů spadajících pod cíl 1.
V podstatě Evropská unie již dnes podporuje investice do zdravotnictví v současných členských státech, pokud si dané státy či regiony tuto oblast zvolily jako prioritní.
Implementace tohoto doporučení tedy závisí na volbě příslušných regionů a států, které se rozhodnou zařadit zdravotnictví a zdravotní infrastrukturu do oblastí, které budou přednostně využívat komunitární podporu.
Evropská komise bude spolupracovat s členskými státy v rámci skupiny odborníků na služby poskytované ve zdravotnictví a na lékařskou péči a s kompetentními strukturami na finanční nástroje této oblasti, aby společně dohlédli na to, že zdravotnictví má odpovídající místo ve zpracování obecných programů.
Nutnost investovat do zdravotní infrastruktury by měla být zohledněna i v přípravě nových finančních perspektiv Unie od roku 2006.
4. Zvláštní vyjádření
4.1 Volný pohyb pacientů mezi členskými státy souvisí s různými problematikami, jejichž důsledky je třeba propočítat, vyhodnotit, analyzovat a vzít v úvahu.
Je-li jedním z prvních důsledků podrobná znalost jednotlivých stávajících systémů sociálního zabezpečení, pak je třeba, aby volný pohyb pacientů vycházel z té nejlepší možné situace, a dynamickým způsobem je třeba zpracovat seznam kritérií, která předcházela jeho vytvoření, především je třeba popsat současný i budoucí vývoj.
4.2 Prevence je bezpochyby jedním z hlavních prioritních cílů, taková politika totiž může a také by měla přinést citelné úspory, představuje nejlepší přístup k politikám zdravotnictví: je například jednoduché vyčíslit výsledky správné politiky prevence nehodovosti na silnicích, prevence šíření AIDS nebo škodlivosti kouření.
Vzájemný vztah prevencí v těchto oblastech vykazuje až neuvěřitelné výsledky.
4.3 K tomuto nepochybně neúplnému seznamu můžeme připojit preventivní politiky, které v současné době budí pozornost všech zúčastněných stran - zdravotníků, médií a vedoucích politiků – a které se týkají zneužívání intoxikačních látek (drog, alkoholu, léků), podpory zdravého životního stylu (cvičení, výživa, odpočinek), pracovních úrazů a nemocí z povolání.
4.4 Vyhodnocení těchto individuálních, společenských i rodinných rizikových faktorů umožní zjistit úroveň předčasné úmrtnosti, které je možné předejít, a umožní zjistit i související náklady.
4.5 Technologický pokrok v oblasti léků a vyšetřovacích metod by měl vést k efektivní náhradě starých technik novými.
4.6 Je třeba především dosáhnout nové efektivnosti, která by byla konec konců hospodárnější pro celou společnost i přesto, že náhrada starých technik za nové naráží na sociální, kulturní nebo korporační brzdy.
4.6.1 Je třeba podpořit hledání přesnějších a účinnějších akcí, které by měly vést k posílení iniciativ pracovníků ve zdravotnictví, pro zlepšení společných politik zdravotnictví.
4.7 Pokud se správně zaměříme na pohyb pacientů, Evropská unie by měla migrujícím populacím zaručit možnost využít těch nejlepších zdravotních pólů, které by neměly být koncentrovány pouze v nejvyspělejších zemích, jež hodně investovaly do svých zdravotních systémů.
Evropská unie by měla přispět k zavedení hodnotících nástrojů, nástrojů certifikace a akreditace, které umožní zajistit valorizaci nových technologií a nových způsobů léčení: účinnost zdravotních systémů nebo léčebných zařízení všech typů by měla vycházet z těchto postupů certifikace či akreditace.
4.8 Tento postup zaměřený na kvalitu pomůže Evropské unii identifikovat síť těchto zařízení napříč kontinentem a zjistit, kde se soustřeďují vědci a lékaři nejvyšší úrovně, kteří jsou pro existenci referenčních center velmi podstatní.
Není až tak nemožné doufat v to, že tato centra rychle vyplynou na povrch v určitých zemích pětadvacetičlenné Evropské unie, především pokud se Evropská unie zaváže vymyslet nástroj pozorování, analýzy a výměny informací o národních politikách, který bude respektovat základní principy našich smluv a především princip subsidiarity a národní kompetence.
4.9 V této logice úvah nesmíme zapomenout na harmonizaci ukazatelů veřejného zdraví. Tato harmonizace je užitečná proto, abychom lépe poznali cíle z oblasti zdravotnictví, kterých chce Evropská unie dosáhnout: průkazné ukazatele úmrtnosti, úmrtnosti, které lze zabránit, nemocnosti, nemocnosti, které lze předejít, které nemusejí být ve všech zemích Evropské unie definovány totožně.
4.10 Zjištěné odchylky ukazují, že by se mohly dosažené výsledky zlepšit, kdyby se úroveň zdravotní péče vyrovnala té, která existuje v té nejvýkonnější zemi.
Procento pacientů, kteří přežili rakovinu plic o více než pět let, bude ve Francii jiné než v Polsku. Léčení krevních chorob (leukémií) vykazují odlišné výsledky v Anglii nebo ve Francii podle toho, jaké protokoly se používají.
4.11 Informovanost pacientů, zdravotnického personálu a předních politiků je základním cílem snah Evropské komise.
4.12 U pacientů umožňuje výchova ke zdraví osvětlit koncepce zdraví, které si evropský občan utvoří, především co se týče očekávání a chování.
Zdraví je vnímáno jako absolutní statek, jako právo a v každém případě představuje stav, který by měly všechny kompetentní orgány chránit.
Uspokojení tohoto očekávání implikuje zvýšení prostředků přidělených pro dosažení cílů v oblasti zdraví, péče, ale často prevence a životního prostředí, aby se nenarušila rovnováha systémů sociálního zabezpečení.
4.13 Zdravotní bezpečnost se stala právem a novou mocí, které si občané Evropské unie osvojili [3].
4.14 Technologická řešení, respekt soukromí, vedení zdravotní dokumentace, svobodný přístup k informacím a ochrana osobních dat jsou témata, které je třeba prodiskutovat co možná nejtransparentněji, aby si je všichni aktéři patřičně uvědomili.
Debata musí probíhat neustále, protože vývoj je velmi rychlý a je třeba přijímat urgentní nebo těžká rozhodnutí.
Každý z těchto prvků představuje pro trojúhelník zdravotnictví ožehavý bod.
4.15 Harmonizace národních cílů s evropskými povinnostmi: komparativní analýza systémů zdravotnictví přináší těžké strategické úvahy, které by se měly dát použít pro podporu evropské spolupráce v oblasti zdravotní péče a pro sledování dopadu působení Evropské unie na zdravotnictví.
Například je třeba se blíže podívat na průřezová témata, která mohou mít závažné důsledky: správná praxe a účinnost ve zdravotnictví, stárnutí a zdravotnictví, zdravotnictví v nových členských státech Evropské unie, hodnocení dopadu jednotlivých determinantů na zdraví.
4.16 Je třeba prostudovat prostředky právní bezpečnosti, která umožňuje na základě práva pacientů využít léčení vysoké kvality v jednom ze států Evropské unie.
Je třeba, aby Unie v tomto bodě přišla s adekvátními návrhy (vyjasnění uplatňování judikatury, zjednodušení pravidel koordinace jednotlivých systémů sociálního zabezpečení, usnadnění vnitroevropské spolupráce).
4.17 Nejméně očekávanou, ale velmi užitečnou novinkou ve sdělení Komise je mobilizace kohezního fondu a strukturálních fondů Evropské unie, což by mělo usnadnit investice do zdravotnictví, rozvoj zdravotní infrastruktury a lékařských schopností. Tyto cíle se staly pro komunitární finanční nástroje prioritou.
4.18 Evropský hospodářský a sociální výbor hluboce souhlasí s uvedeným rozhodnutím: otevírá se nové pole pro rozvoj a úspěch Evropské unie, především v rámci lisabonské strategie.
4.19 Evropský hospodářský a sociální výbor principiálně schvaluje přístup Evropské komise k profesím ve zdravotnictví.
Vývoj systémů zdravotnictví je spojen s dynamickým přístupem k jednotlivým profesím a schopnostem.
Zdravotní péče vyžaduje kompetentní personál, vysoce kvalifikovaný a zavedení celoživotního vzdělávání.
4.20 Úlohou Evropského hospodářského a sociálního výboru je podpořit zakotvení těchto zásadních cílů v obecném povědomí. Z pohledu Evropské unie se jedná právě o problémy z oblasti zdravotnictví, o její soudržnost, o její schopnost stát se ekonomií poznání.
4.21 Je třeba analyzovat a anticipovat problémy, aby se podpořila mobilita pracovních sil, aniž by došlo k destabilizaci národních systémů.
Evropský hospodářský a sociální výbor doufá, že právě schvalovaný návrh směrnice o kvalifikaci a kompetenci bude jedním ze základních dokumentů, věříme, že bude užitečný a nezbytný pro dokončení vnitřního trhu.
4.22 Plánované aparáty jsou užitečné a dobře promyšlené.
Evropský hospodářský a sociální výbor se dále domnívá, že bude také velmi užitečné harmonizovat pracovní řády pro zdravotnický personál a že bude velmi dobře přijat.
4.23 Všechna tato opatření mají předejít nedostatku zdravotnického personálu, který hrozí v příštích letech.
Investice do zdravotnictví něco stojí, jsou rentabilní a užitečné, pokud chceme občanům Evropské unie nabídnout kvalitní zdravotní péči.
4.23.1 Zlepšit zdraví a zdravotní péči díky informačním a komunikačním technologiím.
4.24 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že právě z této strany přijdou nejpádnější argumenty pro zavedení reformy systémů zdravotnictví a pro zlepšení kvality v rámci Evropské unie.
Máme před sebou již několik prvků.
- Elektronické zdravotní dokumentace umožní každému občanu poskytnout sociální právo, právo na zdraví a lépe vnímat svůj zdravotní stav.
Tímto systémem by se konečně předešlo zneužívání, zbytečným výdajům, předepisování nekompatibilních léků, kočovnictví lékařů, usnadnilo by to veškeré procedury při příjmu pacientů, při jejich registraci i při jejich informování.
- Elektronická medicína ("tele-medicína") má velmi slibné vyhlídky, co se týče konzultací na dálku odborníků a veškerých aktérů ve zdravotnictví a co se týče poskytování informací pacientům po zralé úvaze.
- Používání zdravotních karet, které v reálném čase umožní zjistit, jaká má pacient práva a jaká je jeho situace z pohledu jeho sociálního zabezpečení.
- A další možné současné i budoucí aplikace, užitečné pro lepší řízení systémů, pro zpracování strategií zdraví a veřejného zdraví, pro získání výkonných databank, pro hodnocení produktivity léčebných zařízení a pro zmapování spotřeby do největších podrobností.
4.25 Již dnes existují informační sítě a asociace pacientů se setkávají s uspokojením svých požadavků.
Je však třeba dávat pozor na zachování profesionálního tajemství, pokud se týká vztahu pacient/lékař.
5. Návrhy Evropského hospodářského a sociálního výboru
5.1 Ve svém stanovisku z 16. července 2003, Evropský hospodářský a sociální výbor poté, co vzal na vědomí jak podstatná je důležitost těchto politik, učinil návrhy, které Evropská komise podle všeho přijala, neboť argumenty, které rozvádí mají v pozadí vedoucí linii.
5.2 Spolupráce mezi členskými státy by měla spět ke stanovení společných cílů, které by umožnily zpracování národních plánů, výběr patřičných ukazatelů pak pomůže pozorně sledovat vývoj politiky zdravotnictví v jednotlivých zemích Evropské unie.
5.3 Výbor připomíná, že jeden z nástrojů je nepostradatelný: Observatoř nebo agentura, které by shromažďovaly poznámky, analýzy, vyměněné informace o jednotlivých národních politikách zdravotnictví, což je zcela v souladu s platnými smlouvami i s principy subsidiarity a národní kompetence: proces zlepšování zdravotní péče, snaha veřejných orgánů a řídících činitelů zlepšit účinnost všech léčebných zařízení, veřejných i soukromých, vytvoření excelentních pólů a jejich zasíťování napříč bohatou i chudší Evropskou unií.
5.4 Silná a podporovaná politika zaměstnanosti, aby se stihlo včas reagovat na plánovaný nedostatek pracovních sil, aniž by se čekalo na poptávku.
5.5 Podpora informační politiky ve zdravotnictví, která se bude opírat o výsledky zdravotních programů, která bude vycházet z identifikace aktérů systému - pacientů, zdravotnického personálu, veřejných orgánů -, která vezme na vědomí i takové zdroje jako například Světovou zdravotnickou organizaci a Organizaci pro hospodářskou spolupráci a rozvoj.
5.6 Evropský hospodářský a sociální výbor nemůže než schválit vůli Komise použít zavedení otevřené metody koordinace (stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru z července 2003), předem je však třeba, aby velmi podrobně definovala způsob uplatnění a zadávací podmínky, které by obsahovaly velmi důležité body jako například:
- výměny o správných praktikách (akreditace), kvalitativní standardy, ekvivalence kompetencí, vzájemné uznávání praktik, u nichž by se mělo vyčíslit snížení nákladů, vzít v úvahu velkou rozdílnost jednotlivých národních systémů;
- patřičné ukazatele o strukturách a praktikách;
- zlepšení poskytování zdravotních výrobků, které by vzalo na vědomí požadavky inovace, požadavky boje proti pohromám veřejného zdraví, jako jsou například AIDS, tuberkulóza nebo malárie v těch nejchudších zemích, a dále i boj proti plýtvání;
- koordinace národních systémů, aby se předešlo dumpingovému efektu a odlivu schopných lidí do zahraničí;
- nezbytná realizace jednotného trhu s léky.
6. Závěr
6.1 Evropský hospodářský a sociální výbor si velmi považuje toho, že tři poslední sdělení jsou výsledkem společného zamyšlení pěti příslušných generálních ředitelství Evropské komise.
6.2 Je to důkazem toho, že Evropská komise u příležitosti dokončení jednotného trhu a rozšíření pochopila, jaká úskalí politiky zdravotnictví představují.
6.3 Je to jeden z prvních případů, kdy pět generálních ředitelství Evropské komise spojuje svou politickou vůli, kompetence a prostředky, aby čelila následujícímu cíli: dát jednotlivým zemím v Evropě prostředky k tomu, aby zkoordinovaly své politiky zdravotnictví a sociálního zabezpečení ku prospěchu všech občanů Evropské unie.
6.4 Evropský hospodářský a sociální výbor si proto přeje, aby se v jeho rámci vytvořila pracovní skupina, lehká, ale stálá struktura, která by sledovala tyto politiky a umožnila by Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru přispívat svou odborností a zkušenostmi k tématu, které je pro všechny občany Evropské unie velmi citlivé a důležité.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k
- Návrhu směrnice Rady o zvláštním postupu přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu
- Návrhu doporučení Rady o usnadnění přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem provádění vědeckého výzkumu v Evropském společenství
- Návrhu doporučení Rady o usnadnění vydávání jednotných krátkodobých víz členskými státy pro výzkumné pracovníky z třetích zemí cestující v rámci Evropského společenství za účelem provádění vědeckého výzkumu
(COM(2004) 178 final – 2004/0061 (CNS))
(2005/C 120/12)
Dne 7. dubna 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 22. září 2004.
Zpravodajem byla paní King.
Na svém 412. plenárním zasedání dne 27. – 28. října 2004 (zasedání dne 27. října 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 181 ku 1 při třech abstencích.
1. Podstata dokumentu Komise
1.1 Předmětem tohoto sdělení je návrh směrnice a dva návrhy doporučení o přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem provádění vědeckého výzkumu v Evropském společenství.
1.2 Tyto návrhy jsou součástí strategického lisabonského cíle Evropské unie rozvíjet výzkum, aby se EU do roku 2010 stala nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou založenou na znalostech.
Bylo vypočteno, že k dosažení tohoto cíle bude Evropská unie potřebovat dalších 700000 výzkumných pracovníků.
Byla stanovena tato vzájemně propojená opatření:
- zatraktivnit vědu pro mladé lidi ve škole;
- zlepšit kariérní vyhlídky pro výzkumné pracovníky v Evropské unii;
- rozšířit příležitosti k odbornému vzdělávání a mobilitě.
1.3 Ačkoli cíl 700000 dalších výzkumných pracovníků bude zahrnovat především státní příslušníky EU, připouští se, že aby bylo tohoto cíle dosaženo, bude zapotřebí výzkumných pracovníků z třetích zemí.
Proto se sdělení Komise zaměřuje výslovně na přijímání nejschopnějších výzkumných talentů z třetích zemí do Evropy, a to:
- usnadněním vstupu a pobytu výzkumných pracovníků z třetích zemí;
- odstraněním překážek jejich mobility v Evropě.
1.4 Komise také uznává potřebu podporovat mobilitu evropských výzkumných pracovníků do jiných částí světa, jelikož jejich mobilita je klíčovým prvkem při získávání a předávání poznatků.
2. Obecné poznámky
2.1 EHSV vítá sdělení o přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem provádění vědeckého výzkumu v Evropském společenství.
2.2 Jelikož cíl Komise představující 700000 dalších výzkumných pracovníků do roku 2010 bude zahrnovat převážně státní příslušníky EU, chce EHSV odkázat Komisi na své předchozí stanovisko [1] ke sdělení Komise o problémech, kterým čelí v evropském výzkumném prostoru výzkumní pracovníci z povolání, a návrzích a iniciativách, které se tímto zabývají [2].
2.3 Co se týče vzájemně propojených opatření, která mají "zatraktivnit vědu pro mladé lidi ve škole", zmíněné stanovisko zdůrazňuje, že se význam vědy ve školních kurikulech neodráží dostatečně, a doporučuje, aby se ve školách přikládal větší význam výuce vědě, technologii a matematice, a zdůrazňuje význam toho, prezentovat studentům uvedené předměty atraktivní formou.
Je rovněž důležité zaměřit se na dívky, jelikož tyto jsou v uvedených oblastech zastoupeny málo.
Existují důkazy, které naznačují, že ti, kteří usilují o vysokoškolské vzdělání, tak nyní činí v nevědeckých oborech, takže nebude-li toto neodkladně a důkladně zváženo, nebude Společenství s to dosáhnout vysokého počtu výzkumných pracovníků.
2.4 Co se týče druhého vzájemně propojeného opatření "zlepšit kariérní vyhlídky výzkumných pracovníků v Evropské unii", projednává zmíněné předchozí stanovisko dilema, před kterým stojí výzkumní pracovníci, kteří pracují na vysokých školách nebo ve veřejně financovaných výzkumných institucích a kteří jsou obvykle placeni podle platových tarifů ve veřejném sektoru, ale nemají jistotu pracovního místa ani jiné výhody, které mají ostatní zaměstnanci ve veřejném sektoru, např. státní zaměstnanci nebo učitelé.
Ve skutečnosti se výzkumní pracovníci potýkají s malou nebo vůbec žádnou jistotou pracovního místa, jelikož často mají řadu dočasných pracovních smluv, a to po každé změně pracovního místa nebo kariérním postupu.
2.5 Poslední odkaz na předchozí stanovisko, který chce EHSV učinit, se týká mobility evropských výzkumných pracovníků.
EHSV uznává, že kariéra ve výzkumu v evropském prostoru vyžaduje mobilitu a flexibilitu v rámci EU.
To by však nemělo být na úkor osobních životních podmínek a životních podmínek rodin i sociálních dávek.
Mimoto musí Komise jednat proti případnému jednostrannému úniku mozků, kdy nejlepší mladí výzkumní pracovníci opouštějí EU a odcházejí zejména do USA.
Současné problémy související se získáním víza v USA budou pravděpodobně jen krátkodobé a skupiny v oblasti vysokoškolského vzdělávání v USA již vyvíjejí tlak na vládu USA, aby urychlila vstupní požadavky, aby bylo možno přijmout více cizích státních příslušníků.
2.6 Vraceje se k současnému sdělení Komise o přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem provádění vědeckého výzkumu v Evropském společenství souhlasí výbor s tím, že odstranění překážek mobility výzkumných pracovníků z třetích zemí je zásadní, má-li se Evropská unie stát atraktivnější pro výzkumné pracovníky z celého světa, a zejména má-li u těchto nejnadanějších výzkumných pracovníků úspěšně soutěžit s globální konkurencí.
2.7 Výbor souhlasí s konstatováním Komise, že globalizace ekonomiky, která je stále více založena na znalostech, neustále zvyšuje mezinárodní dimenzi vědy.
EHSV však má za to, že globalizace měla být ve sdělení uvedena explicitněji, přičemž by zde měly být zahrnuty komparativní údaje o výši prostředků, které země jako Japonsko a USA vynakládají na podporu odborného vzdělávání, mobility a rozvoje kariéry výzkumných pracovníků.
2.8 EHSV je rovněž velmi znepokojen, pokud jde o věkovou strukturu současných výzkumných pracovníků v EU.
Mnoho osob v této kategorii nyní dosáhlo možného důchodového věku, přičemž jen málo nově příchozích je dostatečně přitahováno nebo podněcováno, aby je nahradili.
Bez uznání tohoto faktu a okamžitě přijatého opatření nebude cíle EU dosaženo.
To je také důsledek současné situace v Evropě, kdy obyvatelstvo stárne a porodnost klesá.
V řadě států EU se předpokládá, že počet obyvatel začne po roku 2010 klesat.
Z toho vyplývá, že cíl 700.000 dalších výzkumných pracovníků do roku 2010 je velmi ambiciózní, a to dokonce i při doplnění počtu výzkumných pracovníků z třetích zemí.
2.9 EHSV chápe, že se sdělení zaměřuje výlučně na přijímání výzkumných pracovníků, a proto výzkumníci ze třetích zemí, kteří již jsou v Evropské unii a někteří z nich patří ke špičce ve svém oboru, nespadají do navrhované směrnice a doporučení.
Domnívá se však, že je nutná budoucí směrnice, která se zaměří na specifický problém přijímání této skupiny do vysoce kvalifikovaných míst, jelikož to by pomohlo dosáhnout cíle 700000 dalších výzkumných pracovníků.
Někteří z těchto výzkumníků mají v EU status uprchlíků a jejich potenciál je naneštěstí velmi málo využit.
V EU neexistují systematická opatření, která by mohla pomoci takovým výzkumníkům, kromě grantů dobrovolných nebo charitativních organizací.
Budou-li poskytnuty skromné finanční prostředky na podporu těchto osob, je pravděpodobné, že se počet výzkumných pracovníků v EU zvýší přinejmenším o 40000 [3].
Výbor proto důrazně doporučuje, aby Komise vytvořila takový proces, aby bylo možno tyto výzkumné pracovníky identifikovat a považovat je za výzkumné pracovníky, aby měli snazší přístup k místům ve výzkumu.
2.10 Výbor bere na vědomí definici výzkumného pracovníka, kterou Komise uvádí.
Opět chce odkázat na definici, kterou doporučil ve svém předchozím stanovisku č. 305/2004, bodu 5.1.1.7: "Odborníci podílející se na koncepci nebo vytváření nových znalostí, výrobků, procesů, metod a systémů a na řízení dotyčných projektů, pro něž mají kvalifikaci na základě svého odborného vzdělání a zkušeností".
Tato definice je výhodná v tom, že uznává řídící schopnosti, které výzkumný pracovník má.
3. Specifické poznámky
3.1 Návrhy v souladu s evropskou výzkumnou politikou
3.1.1 EHSV se domnívá, že vytvoření zvláštního povolení k pobytu pro výzkumné pracovníky z třetích zemí není jedinou otázkou, kterou je třeba se zabývat.
K dalším otázkám patří přistěhovalecký statut výzkumného pracovníka a rovněž statut výzkumných pracovníků v rámci EU, jak byl projednán ve stanovisku EHSV č.
305/2004. Výbor rovněž zastává názor, že klíčovou oblastí bude pohyb výzkumných pracovníků v rámci Společenství.
Výzkumní pracovníci musí mít možnost hledat zaměstnání bez ohledu na svůj přistěhovalecký statut.
3.1.2 Výbor bere na vědomí, že povolení k pobytu výzkumných pracovníků zruší nutnost získat pracovní povolení, a vítá tento pokus o zjednodušení procesu.
3.2 Návrhy na doplnění nástrojů přistěhovalecké politiky Společenství
3.2.1 Je vítáno doporučení Komise týkající se kontrolovaného znovuotevření legálních migračních kanálů podle konkrétních parametrů a kategorie migrujících pracovníků.
Výbor však požaduje, aby toto bylo jednoznačné a konkrétní.
Někteří z přijatých pracovníků mohou potřebovat útočiště a ochranu podle Ženevské úmluvy z roku 1951.
I když jim bude poskytnuta možnost stát se migrujícími pracovníky, mohou zároveň chtít požádat o statut uprchlíka, jakmile přicestují.
Výbor uznává, že Komise nemůže nyní poskytnout na tyto záležitosti jasný názor, ale uvítal by jejich řešení v blízké budoucnosti.
3.2.2 EHSV souhlasí s doporučeními týkajícími se krátkodobých víz pro volný pohyb výzkumných pracovníků z třetích zemí kolem schengenské oblasti.
Souhlasí rovněž s tím, aby dlouhodobě pobývající rezidenti z třetích zemí, kteří legálně pobývali v některém členském státě EU po dobu pěti let, měli právo na pobyt v celé EU.
3.2.3 EHSV je potěšen tím, že Komise uznává, že základním aspektem problému mobility je, povolit výzkumným pracovníkům, aby přivedli své rodinné příslušníky.
3.2.4 EHSV bere na vědomí, že se touto záležitostí zabývá zvláštní Směrnice 2003/86 ze dne 22. září 2003 o právu na sjednocení rodin a že toto sdělení doplňuje návrh COM(2002) 548 o podmínkách vstupu a pobytu pro státní příslušníky třetích zemí za účelem studia, odborného vzdělávání nebo dobrovolné služby.
3.3 Ústřední role výzkumných organizací
3.3.1 EHSV chápe, že dohoda o hostování je ve Francii založena na protokolu o hostování.
Výbor bere na vědomí, že rozdělení úloh mezi výzkumné organizace a přistěhovalecké úřady členských států by na jedné straně usnadnilo vysoce kvalifikovaným státním příslušníkům z třetích zemí vstup do EU, zatímco současně vyhovuje bezpečnostním opatřením jednotlivých členských států EU.
3.3.2 Jelikož členské státy mají pravomoc kontrolovat, zda dohoda o hostování splňuje požadavek čl. 5 odst. 2, vítá EHSV tento krok, jelikož to by mělo zabránit zneužívání.
3.4 Převzetí odpovědnosti výzkumnými organizacemi
3.4.1 Výbor věří, že definice "výzkumné organizace" formulovaná Komisí není úplná.
Měla by být rozšířena tak, aby zahrnula veřejné nebo soukromé organizace, které poskytují výzkumu granty, stejně jako organizace, které výzkum provádí.
3.4.2 EHSV je potěšen opětovným zdůrazněním závazku ze zasedání Evropské rady v Barceloně zvýšit do roku 2010 investice do výzkumu a technologického vývoje na 3 % HDP, přičemž dvě třetiny těchto investic by měly pocházet ze soukromého sektoru.
3.4.3 Výbor důrazně doporučuje, aby Komise konzultovala se soukromým sektorem tento návrh obecně, a zejména pak doporučený úkol, aby výzkumný podnik vypracoval dohodu o hostování, která podnítí přijímání výzkumných pracovníků do členského státu.
3.5 Široký výklad pojmu výzkumného pracovníka, přizpůsobený potřebám Evropské unie
3.5.1 EHSV souhlasí s doporučením Komise neomezovat postup na osoby, které mají statut výzkumného pracovníka již ve své zemi původu.
3.5.2 EHSV však nesouhlasí s omezením, co se týče účelu přijímání.
To proto, že existují případy, kdy osoby splňují minimální požadavky kladené na výzkumného pracovníka, jak jsou stanoveny ve směrnici, ale původním účelem jejich přijetí do členského státu není realizace výzkumného projektu.
Takovíto výzkumní pracovníci mohli získat kvalifikaci v EU a mohou chtít hledat odpovídající uplatnění.
3.5.3 EHSV je potěšen, že požadavky týkající se kvalifikace osob, jež mají být přijaty, a vědecké hodnoty plánovaného výzkumu jsou jasné a jednoznačné.
Ačkoli to není součásti úkolu tohoto sdělení, považuje EHSV za nezbytné mít k dispozici určitý rámec vlastností výzkumných pracovníků, které se posuzují, tak aby EU mohla reagovat na změny výzkumných požadavků, jak se tyto vyvíjejí.
To proto, že se neustále vyvíjejí nové technologie a EU musí usilovat o přijímání výzkumných pracovníků, kteří mohou tyto postupy rozvíjet a rozšiřovat.
3.5.4 Výbor upozorňuje Komisi na své předchozí stanovisko [4], které zdůrazňuje další překážku mobility, a to nedostatečnou transparentnost kvalifikací a způsobilosti.
To vede k četným případům, kdy kvalifikace, zejména z rozvojových zemí, nejsou akceptovány.
Výzkumní pracovníci se musí rekvalifikovat nebo znovu získat postdoktorské kvalifikace, aby se v EU mohli stát výzkumnými pracovníky.
Výbor navrhuje, aby se k řešení této záležitosti využil akční plán Komise [5] k usnadnění mobility v rámci EU; zejména provedení a rozvoj nástrojů, které podporují transparentnost a přenosnost kvalifikací a vytvoření komplexní informační stránky o mobilitě v Evropě.
3.6 Povolení k pobytu nesvázané se statutem výzkumného pracovníka
3.6.1 EHSV vítá návrh poskytnout výzkumným pracovníkům z třetích zemí v celé EU jednotný statut.
3.6.2 Vítá rovněž doporučení, aby výzkumní pracovníci přijati na základě pracovní smlouvy, nemuseli získávat pracovní povolení v jednotlivých členských státech.
3.7 Mobilita výzkumných pracovníků v Evropské unii
3.7.1 EHSV je potěšen doporučením Komise zjednodušit postup přijímání s cílem podporovat mobilitu, tak aby státní příslušníci z třetích zemí mohli realizovat výzkumný projekt v několika různých členských státech, aniž by měli problémy s přijetím.
3.7.2 Bere rovněž na vědomí, že se to týká státních příslušníků z třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty.
3.8 Výběr právního základu navrhované směrnice
3.8.1 EHSV souhlasí se zvoleným právním základem, avšak lituje, že směrnice není závazná pro Dánsko a Spojené království.
Bere na vědomí rozhodnutí Irska připojit se v této záležitosti ke směrnici a doufá, že se Spojené království rozhodne stejně.
Zastává názor, že po novém přezkoumání této záležitosti jako vědecké základny, zejména ve Spojeném království, se dospěje k tomu, že úsilí EU přilákat výzkumné pracovníky v potřebném počtu bude bez jejich účasti vážně bržděno.
3.9 Ostatní záležitosti
3.9.1 EHSV se domnívá, že je nutno připustit otázku přilákání potenciálních výzkumných pracovníků do EU a podrobněji přezkoumat otázku "úniku mozků" z některých třetích zemí.
To spolu souvisí. Problém týkající se "training researchers" ve Spojeném království opravňuje k velmi pečlivému zvážení.
U některých potenciálních výzkumných pracovníků bude možná zapotřebí další práce v kurzu nebo studijní období.
V četných případech mohli po jejich dokončení v EU rychle požádat o pozici výzkumného pracovníka.
Směrnici je nutno zvážit, majíce toto na paměti.
3.9.2 Výbor je velmi znepokojen, pokud jde o důsledky "úniku mozků" z rozvojových zemí, a domnívá se, že je nutná podrobná diskuse o tom, jak by se mohl na celém světě zvýšit počet výzkumných pracovníků.
Je třeba uvést, že některé vlády podporují výzkumníky ve vycestování do zahraničí, aby tam získali zkušenosti, ze kterých může mít prospěch země jejich původu.
Připomeňme, že nizozemské předsednictví hostí v Haagu konferenci s názvem "Brain Gain - The Instruments" ("Příliv mozků – nástroje").
Konference se bude zabývat otázkou dopadu úniku nebo přílivu mozků na rozvojové země a Komise do konce roku vypracuje k tomuto tématu zprávu.
EHSV věří, že to je začátek řešení tohoto problému.
3.9.3 Jedním z témat předchozího sdělení Komise o výzkumných pracovnících –COM(2003) 436 final, které chce výbor vyzdvihnout, je pohlaví.
Je nutno zdůraznit malé zastoupení žen ve výzkumu, zejména v řídících a vedoucích rolích.
Tak je tomu zejména v případě výzkumných pracovníků z třetích zemí.
Výbor chce znovu zdůraznit doporučení Komise týkající se kodexu chování při přijímání výzkumných pracovníků založeného na nejlepší praxi, zejména v oblasti rovnosti příležitostí.
Výbor se domnívá, že existuje velká nerovnost při zacházení se ženami ve výzkumu, jelikož o jmenování se neuchází ani zdaleka dostatečný počet žen, a pokud tak učiní, vyžaduje se od nich, aby přijaly nižší pozice, než pro jaké mají kvalifikaci.
Je třeba zlepšit transparentnost procesu přijímání a zvýšit podíl uchazečů z řad žen.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Školení a produktivitě Neověřený překlad
(2005/C 120/13)
Dopisem ze dne 22. dubna 2004 od ministra pro evropské záležitosti, pana Atzo Nicolaïe, nizozemské předsednictví požádalo Evropský hospodářský a sociální výbor, podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, o sestavení průzkumného stanoviska k problematice Školení a produktivity.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce Výboru v souvislosti s touto problematikou, schválila své stanovisko k problematice dne 22. září 2004.
Zpravodajem byl pan Koryfidis.
Na svém 412. plenárním zasedání (schůzi ze dne 28. října 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko počtem 81 hlasů pro, 1 proti a 1 se zdržel hlasování.
1. Kontext přípravy stanoviska
1.1 V reakci na žádost nizozemského předsednictví adresovanou Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru (EHSV), je obsah tohoto průzkumného stanoviska určovaný níže uvedenými faktory:
- program nizozemského předsednictví, zejména kapitola o Sociální Evropě a její otevřenosti změnám [1];
- rozhodnutí Evropské rady v Bruselu [2] (ze dne 25. a 26. března 2004) naplnit Lisabonskou výzvu, zejména výzvu adresovanou EHSV "aby zkoumal způsoby a prostředky efektivnějšího provádění Lisabonské strategie" [3];
- úsilí o dosažení dohody mezi pětadvaceti členskými státy ve věci nového Programu sociální politiky (2006-2010) [4];
- projednání a začlenění cílů Lisabonské a Gothenburgské strategie do této dohody [5];
- hledání, určení a vysvětlení příčin problémů týkajících se realizace postupů celoživotního učení a způsobů, jak zvýšit efektivitu politik průběžného školení.
1.1.1 Celkový kontext otázek sociální politiky a zaměstnanosti navržený nizozemským předsednictvím bude projednávaný na konferenci na vysoké úrovni na téma Více lidí zapojených do práce: strategické postupy pro aktivizaci evropského pracovního potenciálu, která se uskuteční v Amsterdamu ve dnech 25. a 26. října 2004.
1.1.2 Cílem této konference je projednat strukturální změny, které je třeba uskutečnit ve čtyřech oblastech sociální politiky [6], a zároveň zvýšit podíl občanů na těchto změnách a udržet sociální soudržnost.
1.1.3 A konečně, nizozemské předsednictví požádalo EHSV, aby se zaměřil na tyto záležitosti:
- Jaké jsou hlavní překážky provádění národní politiky a politiky Společenství v průběžném školení v každém z členských států EU jednotlivě i v EU jako celku, a jak lze tyto překážky překonat?
- Jaké jsou nejefektivnější způsoby podpory průběžného školení?
- Jaký vliv má způsob, jímž je rozdělena odpovědnost mezi různé subjekty, které se podílejí na školení (např. vláda, sociální partneři a rovněž zaměstnavatelé a zaměstnanci), na organizaci a úspěšnou realizaci průběžného školení?
Jaký je nejefektivnější způsob rozdělení rolí a odpovědnosti a jak jej lze docílit?
2. Úvod
2.1 EHSV připisuje značný význam žádosti nizozemského předsednictví o sestavení předlohy tohoto stanoviska, zejména jeho obsahu a oblasti působnosti, do nichž se promítají obecnější cíle EU a nejdůležitější problémy, s nimiž je Unie konfrontována v oblasti trvale udržitelného rozvoje a v konkrétnější rovině v oblasti zaměstnanosti, produktivity a ekonomického růstu.
2.2 Aniž by ztratil ze zřetele svou povinnost zaměřit se na otázky, které nastolilo nizozemské předsednictví, je EHSV přesvědčený, že je důležité, aby tyto otázky, na něž má být kladený důraz, byly zasazeny do obecnějšího rámce [7], který by zkoumal veškerou problematiku týkající se celkového pokroku dosaženého EU v příslušných sektorech v kontextu konkrétních okolností.
3. Vymezení pojmů [8]
3.1 Pojmem (odborné) školení se rozumí "Osvojení, obnovení nebo aktualizace zejména technických znalostí a dovedností (příslušným jedincem)".
3.2 Základní vzdělávání a školení souvisí s fází osvojování počátečních základních znalostí a dovedností týkajících se povolání, kterému se bude příslušná osoba věnovat.
Základní vzdělávání a školení je v mnoha členských státech zajišťováno prostřednictvím učňovského školství, které představuje spojení různých forem učení s odbornou praxí v podnicích.
3.3 Další odborné vzdělávání a školení/další odborný rozvoj souvisí s učením, které má konkrétní vazby na trh práce nebo na určitý podnik, na základě již osvojených odborných dovedností a praxe, s cílem aktualizovat a rozšířit si vlastní znalosti a odbornou způsobilost a osvojit si dovednosti pro jiné nebo nové oblasti pracovních činností a pracovní úkoly.
Další odborné vzdělávání a školení se zaměřuje v prvé řadě na všechny občany, kteří jsou aktivně zapojeni do pracovního procesu, tj. kteří absolvovali základní vzdělávání a školení (v některých případech jako částečně kvalifikovaní zaměstnanci postrádající formální odbornou kvalifikaci) a jsou buď v pracovním poměru nebo jsou evidováni jako nezaměstnaní (a v této souvislosti se účastní podpůrných programů dalšího vzdělávání nebo přeškolovacích kurzů).
Kromě toho mají všichni občané možnost účastnit se mnoha typů všeobecných programů školení i programů specializovaných na konkrétní pracovní činnosti, které jsou k dispozici ve státním nebo soukromém sektoru a v maximálně rozrůzněných formách učení.
3.4 Evropské systémy odborného školení se v jednotlivých členských státech značně liší, jelikož tyto systémy jsou neustále přizpůsobovány požadavkům odborné veřejnosti i pracujících.
Snaha formulovat přesnou a přímo použitelnou definici, jak z hlediska výkladu, tak z hlediska jazykové formy, představuje neustálou výzvu.
Aspektem, který je ovšem důležitý obecně, je skladba odborného školení, jež je k dispozici, z hlediska poměru mezi školicími institucemi a odbornou přípravou zajišťovanou podniky.
Konkrétní poměr mezi těmito složkami může být v praxi jiný v případě základního i dalšího odborného vzdělávání a školení, v závislosti na úrovni dovedností, na příslušném sektoru a odvětví pracovní činnosti.
Totéž platí pro typy školení, které jsou k dispozici, a jež mohou mít formu seminářů, modulární (stavebnicovou) formu, formu kurzů o různém časovém rozsahu a rovněž formu detailních studijních kurzů specializovaných na určitý obor pracovní činnosti.
Kromě toho systémy odborného školení a kvalifikace a konečně také školicí instituce a zaměstnavatelé rozeznávají neformální a informální procesy učení [9].
3.5 Pojmem celoživotní učení se rozumí "veškeré činnosti učení realizované v průběhu života s cílem zlepšení znalostí, dovedností a odborné způsobilosti z osobního, občanského, společenského a/nebo zaměstnaneckého hlediska" [10].
V důsledku závěrů lisabonského zasedání Evropské rady proces celoživotního učení nabyl mimořádného politického významu, jako klíčová koncepce zaměřená na naplnění všeobecně uznávané potřeby zásadní obnovy evropského modelu školení, v rámci přechodu k ekonomice a společnosti založené na znalostech [11].
Odpovídající důsledný další rozvoj či transformace těchto struktur, fungování a metody výuky a učení současných systémů všeobecného a odborného vzdělávání a školení, získávají klíčový význam z hlediska dosažení cílů lisabonského zasedání.
V důsledku toho nová generace akčních programů Společenství pro oblast všeobecného i odborného vzdělávání a školení bude od roku 2007 spojena pod jednotnou hlavičkou celoživotního učení [12].
3.5.1 V praktické, komplexní realizaci procesu celoživotního učení stále ještě v mnoha ohledech existují značné rezervy, a to z hlediska dodavatelských struktur, možností přístupu a společenské poptávky, a také z hlediska procentuálního poměru obyvatelstva, které se podílí na jeho celkové skladbě.
Evropské úřady CEDEFOP a ETF udělaly hodně proto, aby umožnily členským státům obecně a v konkrétnější rovině různým zainteresovaným stranám a příslušným subjektům působícím v oblasti školení, realizovat vzájemnou výměnu myšlenek, informací a zkušeností [13].
V praxi ovšem i nadále zůstává řada důležitých úkolů, mezi které patří:
- jakým způsobem se celoživotní učení může stát "zastřešujícím prvkem" veškerých procesů učení (formálních i neformálních);
- jakým způsobem může být spojeno s budováním společnosti a ekonomiky založené na znalostech;
- jakým způsobem může být spojeno s trvale udržitelným rozvojem a současnými výzvami procesu globalizace;
- konkrétněji, jakým způsobem se může stát nástrojem rozvoje místní výrobní, společenské a kulturní sféry;
- jak lze rozvíjet evropský prostor celoživotního učení;
- jak lze těžit z různých výsledků tohoto procesu a jak je lze ověřovat;
- a konečně, jakým způsobem lze tento proces financovat.
3.5.2 V souvislosti se snahou vytvořit legislativu související s celoživotním učením, v té podobě, v níž je analyzováno výše, vzniká potřeba definovat nové rozdělení rolí a odpovědnosti a nový rámec pro spolupráci na všech úrovních – zejména na místní úrovni, kde vzhledem k záměru dosažení cílů lisabonského zasedání existuje jasná potřeba dynamické spolupráce mezi státními úřady, sociálními partnery a občanskou společností obecně.
3.6 Z formálního hlediska, podle Komise, produktivita práce [14] označuje množství práce, potřebné pro výrobu konkrétní jednotky.
Z makroekonomického hlediska se produktivita práce měří hrubým domácím produktem (HDP) země na aktivního člena populace [15].
Zvýšení produktivity je nejdůležitějším zdrojem ekonomického růstu [16].
4. Politika Evropské unie v oblasti odborného školení
4.1 Unie "bude provádět politiku odborného školení, která bude podporovat a doplňovat opatření členských států a zároveň plně respektovat odpovědnost členských států za obsah a organizaci odborného školení" [17].
Rozhodnutí z Kodaně v roce 2002 naznačila kvalitativní krok vpřed v dalším rozvoji této politiky, který je rovněž v souladu s konzistencí a synergií Lisabonské Společná průběžná zpráva Rady a Komise o implementaci podrobného pracovního programu k monito- rování cílů vzdělávacích a školících systémů v Evropě agendy o obecném vzdělávání a odborném školení v roce 2010 [18]. Společná průběžná zpráva Rady a Komise o implementaci podrobného pracovního programu k monitorování cílů vzdělávacích a školících systémů v Evropě (duben 2004) [19] je dalším krokem stejným pozitivním směrem.
4.1.1 Evropské úřady CEDEFOP a ETF podporují specifickým způsobem rozvoj odborného vzdělávání a školení.
Doplňují také provádění směrnic evropské politiky v oblasti odborného školení tím, že nastiňují, rozšiřují a navzájem si vyměňují informace, zkušenosti a příklady tzv. nejlepší praxe, prostřednictvím zadaných studií a zpráv a prostřednictvím přípravy a analýzy příslušných výzkumných prací a popisů praktické zkušenosti.
Evropská informační síť Eurydiké [20] obdobným způsobem propojuje tyto systémy a subjekty systémů všeobecného vzdělávání.
Tyto tři organizace jsou ve vztahu vzájemné součinnosti formou konstruktivní spolupráce, jejíž rozsah se neustále rozšiřuje v souvislosti s rostoucím významem celoživotního učení, které s sebou přináší vyšší míru spolupráce a integrace všeobecného vzdělávání a školení na jedné straně a odborného vzdělávání a školení na straně druhé.
4.1.2 Účelem programu Leonardo da Vinci [21] je provádět politiku Unie v oblasti odborného školení.
Přispívá "k prosazení Evropy založené na znalostech rozvojem evropského prostoru spolupráce v oblasti vzdělávání a odborného školení" a podporuje "politiku členských států v oblasti celoživotního učení a utváření znalostí, dovedností a odborné způsobilosti, takovým způsobem, aby existoval předpoklad, že tento proces přispěje k pěstování aktivního občanského postoje a zaměstnavatelnosti" [22].
Členské státy jsou odpovědné za realizaci tohoto programu.
4.1.3 V kontextu rozvoje a implementace celoživotního vzdělávání by měla být rovněž věnována zvláštní pozornost na aktivitu "Grundtvig" v současném programu Sokrates II, která se vztahuje k podpoře integrovaného přístupu ke vzdělávání napříč celým spektrem vzdělávání dospělých [23].
4.2 Národní systémy všeobecného a odborného vzdělávání a školení byly strukturovány a navrženy v zásadě tak, aby splňovaly konkrétní potřeby, které v průběhu času a případ od případu vytvářel trh práce.
V důsledku toho se v jejich vývoji projevovaly cykly větší intenzity a následného oslabení odpovídající příslušným trendům daného trhu.
Ze stejného důvodu mezi nimi existují výrazné rozdíly. Tyto rozdíly v současné době způsobují problémy v koordinaci, v přejímání příslušných postupů tzv. nejlepší praxe a ve vzájemném chápání pojmů a koncepcí užívaných v každém jednotlivém případě.
4.3 Příslušné rozpočtové výdaje na odborné vzdělávání pro Evropskou unii v roce 2004 činí 194533900 eur, z toho 163 miliónů eur na program Leonardo da Vinci.
Ve srovnání s tím výdaje na kulturu všeho druhu a na všech úrovních, kromě vzdělávání a školení představují 268848500 eur; celkový rozpočet generálního direktoriátu pro vzdělání a kulturu činí 783770054 eur, z celkového rozpočtu Společenství 92370071153 [24].eur.
4.3.1 Tato skromná částka přidělená v rozpočtu vzhledem k ekonomickému a politickému významu odborného vzdělávání a školení se projevuje na úrovni členských států.
Existuje všeobecná shoda mezi hlavními subjekty na všech úrovních rozhodování, že celkové finanční prostředky, které jsou k dispozici pro sektor vzdělávání a školení, jsou nedostatečné pro dosažení stanovených cílů.
4.4 V této souvislosti je třeba také poukázat na fakt, že průměrný procentuální podíl občanů EU, kteří absolvují kvalifikované základní odborné školení, je nízký (8.4 %) [25].
Cíl Unie pro rok 2010 je zvýšit tento procentuální podíl na 12,5 % potenciální ekonomicky aktivní populace (skupina obyvatel ve věku od 25-64 let) [26].
4.5 Efektivní a perspektivní průběžné odborné vzdělávání a školení je nedílnou součástí úspěšného praktického provádění celoživotního učení.
Je jasné, že současné systémy, společně s procesy a výsledky učení, nesplňují požadavky na ně kladené z kvalitativního ani z kvantitativního hlediska.
Tento obecný soud rozhodně nevylučuje možnost, že v určitých odvětvích a kontextech existují kvalitní, efektivní možnosti průběžného odborného vzdělávání a školení.
Jedním takovým příkladem mohou být kurzy organizované v rámci konkrétního podniku s cílem vyhovět jeho konkrétním potřebám; jako jiný příklad lze uvést možnosti školení na úrovni sektorů [27], které navrhli evropští sociální partneři nebo byly navrženy ve spolupráci s nimi.
5. Politika Evropské unie v oblasti zvyšování produktivity
5.1 Z veškerých údajů Evropské komise za minulé roky vyplývá, že vývoj v oblasti produktivity je pro Unii nepříznivý.
"V průběhu druhé poloviny 90. let 20. století a následně po období výrazného ekonomického útlumu došlo ve Spojených státech ke zrychlení růstu produktivity práce (z průměrné hodnoty 1,2 % v letech 1990-95 na 1,9 % v letech 1995-2001) a růstu zaměstnanosti (z 0,9 % na 1,3 %).
V EU se růst produktivity práce zpomalil (z průměrné hodnoty 1,9 % v první polovině desetiletí na 1,2 % v letech 1995-2001), avšak růst zaměstnanosti se výrazně zvýšil (z poklesu v hodnotě 0,6 % v první polovině desetiletí na 1,2 % v období let 1995-2001" [28].
5.2 Je zřejmé, že existují značné rozdíly mezi ukazateli produktivity jednotlivých členských států EU.
Evropská komise ve svém sdělení na téma Produktivita: klíč ke konkurenceschopnosti Evropských ekonomik a podniků [29], usiluje o popsání příčin a důsledků, které může tato situace mít na lisabonské cíle.
Po určení a vysvětlení značných rozdílů mezi členskými státy v tomto ohledu, Komise zdůrazňuje, že "Ekonomický růst se zvýší pouze tehdy, jestliže se zvýší produktivita.
Zlepšení produktivity podniků silně závisí na rozvoji informačních a komunikačních technologií a inovacích a na větší míře přizpůsobení pracovních sil potřebám průmyslu" [30].
5.3 EHSV je přesvědčený, že vyšší produktivita v Unii má stěžejní význam pro její budoucnost jako takovou.
Domnívá se také, že veškeré pokusy zvýšit produktivitu se musejí uskutečnit v tomto rámci a na základě Evropského sociálního modelu.
Dané úsilí musí být orientované na všechny evropské občany a tito občané se s ním musejí ztotožnit. Musí být rovněž zaměřené na střednědobý a dlouhodobý rozvoj, musí být systematické a určované kombinací politiky založené na znalostech a konkrétních opatření.
A konečně Výbor je přesvědčený, že spolupráce mezi sociálními partnery, a v obecnější rovině, mezi občanskou společností a státními orgány – zejména na místní úrovni – musí hrát zásadní úlohu při realizaci těchto opatření.
6. Vztah mezi školením a produktivitou
6.1 Na obecnější úrovni, je podle názoru EHSV nutné v souvislosti s touto konkrétní problematikou uvést následující vysvětlení:
- Produktivita je ovlivněna rozhodující měrou, jakkoli ne zcela bezvýhradně, znalostmi: "Problematika, jako například úroveň investic, organizace pracoviště, politika zapojení občanů, vytváření pracovního prostředí stimulujícího inovace, nové formy spolupráce vysokých škol s podnikovým sektorem a nové formy získávání rizikového kapitálu by měly být součástí širšího přístupu k růstu produktivity v Evropské unii." [31].
Růstu produktivity proto nelze docílit pouhým zkvalitněním systému školení.
- Za současných okolností školení může účinně ovlivnit produktivitu– a tudíž konkurenceschopnost a dosažení lisabonských cílů -, pokud je součástí širšího a obecnějšího rámce vzdělávací politiky [32].
Tento širší rámec musí disponovat základním, avšak fungujícím interním komunikačním systémem (na úrovni regionální, národní i na úrovni Společenství), musí zohlednit veškeré formy vzdělávání a školení jako dílčí složky celoživotního učení a konečně, z hlediska cílů a obsahu, musí být strukturovaný a orientovaný na prostředí, jehož atributem je vysoká míra mobility s mnoha rozměry. [33].
- Produktivita a školení musejí být zkoumány a integrovány na všech úrovních, včetně úrovně pracovních míst, kde probíhá většina rozhodnutí o financování a přístupu k CVT.
Kromě toho musejí být zkoumány a integrovány jako celek, přestože se na první pohled tyto problémy zdají být svou povahou individuální.
- V každém případě, podpora Unie pro ty regiony EU, které zaostávají v rozvíjení moderních forem školení, a zejména pro nové členské státy, je velice důležitá.
6.2 V tomto kontextu by měly být systémy a iniciativy základního odborného vzdělávání a školení, a ještě větší měrou další odborné vzdělávání a školení/odborný rozvoj, vytvořeny tak, aby fungovaly efektivněji než za současných okolností [34].
6.2.1 V dnešní době existence moderního systému aktualizace znalostí, dovedností a kvalifikace vyžaduje bezprecedentní spojení směrnic, znalostí, cílů, operačního rámce a pobídek.
V konkrétnější rovině jsou nezbytné tyto kroky:
- seznámení se s novými globálními dimenzemi (včetně plánovacích, ekonomických, technologických, kulturních a demografických aspektů);
- důkladné všeobecné i specializované znalosti zaměřené na určující faktory a způsob fungování globálního trhu a nových forem globálního politického a ekonomického řízení;
- citlivost k potřebám a požadavkům společnosti a ekonomiky založené na znalostech prostřednictvím rozvoje inovačních, atraktivních a flexibilních programů;
- uvědomění si nových oblastí závad odhalených novým systémem globální produkce a potřeby navrhnout protiopatření, která by tyto závady odstranila;
- znovuvymezení formy a struktury konkurence jako cesty k mobilitě a inovaci v rámci Unie i mimo ní;
- znovuvymezení pobídek pro účast ve školení, zejména prostřednictvím konkrétního stanovení způsobu rozdělení přidané hodnoty vytvořené školením;
- uvědomění si trojí dimenze koncepce trvalé udržitelnosti a prosazování těchto dimenzí v osobním i kolektivním životě [35].
6.2.2 Výše uvedené podmínky nemohou být splněny ve všech formách a typech odborného školení, ať už se jedná o průběžné vzdělávání, či ne.
Jsou součástí opatření systematického vzdělávání [36], která jsou ovlivňována několika aspekty a určena (učení + výuka) k tomu, aby ve dlouhodobém horizontu vyústila v kulturu vzdělávání (socializace), v jejímž rámci se znalosti jeví jako určující faktor pokroku a synergické efekty jako účinný nástroj trvale udržitelného rozvoje.
6.3 Podle názoru Výboru, přiměřené odpovědi na první dvě otázky položené nizozemským předsednictvím, by zněly takto:
6.3.1 Současný charakter a způsob fungování evropských systémů odborného školení, ve fázi základního školení a průběžného školení, mají problémy, aby dostály požadavkům vědomostní společnosti.
Tyto systémy jsou konfrontovány například s následujícími problémy:
- Všeobecná orientace: tyto systémy byly a i nadále jsou převážně orientovány na řešení speciálních problémů ekonomického prostředí s nízkou mobilitou.
- Úroveň opatření: vzhledem k této obecné orientaci systémy evropského odborného vzdělávání a školení v rozporu se současnými nároky globalizované ekonomiky musí lépe integrovat jednotlivého do všeobecného, v rámci vidění celku.
- Mobilita systému: orientace a fungování těchto systémů brání veškeré mobilitě, až již vnitřní nebo vnější, z hlediska výměny nových myšlenek, rozvoje sítí, pěstování inovací a utváření strategických postupů reagující na reálné problémy.
- Kontakt se současnými znalostmi: bez ohledu na vnímavost a pružnost jednotlivých školitelů, výše uvedené systémy nejsou ani nadále vázány jakoukoli povinností reflektovat vývoj v oblasti vědecké, technologické, výrobní či jiné.
- Kontakt s trhem práce: systémy vzdělávání a školení neplní potřeby trhu práce, jelikož zřídkakdy zahrnují některé z nově se objevujících zvláštností nebo širší sociální a mezipersonální dovednosti.
- Koordinace: koordinace systémů se v mnoha členských státech setkává s problémy.
To znamená, že každý systém základního a průběžného vzdělávání a školení funguje izolovaně od zbývajících složek vzdělávacího systému, od odpovídajících systémů v Evropské unii a samozřejmě zcela izolovaný od okolní ekonomické a společenské situace.
6.3.2 Kromě toho existuje řada mezer ve formulaci strategických cílů, prostředků a vzdělávacích postupů, které paralyzují evropské systémy vzdělávání a školení.
Konkrétně se jedná o tyto nedostatky:
- praktické provádění procesu celoživotního učení by mělo být naplňováno bezodkladně, na všech příslušných úrovních politiky i praxe;
- silnější sociální soudržnost a větší mobilita jsou prvořadými cíli evropského vzdělávání a měla by jim být dána odpovídající priorita při praktické realizaci odpovědnými orgány a subjekty;
- v mnoha školicích kurzech chybí uplatnění teoretických principů v praxi a důsledkem je nedostatečný potenciál zaměstnavatelnosti;
- obsah školících kurzů je často zaměřen příliš úzce na krátkodobé tržní situace a proto z dlouhodobého hlediska vede k chybám vztahujícím se k požadavkům trhu práce;
- přetrvávají velmi závažné překážky mobility mezi členskými státy, vzhledem k nekompatibilním osvědčením, která jsou výstupem ze školení, nekompatibilní kvalifikací a nedostatečné znalosti cizích jazyků.
7. Problémy a vyhodnocení boje za evropskou produktivitu
7.1 Tato zjištění vedou k velice závažnému závěru, že úsilí zaměřené na dosažení produktivity v Evropě se soustředilo na chybnou oblast v nesprávné době.
Mělo se zaměřit na základní vzdělávání a školení za účelem osvojení si nejdůležitějších odborných způsobilostí [37] a zároveň si uchovat tentýž důraz na celoživotní učení [38], v souladu s jeho výše uvedeným vymezením (bod 3.5).
7.2 Následující návrhy proto odkazují ke struktuře vzdělávání jako celku – bez ohledu na to, kdo za ně nese odpovědnost - a tvoří součást jednotného přístupu vyžadujícího rozsáhlou koordinovanou kampaň zaměřenou na uvedení všech evropských systémů všeobecného a odborného vzdělávání a školení do souladu se současnými evropskými a celosvětovými podmínkami, a to v co nejkratším termínu.
V konkrétnější rovině jsou navrhovány tyto kroky:
7.2.1 Komplexnější a kritický nový přístup k strukturám a vzájemnému vztahu evropských systémů všeobecného a odborného vzdělávání a školení.
Prioritou tohoto nového přístupu bude rozvoj vyšší úrovně komunikace a součinnosti mezi dílčími systémy různých forem vzdělávání, tak aby mohly efektivně reagovat na výzvy globalizace a mobility, které současné prostředí vytváří.
Bude určovaný uvědoměním si role Evropy, jako globálního partnera v rámci nových forem globálního politického a ekonomického řízení.
7.2.1.1 Silný důraz je kladený na to, aby výše uvedený přístup nenarušil klasický humanistický rozměr evropské vzdělanostní a kulturní identity. Naopak, tento rozměr musí být dále kultivován a rozvíjen.
7.2.1.2 V souvislosti s tímto kritickým novým přístupem by odborné vzdělávání nemělo získat postavení nezávislého faktoru a rovněž by nemělo být řešeno izolovaně.
Obdobně jako související oblasti školení, neformální a informální procesy učení, bude muset být zakotveno v integrované síti celoživotního učení.
Takový charakter má systém, který naplňuje potřeby občanů a poptávku po všeobecném a odborném vzdělávání a školení a je přímo a neomezeně vázaný na významný cíl trvale udržitelného rozvoje.
7.2.2 EHSV zaujímá rovněž druhé stanovisko týkající se evropské perspektivy a zapojení do výše uvedeného procesu přehodnocování nových struktur a vzájemného vztahu evropských systémů všeobecného a odborného vzdělávání a školení.
7.2.2.1 EHSV se domnívá, že rozsah problémů, jejich naléhavost a zejména značné náklady spojené s jejich řešením, vyžadují okamžité kroky a výzkum na celoevropské úrovni.
7.2.2.2 Cílem takových kroků a výzkumu by zcela určitě nebyla intervence Unie jakéhokoli druhu, pokud jde o stávající struktury evropských systémů všeobecného a odborného vzdělávání a školení: jejich rozrůzněnost je zdrojem nedocenitelné rozmanitosti, která by měla být podporována.
7.2.2.3 Nabídnout mohou alternativní formy a postupy tzv. nejlepší praxe pro seznámení evropských systémů všeobecného a odborného vzdělávání a školení s novými podmínkami, a zejména zkušební aplikace a inovační projekty, které by orientovaly vzdělávací systémy na cíle lisabonského zasedání, na jiné významné cíle Unie a na metody vyhledávání, prosazování a využívání nových, platných znalostí v globálním měřítku a přístupu k těmto znalostem.
7.2.2.4 V této souvislosti a zejména s ohledem na produktivitu a na aspekty, které z ní vyplývají, je role Unie jako vždy určována principy acquis communautaire – role, která musí být zdůrazňována a prosazována, zejména na místní a regionální úrovni.
7.2.2.5 Existuje ještě další a nesmírně důležitý rozměr zapojení Unie do procesu přehodnocování nových struktur a vzájemného vztahu mezi evropskými systémy všeobecného a odborného vzdělávání a školení.
Může přispět k podstatnému omezení ekonomických nákladů spojených s vyhledáváním, určováním a prosazováním příslušných nových postupů a postupů tzv. nejlepší praxe pro členské státy a ve spolupráci s nimi.
A konečně, uplatňováním otevřené metody koordinace může tomuto procesu jako celku také dodat impuls větší mobility a dynamiky se zřetelem k dosažení společných cílů.
7.2.3 Třetí stanovisko EHSV se týká způsobu, jakým může být proces učení, bez ohledu na konkrétní typ učení, vázaný na udržitelnost ekonomických, společenských a ekologických strategických postupů.
Toto stanovisko EHSV je nejkomplexnější a zároveň nejkonkrétnější.
Je podloženo příslušnou zkušeností a lze je považovat za tzv. nejlepší praxi [39].
7.2.3.1 Toto stanovisko vychází ze zásady, že obtížné problémy, jako například přežití lidstva a trvale udržitelný rozvoj, produktivita, konkurenceschopnost či realizace společnosti založené na poznatcích, nemohou být řešeny odtrženě od každodenní reality, prostřednictvím izolovaných kroků nebo rozhodnutí shora.
Nelze je řešit ani jako individuální problémy nesystematickými opatřeními.
Řešit je musí společnost, prostřednictvím integrovaných metod a angažovanosti vysoce motivovaných jednotlivců i kolektivu.
Z tohoto důvodu ústřední návrh EHSV týkající se přístupu k produktivitě poukazuje mimo rámec evropské, národní a sektorové úrovně na místní úroveň, na integrované strategické postupy pro trvale udržitelný rozvoj a na dynamické posilování všech forem spolupráce mezi sociálními partnery [40] a obecněji, mezi organizovanou občanskou společností a místními úřady, se zřetelem k dosažení společných cílů [41].
7.2.3.2 Návrh zdůrazňuje znalosti, know-how a inovace jako logicky ucelený podnět ke spolupráci a k realizaci společných cílů, představující zároveň nejdůležitější záměr.
7.2.3.3 Pobídky pro trvalou udržitelnost podnikového sektoru i života jednotlivce, obeznámenost se současnými aktivitami v této oblasti v celosvětovém měřítku a nesmírně důležitý moment vzájemné podpory individuálního i kolektivního úsilí v oblasti rozvoje, jsou navrhovány jako hybné síly, které zajistí proveditelnost návrhu.
7.2.3.4 Ideálním nástrojem pro rozvíjení návrhu by bylo vytvoření procesu celoživotního učení – instituce, již lze rozvíjet mimo rámec stávajících strnulých mechanismů národních systémů vzdělávání a školení, a rovněž instituce nezatížené jakoukoli polarizovaností, která vyplývá ze samotné povahy interního konkurenčního výrobního systému.
7.2.3.5 V každém případě, a bez ohledu na služby, které může celoživotní učení nabídnout v současné době nebo v budoucnosti jako komplexní systém učení a vzdělávání, musí být bezodkladně vytvořen systém (politických a společenských) tlaků a pobídek, tak aby evropské systémy vzdělávání a školení mohly pokračovat [42] v procesu harmonizace vlastních cílů s cíli lisabonského zasedání.
Tyto cíle by měly být zaměřené zejména na následující aspekty:
- potřeby ekonomiky založené na znalostech, nové ekonomiky a globalizovaného trhu;
- potřeby trhu práce, určované a rozvíjené pod vlivem vědeckých disciplín a technologických možností;
- potřeba podporovat podnikání, tvořivého kolektivního ducha, společenské přijetí inovací, uskutečňování inovací obecně, a zejména inovační tvořivé činnosti.
7.2.3.6 Výše uvedené pobídky by měly vytvořit příznivé a atraktivní společenské klima pro školení a celoživotní učení.
Klima vytvořené s konkrétní podporou spolupráce mezi vzdělávacími institucemi jako takovými a především mezi vzdělávacími institucemi, podniky, občanskou společností a místními úřady při prosazování postupů a opatření odpovídajících cílům lisabonského zasedání.
8. Rozdělení odpovědnosti a otázka financování
8.1 Rozdělení odpovědnosti v rámci mnohostranného procesu zaměřeného na dosažení společných cílů – zejména v kontextu globalizace – je komplexní problém určovaný objektivními i subjektivními faktory.
Jde o tyto faktory:
- uznání a přijetí operačního rámce zainteresovanými stranami;
- uznání a přijetí společných cílů a potřeby jejich dosažení;
- podmínky ovlivňující postup směrem k dosažení cílů a vyváženost tohoto procesu;
- pobídky pro dosažení konkrétních cílů;
- naděje na úspěšnost celého projektu.
8.1.1 V tomto kontextu zapojení jednotlivců, skupin jednotlivců, podniků nebo místních společenství do procesu základního nebo dalšího odborného vzdělávání a školení – a ještě větší měrou v případě celoživotního učení – závisí na vysvětlení cílů, prostředků a pobídek.
Odpovědnost, která z toho vyplývá, proto nepřipadne výhradně subjektům v oblasti vzdělávání a školení.
Má rovněž své politické a společenské důsledky, a lze ji rozdělit takto:
8.1.1.1 Politická odpovědnost souvisí zpravidla s vytvořením bezproblémového a transparentního operačního rámce, pokud jde o podmínky a omezení ekonomické, sociální nebo jiné formy činnosti.
Rozvoj příslušných preventivních strategických postupů, posílení vybraných forem politického a ekonomického řízení a financování těchto strategických postupů spadá do oblasti působnosti politické odpovědnosti.
8.1.1.2 Odpovědnost občanské společnosti, sociálních partnerů a místních a regionálních úřadů při prosazování komplexní politiky celoživotního učení, je také značná.
V podstatě souvisí s odpovědností za popularizaci cílů, způsobů a prostředků vytváření prostředí učení.
Souvisí také s odpovědností za navržení konkrétních typů spolupráce a nezbytných komplexních opatření.
A konečně souvisí rovněž s odpovědností za formulování a zajištění pobídek pro zapojení do zvolených strategických postupů a opatření, společně dohodnutých případ od případu.
8.1.1.3 Odpovědnost podnikového sektoru má svůj ekonomický a společenský aspekt.
Je úkolem podniků definovat podmínky a omezení realizovatelnosti této odpovědnosti.
Podniky by měly rovněž neustále vyhodnocovat své požadavky z hlediska dovedností a znalostí prostřednictvím organizování odborných školicích programů, jak individuálně, tak ve spolupráci s ostatními výrobci, se kterými jsou v kontaktu.
To se týká pochopitelně zejména subjektů malého a středního podnikání, které mají výhodu těsnější vazby na prostředí, ve kterém vyvíjejí činnost, a jsou nuceny obracet se se žádostí o poradenství či se ucházet o podporu společenského a ekonomického prostředí, ve kterém působí, vzhledem k tomu, že je pro ně obtížné realizovat kompletní vzdělávací akce samostatně.
Tato skutečnost ilustruje také aspekt společenské odpovědnosti podnikového sektoru.
Rozměr zmíněné odpovědnosti nabývá na významu v kontextu ekonomické globalizace, jak z hlediska životaschopnosti podniků jako takových, tak z hlediska životaschopnosti jejich společenského prostředí.
8.1.1.4 A konečně, také jednotlivci nesou značný díl odpovědnosti související s jejich zapojením do procesu celoživotního učení.
Ovlivňují změny hledisek, způsoby pohledu na současné události a skutečnosti, ve spojitosti s učením a znalostmi, změny způsobu života jako celek a změny způsobu organizace a využívání volného času.
V důsledku toho, a to platí zejména v případě starších pracujících, jejich odpovědnost za zapojení do procesů celoživotního učení, musí být doprovázena konkrétními povinnostmi a výraznějšími pobídkami.
K této kombinaci povinností bezesporu patří využívání volného času jednotlivci, a rovněž jejich podíl na přidané hodnotě vytvořené inovacemi a novými technologiemi.
8.2 Otázka financování školení a především financování celoživotního učení, má také komplexní povahu.
8.2.1 Podle článku 14 Charty základních práv Evropské unie každý občan Unie "má právo na vzdělání a na přístup k odbornému dalšímu školení".
Musí být proto veřejným úkolem – pro všechny úrovně a orgány společně – vytvořit předpoklady pro zajištění těchto práv.
Zajištění nezbytných finančních prostředků je nedílnou součástí tohoto úkolu.
8.2.2 Ovšem vedle tohoto závazku státu bude určující faktor realizovatelnosti tohoto typu odpovědnosti vycházet obecně z konkurenceschopnosti ekonomiky – zejména ve vztazích s vnějším prostředím – a ze spolupráce vybudované v této souvislosti.
8.2.2.1 Odpovědnost státních orgánů za financování vzdělávání nijak nevylučuje společnou odpovědnost zaměstnavatelů a podniků – zejména tomu tak není v oblasti odborného vzdělávání a v každém případě to neplatí pro kvalifikační kurzy a pro kurzy průběžného vzdělávání nabízené v rámci podniku s cílem výuky dovedností, které jsou užitečné konkrétně pro tento podnik.
Společnosti musí pro své zaměstnance zabezpečovat souvislé vzdělávání, aby mohli čelit výzvám technologické a organizační modernizace a potřebám rozmachu.
Z tohoto důvodu musí být podporováni a posilováni prostřednictvím pobídek, jako je vytvoření společných fondů a zavedení daňových pobídek pro společnosti i pro zaměstnance.
Tyto pobídky již byly zmíněny sociálními partnery ve druhé společné zprávě z roku 2004 o průběžném stavu, v kontextu úsilí propagovat celoživotní rozvoj dovedností a kvalifikací.
Druhý bod první kapitoly této zprávy zní takto: "Národní zprávy zaznamenaly různé nástroje používané sociálními partnery na "mobilizaci" zdrojů na podporu účinných investic na rozvoj celoživotních kompetencí".
Některé nástroje jsou zaváděny ve spolupráci se státními úřady, ať už evropskými nebo národními (využití fondů EU, daňové pobídky, vytvoření nových fondů, atd.).
Některé nástroje jsou konkrétněji určeny na jednotlivé zdroje pro rozvoj kompetencí.
8.2.2.2 U všech událostí by investice do učení orientovaného na konkurenční prostředí a osvojování znalostí měly být nahlíženy v kontextu dlouhodobých vztahů tvořivého partnerství mezi místními, regionálními, národními a odvětvovými subjekty a orgány.
Takové investice se neomezují na podporu veřejných výdajů, ale přinášejí řadu zdrojů různorodého původu.
Celkově vzato veškeré uplatnění zdrojů, veškeré výdaje a činnosti v tomto směru přispívají k dlouhodobému procesu zlepšování dovedností.
8.2.3 Základní úkol veřejného vzdělávání, který se vztahuje také na oblast odborného školení, vyžaduje rovněž diferencovaný přístup, případ od případu.
Za prvé, určité regiony EU a skupiny obyvatel vyžadují speciální ekonomickou podporu, a za druhé, určité sektory a průmyslová odvětví – do značné míry malé a střední podnikání – vyžadují speciální pozornost.
8.2.3.1 Orgány, které financují školení na všech úrovních, by měly považovat za důležité dát prioritu inovaci a uplatňovat zvýšenou citlivost vůči realitě podnikatelské činnosti – zejména pokud jde o malé a střední podnikání.
8.2.3.2 Takový přístup případ od případu k financování celoživotního učení by v praxi měl pochopitelně respektovat transparentnost a měl by začít na odpovídající úrovni, tj. ve spolupráci a se souhlasem sociálních partnerů a občanské společnosti.
8.2.4 EHSV zdůrazňuje naléhavou potřebu racionálního hospodaření se zdroji v souvislosti s financováním školení a celoživotního učení.
To se týká jak způsobu, jímž jsou tyto zdroje přidělovány, tak jejich ekonomického účinku jako investic.
8.2.4.1 EHSV navrhuje, aby byla sestavena zpráva na vysoké úrovni, na základě příslušného průzkumu, obsahující tyto výstupy:
- seznam finančních zdrojů a prostředků pro školení a celoživotní učení na všech úrovních;
- vyhodnocení úrovně jejich kvality;
- vyhodnocení, jakým způsobem se vážou na systémy oficiálního školství;
- vyhodnocení a srovnání jejich ekonomických účinků jako investic.
8.2.4.2 Tento výzkum by přispěl rovněž k odhalení problémů, které jsou v současnosti skryté.
Nepochybně by také odhalil některé příklady tzv. nejlepší praxe, jež by mohly vyústit ve formulaci postupných kroků, které by byly realizovány počínaje od současného okamžiku v rámci všeobecných směrnic pro rozvoj školení, s důsledným cílem vytvoření komplexního systému celoživotního učení.
9. Příklad tzv. nejlepší praxe: komplexní proces trvale udržitelného rozvoje na místní úrovni
9.1 ADEDY – odborový svaz řeckých státních zaměstnanců třetí instance – v nedávné době organizoval program celoživotního učení nazvaný "Celoživotní učení jako individuální právo v kontextu evropského sociálního modelu pro 21. století".
Tento program, spolufinancovaný Generálním direktoriátem pro vzdělání a kulturu, se uskutečnil v období dvou let a byl dokončený v lednu 2004.
Jeho realizace vycházela ze vzorku tří geograficky různorodých regionálních správních oblastí v Řecku (Kozani, Kalamata/Messinia a Chalkida/Evvia).
9.2 Tato iniciativa si vytkla za cíl zvýšit povědomí činitelů regionálních odborových svazů a v obecnější rovině, členů organizací občanské společnosti v regionech a představitelů místních úřadů, o potřebě navázat místní formy spolupráce v rámci prosazování cílů lisabonského zasedání, na základě celoživotního učení, jako prostředku prosazení těchto záměrů.
9.3 Pokud jde výsledky této iniciativy, byly ve všech třech případech jednomyslně dohodnuty společné akční rámce [43] s těmito hlavními rysy:
- Uznání nového politického, technologického, sociálního a kulturního operačního rámce, který je utvářený každodenním procesem ekonomické globalizace a současným technologickým rozvojem;
- Akceptování spolupráce na místní úrovni mezi místními správními orgány a organizovanou občanskou společností, jako východisko pro řešení operačních problémů vyvolávaných novými podmínkami a pro společné dosažení dohodnutých konkrétních a realistických cílů trvale udržitelného rozvoje;
- Využívání instituce celoživotního učení jako nástroje trvale udržitelného rozvoje (z ekonomického, společenského i ekologického hlediska), a jako nástroje pro vytvoření a osvojování spolehlivých znalostí s globální platností;
- Založení a provozování víceúčelového střediska pro učení, trvale udržitelný rozvoj a vzdělávání, ve vhodných případech.
10. Doporučení
10.1 EHSV, v kontextu svého obecnějšího názoru na podstatu problému produktivity v dneší době, chápání omezení, která platí pro oblast vzdělávání a školení, ale také vědomí toho, co je v současnosti realizovatelné, si dovoluje upozornit nizozemské předsednictví v souvislosti s průběžným školením na tyto aspekty:
10.1.1 Průběžné školení je teoreticky určeno dospělým.
Ještě před pouhými několika lety úspěšně splňovalo potřeby osvojování prostých dovedností, v časovém údobí a v sektorech, ve kterých se odehrával související technologický rozvoj.
Tím se vysvětluje, proč se tato forma školení rozvinula větší měrou v sekundárním sektoru výroby.
10.1.2 V současné ekonomické situaci se technologický i jiný vývoj ubírá rychlejším tempem, evidentně má větší oblast působnosti a především je komplexnější.
Sledování tohoto vývoje a jeho vstřebání vyžaduje nejenom dovednosti, ale také kapacity [44].
V důsledku toho je průběžné školení, v té podobě, v níž je dnes poskytované, nedostatečnou a zřejmě neúčinnou iniciativou.
Usiluje o dosažení čehosi nepřiměřeného a čehosi, co nemůže být uspokojivé.
10.1.3 Souběžně s tempem technologického vývoje, jeho rozsah vytvořil požadavky na školení moderního charakteru pro pracovníky v mnohem širším věkovém rozpětí a ve všech sektorech.
Projevily se snahy těmto požadavkům vyhovět částečně školicími postupy uplatňovanými dříve, ovšem bez hmatatelného výsledku, protože nesplňují objektivní potřeby naší doby.
Jako výjimku z tohoto negativního hodnocení lze uvést některé kroky sociálních partnerů na úrovni jednotlivých sektorů.
10.1.4 Toto je tedy bod, ke kterému dospěl vývoj průběžného školení v Evropě v současnosti: bod, ve kterém vyvstává maximální potřeba jeho dalšího rozvoje a ve kterém tuto potřebu nelze splnit z důvodu infrastruktury, kultury a/nebo nedostatku příslušných postupů tzv. nejlepší praxe a zkušenosti.
10.1.5 Řešení výše uvedené situace předpokládá nový přístup k těmto aspektům:
- co průběžné školení znamená dnes;
- koho se týká (věkové skupiny a sektory);
- jak může být rozvíjeno efektivněji;
- jak může být financováno.
10.1.5.1 Odpovědi na první dvě otázky mají teoretickou povahu a byly již zodpovězeny v kontextu programu lisabonského zasedání: celoživotního učení a cíle dosažení společnosti a ekonomiky založené na poznatcích.
Třetí otázka však doposud zodpovězena nebyla.
Rada [45] opakovaně přijímala rozhodnutí, jejichž účelem bylo vytvořit nezbytný tlak na aktivizaci jako prostředek splnění příslušných – a v některých případech detailně formulovaných – závazků, ovšem bez výraznějších výsledků.
10.1.6 Vzájemné kontakty a výměna informací mnoha podniků v celoevropském měřítku a mobilita pracovníků vyžaduje celoevropský rozměr v politice týkající se odborného vzdělávání.
Přes všechny rozdíly vzdělávacích systémů se musejí členské státy EU ztotožnit s úlohou utváření "prostoru školení".
Z hlediska EHSV mají speciální význam tyto body:
- začlenění průběžného školení jako vzdělávacího postupu po absolvování školního vzdělání do integrovaného programu celoživotního učení EU pro bezprostřední uplatnění [46], v kontextu formulace cílů celoevropského procesu školení, které ač bude respektovat rozdělení odpovědnosti, může předkládat podněty pro realizaci perspektivních reforem národních systémů odborného školení, se zřetelem k podporování potenciálu zaměstnavatelnosti; hlavním úkolem výše uvedeného programu musí být podpora Evropské dimenze celoživotního učení a propojení základního odborného vzdělávání s potřebou neustálé aktualizace znalostí;
- funkční a tvořivé zapojení a začlenění zmíněného programu do uskutečňování hlavního cíle udržitelného rozvoje;
- maximální možná decentralizace a individualizace této vazby, v kontextu evropských směrnic, příslušných národních strategií a především spolupráce mezi občanskou společností a státními orgány a rovněž s celým sektorem vzdělávání;
- v maximální možné míře za tímto účelem využít součinnosti se sociálními partnery a zejména příslušných dohod o spolupráci mezi nimi na na evropské, národní, místní a sektorové úrovni;
- posílení a maximální využití příslušné spolupráce, v zásadě na místní úrovni, mezi státními orgány a občanskou společností;
- zaměření obsahu školicích kurzů na některé nově se objevující zvláštnosti, které splňují předpokládané požadavky trhu práce,ale musí také být zajištěno, že obsah školení bude v maximální možné míře široký;
- umožnit celoživotní učení definováním cíle vzdělávání jako znalostní způsobilost, která je nejlepší zárukou potenciálu zaměstnavatelnosti;
- vyšší míra sdělování ekonomických znalostí již na úrovni středoškolské výuky a vzdělávání vytvářející vyrovnanou osobnost, zejména s osobní odpovědností a spoléháním na sebe sama;
- zvýšení potenciálu zaměstnavatelnosti prostřednictvím učení,. (učení se zřetelem k praxi, například v podnicích);
- učení se cizím jazykům s cílem přispět k mobilitě a výměně mezi členskými státy by mělo být zintenzívněno na všech úrovních;
- speciální školení personalistů, zejména starších zaměstnanců, se záměrem docílit kvalitního vedení firmy a kvalitních pracovníků na základě sestavení plánů základního školení a dalšího školení ve firmě;
- intenzivnější snaha harmonizovat a zajistit vzájemné uznávání osvědčení o absolvování odborného školení a odborné kvalifikace.
10.1.7 Výše uvedená perspektiva intenzivnější celoevropské spolupráce v oblasti vzdělávání, která bude řešit komplexním a jednotným způsobem prodlevu, jež existuje v přístupu k cílům lisabonského zasedání, předpokládá tato konkrétní politická rozhodnutí:
- dostatečné zdroje, které by pokryly rozpětí nejrůznějších typů pracovníků a hloubku, již bude školení vyžadovat;
- nalezení potřebných pedagogických pracovníků v evropském měřítku;
- utváření moderního rámce a prostředí učení;
- informovanost, aktivní účast a zapojení správních orgánů na všech úrovních, sociálních partnerů a občanské společnosti obecně;
- jasnější vymezení rolí a odpovědnosti příslušejících jakýmkoli příjemcům vzdělávacích iniciativ, dodavatelům těchto iniciativ a mechanismy sledování všech iniciativ na místní, národní a evropské úrovni;
- a konečně intenzívní aktivizace s cílem prosazovat iniciativu jako celek a důsledky jejího obsahu a cílů.
10.1.8 Podle názoru EHSV obtížnějším problémem při provádění výše uvedeného návrhu je otázka financování a zajištění, aby místní složky (státní orgány a občanská společnost) byly k dispozici z operačního hlediska.
10.1.8.1 Ve svém dřívějším stanovisku EHSV prohlásil, že"Investice evropského zájmu určené k dosažení cílů stanovených v Lisabonu by měly být vyjmuty z výpočtu veřejného schodku [47]".
Prostředky přidělené na celoživotní učení by podle názoru EHSV mělo pozitivní vliv jak na budování Evropy založené na znalostech, tak na prosazování trvale udržitelného rozvoje.
10.1.8.2 Zvyšování celoživotního učení a udržitelného rozvoje na místní úrovni by uvolnilo nové zdroje energie, přispělo k vyšší míře aktivizace a větší transparentnosti tohoto procesu.
10.1.8.3 Jednotnější, komplexnější a efektivnější postup utváření, prosazování a sledování provádění a účinnosti evropských rozhodnutí v oblasti vzdělávání by vytvářel předpoklady pro zásadní posun při opětovném získání pozice, kterou Unie ztratila z hlediska produktivity a dosažení lisabonských cílů.
10.1.8.4 A konečně větší míra využívání a lepší koordinace tradičních oblastí, ve kterých se vzdělávací činnost realizuje – rodina, škola a práce – by byla impulsem k takovému posunu.
Impuls tohoto typu je naprosto zásadním faktorem pro dosažení hlavního úkolu: učinit do roku 2010 Unii nejdynamičtější světovou ekonomikou založenou na znalostech.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu rozhodnutí Rady, kterým se mění Rozhodnutí č. 2002/463/ES, kterým se přijímá akční program administrativní spolupráce v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a imigrace (Program ARGO)
COM(2004) 384 final - 2004/0122 (CNS)
(2005/C 120/14)
Dne 10. června 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", která byla odpovědná za přípravu práce Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 22. září 2004.
Zpravodajem byl pan PARIZA CASTAÑOS.
Na svém 412. plenárním zasedání dne 27. a 28. října 2004 (zasedání dne 27. října 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko poměrem 172 ku 2 při 5 abstencích.
1. Úvod
1.1 Amsterdamská smlouva stanovila nový pilíř politiky Společenství, který spočívá ve vytvoření evropské oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, která zahrnuje politiky Společenství týkající se vnějších hranic, víz, azylu a imigrace.
1.2 V říjnu 1999 tamperská Evropská rada vypracovala několik návrhů společné migrační a azylové politiky EU.
1.3 Jeden z tamperských návrhů se týkal užší spolupráce a vzájemné technické pomoci mezi službami pohraniční kontroly členských států a tento návrh byl opakovaně projednáván na Evropské radě v Seville (2002) a Thessaloniki (2003).
2. Návrh Komise
2.1 Program ARGO podporuje administrativní spolupráci v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a imigrace.
Byl přijat Radou dne 13. června 2002. Ve stejný den Rada také přijala Plán správy vnějších hranic členských států EU.
2.2 Cílem tohoto programu je podpořit spolupráci a jednotnou aplikace komunitárního práva, zlepšit implementaci pravidel Společenství, zajistit, aby byla dimenze Společenství řádně zohledněna v rámci organizace národních agentur, a podpořit transparentnost opatření, která tyto agentury přijímají.
2.3 Za účelem dosažení těchto cílů byly stanoveny čtyři specifické oblasti: vnější hranice, vízové politiky, azylová politika a imigrační politika.
2.4 Hranice. Cílem v této oblasti je, aby byly kontroly prováděny v souladu s ustanoveními práva EU, zejména s Schengenskou acquis, aby byla na hranicích poskytována stejná úroveň střežení a ochrany a aby byla posílena účinnost fungujících nástrojů.
2.5 Víza. Cílem v této oblasti je zajistit, aby byly postupy při vydávání víz v souladu s ustanoveními práva EU a aby při vydávání víz existovala stejná úroveň kontroly a bezpečnosti Dále je cílem harmonizace postupů při přezkoumání žádostí o víza a zajištění vízových požadavků a výjimek obecného vízového systému za současného prosazování zvýšení konzulární spolupráce.
2.6 Azyl. Záměrem v této oblasti je podporovat společný systém, který bude směřovat k jednotnému postavení uprchlíků, odpovídajícím postupem vytvořit systém, který určí zemi odpovědnou za přezkoumání žádosti o azyl, a harmonizovat národní legislativu tím, že budou stanoveny minimální standardy pro azylové řízení.
2.7 Imigrace. Cílem v této oblasti je vypracování společných pravidel pro vstup a podmínky získání trvalého pobytu státních příslušníků třetích zemí a vypracovat evropský statut pro dlouhodobý pobyt.
Je nutné otevřít právní cesty pro ekonomickou imigraci a bojovat s nelegální imigrací.
2.8 Sevillská Evropská rada vyzvala Komisi, aby přezkoumala problémy související se sdílením finanční zátěže správy vnějších hranic.
Komise se domnívá, že adekvátní řešení pro sdílení finanční zátěže bude nalezeno až po sestavení finanční perspektivy pro rok 2006.
Proto se také domnívá, že návrh, kterým se mění program ARGO, představuje pouze krátkodobé opatření, které bude používáno do přijetí rozpočtového rámce v budoucnosti.
2.9 Ve svém hodnocení prvního pracovního roku (2003) Programu ARGO Komise uvedla, že nefunguje tak, jak by měl fungovat.
Bylo vyčerpáno méně než 50 % použitelných finančních prostředků z důvodu potíží, které měly národní administrativy při spolupráci s ostatními členskými státy při vypracování projektů, které měly být podporovány a financovány z tohoto programu.
2.10 Záměrem tohoto pozměňovacího návrhu Programu ARGO je poskytnutí finanční podpory národním projektům v oblasti vnějších hranic, které mají řešit konkrétní strukturální slabosti strategických pohraničních uzlů určených na základě objektivních kritérií (posouzení rizika), která budou stanovena v každoročním pracovním programu vypracovaném Komisí ve spolupráci s Výborem ARGO.
2.11 Rozpočet Výboru ARGO bude do roku 2006 ve výši 46,1 mil EUR, přičemž 21,3 mil EUR je určeno pro rok 2004.
2.12 Zájem Společenství zaručují články 62, 63 a 66 Smlouvy a Schengenská acquis.
Spojené království a Irsko přijmou odpovídající rozhodnutí v souladu se Smlouvou.
3. Komentáře
3.1 EHSV se domnívá, že tento pozměňovací návrh Programu ARGO by měl zajistit, že finanční podpora programu bude směřovat do národních projektů pro vnější hranice, avšak zároveň zdůrazňuje, že Výbor ARGO, jednající na základě návrhu Komise, musí schválit strategickou povahu projektů posouzením rizika na základě objektivních kritérií, která budou schválena většinou členských států.
3.2 Potíže, které měly národní administrativy při spolupráci podle Programu ARGO, poukázaly na nedostatek spolupráce mezi členskými státy při správě vnějších hranic.
3.3 EHSV se domnívá, že v budoucnosti budeme muset jít za hranice administrativní spolupráce a ve Společenství v rámci společné politiky vytvořit systém solidarity v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a imigrace.
Finanční perspektivy pro rok 2007 budou muset tento přístup také zohlednit.
3.4 EHSV nerozumí tomu, proč měla Rada takové zpoždění a tolik problémů při zakládání navrhované Evropské agentury pro řízení operační spolupráce na vnějších hranicích [1].
3.5 EHSV vyzývá úřady, aby zajistily, že se v rámci administrativní spolupráce v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a imigrace bude zacházet se všemi jednotlivci vždy s lidskostí a důstojností v souladu s Chartou základních práv EU a mezinárodními úmluvami na ochranu lidských práv.
3.6 Stanovisko [2] EHSV k Jednacímu řádu navrhované Evropské agentury pro řízení operační spolupráce na vnějších hranicích obsahovalo následující poznámky:
3.6.1 EHSV zdůrazňuje, že účinné pohraniční kontroly nesmí ohrozit právo na azyl.
Mnoho lidí, kteří potřebují mezinárodní ochranu, přijíždí na vnější hranice ilegálními cestami.Úřady musí zajistit, aby tito lidé mohli žádat o ochranu a aby jejich žádosti byly posouzeny v souladu s mezinárodními úmluvami a vnitrostátními předpisy.
Do té doby, než se vyřeší administrativní a soudní řízení žadatelů o azyl, nemohou být tito lidé vyhoštěni a musí jim být poskytnuta odpovídající ochrana.
3.6.2 Nedostatek účinných kontrol na vnějších hranicích je často zneužíván zločineckými sítěmi, které obchodují s lidskými bytostmi, a nemají žádné výčitky svědomí, když vážně ohrožují lidské životy, aby zvýšily své nezákonné zisky.
Ve svém stanovisku k vydávání krátkodobých povolení k pobytu obětem trestných činů napomáhání ilegální imigrace nebo obchodu s lidskými bytostmi [3] EHSV poukázal na to, že úřady musí oběti chránit, zejména ty nejzranitelnější, jako jsou děti, a také oběti obchodu s bílým masem,a to se stejnou důrazností, s jakou bojují proti zločineckým sítím, které obchodují a zneužívají lidské bytosti.
3.6.3 EHSV ve svých dřívějších stanoviscích již uvedl, že účinná správa vnějších hranic vyžaduje úzkou spolupráci mezi pohraničními úřady v členských státech a mezi úřady v zemích původu a tranzitních zemích prostřednictvím styčných úředníků.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady o Evropském monitorovacím centru pro drogy a drogovou závislost
(COM(2003) 808 final) – 2003/0311 (CNS))
(2005/C 120/15)
Dne 23. září 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 152 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Výbor se rozhodl ustanovit generálním zpravodajem Jana Olssona.
Na svém 412. plenárním zasedání 27. - 28 října 2004 (jednání ze dne 27. října 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 159 hlasů a jeden se zdržel hlasování:
1. Podstata návrhu Komise
1.1 Komise navrhuje přepracovat nařízení Rady (EEC) č. 302/93 z 8. února 1993 o založení Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA).
1.2 Předpokládané úpravy zahrnují následující:
- úpravy směřující k posílení úlohy Centra, zejména s ohledem na nové vzorce užívání drog, především mladými lidmi, kteří stále častěji kombinují nezákonné látky s látkami zákonnými, jako je alkohol. Úpravy mají umožnit Centru nalézt ukazatele pro vyhodnocování drogových politik a strategií zaváděných v Evropské unii;
- úpravy navržené jako reakce na rozšíření. Nařízení ustavuje řídící (orientační) výbor, který bude asistovat řídící radě EMCDDA. Navrhuje se též úprava složení vědeckého výboru centra;
- úpravy směřující k vyjasnění četných nejasností, které vznikly přijetím původního nařízení. Zde se jedná zvláště o střediska sítě REITOX, nikoliv specializovaná centra.
2. Všeobecné připomínky
2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor lituje velmi krátkého času, který Rada Výboru vymezila k vyslovení stanoviska k návrhu nařízení, které Komise podala již v prosinci r. 2003.
2.2 Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA) má za úkol poskytovat Společenství a jeho členským státům objektivní, spolehlivé a v evropském měřítku srovnatelné informace o drogách, drogové závislosti a jejích následcích.
2.3 Výbor proto vítá navrhované nařízení, které je zaměřeno na rozšíření úlohy Centra, na úpravu funkcí jeho orgánů a odstranění řady nejasností, které nastaly po zavedení původního nařízení.
To je v souladu s myšlenkami, které již EHSV vyjádřil ve svých předchozích stanoviscích k prevenci a snížení rizik spojených s drogovou závislostí. [1]
3. Specifické připomínky
3.1 EHSV trvá na účasti dotčených organizací občanské společnosti na práci EMCDDA.
Za tím účelem Výbor plně podporuje návrh v článku 5 (5) návrhu směrnice, který stanoví, že Centrum "… se může uchýlit k dodatečným expertizám nebo zdrojům informací, zejména nadnárodním sítím pracujícím na poli drog a drogové závislost."
3.2 EHSV navrhuje, aby bylo Centrum doplněno styčným výborem, který by zahrnoval zástupce evropských sítí, které jsou na tomto poli aktivní, schopné poskytnout doplňující informace k údajům národních středisek. [2]
3.3 S ohledem na finanční příspěvek Společenství národním střediskům, vyzývá Výbor:
- k užší harmonizaci mezi členskými státy při sběru statistických dat, aby informace byly spolehlivější a daly se lépe porovnávat, jako je tomu u Eurostatu. článek 5 (2) návrhu nařízení musí být tedy v tomto smyslu posílen;
- národní sítě občanské společnosti aktivní v tomto úseku musí úzce spolupracovat na práci národních středisek.
3.4 Výbor pozorně prozkoumá nový akční plán Evropské unie na boj proti drogám, jehož publikace se očekává na počátku roku 2005.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k lepšímu provádění lisabonské strategie Neověřený překlad
(2005/C 120/16)
Dne 25.- 26. března 2004 vyzvala Evropská rada ve svých závěrech (předsednictví) Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, aby prozkoumal způsoby a prostředky k "lepšímu provádění lisabonské strategie".
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", na základě práce provedené řídící skupinou pro lisabonskou strategii, přijala stanovisko dne 7. října 2004.
Zpravodaj byl pán Vever, spoluzpravodaji byli pánové Ehnmark a Simpson.
Na svém 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (zasedání dne 27. října 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 169 hlasů pro, 4 hlasy proti a 8 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá skutečnost, že ho Evropská rada na zasedání ve dnech 25. a 26. března 2004 vyzvala, aby prozkoumal způsoby a prostředky k účinnějšímu provádění lisabonské strategie, která je nyní v polovině.
1.2 Výbor připomíná, že lisabonský mandát ze dne 24. března 2000 hned na počátku:
- zdůraznil nutnost aktivně zapojovat do strategie sociální partnery a občanskou společnost při využití různých forem partnerství,
- uvedl, že úspěch strategie závisí hlavně na soukromém sektoru a na partnerstvích mezi subjekty veřejného a soukromého sektoru.
- zajišťoval vyvážený rozvoj svých tří proudů, tj. ekonomického růstu, sociální soudržnosti a udržitelnosti z hlediska prostředí stimulováním evropské konkurenceschopnosti a vytvářením pracovních příležitostí, zatímco zároveň vytvářel odpovídající politiky v oblasti životního prostředí;
1.3 Výbor během posledních let prostřednictvím diskusí, slyšení a stanovisek trvale podtrhoval význam lisabonské strategie pro hospodářskou a sociální budoucnost Evropy a vyzýval všechny sociálně-profesní aktéry, aby v této strategii hráli aktivní roli.
Zejména Výbor nedávno přijal stanoviska Konkurenceschopnost evropských podniků [1], strategie trvale udržitelného rozvoje, kvalitnější řízení ekonomiky [2] a podpůrná opatření zaměstnanosti.
Výbor neustále zdůrazňuje, že cíle lisabonské strategie nebudou dosaženy bez plného zapojení občanské společnosti.
1.4 V odezvě na výzvu Evropské rady výbor s odvoláním na své poslední postoje k lisabonské strategii
- zapojil do tohoto úkolu všechny své specializované sekce,
- vyžádal si názory hospodářských a sociálních rad členských států a hlavních evropských organizací, které zastupují organizovanou občanskou společnost,
- ve dnech 9. a 10. září uspořádal v Bruselu za tímto účelem slyšení.
2. Celkové zhodnocení
2.1 Lisabonská strategie je nejznámější, v užším termínu, jako závazek přeměnit Evropu na nejdynamičtější, nejkonkurenceschopnější ekonomiku založenou na znalostech ve světě.
2.2 Tento zkrácený popis lisabonské strategie se často opakuje, avšak ne vždy je zcela pochopen její rozsah a veškeré důsledky.
2.3 Lisabonská strategie je velmi ambiciózní vize celé společnosti v Evropské unii.
Formulování strategie je přeformulováním základních cílů Unie, nyní ve větším měřítku Unie s 25 členskými státy.
2.4 Lisabonská strategie není:
- pojmem pouze pro odborníky z řad ekonomů
- ambicí "bruselského vedení" pracujícího osamoceně
- úzkou perspektivou týkající se pouze hospodářských změn
- ambicí, kterou je možno považovat za neslučitelnou s trvale udržitelným rozvojem
- konceptem, který ignoruje sociální dopady hospodářského růstu.
2.5 Lisabonská strategie, je-li správně prezentována a pochopena, je:
- způsobem formování budoucnosti Evropy
- strategií k zachování a zvýšení kvality života občanů Evropypotřebná k prozkoumání nových příležitostí ekonomiky založené na znalostech
- uznáním toho, že udržení zaměstnanosti a zvýšení životní úrovně na jedné straně, a konkurenceschopnost na druhé straně, vyžaduje novou dynamiku
- strategie na zabezpečení synergie mezi hospodářskými, sociálními a environmentálními opatřeními,
- strategií k navazování na minulý úspěch Evropské unie;
- schopnou trvale udržitelného hospodářského růstu s více a lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností.
2.6 Ve vývoji lisabonské strategie je při zvyšování hospodářského blahobytu, tvorbě pracovních příležitostí, ochraně kvality životního stylu a jejich zlepšování rozhodujícím znakem usilování o konkurenceschopnost a růst.
Naopak, vyšší kvalita života, zlepšování sociální situace a udržitelnost životního prostředí však zároveň růst vytváří.
V souladu s hospodářským pokrokem dosaženým za pomoci lisabonské strategie bude možné zlepšit podporu nabízenou těm částem evropské populace, které se nachází pod hranicí chudoby, rozšiřování sociálního začlenění a zohlednění udržitelnosti těchto výdobytků pro budoucí generace.
2.7 Tvrdit, že se lisabonská strategie týká pouze konkurenceschopnosti, znamená nepochopit téma.
2.8 Výbor chce nejdříve poznamenat, že lisabonská strategie již umožnila, aby se v posledních pěti letech začala objevovat řada pozitivních vývojových trendů, včetně:
- uvědomování si nutnosti reformy, která přesahuje tradiční kategorie,
- urychleného rozšiřování informačních technologií a inovativních procesů,
- vyšší podpory pro zakládání podniků a financování malých a středních podniků;
- většího zájmu o trvale udržitelný rozvoj, který má snížit veřejné schodky, obnovit stabilitu rozpočtu na sociální ochranu a chránit životní prostředí,
- iniciativ ze strany sociálních partnerů při sociální reformě,
- opatření ke zjednodušení právních a správních postupů, i když v omezeném rozsahu.
2.9 Navzdory těmto pozitivním momentům je hlavním postřehem to, že posledních pět let přineslo zklamání, podíváme-li se na ně z hlediska ambicí, které zazněly v Lisabonu.
Evropa uvízla mezi svými největšími industrializovanými konkurenty a novými ekonomikami s nízkými výrobními náklady, které ještě více využívají nových technologií, a čelí stále náročnějším konkurenčním výzvám.
Důvodem ke znepokojení je několik ukazatelů, např.:
- slabá domácí poptávka, nedostatečné investice a ochabující růst v Evropské unii, který v letech 2001 a 2003 představoval průměrně přibližně 1 % ročně,
- neúspěch při dosažení cílů zaměstnanosti, klesající kvalita zaměstnanosti a ztráta jistoty pracovního místa,
- zrychlující se uzavírání a přemisťování evropských výrobních podniků,
- významný hromadný odchod výzkumníků a mladých lidí po ukončení studia,
- pokračování veřejných schodků nebo dokonce jejich zhoršení v několika členských státech,
- velmi nesourodá daňová pravidla a daňové sazby pro podniky,
- rostoucí náklady na sociální ochranu a zrychlené demografické stárnutí a větší ohrožení některých skupin,
- trend specializovat se na produkty, které neodpovídají tomu, co lze obvykle očekávat ve znalostně orientované ekonomice
2.10 Zároveň lisabonské reformy zaostávají:
2.10.1 na evropské úrovni se 25 členských států zavázalo dokončit jednotný trh v několika oblastech (energie, služby, veřejné zakázky, transevropský sítě, přizpůsobení veřejných služeb), ale odmítají provést ve stanoveném časovém rámci nezbytná opatření;
2.10.2 na národní úrovni se výsledky liší, přičemž nedostatky se týkají většinou
- strukturální složitosti předpisů a správních postupů;
- trvalého nesouladu mezi nabídkou a poptávkou v oblasti pracovních sil;
- nepřiměřeně vysoké míry předčasných odchodů do důchodu, a to navzdory závazkům,
- vzdělávacích systémů,
- nedostatečné zabezpečení možnosti celoživotního vzdělávání;
- výdajů na výzkum, které se obecně nadále snižují místo toho, aby se přibližovaly lisabonskému cíli ve výši 3 % HDP,
- nedostatečné pozornosti věnované sociálním problémům vyvolaným potřebou inovovat.
2.10.3 Nové členské státy musí často překonávat další znevýhodnění v důsledku rozdílů v rozvoji, např. v oblasti zaměstnanosti, technologií nebo životního prostředí, i když tato znevýhodnění jsou někdy kompenzována opatřeními k obnově, která jsou radikálnější než v 15 EU.
V 15 EU dosáhly obecně většího pokroku v reformách severní země než jejich jižní protějšky.
Totéž platí pro členské státy, kterým se podařilo dostat rozpočet do rovnováhy oproti těm, které umožnily, aby schodek rostl.
I vyspělejší členské státy se v některých oblastech opožďují v porovnání s výkonnějšími třetími zeměmi.
Předmětem reformy není jednoduše dělat lépe než dříve, ale dělat to lépe než kdekoli jinde.
2.11 Proto lisabonská strategie uvázla v bludném kruhu: nízký růst ztěžuje provádění reformy, zatímco opoždění reformy dále brzdí růst a zaměstnanost.
Prováděné reformy proto nejčastěji souvisely s nabídkovou stranou ekonomiky.
Nebyly úspěšné, jelikož neodpovídaly dostatečné poptávce.
2.12 Na jarních vrcholných schůzkách se zdálo, že členské státy podporují spíše nové diskuse o cílech stanovených již v Lisabonu – i když to znamená přidat ještě více doporučení – než pečlivé posouzení stadia vývoje reforem, které právě probíhají, a jasný závazek v podobě termínů určených pro jednotlivá opatření.
Příliš často nejsou v Bruselu s to vysvětlit, co dělají doma nebo ve jakých oblastech se jim nepodařilo dosáhnout cílů, na kterých se v Bruselu dohodly.
Znásobení cílů reformy, závazků a zúčastněných států bylo vyrovnáno odpovídajícím počtem nedostatků, co se týče spoluodpovědnosti, provedení a koordinace i odpovídajícího hospodářského dopadu a dopadu na pracovní příležitosti.
2.13 Proto zde existuje nebezpečí nedostatečného odhodlání k nezbytným reformám a domnívání se, že strategii lze provést.
Takováto lisabonská bublina pravděpodobně nebude čekat až do roku 2010 než praskne.
2.14 Cíl stanovený v lisabonské strategii týkající zlepšení konkurenceschopnosti prostřednictvím pečlivě zaměřených reforem spolu s trvale udržitelným hospodářským růstem s příznivým vlivem na zaměstnanost a posílením sociální solidarity je i nadále důležitý pro Evropu, která se nyní nachází na křižovatce:
- na jedné straně je předním světovým vývozcem a celosvětově největším vnitřním trhem (vyjádřeno v HDP) a je s to úspěšně pokračovat v dynamických projektech, jak ukázalo euro a rozšíření,
- na druhé straně zaostává v hospodářském růstu, je oslabena přemísťováním podniků a cítí se dezorientována a ohrožena nezdary, které zakouší kvůli snížené konkurenci na světovém trhu.
2.15 Cíl lisabonské strategie je vyváženým cílem, který přiměřeným a interaktivním způsobem slaďuje hospodářský cíl konkurenceschopnosti se sociálními požadavky (zaměstnanost, odborná příprava, sociální soudržnost, životní a pracovní podmínky), a jak bylo zdůrazněno na vrcholné schůzce v Göteborgu i s potřebami v oblasti životního prostředí.
2.16 Metody lisabonské strategie platí i nadále, přičemž jsou založeny na:
- víceletém harmonogramu, rozvrženém do řady různých fází v období do roku 2010, ve kterém se má dokončit jednotný trh,
- každoročním společném hodnocení na jarní vrcholné schůzce,
- otevřené metodě koordinace s členskými státy v oblasti společných cílů podporující osvědčené postupy, která může vhodně doplnit metodu Společenství v oblastech, které jsou národní doménou,
- důrazu na ústřední roli soukromého sektoru, partnerství mezi subjekty veřejného a soukromého sektoru, zapojení občanské společnosti orgány veřejné moci a dialogu mezi sociálními partnery.
2.17 Doposud byla spolupráce v rámci otevřené metody koordinace mezinárodní záležitostí a probíhala mezivládně.
V národních parlamentech je celkový nedostatek demokratické konsolidace.
Opravdová diskuse národních parlamentů o problematice lisabonské strategie musí probíhat v členských státech.
2.18 Rozhodující zapojení a podpora hráčů z řad občanské společnosti v mnoha členských státech chyběla.
Tento významný neúspěch je velkým zklamáním při provádění lisabonské strategie a trvalo by dlouho vysvětlit obavy, které to vyvolalo, i pociťované nedostatky.
To dosvědčuje přetrvávající nedostatečná komunikace a partnerství.
2.18.1 Nedostatečná komunikace je zjevná.
Členské státy ani média s veřejností nehovoří o otázce lisabonské strategie, navzdory pokračujícím národním diskusím o zaměstnanosti, odborné přípravě, sociální ochraně, přemisťování podniků a hospodářské soutěži v oblasti technologií.
Když jsou občané Evropy informováni o cíli v oblasti konkurenceschopnosti stanoveném v Lisabonu, většina z nich nechápe jeho účel ani rozsah.
Mnoho z nich se domnívá, že stát se "nejkonkurenceschopnější (...)" ekonomikou na světě je buď nereálné, nebo bude znamenat konec evropského sociálního modelu poklesem na úroveň méně vyspělých zemí v této oblasti.
Tyto reakce ukazují, že je nutno tento cíl vysvětlovat, objasnit, že cílem je vypořádat se úspěšně s celosvětovou hospodářskou soutěží tím, že některá znevýhodnění zmenšíme a jiná kompenzujeme lepším využitím našich aktiv.
2.18.2 Mnoho lidí v Evropě objevuje, že zatímco sociální nároky jsou zpochybňovány, zůstávají nejasné výhody, které výměnou za to získáme – pokud jde o zaměstnanost a trvale udržitelnou sociální ochranu.
Lidé jsou hluboce znepokojeni:
- narůstajícím přemisťováním podniků do konkurenčních zemí s nízkými výrobními náklady,
- zvyšujícím se tlakem na zaměstnanost a pracovní podmínky a ztrátou jistoty pracovního místa,
- vznikem potíží v regionech a sektorech, které jsou nejvíce postiženy nezaměstnaností,
- oslabenými systémy sociální ochrany (nezaměstnanost, nemoci, stáří).
2.18.3 Příliš mnoho lidí v Evropě se rovněž domnívá, že nemají žádné slovo v reformách, které se jich nicméně přímo týkají a které obecně řečeno ohrožují dříve nabyté záruky a výhody.
Zprávy Komise a členských států poskytují celkem vzato málo informací o mechanismech konzultací a zapojování občanské společnosti nebo o partnerstvích s různými hráči z řad občanské společnosti (role soukromého sektoru, role sociálních partnerů, partnerství mezi subjekty veřejného a soukromého sektoru, nevládní organizace atd.) navzdory tomu, že se má za to, že mají klíčový význam v rámci úkolů lisabonské strategie.
3. Lepší konkurenceschopnost
3.1 Důraz na konkurenceschopnost uznává potřebu dosáhnout trvale udržitelné konkurenceschopnosti v otevřené a globální ekonomice tím, že zlepšíme využití nových technologií, stanovíme účinnější odbornou přípravu, zajistíme, aby byli zaměstnanci dobře kvalifikovaní, a zlepšíme produktivitu.
Pro strategii je nejdůležitější koncept kvality (kvalita zboží, služeb, regulace, vládnutí, zaměstnanosti, sociálních vztahů a životního prostředí).
3.2 Těchto cílů by bylo nejlépe dosaženo s korektnějším a účinnějším mezinárodním rámcem pro obchod a platby.
3.3 Kromě nových pravidel na mezinárodní úrovni evropské hospodářství potřebuje v současné době zjednodušit vnitřní předpisy jak na úrovni Společenství, tak i na národní úrovni.
Nadměrná byrokracie odrazuje od iniciativ, které jsou pro hospodářskou soutěž potřebné.
3.4 EHSV se na rozdíl od Komise a Rady domnívá, že pouze za pomoci změny základního směru hospodářských politik, a zejména politik makroekonomických, bude možné v Evropě odstranit překážky, jež zabraňují trvalému a dalekosáhlejšímu hospodářskému zotavení.
EU musí jednat zevnitř, pokud chce evropské hospodářství dostat zpět na cestu vedoucí k růstu a plné zaměstnanosti.
To bude vyžadovat vyváženou makroekonomickou politiku se stanoveným záměrem dosáhnout cílů Lisabonské strategie, především docílit plné zaměstnanosti, posílit konkurenceschopnost a vskutku zvážit závazek sledovat udržitelný rozvoj v souladu se závěry summitu v Göteborgu.
3.5 Cílem měnové politiky by mělo v každém případě být nalezení rovnováhy mezi cenovou stabilitou, hospodářským růstem a zaměstnaností.
"Mix politiky" doporučený Radou však neobsahuje jasnou výzvu ECB, aby též převzala odpovědnost, pokud jde o reálnou ekonomiku (růst a zaměstnanost).
Bylo by rozumné pobídnout ECB, aby se zaměřila na stabilitu v širším slova smyslu, tj. nejen na cenovou stabilitu, ale též na stabilitu v oblasti růstu, plné zaměstnanosti a sociální soudržnosti.
Evropský hospodářský a sociální výbor se sám již při několika příležitostech dožadoval toho, aby měnová politika napomáhala dosáhnout cíle růstu a plné zaměstnanosti (viz např. usnesení Výboru ze dne 19. září 2002 určené Evropskému konventu).
3.6 Měly by se zintenzívnit politiky na podporu zakládání a rozvíjení podniků, včetně mimo jiné rychlejších, nižších počátečních nákladů, opatření ke zlepšení přístupu k rizikovému kapitálu, více vzdělávacích programů pro podnikatele a hustější sítě podpůrných služeb pro malé podniky.
3.7 Celoživotní odborné vzdělávání by mělo být dostupné pro všechny občany, každého věku, ve všech členských státech, a lidé by měli být podněcováni, aby ho využili.
3.8 Měl by se uvolnit potenciál jednotného trhu.
Evropská unie by nyní měla využít výhod trhu, který je větší než trh USA nebo Číny, ale
- ve vnitrostátních právních předpisech nebylo plně provedeno příliš mnoho směrnic
- nebylo dosaženo dostatečného pokroku při zajišťování normalizace a vzájemného uznávání u nabídky služeb
- došlo ke zpoždění při liberalizaci trhů, včetně ve veřejném sektoru
- vznikly potíže při dohodě o proveditelných evropských právech duševního vlastnictví
- došlo k narušení kvůli fiskálním rozdílům.
3.9 Podpora Společenství by mohla být podmíněna zlepšením v těch členských státech, ve kterých brzdí provádění"strukturální" nedostatky.
3.10 Obchod a platby by bylo možné usnadnit prostřednictvím posílené administrativní spolupráce mezi Komisí a členskými státy v řadě oblastí, např. celní režimy, zakázky ve veřejném sektoru a nadnárodní veřejné služby.
3.11 Mimoto členské státy zaostávají v těchto sektorech:
- propojování a modernizace dopravní infrastruktury, která ovlivnila dokončení projektů v oblasti transevropských sítí,
- přístup malých a středních podniků k rizikovému kapitálu,
- veřejné schodky v některých zemích,
- výdaje na výzkum, které se s ohledem na HDP obecně spíše snižovaly než zvyšovaly (1,9 % HDP oproti 2,6 % v USA), stagnují na úrovni, která je značně nižší než cíl ve výši 3 % HDP,
- vysoký podíl předčasných odchodů do důchodu, navzdory barcelonským závazkům z roku 2002,
- vzdělávací systémy i nadále neodpovídají hospodářské realitě a budoucím vyhlídkám na zaměstnání.
3.12 Pokud se týká evropských podniků, zaostávají v následujících oblastech:
- výzkum a vývoj: roku 2002 soukromý sektor ve Spojených státech investoval do vývoje a
- výzkumu o 100 miliard euro více než v Evropě. lisabonská Evropská rada stanovila jako cíl věnovat vývoji a výzkumu 3 % HDP, c čehož dvě třetiny mají přicházet se soukromého sektoru. V současnosti se však podílí jen 56 %.
Celoživotní vzdělávání: od spuštění Lisabonské strategie se zvýšila účast dospělých na celoživotním vzdělávání jen o polovinu procentního bodu, na 8,5 %. Tento trend by mohl naznačovat, že dosažení cílového procenta 12,5 % do roku 2010 je nepravděpodobné.
4. Začlenění sociální dimenze
4.1 Je potřebná jednoznačná strategie k podněcování konkurenceschopnosti a rovněž k zachování sociální soudržnosti: to by mohlo být novou linií sociální politiky.
Sociální partneři by měli vypracovat rámec ve spolupráci s Komisí a vládami členských států.
Sociální dimenze lisabonské strategie by se měla plně uznat jako hlavní faktor k dosažení blahobytu, produktivity a sociálního začlenění a bude nutno ji v nadcházejících pěti letech lisabonské strategie aktualizovat.
4.2 EHSV naléhavě žádá vlády členských států, aby učinily opatření, která jsou nutná k tomu, aby byl dosažen pokrok v lisabonské strategii, jejíž cílem je povzbudit požadovaný hospodářský rozvoj.
Je to velmi důležité k tomu, aby mohla být vypracovaná nová linie sociální politiky.
Měla by se soustředit na čtyři oblasti, které vyžadují zvláštní pozornost. Těmito čtyřmi oblastmi jsou:
- více pracovních příležitostí a bezpečnější pracovní příležitosti!
- starší osoby v pracovním životě,
- aktivnější politika sociálního začlenění,
- zdravotní péče a vztah mezi zdravím a životním prostředím.
4.3 Je rovněž nutné společné úsilí zapojující sociální partnery, nevládní organizace a vlády k rozvoji forem odborného vzdělávání a jeho financování na podstatně vyšší úrovni než dosud u mnohem větší části osob, které hledají práci, zejména v sektorech, ve kterých jsou potřebné vyšší kvalifikace založené na znalostech.
4.4 Sociální partneři musí prozkoumat společné úsilí ke zlepšení pracovního prostředí a organizace práce ke svázání s vyšší produktivitou a vyšší přidanou hodnotou na zaměstnance.
Ke zmírnění některých problémů se stárnoucí pracovní silou (a klesajícím počtem mladých lidí, kteří vstupují na trh práce) se musí vlády, podniky a organizace pracovníků zaměřit na tyto demografické charakteristiky.
4.5 Jelikož existují zvláštní problémy, které se dotýkají osob znevýhodňovaných procesem změny, jsou zapotřebí hlavní směry k vytvoření aktivnější politiky sociálního začlenění.
4.6 Celkové cíle stanovené pro sociální politiku v rámci lisabonské strategie jsou i nadále platné, pouze s určitými malými úpravami.
Na druhé straně, charakter a rozsah globálních výzev se v posledních čtyřech letech značně změnily.
Objevení se rychle rostoucích ekonomik Číny a Indie má pro lisabonskou strategii přímé důsledky: stále více špičkových výrobků a služeb se uvádí na trh za velmi atraktivní ceny.
Trvalý vysoký růst produktivity ve Spojených státech znamená, že lisabonská strategie musí posunout cíle, aby ji dostihla.
Lepší výkon Evropy než USA, pokud jde o produktivitu (za hodinu), ke kterému docházelo v 90. letech 20. století, zřejmě skončil.
4.7 Pozitivním a vyzývavým faktorem je rozšíření Evropské unie.
Nové členské státy představují nesmírně významné zvětšení vnitřního trhu, zvýšení kupní síly a kvalifikovaných lidských zdrojů.
Nové členské státy však představují také nové výzvy pro sociální začlenění.
Co se týče lidských zdrojů, je nutno zlepšit dostupné vzdělávání a odbornou přípravu v oblastech špičkové techniky – jak je tomu také v patnácti starých členských státech
4.8 Výbor zvážil podstatu možné Charty trvale udržitelného rozvoje, která by zahrnovala výše uvedené oblasti sociální politiky a stanovila příslušná základní práva občanů.
Na základě těchto úvah EHSV navrhuje, aby Charta trvale udržitelného sociálního rozvoje byla začleněna do pracovního programu v oblasti sociální politiky.
Charta by měla být doprovázena akčním programem EU zaměřeným na koordinaci různých opatření a měla by pomoci členským státům zaměřit se na prioritní oblasti.
5. Trvale udržitelný rozvoj
5.1 V současné době se přezkoumává strategie EU pro trvale udržitelný rozvoj a rozhodnutí o výsledku se očekává na zasedání Evropské rady v březnu 2005.
Strategie trvale udržitelného rozvoje zahrnuje opatření v hospodářské a sociální oblasti i v oblasti životního prostředí, která se vzájemně podporují.
5.1.1 Lisabonská strategie, jak se ukázalo po zasedáních Evropské rady na jaře 2002, zahrnuje souběžná opatření v hospodářské a sociální oblasti a oblasti životního prostředí.
O připojení environmentální dimenze bylo rozhodnuto na zasedání Evropské rady v Göteborgu.
5.2 Bylo by chybou považovat lisabonskou strategii a zásadu, která je základem strategie trvale udržitelného rozvoje, za protichůdné ambice.
Lisabonská strategie má jasný časový rámec, a to do roku 2010.
Strategie trvale udržitelného rozvoje má neomezený časový rámec a týká se mezigeneračních otázek.
5.3 Majíce na paměti záměr Evropské rady přezkoumat v březnu 2005 současně obě strategie je nezbytné uznat tři aspekty:
- lisabonská strategie, které zbývá už jen pět let, bude muset začít přistupovat k záležitostem s časovým rámcem přesahujícím rok 2010.
U takovýchto záležitostí a akcí je nutné, aby se posouzení provedlo podle kritérií, která se používají ve strategii trvale udržitelného rozvoje.
S tímto přístupem nabízí lisabonská strategie možnost zahájit v konkrétním rámci projekty, které lze charakterizovat jako akce v rámci trvale udržitelného rozvoje;
- je nezbytné, aby revidovaná strategie trvale udržitelného rozvoje při stanovení dlouhodobých cílů a akcí uznala funkce lisabonské strategie a vždy příslušné akce a programy koordinovala;
- lisabonská strategie může mít určité množství cílů a akcí, ale strategie trvale udržitelného růstu bude mít samozřejmě ještě širší soubor cílů a akcí.
Budou se však objevovat postupně.
V obou případech je nezbytné, aby rozhodující roli mohla hrát národní a místní úroveň.
Ani jedna z obou strategií nemůže fungovat, pokud je hlavně strategií shora dolů, obě strategie budou muset být strategiemi zdola nahoru.
6. Partnerství
6.1 V ambiciózních návrzích na dynamičtější provedení lisabonského procesu existuje mnoho různých témat.
Ačkoli žádná jednotlivá politika nebo akční plán nebude hlavním základním rysem, jedno téma dominuje.
Efektivní provedení lisabonské strategie vyžaduje uznat vzájemné působení mnoha lidí, vlád, orgánů, organizací a evropských institucí v rámci celého Společenství.
6.2 Obnovená dynamika závisí na vícestupňovém "partnerství pro změnu".
Koncept partnerství může ilustrovat, že lisabonské cíle nejsou ani cíli shora dolů ani vzdálené od otázek, které se týkají každodenního života občanů.
6.3 Výbor zdůrazňuje, že hlavní slabou stránkou v provádění lisabonské strategie je neúspěch zapojit přiměřeně hráče z řad občanské společnosti – ačkoli v rámci lisabonských úkolů se na tomto bodě výslovně trvá.
Tato slabá stránka by se pro úspěch strategie mohla ukázat jako osudná.
Výbor je potěšen, že dne 24. března 2004 Evropská rada prosazovala řešení tohoto problému prostřednictvím partnerství pro reformu.
Výbor souhlasil, že se bude na tomto procesu podílet tím, že předloží akční plán.
6.4 Výbor zamýšlí spolupracovat s hospodářskými a sociálními radami členských států a všemi sociálně-profesními partnery, kteří se chtějí zapojit do vytváření sítě iniciativ občanské společnosti na podporu úspěchu reforem.
6.5 Toto bude interaktivní, decentralizovaná síť spojující webové stránky účastníků s cílem:
- určit sociálně-profesní iniciativy – již probíhající i ty, které se teprve připravují, které pomáhají posunout na evropské, národní nebo regionální úrovni kupředu reformy v rámci lisabonské strategie,
- vyzdvihnout osvědčené postupy v těchto oblastech, včetně týkajících se přeshraničních záležitostí,
- podělit se o příslušné zkušenosti a analýzy hráčů z řad občanské společnosti;
- organizovat konzultační fóra a debaty o reformách.
6.6 K prosazování takovýchto iniciativ bude vypracován kodex chování a účastníci sítě ho budou uplatňovat.
6.7 Do jarního zasedání bude s partnery sítě uspořádána výroční konference s cílem provést inventuru iniciativ občanské společnosti.
6.8 Výbor chce sloužit jako evropské fórum pro dialog o "partnerstvích pro reformu" čerpající z národních a evropských zkušeností.
6.9 Toto spojení s národními reprezentativními subjekty by přineslo osvědčené zkušenosti, takže EHSV by mohl efektivněji přispět k výročním přezkumům na jarních zasedáních Rady.
7. Předpoklady pro efektivní provedení lisabonské strategie
7.1 Výbor vyzdvihuje potřebu sladit lisabonské reformy s evropskou občanskou společností a domnívá se, že proces revize nezbytný pro provedení lisabonské strategie musí splňovat čtyři předpoklady:
7.2 Za prvé, provedení lisabonské strategie nelze odložit na zítra.
Mezinárodní konkurence se každý den zvyšuje.
V důsledku toho se průmysl přemisťuje – což je jev, který se týká rostoucího počtu regionů a sektorů, jelikož ty soutěží s novými ekonomikami s nízkými mzdovými a výrobními náklady a často se špičkovými a inovativními technologiemi.
Účinná, dlouhodobá opatření k obnovení konkurenceschopnosti Evropy jako místa pro podnikání nesnesou odkladu.
7.3 Lisabonská strategie představuje strategický koncept.
V tomto smyslu je srovnatelná s dřívějšími strategickými koncepty, jež vedly k radikálním pokrokům v integraci.
V těchto případech obsahovalo plánování jistou lhůtu a striktně kontrolovanou sérii stádií a zároveň zde probíhala úzká spolupráce mezi Komisí a členskými státy.
Na konci 60. let se tento koncept používal v případě celní unie, která byla zakotvena ve Smlouvě.
Úspěch "Evropy '92" byl též výsledkem podobného plánování.
Monetární unie je dalším příkladem úspěchu.
Ve výše uvedených případech se buď úspěšně následovala metoda Společenství, jak tomu bylo v případě celní unie a "Evropy '92", anebo výsledky, jež byly nutně zapotřebí, přinesla pozitivní spolupráce mezi členskými státy, jmenovitě zapojení do HMU.
Problém spočívá v tom, že ani jedna z těchto dvou situací v současnosti neplatí.
Nyní závisí uspokojivý pokrok zcela na politické vůli.
7.4 Za druhé, lisabonská strategie nemůže uspět bez mezinárodních pravidel.
Evropští zaměstnavatelé a pracovníci se nechtějí pustit do křížku s bezuzdnou konkurencí a uvíznout v nekontrolované spirále snižování nákladů bez ohledu na zdraví, bezpečnost, sociální a environmentální pokrok a vyvážený a trvale udržitelný růst.
Proto lisabonské reformy mohou uspět pouze tehdy, pokud bude Unie vykonávat paralelní nátlak v rámci WTO, IMF, WIPO (Světová organizace duševního vlastnictví), ILO a dalších mezinárodních organizací k vytvoření rámce pro globalizací pomocí korektnějších, účinnějších pravidel.
Je nezbytné vytvořit mezinárodně uznávaný referenční rámec pro konkurenceschopnost, který by zahrnoval minimální pravidla pro hospodářskou soutěž, bezpečnost, normy jakosti, sociální práva, ochranu dětí, ochranu životního prostředí a duševní vlastnictví.
Bylo by nereálné pokoušet se bez těchto záruk získat podporu evropské veřejnosti.
7.5 Za třetí, provedení lisabonské strategie nesmí být v rozporu se sociálním modelem EU – při nebezpečí, že pacient bude zabit, když očekává, že bude léčen.
7.5.1 Je velmi důležité zmírnit obavy týkající se rozsahu a sociálních nákladů reforem.
Lidé si musejí být vědomi toho, že tyto reformy jsou pro udržitelnost evropského modelu rozvoje nezbytné jakožto součást otevřené ekonomiky.
Hlavním cílem lisabonské strategie musí být zajistit trvalou životaschopnost evropského sociálního modelu, na kterém naši občané tolik lpí, jak je vyjádřen v Chartě základních práv a zároveň sladit tento model s požadavky konkurenceschopnosti.
7.5.2 Lisabonská strategie se musí také plně zabývat obavami v oblasti životního prostředí.
Závazky přijaté v roce 2001 v Göteborgu jasně potvrzují a zvětšují přání vyjádřené v lisabonské strategii sladit konkurenceschopné hospodářství s dobrou kvalitou života.
7.6 Za čtvrté, je jasné, že úspěch lisabonské strategie je podmíněn silnějšími evropskými, národními a regionálními partnerstvími mezi jednotlivými státy i se zástupci sociálně-profesních zájmových skupin a sociálních partnerů.
V prvních několika letech provádění lisabonské strategie příliš mnoho států nezapojilo plně sociální partnery do koncipování a provádění reforem, stěží je konzultovalo a nedostatečně se o nich zmiňovalo ve výročních zprávách o pokroku.
V pěti letech, které k dosažení lisabonského cíle zbývají, se takováto selhání nesmějí opakovat.
Cíle nebude dosaženo, nebude-li občanská společnost informována, vyburcována, zapojena a skutečně mobilizována.
8. Osm návrhů priorit EHSV k lepšímu provádění lisabonské strategie
Na základě analýzy a provedených rozsáhlých konzultací EHSV chce na výzvu Evropské rady odpovědět následujícími návrhy:
8.1 Členské státy by si měly více přivlastnit strategii
8.1.1 Vlády členských států by měly převzít jasnou a aktivnější odpovědnost za provádění pracovní agendy lisabonské strategie.
Je nezbytné, aby si vlády členských států a národní parlamenty strategii "přivlastnily".
Členské státy by měly připravit jasné plány spolu s časovým rámcem opatření, která navrhují a která mají v úmyslu přijmout, aby dosáhly cílů lisabonské strategie na následujících vrcholných schůzkách.
8.1.2 Lisabonská strategie musí být uznána tím, čím je: velmi ambiciózním programem budování evropské společnosti prosperity, blahobytu, konkurenceschopnosti, sociálního začlenění a vysokého uvědomování si environmentální dimenze.
Na tomto základě je nezbytné komunikovat aktivněji se sociálními partnery a organizovanou občanskou společnosti.
Lisabonská strategie byla příliš ztotožňována pouze s hospodářskou agendou.
8.1.3 Je nutno využívat více otevřené metody koordinace: každoroční komparativní analýza musí být podrobnější a členské státy musí jasněji ukázat, zda zde existují strukturální nebo jiné překážky k tomu, aby bylo dosaženo společně stanovených cílů.
8.2 Posílení růstu a soudržnosti
8.2.1 Pakt stability a růstu se musí rozvinout do nástroje pro růst a zvýšení produktivity, zaměřujícího se na cíle v oblasti stability během celého hospodářského cyklu, nejen v jednotlivých letech.
K podpoře poptávky je nutný mix makroekonomických politik, které neobsahují žádná napětí.
8.2.2 ECB by měla více zohledňovat širší hospodářský dopad svých rozhodnutí a s výhradou nutnosti kontrolovat inflaci by měla jednat na podporu lisabonských cílů.
8.2.3 Při koordinaci hospodářských politik mezi členskými státy (a v rámci členských států) by měly vlády stanovit cíle v oblasti výkonnosti a monitorovat klíčové ukazatele k prokázání výsledků.
8.2.4 Politiky soudržnosti musí vynucovat aktivněji zlepšení v konkurenceschopnosti, která naopak pomůže snížit rozsah příjmových rozdílů v rámci Společenství.
Jako jeden aspekt politik soudržnosti by se měl přijmout kodex přijatelných praktik při využívání státní podpory.
8.3 Efektivnější implementace vnitřního trhu
8.3.1 Zvláštní pozornost je nutno věnovat agendě k provedení vnitřního trhu, nyní rozšířeného na 25 členských států.
Evropská komise by měla do každoročního hodnocení lisabonské strategie zařadit podrobnou zprávu o dosud nevyřešených problémech při provádění.
8.3.2 Několik opatření pro jednotný trh má velké zpoždění a je nutno je přijmout neprodleně: regulace, která zruší dvojí zdanění na jednotném trhu; okamžitá dostupnost jednoduchého, efektivního a přiměřeně ohodnoceného patentu Společenství; znovu dokončení skutečného vnitřního trhu se službami na vyrovnaném základě.
8.4 Podpora inovace a kvality
8.4.1 EIB a EIF by měly zesílit svoj činnost týkající se identifikace, určení priorit a strukturování inovačních investičních projektů a programů předkládaných jak v soukromém, tak veřejném sektoru, a to ve spolupráci s Komisí a členskými státy.
EIF by se měl i nadále zaměřit na potřebu vysokého růstu a inovačních MSP prostřednictvím svého rizikového kapitálu a zmocnění SME a prostřednictvím větší podpory možností financování EIB.
8.4.2 K provedení strategie je nezbytný koncept kvality (kvalita zboží, služeb, regulace, vládnutí, zaměstnanosti, sociálních vztahů a životního prostředí) a měl by být nedílnou součástí každoročního hodnocení pokroku dosaženého na národní úrovni i na úrovni EU.
8.5 Obnova sociální politiky
8.5.1 Sociální politiku je nutno uznat jako nezbytný předpoklad pro konkurenceschopnost a produktivitu a naopak.
Pro rozšířenou Evropskou unii je nutno vypracovat vylepšenou agendu sociální politiky.
To by mělo mít podobu Charty trvale udržitelného sociálního rozvoje, zahrnující klíčové oblasti sociální politiky a základní práva občanů.
8.5.2 Pro podporu konkurenceschopnosti jsou zvlášť důležité čtyři oblasti sociální politiky: politiky zaměstnanosti, starší osoby v pracovním životě, aktivnější politiky sociálního začlenění a zdravotní péče včetně vztahu mezi zdravím, sociální ochranou a životním prostředím.
Ve všech těchto oblastech jsou zapotřebí nové iniciativy spojené s podrobnými konzultacemi mezi EU, národními vládami a sociálními partnery.
8.5.3 Budování společnosti náročné na znalosti vyžaduje vysokou úroveň zdrojů jak pro základní, tak i další vzdělávání a odbornou přípravu.
Celoživotní učení, i když se ve všech státech rozšiřuje, se musí dále rozvíjet, včetně celoživotního učení na pokročilých úrovních.
Evropská komise by měla při konzultacích se sociálními partnery prozkoumat možnost dosáhnout celoevropské Charty celoživotního učení, včetně možností alternativního financování.
8.5.4 "EU musí přijmout aktivnější společnou imigrační politiku, jak doporučila Evropská rada v Tampere a Soluni.
Z demografických, hospodářských a sociálních příčin zůstane imigrace do Evropy během několika následujících let klíčovou problematikou.
Lisabonská strategie volá po transparentní zaměstnanosti, stejně jako po nových politikách integrace a boje proti diskriminaci."
8.6 Podpora partnerství veřejného a soukromého sektoru ve výzkumu
8.6.1 Hlavní pilíř společnosti náročné na znalosti představuje výzkum, a to základní i aplikovaný.
Podniky v EU spíše zaostávají při dosahování cílů týkajících se větších výdajů na výzkum. To samé platí i pro vlády.
Více prostředků by bylo možno získat prostřednictvím partnerství pro výzkum mezi subjekty soukromého a veřejného sektoru.
Evropa musí mít aktivní politiky pro návrat evropských výzkumníků, ať pracují kdekoliv.
8.6.2 Evropská komise by měla předložit plán na zvýšení investic do výzkumu, lepší koordinaci programů EU a národních programů a vytvoření Evropské rady pro výzkum.
8.6.3 Přenášení poznatků výzkumu do průmyslových aplikací je v Evropské unii ve srovnání se Spojenými státy nedostatečné a pomalé.
Evropská komise by měla předložit konkrétní plán opatření na podporu přenášení poznatků do průmyslových aplikací.
8.6.4 Zejména malé a střední podniky potřebují přístup k výzkumu a podporu při zavádění pokrokových technických řešení.
EIB by společně s Evropskou komisí měla rozvíjet způsoby a prostředky pro další podporu přenášení poznatků.
8.7 Aktivnější ochrana životního prostředí
8.7.1 Lisabonská strategie je založena rovněž na třetím pilíři, a to environmentální dimenzi.
Je třeba aktivněji prosazovat rozvoj ekologicky šetrných technologií.
Společné úsilí veřejného a soukromého sektoru by se mělo rozšířit na oblast zásobování energií a dopravy.
V dlouhodobější perspektivě lze prostřednictvím environmentálního sektoru dosáhnout významných účinků synergie.
8.7.2 Trvale udržitelný rozvoj bude nutně nedílnou součástí lisabonské strategie v příštích pěti letech, ale s časovou perspektivou sahající daleko za lisabonskou strategii.
Revidovaná strategie trvale udržitelného rozvoje by měla zahrnovat konkrétní opatření, která jsou slučitelná s druhou polovinou lisabonské strategie.
8.8 Získání podpory občanů
8.8.1 Vrátit lisabonskou strategii zpět občanům Evropy!
Organizovaná občanská společnost a sociální partneři musejí hrát při provádění lisabonské strategie jasnější a inkluzivní roli.
EHSV vyjadřuje svou plnou podporu prohlášením, které v této souvislosti učinila Evropská rada.
8.8.2 Mají-li se lisabonské cíle stát skutečně dosažitelnými, musí Evropská unie nabídnout soudržný, dynamický a pokrokový přístup, jak co se týče cílů pro Unii, tak i co se týče institucionální dynamiky.
Je nutno přesvědčivě vysvětlovat novou evropskou ústavní smlouvu, jako možná nejvýznamnější znázornění těchto cílů, členské státy ji musí přijmout a musí získat podporu občanů.
8.8.3 EHSV by tudíž byl pro to, aby Lisabonský proces "nového stylu" využil úspěšnou metodu "Evropa '92".
Na základě stávající praxe by to znamenalo, že by byly zprávy o směrech politiky, vnitřním trhu, zaměstnanosti a Lisabonské strategii shrnuty do jasného plánu obsahujícího stádia a harmonogram, z něhož by bylo jasné, jaké činnosti by se očekávaly od koho (od Komise, Rady nebo od členských států) na základě jakého rozhodnutí a v jakém časovém horizontu.
8.8.4 Na národní úrovni mohou hrát velmi důležitou roli hospodářské a sociální rady společně se sociálními partnery a různými organizacemi občanské společnosti.
Provedení lisabonské strategie může přisoudit radám velmi zvláštní úlohu.
8.8.5 Na úrovni EU je EHSV připraven převzít aktivní odpovědnost za podporu provádění a monitorování lisabonské strategie, v úzkém kontaktu se sociálními partnery a organizacemi občanské společnosti na evropské úrovni.
8.8.6 Informovat občany Evropy o lisabonské strategii!
Zdůraznit hlavní cíle strategie: vybudovat prosperující a sociální Evropu s vysokou konkurenceschopností a uvědoměním si environmentálních problémů.
Strategie nebude nikdy úspěšně provedena bez aktivního zapojení občanů.
EHSV chce k tomuto informování aktivně přispět.
8.8.7 Provedení lisabonské strategie vyžaduje jasnou soudržnost politik na úrovni EU i na národní úrovni.
Tři pilíře strategie poskytují jedinečné příležitosti pro synergii v hospodářské, sociální a environmentální oblasti.
Znovu aktivovat proces lisabonské strategie – s třemi pilíři v soudržném rámci společných politik.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k "Otázce konkurenceschopnosti evropských podniků"
(2005/C 120/17)
Dne 20. února 2004 předseda Evropské komise p. PRODI požádal jménem Komise o průzkumné stanovisko Hospodářského a sociálního výboru na téma "Otázka konkurenceschopnosti evropských podniků".
Specializovaná sekce " Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost " pověřená přípravou prací Výboru v této oblasti, vypracovala své stanovisko dne 20. září 2004 (zpravodaj: p.
VEVER – spoluzpravodajkyně: paní FLORIOVÁ).
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko na 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (jednání ze dne 27. října 2004) 105 hlasy pro, 3 hlasy proti a 2 se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Evropa čelí větším výzvám vztahujícím se k její konkurenceschopnosti a dostala se " do kleští " jednak mezi svými velkými průmyslovými partnery, a jednak ze strany nově se objevujících ekonomik s nízkými výrobními náklady.
Tato situace jde ruku v ruce se srovnávacím deficitem růstu a s velkým zpožděním z hlediska investic do vzdělávání, výzkumu a nových technologií, a kdy současně dochází ke stále větší relokalizaci evropských podniků, které musí čelit mezinárodní konkurenci.
1.2 Nicméně Evropě, založené na modelu společnosti valorizující tzv. profesní vztahy (tj. vztahy zaměstnanci, zaměstnavatel, odbory; užívá se také termín "průmyslové vztahy", pozn.překl.), nechybí konkurenční trumfy jejích podniků:
- její mezinárodní obchod svědčí o její silné účasti na procesu globalizace;
- její rozšířený vnitřní trh je nyní na prvním místě na světě;
- její měnová unie, i když zatím jen omezená, představuje pokrok, který nemá jinde obdoby;
- její probíhající lisabonský program zahrnuje hospodářské a sociální reformy a reformy v oblasti životního prostředí, které mají za cíl zejména trvale obnovit její konkurenceschopnost.
1.3 Zatímco u některých z těchto výhod se stále jedná více o probíhající procesy spíše než o nezvratné výsledky, Evropa má zároveň i nevýhody, které penalizují její podniky a přispívají k jejím současným nedobrým výkonům v hospodářském růstu a zaměstnanosti. Situace je následující:
- administrativní a právní rámec v Evropě nedostatečně podporuje duch podnikavosti;
- uvnitř jednotného trhu, který stále není dokončen, ještě existuje příliš mnoho překážek;
- stále se čeká na potvrzení skutečné hospodářské unie, a to i přes zavedení měnové unie;
- další zpoždění se také nabaluje v provádění konkurenční strategie z Lisabonu.
1.4 Ke zlepšení konkurenceschopnosti evropských podniků Výbor zdůrazňuje čtyři požadavky, které jsou podle něj vzájemně neoddělitelné:
1.4.1 První prioritou je znovu oživit důvěru ekonomických aktérů, a to prostřednictvím:
- jasnější vize evropského projektu v jeho globálním prostředí;
- zjednodušením předpisů, na evropské úrovni a na úrovni jednotlivých států, otevřením většího prostoru pro socioprofesní samoregulaci a spoluregulaci;
- opatřeními podporujícími vytváření a rozvoj podniků – viz rizikový kapitál, vzdělávání podnikatelů, podpůrné služby malým a středním podnikům apod.;
- větší podpory evropských inovačních iniciativ podniků a aktivním zapojením ostatních socioprofesních aktérů;
- většího počtu programů pro vzdělávání, kvalifikaci a přeškolení zaměstnanců na jinou práci, zejména těch starších.
1.4.2 Další prioritou je zajistit dokončení zásadních opatření jednotného trhu, která by neměla být dále odkládána za časový horizont konkurenceschopnosti stanovený v Lisabonu na r. 2010, aniž by přitom nebylo zapomínáno na pozdější potřeby pro její trvalé udržení.
To předpokládá:
- zpřísnění požadavků na transpozici, s lepší zodpovědností vlád v této oblasti.
Finanční podpory EU zaostávajícím státům by mohly být případně přesměrovány na dohnání jejich zpoždění v transpozici;
- rozhodnutí, na která podniky již příliš dlouho čekají a která se týkají zrušení dvojího zdanění, zjednodušení evropského režimu DPH, vytvoření statutu zjednodušené evropské společnosti otevřeného malým a středním podnikům, odblokování komunitárního patentu;
- jistější a plynulejší fungování výměn na základě posílené administrativní spolupráce, komunitární inspekce jednotného trhu, sjednocené celní úřady na vnějších hranicích, lepší účinnost a vzájemná spolupráce mezi veřejnými službami obyvatelstvu, což by v některých případech mohlo otevřít vývoj služeb obecného zájmu v evropském měřítku.
1.4.3 Konkurenceschopnost evropských podniků také předpokládá rozvíjet, rovněž na základě synchronizovaného přístupu ve světle termínu konkurenceschopnosti stanoveného na r. 2010, dynamickou hospodářskou unii založenou na euro, která by byla schopna podpořit růst a zaměstnanost za pomoci odpovídající měnové politiky, a to prostřednictvím:
- postupného rozšíření, avšak bez zbytečného prodlení, měnové unie na nové členské státy;
- požadavku předběžného stanoviska EU a nikoliv stanoviska a posteriori ohledně návrhů státních rozpočtů jednotlivých států;
- procesu sbližování daňových systémů v podmínkách, které jsou kompatibilní s ekonomikou otevřenou výměnám, atraktivní jak pro investice, tak se zájmem o sociální soudržnost v případě potřeby i pomocí posílených spoluprací;
- opatření přímo podporujících hospodářskou činnost a růst v Evropě: rozvoj veřejných/soukromých partnerských svazků k financování nových transevropských infrastruktur na úrovni rozšířené Unie, potvrzení evropského průmyslového přístupu přispívajícího k realizaci investic do nových technologií, výzkumu a vzdělávání, a také k nastavení politiky konkurence a obchodní politiky, mobilizace evropských technologických prostředků ve velkých projektech se společným strategickým významem, včetně v oblasti bezpečnosti;
- posíleného a reorganizovaného komunitárního rozpočtu odpovídajícího prioritám této společné hospodářské politiky.
1.4.4 Provádění strukturálních reforem lisabonské strategie také vyžaduje větší odhodlání a koherenci:
- jasnějším vyhodnocením skutečného srovnávacího stavu hospodářských reforem a investic (otevření trhů, přístup k financování, posílení výzkumu), sociálních reforem (vzdělávání, trh práce, sociální ochrana, investice podniků do lidského kapitálu), administrativních reforem (snížení veřejných deficitů, zjednodušení předpisů) a reforem v oblasti životního prostředí;
- zajištěním lepší koordinace těchto reforem v návaznosti mimo jiné na programovaném cíli konkurenceschopnosti, s pevnějším zapojením komunitárních institucí a se zjednodušením koordinačních procesů;
- lepším zhodnocením role tzv. sociálních partnerů (tj. zástupců odborů a vedení podniků, pozn.překl.) při vypracování, provádění a řízení reforem, jakož i jejich schopnosti "přitáhnout" investice.
1.5 Závěrem Výbor konstatuje, že nedostatek konkurenceschopnosti evropských podniků dnes představuje cenu, která se platí za nedostatečně podnikavou Evropu, za její pomalost v rozhodování a v přizpůsobení se mezinárodním změnám, za její neukončené procesy v četných oblastech, za zpoždění jejích reforem a za to, že velmi nedostatečně – často rozmarně, někdy nekoherentně, a tudíž kontraproduktivně – využívá svých vlastních trumfů.
K nápravě situace je zapotřebí odhodlané akce.
K úspěchu bude zapotřebí přístupu daleko více zaměřeného na růst, dynamiku hospodářských faktorů, a to jak u nabídky, tak u poptávky v rámci pružnějšího a efektivnějšího jednotného evropského trhu.
Výbor silně zdůrazňuje zejména výzvu posledního Jarního summitu k podpoře nových partnerských svazků pro reformu, a to jak na národní, tak na evropské úrovni, s užším zapojením sociálních partnerů.
Výbor zdůrazňuje nutnost pevně se držet termínu v r. 2010, což by mělo zahrnovat jednak provedení lisabonských reforem a jednak dokončení jednotného trhu a uskutečnění skutečné hospodářské a konkurenční unie, za využití všech důsledků měnové unie a při úplném začlenění požadavků trvalého rozvoje.
2. Úvod
2.1 Toto stanovisko je vypracováno na průzkumnou žádost předsedy Evropské komise Romana PRODI, který dne 20. února 2004 požádal Evropský hospodářský a sociální výbor, aby mu předložil svou analýzu a doporučení ohledně problémů konkurenceschopnosti evropských podniků.
Především se jedná o identifikaci nejdůležitějších potíží, se kterými se podniky potýkají, o překážky vytvářené prostředím, ve kterém pracují, jakož i o alternativní návrhy k nápravě, v kontextu našeho modelu společnosti.
2.2 Velký počet nedávných analýz zdůrazňuje, po vzoru zprávy Sapir z července r. 2003, tuto narůstající výzvu konkurenceschopnosti pro Evropu, která se dostala do kleští jednak mezi svými velkými průmyslovými partnery – srov.
USA, Japonsko – a jednak ze strany nově se objevujících ekonomik s nízkými výrobními náklady – srov. Čína a Indie, které stále více zavádějí nové technologie a investují do odborné přípravy, školství a infrastruktury.
Poskytnuté údaje (týkající se například vývozů, bilance běžných operací nebo vývoje zisku podniků…) dokazují, že evropská ekonomika a převážná část evropských podniků je ve velké míře konkurenceschopná. Navzdory tomu existuje mnoho alarmujících ukazatelů – nízký růst, neuspokojivá úroveň jak investic, tak poptávky, zhoršení situace v zaměstnanosti – kvantitativní (pokles zaměstnanosti) a někdy kvalitativní (nejistota), zavření evropských výrobních center, odchod vědeckých mozků, prohlubování veřejných deficitů, rostoucí náklady sociální ochrany, spolu se zrychlujícím se demografickým stárnutím obyvatelstva, což vše dohromady přináší zvýšené problémy s financováním.
2.3 Za účelem vyrovnání vysokých nákladů v Evropě (práce, daně, předpisy), volí mnoho společností automatizaci (výroby, řízení) nebo více či méně částečnou ale významnou delokalizaci do třetích zemí, které jsou levnější a méně regulované, zejména nově vznikající ekonomiky.
2.4 Bylo by zajisté iluzorní tvrdit, že se můžeme postavit těmto strategiím pomocí vnucených autoritářských opatření. Evropská ekonomika je nedílnou součástí celosvětové ekonomiky, která je čím dál, tím víc globalizovaná.
Tento proces je nevratný a přispívá jak k rozvoji jednotlivých zemí, které se tohoto procesu účastní, tak k mezinárodní stabilitě, pokud je veden tak, aby docházelo k hospodářskému a sociálnímu pokroku.
2.5 S ohledem na tyto obecné podmínky je požadováno následující:
2.5.1 Je více než kdy jindy nutné zarámcovat globalizaci do výkonnějších a spravedlivějších mezinárodních pravidel.
Možný přínos z konkurenceschopnosti v žádném případě nespočívá v nekontrolované spirále tlačící k přehnanému snížení nákladů bez přihlížení ke zdravotním, bezpečnostním podmínkám, k podmínkám sociálního pokroku a vyváženého a trvale udržitelného rozvoje, a k podmínkách ochrany životního prostředí.
Otázka konkurenceschopnosti musí být naopak vložena do referenčního rámce uznaného v mezinárodním měřítku, který by zakotvil jisté minimum podmínek týkajících se konkurenceschopnosti, bezpečnosti, kvality, sociálních práv a životního prostředí.
To předpokládá aktivní intervenci mezinárodních orgánů pro regulaci a rozvoj – srov. Světová obchodní organizace (WTO), Mezinárodní měnový fond, Světová banka, Mezinárodní organizace práce – které jsou dnes ještě stále nedostatečně účinné, příliš vzájemně oddělené a některé jen málo průhledné a málo participativní ve svém vlastním způsobu fungování.
Proto Výbor požadoval a poté podpořil agendu WTO z Dohá, přičemž dnes je velmi znepokojen obtížným postupem v jeho jednáních.
2.5.2 Otázka posílení konkurenceschopnosti evropského teritoria vůči konkurenci se rovněž stává stále naléhavější, a to v podmínkách zaručujících jeho hospodářský a sociální rozvoj, jeho soudržnost, jeho zaměstnanost a životní prostředí; to v rámci evropského modelu profesních vztahů vyžaduje lépe využít trumfů evropských podniků a napravit jejich nevýhody či je kompenzovat lepší kvalitou a vyšší produktivitou v případě, jestliže nemohou být strukturálně napraveny (jako v případě rozdílů v ceně pracovní síly mezi Evropou a rozvojovými zeměmi).
2.5.3 Není realistické ani žádoucí, aby Evropská unie vstupovala do konkurence v oblasti cen a nákladů se zjevně méně rozvinutými národními ekonomikami, pokud Evropa nemůže vyrovnat rozdíl vyšší produktivitou.
Evropská ekonomika proto nemá jinou možnost než se neustále zdokonalovat a konkurovat zejména rostoucí produktivitou v oblastech kvality i kvantity a prostřednictvím inovací.
To si vyžádá nárůst lidských, technologických, průmyslových a finančních investic.
3. Konkurenční trumfy evropských podniků
3.1 Široké zapojení do globalizace
3.1.1 Evropa je dnes ústředním obchodním partnerem ve světě, největším dovozcem a největším vývozcem na světě.
Její podniky si zachovávají svou konkurenceschopnost při vývozu a čelí mezinárodní konkurenceschopnosti rostoucí produktivitou při optimalizaci jejich nákladů, včetně mezd, zajištěním kvality jejich výrobků a služeb a inovacemi za účelem lepšího přizpůsobení se trhům.
Dokázaly být totiž přítomny ve většině sektorů hospodářské činnosti, zejména:
- v zemědělskopotravinářském komplexu, kde zaujímá první místo v obchodních výměnách;
- v hlavních průmyslových odvětvích – automobily, letecká a raketová technika, chemie, stavebnictví, veřejné práce, telekomunikace aj., kde evropské podniky patří k těm nejvýkonnějším;
- v energetice – výroba a distribuce elektrické energie: ropa, jaderná energie, plyn, alternativní zdroje energie – a v technologiích pro životní prostředí;
- ve službách, kde jsou evropské podniky často na první příčce na světě: obchod, finance, pojišťovnictví, doprava, inženýring, počítačové programy, turistický ruch, zdravotnictví atd.
3.1.2 Evropské podniky rovněž hodně investují ve světě, čímž přispívají k hospodářskému růstu mnoha světových regionů, zejména v nově vznikajících ekonomikách v Asii.
Jestliže se tyto ekonomiky mohou v různých sektorech dostat do konkurence s Evropou, jsou zároveň i průmyslovými a obchodními partnery nezbytnými pro evropskou ekonomiku a její podniky, a to jakožto dodavatelé, tak i jako společníci, distributoři, subdodavatelé a zákazníci.
3.1.3 Evropské podniky, již z důvodu jejich velmi důležité role, kterou mají v rozvojových zemích, by měly jít příkladem v rozvoji sociálních norem v těchto zemích, zejména při zavádění základních sociálních práv stanovených Mezinárodní organizací práce.
Výbor se bude nadále angažovat a účastnit iniciativ s cílem posílit toto nezbytné začlenění sociální dimenze do mezinárodního obchodu.
3.1.4 Evropská unie podporuje mezinárodní obchod a investice evropských podniků, a proto se rozhodla, že na mezinárodních jednáních bude hájit jejich zájmy jedním hlasem, prostřednictvím Evropské komise, zejména v rámci WTO.
3.2 Velký kontinentální trh
3.2.1 Jednotný trh je prvním trumfem evropských podniků, založeným na společných pravidlech s obecným principem vzájemného uznání; tento princip doplňuje řada harmonizací napříč přibližně 1500 směrnic, 300 předpisů a téměř 20000 společných norem.
Čerpá z nich velká většina legislativy zaměřené na činnost podniků.
Jasné ukázání či ozřejmění jeho ekonomických výhod a zaměstnanosti, které již zdůrazňovala zpráva Cecchini na konci 80. let, je stále aktuální – i když výstupy z této zprávy nemohly být zcela potvrzeny do termínu v roce 1992 z důvodu ekonomické konjunktury, kvůli které nemohl být program Společenství dokončen.
3.2.2 Tento vnitřní evropský trh je dnes největším na světě, s 25 členskými státy, s úzkým napojením na další evropské země jako Švýcarsko a Norsko, a dále s perspektivou dalšího rozšíření.
Více než půl miliardy Evropanů je tak spojeno na tomto stejném velkém vnitřním trhu, který váží více než trh americký nebo čínský.
Toto velice valorizující konstatování by mělo být Evropanům ještě více zdůrazňováno.
3.2.3 Tyto svobody, přispívající k soudržnosti Evropy, také podnikům umožnily rozvíjet své výměny a spolupráce, umožnily restrukturalizace a fuze, a mnohým z nich tak přinesly mezinárodní rozměr.
Malé a střední podniky také využily možnosti subdodavatelství uvnitř Evropy, jakož i zrušení formalit uvnitř Společenství.
Rozvinuly se infrastruktury s transevropskými sítěmi pro dopravu, energii a telekomunikace.
Velké průmyslové programy (např. Airbus, Kosmická agentura) stimulovaly výzkum a inovaci podniků všech velikostí.
Kromě pracovních příležitostí tento velký trh podpořil pohyb aktiv, vědeckých pracovníků a studentů – více než jeden milion z nich využilo programu Erasmus.
3.2.4 Také se zmíníme o otevření veřejných monopolů existujících již před jednotným trhem, ke kterému již došlo nebo právě dochází v návaznosti na vydání několika směrnic týkajících se dopravy, energetiky, pošty aj.
Při tomto procesu dává Komise rovněž bedlivý pozor na to, aby nebyl zpochybněn koncept služeb obecného zájmu, který se strukturálně podílí na modelu evropského hospodářského a sociálního rozvoje, a to i přes nezbytná otevření vyplývající z požadavků jednotného trhu.
3.3 Měnová unie
3.3.1 Přechod na euro byl nejvýznamnější etapou jednotného trhu a zásadním pokrokem pro konkurenceschopnost evropských podniků.
Vytvořením jediné měny pro dvanáct členských států zahrnujících 300 milionů Evropanů, tak euro vyloučilo jakékoliv riziko směny v zóně euro, odstranilo náklady na transakce při směnách a zajistilo permanentní průhlednost ekonomických údajů.
Euro je také měnou s mezinárodním rozměrem.
A jestliže jeho současné nadhodnocení vůči dolaru penalizuje vývozy – při současném zvýhodnění dovozu, zejména ropy a surovin – směnný poměr, který byl před několika málo lety právě opačný, se bude v budoucnu znovu dále vyvíjet.
3.3.2 Tato měnová unie, která dnes nemá ve světě obdoby, rovněž ukázala na schopnost Evropy dovést ke zdárnému konci velký inovační a mobilizující projekt mající zásadní dopad pro její občany a podniky.
Měnová unie značně posílila vnější zviditelnění Evropy, posílila její pozici v mezinárodních vyjednáváních ve prospěch jejích podniků.
3.3.3 Pakt růstu a stability doprovázející euro má za cíl zajistit minimum ekonomické konvergence s pravidly omezujícími veřejné deficity a inflaci.
Podnikům zajišťuje lepší předvídatelnost a stabilní prostředí podporující jejich konkurenceschopnost.
Představuje také první krok ke skutečně integrované hospodářské unii.
Je totiž jasné, že trvalost měnové unie nemůže být zajištěna bez dalších pokroků včetně konkurenceschopnosti podniků a které představují důležitou součást Lisabonské strategie.
3.4 Reformátorská ambice z Lisabonu
2000 v Lisabonu zahájit na národní i evropské úrovni rozsáhlý program hospodářských, sociálních a administrativních reforem, aby do r. 2010 učinila z Evropy ekonomiku založenou na nejdynamičtějších a nejkonkurenčnějších znalostech na světě, schopnou trvalého ekonomického růstu s více a lepšími pracovními příležitostmi a větší sociální soudržností.
Tato strategie poskytuje evropské ekonomice návod ke sjednocení svých sil tváří v tvář globalizaci, na ještě konkurenčnějším evropském teritoriu.
3.4.2 Reformy jsou správné, poněvadž se dotýkají hlavních otázek spojených s konkurenceschopností evropských podniků. Jsou zaměřeny na:
- snadnější přístup k financování, včetně rizikového kapitálu, zejména pro malé a střední podniky a pro inovující podniky;
- snížení tíživého daňového tlaku na práci, zejména nízko kvalifikovanou a málo placenou, aby náklady na ni byly pro zaměstnavatele méně odrazující;
- snížení veřejných deficitů, což je spojeno se stabilitou cen a daňovou umírněností;
- stimulaci procesu inovace, na kterém závisí technologická kapacita evropských podniků;
- přizpůsobení školství a vzdělávání, zejména aby lépe odpovídala novým ekonomickým, profesním a technologickým požadavkům;
- modernizace trhu práce podporující lepší nastavení pracovních nabídek a poptávek, lepší míru zaměstnanosti, zlepšení kvality práce a pracovních podmínek, při současném intenzivnějším používání různých zařízení za účelem větší produktivity;
- účinnost a trvalost sociální ochrany vzhledem k problémům vyplývajícím ze zvýšení výdajů a zejména demografickým stárnutím obyvatelstva;
- zjednodušení předpisů, a to jak na národní, tak na evropské úrovni;
- a rovněž, v souladu se summitem v Göteborgu v červnu r. 2001, lepší integrace ochrany životního prostředí a požadavků trvale udržitelného rozvoje.
3.4.3 Metody lisabonské strategie jsou rovněž relevantní a předpokládají:
- nový harmonogram pro dokončení jednotného trhu s uvedením postupných etap;
- výroční vyhodnocení na evropském jarním summitu;
- metodu " otevřené koordinace " na společných cílech se zhodnocením osvědčených praktik;
- ústřední roli přiřazenou soukromému sektoru a partnerským svazkům mezi veřejnými orgány a občanskou společností;
- zdůraznění dialogu mezi sociálními partnery.
3.4.4 Tato lisabonská strategie již přinesla první kladné výsledky:
- uvědomění si náročnosti reforem, a to bez ohledu na tradiční politickou rozdílnost názorů;
- urychlené rozšiřování informačních technologií a inovačních procesů;
- větší podpora při zakládání podniků a při financování malých a středních podniků;
- větší starost o trvalost rozvoje zahrnující opatření ke zlepšení účinnosti veřejných služeb pomocí snížení veřejných deficitů, opatření k upevnění sociální ochrany pomocí opětného vyvážení jejích účtů, opatření k zavedení legislativních kroků a k zavedení energetických a průmyslových technologií lépe chránících životní prostředí;
- zapojení sociálních partnerů do sociálních reforem;
- opatření k legislativnímu a administrativnímu zjednodušení, byť i omezeného dosahu.
3.4.5 Konkurenční ambice lisabonské strategie by nebyla realistická bez obnovy institucionálního rámce Unie.
To bylo právě posláním Evropské úmluvy, jejíž inovační obsah připojil k zástupcům států a institucí Unie také zástupce kandidátských zemí, národních parlamentů a pozorovatelů z řad občanské společnosti.
Úmluva navrhovala přepracování smluv tak, aby tyto umožnily modernizovaný a zjednodušený rámec lépe přizpůsobený rozšíření ve velkém měřítku, a který by byl zároveň čitelnější a atraktivnější pro veřejné mínění.
Cílem bylo také zakotvit do smlouvy zásluhy a klady evropského modelu společnosti, ve kterém snaha o konkurenceschopnost jde ruku v ruce s valorizací zaměstnanosti a sociálního pokroku.
Z cílů Unie tak nová smlouva přijatá EU-25 v červnu 2004 cituje vysoce konkurenční sociálně-tržní ekonomiku snažící se o plnou zaměstnanost a sociální pokrok, o vysokou míru [sociální] ochrany a o zlepšení kvality životního prostředí.
Výbor podporuje tento požadavek celkové koherence a zařazuje konkurenceschopnost k dalším cílům sociálního a kvalitativního pokroku, přičemž konstatuje, že dnes tato ještě není zdaleka zajištěna z důvodu několika nevýhod, které se na evropské konkurenceschopnosti stále odrážejí.
4. Konkurenční nevýhody evropských podniků
4.1 Nedostatečná podpora podnikavého ducha
4.1.1 Zatímco u některých těchto konkurenčních výhod Evropy se jedná spíše o probíhající procesy než o nezvratné výsledky, konkurenceschopnost evropských podniků je penalizována nevýhodami, které přispívají k jejím současným nedobrým výkonům v hospodářském růstu a zaměstnanosti.
4.1.2 Nedávné debaty o duchu podnikavosti v souvislosti se Zelenou knihou předloženou Komisí potvrdily, že podniky všech velikostí prohlašují, že se ve většině evropských zemí potýkají s každodenními problémy, a to z důvodu:
- přílišné složitosti právních předpisů a procedur na národní i evropské úrovni;
- obecně vysokého daňového a sociálního zatížení;
- častých potížích při zajištění financování;
- nedostatečné podpory subjektů beroucích na sebe riziko – včetně toho, že často nedostanou druhou šanci v případě, kdy jejich první podnikatelský záměr nemohl vyjít;
- nevyrovnaností mezi nabídkami pracovních příležitostí podniků a mezi odbornými kvalifikacemi.
4.1.3 Také upozorňujeme na srovnatelně nízkou míru zaměstnanosti v Evropě, zejména ve srovnání se Spojenými státy.
Tato situace má negativní důsledky na evropskou konkurenceschopnost, na její celkově vysokou úroveň daňového zatížení, jakož i na rovnováhu systémů sociální ochrany.
4.1.4 A konečně, mnoho podnikatelů se také domnívá, že Unie má tendenci vršit zprávy s analýzami o zpoždění Evropy v konkurenceschopnosti, spíše než aby byly zahájeny skutečně operativní akce vedoucí k ověřitelným výsledkům tak, jak se to podařilo udělat našim hlavním konkurentům – Spojeným státům a Číně.
4.1.5 Výbor konstatuje, že i sami sociální partneři jsou v pozici, kdy by měli zahájit tyto operativní akce podporující konkurenceschopnost a ducha podnikavosti.
Četné příklady svědčí o tom, že v tomto směru hrají velmi důležitou roli. Tato hnací role sociálních partnerů měla být správně zdůrazněna v Zelené knize Komise.
4.1.6 Výbor též zdůrazňuje, že složky fungující uvnitř toho, co nazýváme sociálním hospodářstvím, se často střetávají s týmiž překážkami jako ty, které jsou zmiňovány výše, což se týká jak daňového systému, tak dalších záležitostí, jako jsou veřejné zakázky a pravidla konkurence.
Výbor se domnívá, že specifická řešení těchto problémů by značně napomohla zlepšení hospodářské situace a zaměstnanosti v Evropě.
4.2 Přetrvávající džungle překážek
4.2.1 I přes některé kladné výsledky jednotný trh neučinil dostatečné pokroky v několika oblastech.
Jedná se především o služby, které představují 70 % hospodářské činnosti, avšak kde příslušná sladění, jako např. ve vzájemném uznávání, zůstávají silně pod úrovní skutečných potřeb.
Ve veřejném sektoru dále přetrvávají četná zpoždění ve větší otevřenosti:
- překážky týkající se sektorů, kde v některých zemích nadále přetrvaly monopoly, jako např. doprava, energetika, pošta, a dnes v menší úrovni telekomunikace;
- uzavřenost veřejných zakázek (ani ne 10 % z nich je uzavíráno s nenárodními podniky);
- administrativní uzavřenost, přičemž řízení jednotného trhu vyžaduje zvýšenou spolupráci v četných oblastech (viz daňový systém, celnice, policie, justice, konkurence, stíhání podvodů, životní prostředí atd.).
4.2.2 Nehledě na otevření, ke kterým již dochází nebo dojde, a nehledě i na zpoždění, ke kterým někdy v těchto oblastech dochází, ještě zbývá jasně upřesnit otázku statutu služeb obecného zájmu uvnitř jednotného trhu.
Specifická role služeb obecného zájmu, která již byla uvedena v několika směrnicích týkajících se sektorových otevření, byla globálně zakotvena Amsterdamskou smlouvou a Smlouvou z Nice.
Sama Komise připravuje horizontální nástroj k lepšímu upřesnění role služeb obecného zájmu na jednotném trhu.
Nicméně jsme však nuceni konstatovat, že tato debata se do dnešního dne omezila pouze na roli národních veřejných služeb vůči evropskému jednotnému trhu, aniž by se nějakým způsobem uvažovalo, zda cílený rozvoj služeb obecného zájmu by mohl mít nějaký smysl v evropském měřítku – a za jakých podmínek.
Tato otázka by však dnes neměla být vyloučena ze skutečné debaty o budoucnosti rozšířeného jednotného trhu a konkurenceschopnosti evropských podniků.
4.2.3 Přes vypracovávání nových právních předpisů uvnitř Společenství, jednotlivé státy dále samy vydávají své předpisy v podmínkách, které mohou zkomplikovat či dokonce bránit jednotnému trhu pro podniky.
Byla zavedena procedura jejich předběžného oznamování Komisi (směrnice č. 83/189), ta je ovšem zabrána do svých četných úkolů a může účinně reagovat pouze v nejzřejmějších případech, a rozšíření Unie její úkol ještě zkomplikuje.
4.2.4 Kromě toho směrnice ještě nejsou dostatečně transponovány všemi členskými státy, a nedostatky při jejich provádění se běžně týkají 10 % z nich či v některých oblastech dokonce 25 %.
Také se příliš často vyskytují přestupky – Komise právě řeší přibližně 1500 případů, které jsou předmětem vyšetřování a žalob.
4.2.5 Daňová konvergence (sbližování) uvnitř jednotného trhu je stále velmi nedostatečná, také z důvodu požadavku jednomyslnosti Rady.
Zejména zbývá zrušit všechna dvojí zdanění, zavést harmonizované zdanění právnických osob a zjednodušit intrakomunitární režim DPH.
4.2.6 Složitost a náklady na získání evropské ochrany duševního vlastnictví je dalším handicapem pro evropské podniky, který je potvrzen stále trvajícím zpožděním (třicet let!) a předvídatelnou cenou za patent Společenství.
4.2.7 Také zmiňujeme odložení různých projektů transevropských sítí v rozšířené Evropě, pro které je teprve nutné najít financování z veřejných nebo soukromých zdrojů.
4.2.8 Zpoždění v dokončení jednotného trhu se částečně přímo podepisuje na velice neuspokojivé situaci v oblasti zaměstnanosti a trhu práce.
Rozšíření Evropské unie z 15 na 25 členských států klade ještě naléhavěji otázku zlepšení zaměstnanosti z hlediska jejích jednotlivých aspektů (vzdělávání, profesní a geografická mobilita, zvýšená kvalita pracovních příležitostí, přeškolení aj.).
4.2.9 A konečně, princip volného oběhu a svobodné volby sídla podniku uvnitř jednotného trhu je dočasně omezený vzhledem k výjimkám, které mohou být uděleny až na sedm let a které byly rozhodnuty vůči občanům nových členských států v souvislosti s rozšířením Unie.
Tato omezení jsou v rozporu s volným fungováním trhu práce v rozšířené Evropě a mohou penalizovat vzdělávací úsilí a úsilí zaměřené na profesní adaptaci, které bylo v těchto nových státech vynaloženo.
Bariéry také stojí v cestě jednotlivcům z nových členských států, kteří by chtěli v zemích evropské patnáctky pracovat jako samostatně výdělečně činní.
4.3 Nedostatky hospodářské unie
4.3.1 Měnová unie nešla ruku v ruce s dynamickým hospodářským růstem, který měla podpořit.
Hlavním důvodem je to, že tato měnová unie ještě stále není doprovázena skutečnou hospodářskou unií.
I samotný zárodek vytvořený paktem růstu a stability byl v nedávné době problematický.
Několik států jej dostatečně nerespektuje, z toho Německo a Francie, které překročily stanovená 3 % veřejného deficitu.
Kromě toho se objevily otázky ohledně účinků paktu (jehož složka "stabilita" je mnohem přesněji definována než složka "růst") na stagnaci hospodářské činnosti.
Ke kompenzaci stanovených limitů, které pakt omezují, by bylo třeba rozvinout integrovanější ekonomický přístup, jenž v současné době ještě téměř neexistuje vzhledem ke stále minimální koordinaci hlavních směrů hospodářské politiky (GOPE).
4.3.2 Euroskupina sdružující státy z euro-zóny zůstala k dnešnímu dni málo strukturovaná, málo průrazná a ze značné míry mezivládní, ve srovnání s Evropskou centrální bankou organizovanou podle federálního modelu.
Zatím jsme ještě daleko od skutečného počátku evropské hospodářské vlády.
4.3.3 I samotná Rada Ekonomika-Finance ještě zdaleka nemůže uvažovat o sestavení hospodářské vlády Unie, jestliže její členové dále s oblibou trvají na svých národních zájmech, posíleni širokým užíváním principu jednomyslnosti.
To je případ deficitu daňové harmonizace Evropy.
4.3.4 A konečně, Rada Konkurenceschopnost založená v posledních letech nemá privilegovaný vztah s Radou Ekonomika-Finance a má potíže s tím, aby účinně zajistila potřebný mezidisciplinární úkol týkající se všech složek Rady.
4.3.5 Také s politováním konstatujeme, že nová ústavní smlouva se ukázala být málo rozvinutá a inovační z hlediska prohloubení hospodářské unie, na rozdíl od jejích četných ustanovení v jiných oblastech.
Pro soudržnost a konkurenceschopnou konvergenci evropské ekonomiky by bylo důležitější udělit Komisi skutečnou roli při návrzích a ne pouze aby dělala doporučení, a to jak s ohledem na velké cíle hospodářské politiky, tak na deficit veřejného sektoru.
4.4 Deficit strukturálních reforem
4.4.1 Na Jarních summitech se zdálo, že státy daly přednost novým debatám o cílech, které již byly stanoveny v Lisabonu, i za cenu, že budou přidávat další předpisy namísto toho, aby provedly srovnávací vyhodnocení národních reforem.
Příliš států také opomnělo plně zapojit sociální partnery do vypracovávání a provádění reforem, téměř je ani nekonzultovaly a ani nezmínily ve svých zprávách o stavu postupu reforem.
4.4.2 Tato zdrženlivost států ohledně stavu reforem šla ruku v ruce se zpožděními:
4.4.2.1 Na evropské úrovni se "pětadvacítka" jasně dohodla na dokončení jednotného trhu v několika oblastech (srov. energetika, služby, veřejné zakázky, transevropské sítě, přizpůsobení veřejných služeb), na druhou stranu však "ohrnuje nos" nad včasným přijetím požadovaných opatření.
4.4.2.2 Na národní úrovni jsou výsledky nerovnoměrné.
I ty členské státy, které jsou s reformami nejdále, mají zpoždění vůči výkonnějším třetím zemím, a Evropa si celkově udržuje handicap v konkurenceschopnosti.
Přitom u reforem nejde pouze o to dělat věci lépe než dříve, ale taky a především, dělat je lépe než jinde.
Zejména si povšimneme:
4.4.2.2.1 Co se týká otevření trhů: zde došlo k velkému pokroku v telekomunikacích a v menší míře v energetice – plyn, elektrická energie – kde jsou ceny ještě často příliš vysoké.
Otevírání pošty postupuje v některých zemích jen pomalu, kdy cíl je stále ještě jen částečný a předpokládá postupné etapy dohodnuté až do r.
2009. V dopravních infrastrukturách přetrvává zpoždění v propojení a modernizaci, což má dopad především na realizaci projektů transevropských sítí.
4.4.2.2.2 Co se týká přístupu k financování: probíhá integrace evropského finančního trhu podporovaná zaváděním eura.
Byla učiněna různá opatření k usnadnění financování malých podniků mladých podnikatelů (start-up) a malých a středních podniků.
Přístup k rizikovému kapitálu je však stále nedostatečný. Kromě toho sjednocování finančního trhu, které ještě stále příliš závisí na předpisech společných socioprofesních předpisech, které byly definovány a upraveny dohodou uzavřenou mezi institucemi EU dne 16. prosince 2003, by se mělo spíše podporovat.
4.4.2.2.3 Co se týká veřejných deficitů: zde se situace velmi liší podle jednotlivých zemí – některé státy si zajistily pozitivní zůstatek svých státních financí (srov. Dánsko, Finsko, Lucembursko, Švédsko), zatímco jiné dosahují nebo překračují limity stanovené paktem stability (srov.
Německo, Francie, Itálie, Portugalsko). Tyto země s nadměrným schodkem jsou také zeměmi, které se nejvíce opozdily v provádění strukturálních reforem.
4.4.2.2.4 Co se týká podpory inovace: výdaje na výzkum jsou stále nedostatečné.
Představují 1,9 % HDP oproti 2,6 % v USA, a investice podniků jsou v USA dvakrát vyšší než v "evropské patnáctce".
Jsme dalece lisabonskému cíli stanovujícímu výdaje na výzkum a rozvoj ve výši 3 % hrubého národního produktu, přičemž jeho dvě třetiny musí být financovány soukromým sektorem.
Tyto výdaje jsou také málo vyvážené mezi sebou, jakož i s evropským rámcovým programem výzkumu.
Nedostatečná společná politika v Evropě ve strategických oblastech má dopad na její technologické investice.
Patenty podané v Evropě, zejména v nových technologiích, jsou ostatně velmi opožděné ve srovnání s USA nebo Japonskem, a to také z důvodu trvající absence účinného a finančně nenáročného komunitárního patentu.
4.4.2.2.5 Co se týká zlepšení na trhu práce: zde se situace liší podle jednotlivých zemí – v některých je míra zaměstnanosti celkově vysoká, zatímco jiné čelí strukturální částečné nezaměstnanosti.
Probíhají rozsáhlé reformy ke zlepšení fungování trhu práce, jeho pružnosti a rovnováhy mezi nabídkami a poptávkami po volných pracovních místech.
Jestliže se však Evropané přihlásili k Lisabonské strategii je nutné, aby tyto reformy rychle vedly k udržitelnému kvantitativnímu a kvalitativnímu pokroku, pokud jde o celoživotní vzdělávání a pracovní místa při vhodném aplikování práva a kolektivních dohod.
Zejména ještě chybí dostatečně silné investiční úsilí, zejména prostřednictvím vzdělávání, do pracovních příležitostí a profesních kvalifikací zaměřených na konkurenční valorizaci kvality.
Konzultování sociálních partnerů a jednání s nimi a mezi nimi musí mít především za cíl zajistit, aby nové úpravy umožnily skutečné zlepšení zaměstnanosti a podmínek zaměstnanosti v souvislosti s úkoly mezinárodní konkurenceschopnosti.
Zpráva Kok rovněž správně zdůraznila priority, které ještě zbývá provést k trvalému napravení současné situace.
4.4.2.2.6 Co se týká solventnosti sociální ochrany: právě probíhají četné reformy k obnovení její finanční rovnováhy vzhledem k demografickému stárnutí obyvatelstva, které se prohlubuje v celé Evropě.
Jedná se především o přizpůsobení délky placení příspěvků v návaznosti na prodlužování střední délky života, a o podporování občanů, aby si přihlásili různá připojištění a penzijní fondy.
Reformy se sice rozvíjejí, avšak zároveň mají velké zpoždění v oblasti sociální péče ohledně připojištění, a také se potýkají s problémy při svém zavádění a se svou účinností; především zaznamenáváme příliš předčasných odchodů z trhu práce, a to i přes závazky z r. 2002 učiněné v Barceloně.
Zejména je třeba dbát o to, aby reformy systémů sociální ochrany byly prováděny spravedlivě tak, aby nebyly znovu vytvořeny situace sociálního vyloučení některých skupin, které by měly negativní účinky na evropskou ekonomiku z hlediska sociálního, ale i hospodářského.
4.4.2.2.7 Co se týká vzdělání a dalšího vzdělávání, zde má většina evropských zemí globálně výkonné a rozvinuté vzdělávací systémy, které jsou však někdy příliš odtrženy od ekonomické reality a od perspektiv adekvátního zařazení do trhu práce, navíc s často příliš selektivním přístupem, a které jsou nedostatečně vymezeny či vyprofilovány, aby mohly zajistit účinnou podporu po celou dobu života.
Rozvíjejí se výměnné programy k zintenzivnění těchto vztahů a k rozvoji různých forem vzdělávání.
Všeobecné zavádění internetu také přispívá k prohloubení různých forem vzdělávání.
4.4.2.2.8 Co se týká zjednodušení předpisů: spolu se zlepšením jejich kvality a účinnosti se jedná o společnou potřebu všech evropských zemí, i když některé zahájily dříve než ostatní různé programy k nápravě situace.
Další prioritou je také zjednodušení procedur pro zakládání nových podniků a pro malé podniky z důvodu jejich dopadu na hospodářskou činnost a na zaměstnanost.
Je též zapotřebí se zaměřit na podporu společností při vývoji a užívání operačních postupů.
Tyto postupy snižují ztráty, podporují růst produktivity a zvyšují konkurenceschopnost.
4.4.2.2.9 Co se týká trvale udržitelného rozvoje: národní opatření pro aplikaci kjótských dohod jsou zaváděna s různými výsledky.
Ochrana životního prostředí je tradičně více zakořeněna v severských zemích, ale ostatní země přijaly nová opatření a výměny osvědčených postupů umožňují inspirovat se z úspěšných zkušeností (srov. dobrovolné kódy, charty, značky kvality, rozdělení emisních limitů atd.).
Jeví se jako zcela nezbytné dbát o to, aby konkurenční strategie Unie se podřídila či sloužila politice přihlížející k ochraně životního prostředí a k závazkům přijatým v této oblasti a aby v žádném případě nepředstavovala překážku této politiky.
4.4.3 V celkovém hodnocení je bilance reforem ještě velmi smíšená.
Přestože se stále vrší nové zprávy o snížení konkurenceschopnosti, a přes hromadění "procesů" nebo strategií jejího obnovení (viz Lucemburk, Cardiff, Kolín, Lisabon, Göteborg, Barcelona atd.), Unii se stále nedaří uvést do praxe svá postupně deklarovaná rozhodnutí (jednotný trh, finanční prostor, ekonomika založená na znalostech, excelence v životním prostředí aj.).
4.4.4 Současně s tím se od doby příznivé konjunktury v době summitu v Lisabonu v r. 2000 hospodářská situace a zaměstnanost v Evropě neustále zhoršuje, jak z důvodu nedostatečného investování, tak z důvodu nedostatečné poptávky, včetně omezení daných měnovou a finanční politikou a také z dalších různých, ale kumulujících se důvodů, spojených s nejistou situací vyvolanou teroristickými útoky, mezinárodními tlaky, finančním a burzovním neklidem, cenou ropy, což má negativní dopad na důvěru a podnikatelskou činnost.
Míry růstu poklesly z hodnoty 3,5 % v r. 2000 na 1,6 % v r.
2002. Došlo ke zhoršení situace v zaměstnanosti, kdy míra nezaměstnanosti se opět přehoupla přes hranici 8 %.
Tento pokles hospodářské a sociální konjunktury v Evropě kontrastuje se současnou dynamikou růstu ve Spojených státech (zhruba 5 %), třebaže ta je založena na velmi specifických podmínkách(např. směnný kurz dolaru, deficit rozpočtu a vojenské výdaje).
4.4.5 Lisabonská strategie je v začarovaném kruhu – nedostatečný růst komplikuje zavádění reforem a jejich zpoždění zase brání návratu k většímu růstu a zaměstnanosti.
V souvislosti s inflací cílů reforem, závazků a účastnických států konstatujeme stejnou míru deficitů ve spoluzodpovědnosti, v provádění, v koordinaci, a tudíž v dopadu na hospodářství a zaměstnanost.
Existuje riziko, že pokud nezahájíme požadované reformy s nezbytným odhodláním, budeme si dělat marné iluze a přitom přesvědčovat ostatní, že strategie pokračuje vpřed.
Takováto "lisabonská bublina" nebude čekat na r. 2010, aby praskla.
5. Doporučení Výboru
5.1 Znovu oživit důvěru aktérů hospodářského života
5.1.1 Konkurenceschopnost evropského teritoria se musí stát součástí rámce globálního projektu – politického, hospodářského a sociálního – schopného vzbudit širokou podporu a účast socioprofesních partnerů.
Nová smlouva by měla přispět ke splnění těchto očekávání.
5.1.2 Je obzvláště důležité, aby tento evropský projekt byl lépe přijat od svého celkového prostředí, a to jednak z hlediska svých vztahů se svými sousedy, a jednak od svých jednotlivých mezinárodních partnerů.
Otázka atraktivnosti evropského teritoria a jeho přizpůsobení se strukturálním změnám by měla být lépe projednána a více specifikována, zejména ve vztahu k otázkám týkajícím se mezinárodních investic, zakládání poboček v Evropě a delokalizace podniků do jiných světových oblastí.
Od jednání probíhajících na půdě WTO Výbor zejména očekává, že přispějí k vybudování lepších mezinárodních pravidel pro zarámcování výměn a investic ve světovém měřítku.
5.1.3 Stejně jako jsou vyžadována nová pravidla na mezinárodní úrovni, kde jsou v současné době zcela nedostačující, je třeba v Evropě přikročit i ke zjednodušení reglementace, která se stále potýká s nadměrným množstvím předpisů a administrativních procedur.
Za tímto účelem by bylo potřeba:
- reformovat předběžnou analýzu dopadu, se zárukami nezávislosti analýzy, se systematickými testy zkoumání alternativ klasické reglementace, s ověřením dopadu projektu na zjednodušení a na konkurenceschopnost, včetně systematického zveřejňování analýzy s návrhem reglementace;
- počítat s tím, že je třeba odůvodnit všechny pozměňovací návrhy, které by mohly rušit soulad s analýzou dopadu;
- zapojit podniky a další uživatele do zjednodušení reglementace ještě před jejím přijetím (výbory SLIM a priori spíše než à posteriori [SLIM – Simpler Legislation for the Internal Market, pozn.překl.]);
- podporovat socioprofesní samoregulaci a spoluregulaci v evropském měřítku, zejména ve službách;
- pobízet státy k paralelnímu zjednodušení na národní úrovni, plus test euro-účetnictví;
5.1.4 Měly by být zahájeny politiky na odhodlanější podporu v oblasti vytváření a rozvoje podniků, s lepším přístupem k rizikovému kapitálu – který by byl důvodem k rozšíření intervencí Evropské investiční banky (EIB) v této oblasti – s větším počtem vzdělávacích programů pro podnikatele zajišťované jinými podnikateli, a s hustější sítí podpůrných služeb pro malé podniky ve všech členských státech s koordinací na evropské úrovni.
5.1.5 Obecně by také bylo vhodné podporovat podniky, profesní sdružení/organizace a nejrůznější subjekty občanské společnosti, aby byly na evropské úrovni více iniciativní a více využily nových svobod ve spolupráci a výměnách, které se jim otevřely díky pokrokům v budování nové Evropy.
Jejich iniciativy v terénu, stejně jako nová opatření očekávaná od evropských institucí nebo od států, budou hrát rozhodující roli k zajištění, aby probíhající procesy ke zlepšení konkurenceschopnosti Evropy měly skutečný dopad a přinesly pozitivní výsledky, a aby byly konečně odstraněny různé překážky a zábrany, které tomu stále brání.
Vybudování účinnější a konkurenčnější Evropy bude v konečném hodnocení především podmíněno hojností a vzájemným posílením takovýchto hospodářských a profesních iniciativ, a evropské, národní a regionální veřejné orgány budou mít především za úkol je usnadnit a zasadit do příhodného konkurenčního prostředí.
5.2 Dokončit budování jednotného trhu
5.2.1 Je nejvyšší čas zajistit v nejbližší době dokončení hlavních opatření jednotného trhu, dnes rozšířeného z 15 na 25 členských států.
Toto dokončení by se nemělo odkládat za termín konkurenceschopnosti stanovený v Lisabonu na r. 2010.
Dnes se nám takovýto cíl jeví jako nezbytný, aniž bychom přitom zapomínali na potřebu neustále udržovat a upravovat tento jednotný trh i po tomto datu.
5.2.2 První podmínkou je zajistit přesnější národní transpozici směrnic se zajištěním, že příslušné termíny budou dodrženy tak, jak bylo stanoveno na evropském summitu.
To předpokládá větší zodpovědnost vlád v této otázce a pokud to bude nutné, také předefinováním podpor EU poskytovaných těmto zaostávajícím zemím tím, že budou přesměrovány na cíl lepší transpozice.
Navíc vzhledem k většímu počtu směrnic by tuto lepší transpozici usnadnilo širší používání předpisů, které jsou prováděny přímo a jednotně.
5.2.3 Ohledně harmonizačních priorit týkajících se konkurenceschopnosti uvedeme:
- předpis rušící dvojitá zdanění uvnitř jednotného trhu, který nahradí neproniknutelné a neúplné myriády bilaterálních dohod mezi členskými státy;
- zjednodušený statut evropské společnosti otevřený malým a středním podnikům, po kterém Výbor již několikrát volal a který by jim otevřel nové možnosti rozvoje, spolupráce a subdodavatelství v evropském měřítku, počínaje příhraničními oblastmi;
- urychlené zavedení jednoduchého, účinného a finančně nenáročného komunitárního patentu, neboť neustálé otálení s jeho přijetím je na nejlepší cestě k potvrzení strukturální neschopnosti Evropy dodržet své deklarované závazky v konkurenceschopnosti;
- dokončení skutečného vnitřního trhu služeb [1] s aktivní účastí zainteresovaných profesí.
5.2.4 Zrušení administrativního rozškatulkování či uzavřenosti je rovněž nezbytnou podmínkou k posílení jednotného trhu a zasloužilo by si přímější podporu Unie, čemuž tak v současné době není.
Mělo by zahrnovat:
- lepší evropskou spolupráci mezi národními správami, které jsou dnes vyzvány ke společnému řízení jednotného trhu s 25 členskými státy;
- inspekce Společenství v jednotlivých státech se zprávami upozorňujícími na případné nedostatky a na prostředky nápravy;
- sjednocení celních úřadů na vnějších hranicích následkem rozšíření, kdy první etapa by již měla zahrnovat společný vzdělávací základ a zintenzivnění evropských stáží a výměn celních úředníků;
- zveřejnění evropských srovnání ohledně skutečně uzavřených veřejných soutěží;
- lepší koordinace veřejných služeb mezi státy, která by, pokud to bude nutné, v odůvodněných oblastech mohla připravit půdu pro zavedení takovýchto služeb na evropské úrovni.
5.3 Rozvíjet hospodářskou unii
5.3.1 Potvrzení skutečnější hospodářské unie je klíčovým prvkem pro konkurenceschopnost evropských podniků, a zároveň nutností pro úplné zajištění životaschopnosti měnové unie.
Jde především o to, aby z makro-ekonomického hlediska byla Evropa schopna adekvátněji a stabilněji reagovat na nejistoty vyplývající z mezinárodní konjunktury, a to jak z hlediska politik podpory nabídky, tak i poptávky.
Jeví se jako nezbytné rozvíjet tuto společnou hospodářskou politiku v souladu s termínem konkurenceschopnosti stanoveným v Lisabonu na r.
2010. To předpokládá:
- rozšířit euro-zónu na nové státy EU jakmile budou schopny dodržet kritéria udržitelným způsobem;
- rozvíjet výhody komunitární metody (viz zprávy a návrhy Komise, většinová hlasování v Radě) ve všech otázkách skutečně společného zájmu v hospodářské oblasti;
- zajistit dodržování paktu stability a růstu v podmínkách přihlížejícím rovněž k otázkám konkurenceschopnosti, to znamená spíše podporovat podmínky pro investování než mít administrativní výdaje.
5.3.2 Z opatření, která by umožnila významný pokrok na cestě k hospodářské unii, uvedeme následující:
- předběžné, a nikoliv dodatečné stanovisko Společenství týkající se národních návrhů státního rozpočtu, zajišťující jejich soulad s hlavními směry hospodářské politiky (GOPE);
- lepší spojení mezi řídícími směrnicemi zaměstnanosti a GOPE, nejenom jejich postavení vedle sebe;
- urychlení organizace evropského finančního prostoru, včetně pomocí samoregulace a společných socioprofesních předpisů.
5.3.3 Jednou z podmínek hospodářské unie je sblížení daňových systémů, zejména daňových základů, v podmínkách slučitelných s ekonomikou otevřenou výměnám a s atraktivností pro investice.
Svoboda sazeb by mohla být zarámcována v oblastech, které se přímo dotýkají jednotného trhu.
Bylo by zapotřebí posílit daňové úlevy týkající se zaměstnanosti.
Nedojde-li k jednomyslné shodě, posílená spolupráce mezi státy, které si přejí v tomto směru pokročit vpřed, by umožnila uskutečnit alespoň první pokroky.
5.3.4 Cíle lépe koordinované hospodářské politiky by měly směrovat k:
- rozvíjení politiky růstu ve prospěch hospodářské činnosti a zaměstnanosti tak, jak bylo uznáno na posledních evropských summitech: to předpokládá – nehledě na dodatečné intervence EIB, jejichž dopad, i když nezanedbatelný, zůstane omezený – dát nový rozměr partnerským svazkům mezi veřejnými a soukromými subjekty, zejména pro financování nových transevropských infrastruktur na úrovni rozšířené Unie;
- potvrzení aktivnějšího průmyslového přístupu osvětlujícího evropské zájmy, s kompatibilní politikou konkurence, s obchodní politikou více zaměřenou na ochranu těchto zájmů, s podporou velkých společných projektů a s podporami rozpočtu Společenství;
- zajištění nezbytného rozvoje inovačních investic a investic do výzkumu ze strany podniků, zejména k posílení evropské konkurenceschopnosti z hlediska kvalitativního;
- zajištění nezávislosti Evropy zejména v technologiích, jež jsou klíčové pro její bezpečnost (v případě potřeby formou posílené spolupráce, s přednostním otevřením odpovídajících veřejných zakázek);
- zaměření společné politiky výzkumu a rozvoje (R&D) na společné projekty s národními, euro-kompatibilními přístupy.
5.3.5 Nová rozpočtová agenda na období 2007-2013 by se měla točit kolem této otázky konkurenceschopnosti evropského teritoria.
Za tímto účelem by bylo potřeba:
- více anticipovat hospodářské, průmyslové, regionální a sociální přeměny, a podporovat ještě předtím příslušné adaptace;
- pokračovat v reformě zemědělské politiky s příslušnými subjekty, s cílem vytvořit konkurenční evropský zemědělskoprůmyslový komplex, s přihlédnutím k požadavkům životního prostředí a bezpečnosti spotřebitelů, a vyrovnaný rozvoj venkov;
- posílit mezinárodní přítomnost Unie, a to zlepšením účinnosti podpory rozvoje, rozvíjením partnerských svazků, podporou investic evropských podniků na třetích trzích se silným potenciálem růstu;
- přizpůsobit formy pomoci Společenství, tj.: rozšířit podmiňovatelnost pomocí (zejména v oblasti ekonomické konvergence, ale také v transponování směrnic), získat více reciprocity od přijímajících států (konkurenční prostředí pro podniky, administrativní zjednodušení, odstranění překážek), kontrolovat kompatibilitu pomocí Společenství s pravidly konkurence podobně jako u státních pomocí (je třeba dávat pozor na rušivé aspekty přinášející škody a na zmatek, které mohou vzniknout následkem umělých delokalizací) a více rozvíjet využívání půjček za zvýhodněných podmínek, spíše než zaměřit hlavní část pomoci na subvence.
5.4 Zajistit koherentnější provádění strukturálních reforem
5.4.1 Je třeba, aby důvěryhodnost lisabonského mandátu u evropských občanů více zakořenila.
Je proto nutné odstranit obavy ohledně jeho významu a jeho sociální ceny.
Tyto reformy podmiňují budoucnost našeho rozvoje v otevřené ekonomice.
Jde o to, zajistit trvalost evropského modelu společnosti, na kterém Evropané lpí a který je vyjádřen v Chartě základních práv, a sladit jej zároveň s cílem konkurenceschopnosti.
5.4.2 Tento samotný cíl konkurenceschopnosti by měl být také jasněji vysvětlen.
Podle Výboru nejde o to, být nejkonkurenčnějším na světě ve smyslu maximálního stlačení nákladů ve všech oblastech – takovýto cíl by byl stejnou měrou iluzorní jako neproveditelný, a v mnoha ohledech i škodlivý a netrvalý z důvodu své kvalitativní, sociální ceny a ceny pro životní prostředí.
Podle Výboru jde naopak o to, dát nám veškeré prostředky k tomu, abychom mohli být plně a trvale konkurenční v otevřené a globalizované ekonomice, zejména prostřednictvím zavedení nových technologií a modernější organizací práce a produktivity, při současné neustálé snaze o udržení a upevnění našeho sociálního modelu rozvoje v Evropě.
5.4.3 Mělo by dojít k lepší koordinaci, jednak mezi hospodářskými, sociálními, administrativními reformami a reformami životního prostředí, a jednak mezi členskými státy.
Bylo by vhodné zajistit možnost vzájemného srovnání a vzájemného posílení.
Vzhledem k současné situaci strukturálních reforem v členských státech by bylo především potřeba:
- zajistit propojení telekomunikačních, energetických a dopravních sítí v podmínkách s optimálním poměrem mezi cenou/kvalitou/bezpečností;
- urychlit integraci evropského finančního trhu při sladění požadavků plynulosti, harmonizace, bezpečnosti, konkurence a samoregulací;
- zajistit pokroky v produktivitě, jednak přímo v podnicích (organizace práce, informatika a nové technologie), a jednak pomocí posílené hospodářské a sociální účinnosti veřejných transferů, včetně pomocí tzv. úspor z rozsahu (otevření veřejného sektoru, evropská spolupráce mezi veřejnými orgány) napomáhajících k odstranění veřejných deficitů;
- zajistit, aby rozpočty na výzkum byly v souladu se stanoveným cílem Unie: 3 % HDP, z toho dvě třetiny by měly být financovány soukromým sektorem, a aby národní programy byly v souladu mezi sebou a s PCRD (rámcový program výzkumu a rozvoje, pozn.překl.);
- stimulovat učení a vzdělávání se střídáním škola/podniky, více otevřít přístup k nim a ještě intenzivněji rozvíjet evropské výměnné programy;
- podporovat lepší zaměstnavatelnost žadatelů o práci prostřednictvím vzdělávacích programů a individualizované pomoci pro zapojení se do trhu práce;
- podporovat rovněž žadatele o práci – stejnou měrou muže i ženy, nejstarší i nejmladší – aby se dali do nezávislé hospodářské činnosti, při zjednodušení administrativních procedur a odstranění nevýhod, které je penalizují v souvislosti se systémem sociální ochrany;
- zajistit solventnost sociální ochrany, záruku její trvalosti, vzhledem k demografickému stárnutí obyvatelstva v Evropě, při současném potírání a odrazování od ilegální nepřihlášené práce;
- zjednodušit přehršel předpisů a procedur, zejména pro malé a střední podniky při zajištění, jak již bylo uvedeno výše, účinnějšího boje proti šedé ekonomice;
- dávat prioritu na vytvoření podniků a podporování podnikatelského ducha při reformování administrativních a daňových ustanovení;
- konsolidovat trvale udržitelný rozvoj a podporovat v této oblasti nové technologie, které evropským podnikům otevírají nové trhy ve světovém měřítku, spolu s častějšími výměnami osvědčených praktik, které by mohly být zavedeny do speciální databáze.
5.4.4 V evropském měřítku by tato koordinace reforem měla být podpořena:
- pověřením předsedy Evropské komise, a rovněž všech jeho kolegů, zvláštní zodpovědností přihlížet k otázkám konkurenceschopnosti evropského prostoru, jež si zasluhují zvláštní iniciativy v politice Komise – předseda by mohl určit jednoho člena Komise, aby by mu v tomto úkolu pomáhal;
- posílením srovnávací tabulky s uvedením stavu provádění lisabonských reforem, s důrazem na roli nejenom veřejných orgánů, ale i občanské společnosti;
- větším nasměrováním podpor EU v návaznosti na lisabonských cílech a vyhodnocením této snahy o celkovou koherenci ve výročních zprávách.
5.4.5 Dnešním hlavním požadavkem je posílit motivaci Evropanů v budování Evropy a v cíli konkurenceschopnosti, který si stanovila.
To předpokládá jasnější vizi konečných účelů a obrysů budované Evropy, jakož i celkového hospodářského a sociálního rámce, jehož součástí jsou strukturální reformy.
To vyžaduje především lepší vnímání budoucího evropského modelu profesních vztahů.
5.4.6 Zvýšená konkurenceschopnost evropských podniků předpokládá především zlepšení odborných kvalifikací zaměstnanců, podporování jejich účasti na organizaci práce, posílení sociální soudržnosti v podniku na základě utuženějších a obrozenějších profesních vztahů.
5.4.6.1 Ukazuje se totiž, že investice podniků do lidského faktoru je rozhodující: síla podniku z hlediska práce spočívající v jeho lidském kapitálu je zásadním faktorem produktivity.
Od této investice, a především od vzdělávání, je odvislá motivace zaměstnanců a jejich produktivní kapacita.
5.4.6.2 Zatímco vzdělání a celoživotní vzdělávání se staly ústředním prvkem evropské politiky zaměstnanosti, se znepokojením konstatujeme procento pracovních sil, které se tohoto vzdělání a vzdělávání účastní: ve věkové kategorii 25-29 let je to 14 %, načež toto číslo postupně s přibývajícím věkem klesá až ke kategorii 55-64 let, kde představuje pouhých 5 %.
5.4.6.3 V systému výroby, kde pracovní místa vyžadují stále více odbornosti a know-how, je tato situace pro evropskou konkurenceschopnost znepokojující.
Je žádoucí, ne-li přímo nezbytné, aby tato situace byla překonána.
Podniky proto musí do svých strategií zahrnout vzdělávání jakožto investici na střední a dlouhé období, a nikoliv jakožto akci vyvolanou snahou o rychlou či dokonce okamžitou návratnost investic.
5.4.6.4 Nicméně na odborné vzdělávání, vzdělání a celoživotní vzdělávání nelze nahlížet izolovaně; musí se stát základem pro řízení profesní kariéry zaměstnanců.
Jde o to, aby díky vzdělání byla zajištěna motivace v každém věku, prostřednictvím zhodnocení kompetencí a dynamizace profesních drah.
Z tohoto hlediska pak bilance kompetencí a zhodnocení získaných zkušeností a vědomostí představují nástroje, které je třeba rozvíjet v rámci individuálních profesních cílů zarámcovaných do celkového cíle podniku.
5.4.7 Výbor si též přeje zdůraznit úlohu sociálního hospodářství, která byla tématem několika jeho stanovisek.
Výbor připomíná, že sociální hospodářství může poskytnout model zvýšené konkurenceschopnosti, založené na spolupráci mezi jednotlivci a podniky a na své schopnosti splňovat potřeby jednotlivců a též rozvíjet lidský kapitál.
5.4.8 Kromě podniků a jejich zaměstnanců hrají prioritní roli v novém definování těchto profesních vztahů také sociální partneři.
Lisabonský mandát původně přiřadil hlavní zodpovědnost za úspěch reforem podnikům, sociálním partnerům a občanské společnosti.
Výbor hluboce lituje, že tento odkaz byl na prvních Jarních summitech podceněn, a to jak ve zprávách členských států, tak i v debatách a závěrech Evropské rady.
5.4.9 Tato situace se začala zlepšovat díky schůzkám sociálních partnerů s předsednictvem Rady a Komise v předvečer Jarních summitů.
Několikaletá agenda sociálního dialogu na období 2003-2005 dohodnutá sociálními partnery (UNICE, CEEP, UEAPME a Evropská odborová konfederace) rovněž přispěla k posílení jejich angažovanosti na provádění strategie reforem.
Tato agenda obsahuje tři tematické oddíly (zaměstnanost, sociální aspekty rozšíření, mobilita), je zaměřena na výměnu názorů a na společné iniciativy, přičemž věnuje zvláštní pozornost posílení odborného vzdělávání a odborných kvalifikací.
Přispívá tak k definování evropského modelu společnosti, který spojuje lepší ekonomickou konkurenceschopnost podniků s posíleným sociálním obsahem.
5.4.10 Tito sociální partneři již v členských státech zahájili rozhodující reformy, ať už se jedná o vzdělávání, trh práce nebo sociální ochranu.
Je zásadně důležité podporovat jejich spoluzodpovědnost v reformách – zhodnocením jejich iniciativ a jejich souhlasů ve zprávách na jarních summitech a jejich zapojením do výměn osvědčených praktik.
Výbor je připraven vložit do databáze a rozšiřovat tuto informaci o účasti socio-ekonomických aktérů na reformách.
6. Závěry
6.1 Výbor uzavírá konstatováním, že nedostatky ovlivňující konkurenceschopnost evropských podniků jsou cenou, kterou musí zaplatit nedostatečně podnikavá Evropa, za své neukončené procesy v četných oblastech, za zpoždění jejích reforem a za to, že velmi nedostatečně, často rozmarně, někdy nekoherentně, a tudíž kontraproduktivně, využívá svých vlastních trumfů.
Toto konstatování potvrzují čtyři hlavní nedostatky:
- nedostatečná podpora ducha podnikavosti i přes existující evropské svobody;
- stále není dokončen vnitřní trh i přes jeho rozšíření;
- stále chybí hospodářská unie i přes měnovou unii;
- stále nedostatečně zvládnuté strukturální reformy i přes jejich programaci.
6.2 Náprava těchto nedostatků spadá do kolektivní zodpovědnosti, čímž se zajistí lepší koherence mezi Evropou a jejími státy za využití jejich komplementárností.
Výbor vítá, že poslední Jarní evropský summit:
- vyzval členské státy k podpoře partnerských svazků v rámci reformy, při spojení sociálních partnerů, občanské společnosti a veřejných orgánů;
- podpořil vůli evropských sociálních partnerů posílit jejich závazek novým evropským partnerstvím pro změnu.
6.3 Výbor se domnívá, že tyto partnerské svazky by měly – na evropské i národní úrovni – začít co nejrychleji pracovat na vytváření podmínek k úspěšnému návratu ke konkurenční Evropě a že by měly zejména napomáhat k:
- urychlení optimální organizace vnitřního trhu;
- rozvíjení hospodářské unie po vzoru měnové unie;
- zapojení všech dotčených subjektů do reforem;
- zahájení inovačních iniciativ za tímto účelem, a to veřejných, soukromých a asociačních;
- vyhodnocení pokroků těchto partnerství na následujících Jarních summitech.
6.4 Výbor zdůrazňuje nutnost pevně se držet termínu v r. 2010, což by mělo zahrnovat jednak provedení lisabonských reforem a jednak dokončení jednotného trhu, a uskutečnění skutečné hospodářské a konkurenční unie, za využití všech důsledků měnové unie a s úplným začleněním požadavků trvalého rozvoje.
6.5 A konečně, EHSV konstatuje, že větší hospodářský růst by značně napomohl zrychlování nutných reforem.
Evropská unie by měla bez další prodlevy podniknout kroky, které by posílily jednotný trh stimulováním nabídky a poptávky a tím by došlo k vytvoření udržitelných podmínek pro nárůst investic, obchodu, spotřeby a pracovních míst.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Zelená kniha o partnerství veřejného a soukromého sektoru a komunitárním právu upravujícím veřejné zakázky a koncese
COM (2004) 327 final
(2005/C 120/18)
Dne 30. dubna 2004 se Evropská komise rozhodla, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k materiálu: Zelená kniha o partnerství veřejného a soukromého sektoru a komunitárním právu upravujícím veřejné zakázky a koncese
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", které bylo uloženo připravit příslušné podklady pro Výbor, přijala své stanovisko dne 8. září 2004.
Zpravodajem byl pan Levaux.
Na svém 412. plenárním zasedání 27. a 28. října (jednání dne 27. října) schválil Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 96 hlasy pro, 2 hlasy proti a 2 hlasující se zdrželi.
1. Úvod
1.1 Komise zveřejnila 30. dubna 2004 Zelenou knihu o partnerství veřejného a soukromého sektoru (PPP). Jejím cílem bylo zahájení debaty o aplikaci práva Společenství na oblast koncesí a PPP.
1.2 EHSV ve svém stanovisku k iniciativě z října 2000 [1] formuloval řadu doporučení, která jsou i nadále aktuální.
Fenomén PPP od té doby nabyl na významu a je v současnosti strategickým tématem v kontextu rozšířené Evropy a nových směrnic [2], přijatých 30. dubna tohoto roku.
1.3 Mezitím také v mnoha zemích získali zkušenosti z projektů partnerství veřejného a soukromého sektoru.
Výsledky jsou smíšené.
Proto by bylo vhodné, aby byly tyto zkušenosti hodnoceny systematicky z hlediska různých kritérií, jako náklady, přístup ke službám, kvalita služeb, dopad na zaměstnanost, atd.
Zejména je nutné zjistit, zda a jakým způsobem může partnerství veřejného a soukromého sektoru pomoci udržet konkurenceschopnost Evropy vůči ostatním zemím na světě a jaké jsou jeho výhody a nevýhody ve srovnání s tradičními způsoby poskytování služeb.
2. Národní právní úpravy a projekty typu PPP se v Evropě velmi rozvinuly
2.1 Všechny evropské země již využily nebo v současnosti využívají systém PPP a koncesí.
Komise však zatím nebyla schopna sestavit vyčerpávající seznam těchto projektů.
EIB má k dispozici neúplné statistiky přibližně o stovce projektů.
Neměli bychom zapomínat ani na to, že už "první Evropa", čili antický Řím, koncesní systém využíval, a to před více než dvěma tisíci lety.
V 19.století byla formou koncesních smluv vybudována evropská železniční síť.
Koncesní smlouvy byly velmi rozvinuté, a to nejen v sektoru železnic, ale také v dalších sférách veřejného sektoru: v odvětvích rozvodu vody, plynu, elektřiny, odvozu domovního odpadu, telekomunikací atd.
2.2 V celosvětovém měřítku globální smlouvy již dlouho umožňují financování, projektování, realizaci a provozování mnoha projektů, od dálnic a parkovišť, přes vodohospodářské sítě, muzea, letiště, tramvajovou či podzemní dopravu, až po urbanizační projekty a celkové rekonstrukce škol, nemocničních zařízení atp.
2.3 Země s novou právní úpravou PPP.
Informace uvedené níže se týkají pouze omezeného počtu zemí: Itálie, Španělska, Velké Británie a Francie.
2.3.1 Situace v Itálii
2.3.1.1 Rámcový zákon z roku 1994 (zákon Merloni) obsahuje definici koncese na výstavbu a provozování.
Charakteristickým znakem této formy koncese je skutečnost, že koncesionář realizuje dílo vlastními prostředky a vynaložený kapitál pak získává zpět prostřednictvím hospodářského využívání hotového díla (článek 19, odstavec 2 zákona 09/94) [3].
Program dobudování infrastruktury si stanovil za cíl realizaci 220 projektů strategického významu:
- investice vynaložené v letech 2002 až 2011 se odhadují na 125 miliardy eur;
- polovina této částky pochází od státu a druhá polovina ze soukromých zdrojů.
Zmíněný zákon zakotvil také příslušné právní pojmy: generální dodavatel, koncesionář, pronájem a iniciátor.
Aby se zamezilo zpožďování dodávek a zvýšila efektivita výstavby, vytvořil nový zákon z roku 2001 termín "generální dodavatel". Ten dodává celé dílo "na klíč" a udržuje je.
Je povinen také zajistit předběžné financování díla.
2.3.1.2 Koncesionář
Koncese na výstavbu a provozování je alternativou k využití generálního dodavatele: k využití této varianty založené na úplné či částečné platbě za dílo ze strany jeho uživatelů obvykle vede nedostatek finančních prostředků, neboť při využití "generálního dodavatele" musí být dílo postupně spláceno veřejným sektorem.
2.3.1.3 Pronájem či převzetí provozování díla
Koncese jsou využívány také při provozování již existujících děl: nemocnic, škol, věznic.
Na základě doporučení Ministerstva financí by se veřejná správa měla soustředit na své základní úkoly a měla by využít inovací, se kterými přichází soukromý sektor.
2.3.1.4 Iniciátorská smlouva
Jedná se o to, že kdokoliv může přijít s nabídkou na realizaci některého díla, a to v rámci tříletého investičního plánu příslušné veřejné instituce.
Veřejná správa pak má možnost se takovým námětem zabývat, a pokud jej schválí, je zorganizováno výběrové řízení.
Iniciátor má v takovém případě předkupní právo a připravuje text smlouvy.
V této zemi dochází ke značnému rozvoji soukromé iniciativy:
- v průběhu tří a půl let (leden 2000-červen 2003) bylo předloženo 1163 námětů;
- 660 námětů bylo předloženo iniciátory (koncese vycházející ze soukromé iniciativy, z toho 302 v roce 2003!);
- 503 koncesí vycházejících z iniciativy veřejného sektoru.
2.3.2 Situace ve Španělsku
2.3.2.1 Ve Španělsku reguluje zákon 13/2003 z 23. května koncesní smlouvy na dodávky veřejných prací.
Tento zákon je novelou Zákona o státních smlouvách, konsolidované znění přijaté Královským dekretem -zákon 2/2000 z 16. června, který dává nový název předpisům pro různé typy státních smluv – koncesní smlouvy na dodávky veřejných prací – představující právní základnu pro tuto smlouvu, která je dnes běžná, a zaměřuje se na její neobvyklé charakteristiky a na podporování španělských právních tradicí.
2.3.2.2 Nová definice smlouvy pokrývá čtyři základní témata, která jsou charakteristická pro tento typ smlouvy "veřejné práce", "riziko koncesionáře", "ekonomická rovnováha koncese" a "diversifikace financování".
2.3.3 Situace ve Velké Británii
2.3.3.1 V letech 1993-1994 vláda začala realizovat rozsáhlou politiku delegování zajišťování veřejných služeb a dodávek veřejných prací prostřednictvím mechanismu nazvaného "Private Finance Initiative".
Tento mechanismus spočívá ve svěřování veřejných zařízení jednotlivým soukromým podnikům, přičemž mise takového soukromého podniku se vztahuje na všechny aspekty existence a fungování daného veřejného zařízení a pokrývá tedy "projektování – financování – výstavbu – provozování-údržbu".
Od svého zavedení se PFI uplatnilo takto:
- více než 650 zahájených PPP projektů, včetně 45 nemocnic a více než 200 škol;
- 400 projektů ve fázi realizace;
- investice ve výši 48 miliard liber (60 mld. eur);
- program bude výhledově pokračovat i do budoucna;
- roční kapitálové náklady ve výši přibližně 12 % národního investičního rozpočtu.
2.3.3.2 Britské Ministerstvo financí systém PFI založilo na dvou základních principech: "soukromý sektor musí opravdu převzít riziko" a "veřejný sektor musí získat služby za nejlepší možnou cenu při aplikaci principu nejlepší hodnoty za peníze a optimalizaci nákladů na využívání takto vybudovaných zařízení". Předpokládá se, že subjekt, kterému je svěřena jak výstavba, tak i pozdější provozování budovaného zařízení, se bude ve vlastním zájmu snažit vybudovat dílo kvalitní, s nižšími provozními náklady a delší životností.
2.3.3.3 V současnosti je tento typ smluv využíván ve všech sektorech, včetně vodohospodářství, asanace, veřejné dopravy, armády, nemocnic, škol, veřejných budov, silnic a dálnic.atd.
2.3.3.4 Vzhledem k velkému počtu PPP projektů ve Spojeném království, zde bylo získáno výrazné množství zkušeností, které měly velmi rozdílné výsledky.
Systematická analýza a hodnocení těchto zkušeností by měly být prováděny a používány pro další rozvoj.
2.3.4 Situace ve Francii
2.3.4.1 Udělování koncesí na služby placené uživateli upravil zákon ze dne 29/1/1993, tzv. Sapinův zákon, a využívání koncesních smluv je velmi rozšířené:
- při zajišťování městských dodávek vody, zajišťování čistoty, ve veřejné dopravě atp.,
- v oblasti rozsáhlých infrastrukturních projektů: dálnic, mostů, velkých stadionů, tunelů atp.
2.3.4.2 Smlouvy typu PPP, kde je v roli plátce veřejný sektor, se ve Francii v současnosti velmi rychle rozvíjejí.
2.3.4.2.1 Od přijetí zákona ze dne 5. ledna 1988 jsou ve Francii upraveny smlouvy zvané "Baux Emphytéotiques Administratifs" (smlouvy o dlouhodobém administrativním pronájmu, kde je nájem placen veřejným sektorem).
Tyto smlouvy se využívají při výstavbě veřejných budov, zejména školských zařízení, kde je stát využívá jako variantu leasingu, což je další způsob, který francouzský stát v této oblasti aplikuje [4] Kromě toho se v oblasti veřejných budov a infrastruktury vyvinula varianta pronájmu s kupní opcí pro stát (zákony z 29. srpna 2002 pro "policii" a ze začátku roku 2003 pro "armádu").
2.3.4.2.2 Podle zákona z 2. července 2003 mají být přijata nařízení upravující dlouhodobé smlouvy pokrývající "projektování, výstavbu, financování a provozování na veřejné náklady".
První nařízení, týkající se nemocničních zařízení, bylo vydáno v září 2003 a od té doby francouzský stát a místní veřejné korporace přijaly ještě jedno takové nařízení.
Jedná se o nařízení o smlouvách o partnerství ze dne 17. června 2004 [5].
2.3.5 Situace v Německu
2.3.5.1 Stejně jako ostatní členské státy má i Německo podrobnou legislativu týkající se veřejných zakázek (pracovních smluv), která může být aplikována bez jakékoli diskriminace na veřejné a soukromé podniky a také na PPP.
2.3.5.2 Základní rozdíl je třeba vymezit mezi touto legislativou a procedurou pro zabezpečení služeb obecného zájmu.
Německé místní úřady často volí partnerství veřejného a soukromého sektoru pro zabezpečení takovýchto služeb obecně ekonomického zájmu (SGEI) v oblastech jako je zásobování nebo odstraňování, tj. zásobování elektrickou energií, zásobování vodou, zásobování užitkovou vodou a odstraňování odpadu.
Za tímto účelem je využíváno velkého množství smluv.
Kromě rozšířených koncesí pro služby je možné najít smlouvy veřejného charakteru i v oblastech jako je zásobování elektrickou energií, a institucionalizované PPP je rovněž aplikováno v místních úřadech.
Toto PPP pomáhá ochránit regionální pracovní místa a regionální ekonomiku.
2.3.5.3 Toto PPP je podporováno ústavně zaručenými pravomocemi místních úřadů, aby sami pro sebe rozhodly o charakteru ustanovení SGEI a organizaci v jejich konkrétních oblastech v rámci koncesí.
Mohou si sami rozhodovat o založení svých vlastních společností na řízení PPP s příslušnými partnery nebo přidělit SGEI soukromým provozovatelům.
Takovéto PPP není předmětem zákona o zadávání veřejných zakázek.
2.4 Poznámky k iniciátorským smlouvám
2.4.1 Tento systém je založen na tradici využívání koncesí v Evropě.
V současnosti se velmi rychle rozvíjí a proto vyvstávají otázky týkající se harmonizace jeho právního rámce a jeho začlenění do práva Společenství.
2.4.2 Francie a Španělsko tuto oblast upravují po vzoru Itálie, kde je její právní úprava velmi propracovaná.
V Itálii veřejné korporace organizují výběrová řízení, která se odvíjejí od předběžného projektu předloženého iniciátorem, a případně pozměněného příslušnou veřejnou korporací, a od finančního plánu (navrhovaná délka trvání projektu, požadovaná cena atd.).
2.4.3 Po výběrovém řízení veřejná korporace udělí koncesi buď iniciátorovi nebo subjektu, který v rámci výběrového řízení podal jednu ze dvou nejlepších nabídek.
Iniciátor a další subjekty, které předkládají nabídku, jsou povinni složit jistotu ve výši 2,5 % celkové výše investice.
2.4.4 Pokud koncese není udělena iniciátorovi, je mu vyplacena jistota složená vítězným uchazečem, jako náhrada iniciátorem vynaložených nákladů, včetně duševního vlastnictví.
Pokud koncesi získá iniciátor, je jeho jistota rozdělena mezi nejlepší dva další uchazeče (60 % je vyplaceno nejlepšímu uchazeči a 40 % tomu, který skončí druhý).
2.4.5 Stejně jako je v článku 19 směrnice 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupu při zadávání veřejných zakázek na práce, dodávky a služby vyhrazena část smluv organizacím, které zaměstnávají více než polovinu tělesně postižených, by podle názoru EHSV při zavádění této formy partnerství veřejného a soukromého sektoru měla být zohledněna také některá sociální kritéria, ať už mluví ve prospěch iniciátora, nebo jiného smluvního partnera.
2.5 Země, ve kterých je systém PPP a koncesí málo vyvinutý.
Níže uvedené informace jsou založené na skutečnostech zjištěných v omezeném počtu zemí.
2.5.1 Situace v Belgii
2.5.1.1 Koncese je definována ve článcích 24 a 25 zákona z 24. prosince 1993 a ve článku 123 a následujících královského výnosu z 8. ledna 1996.
[6] Kromě realizace a případného projektování díla koncesionářem tyto články obsahují také možnost hospodářského využívání díla koncesionářem.
Na druhé straně, iniciátorská smlouva zřejmě v belgickém právním systému není příliš vyvinutá.
2.5.1.2 Iniciátorská smlouva [7] se vyznačuje tím, že sdružuje financování a realizaci díla – a někdy také jeho projektování – s tím, že dílo bude následně užíváno zadavatelem a ten bude platit nájemné [8]
2.5.2 Situace v Portugalsku
2.5.2.1 Ve snaze o zlepšení stavu své silniční sítě tato země zavedla smlouvy typu SCUT. Jedná se o režim delegování, který stavebníkovi ze soukromého sektoru umožňuje získat za dílo úhradu z veřejných prostředků.
SCUT je inspirován systémem tzv. "stínového mýtného" či "virtuálních poplatků", který byl zaveden na britských silnicích.
Výběrová řízení na smlouvy typu SCUT se konala v roce 1997.
V současnosti jsou zřejmě využívány méně často.
2.5.3 Situace v Maďarsku
2.5.3.1 Projekty typu PPP nejsou upraveny zvláštním zákonem, ale vyhláškou č. 2098/2003 (V29) jsou stanovena pravidla týkající se finančních závazků, které na sebe stát bere.
2.5.3.2 V roce 1997 země vyvinula snahu o zahájení programu partnerství se soukromým sektorem 1997, která vedla k budování průmyslových parků, jejichž počet k začátku roku 2004 dosáhl 165.
3. Jak definovat koncesi a PPP?
3.1 Evropské právo nebylo zatím schopno vytvořit reálné a účelné definice PPP a koncesí.
Koncepty PPP a koncesí na veřejné práce a služby v evropském právu buď zcela chybí, nebo je nutné je kriticky přezkoumat.
Současný koncept je předmětem této kritiky:
- přičlenění koncesí ke konceptu veřejných zakázek na práce (odstavec 3.1.1);
- chybí rozlišení mezi dlouhodobými a krátkodobými smlouvami, které představuje mezník pro účast externího financování a je tedy důležité pro rozvoj delegování (odstavec 3.1.2);
- chybí úprava pro zpracování námětů na koncese vzešlých z iniciativy soukromého sektoru (bod 3.1.3).
3.1.1 Přičlenění PPP a koncesí k oblasti veřejných zakázek na dodávky prací
3.1.1.1 Otázka koncesí se odvíjí jednak od práva Společenství, od principů a pravidel vyjádřených ve Smlouvě, a jednak od směrnic, které tyto principy aplikují.
3.1.1.2 Cílem směrnic vypracovaných Unií je zajistit transparentnost výběrových řízení v oblasti veřejných zakázek a, co se týče komplexních koncesních smluv nebo smluv o PPP, je jejich působnost místy nejasná.
3.1.1.3 Jen směrnice 93/37 [9] o koordinaci postupu při zadávání veřejných zakázek na stavební práce definovala koncesní smlouvu na stavební práce ve svém článku 1), písmeno d. Bohužel se odvolávala přitom jen na obvyklé smlouvy o veřejných pracích [10].
Směrnice 92/50 [11] o veřejných zakázkách na služby neobsahovala žádnou definici koncese.
Směrnice 93/38 [12] se nezabývala definicí nebo postupem udělování koncesí, nýbrž postupem při zadávání veškerých zakázek, v nichž figurují koncesionáři, v tzv. zvláštních sektorech, a nahrazovala tudíž v tomto ohledu ostatní směrnice.
EHSV vyjadřuje politování nad tím, že byl zvolen tento lakonický a nerealistický přístup, od kterého bohužel nebylo upuštěno ani ve směrnicích 2004/17 a 2004/18 [13].
3.1.1.4 Komise s ohledem na rozšiřující se využívání PPP v dubnu 2000 zveřejnila interpretační sdělení Komise ke koncesím v právu Společenství o veřejných zakázkách [14] Cílem tohoto sdělení bylo odstranění zásadní právní nejednoznačnosti způsobené tím, že směrnice o veřejných zakázkách neobsahovaly správnou definici koncesí a PPP.
Je třeba připomenout, že v současné době jednotlivé národní právní úpravy řeší otázku koncesí a PPP velmi rozdílným způsobem.
3.1.1.5 EHSV má za to, že v současnosti chybí definice koncese a smluv o PPP nebo o delegování, které by měly jasně vymezený obsah i rozsah.
Ve skutečnosti se koncese a – ještě výrazněji – delegace neodvíjejí jen od jediného kritéria, tedy od toho, kdo nese riziko či kdo za dílo platí (což byla rozhodná kritéria uvedená ve směrnici 93/37 a následně v interpretačním sdělení), ale jsou definovány celou řadou faktorů.
3.1.1.6 Jak co nejlépe definovat koncesi nebo PPP?
3.1.1.6.1 Smlouva nebo jednostranný akt, jímž veřejný orgán uděluje specifická práva externí organizaci, aby tato organizace "vyprojektovala, postavila, financovala, udržovala a provozovala" určitou infrastrukturu nebo službu, a to dlouhodobě a na dobu určitou:
- je klasifikována jako koncese, pokud je daný podnik za dílo odměněn z větší části poplatky vybíranými od uživatelů;
- je klasifikována jako smlouva o PPP, pokud je daný podnik za dílo odměněn z větší části platbou ze strany instituce veřejné správy.
3.1.1.6.2 Z těchto definicí bylo třeba vyčlenit dvě kritéria, která jsou s těmito typy smluv spojená:
- nutnost přenosu odpovědnosti z instituce veřejné správy na smluvního partnera;
- koncept globálního charakteru smlouvy, s pokrytím celé škály aktivit (výstavba, financování, využívání, údržba atp.), a to po velmi dlouhé období (obvykle v rozmezí 10 až 75 let).
3.1.1.6.3 EHSV má za to, že není důvod se po způsobu interpretačního sdělení z dubna 2000 omezit na pojetí, které pro klasifikaci smlouvy (koncesní) striktně vyžaduje pouze převzetí rizika využívání díla, neboť tento pohled na věc by byl příliš neúplný a pro smlouvy tohoto typu také velmi omezující.
3.1.2 Nutné rozlišení mezi krátkodobými a dlouhodobými smlouvami
3.1.2.1 V návaznosti na Zelenou knihu, kterou Evropská komise vydala v listopadu 1996 [15], EHSV přijal stanovisko ze dne 28. května 1997 [16], ve kterém požadoval, aby Komise přehodnotila svůj přístup ke koncesím tak, aby koncese byly méně závislé na definici zakázek na práce: "Otázka koncesí by měla být předmětem důkladného zkoumání, s ohledem na to, že jejich udělování musí být transparentní a založené na objektivních kritériích.
Mezi koncesí a smlouvou na určitou zakázku existují zásadní rozdíly: účel, délka trvání, podmínky financování, provozní režim, rozsah odpovědnosti.
V zájmu podpoření dalšího rozvoje těchto smluv by Evropská komise mohla prostudovat možnost vytvoření právního nástroje, který by byl přizpůsobený režimu provádění těchto smluv" [17] .
3.1.2.2 EHSV je toho názoru, že pokud se bere v úvahu povaha smluv a jejich klasifikace, je třeba také přihlédnout k jejich zamýšlenému pracovnímu úkolu.
3.1.2.3 Obsahem koncesní smlouvy, nebo smlouvy o PPP, nesmí být pouze transfer rizika spojeného s hospodářským využíváním na blíže neurčené období, protože u tohoto typu smluv se jedná v prvé řadě o transfer odpovědnosti za projektování, výstavbu, financování a provoz – údržbu díla nebo služby na vybraného uchazeče.
3.1.3 Co se týče již zmíněných iniciátorských smluv, několik zemí zavedlo zvláštní úpravu, která soukromým subjektům dává možnost navrhnout příslušné instituci veřejné správy jakýkoliv projekt.
V Itálii se tato praxe již vžila a mělo by být možné ji rozšířit i na další členské státy, které v současnosti podobnou úpravu nemají.
3.2 Rozdíly v aplikaci evropského práva, které vedou k právním rozdílům
3.2.1 Evropské koncepty smluv, které jsou uzavírány veřejným sektorem, nejsou po celé Evropě jednotné. Určitá smlouva tudíž může být v jedné zemi považována za zakázku a v jiné za koncesi.
Stejná smlouva tedy v různých zemích bude podléhat různým režimům uzavírání.
Spojené království, kde je klasifikace smluv méně citlivou záležitostí než v zemích s latinskou tradicí a správním právem, vždy považovalo PPP za případ standardních veřejných zakázek, přestože by mohly být považovány také za koncese na veřejné práce.
3.2.2 Fakt, že v některých zemích byla vytvořena zvláštní právní úprava PPP, ukazuje, že se jedná o zvláštní typy smluv, které jsou na pomezí správního a smluvního práva, což z jejich úpravy již předem činí velmi obtížný úkol.
3.3 Může se evropské právo spokojit s tím, že smlouvy budou tříděny výlučně podle způsobu udělování zakázek, přičemž delegování veřejné služby v institucionálním smyslu bude ponecháno stranou?
Je postup udělování zakázek natolik významným kritériem?
3.3.1 Dopad směrnic značně přesahuje sféru harmonizace postupů pro udělování veřejných zakázek.
Definice, které v nich jsou zakotvené, byly ve skutečnosti zcela převzaty četnými národními úpravami, což vede k zakořeňování stejných smluvních konceptů do právních systémů řady evropských zemí.
3.3.2 Směrnice 2004/17 a 2004/18 však ponechávají řešení právního režimu smluv na národní úrovni národní legislativě, která tvoří právní rámec pro jejich provádění.
Je tudíž otázkou, jakou roli státní správa soukromému sektoru vyhradí.
3.4 Hierarchie norem založená na principu tržní ekonomiky kladoucí zvláštní pozornost službám obecného zájmu a zohledňující sociální dimenzi
3.4.1 Evropský hospodářský a sociální výbor potvrzuje:
- že v souladu s budoucí ústavou přijatou Radou zahrnují tyto cíle trvale udržitelný rozvoj na základě vyváženého hospodářského růtu a stability cen, spolu s vysoce konkurenční sociálně tržní ekonomikou, která má za cíl úplnou zaměstnanost a sociální ochranu, stejně jako vysokou úroveň ochrany životního prostředí a jeho lepší kvalitu;
- že v případě použití musí PPP přispívat k dosažení záměrů Unie;
- že strategie přijatá během Lisabonského summitu potvrdila potřebu dodržování principů otevřené tržní ekonomiky, která má být spojena se silným hospodářským růstem, a to při zohlednění evropské sociální dimenze (školství, vzdělávání, zaměstnanost atd.).
3.4.2 Za respektování principu subsidiarity a k dosažení cíle otevřeného tržního hospodářství musí příslušné veřejné orgány brát v úvahu možnosti konkurence a rozhodnout se pro nejvhodnější řešení.
3.4.3 Jakékoliv smluvní řešení záležitostí veřejného sektoru musí zajistit splnění sociálních závazků předepsaných v dané zemi a zároveň dodržení smluvních podmínek.
V případě nesplnění sociálních závazků nebo smluvních podmínek týkajících se výkonu díla musí být uplatněny doložky o odstoupení od smlouvy.
4. Návrhy zaměření na zlepšení a ujasnění právní úpravy PPP a koncesí
4.1 EHSV má za to, že v zájmu vytvoření harmonizovaného rámce na evropské úrovni je žádoucí, aby rozvoj využívání těchto smluv byl doprovázen vydáním interpretačního sdělení, či několika takových sdělení, která by byla přizpůsobena složitosti tohoto fenoménu a jeho proměnlivosti v čase. Toto řešení se nám jeví vhodnější než okamžité zahájení přípravy směrnice, která by velmi rychle mohla zaostat za vývojem v této oblasti.
4.2 Na druhé straně EHSV doporučuje, aby se Komise zabývala tématem PPP z globálního hlediska a aby v rámci svých sdělení sestavila (v návaznosti na šetření v jednotlivých členských státech) seznam kritérií, které by zástupci veřejného sektoru mohli brát v potaz při hodnocení sociálních a ekologických aspektů.
Příslušné instituce veřejné správy by pak mohly podmínky vyplývající ze stávající legislativy doplnit o tato kritéria, z nichž by se tedy staly prováděcí podmínky příslušných smluv.
4.3 EHSV má za to, že:
- PPP je flexibilní a dynamický ekonomický nástroj, který může posloužit jako katalyzátor pro naplňování některých ekonomických, společenských a environmentálních cílů, mezi něž patří např. udržitelný rozvoj, zaměstnanost a sociální integrace;
- PPP může být prospěšné pro vzájemné obohacení kultury smluvních partnerů z veřejného i soukromého sektoru.
4.4 Směrnice 2004/18 upravuje řadu důležitých aspektů zadávání veřejných zakázek, které jsou přizpůsobitelné modelu PPP nebo koncesnímu modelu: kritéria, zásady soutěžního dialogu a důvěrného zacházení s předloženými nabídkami.
Následující body si zaslouží dále upřesnit:
4.4.1 Zachování otevřeného přístupu ke koncesím
4.4.1.1 Otevřený přístup ke koncesím založený na směrnici 2004/18 musí být zachován a to tím spíše, že ne všechny členské státy využívají koncesních postupů.
4.4.2 Vytvoření harmonizovaných evropských definic koncesí a PPP
4.4.2.1 Je nutné se zaměřit na to, aby členské státy sjednotily své definice těchto dvou typů smluv.
Definice navrhovaná EHSV výše (viz. bod 3.1.1.6) může přispět k potvrzení zvláštního postavení, které tyto smlouvy zaujímají na rozhraní konceptů trhu a veřejné správy.
4.4.3 Zohlednění inovací
4.4.3.1 Komunitární úprava koncesí na provádění prací neukládá zadavateli povinnost uvést v koncesním oznámení, zda bude akceptovat inovativní varianty řešení.
4.4.3.2 EHSV považuje za žádoucí, aby při posuzování těchto typů smluv byly akceptovány veškeré varianty a aby byla upřednostňována inovativní řešení.
4.4.3.3 Odpověď uchazeče o koncesi totiž může mít originální povahu a obsahovat významné inovace nezbytné pro řešení jednotlivých technických, finančních nebo komerčních aspektů zakázky, které mohou být použity na ekonomické a sociální zlepšení životních a pracovních podmínek dotyčných spotřebitelů a zaměstnanců.
4.4.3.4 Skutečnost, že uchazeči jsou vybízeni k nákladné intelektuální investici do řízení, které takové inovace umožňuje, je v souladu s Lisabonskou strategií.
Je také třeba zabránit tomu, aby duševní vlastnictví obsažené v originálních návrzích takového uchazeče bylo dáno k dispozici konkurentům.
To je otázka etiky a podpory inovací, které by měly být transponovány do národního práva členských států v rámci nové procedury "konkurenční dialog" mající vazbu na PPP.
4.4.4 Vyjednávací řízení
4.4.4.1 Návrh koncesní smlouvy musí být v souladu s účelem služby, který má být definován zadavatelem, ale zároveň má být umožněna co největší volnost při volbě způsobu, jakým tohoto účelu bude dosaženo, tedy volnost v oblasti vývoje projektu, rozvrhu prací, metod řízení rizik atd.
Co se týče fáze, která následuje po odevzdání návrhů ze strany jednoho nebo více uchazečů, EHSV považuje za žádoucí, aby byl zaveden dialog mezi zadavatelem a potenciálními koncesionáři, zaměřený na upřesnění konečné podoby koncesní smlouvy nebo smlouvy o PPP, a to s ohledem na jednotlivé varianty uspokojení potřeb příslušné instituce veřejné správy, které byly uchazeči navrženy.
Původní směrnice 94/37 vyhrazovala vyjednávací řízení pro výjimečné případy.
Napříště se však soutěžní dialog u tzv. komplexních smluv bude řídit vyjednávacím principem.
4.4.4.2 Soutěžní dialog bude zvolen za předpokladu, že by mělo být:
- jasně stanoveno, že počáteční zadání je koncipováno velmi volně a obecně (v případě, že je složité odhadnout reakci soukromého sektoru nebo přesnou povahu potřeb nebo výši finančních nákladů);
- stanoveno, že každá společnost může koncipovat vlastní nabídku, přičemž je zajištěna ochrana duševního vlastnictví jednotlivých soutěžících stran.
4.4.4.3 Je třeba také připomenout, že při uzavření smlouvy mezi institucí veřejné správy a koncesionářem je nutné stanovit povinnosti všech smluvních stran v souladu s národní právní úpravou příslušných států.
4.4.5 Potvrzení společných principů
4.4.5.1 Důležitost právního rámce, přizpůsobeného koncesím a PPP, by se měla projevit zejména při přijímání zásad pro provádění koncesních smluv a smluv o PPP.
4.4.5.2 To, zda je možné uzavírat smlouvy o partnerství v zásadě závisí na tom, zda je možné dosáhnout rovnováhy mezi smluvními stranami a také zajistit následné udržení této rovnováhy
4.4.5.3 EHSV doporučuje, aby Komise prostřednictvím interpretačního sdělení vyjádřila podporu rovnovážnému rozdělení rizik mezi zadavatele a koncesionáře, přičemž zajištění takového rozdělení konkrétními nástroji (které se mohou následně dále vyvíjet) bude ponecháno na vůli jednotlivých států.
Za tímto účelem by se v takovém sdělení měly objevit např. tyto principy:
- rizika koncese, která se týká infrastruktury, nebo PPP musí být zjištěna, vyčíslena a jasně přidělena smluvní straně, která je nejlépe schopna je nejlépe řídit;
- pokud jde o výjimečné riziko, (nepředvídatelná událost, která zvýší smluvní náklady, nepředvídatelná změna příslušných veřejných předpisů, nepředvídatelné technické podmínky během výstavby, náhlé změny v chování spotřebitelů, atd) držitel osvědčení a koncesionářem by měli na počátku uzavřít příslušnou smluvní dohodu o sdílení rizika;
- koncesionář musí zajistit kompenzaci, nerespektuje-li klauzule smluvy
- stejně jako při uzavírání jakékoli občansko-právní smlouvy, koncesionář, který zajišťuje financování, musí být schopný odhadnout, že právní a fiskální změny provedené zákonodárcem nebudou mít vliv na smlouvy, které jsou již v platnosti;
- je třeba zajistit okamžité odškodnění smluvního partnera v případě, že dojde ke změně v důsledku nového požadavku vzneseného zadavatelem, aniž by byly změněny výchozí smluvní podmínky;
- koncesionáři má být ponechána dostatečná volnost při plnění úkolu, který na něj byl delegován zadavatelem, přičemž zadavatel si vyhrazuje řešení veškerých otázek dotýkajících se státní suverenity nebo veřejného pořádku.
4.4.5.4 Úspěšné zavedení systémů koncesí, jako formy účinného partnerství soukromého managementu a využití veřejných investic k poskytování služeb veřejného zájmu, vyžaduje vhodný právní a účetní rámec přizpůsobený zvláštní povaze koncesí.
Podstatná část investic a výdaje, které v prvních letech nesly soukromé podniky a které měly připravit infrastrukturu a zahájit poskytování služeb, musí být rozloženy na celou dobu trvání koncese.
Návrh na harmonizaci evropských účetních pravidel ve své stávající podobě umrtvuje udělování koncesí.
Španělská účetní pravidla a způsob, jakým zachází s novými koncesemi, by mohly sloužit jako příklad, který stojí za úvahu, jestliže v Evropské unii chceme mít formy partnerství veřejného a soukromého sektoru v projektech v oblasti stavebnictví a/nebo služeb.
5. Rozumně ujasnit pravidla soutěže mezi veřejnými nebo poloveřejnými subjekty a soukromými subjekty
5.1 Koncese nebo zvláštní, či výlučná, práva jsou často udělována subjektům smíšené povahy, což může v jistých případech rozšířit jejich působnost mimo zónu, která jim byla vyhrazena při jejich založení, prostřednictvím jednoduché změny jejich stanov.
Z toho vyplývá, že výběrové řízení pokud k němu dojde může být v některých případech neregulérní.
V tomto případě musí vést oddělené účetnictví, aby mohly být provedeny kontroly za účelem zabezpečení, že nebude docházet k překrývání dotací, což by narušilo konkurenci.
5.2 EHSV doporučuje, aby příslušná pravidla byla upřesněna následujícím způsobem:
5.2.1 Před vytvořením subjektu smíšené povahy kompetentní úřad musí zajistit možnost tržní konkurence a rozhodnout o nejvhodnějším řešení.
5.2.2 Za účelem větší transparentnosti a účinnosti by postupy využívané pro vytvoření subjektů smíšené povahy měly být předběžně uvedeny již v oznámení výběrového řízení, přičemž soutěžící subjekty soukromého sektoru mají být jasně vyzvány k případné účasti na vytvoření takových poloveřejných společností.
Pokud veřejná instituce vyhlásí výběrové řízení na služby, které jsou poskytovány místním subjektem smíšené povahy, je třeba dodržet tyto zásady:
- přimět tento subjekt smíšené povahy, jestliže přesáhl svou původní oblast, aby vedl oddělené účetnictví za účelem provádění kontrol, aby bylo zabezpečeno, že nebude docházet k překrývání dotací, což by narušilo konkurenci;
- dodržet pravidla Společenství, včetně pravidel týkajících se státní podpory;
- zajistit rovné soutěžní podmínky pro uchazeče ze soukromého sektoru (s ohledem na daňový systém a na náklady na fungování subjektu smíšené povahy).
6. Závěry
EHSV má za to, že v řadě členských států v současnosti vzniká zvláštní právní úprava PPP a že na základě dosavadních zkušeností je vhodné:
- umožnit po dobu několika let rozvoj různých forem PPP,
- získávat od jednotlivých členských států systematické informace o různých režimech PPP a obtížích, se kterými se jednotlivé státy v této oblasti setkaly (výhody a nevýhody porovnávané s tradičními formami),
- vytvořit Observatoř, jež bude monitorovat rozvoj PPP a v níž budou zástupci jednotlivých členských států, Komise a občanské společnosti, včetně zástupců EHSV (pro zhodnocení zkušeností ve vztahu k různým kritériím, jako jsou náklady, přístup ke službám, dopad na zaměstnanost, konkurenceschopnost, životní prostředí, atd.);
- zdůraznit, že na PPP a koncese se vztahují evropské publikační prahové hodnoty (pro zakázky na práce a služby); až na tyto evropské prahové hodnoty bude každý členský stát uplatňovat vlastní pravidla, aby nedošlo ke zbytečnému administrativnímu zatížení,
- vydat do roku 2007 interpretační sdělení, které upřesní:
- definici koncesí a PPP,
- soutěžní pozici subjektů smíšené povahy nebo poloveřejných subjektů,
- pravidla soutěžního dialogu a pravidla zveřejňování,
- koncept "iniciátora", který podpoří inovace;
- přípustnost státní podpory pro subjekty smíšené povahy a poloveřejné subjekty.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady upravující směrnici 92/12/EEC o všeobecných ustanoveních o produktech zatížených spotřební daní a jejich držení, pohybu a monitorování Neověřený překlad
(COM(2004) 227 final – (CNS)2004/0072)
(2005/C 120/19)
Dne 24. května 2004 se Rada rozhodla konsultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která zodpovídala za přípravu práce výboru v této záležitosti, přijala své stanovisko dne 7. října 2004.
Zpravodajem byl pan Wilkinson.
Na svém 412 plenárním zasedání (schůzi dne 27. října 2004), Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 84 hlasy pro, 11 hlasy proti a 5 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Před zavedením jednotného trhu byly velké rozdíly mezi systémy zdanění a sazbami spotřební daně na zboží v různých členských státech, což vyplývalo z historických a kulturních odlišností.
Směrnice 92/12/EEC byla přijata, aby harmonizovala všeobecné zacházení se produkty zatíženými spotřební daní [1], s jejich držením, pohybem a monitorováním. [2].
1.2 Článek 27 této směrnice požadoval, aby před 1. lednem 1997 Rada přezkoumala ustanovení článků 7, 8, 9 a 10 a přijala nezbytné úpravy [3].
Tento termín k 1. lednu 1997 se ukázal být příliš časným, než aby umožnil kvalitní rozhodnutí o nesnázích, které vznikly a nadále vznikají při aplikaci těchto článků.
1.3 Od chvíle, kdy směrnice vstoupila v platnost, vzrostl značně zájem o přesuny těchto produktů zatížených spotřební daní, ze kterých již byla daň odvedena, tak jak je upravují články 7 až 10 směrnice.
To vedlo na žádost obchodníků v některých členských státech k přijetí zjednodušených postupů.
Ze strany veřejnosti přicházelo též množství stížností na způsob, kterým se zmíněné články uplatňují.
1.4 Komise shledává, že je nyní natolik seznámena s existujícími nesnázemi v různých kategoriích dotčených přesunů, [4] že může navrhnout potřebné úpravy.
2. Všeobecné poznámky
2.1 Provoz jednotného trhu z hlediska zboží zatíženého spotřební daní se v podrobnostech komplikoval, což mělo v některých případech za následek nejistotu, jak se mají nařízení uplatňovat, a na obchod s tímto zbožím dolehla podstatná administrativní zátěž.
Návrhy Komise zahrnují komerční transakce, prodej soukromým osobám a zásilkový prodej a jejich cílem je ujasnit, zjednodušit a harmonizovat stávající předpisy o pohybu zboží po EU, ze kterého byla již ve členském státu spotřební daň odvedená, a liberalizovat takové pohyby, aby zákazníci v EU mohli využít předností jednotného trhu.
Výbor vítá oba tyto směry postupu.
2.2 Dojednat se členskými státy úpravy bylo pro Komisi obtížné, protože částky vybrané spotřební daně se ve členských státech liší [5], a odlišné jsou i způsoby uplatnění jejich národní legislativy.
Je známo, že deset "nových" členských států nebylo účastníky diskusí s Komisí, které k návrhu vedly.
Výbor respektuje potřeby členských států používat spotřební daně jako část jejich daňového systému, pochybuje však, že by tyto návrhy změnily chování zákazníků do té míry, že by to podstatně ovlivnilo celkový výběr daní.
2.3 Spotřebitelské ceny zboží zatíženého spotřební daní se podstatně liší podle uplatněné daňové sazby.
To se týká zejména výrobků ze zpracovaného tabáku a alkoholických nápojů [6].
Po zavedení jednotného trhu došlo k určitému snížení rozdílů sazeb spotřební daně v různých členských státech, dokud však nedojde alespoň k výrazným harmonizačním krokům, bude přetrvávat snaha hledat v této oblasti zdroj zisku a bude zde přetrvávat i organizovaná kriminální činnost.
2.4 Občané EU užívají všemi možnými cestami výhod jednotného trhu a právo na nákup jakéhokoliv produktu kdekoliv v EU za místní ceny patří k těmto důležitým výhodám.
Odepření tohoto práva občanům by je nepodpořilo v kladném vidění EU.
2.5 Jak Komise upozorňuje, typ pohybů po zaplacení cla, který dotčené články upravují, zahrnul hlavně soukromé osoby a drobné obchodníky, kteří nemají podstatné finanční zdroje ani komerční infrastrukturu.
Je důležité, aby všechna dohodnutá opatření byla jasná, snadno pochopitelná, a pokud možno snadno realizovatelná.
Musí být též realistická a vymahatelná.
2.6 Pravidla týkající se skutečného vnitřního trhu s tabákovými výrobky by také měla být liberalizována.
Výbor nicméně uznává, že rozhodnutí o tom, které výrobky členské státy do pozměněné směrnice zahrnou, bude muset vzít v úvahu všechny možné důsledky a může vést k tomu, že některé produkty z něj budou vyřazeny.
2.7 Výbor též poznamenává, že minerální oleje se jen zřídka přesunují nekomerčně.
Je tedy zřejmé, že návrhy, tak jak jsou formulovány, se dotknou zejména alkoholických nápojů.
2.8 Výbor vřele vítá skutečnost, že mnohé návrhy jsou založeny na radách a podnětech obchodních organizací v oboru a že berou v úvahu také dopady na menší podniky.
3. Specifické připomínky
3.1 Článek 7 v podstatě stanoví, kdo je poplatníkem daně za různých okolností, administrativní náležitosti, prodej cestujícím na vnitřních spojích EU v lodích a letadlech a způsob, jak ošetřit ztráty zboží, ze kterého byla odvedena daň, na vnitřních spojích.
3.1.1 Výbor přivítal ujasnění a harmonizaci, kterou návrhy Komise přináší.
Též vřele přivítal rozhodnutí, že je třeba snížit tíhu administrativní práce, která je nezbytná podle stávajících předpisů.
Výbor podporuje výzvu Komise členským státům, aby umožnily zavedení zjednodušených postupů pomocí jednoduchých bilaterálních administrativních dohod členských států.
3.2 Článek 8 se týká produktů pořízených soukromými osobami pro vlastní potřebu.
Hlavním bodem je v této otázce požadavek, aby dotčené zboží osobně převážela daná osoba.
3.2.1 Výbor vítá návrh Komise liberalizovat systém, který v současnosti platí v oblasti zásilkového prodeje soukromým osobám tak, aby tyto soukromé osoby nemusely nadále nakoupené zboží osobně převážet..
3.2.2 Výbor chápe, že nové návrhy, podle kterých musí jednotlivec osobně zajistit, aby bylo zboží dodáno do jiného členského státu (a podle nichž tyto kroky nemůže podniknout prodávající), jsou v souladu se stávajícími všeobecnými pravidly DPH v oblasti zásilkového prodeje.
Je nicméně obtížné si představit jejich vymáhání.
Předpokládejme například, že prodávající doporučí místního prostředníka, který zajistí dopravu a dostojí tak právnímu požadavku, aby prodejce sám tuto přepravu nezajistil, výsledek však bude stejný.
Mělo by se ujasnit, že tento druh doporučení nebude podle upravené směrnice v rozporu s pravidly.
3.3 Návrh na zrušení "směrných omezení" [7] jako možného důkazu, zda zboží slouží k osobní spotřebě nebo komerčním účelům, Výbor vítá.
Veřejnost obecně tato čísla vnímá jako kvantitativní omezení a členské státy příliš často tato omezení velmi úzce interpretují.
Výbor připouští, že odstranění těchto omezení znesnadní boj s pašeráctvím, ale tato omezení nebyla nikdy zamýšlena jinak, než jen jeden z ukazatelů toho, zda se jedná o spíše obchodní převoz než soukromý, ani sama o sobě nepředstavují dostatečný právní důkaz.
3.3.1 Výbor je nicméně toho názoru, že by nebylo nesprávné použít nějakou formu kvantitativního omezení v zásilkovém prodeji (tj. v případech, kdy zboží nepřepravují dotčení jednotlivci).
3.4 Článek 9. Návrhy, týkající se pohybu minerálních olejů pro osobní potřebu s velkou pravděpodobností nevyvolají žádné závažné obtíže.
3.5 Článek 10. Výbor vítá navrhované ujasnění otázky, kde je spotřební daň splatná.
4. Shrnutí
4.1 Výbor vítá návrhy Komise v této komplexní a citlivé oblasti.
4.2 Návrhy jsou realistické, vyjasnění a zjednodušení jsou velmi vítaná, harmonizace je nezbytná a liberalizace bude vřele přijata občany EU, protože posílí výhody jednotného trhu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 77/388/ES z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska
COM(2004) 295 final
(2005/C 120/20)
Dne 30. června 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Vzhledem k naléhavosti této práce se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl na svém 412. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 27. a 28. října 2004, jmenovat pana Pezziniho generálním zpravodajem a přijalo následující stanovisko v poměru 121 hlasů pro, žádný hlas proti a 7 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Jako součást "Vídeňské strategie pro Evropu" vídeňská Evropská rada, která zasedala ve dnech 11. a 12. prosince 1998, doporučila, aby mohly členské státy, které si tak přály, na experimentálním základě aplikovat sníženou sazbu DPH na služby náročné na pracovní síly a vyzkoušet tak dopad snížení na vytváření pracovních míst a přijmout opatření k omezení nelegální ekonomiky. [1]
1.2 Na základě doporučení přijala Rada ad hoc směrnici (1999/85/ES) dne 22. října 1999, která měla být v platnosti po dobu čtyř let od roku 2000 do roku 2003.
Devět členských států – Belgie, Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko, Portugalsko a Spojené království – této příležitosti využilo.
1.3 V reakci na zprávy, které zhodnotily vliv opatření, Komise předložila návrh směrnice o zjednodušení a racionalizaci snížených sazeb DPH.
[2] Z důvodu četných neshod nebyla Rada dosud schopna přijmout návrh této směrnice.
V této oblasti je stále, bohužel, ještě vyžadována jednomyslnost.
1.4 V důsledku toho a vzhledem k riziku právní nejistoty v členských státech, které používají snížené sazby, Komise po dohodě s Radou navrhla prodloužit platnost směrnice 1999/85/ES do 31. prosince 2005.
2. Obecné připomínky
2.1 EHSV již několikrát schválil princip, který umožnil aplikovat snížené sazby DPH na služby náročné na pracovní síly. [3]
2.2 Ve svých stanoviscích EHSV pozitivně zhodnotil dopad těchto opatření z hlediska tvorby pracovních míst a omezení nedeklarované práce.
2.3 EHSV několikrát navrhl, aby bylo snížení DPH rozšířeno také na další sektory, jako restaurační služby nebo restaurace historických a náboženských budov soukromého kulturního a architektonického dědictví.
2.4 EHSV proto schvaluje postup, který umožní, aby ty nové členské státy, které o to požádají, aplikovaly sníženou sazbu DPH na služby náročné na pracovní síly podle směrnice 1999/85/ES až do 31. prosince 2005.
2.5 Přesto EHSV lituje, že se Rada nebyla schopna dohodnout o návrhu směrnice Evropské komise o zjednodušení a racionalizaci systému.
2.6 EHSV opakovaně konstatoval své přesvědčení, že jednomyslnost je v mnoha aspektech daňových záležitostí skutečnou překážkou pokroku
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o koncové energetické účinnosti a o energetických službách
COM(2003) 739 final – 2003/0300 (COD)
(2005/C 120/21)
Dne 23. ledna 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle čl. 175 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", která odpovídala za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 5. října 2004.
Zpravodajem byla paní Sirkeinen.
Na svém 412. plenárním zasedání 27. a 28. října (jednání dne 28. října) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 117 hlasů pro, 10 proti a 14 se zdrželo hlasování.
1. Situace
1.1 V posledních letech sledovala energetická politika EU tři hlavní směry:
- vytvořit efektivní otevřené trhy s elektrickou energií a plynem,
- zajistit zabezpečení zásobování energií a
- dosáhnout striktních cílů v oblasti životního prostředí, a zejména bojovat proti změně klimatu.
K hlavním právním předpisům přijatým v této oblasti patří revidované směrnice o trhu s elektrickou energií a plynem, které otevírají trhy pro uživatele vyjma domácnosti v polovině roku 2004 a pro všechny spotřebitele v roce 2007.
V roce 2001 byla zveřejněna Zelená kniha o zabezpečení zásobování elektrickou energií, která vyzdvihla řízení na straně poptávky jako klíčové opatření jak pro zabezpečení zásobování, tak i pro boj proti změně klimatu.
1.2 Spolehlivé zásobování energií za rozumné ceny je důležitou podmínkou pro hospodářský růst a blaho občanů Evropy.
Proto EHSV ve svých stanoviscích podpořil cíle a přístup Komise.
1.3 Návrh směrnice o koncové energetické účinnosti a o energetických službách předložila Komise jako součást balíčku návrhů, které se zabývají energetickou infrastrukturou a zabezpečením zásobování.
Komise poukazuje na to, že v této souvislosti nelze opomenout otázku rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou.
Základní příčinou zvýšeného důrazu na sítě je růst poptávky, kterému lze částečně čelit řízením na straně poptávky.
1.4 Koncová energetická účinnost nebo uchování energie se již dlouho považují za vlivný prvek energetického trhu.
Menší využití energie šetří peníze a přímo přispívá k zabezpečení zásobování a často i ke snížení emisí plynů způsobujících skleníkový efekt tím, že se sníží potřeba vyrábět a potřeba investovat do výroby, přenosu a distribuce.
1.5 Existuje velký potenciál pro lepší energetickou účinnost.
Sdělení se odvolává na studie, které v průměru ukazují, že konečnou spotřebu energie v EU by bylo možno snížit přinejmenším o 20 %, aniž by se přitom snížil komfort a vznikly dodatečné náklady.
Potenciál účinnosti využití elektrické energie je obecně nižší než jeho celková hodnota za všechny druhy energie a u jiných forem energie je vyšší.
1.6 Ve sdělení doprovázejícím energetický balíček Komise uvádí, že budoucí růst poptávky po elektrické energii bude řešen řízením na straně poptávky.
Určité nové investice jsou však nutné k obnově zařízení, jejichž doba životnosti skončila.
Komise očekává, že velká část z toho bude mít formu společné výroby tepla a elektřiny z obnovitelných zdrojů a distribuovaných v malém měřítku.
1.6.1 Výbor nemůže souhlasit s tímto popisem budoucích trendů a potřeb v odvětví elektrické energie.
Ve sdělení o zabezpečení zásobování se očekávají jasnější a reálnější informace o budoucích trendech a potenciálu. Zejména jsou-li k dispozici mnohem lépe kvantifikované informace a scénáře, včetně dokumentu, který vyhotovila samotná Komise.
Nikomu neposlouží, vyhneme-li se jasným a reálným – i když pro mnohé nepopulárním – základním informacím.
1.6.2 O závažnosti problému a možnostech jeho řešení může poskytnout představu velmi hrubý výpočet.
V současné době roste v EU poptávka po elektrické energii rychlostí 1-2 % ročně.
Cíl EU ke zvýšení výroby elektrické energie z obnovitelných zdrojů energie představuje roční zvýšení o méně než 1 %.
Cíl navržený pro energetickou účinnost by snížil růst ročně o 1 %.
Obnovitelné zdroje a účinnost by tak mohly kompenzovat růst poptávky a kromě toho možná nahradit stávající kapacitu o méně než 1 % ročně.
Elektrárny jsou v provozu po dobu 30-50 let, což teoreticky znamená, že k nahrazování musí docházet průměrným ročním tempem 3 %.
Mezinárodní agentura pro energii (IEA) počítá s tím, že v příštích 20 letech budou v EU zapotřebí nové elektrárny s kapacitou více než 200000 MW.
2. Návrh Komise
2.1 Cílem návrhu Komise je zajistit, aby se prostřednictvím větší energetické účinnosti každý rok ušetřilo o 1 % více energie předtím spotřebované v každém členském státě.
1 % energie, která se má uspořit, je vypočteno z průměrného ročního využití energie v členském státě v posledních pěti letech.
To v roce 2012 povede k úsporám energie ve výši 6 %. Členské státy by v souladu s ustanoveními směrnice měly mít povinnost ohlašovat a ověřovat, že se každý rok až do roku 2012 toto množství energie ušetřilo.
Využití energie v členském státě může i nadále růst, ale pomaleji než bez opatření.
2.2 Návrh směrnice podporuje opatření v oblasti energetické účinnosti a zaměřuje se na prosazování trhu s energetickými službami jako osvětlení, teplo, teplá voda, ventilace atd. Členské státy by měly mít povinnost respektovat dva cíle v oblasti úspor energie a zajistit, aby v období 2006 až 2012 dodavatelé energie nabízeli energetické služby.
2.3 Obecný cíl úspor v oblasti koncového využití energie ve výši 1 % ročně představuje 1 % průměrného množství energie distribuovaného nebo prodaného konečným spotřebitelům v předchozích pěti letech.
Úspory se budou muset registrovat z těchto sektorů: domácnosti, zemědělství, obchod a veřejný sektor, doprava a průmysl. Z důvodu měření jsou vyloučeny letecká a námořní doprava.
Vyloučena jsou také energeticky náročná výrobní odvětví, na která se již vztahuje směrnice o obchodování s emisemi a směrnice o integrované prevenci a omezování znečištění.
V úvahu se budou brát všechny druhy energie: od elektrické energie a zemního plynu po dálkové vytápění a chlazení, topné palivo, černé a hnědé uhlí, lesnické a zemědělské energetické produkty a paliva pro dopravu.
2.4 Pro veřejné sektory členských států je stanoven sektorální cíl, veřejný sektor musí ušetřit ročně přinejmenším 1,5 % energie, zejména díky energeticky účinným veřejným zakázkám.
Tyto úspory by měly rovněž přispět k obecnému cíli ročních úspor ve výši 1 %.
2.5 Pro prodej energetických služeb je stanoven závazek na straně nabídky.
Distributoři energie nebo maloobchodní energetické společnosti by měly integrovat energetické služby do distribuce a prodeje energie, dokud nebude dosaženo 5 % pokrytí jejich zákazníků.
Eventuálně by se měly nabízet energetické audity.
2.6 Způsob výpočtu umožňuje uznat i dříve přijatá opatření.
Členské státy mohou měřit a ověřovat nepřetržitý dopad již existujících energetických služeb a opatření týkajících se účinnosti, která byla zavedena po roce 1991.
Energetické daně a informační kampaně k úsporám energie lze vzít v úvahu za předpokladu, že jejich dopad lze rovněž měřit a ověřovat.
2.7 Členské státy rozhodnou, na které sektory je nutno se zaměřit a jak by měl každý sektor přispět k dosažení národního cíle, ačkoli všem způsobilým zákazníkům by měla být nabídnuta určitá forma energetické služby nebo program či opatření v oblasti energetické účinnosti.
2.8 Úspory se vypočítají jako součet změřeného nebo odhadnutého snížení konečné spotřeby energie, kterou lze připsat energetickým službám, programům v oblasti energetické účinnosti nebo jiným způsobilým opatřením.
Členské státy budou pravidelně podávat zprávu o svých úspěších při plnění cílů.
V návrhu jsou uvedeny příklady způsobilých energetických služeb a hlavní směry pro energetické služby a programy a opatření v oblasti energetické účinnosti a pro měření a ověřování úspor energie.
3. Obecné poznámky
3.1 Při několika předchozích příležitostech EHSV zdůraznil význam úspor energie a vyšší koncové energetické účinnosti ke splnění cíle trvale udržitelného rozvoje, a zejména pro boj proti změně klimatu.
Iniciativa Komise zaměřit se vážně na tento problém je vítána.
EHSV důrazně podporuje cíl energetické účinnosti a některé návrhy uvedené v navrhované směrnici, navrhuje však také některé změny.
3.2 V mnoha členských státech již byla provedena opatření v této oblasti, která se dnes vyznačuje velkou rozmanitosti opatření politiky, praktických zkušeností a výsledků.
Pravděpodobně nejrozšířenější formou aktivity v této oblasti, také s některými příklady z odvětví v rámci celé EU, je dobrovolná akce, a to neorganizovanou formou nebo na základě dohod.
3.3 Na úrovni EU existují požadavky na označování domácích a jiných spotřebičů a směrnice o využití energie v budovách.
Připravují se další opatření, například směrnice o konstrukci výrobků, které používají energii.
Koncovou energetickou účinnost podporuje také mnoho dalších částí politik EU, například směrnice o integrované prevenci a omezování znečištění a směrnice o energetických daních.
Bohužel tyto politiky zahrnují do značné míry opatření, která podstatně zvyšují náklady na energii.
To sice podporuje úspory energie, ale škody, které vyšší náklady způsobí domácnostem a konkurenceschopnosti výrobních odvětví, mohou převážit pozitivní účinky.
3.4 Příslušná opatření ke zvýšení energetické účinnosti se kvůli různým místním podmínkám a dosud přijatým opatřením velmi liší.
Účinky těchto opatření na vnitřní trh se zdají být omezené.
Na základě toho je v souladu se zásadou subsidiarity důležité, aby další opatření na úrovni EU přinesla skutečnou přidanou hodnotu.
3.5 Zdá se, že se Komise ve svém návrhu pokouší zohlednit rozdíly a rozmanitá opatření.
Avšak vzhledem ke všem stávajícím vnitrostátním právním předpisům i předpisům EU, a zejména všem dobrovolným aktivitám, jsou podle názoru EHSV v návrhu nutné určité úpravy, aby byla ke stávajícím opatřením přidána optimální hodnota.
Měla by se rovněž objasnit soudržnost s ostatními souvisejícími požadavky, například požadavky stanovenými ve směrnici o budovách.
3.6 Potenciál lepší energetické účinnosti byl předmětem mnoha studií.
EHSV naprosto souhlasí s Komisí, pokud jde o číselné údaje, které předkládá.
Potenciál je velký, ale na část tohoto potenciálu je nutno pohlížet kriticky a lépe zohlednit hospodářskou realitu.
Ziskovost investic do účinnosti byla vypočtena na základě doby návratnosti, která se rovná životnosti investic, což v praxi není často realizovatelné.
Například, pokud dodatečné náklady na účinnější systém vytápění v rodinném domě mají dobu návratnosti rovnající se životnosti zařízení, to je desítky let, bude to vlastník těžko považovat za výhodnou investici.
Stejně tak v malých podnicích s omezeným investičním rozpočtem nedá manažer na seznam svých priorit výše nahrazení stroje, který je dosud funkční, strojem, který spotřebuje méně energie, než projekt, který zvyšuje celkový výkon a obrat.
3.7 Na základě toho je cíl ve výši 1 % ročního přírůstku účinnosti stanovený ve směrnici ambiciózní, ale ne zcela nereálný.
Dosáhnout ve veřejném sektoru ve stanoveném časovém rámci cíle ve výši 1,5 %, který se vztahuje hlavně na využití energie v budovách, může být v některých členských státech velmi obtížné a nákladné.
3.8 Hlavním argumentem na podporu stanovení závazného cíle je to, že cíle jsou silnými stimuly.
Proti závaznému cíli však existuje mnoho argumentů.
3.8.1 Rozdíly v minulých a současných opatřeních jsou takové, že jednotný cíl by pro spotřebitele energie v různých členských státech znamenal různé náklady.
Individuální cíle pro členské státy nejsou proveditelné kvůli nedostatku srovnatelných informací jakožto základu pro výpočet.
3.8.2 Dalším argumentem je to, že cíl by se místo za návnadu považoval za "obušek" a to by poskytlo špatné poselství.
Potenciál a užitky zvýšení energetické účinnosti by měly být sdělovány a zvyšovány pozitivním, stimulujícím způsobem.
3.8.3 V mnoha členských státech je informační základna o současném využití energie, situaci v oblasti energetické účinnosti a účincích stávajících opatření nedostatečná.
Způsoby výpočtu úspor uvedené v návrhu směrnice nejsou dobře definovány.
Flexibilitu v tomto bodu lze vítat, ale výsledky jsou s ohledem na cíl srovnatelné a spolehlivé pouze tehdy, jsou-li spolehlivé a srovnatelné informace, na nichž je výpočet založen, a způsoby výpočtu.
3.8.4 EHSV se rovněž obává, že dílčí optimalizace, v tomto případě energetické účinnosti stanovením závazných cílů, neposlouží dobře optimalizaci s ohledem na celkové cíle, např. celkovou efektivnost hospodářství nebo snížení emisí plynů způsobujících skleníkový efekt nákladově efektivním způsobem.
3.9 Z výše uvedených důvodů EHSV nepodporuje stanovení závazného cíle pro členské státy. Minimálním požadavkem pro stanovení cíle je to, aby byly definovány zcela uspokojivé a proveditelné způsoby výpočtu.
3.9.1 Místo optimálních národních závazných cílů EHSV navrhuje, aby byly členské státy povinny vytvořit nové nebo aktualizovat stávající programy v oblasti energetické účinnosti, včetně monitorování.
Cíle ve výši 1 % a 1,5 % pro veřejný sektor by se měly stanovit pro průměr členských států.
3.10 Členské státy musí mít možnost rozhodnout, jak nasměrovat cíle a opatření na různé sektory a formy energie.
Je však důležité, aby byly zahrnuty všechny sektory a druhy energie s ohledem na jejich potenciál.
3.11 Ustanovení navrhované směrnice o dokumentování, ověřování a monitorování (čl. 4 odst.
5) představují zátěž, která může být neúměrná očekávanému výslednému užitku. Kvalita doložení této práce je sporná, jelikož je těžké spojit jasně určité opatření s konkrétním množstvím ušetřené energie.
Je zapotřebí mnohem jednodušší a jasnější, ale spolehlivý přístup.
3.12 Stejných výsledků jako s těmito závaznými opatřeními lze lépe dosáhnout přímějším řešením základních problémů v oblasti informací a financování.
Opatřeními v tomto směru jsou ustanovení v článku 8 o vytvoření vhodných systémů kvalifikace, akreditace nebo certifikace pro energetické služby. Tato ustanovení by se měla dále rozvíjet a rozšiřovat.
Je nutno rovněž rozvíjet inovativní způsoby financování, například úvěry s nízkými úrokovými sazbami, aby se napomohlo v případech s dlouhou dobou návratnosti, viz příklady uvedené v bodu 3.6.
3.13 Měla by se rovněž připojit opatření na podporu a rozvoj stávajících a osvědčených dobrovolných akcí.
V souladu s článkem 12 jsou informace a snadná dostupnost energetických auditů, rozvoj uplatnění energetického auditu vhodného pro malé a střední podniky nebo zvláštní oblast aktivity a podpory pro další vzdělávání lidí, kteří mohou působit jako energetičtí manažeři, příklady opatření, která ukázala dobré výsledky a Komise by je měla zlepšit.
3.14 Místo zabývání se důkladným vykazováním by Komise mohla podporovat členské státy v jejich úsilí o lepší energetickou účinnost tím, že by jim pomohla vytvořit lepší informační základnu, a to jak v členských státech, tak i pro sebe.
Je nutná důkladná analýza stávajících překážek pro lepší energetickou účinnost.
Komise by mohla rovněž zlepšit spolupráci a výměnu osvědčených postupů mezi členskými státy.
3.15 Návrh jako tento, s důsledky pro trhy a náklady pro spotřebitele, musí být podroben řádnému posouzení dopadu.
Jelikož v přípravné fázi toto nebylo provedeno, EHSV požaduje, aby bylo posouzení provedeno neprodleně, dříve než přijme rozhodnutí Rada a Parlament.
3.16 Komise předkládá myšlenku případně zavést později systém tzv. bílých certifikátů.
Takovýto systém by mohl fungovat pouze tehdy, kdyby byly zavedeny závazné povinnosti, co se týče uchování energie nebo energetické účinnosti.
Zavedení závazných povinností za tímto účelem EHSV nepodporuje, a nemůže proto podpořit ani zavedení bílých certifikátů.
Kromě toho by se mělo pečlivě monitorovat a vyhodnotit fungování obchodování s emisemi a obchodu se zelenými certifikáty, než se na již tak složitý energetický trh zavede nový systém.
4. Detailní poznámky
4.1 V článku 3 – Definice – by se měl jasněji definovat pojem energetické služby.
Rovněž by se měl přehodnotit práh ve výši 50 GWh v definici "malých distributorů a maloobchodních energetických společností"– z praktického hlediska může být nízký.
4.2 Článek 4 by se měl přepracovat podle obecných poznámek uvedených v tomto stanovisku.
6 písm. a) a čl. 10 písm. b): rostoucí nabídka energetických služeb je žádoucí.
EHSV však nesouhlasí s přístupem Komise, že dokud nedojde k určitému proniknutí na trh měli by tyto služby nabízet pouze distributoři energie a maloobchodní zásobovací společnosti a náklady by měly být zahrnuty do jejich distribučních a prodejních cen.
Už nyní nabízejí energetické služby také jiní – např. společnosti provádějící údržbu domu, poradci a společnosti energetických služeb – a trh s těmito službami musí být otevřený pro každého za stejných podmínek.
Návrh poskytnout 5 % zákazníků služby zdarma, na účet všech zákazníků, není vůči zákazníkům spravedlivý a diskriminuje ostatní dodavatele.
4.4 Je nutno objasnit pojem "způsobilý zákazník" v článku 7.
4.5 Čl. 10 písm. a): Je těžké pochopit, jak lze stanovit tarify za přenos tak, aby výslovně zvýšily energetickou účinnost.
Není snadné pochopit příslušný mechanismus příkladů uvedených v tomto odstavci.
4.6 Požadavky na měření v článku 13 se mohou ukázat jako velmi nákladné, a vždy to bude spotřebitel, kdo nakonec náklady uhradí.
Proto by se k opatřením v oblasti měření mělo přistupovat opatrně.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady týkající se opatření na ochranu bezpečnosti dodávek elektrické energie a investic do infrastruktury
COM(2003) 740 final – 2003/0301 (COD)
(2005/C 120/22)
Dne 23. ledna 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství poradit s Evropským hospodářským a sociálním výborem ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", která byla pověřena přípravou podkladů pro Výbor k tomuto tématu, přijala toto stanovisko dne 5. října 2004.
Zpravodajkou byla paní Sirkeinen.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko na svém 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (jednání ze dne 28. října 2004) v poměru 134 hlasů pro, 7 proti a 14 se zdrželo hlasování.
1. Pozadí
1.1 Energetická politika EU sledovala v průběhu posledních let tyto tří hlavní linie:
- vytvoření efektivních otevřených trhů s elektřinou a trhem;
- zajištění bezpečnosti dodávek energie; a
- dosažení přísných environmentálních cílů, zejména boj proti klimatickým změnám.
Klíčová legislativa přijatá v těchto oblastech zahrnuje novelizované směrnice o trhu s elektrickou energií a plynem, které otevírají trhy pro spotřebitele mimo domácnost v polovině roku 2004 a pro všechny spotřebitele v roce 2007.
Zelená kniha o bezpečnosti dodávek elektrické energie byla vydaná v roce 2001, přičemž zdůraznila, že řízení na poptávkové straně je důležitým nástrojem jak pro bezpečnost dodávek, tak pro boj proti klimatickým změnám.
1.2 Spolehlivé dodávky energie za rozumnou cenu jsou důležitým předpokladem pro hospodářský růst a blahobyt občanů Evropy.
EHSV následně ve svém stanovisku podpořil cíle a přístup Komise.
1.3 Energetické trhy EU ještě nepracují tak, aby bylo možné splnit výše uvedené cíle.
To se dokonce ani neočekává, vzhledem k tomu, že klíčová legislativa se v současnosti dostává pouze do své implementační fáze.
Podle Komise doplňuje současný návrh legislativy již existující legislativu s cílem zlepšit současné nebo budoucí nedostatky.
1.4 Silnou motivací pro předložení regulačního balíčku byl výpadek dodávky elektrické energie v Itálii v září 2003, stejně jako jiné případy v Evropě a Spojených státech.
Tento výpadek dodávky elektrické energie byl způsoben sérií provozních výpadků energie, které následovaly po kolapsu v silně přetížené síti ve Švýcarsku.
Rovněž poukázal na problémy při koordinaci mezi provozovateli přenosového systému.
Tento nešťastný incident znamenal důležitou lekci, z které je třeba se poučit. Otevřené trhy zvýší přenos a s ním spojené potenciální problémy.
1.5 Je překvapující, že Komise téměř nezmiňuje nejvážnější, základní důvod výpadků v dodávkách elektrické energie.
Některé oblasti nebo země mají nedostatečnou výroby elektrické energie a stále potřebují dovážet velké množství elektrické energie ze sousedních či dokonce vzdálenějších regionů s nadvýrobou.
Přeshraniční obchod na společném trhu s elektrickou energií je prospěšný pro efektivní vypořádání se s odlišnostmi v nabídce a poptávce a proto přispívá k bezpečnosti dodávek a posiluje konkurenci.
Avšak nemůže a neměl by kompenzovat nedostatečnou výrobní kapacitu v některých částech trhu.
1.6 Podle Komise, na zdravém trhu, když roste poptávka, ale nabídka ne, se ceny zvyšují.
Teoreticky reagují spotřebitelé na vyšší ceny snížením spotřeby, ale na trzích s elektrickou energií je známo, že cenová elasticita je z určitých důvodů slabá.
Na určité cenové úrovni se investice do větší nabídky stávají ziskovými a tím se neustálý cenový nárůst zastaví.
Nedojde-li k dostatečným investicím, ceny budou nadále růst a způsobí tak, alespoň v krátkodobém nebo střednědobém období, vážné problémy spotřebitelům a konkurenceschopnosti průmyslu, a tím celé ekonomice.
Specifickým problémem týkajícím se investic do elektrické energie je, že na cenové signály se nedá rychle reagovat, jelikož investiční projekty od plánování přes získávání osvědčení po výstavbu si vyžadují dlouhý čas na realizaci.
Třebaže v některých případech mohou budoucí trhy tento problém do jisté míry zmírnit, jedná se o příliš nové praktiky, než aby mohla být zajištěna jejich životaschopnost.
1.7 EU se rozhodla otevřít trhy s elektrickou energií a plynem kvůli větší konkurenci.
Existují zde však obavy, jestli bude na otevřeném trhu dostatek investic, zejména do špičkové kapacity.
Směrnice o trhu s elektrickou energií požaduje od členských států, aby vytvořily systém pro monitorování rovnováhy nabídky a poptávky a zavedly nabídkové řízení kvůli větší energetické kapacitě, když to bude považováno za nutné.
Členské státy jsou zodpovědné za obecnou strukturu své energetické nabídky a výběr energetických zdrojů a Návrh Ústavní smlouvy tím nic nezmění.
1.8 Důvody nedostatečných investic mohou být jak nedostatky na trhu (neberou-li se dostatečně v potaz dlouhodobé potřeby, faktory životního prostředí a regionální a místní okolnosti, atd.), tak neefektivní hospodářská soutěž, nedostatek stabilního regulačního rámce, prohibiční procedury při získávání povolení a/nebo odpor veřejnosti.
Požadavky, aby byl ze sítě vytvořen nezávislý ekonomický subjekt (nezávazný), znamenají, že bude vedena bez dalších ambicí, jakmile bude ve službách pro zákazníky zavedena inovace a přidaná hodnota.
Z tohoto důvodu je síť sevřena mezi poplatky za provoz stanovenými regulátory a poplatky a investicemi zaváděnými zákazníky, čili neexistuje možnost či vidina potřeby pro další rozvoj.
1.9 Účinnost konečné spotřeby energie či úspory energie byly dlouho považovány za mocný prvek trhu s energií.
Nižší spotřeba energie šetří peníze a přímo přispívá jak k bezpečnosti dodávek, tak často k snižování skleníkových plynů tím, že klesá potřeba výroby a investic do nové výroby a přenosu.
V tomto ohledu mohou nové technologie mnoho nabídnout a je nutné přijmout opatření na zvýšení jejich rozvoje a uvedení na trh.
1.10 Komise zdůrazňuje, že otázka rovnováhy nabídka-poptávka nemůže být opomenuta.
Hlavní příčinou narůstajícího napětí v sítích je růst poptávky, který může být zčásti neutralizován řízením na poptávkové straně.
Vhodné pobídky k investování do sítí a výroby elektrické energie jsou však rovněž potřebné.
1.11 Podle Komise se o další růst poptávky po elektrické energii bude starat řízení na poptávkové straně.
Zdá se však, že některé nové investice budou nutné jednoduše kvůli renovaci elektráren, které jsou na konci své životnosti.
Komise očekává, že mnoho z uvedeného bude mít formu obnovitelných zdrojů a distribuované kombinované výroby tepla a elektrické energie v malém rozsahu.
1.11.1 Výbor silně nesouhlasí s popisem budoucích trendů a potřeb v sektoru elektrické energie.
Ve sdělení o investicích do infrastruktury se mohou očekávat mnohem jasnější a realističtější informace o budoucích trendech a potenciálech. Zejména pokud jsou dostupné mnohem lépe kvantifikované informace a scénáře, včetně materiálu vytvořeného samotnou Komisí.
Nikomu neprospívá, nejsou-li poskytovány informace založené na jednoznačném a realistickém základě, třebaže jsou tyto informace pro mnoho lidí nepopulární.
1.11.2 Velmi hrubý výpočet může přinést představu o velikosti tohoto problému a možnostech jeho řešení: Poptávka po elektrické energii roste v současnosti v EU o 1-2 % ročně.
Cíl EU pro zvyšování výroby elektrické energie z obnovitelných energetických zdrojů znamená roční nárůst o méně než 1 %.
Cíl navrhovaný pro energetickou účinnost by měl zredukovat roční nárůst o 1 %.
Obnovitelné zdroje a účinnost by tak mohly kompenzovat růst poptávky a navíc by mohly případně nahradit existující kapacitu o mnoho méně než 1 % ročně.
Životnost elektráren je 30-50 let, což teoreticky znamená, že musí dojít k náhradě v průměru o 3 % ročně.
Mezinárodní energetická agentura (IEA) uvádí potřebu nových elektráren v EU v hodnotě více než 200000 MW v průběhu příštích 20 let.
2. Návrh Komise
2.1 Cílem navrhované směrnice je podpořit investice do evropského energetického sektoru jak pro posilnění konkurence, tak pro pomoc při prevenci opakovaného výskytu výpadků dodávek elektrické energie.
Zdůrazňuje potřebu jasného legislativního rámce EU pro řádné fungování konkurenčního vnitřního trhu s elektrickou energií, a to ochranou bezpečnosti dodávek elektrické energie a zabezpečením adekvátní úrovně vzájemného propojení mezi členskými státy prostřednictvím všeobecných, transparentních a nediskriminačních politik.
2.2 Návrh směrnice žádá členské státy, aby:
- měly jasně definovanou politiku směrem k rovnováze nabídka-poptávka, která umožňuje stanovení cílů pro rezervní kapacitu nebo alternativy, jakou jsou opatření na poptávkové straně; a
- měly definované normy, které by se měly dodržovat ve vztahu k bezpečnosti přenosu a distribučních sítí.
2.3 Od provozovatelů přenosového systému se žádá, aby předložili (více)letou investiční strategii svému národnímu regulátorovi.
Regulátor může do seznamu přidat důležité přeshraniční projekty.
2.4 Od národních regulátorů se žádá, aby Komisi předložili souhrn těchto investičních programů za účelem konzultace se skupinou evropských regulátorů pro elektrickou energii a plyn s ohledem na osy transevropských energetických sítí primárního evropského zájmu.
2.5 Národní regulátoři získají právo zasahovat do urychlení dokončení projektů a tam, kde je to nutné, vyhlásit výběrové řízení na určité projekty v případě, že provozovatel přenosového systému není schopný nebo ochotný dokončit dané projekty.
3. Obecné poznámky
3.1 Směrnice o trhu s elektrickou energií a nařízení o přeshraničním obchodě vytvářejí rámec pro liberalizovaný vnitřní trh s elektrickou energií.
Jejich implementace začíná 1. července 2004.
Za účelem poskytnutí investorům a ostatním aktérům regulační stability, která je velmi důležitá pro správné klima pro investice, by se mělo k jakýmkoli změnám k tomuto rámci přistupovat s vážnou opatrností.
3.2 Samotná Komise se odvolává víceméně jednoznačně na hlavní důvody pro obavy týkající se bezpečnosti dodávek a předkládání návrhu směrnice.
Navrhovaná směrnice však tyto důvody přímo neřeší.
3.3 Prvním důvodem je nedostatek dostatečné výrobní kapacity v některých částech/členských státech Unie, důsledku orientace energetické politiky.
Komise popisuje tento problém tváří v tvář rezervní kapacitě, ale tento problém existuje i během výroby při základní zátěži.
3.4 Druhým důvodem je nedostatek konkurence v důsledku politické neochoty některých členských států jednat z pozic povinných monopolů, oligopolů nebo dominance na trhu.
Komise si toho všímá a odvolává se na omezení svých kapacit pro jednání v dané oblasti.
Zvolenou možností je zvýšení konkurence ze strany provozovatelů v jiných členských státech tím, že se pokusí o zabezpečení dostatečné kapacity vzájemného propojení.
3.5 Třetím důvodem je neochota nebo nedostatek způsobilosti u některých provozovatelů přenosového systému pro implementaci existujících předpisů pro přeshraniční výměnu, i když byly tyto předpisy dobrovolně odsouhlaseny provozovateli přenosového systému v jejich vlastních organizacích.
Otázkou však zůstává, či jediný důvod, který za tím stojí by mohlo být nedostatečné oddělení energetických a síťových aktivit.
3.6 Nejvážnější překážkou pro investice v přenosových sítích je politický a veřejný odpor k takovýmto přenosovým projektům.
V některých členských státech není žádoucí téměř žádná forma výroby.
Právo lidí být vyslyšen, pokud jde o projekty, které na ně mají vliv, je důležitým základním právem.
Procesy plánování a rozhodování však mají tendenci být těžkopádnými a dlouhotrvajícími, což ohrožuje i ty nejnaléhavější a nejpotřebnější projekty.
3.7 Nejvýznamnější otázkou je, že směrnice hledá a potřebuje řešení na úrovni EU, aby se zabezpečilo tím či oním způsobem, že se uskuteční dostatečné investice do přepojovacího vedení způsobem založeným na trhu.
3.8 Návrh směrnice stanovuje právo regulátora zasahovat změnou investičního plánu TSO, vyžaduje si realizaci určitých investic a konečně zavádí proceduru zadávání veřejných zakázek.
Předkládaný návrh jde dále než směrnice o trhu s elektrickou energií, která stanovuje monitorování rovnováhy nabídky a poptávky a tam, kde je to nutné, proceduru zadávání veřejných zakázek pro větší energetickou kapacitu.
Aby se předešlo příliš častým změnám v předpisech a nadměrné regulaci, neměla by se legislativě v dané věci měnit, dokud nedojde k nabytí dostatečných zkušeností s fungováním současných ustanovení.
3.9 Část obsahu návrhu směrnice, jako například obecná ustanovení v článku 3, jsou relevantními prvky jakékoli kvalitní národní energetické politiky a realizují ve velkém měřítku.
Jsou-li předkládány jako ustanovení ve směrnici, mohou vést k záměnám, pokud jde o odpovědnosti.
3.10 Otázkou, která by si zasloužila pozornost Komise, je řízení poptávky.
Zlepšování možností spotřebitelů energie, zejména středně velkým spotřebitelům, reagovat na fluktuaci cen velkoobchodní ceny elektrické energie by mohlo přispět ke snížení špičkové poptávky.
4. Podrobné poznámky
4.1 Článek 4: EHSV souhlasí s těmito ustanoveními za předpokladu, že první pododstavec znamená, že všichni TSO musí podepsat předpisy ETSO.
4.2 Článek 5: EHSV považuje přístup článku za poněkud matoucí, pokud jde o odpovědnosti EU a členských států.
V principu, bráno z kontextu, EHSV souhlasí s většinou uvedených opatření v tomto článku, které jsou součástí spolehlivé národní energetické politiky.
4.3 Zůstává nejasné, co znamená termín "rezervní kapacita" v druhém odstavci článku 5.1.
Tento článek by se měl týkat pouze krátkodobých technických rezerv, potřebných pro spolehlivost systému.
4.4 Článek 6: Je těžké najít smysl ve spojení mezi investicemi do sítí s řízením na poptávkové straně, který je ještě menší vzhledem ke způsobu, jakým jsou propojeny v článku 6, odstavec 1. U článku 6, odstavec 2 by měly být brány v potaz především tyto požadavky, pokud je to možné, při vytváření metodiky sazeb za přístup k síti.
Co se týká článku 6, odstavec 2, jsou pro propojovací vedení potřebné kroky, jak bylo uvedeno v bodu 3.7.
4.5 Článek 7: EHSV nesouhlasí s uvedenými opatřeními v tomto článku z důvodů uvedených v bodu 3.8.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke "Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu"
(2005/C 120/23)
Dne 29. září 2004 se Evropský parlament rozhodl, v souladu s ustanoveními článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska ke "Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu".
Vzhledem k naléhavosti úkolu se Evropský hospodářský a sociální výbor na svém 411. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. září 2004 rozhodl jmenovat pana MALOSSE generálním zpravodajem.
Na svém 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (zasedání ze dne 28. října 2004) přijal Výbor toto stanovisko v poměru 166 hlasů pro, 4 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. ÚVOD
1.1. Ve svém stanovisku ze dne 24. září 2003 [1] vyjádřil Evropský hospodářský a sociální výbor podporu návrhu Ústavní smlouvy.
Zdůraznil, že jakmile dojde k očekávané dohodě mezi členskými státy, bude hlavním úkolem zajistit podporu Ústavy občany a občanskou společností členských států Unie.
1.2. V současnosti jsme dospěli k etapě, kdy v každém členském státě Unie probíhají diskuse o ratifikaci Smlouvy, bez ohledu na způsob zvolené ratifikace, parlamentní cestou či referendem.
1.3. V tomto období důležitém pro budoucí uspořádání Evropy je třeba podpořit každého z nás, abychom se neomezili pouze na naše vlastní zájmy, ať už osobní, sektorové, profesní, místní či národní. Na Smlouvu je třeba nahlížet z hlediska jejího globálního politického významu v rámci procesu, který byl zahájen před více než 50 lety zakladateli Evropských společenství.
1.4. V této souvislosti EHSV vítá iniciativu Komise pro ústavní záležitosti Evropského parlamentu, při které žádá EHSV o vypracování jeho stanoviska k Ústavní smlouvě.
Výbor má v úmyslu plně využít této příležitosti a vydává:
- jednoznačné informace organizované občanské společnosti Unie o obsahu a rozsahu Ústavní smlouvy
- doporučení ke komunikační strategii, aby byla přijata za účelem zmobilizování občanské společnosti pod Ústavní smlouvou
2. JEDNOZNAČNÉ INFORMACE
2.1. Konvent: krok vpřed v demokratizaci uspořádání Evropy
Ústavní smlouva byla navržena Konventem, který byl z velké části tvořen členy národních parlamentů a Evropského parlamentu. Tento způsob vypracování Ústavní smlouvy představuje sám o sobě krok vpřed, který si zaslouží pozornost veřejnosti.
Snahy zapojit organizovanou občanskou společnost prostřednictvím slyšení a konzultací a také prostřednictvím účasti pozorovatelů vybraných sociálními partnery a EHSV znamenají skutečný krok vpřed také pokud jde o ústavní praktiky prováděné ve většině členských států.
Ve svém stanovisku z 24. září 2003 [2] EHSV dále předložil návrhy na posílení procesu zapojení občanské společnosti v budoucnosti.
2.1.2. Navzdory některým ústupkům Mezivládní konference text navržený Konventem nijak výrazně nezměnila.
Ústavní smlouva je založena na vzájemném souhlasu všech politických seskupení: je výsledkem skutečné demokratické diskuse.
2.1.3. Třebaže Konvent neměl ústavní pravomoc, znamenalo jeho založení, vzhledem ke smíšenému charakteru EU jakožto unie států a občanů, opravdový zlom v dosavadních praktikách, které zcela opomíjely zastoupení parlamentů a občanské společnosti.
2.1.4. Nepřijetí Ústavní smlouvy by znamenalo neúspěch nastolené metody.
Je proto důležité obhajovat stálé používání této metody (jak je stanoveno v Ústavní smlouvě).
2.1.5. Z tohoto důvodu EHSV, který se účastnil činností Konventu, podporuje legitimitu této Smlouvy a vyzývá všechny členy Konventu a pozorovatele, kteří podepsali návrh této Smlouvy, aby se k němu připojili.
2.2. Ústava, "revoluce" v historii uspořádání Evropy
2.2.1. Ústava představuje nový rámec fungování Unie.
Skládá se ze tří hlavních částí, přičemž první dvě jsou zcela nové: první část definuje zásady a hodnoty, na kterých je Unie založena, a druhá stanovuje základní práva občanů.
Třetí část definuje a aktualizuje politiky Společenství popsané v předchozích smlouvách.
2.2.2. Ústava umožňuje nahradit existující smlouvy jediným, souhrnným dokumentem, který umožňuje, aby fungování EU bylo srozumitelnější a přístupnější všem.
2.2.3. Ústava nenahrazuje ústavy jednotlivých států, ale existuje spolu s nimi.
Tato ústava bude platná na celém území Evropské unie.
2.2.4 Ačkoliv obsah Ústavy není, řekněme, "revoluční", ústavní charakter nové Smlouvy nutně musí znamenat zlom v kolektivním povědomí evropských občanů, a to pokud jde o společné ambice a společný osud.
EHSV musí podporovat tento krok vpřed při budování Evropy.
2.3. Demokratičtější Unie uznávající občany jako svrchované při budování Evropy (Část I Smlouvy)
2.3.1. Cíl Ústavní smlouvy je stanoven jednoznačně: vytvořit politickou unii ve jménu občanů a států Evropy
2.3.2. Ambice Unie se orientují na hlavní očekávání evropských občanů.
Ústavní smlouva výslovně zmiňuje jako cíle Unie "úplnou zaměstnanost, vysoce konkurenceschopnou sociálně tržní ekonomiku a vysokou úroveň ochrany a zlepšování kvality životního prostředí".
Unie současně usiluje o podporu "hospodářské, sociální a územní soudržnosti mezi členskými státy" a vytvoření "oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti" pro své občany.
2.3.3. Demokratická legitimita rozhodovacího procesu se výrazně zlepšila:
2.3.3.1. Legislativní pravomoci Evropského parlamentu se zvýšily.
Tento vývoj by mohl přispět k většímu uvědomění si významu této instituce občany EU.
2.3.3.2. Nová úloha svěřená národním parlamentům představuje záruku proti případnému velkému množství předpisů na evropské úrovni.
Komise je povinna informovat národní parlamenty o všech nových iniciativách a "mechanismus včasného varování" jim umožňuje kontrolu subsidiarity.
2.3.4. Občané se budou moci v budoucnu informovat o pozicích přijatých jejich příslušnou vládou v Radě, jelikož tento orgán bude povinen jednat transparentně, pokud jde o legislativu.
2.3.5. Poprvé je participativní demokracie uznána jako zásada fungování Unie a představuje nezbytnou součást zastupitelské demokracie.
2.3.5.1. Evropské instituce by měly, při udržování otevřeného a pravidelného dialogu se zástupci sdružení občanské společnosti, působit ucelenějším a transparentnějším způsobem.
Při konzultacích s dotyčnými stranami by mělo být zejména možné se vyhnout byrokratickým nebo v praxi neaplikovatelným předpisům.
Komise bude rovněž povinna provádět efektivnější hodnocení hospodářského a sociálního dopadu svých návrhů, a to na regionální i místní úrovni.
2.3.5.2. Jedna z velkých inovací v Ústavní smlouvě spočívá v zavedení práva občanů na iniciativu.
Evropští občané budou v budoucnu moci, za předpokladu, že je jakákoliv žádost podpořena alespoň jedním milionem občanů pocházejících z většího počtu členských států, vyzvat Evropskou komisi k předložení návrhu legislativy, který by splnil jejich očekávání.
2.3.6. Úloha sociálních partnerů je potvrzena jako klíčový prvek demokratického života v Unii při respektování autonomie sociálního dialogu.
2.3.7. Zavedení této nové části (I) by mělo umožnit snížení demokratického deficitu rozšiřující se Unie.
2.4. Unie, která lépe chrání základní práva evropských občanů (Část II Smlouvy)
2.4.1. Charta základních práv byla vypracována Konventem a byla uznána její demokratická legitimita.
Příspěvky organizací občanské společnosti hrály významnou úlohu při přípravě znění Charty.
2.4.2. Tato Charta znamená určitě pokrok, poněvadž integruje, bez jakéhokoliv dělení do dalších kategorií, všechny typy individuálních nebo kolektivních práv (občanská a politická práva a sociální a ekonomická práva). Zastává rovněž inovační přístup tím, že přiznává občanům "modernější" práva (v souvislosti s trvale udržitelným rozvojem, ochranou spotřebitele, rovností pohlaví, bioetikou, ochranou osobních údajů, atd.)
2.4.3. Základní práva občanů jsou nedílnou součástí Ústavní smlouvy a ne pouze preambulí.
2.4.4. Toto začlenění Evropské charty základních práv do Smlouvy, jak bylo požadováno mnoha evropskými organizacemi občanské společnosti, má velký význam, protože tato práva se tímto stávají závaznými.
2.4.5. V praxi bude tento pokrok znamenat, že občanům se dostane lepší právní ochrana.
V budoucnu se budou moci odvolávat na ustanovení Charty a na rozhodnutí, ke kterým dospěly evropské instituce nebo členské státy při provádění práva Společenství, před každým národním soudem.
2.4.6. EHSV, který se podílel na vypracovávání Evropské charty základních práv, je toho názoru, že její začlenění do Smlouvy představuje významný pokrok v ochraně práv fyzických a právnických osob.
2.5. Unie, která díky své metodě a díky politikám Společenství může splnit aspirace svých občanů (Část III Smlouvy)
2.5.1. Existující Smlouvy a zejména metoda Společenství do značné míry dokázaly svou účinnost.
Třetí část Ústavní smlouvy proto přebírá základní ustanovení existujících Smluv, pokud jde o společné politiky Unie při rozšíření hlasování kvalifikovanou většinou na dalších přibližně dvacet oblastí, kde až doposud probíhalo jednomyslné hlasování.
Navíc, oficiálně uznává spolurozhodování jako "běžnou legislativní proceduru" posilující pravomoci Evropského parlamentu.
Většina rozhodnutí Unie týkající se společných politik proto bude moci být přijata efektivněji a demokratičtěji.
2.5.2. V této třetí části jsou stanoveny obecné principy pro oblasti, kde členské státy rozhodly, že budou buď společně shromažďovat prostředky nebo budou spolupracovat.
Nicméně obsah těchto politik není fixní: záleží na rozhodnutích a také na ochotě jednotlivých vlád a na většině hlasů v Evropském parlamentu.
2.5.3 Jedná se například o případ sociální politiky se všeobecným ustanovením (nazývaným "sociální klauzule"), podle kterého musí Unie brát v potaz při definování a provádění jednotlivých politik "požadavky spojené s podporou vysoké míry zaměstnanosti, se zajištěním vhodné sociální ochrany, s bojem proti sociální exkluzi, stejně jako s vysokou úrovní vzdělávání, se školením a s ochranou lidského zdraví".
To samé platí při boji proti všem formám diskriminace a exkluze a při uznávání úlohy služeb obecného významu při podpoře sociální a teritoriální koheze Unie, či, jak je uvedeno ve Smlouvě, při zohledňování environmentální dimenze a požadavků na ochranu spotřebitele.
2.5.4. Obtížnost pro občany účastnit se prací na Ústavní smlouvě lze přisoudit skutečnosti, že zatímco veřejnost bývá konzultována při konkrétních aktivitách, nebývá konzultována při operačních rámcích.
Za účelem zmobilizování veřejnosti je nutné zahájit diskusi o tom, jaké aktivity chtějí občané a členské státy provádět, a to v dnešní době, kdy jsou zásady, hodnoty, cíle a pravidla fungování jasně stanovena Ústavou.
2.5.5. Z tohoto důvodu by EHSV chtěl v této fázi vytvořit souvislost mezi Ústavní smlouvou a Lisabonskou strategií, která bude brzy podrobena střednědobému hodnocení.
Tato strategie by měla být prezentována během diskusí, poněvadž přináší představy o budoucnosti pro každého evropského občana: konkurenceschopnost, úplná zaměstnanost, sdílení znalostí, investice do lidského kapitálu, zvyšování, ale také udržování rámce a kvality života prostřednictvím trvale udržitelného rozvoje.
Dnes se tato strategie hroutí, neboť prováděcí nástroje chybějí a existuje chronický nedostatek zapojení občanů a občanské společnosti.
V této fázi je proto nutný nový impuls spolu s novými iniciativami Společenství, aby se stal ekonomický a sociální projekt Unie věrohodný.
2.5.6. Ve svém stanovisku předloženém Evropské radě [3] EHSV požaduje, aby bylo střednědobé hodnocení Lisabonské strategie prováděno občany a aktéry občanské společnosti.
Toto hodnocení musí být příležitostí, kterou nelze zmeškat, předložit občanům a aktérům občanské společnosti jednoznačný politický vzkaz ohledně obsahu projektu Unie.
2.5.7. Je nutné, aby si občané uvědomili, že mají díky demokratickému pokroku v Ústavě prostředky, aby sami rozhodli o obsahu politik a aktivit Unie, které musí Unie v praxi uskutečnit, aby se naplnilo jejich očekávání.
Řečení "NE" Ústavní smlouvě by tedy zmrazilo Smlouvy v jejich současné podobě.
2.6. Zmobilizování evropské občanské společnosti v rámci pokroků v Ústavní smlouvě, aby se tak překonaly nedostatky
2.6.1. To neznamená, že se bude mlčet o nedostatcích Ústavní smlouvy v její současné podobě.
Velké množství požadavků občanské společnosti nemohlo být Konventem, a ještě více při mezivládní konferenci, bráno v úvahu.
Ve svém stanovisku ze dne 24. září 2003 [1] EHSV předložil celou řadu nedostatků v návrhu Ústavní smlouvy, zejména:
2.6.1.1. Nedostatek vhodných provozních opatření pro provádění principu participativní demokracie.
V důsledku nebyla dostatečným způsobem posílena úloha EHSV s ohledem na zajištění efektivního občanského dialogu.
2.6.1.2. Chybějící ustanovení uznávající úlohu organizované občanské společnosti při dodržování principu subsidiarity (zejména subsidiarity funkční) v protokolu o používání principu subsidiarity.
2.6.1.3. Slabost evropského vládnutí v oblastech hospodářské politiky a politiky zaměstnanosti a také chybějící pravidla umožňující konzultovat Evropský parlament a EHSV v oblastech, které se v prvé řadě týkají aktérů občanské společnosti.
2.6.1.4. Chybějící povinná konzultace EHSV při uplatňování nediskriminačního principu, společné azylové a imigrační politiky či kultury, navzdory skutečnosti, že v EHSV působí řada odborníků zabývajících se touto problematikou.
2.6.2. Měla by být tedy Smlouva zamítnuta?
EHSV se domnívá, že by se vše pouze zhoršilo, kdyby byl vyslán negativní signál pro uspořádání Evropy, a to v rámci i mimo Unii, což by jistě neuniklo znepřáteleným nebo konkurenčním silám, které by se těšily z tohoto neúspěchu.
EHSV se naopak domnívá, že je možné stavět na navrhovaném institucionálním rámci a zlepšovat provozní opatření:
2.6.2.1. Ustanovení o participativní demokracii by měla být předmětem řady komunikací, definující konzultační metody a úlohu EHSV.
2.6.2.2 Obsah evropského práva definujícího procedury pro provádění práva občanské iniciativy by měl být konzultován s občanskou společností.
EHSV by mohl být požádán o vypracování průzkumného stanoviska k tomuto tématu.
Dále by mohl vyjádřit svou podporu iniciativám občanské společnosti.
2.6.2.3. Princip participativní demokracie by měl být aplikován na důležité strategie Unie podporující růst, zaměstnanost a trvale udržitelný rozvoj.
2.6.3. Navíc, v rámci Ústavní smlouvy a ve stavu, jak byla přijata, je rovněž důležité informovat občany o mechanismech, které mohou zabezpečovat flexibilitu a o způsobech, jak dosáhnout pokroku, aniž by bylo nutné revidovat Smlouvu:
2.6.3.1. Členské státy přející si dále pokračovat v procesu evropské integrace budou snadněji posilovat vzájemnou spolupráci.
2.6.3.2. Vyjádří-li všechny členské státy politickou vůli, bude možné prohloubit integraci v citlivých oblastech, o kterých je stále nutné hlasovat jednomyslně, jako např. daně nebo sociální politika.
"Přemosťovací klauzule" umožňuje, aby se hlasování kvalifikovanou většinou rozšířilo i na tyto oblasti.
2.6.4. Snahou zastávat angažovaný, kritický a konstruktivní přístup přispěje organizovaná občanská společnost k dobré informovanosti občanů a bude vykonávat tlak na vlády.
Nejhorší by bylo, kdyby politici potvrdili názor, který je bohužel velmi rozšířen, že občané se nezajímají o uspořádání Evropy.
Tento názor je zcela chybný, neboť občané od Evropy očekávají mnohé, zejména že přispěje ke zlepšení jejich každodenního života poskytnutím představy o jejich budoucnosti.
2.6.5. EHSV se domnívá, že přijetí Ústavní smlouvy neznamená konec pro Smlouvu samotnou.
Otevírají se tak další možnosti na podporu participativní demokracie.
Odmítnutí Smlouvy by znamenalo vzdát se pokroku, kterého občanská společnost dosáhla prostřednictvím Konventu.
3. EFEKTIVNÍ KOMUNIKACE
EHSV se domnívá, že kvalita komunikační strategie bude rozhodujícím faktorem pro přijetí Ústavní smlouvy evropskými občany.
Je proto zapotřebí pragmatického a profesionálního přístupu, aby byla zajištěna efektivnost této strategie.
EHSV doporučuje, aby se komunikační strategie opírala o následující čtyři aktivity:
3.1 Zabezpečení prostředků: informační nástroje a financování
3.1.1. Komplexnost Ústavní smlouvy si vyžaduje přípravu informačních nástrojů, které bude možné použít, v průběhu komunikačního procesu, na vedení kampaní nebo organizování diskusí.
3.1.2. Záleželo by na členských státech, s podporou informačních kanceláří evropského parlamentu a zastoupení Komise v členských státech, jak sestaví a zpřístupní informační nástroje.
3.1.3. Tyto nástroje by mohly mít podobu průvodců vysvětlujících problematiku Ústavní smlouvy, které by byly koncipovány podle různých kategorií obyvatel v každém členském státu.
Čím specifičtější tyto nástroje budou, tím pro ně bude jednodušší, aby byly účelně využity médii, organizacemi občanské společnosti, politickými skupinami a místními a regionálními úřady pro šíření informací a zmobilizování občanů.
3.1.4. Zabezpečení dostatečných finančních prostředků je nezbytné pro realizaci komunikační strategie, která by splnila očekávání občanů.
3.2. Vedení komunikační kampaně za podpory médií a místních komunikačních sítí
3.2.1. Jakmile obdrží média, místní a regionální úřady, politické skupiny a organizace občanské společnosti požadované prostředky, budou moci zastávat svou úlohu zprostředkovatele informací.
Budou schopni předávat jednoznačné informace o dopadech Ústavní smlouvy, které budou upraveny podle zájmů místních občanů.
3.2.2. Nejprve by bylo účelné zjistit, na úrovni každého členského státu, jak je Ústavní smlouva vnímána různými kategoriemi obyvatel, aby bylo možné se zamyslet nad obsahem informací, které je třeba předat občanům.
Podle závěrů budou mít informace za cíl překonat obavy občanů a zajistit odpovědi na jejich konkrétní očekávání.
3.2.3. Mimoto bude třeba pečlivě vybrat nositele informací a komunikační podporu.
Zapojení širokého spektra aktérů je nezbytné pro zajištění pluralistické podoby kampaně.
Navíc, blízký kontakt s občany bude klíčovým faktorem pro věrohodnost a přijetí předávaných informací, z čehož vyplývá význam provádět aktivity na místní a regionální úrovni.
3.2.4. EHSV doporučuje Evropskému parlamentu, aby byly pracovní skupiny v každém členském státě tvořeny odborníky na institucionální komunikaci, aby bylo možné vytvářet konkrétní návrhy jednotlivým vládám, pokud jde o aktivity a prostředky nezbytné na vedení efektivní komunikační kampaně v členských státech.
EHSV je připraven předložit svůj vlastní odborný posudek v této oblasti a využít svých kontaktů v členských zemích, v národních hospodářských a sociálních výborech nebo v obdobných institucích.
3.3. Organizování otevřených diskusí se všemi občany, za účelem podpory výměny názorů a přesvědčení občanů
3.3.1. Komunikační kampaně by měly vést k otevřenému, skutečnému dialogu s občany.
Je důležité, aby měli lidé příležitost klást dotazy a vyslechly si různé argumenty, aby si tak mohli vytvořit a vyjádřit svůj vlastní úsudek.
3.3.2. Takovýto dialog bude možný pouze v rámci decentralizovaných diskusí.
Čím bližší bude kontakt s občany, tím bude možné lépe poskytovanou informací zareagovat na jejich očekávání, odpovědět na jejich dotazy a zajistit demokratický charakter diskusí.
3.3.3. Národní a evropské instituce musí zajistit logistickou podporu těchto iniciativ.
Národní hospodářské a sociální výbor nebo obdobné instituce by mohly koordinovat diskuse na národní úrovni s ohledem na program probíhajících událostí a ve spojení s EHSV, který jim může poskytnout dokumentaci a zkontaktovat je s mluvčími.
3.3.4. Za účelem zajištění určitého stupně souvislosti mezi iniciativami, žádá EHSV Evropský parlament a Evropskou komisi, aby zajistily, že iniciativy zástupců organizované občanské společnosti se budou těšit stejné podpoře jako iniciativy zástupců evropských, národních, regionálních a místních úřadů v rámci "1000 diskusí pro Evropu".
Účast občanské společnosti nemůže zůstat stranou.
3.3.5. EHSV žádá Evropský parlament, aby vyčlenil významnou část rozpočtu určeného na komunikaci v Unii na diskuse ohledně Ústavní smlouvy, jako doplněk k prostředkům z národních a místních státních orgánů a k vlastním prostředkům z organizací občanské společnosti.
3.4. Dát diskusím a ratifikaci evropský rozměr
3.4.1. Je nezbytné zajistit, aby přijetí Ústavní smlouvy evropskými občany nebylo podmíněno pouze vnitropolitickými otázkami.
3.4.2. Z tohoto důvodu EHSV doporučuje, aby měly diskuse a ratifikace Ústavní smlouvy skutečný nadnárodní rozměr:
3.4.2.1. Na straně jedné by měly evropské instituce přispívat ke koordinaci komunikačních aktivit politických hnutí, místních a regionálních úřadů a organizací občanské společnosti.
Měly by podporovat výměnu dobrých praktik v této oblasti a spojovat svá úsilí..
EHSV by například mohl podporovat výměnu dobrých praktik (a znalostí) na evropské úrovni mezi organizacemi občanské společnosti, které jsou zapojeny do komunikačních aktivit.
Zároveň by mohl zavést systém zpětných informací, který by umožňoval hodnotit na evropské úrovni návrhy, kritiky a doporučení formulované občany v rámci diskusí organizovaných občanskou společností.
Konečně, EHSV je připraven podpořit přeshraniční nebo mnohonárodní iniciativy.
3.4.2.2. Na straně druhé EHSV podporuje návrh Komise pro ústavní záležitosti Evropského parlamentu uspořádat, pokud to je možné, ratifikační proceduru v období okolo nějakého symbolického data (např. 8. nebo 9. května)
3.4.3. EHSV proto vyzývá k aktivnímu zapojení evropských institucí při vypracovávání a provádění komunikační strategie, pokud jde o Ústavní smlouvu.
Je důležité spolupracovat s členskými státy a dávat silný a pozitivní signál občanům o Evropě.
3.4.4. Co se týká EHSV, ten se zapojí do předávání jednoznačných informací evropské občanské společnosti o demokratickém pokroku
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma "Životní prostředí jako hospodářská příležitost" Neověřený překlad
(2005/C 120/24)
Prostřednictvím dopisu p. Atza NICOLAÏE, ministra pro evropské záležitosti, požádalo dne 22. dubna 2004 budoucí nizozemské předsednictvo Rady Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s ustanovením článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství o vypracování stanoviska na následující téma: "Životní prostředí jako hospodářská příležitost".
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", pověřená přípravou prací výboru v této oblasti, přijala své stanovisko dne 21. září 2004 (zpravodaj: p.
BUFFETAUT).
Během svého 412. plenárního zasedání dne 27. a 28. října 2004 (zasedání dne 28. října 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal stávající stanovisko počtem 130 hlasů pro, 2 hlasy proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Prostřednictvím dopisu z dubna 2004 požádalo budoucí nizozemské předsednictvo EHSV o předběžné stanovisko na téma "životní prostředí jako hospodářská příležitost".
Nizozemské předsednictvo by si vlastně přálo zdůraznit možnosti nazývané "dvojí zisk", díky nimž by pokrok dosažený v oblasti environmentálních technologií a ochrany životního prostředí pomohl splnit hospodářské a sociální cíle lisabonské strategie.
1.2 Evropská rada vůbec netrvala na zohlednění životního prostředí a přitom Evropské unii přiřkla velmi ambiciózní cíle: stát se "nejkonkurenčnější a nejdynamičtější ekonomikou na světě, založenou na znalostech, schopnou trvale udržitelného růstu s více a lepšími pracovními místy a větší sociální soudružností".
Pouze slovní spojení trvale udržitelný se možná odvolávalo na trvale udržitelný rozvoj.
1.3 Až o dva roky později přijala Evropská rada rozhodnutí, která vyústila ve strategii trvale udržitelného rozvoje.
Tato strategie tedy byla přidána k strategii lisabonské.
1.4 Můžeme však skutečně tvrdit, že je životní prostředí plnohodnotnou součástí lisabonské strategie?
Vyčerpanost, se kterou se potýkají některá hospodářství Evropské unie, vedla k tomu, že začaly být hospodářský růst a vytváření pracovních míst považovány za absolutní prioritu a životní prostředí se ocitlo na vedlejší koleji stejně jako v římském přísloví "primum vivere, deinde philosophare" (nejdříve žít, pak teprve filozofovat).
Ale není právě životní prostředí podmínkou života a nemělo by tak být záležitostí všech a nikoliv pouze odborníků ?
1.5 V tomto kontextu byly důležité sektory evropského hospodářství znepokojeny vůlí Unie, a zvláště pak Komise, jít v oblasti životního prostředí na mezinárodní úrovni příkladem a riskovat, že zůstanou samy.
1.6 Proto vůle dodržet kjótský protokol, i když nebyl ratifikován našimi hlavními konkurenty, způsobila v některých evropských hospodářských kruzích vzplanutí silných emocí, které tuto vůli považovaly za nebezpečně naivní a ohrožující konkurenceschopnost evropské ekonomiky, jež se potýká s celosvětovou nelítostnou konkurencí.
Jiní se domnívali, že cíle z Kjóta mohou představovat faktor schopný zvýšit účinnost výrobních postupů, snížit náklady, zmenšit tlak na energetické a surovinové zdroje a posílit tak konkurenceschopnost evropské ekonomiky.
Existuje tedy diskuse, kterou stojí za to objasnit několika konkrétními příklady.
1.7 Ve stejném duchu se průmyslová odvětví pracující s chemickými látkami obávala návrhu na registraci, hodnocení, autorizaci a omezení při nakládání s chemickými látkami (REACH), jehož studie dopadu vypracovaná Komisí byla velmi silně kritizována.
1.8 Tyto obavy a kritiky není možno přejít pouhým mávnutím ruky.
Nejsou vedeny proti principům či politikám.
Na straně jedné, odrážejí totiž přesvědčení o tom, že existuje konflikt mezi požadavky na hospodářský růst, vytvářením pracovních míst a současnými praktikami, a ekologickými obavami na straně druhé, jež se odrážejí přemrštěnými předpisy a nezohledňují existující hospodářskou konkurenci.
Zdá se, že výsledkem těchto problémů je podcenění a chybné řízení implementačních nástrojů, procedur a strategií.
1.9 Ale časem některé podniky, a mezi nimi i velmi velké, dokonce celé průmyslové koncerny, učinily ze zohlednění trvale udržitelného rozvoje silný bod své strategie.
V tomto smyslu prezident francouzské skupiny Veolia environnement, pozvaný na vládní seminář, prohlásil: "výkon podniku dle kritéria trvale udržitelného rozvoje se stal nejen oprávněným vzhledem k občanské společnosti, ale představuje také výzvu na úrovni celosvětové konkurence a má sílu přitáhnout investory".
Tento přístup má tendenci se stávat v dnešní době v hospodářské oblasti normou.
1.10 Diskuse tedy existuje.
Je silná a protíná celou společnost a na prvním místě hospodářské a sociální kruhy a organizace na ochranu životního prostředí.
Kladená otázka je jasná: představuje zohlednění požadavků životního prostředí překážku v konkurenceschopnosti podniků, nebo může představovat příležitost k rozvoji nových povolání, nových trhů, nových technologií?
1.11 Veřejnost, vlády, hospodářští představitelé a představitelé odborů, spotřebitelé a představitelé sdružení na ochranu životního prostředí se nemohou spokojit s teoretickou diskusí plnou ušlechtilých citů, které však nemají praktické použití.
Očekávají nyní přesné analýzy a konkrétní příklady, neboť politika je užité umění, i když v tomto případě musí být navýšena o ideál, který jí dá smysl.
Strategie trvale udržitelného rozvoje evropského papírenského průmyslu je dobrým příkladem tohoto přístupu.
2. Životní prostředí, hospodářská příležitost?
2.1 Položit si tuto otázku je jako si položit na jedné straně otázku, jestli rozvoj některých hospodářských odvětví není podmíněn existencí kvalitního přírodního či kulturního prostředí, a na druhé straně otázku, jestli se ekologické technologie mohou stát skutečným přínosem pro cíle hospodářského a sociální rozvoje stanovené lisabonskou strategií.
Je to jako si čestně odpovědět na otázku, jestli environmentální normy a omezení nejsou pouhou překážkou hospodářskému růstu, konkurenceschopnosti a tedy zaměstnanosti.
2.2 Odvětví cestovního ruchu a volného času je samozřejmě na kvalitním životním prostředí závislé.
Na turistice jsou z hlediska hospodářského a sociálního rozvoje závislé celé oblasti Evropy, dokonce celé státy.
Kvalita životního prostředí je nevyhnutelnou podmínkou vyváženosti daných společností.
Zpustošené krajiny, města zohyzděná nepřiměřenou výstavbou, narušená příroda a znečistěné oceány by způsobily a způsobují nenapravitelnou hospodářskou pohromu.
To stejné platí pro odvětví, jako je rybářství, zemědělství, či dokonce lov.
Co se týče ekologických technologií, je nutné se ptát, jestli mohou být faktorem růstu a inovace, a tudíž hledat prostředky na podporu jejich rozvoje a šíření, aniž by došlo k neoprávněnému narušení pravidel hospodářské soutěže.
2.3 Vzhledem k oprávněnému očekávání obyvatelstva rodících se států žít životem podobným našemu a vzhledem k tlakům na přírodní zdroje a životní prostředí, ke kterým by došlo, jestliže by tento rozvoj probíhal ve stávajících technických a hospodářských podmínkách, zdá se nutné dosáhnout skutečné technologické revoluce.
Tento problém nelze vyřešit okrajovými inovacemi. Ve skutečnosti touží 80 % celosvětové populace po stejné životní úrovni, jako má 20 % nejbohatších.
Je tedy nemyslitelné pokračovat ve stávajícím způsobu života, který by skončil katastrofou, i když je nutné se zdržet přílišného přehánění v podobě nejpesimističtějších předpovědí.
Určitý počet jevů (tání ledovců, ohrožená biodiverzita, odlesňování, záplavy, atd.) představuje signály změny globálního klimatu, na kterém se podílejí jak přírodní příčiny, tak i lidský faktor.
Aktivity prováděné k odstranění negativních vlivů na životní prostředí, například minimalizace kyselých dešťů prostřednictvím odsiřovacích technik, významně přispěla k zabránění úbytku lesů v Evropě.
Časová varování environmentalistů, třebaže někdy nadsazená, často vyvolávají reakci veřejnosti a úřadů.
Všechny zainteresované strany musí mít zájem na tom, abychom i nadále směřovali k vyrovnanému rozvoji v oblasti preventivní ochrany životního prostředí.
2.4 Přirozeně nám na mysli vytanou technologie průmyslové výroby, je však třeba zdůraznit, že zemědělské technologie, doprava a výroba energie mají dopad na životní prostředí a veřejné zdraví, což není vůbec zanedbatelné.
Inovace a ekologické technologie se tudíž dotýkají i těchto životně důležitých hospodářských sektorů.
2.5 Vědecký a technologický vývoj a přeměny mají samozřejmě vliv na sociální otázku.
To, co platí pro všechny inovace, platí i pro ekologické technologie, a to tím spíše mají-li nahradit tradiční a osvědčené technologie, které jsou však málo šetrné k životnímu prostředí.
Je nutné se na tyto změny předem připravit, musejí být především doprovázeny úsilím v oblasti odborného vzdělávání a změnami již v základním školství.
Ochrana životního prostředí se nesmí jevit jako faktor růstu nezaměstnanosti a dezindustrializace, za předpokladu, že se zakládá na rozumných a dobře koncipovaných procedurách.
Je proto nezbytné zorganizovat dlouhotrvající dialog mezi těmi, kteří vytvářejí zákon o životním prostředí, a zástupci ekonomických a sociálních kruhů, aby bylo možné předvídat a vhodným způsobem měřit dopad, i negativní, jaký budou mít plánovaná opatření na aktivity a zaměstnanost .
2.6 Stojíme tedy před přijetím opravdové výzvy.
Evropa by díky svým vědeckým a technickým možnostem mohla hrát, kdyby k tomu byla politická vůle, roli průkopníka v oblasti rozvoje významných environmentálních inovací.
Je samozřejmé, že chránit životní prostředí znamená náklady, ale nejsou náklady za konání v tomto případě nižší než náklady za nekonání.
3. Co si máme představit pod pojmem ekologické technologie?
3.1 Ve skutečnosti je možné definovat dva typy environmentálních technologií:
- environmentální technologie na zlepšení technologických postupů a výrobních způsobů tím, že je činí "čistšími" a "kompatibilnějšími s životním prostředím".
Mohli bychom jmenovat katalyzátory, filtrační systémy na komínech továren, technologie na zlepšení energetické účinnosti, atd.
- technologické inovace, které jsou již svou koncepcí šetrné k životnímu prostředí a respektují principy trvale udržitelného rozvoje.
Např. větrné elektrárny, kogenerace tepla a energie, palivové články, elektrické žárovky nové generace (LED), atd.
3.1.1 Není vždy jednoduché stanovit "hranici" mezi preventivní a nápravnou technologií.
Proto se vhodné a užitečné principy integrované politiky výrobků (IPP) [1] a směrnice o integrované prevenci a omezování znečistění (IPPC) [1] zakládají jak na nápravném postupu, tak i na preventivní obavě, čímž se hlásí ke strategii trvale udržitelného rozvoje.
Je jasné, že úvahy kolem koncepcí výrobků beroucích v potaz celý cyklus životnosti, vedou k zavádění technologií ztotožňujících se více s obavou o zajištění trvale udržitelného rozvoje.
3.2 Je nutné zdůraznit, že mají kladný dopad na životní prostředí a mohou vytvářet ekonomické aktivity a pracovní místa.
3.3 EHSV tedy několikrát zdůraznil potřebu zohlednit "ekologický průmysl" jako celek a připomněl výzvu spočívající "v postupném zlepšování všech výrobních způsobů a výrobků z hlediska životního prostředí a z hlediska zdrojů" [2].
3.4 Bylo možné rozlišit čtyři druhy ekologických technologií: koncové technologie z hlediska procesu, integrované technologie, postupné technologie, radikální inovace (např. bezchlorová chemie).
Často se domníváme, že integrované a radikální technologie mohou představovat dlouhodobé konkurenční výhody.
Problémem však je, že na trzích s velkou konkurencí nemají podniky vždy možnost dlouhodobé volby.
Zvolí tedy spíše technologie postupné, které zajistí rozšíření environmentálních zlepšení ve velkém v jejich obvyklých investičních cyklech.
3.5 Ve skutečnosti umožňuje pokrok na poli ekologické účinnosti, kterého dosáhl a dosahuje průmysl a služby, neustálé zlepšování životního prostředí.
Nicméně hospodářský růst je stále takový, zvláště pak v rodících se zemích, že i přes technologický pokrok se tlak na životní prostředí a přírodní zdroje neustále zvětšuje.
4. Brání environmentální požadavky hospodářskému rozvoji?
4.1 Během posledních třiceti let, kdy je v porovnání s poválečnými třiceti lety konjunktury těžší docenit faktory růstu, se ukázalo, že právě postoj podniku k inovaci a zajištění kvality svých výrobků a výrobních procesů – kvůli svým zákazníkům, kvůli svému životnímu prostředí, kvůli svým zaměstnancům – je tím nejlepším garantem budoucnosti a v konečném důsledku i zájmu akcionářů.
4.2 Ještě před zrodem jakékoliv legislativy se stále více podniků začalo hlásit k trvale udržitelnému rozvoji a rozhodlo se zveřejnit své činnosti a jejich výsledky v této oblasti, a to za rostoucí pozornosti svých zákazníků, občanské společnosti, trhů a veřejného mínění.
4.3 V kontextu velmi silné konkurence, která vznikla po globalizaci ekonomiky, se také kvalita životního prostředí a sociální rovnováha staly rozhodujícími faktory pro přilákání lidí a kapitálu.
Je důležité, že jsou tyto faktory zohledněny v rámci jednání WTO.
4.4 Proto bylo možné tvrdit, že výkon podniku v oblasti trvale udržitelného rozvoje byl z hlediska světové konkurence a přitažlivosti pro investory považován za stále větší přednost.
4.5 Environmentální požadavky nejsou tedy obecně, jak je velmi snadno připouštěno, překážkou ekonomické konkurenceschopnosti a rozvoje.
Trh již dal odpověď na mnoho environmentálních výzev, které s sebou přinesla legislativa. Příkladem jsou požadavky na kvalitu vody a zpracování odpadů.
V těchto dvou oblastech se ekologické technologie neustále vyvíjejí.
Tím, že podniky služeb na ochranu životního prostředí přinesly na tyto výzvy ekonomickou odpověď, vytvořily a zachovaly pracovní místa.
Například ve Francii bylo v sektoru zpracování odpadů vytvořeno přibližně 300000 pracovních míst.
4.6 Snaha šetřit přírodní zdroje se odrazila v technologických inovacích, které šly cestou hospodárného řízení a snížení nákladů.
V tomto smyslu např. papírenský průmysl v posledních letech značně snížil svoji spotřebu vody.
Jestliže přibližně před patnácti lety bylo na výrobu jedné tunu papíru potřeba přibližně 100 m3 vody, v současné době je to v průměru jen asi 48 m3 a znečištění se snížilo přibližně o 90 %. Zisk se tedy dotýká jak ochrany životního prostředí, tak i ekonomické stránky.
4.7 Jak již bylo zmíněno, ekonomický sektor cestovního ruchu a volného času je z velké části závislý na kvalitním kulturním a životním prostředí.
Environmentální požadavky nejsou v tomto případě překážkou konkurenceschopnosti a hospodářského rozvoje, ale jeho prvotním předpokladem.
Cestovní ruch tedy představuje pro hospodářství mnoha států Evropské unie životně důležité odvětví. Kupříkladu příjmy z cestovního ruchu dosáhly v roce 2003 ve Španělsku 41,7 miliard USD, ve Francii 36,6 miliard USD, v Itálii 31,3 miliard USD, v Německu 23 miliard USD, ve Velké Británii miliard USD, v Rakousku 13,6 miliard USD, v Řecku 10,7 miliard USD.
Je důležité si uvědomit, že mezi environmentálními cíly mohou existovat protiklady.
To znamená, že ochrana krajiny může být ohrožena výstavbou větrných elektráren.
Na závěr je vhodné poznamenat, že cestovní ruch výrazně přispívá k rovnováze plateb v mnoha členských státech tím, že vytváří pracovní místa a jedná se o aktivitu, která se váže k určité lokalitě.
4.8 Nicméně je důležité, aby se nařízení v oblasti životního prostředí řídila pravidlem proporcionality.
Ve skutečnosti je nutné se vyhnout tomu, aby ekonomické náklady vyplývající z právních předpisů byly neúměrné k předpokládanému environmentálnímu zisku.
EHSV si je proto plně vědom, že takové odhady se velmi těžko dělají: jaká je například hodnota lidského zdraví?, Je evidentní, že by měla existovat skutečná rovnováha mezi náklady na socio-environmentální opatření a náklady na zabráněné škody.
Současně musí být procedury přijímání legislativy přístupné pro všechny strany.
Zanedbání těchto aspektů by mohlo mít zcela opačný efekt: obtížnost používat zákon z hospodářských a sociálních důvodů a z důvodu odporu spotřebitelů.
4.8.1 Podniky v automobilovém průmyslu musí jednat ve velmi stísněném prostředí, kde mají kvůli silnému konkurenčnímu tlaku a chování spotřebitelů, pro které je ochrana životního prostředí v porovnání s cenou, komfortem a bezpečností druhotná, velmi úzký manévrovací prostor zajímavým příkladem.
V těchto podmínkách se environmentální technologie zavádějí postupně, tedy spíše neustálým zlepšováním než revolučními technologiemi, které jsou z hlediska odbytu velmi nákladné.
I když se jedná o hybridní vůz s elektrickým pohonem, Toyota-Prius je příkladem změny postoje spotřebitelů, kdy již musela být výroba zvýšena o 50 %, aby se vyhovělo celosvětové poptávce.
Ačkoli představuje pouze malý poměr celosvětové výroby, takovýto vůz povzbuzuje další rozvoj.
4.8.2 Případ filtrů na zachycení částic je zajímavý.
Dieselové motory produkují v porovnání s benzinovými o 25 % méně CO2, ale jejich emise obsahují zdraví škodlivé částice.
Cenové navýšení za filtr na zachycení částic představuje přibližně 500 EUR (5 až 10 % z ceny malého vozu).
Dokud nebudou tyto filtry obsaženy v legislativě, budou mít konstruktéři na výběr, buď jej nabídnout jako volbu, nebo jej systematicky montovat a snížit svoje marže, neboť navýšení ceny bylo z hlediska tržních podmínek obtížné.
Jestliže ve skutečnosti volilo tento filtr 90 % německých zákazníků, ve zbylé části Evropy se toto číslo snížilo na 5 %.
Někteří konstruktéří [3] se tedy rozhodli postupně vybavit své vozy filtry na zachycení částic a tím snížit své marže, ale je jasné, že toto nelze opakovat donekonečna, a to především vzhledem k velmi živé mezinárodní konkurenci.
Rozšíření filtru na zachycení částic proběhne přirozeným způsobem, ale v rytmu srovnatelném s vývojem kupní síly zákazníků, zvláště pak těch, co kupují malé vozy.
Tento příklad jasně dokazuje, že existuje trh v oblasti ekotechnologií: buď to vědomí o životním prostředí vyvolá u spotřebitele, který tímto uznal za užitečné do něj investovat, ať už užitečné pro něj nebo jeho životní prostředí, anebo byla přijata příslušná legislativní nařízení.
Velká část úspěchu dosaženého do dnešních dnů v oblasti ochrany životního prostředí spočívá ve vypracování příslušné legislativy, odvětví automobilového průmyslu je toho dobrým příkladem (viz, mimo jiné, zavedení trifunkčního katalyzátoru).
4.8.3 V tomto odvětví existují ještě další možnosti ekologicko-technologických inovací: vozy s elektrickým rozjezdem, zlepšení recyklace, boj proti hluku, zvýšení bezpečnosti.
Největší otázkou zůstává cena technologie.
4.8.4 Závěr, který si můžeme udělat na příkladu automobilového průmyslu, je, že ekologické technologie se nešíří ve velkém měřítku, jestliže nejsou ekonomicky přijatelné, avšak aby byly účinné, musí být jejich použití hromadné.
Na stávajícím trhu s velmi silnou konkurencí probíhá zavádění ekologických technologií postupně, avšak soustavně.
Toto předpokládá důkladné a podložené studie jejich dopadu, kde se vezme do úvahy nejen situace životního prostředí a trhů uvnitř Unie, ale i mezinárodní kontext.
4.8.5 Dalším příkladem významu zachovávat proporcionalitu jsou výzvy zpracovatelského průmyslu – metallurgického, chemického, papírenského a celulózy, atd.
Tato průmyslová odvětví pracují v silné celosvětové konkurenci a mají obzvláště úzké vazby na životní prostředí.
Podle srovnávacích studií jsou výrobní jednotky těchto průmyslových odvětví v EU obvykle velmi šetrné k životnímu prostředí, což znamená, že spotřeba nerostných surovin a energie, stejně jako emise, jsou u těchto odvětví tak nízké, jak je to jen technologicky možné.
Environmentální legislativa dotýkající se těchto odvětví je nejpřísnější na světe.
Lepších environmentálních výsledků je možné krok po kroku dosáhnout investicemi do nejnovějších a nejefektivnějších technologií, což je nutné, aby mohly být tyto společnosti konkurenceschopné na světovém trhu.
Je důležité, aby bylo požadováno lepšího výkonu s ohledem na životní prostředí v souladu s technickým rozvojem a investičními cykly každého průmyslového odvětví.
Budou-li požadavky příliš těsné, mohou být dodatečné náklady nebo nedostupnost přijatelných technologií rizikem pro konkurenceschopnost a tím pokračující činnost těchto odvětví v EU.
5. Jak rozvinout inovační ekologické technologie?
5.1 Jestliže pod inovačními ekologickými technologiemi rozumíme ty technologie, které jsou proti technologiím typu "na konci trubky" již svou koncepcí šetrné k životnímu prostředí a co nejméně využívají zdrojů, musíme si přiznat, že jsou často ve stadiu rozjezdu, či dokonce pokusů.
5.2 Navíc se jedná o velmi odlišné situace.
Zatímco se technologie větrných elektráren osvědčila a díky trhu podporovanému velmi příznivými předpisy dosáhla stádia průmyslového rozvoje, ale bude moci být pouze doplňkem ostatních druhů výroby energie, stejně jako některé další technologie, jako procesy kogenerace tepla a energie.
Elektrické žárovky nové generace (LED)sice teprve přicházejí na trh, ale bude –li technologický rozvoj pokračovat, vypadá jejich budoucnost slibně.
Jsou například používány na osvícení Oriental Pearl Tower (480m) v Šanghaji – projekt, který byl veden evropskými malými a středními podniky [4] za použití dlaždic s LED žárovkami vyrobenými čínskou společností [5]..
Membránové postupy čistění vody jsou zase teprve ve stádiu výzkumu.
A konečně některé druhy technologií zůstávají z hlediska své účinnosti na velmi nízké úrovni.
5.3 Tato různorodá situace si žádá opatření přizpůsobená jak z hlediska finančního, tak i na úrovni výměny informací a informačních sítí nebo legislativních a daňových nástrojů.
Zároveň je nutné počítat s potřebou jasného posouzení, abychom uměli rozpoznat skutečně slibné ekologické technologie a neplýtvali finančními prostředky.
5.4 Je možné navrhnout různé finanční, daňové a právní nástroje, které odpovídají různým etapám realizace inovační ekologické technologie:
- subvence do výzkumu, studie proveditelnosti, podnikové výzkumy;
- rizikový kapitál pro fázi zavádění;
- klasické nebo bonifikované půjčky pro fázi vývoje;
- daňové podněty na konsolidaci trhu;
- ekologické daně, které mají odradit od používání technologií málo šetrných k životnímu prostředí, pokud existují alternativní technologie, a které budou poukazovány na výzkum životního prostředí.
Kupříkladu paliva zemědělského původu (diester), jejichž výrobní cena je vyšší než u ropných produktů, se ve Francii nevyvíjejí, neboť podléhají stejnému daňovému zatížení jako ropné výrobky.
Kdybychom chtěli rozvíjet jejich výrobu a použití, bylo by možné na ně použít samostatnou výhodnější daňovou úpravu, nebo se dát právní cestou a předepsat jejich poměrné míchání s klasickými palivy.
Jedná se o nalezení rovnováhy mezi ekonomickými náklady, odstraněnými nevýhodami a ekologickým ziskem.
5.5 Zároveň je nutno rozvíjet sítě pro výměnu informací o nejlepších postupech a nových technologiích.
Tento prvek je obzvláště důležitý jak pro podnikatele, tak i pro představitele veřejnoprávních korporací, kteří ke svému rozhodování potřebují pomocné, spolehlivé a účinné nástroje, aby mohli provádět věrohodná rozhodnutí mezi tradičními osvědčenými technologiemi, "jež dávají pocit bezpečí", a mezi novými technologiemi, jež jsou šetrnější k životnímu prostředí, avšak méně známé a méně vyzkoušené.
5.6 Máme-li učinit z veřejných zakázek prostředek k šíření a rozvoji ekologických technologií, musíme být velmi obratní.
Jestliže mají veřejné zakázky přilákat pozornost, nesmíme zanedbat ani zakázky soukromé, prováděné pružněji a se silnější zpětnou vazbou. Některé podniky již připsaly požadavek respektování trvale udržitelného rozvoje do seznamu kritérií pro výběr dodavatelů, schválily typové doložky spojené s trvale udržitelným rozvojem, které jsou postupně zahrnovány do smluv s dodavateli, a zavedly školení o trvale udržitelném rozvoji pro svoje zákazníky.
5.7 Ekologické technologie je nutno zviditelnit a propagovat prostřednictvím ekoznaček a všech dostupných cenových a kompenzačních nástrojů.
5.7.1 Z iniciativy finského předsednictví byla v roce 1999 zahájena úvaha o evropské vizi jakosti, jež trvala po celý rok 2000, tedy za portugalského a francouzského předsednictví.
Z jejího podnětu byl pod záštitou Evropské organizace pro jakost zveřejněn důležitý dokument.
Některé tehdy vedené úvahy by mohly být užitečně převzaty na ekologické technologie.
6. Záležitost všech
6.1 Učinit z ochrany životního prostředí skutečnou hospodářskou příležitost není záležitostí odborníků na životní prostředí.
Je již podstatným prvkem tak důležitého hospodářského odvětví, jako je cestovní ruch a volný čas.
Pokud se jedná o ekologické technologie, klíč k úspěchu spočívá ve vytvoření skutečného trhu a zpětné vazby podniků.
Bylo by zapotřebí zhodnotit dobrovolné iniciativy v oblasti technologických inovací a ochrany životního prostředí, započaté podniky či odbornými kruhy.
6.2 Je jasné, umožňují-li ekologické technologie efektivní snížení výrobních nákladů prostřednictvím menší spotřeby energie a surovin, dávají-li lepší obraz o podniku a jeho výrobcích, podněcují-li prodej a snižují-li environmentální náklady, pak se budou podniky o jejich rozvoj zajímat.
Zbývá jen, aby se s nimi seznámily a byly schopny ocenit jejich účinnost.
Proto je potřebné zavést skutečnou síť na výměnu informací o nejlepších postupech a environmentálních technologiích, která by mohla sdružovat veřejnou moc, oborová sdružení a technická a výzkumná střediska.
6.3 Nevyhnutelná je mobilizace podnikatelů a pracovníků.
Stejně tak nutná je i mobilizace zákazníků a spotřebitelů. Bez nich nemůže trh existovat.
Ekologické technologie se musí široké veřejnosti jevit jako účinné jak z hlediska ochrany životního prostředí, tak z hlediska výroby, jinak zůstanou milou, ale okrajovou součástí hospodářského rozvoje, který se bude uskutečňovat bez nich.
6.3.1 Je nezbytné, aby si politiky životního prostředí uvědomovaly svůj hospodářský dopad stejným způsobem, jako musejí hospodářské politiky brát do úvahy environmentální potřeby.
Musejí být vlastně interaktivní, neboť není možné dosáhnout úspěchu, pokud u prováděných politik současně nezohledníme ekonomickou realizovatelnost a pozitivní dopady na životní prostředí.
6.3.2 Stejným způsobem je nutné již předem uvažovat o sociálních dopadech environementálních norem a ekologických technologií a počítat s odbornými školeními, aby pracovníci, kteří je budou provádět, mohli tak činit v nejlepších podmínkách a bez strachu ze ztráty pracovního místa.
6.4 Zapojení velmi lidnatých a velmi podnikavých zemí do hospodářské modernizace a růstu je velmi rozhodující pro rozvoj ekologických technologií účinných při plošném použití.
Jedná se o nový způsob hospodářského, sociálního a environmentálního rozvoje, který je nutno koncipovat a realizovat konkrétním způsobem.
Evropská unie by se na základě svých zvláštních možností v oblasti ekologických technologií mohla stát přednostním partnerem rodících se zemí a využít těchto příležitostí k rozvoji nových trhů.
6.5 Výzkum a vývoj environmentálních technologií sice je a může se stát ještě větší ekonomickou výzvou, jak to ukazují konkrétní příklady realizace pokrokových, integrovaných a ještě radikálnějších technologií.
Zároveň je ale nezbytný, neboť se jedná o budoucnost našeho světa a nikdo nemá právo se o ni vědomě nestarat. Jsme odpovědní za Zemi, kterou necháme našim dětem.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Modernizace sociální ochrany pro rozvoj vysoce kvalitní, dostupné a udržitelné zdravotní péče a dlouhodobé péče: podpora národních strategií s využitím "otevřené metody koordinace"
(COM(2004) 304 final)
(2005/C 120/25)
Komise se dne 20. dubna 2004 rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ohledně věci výše uvedené.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, jež odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 22. září 2004.
Zpravodajem byl pan BRAGHIN.
Na svém 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004( zasedání ze dne 28. října 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko v poměru 104 hlasy pro a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Jádro sdělení
1.1 Cílem tohoto sdělení je, jak bylo oznámeno ve zprávě pro jarní summit 2004 [1], vymezit společný rámec podpory členských států při reformě a rozvoji zdravotní péče a dlouhodobé péče za pomoci "otevřené metody koordinace".
1.2 Komise stanovila tři principy [2], schválené na summitu Evropské rady v Barceloně v březnu 2002, jež by mohly sloužit jako základ pro reformu, a to dostupnost péče pro všechny založenou na spravedlnosti a solidaritě, vysoce kvalitní péči a dlouhodobou finanční udržitelnost této péče, jejichž cílem je učinit systém co nejefektivnější.
1.3 Definice zdravotní péče jako služby ve smyslu Smlouvy, přetrvávající nerovnosti a problémy s dostupností, někdy nedostatečná kvalita služeb a finanční nevyváženost zdůraznily potřebu posílit koordinaci národních politik, aby se zajistila modernizace a rozvoj sektoru a zároveň se bral v potaz vliv složitých důsledků demografického stárnutí na sociální soudržnost a zaměstnanost.
1.4 Aby bylo tyto výzvy možné řešit, musí proběhnout integrovaná a koordinovaná reforma systémů sociální ochrany.
Zdravotní a dlouhodobá péče je sektorem, kde musí být koordinace sociální ochrany zmodernizována [3]. Otevřená metoda koordinace je pro tento kontext ideálně vhodná, protože je to flexibilní nástroj, který respektuje specifické poměry a pravomoci každého státu [4].
1.5 Sdělení stanovuje následující kroky:
- Dosažení dohody o společných cílech v roce 2004.
Členské státy by měly na příštím jarním summitu předložit předběžné zprávy o výzvách, jimž jejich národní systémy čelí.
- Návrh počáteční série rozvojových a reformních strategií ve zdravotní péči a dlouhodobé péči pro období 2006-2009, jejž Komise předloží v roce 2007 ve společné zprávě o sociální ochraně a sociální inkluzi.
- Zřízení skupiny pro zdravotnické služby a lékařskou péči na vysoké úrovni, aby se vytvořil pracovní program v koordinaci s ostatními skupinami na vysoké úrovni v souvisejících oblastech.
- Stanovení ukazatelů pro tyto cíle. Prozatímní zprávy, které mají být vydány na jaře roku 2005, přispějí tím, že usnadní přípravu výchozí srovnávací tabulky různých národních situací a umožní posouzení pokroku vzhledem ke stanoveným cílům.
2. Obecné poznámky
2.1 Socioekonomické a demografické faktory
2.1.1 Pro společné cíle pro rozvoj systému zdravotnictví vyjadřuje EHSV znovu svou plnou podporu, kterou již vyjádřil ve svých předchozích stanoviscích. Zejména:
- Zajištění dostupnosti vysoce kvalitní zdravotní péče založené na principech všeobecné dostupnosti, spravedlnosti a solidarity a poskytnutí záchranné sítě proti chudobě či sociální exkluzi spjaté s nemocí, nehodou, postižením nebo stářím, a to jak pro příjemce péče, tak pro jejich rodiny.
- Propagace vysoce kvalitní zdravotní péče s cílem zlepšit zdravotní stav a kvalitu života lidí.
- Zajištění dlouhodobé finanční udržitelnosti vysoce kvalitní péče dostupné pro všechny.
EHSV souhlasí s tím, že jsou tyto cíle velice důležité a že na sobě vzájemně závisejí a že jejich rozvoj a modernizace vyžadují efektivní řízení založené na zapojení příslušných aktérů a předání odpovědnosti, neboť k reformnímu úsilí musejí přispět i sociální partneři a celek občanské společnosti.
2.1.2 Nadto EHSV ve svém nedávném stanovisku z vlastní iniciativy uvedl, že schopnost národních systémů zdravotnictví naplňovat tyto cíle závisí na řadě socioekonomických a demografických faktorů, jež vyžadují hlubší analýzu, pokud chceme lépe porozumět složitosti problému a předvídat potenciálně ničivé trendy [5].
2.1.3 Takovéto faktory ovlivňují stávající a budoucí potřeby a dostupné zdroje.
Dosažení efektivity systému zdravotnictví je též klíčové, poněvadž zdravotní péče působí společně s dalšími složkami systému sociální péče. Financování tohoto systému tudíž soupeří s požadavky dalších oblastí sociální ochrany a jeho problémy na ně mají dopad a obráceně.
2.1.4 Podobné soupeření o finanční prostředky a mechanismy interakce působí i v samotném sektoru zdravotnictví. Např. když se přidělují finanční prostředky, může mít modernizace jednoho sektoru na jiný sektor opačný dopad, než jaký byl zamýšlen.
Přesun zaměstnanců z jednoho sektoru do jiného by mohl mít za následek nepředvídatelné zhoršení kvality. Takováto opatření by se proto měla u jakéhokoli plánu restrukturalizace ve zdravotnictví pečlivě analyzovat.
2.1.5 EHSV má za to, že řešení jednoho aspektu problému, aniž se zváží dopady na ostatní sektory, anebo nemonitorování vzájemně provázaných trendů v různých sektorech by mohlo způsobovat zkreslení nebo zabraňovat naplňování žádoucích cílů.
Z tohoto důvodu je klíčové sdílet globální vizi problémů a jejich vzájemné závislosti a za pomoci společných strategií nalézat uskutečnitelná řešení.
2.1.6 Existuje zde důležitý sociální a psychologický aspekt zdravotní péče. Když lidé stojí tváří v tvář nemoci, utrpení či smrti, vždy očekávají nejlepší možnou péči a nepřestávají uvažovat o rentabilitě a udržitelnosti. To představuje ožehavý politický problém. Ti, kdo činí rozhodnutí ve veřejném sektoru, musejí stanovovat priority a poskytovat rentabilní udržitelné zdravotnické služby. Takováto rozhodnutí však často narážejí na zájmy sektoru a na subjektivní vnímání, kvůli čemuž je někdy na nabídku a poptávku služeb obtížné aplikovat potřebná restrukturalizační opatření.
2.1.7 Potřeby a očekávání lidí týkající se jejich vlastního zdraví – nezahrnuje to pouze touhu po kvalitě života, ale také touhu po životě, který stojí za to žít – by měly být řádně zohledněny při posuzování poměru mezi náklady a prospěchem a finanční trvalou udržitelností, abychom mohli zaručit, že všechna restrukturalizační opatření v sektoru zdravotnictví povedou k větší modernizaci a budou z dlouhodobého hlediska životaschopné. Mělo by to také zjednodušit rozhodování ve veřejném sektoru, které bere v úvahu skutečné potřeby obyvatelstva jako celku, a rovněž potřeby pacientů a lidí se zvláštními potřebami.
2.1.8 EHSV se domnívá, že zdravotní péče představuje v politice Společenství právo a prioritu.
Tvrdí však, že proto, abychom toto právo z dlouhodobého hlediska zaručili, musíme stanovit efektivní nástroje s cílem zajistit spravedlivou úroveň péče, jež je dostupná pro všechny a slučitelná se zdroji, které jsou k dispozici.
Je tudíž klíčové podniknout podrobný průzkum, abychom zjistili, jaké potřeby a očekávání obyvatelstva týkající se zdravotní péče jsou oprávněné. Je rovněž důležité stanovit nástroje podporující odpovědnost, které podnítí vhodné užívání zdrojů a efektivitu zdravotnictví, díky čemuž bude systém finančně udržitelný.
2.2 Demografické stárnutí a nová epidemiologie
2.2.1 Demografické stárnutí znamená více než pouhý percentuální nárůst obyvatelstva ve věku nad 65 let, a ještě prudší nárůst počtu osob starších osmdesáti let a s tím často, ale nikoli nutně, spjatý nárůst pacientů s více nemocemi, fenomén, který se příliš neodrazí ve větším rozšiřování léků, jako spíše v holistickém přístupu k lidem.
To způsobuje určité problémy, které jsou někdy opomíjeny, ale jež by se však měly řešit.
- Změny v demografické pyramidě beze změn důchodového věku budou mít za následek méně příznivý poměr mezi přispěvateli (obyvatelstvem v produktivním věku) a příjemci (zejména seniory), a to nejen ve zdravotnictví, ale též v dalších službách.
Proto je prioritou stanovit nové způsoby přerozdělování a vytváření specifických zdrojů pro služby poskytované závislému obyvatelstvu [6] (převážně seniorům), aniž by se zdroje odčerpávaly z ostatních sociálních služeb.
- Demografické stárnutí mění nejen výskyt, ale také typ vyskytujících se chorob. Nemoci související s věkem jsou často nevyléčitelné, ale ve střednědobém až dlouhodobém horizontu je lze mít pod kontrolou za pomoci paliativní lékařské či chirurgické léčby, která však nikdy pacientovi nevrátí jeho předchozí zdravotní stav.
To implikuje odlišný přístup k lékařské péči, jež může spojovat léčbu a péči a která má vliv na výzkum, léky, diagnostické nástroje a technologické intervence.
To dále vyžaduje posun důrazu z "akutní" na "chronický" (tj. úspěšné dlouhodobé řízení zdravotních problémů, které nemohou být samy o sobě vyřešeny).
- Z epidemiologického hlediska dochází ke stabilnímu nárůstu výskytu chronických nebo dlouhodobých onemocnění, což zčásti způsobuje úspěch léčby, která sice nezajistí úplné vyléčení, ale výrazně prodlouží střední délku života.
Proto se setkáváme s nárůstem výskytu fyzického a mentálního postižení zejména v oblasti traumatických a neurodegenerativních onemocnění, jež lze řešit pouze prostřednictvím vyšší míry integrace zdravotnických a sociálních služeb a které vyžadují značný závazek ze strany rodinných příslušníků jakožto pečovatelů [7].
- Pojem "zdraví" by se neměl omezovat na fyzické aspekty, ale měl by též zahrnovat psychologické a sociální aspekty, což je zřejmé z definice SZO [8].
Tato definice předpokládá potřebu posoudit sociální kontext seniora, aby byly splněny jeho ostatní jako je bezpečnost, sociální poměry a vztahy, sebeúcta a seberealizace apod.
2.2.2 Sociální síť, která vznikla za různých demografických poměrů a potřeb, musí být znovu zvážena, aby bylo možné čelit strnulosti a odporu ke změnám, jenž je inherentně přítomen v organizacích, zaměstnaneckých sektorech a kulturních postojích.
EHSV se domnívá, že toho lze dosáhnout posouzením zdravotního stavu a potřeb obyvatelstva, které se značně liší v rámci jednotlivých členských států i mezi nimi, a předvídáním demografických změn, které již probíhají a které se zintensivní, třebaže nepředvídatelným způsobem.
2.2.3 Nadto by se měla najít řešení, jejichž cílem je zlepšit řízení nabídky a poptávky služeb, definovat dostupnost péče, uspokojit poptávku, napomoci zranitelnějším osobám mít plný užitek z poskytovaných služeb, zajistit integrované posouzení potřeb a personalizovaných pečovatelských programů, kontinuitu péče a systematické posuzování výsledků.
Otevřená metoda koordinace by měla tyto aspekty rovněž zahrnovat, a tudíž podporovat homogennější přístupy a posílené mechanismy sociální soudržnosti.
2.2.4 Druhý aspekt demografické změny uvedený ve sdělení, tj. změny v rodinném životě a vyšší míra zaměstnanosti žen, snižuje schopnost rodiny poskytovat laickou péči.
Tato skutečnost zase implikuje, že domácí péče musí být znovu zvážena, neboť ji vzhledem k nákladům a obtížnosti náboru zaměstnanců, k riziku ztráty 24 hodinové péče a v mnoha případech také k nutnosti vzít v potaz pacientovy další lidské potřeby nemohou obstarávat pouze odborní pečovatelé.
Je tudíž důležité zvážit nové politiky sociální podpory pro domácí péči včetně možnosti poskytování určité formy odměny pro rodinného příslušníka-pečovatele, které zajišťují vhodné životní podmínky, dopravu a podobné podpůrné služby.
2.2.5 V současnosti poskytují domácí zdravotní péči v mnoha různých formách orgány národní a místní správy, národní zdravotnické služby a systémy zdravotního pojištění, neziskové organizace a sdružení poskytující sociální služby lidem.
Bylo obecně zjištěno, že tato péče není v některých zemích dostatečně rozvinuta.
Je zapotřebí, aby se zlepšila a vzala v potaz měnící se potřeby, jež vyplývají z vyššího epidemiologického výskytu demence, neurovaskulárního onemocnění a obecně z polypatologie, což vede ke ztrátě samostatnosti, která postihuje více než 30 % obyvatelstva nad 75 let.
2.2.6 EHSV doporučuje, aby se pokračující iniciativy podpory laických pečovatelů v členských státech důkladně srovnaly a analyzovaly. To by mohlo zahrnovat i daňové výhody, penzijní a sociální pojištění pro pečovatele, právo odejít ze zaměstnání a pečovat o příbuzného, zajištění náhradních pečovatelů během dovolené a zajištění center pečovatelské služby apod. [9]
2.2.7 Řešení tohoto typu se zdají být hospodárnější pro poskytovatele služby a také uspokojivější pro příjemce z řad seniorů, jestliže umožňují integraci odborných zdrojů a laických zdrojů, nabízejí solidaritu se seniory a zároveň výrazně snižují náklady péče.
Jinými slovy, vytváří se situace příhodná pro všechny strany, poněvadž je zajištěna laická péče, která je poskytována kdykoli; náklady by totiž byly výrazně vyšší, kdyby se odpovídající úroveň péče poskytovala výlučně v pečovatelských domech.
2.3 Zaměstnanost
2.3.1 Sektor zdravotnictví a dlouhodobé péče zaměstnává významné procento pracovních sil v Evropské unii. Je to druhý největší tvůrce zaměstnanosti.
V letech 1997 až 2002 bylo v 15 členských státech EU vytvořeno 1,7 mil. pracovních míst. Existují zde však obavy, že by stárnutí pracovních sil ve zdravotnictví a problémy se zajišťováním kvalitních služeb mohly vést k závažné krizi v tomto sektoru.
2.3.2 Odborné a celoživotní školení se musí restrukturalizovat, aby splňovalo nově se objevující potřeby, aby se udržely kvalitní služby a zaručilo se, že zaměstnanci zůstanou po odborné stránce aktivní.
- Školení zdravotnických pracovníků by se nemělo omezovat na léčbu symptomů a akutních stavů, ale mělo by též brát v úvahu rozmanité aspekty zdraví seniorů.
Školení týkající se geriatrické péče by mělo být přizpůsobeno tak, aby odráželo tyto potřeby.
- Zdravotní sestry by měly být schopny přizpůsobit se specifickým oblastem, v nichž působí, tj. na různých úrovních pečovatelského systému (intenzivní péče, nemocniční péče, primární péče, dlouhodobá péče, domácí péče apod.).
- Školení pečovatelů by se mělo rozšířit tak, aby zahrnovalo sociálně-zdravotní služby pro přiměřeně soběstačné seniory, jejichž potřeby a důstojnost by se však měly respektovat.
- Sociální soudržnost znamená, že se hranice mezi zdravotní péčí a sociální pomocí více rozostří.
Podobně též odborné role budou muset obsáhnout demografickou strukturu a složení, které se bude od dnešního velice lišit.
2.3.3 EHSV má za to, že kromě zlepšení školení pro různé kategorie pečovatelů, jak bylo popsáno výše, by se měly vytvořit následující nové oblasti:
- shromažďování, poskytování a výměna informací prostřednictvím sítí a co nejlepší využití nových technologií,
- skupinová práce, mezilidské komunikační dovednosti, dialog s ostatními povoláními a institucemi,
- pracovní praktiky zaměřené na preventivní péči a propagaci nových přístupů k nově se objevujícím potřebám,
- práce na projektech, které se zaměřují na specifické segmenty obyvatelstva a přesahují úzké hranice tradičních disciplín,
- vědomí hospodářské stránky poskytovaných služeb, posouzení výsledků, aby se zlepšilo přidělování zdrojů.
2.3.4 EHSV je pro využívání Evropského sociálního fondu pro školicí programy, aby se zvýšila úroveň dovedností v sektorech zdravotnictví a dlouhodobé péče, předešlo se předčasnému odchodu pracovníků ze sektoru a zvýšila se kvalita, flexibilita a v důsledku toho i efektivita celého systému.
Tento přístup je důležitý především pro nové členské státy, kde je proces modernizace rychlejší a intenzivnější a kde je tím pádem i větší potřeba mít odborná školení.
2.3.5 Aby se dosáhlo dobrých výsledků, musí se znovu pozitivně zvážit spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem.
O spolupráci se musí aktivně usilovat nejen proto, aby se zabránilo konkurenci mezi poskytovateli služeb ve světě, kde se bude podle prognóz aktivní část obyvatelstva stále percentuálně snižovat (to bude mít za následek problémy s počtem pracovníků a vzrůstající mzdové náklady), ale také proto, aby se do systémů zdravotnictví plně integrovala efektivita a pozornost k potřebám a cílům, které v současnosti tyto dva sektory sledují odděleně, a nikoli ve spolupráci.
2.4 Finanční udržitelnost
2.4.1 Poskytovat dostupnou kvalitní zdravotní péči, aniž by se odčerpávaly finanční prostředky z jiných sektorů nebo politických priorit, představuje pro všechny stávající i budoucí členské státy hlavní výzvu.
To vyžaduje strategii, která klade velký důraz na dlouhodobé trendy a jak na nabídku, tak na poptávku. Jednání, které oba tyto faktory nebere v potaz, není ve střednědobém horizontu úspěšné, pokud jde o udržení nákladů.
2.4.1.1 Rozpočtová omezení, která zčásti pramení z Paktu stability, obecně znemožňují vynakládání prostředků na sociální péči v poměru k rostoucí poptávce po sociálních službách.
Nicméně je možné výrazné zlepšení za pomoci restrukturalizace existujících služeb a zaměření se na služby, které se ukázaly jako efektivní, a zároveň za pomoci eliminace neoprávněného využívání zdravotnických služeb.
Efektivní zdravotnická politika dále znamená, že se bude muset znovu zvážit vzájemné působení zdravotnické péče a sociální pomoci s cílem určit struktury a typy léčení a odborných služeb, které lépe vyhovují stávajícím a budoucím kontextům a potřebám obyvatelstva.
2.4.1.2 Ve snaze řídit toto zvyšování byly vyzkoušeny různé přístupy včetně převodu části nákladů na uživatele (to nejenže přenáší finanční zátěž na jednotlivce, ale též to omezuje poptávku), udržování nabídky a poptávky co do ceny a objemu a dále reformy podporující efektivní využití zdrojů a převod zdrojů z nemocniční a sociální péče na péči domácí.
2.4.1.3 Užití otevřené metody koordinace prosazované v této analýze povede k lepšímu porozumění různorodým základním podmínkám a možnému dopadu na další sektory sociálních služeb, a umožní tak posoudit, jaká opatření byla nejefektivnější a jaká kombinace opatření bude pravděpodobně nejúspěšnější.
2.4.2 Ačkoli jsou politiky preventivní zdravotní péče bezesporu důležité a potřebné, jsou bohužel často opomíjeny.
Konkrétní plán preventivních opatření (pokud možno dalekosáhlých a univerzálně použitelných opatření) by měl v navrhované strategii pro udržitelný rozvoj a reformu zdravotní péče hrát klíčovou úlohu.
Různá preventivní opatření, a zejména ta, která se již vyzkoušela na národní úrovni, by měla být důkladně testována za pomoci otevřené metody koordinace, aby se zajistilo, že se podniknou specifické kroky.
EHSV si uvědomuje, že naplňování preventivních opatření je obtížné, jelikož vyžaduje koordinaci politiky, které se stále nedosáhlo, a rovněž vzdělávací programy propagující zdravější životní styl (zdravější stravu a intenzivnější fyzickou a mentální aktivitu). Tyto programy by se měly zejména zaměřit na ty segmenty obyvatelstva, které jsou vice vystaveny zdravotnímu riziku a které jsou více socio-ekonomicky znevýhodněny, a měly by usilovat o zavedení lepších pracovních podmínek Tato opatření vyžadují mnoho času a úsilí, ale ještě nezaručují úspěch.
2.4.3 Diferenciace výdajů podle zdravotnických služeb, podle postupů posílání pacientů na odborná vyšetření a podle léčby představuje chvályhodný přístup k udržování nákladů.
Jakékoli investice, jež zlepší schopnost systému zdravotnictví reagovat na potřeby nebo na modernizaci zařízení, se však musejí posuzovat jako prostředek, který má z dlouhodobého hlediska zdravotní péči učinit udržitelnější.
Tento typ investic se ale někdy obětuje hospodářským nárokům.
EHSV se domnívá, že by se investice do modernizace systému zdravotnictví měly kombinovat s opatřeními ovlivňujícími poptávku (kritéria pro posílání pacientů na odborná vyšetření, mez, nad kterou nese náklady jednotlivec, poplatky apod.) stejně jako nabídku (zdravotní infrastruktury, náklady na inovační technologie a léky, kde není poměr mezi náklady a prospěchem vždy jasný, kritéria a postupy přijetí, zvyšování povědomí zdravotnických pracovníků o zdravotnických nákladech apod.).
2.4.3.1 Struktura a provozní postupy systému zdravotnictví a rovněž přeřazení z jedné služby na druhou by se měly pečlivě analyzovat, aby se zajistil účinný a efektivní provoz a koordinace.
To by mělo být pro otevřenou metodu koordinace prioritou.
2.4.3.2 Nové členské státy se intenzivně věnují modernizaci svých systémů zdravotnictví a EHSV jim pro podporu zlepšení infrastruktury systémů zdravotnictví silně doporučuje využít strukturální fondy, především Evropský regionální rozvojový fond a Fond soudržnosti.
Kromě toho má EHSV za to, že posouzení zkušeností prostřednictvím otevřené metody koordinace by mohlo být pro nové členské státy zejména cenné, neboť by jim zamezilo přijmout systémy, jež pravděpodobně rychle zastarají.
2.4.4 Posílená spolupráce mezi poskytovateli péče, kteří v současnosti pracují izolovaně (intenzivní péče, primární zdravotní péče, sociální služby), jež byla doporučena ve sdělení, je bezesporu namístě, neboť lidé silně závislí na druhých zpravidla potřebují různé služby, z nichž ne všechny jsou lékařské.
Pozitivní spolupráce mezi rodinami, pečovateli a lékařským personálem vytváří lepší výsledky za nižší cenu.
EHSV doufá, že nedávno zřízená skupina pro zdravotnické služby a lékařskou péči na vysoké úrovni dostane jasný mandát obsahující úkol, aby doporučila konkrétní provozní opatření pro spolupráci.
2.4.5 Je bezesporu možné, že technologický pokrok a větší povědomí pacientů může omezit výdaje, neboť snižuje náklady na léčbu specifických potíží a snižuje jejich výskyt.
Rovněž však vytváří nové potřeby a právo na to, aby tyto potřeby byly uspokojeny.
Proto se opouštějí dobře zavedené, rentabilní a obecně dostatečné diagnostické a terapeutické postupy.
Dokud se inovační postupy nezaměří konkrétně na efektivnější zdravotní péči pro seniory, budou mít na výdaje na zdravotní péči pravděpodobně negativní dopad namísto dopadu pozitivního.
Tlak vyvíjený částí obyvatelstva, která má lepší vzdělání a má o zdraví lepší povědomí, by mohl vést k dalšímu úpadku služeb pro více znevýhodněný segment obyvatelstva, jehož přístup ke zdravotní péči je již nyní omezen.
3. Specifické poznámky
3.1 Vzhledem k tomu, že evropská legislativa týkající se dlouhodobé zdravotní péče není možná, má EHSV za to, že otevřená metoda koordinace je nadmíru důležitá pro efektivní modernizaci a rozvoj dostupné, udržitelné, dlouhodobé a kvalitní zdravotní péče a pro zajištění ochrany veřejného zdraví v různých kontextech a ve světle vzrůstajícího tlaku a výzev.
3.1.1 Analýza a výměna zkušeností by se měla zaměřit na:
- strukturu a koordinaci systémů zdravotnictví a institucí (od primární zdravotní péče k dlouhodobé péči včetně domácí péče),
- postupy a čekací lhůty na zákrok či na přeřazení z jedné služby na druhou,
- interní postupy a výkon (sledování a posuzování kvality zdravotnických služeb),
- objem a typ poskytovaných služeb, a zejména účinné využití nových technologií,
- metody užívané pro účinnější využití zdrojů a nejefektivnější mechanismy udržení nákladů,
- zapojení lékařského a zdravotnického personálu do řízení zdrojů,
- respektování práv pacientů, jejich přístup k relevantním informacím a terapeutickým možnostem a zdravotním záznamům,
- transparentnost poskytovaných služeb.
3.2 Použití otevřené metody koordinace obnáší stanovení ukazatelů, jež mohou poukázat na stávající mezery ve znalostech a zároveň brát v potaz převládající situace a dlouhodobou sociální dynamiku, která má na systém zdravotnictví dopad. Soubor ukazatelů musí obsahovat všechny strukturální zřetele (síť služeb, dostupnost zařízení a pracovníků, úrovně školení a zkušenosti apod.).
Dále musí zahrnovat vlastní kvality zdravotní péče (metody poskytování služeb a provádění zákroků, provozní pokyny, lékařské předpisy a praxi, ochranu práv pacientů apod.). V neposlední řadě musí obsahovat i specifické výsledky zdravotní péče podle typu a sociálních očekávání.
3.2.1 Musí se vyvinout zvláštní úsilí, aby se zajistilo, že ukazatele umožňují sledovat a posuzovat trendy týkající se specificky seniorů a péče, která je jim poskytována, a nedostatky ukazatelů, které jsou v současnosti stanoveny nebo jež se používají.
Práce na vývoji ukazatelů bude muset jít ruku v ruce se stanovením společných cílů.
Prozatím bude užitečné shromáždit údaje, které jsou k dispozici z různých zdrojů, včetně WHO, OECD a ECHI (European Common Health Indicators).
Údaje, které budou k dispozici podle nové EU SILC na konci roku 2004, by měly být také zohledněny.
3.3 "Další kroky" navržené ve sdělení se dotýkají nesmírně relevantních aspektů problému a rozšiřují debatu na příslušné oblasti zájmu.
Návrhy jsou však ve své podstatě obecné, a existuje zde tudíž riziko, že otevřenou metodu koordinace výrazně neposunou vpřed.
3.3.1 EHSV doufá, že budou určeny přesnější "společné cíle" pod podmínkou, že nebudou příliš normativní a že nebudou mít negativní vliv na organizaci národních systémů. Navrhované předběžné zprávy by dále měly sloužit jako užitečné nástroje, které by neměly mít za následek další administrativní výdaje a zátěže a které by neměly napínat omezené zdroje nových členských států.
3.4 EHSV však doufá, že Komise podnikne kroky k tomu, aby:
- poskytla přesnou definici termínů, jako je sociální ochrana, zdravotní péče, sociálně-zdravotní péče, domácí péče, a dalších výrazů, které se ve sdělení objevují a jež se často v různých členských státech z historických důvodů a vzhledem k provozní specifičnosti různých sociálních systémů používají různě, a aby omezila cíle. Cíle by neměly být příliš normativní a neměly by nepříznivě narušovat organizaci národních systémů.
- navrhla model pro přípravu "předběžných zpráv", aby zajistila, že se zprávy věnují témuž tématu a umožňují srovnání,
- jmenovala skupinu expertů (aby získala nejlepší hodnotu z příspěvků národních institucí a specializovaných orgánů s odbornými znalostmi v oboru), aby určili specifické ukazatele pro dlouhodobou péči, které mají být prozkoumány, aby se zajistilo efektivní posouzení makrosociálních a makroekonomických faktorů, jež mají na zdravotní péči a na dlouhodobou péči vliv. Tito experti by měli mít kvalifikace k tomu, aby mohli posoudit všechny aspekty globální perspektivy, a zejména aby posoudili hodnotu ukazatelů jakožto nástrojů pro prognózování,
- vytvořila model hodnocení evropského sociálně-zdravotního dopadu založeného na ukazatelích pro investice/financování (vstup), strukturovanou reakci (výstup) a efektivitu podniknutých kroků (výsledek).
To by umožnilo používat spolehlivé ukazatele pro posouzení standardů sociální péče dosažených v různých zemích [10],
- řešila otázky týkající se genderu tak, že např. vezme v potaz skutečnost, že ženy žijí v průměru o pět let déle než muži a mají takové biologické a fyziologické vlastnosti, které způsobují značné rozdíly v jejich zdravotních potřebách,
- umožnila společnou přípravu zdravotnických pokynů, jež se neomezují na farmakologickou léčbu, ale které zahrnují také sociální a organizační faktory. Takovéto pokyny by sloužily jako referenční bod pro provozovatele v různých systémech zdravotnictví.
3.5 Obzvláště důležitou a naléhavou potřebou je propagace činností zvyšujících dovednosti provozovatelů a odborníků za pomoci rozvoje vhodných školicích programů, které pokrývají společné odborné pozadí mezi zdravotní péčí a sociální prací týkající se zdraví.
To přesahuje technické aspekty a vyžaduje nabytí nových dovedností, jako je např. řízení informací, zejména používání počítačových sítí a obecná finanční správa.
Takovéto nové školicí programy by mělo Společenství podporovat a propagovat, aby využilo zkušeností, k jejichž výměně v rámci otevřené metody koordinace došlo.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uznávání průkazů způsobilosti námořníků vydávaných v členských státech, kterou se mění směrnice 2001/25/ES
COM(2004) 311 final-2004/0098 (COD)
(2005/C 157/07)
Dne 6. května 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 80 odst.
2 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", která byla pověřena přípravou podkladů pro Výbor k tomuto tématu, přijala toto stanovisko dne 24. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Na svém 413. plenárním zasedání (jednání dne 15. prosince 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 140 hlasů pro, 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Pozadí
1.1 Dne 26. dubna 2004 Komise předložila návrh směrnice na uznávání průkazů způsobilosti u námořníků vydávaných v členských státech, kterou se mění směrnice 2001/25/ES [1]. Cílem návrhu je stanovení zjednodušeného postupu pro uznávání průkazů způsobilosti, které jsou vydávány v členských státech.
1.2 Podmínky výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků jsou stanoveny v Úmluvě Mezinárodní námořní organizace o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 v platném znění (úmluva STCW).
Tato úmluva, mimo jiné, stanoví konkrétní kritéria pro uznávání průkazů způsobilosti námořníků vydávaných smluvními stranami velitelům, důstojníkům nebo radistům.
1.3 Výše uvedené mezinárodní podmínky byly transponovány do právních předpisů Společenství směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/25/ES [2] ze dne 4. dubna 2001 ve znění směrnice 2003/103/ES [3] o minimální úrovni výcviku námořníků (směrnice).
Členské státy proto musí námořníkům vydávat průkazy způsobilosti v souladu s těmito normami.
1.4 Co se týká uznávání průkazů způsobilosti členskými státy, směrnice 2001/25/ES stanoví, že uznávání průkazů způsobilosti námořníků, kteří jsou státními příslušníky nebo nejsou státními příslušníky členských států, podléhá ustanovením směrnic 89/48/EHS [4] a 92/51/EHS [5] o obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy.
Obecný systém stanoví postup pro uznávání dokladů o odborné kvalifikaci námořníků, který zahrnuje srovnání dosaženého vzdělání a přípravy a rovněž odpovídající kvalifikace.
Vyplynou-li ze srovnání velké rozdíly mohou dotyční námořníci podléhat konkrétním kompenzačním opatřením.
Je paradoxní, že v současné době je v rámci EU vzájemné uznávání průkazů způsobilosti mezi členskými státy mnohem složitější než uznávání průkazů způsobilosti vůči třetím zemím.
1.5 V souladu se směrnicí Komise navrhuje, aby členské státy automaticky uznávaly všechny průkazy způsobilosti vydávané v jiném členském státě.
Hlavním cílem navrhovaného opatření je, aby všichni námořníci, kteří získali kvalifikaci v jednom členském státě a jsou držiteli průkazu způsobilosti, mohli sloužit na lodích plujících pod vlajkou jiného členského státu bez dalších podmínek.
1.6 Komise se dále domnívá, že je vhodné, aby byl do právních předpisů Společenství zaveden požadavek úmluvy STCW týkající se znalosti jazyků námořníků.
Tento požadavek umožní, aby námořníci na palubě lodí účinně komunikovali, což usnadní volný pohyb námořních odborníků.
1.7 Návrhy Komise mají za cíl změnit směrnici 2001/25/ES a dodatečně upravit:
- povinnost členských států přijmout opatření k prevenci a trestání v souvislosti s podvodným získáním průkazu způsobilosti námořníka a
- pravidelné hodnocení týkající se dodržování podmínek směrnice 2001/25/ES ze strany členských států.
2. Obecné připomínky
2.1 EHSV uznává potřebu zavedení postupu, který ve všech členských státech usnadní uznávání průkazů způsobilosti námořníků vydávaných v rámci Unie v souladu s požadavky na minimální úroveň výcviku směrnice 2001/25/ES, v platném znění.
2.2 EHSV také uznává potřebu zabezpečení úplného a trvalého dodržování stávajících podmínek pro splnění mezinárodních závazků.
2.3 EHSV se ve svých závěrech ze dne 5. června 2003 zmiňuje o důrazu, který klade Rada na potřebu podpory mobility námořníků v Unii [6].
2.4 EHSV také upozorňuje na to, že stávající obecný systém pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy je poněkud těžkopádný a zabraňuje vzájemnému uznávání průkazů způsobilosti vydávaných v členských státech
2.5 EHSV bere na vědomí, že nedávno zavedený postup pro uznávání průkazů způsobilosti mimo Unii je jednodušší, a tudíž mohou být námořníci, kteří získali kvalifikaci v některém členském státě, znevýhodněni.
Navrhované změny, jenž jsou v souladu s mezinárodními podmínkami, by měly tuto případnou nevýhodu napravit.
2.6 EHSV dále bere na vědomí, že některé členské státy si vyhrazují místa na pozicích velitelů a prvních palubních důstojníků pro své státní příslušníky, což potvrdil i Soudní dvůr v případech C-47/02 a C-405/01; tyto případy potvrzují, že členské státy mohou zabránit volnému pohybu námořníků a vyhradit si tak místa na tyto pozice pro své vlastní státní příslušníky.
Nejméně restriktivní politiky z členských států mají souvislosti s zaměstnáváním jiných státních příslušníků Nizozemsko a Spojené království.
2.7 EHSV uznává potřebu společného pracovního jazyka, kterému budou všichni námořníci rozumět a v němž budou schopni komunikovat.
Je to důležité zejména pro případy nouzových situacích a pro zlepšení sociálních podmínek na palubě.
2.8 EHSV vítá skutečnost, že Komise upozorňuje na šíření podvodně získaných průkazů způsobilosti, což uvádí nedávno zveřejněná studie Mezinárodní námořní organizace [7], a apeluje na členské státy, aby učinily a prosadily všechna potřebná opatření a zabránily tak podvodnému získávání, vydávání a padělání průkazů způsobilosti námořníků.
2.9 I když EHSV uznává potřebu účinnějšího a jednoduššího systému vzájemného uznávání průkazů způsobilosti v členských státech, domnívá se také, že je stále zapotřebí zavést postupy, které budou aktivně potírat podvodné vydávání průkazů.
Hostitelské členské státy musí mít k dispozici příslušné postupy, aby průkaz způsobilosti vydaný v jiném členském státě mohl být použit na lodi v hostitelském členském státě.
2.10 EHSV se domnívá, že hostitelský členský stát bude požadovat minimální úroveň jazykových znalostí od všech držitelů průkazů způsobilosti a zároveň musí splnit požadavky na znalost námořního práva takového členského státu.
Proto bude zapotřebí vydávání "dokumentů o uznání".
2.11 EHSV uznává, že Evropská agentura pro námořní bezpečnost (EMSA) má důležitou úlohu spočívající v zabezpečení dodržování a souladu podmínek ve všech členských státech a udržení administrativních nákladů na minimální úrovni.
Je to zejména důležité pro zabezpečení vysokého profesionálního postavení námořníků, kteří získají odborné vzdělání v členských státech.
2.12 I když EHSV uznává významnou úlohu EMSA, je si vědom jejích omezení.
Přesto EHSV upozorňuje Komisi na potřebu příslušných finančních, lidských a technických zdrojů.
2.13 EHSV upozorňuje Komisi na možné nepříznivé účinky, jestliže umožní, aby se neomezené množství státních příslušníků jednoho členského státu plavilo na lodích jiného členského státu.
I když EHSV uznává, že výše uvedené je v souladu s volným pohybem pracovníků a zároveň je to v některých případech dokonce nutnost, upozorňuje na to, že nedostatek omezení počtu vydávaných průkazů může nepříznivě ovlivnit další zaměstnávání námořníků v určitých členských státech, což může v konečném důsledku ovlivnit trvalou udržitelnost a růst námořních dovedností v EU.
2.14 EHSV apeluje na členské státy, aby spolupracovaly se svými sociálními partnery, vytvořily tak vyrovnaný režim zaměstnanosti a zajistily trvalou udržitelnost a růst námořních dovedností v EU.
2.15 EHSV vyjadřuje zklamání nad tím, že Komise v současné době neusiluje o zavedení všeobecně aplikovaných ochranných sociálních předpisů pro všechny námořníky zaměstnané na plavidlech plujících pod vlajkou EU, ačkoli již před časem vyřešila uznávání státních příslušníků třetích zemí a nyní hledá také řešení pro vzájemné uznávání průkazů způsobilosti námořníků EU.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Článek 1
Výbor bere na vědomí, že se směrnice bude vztahovat na námořní profese prováděné státními příslušníky členských států a státními příslušníky jiných států, kteří jsou držiteli průkazu způsobilosti vydaného členských státem.
Je důležité, aby se směrnice nevztahovala na průkazy způsobilosti vydané původně ve třetí zemi a schválené členským státem.
3.2 Článek 3
I když se v odstavci 2 uznává, že kterýkoli námořník, jenž je držitelem příslušného průkazu nebo jakékoli jiného průkazu uvedeného v odstavci 1, může sloužit na palubě lodí plujících pod vlajkou jiného členského státu, mělo by tak stát pouze poté, co mu byl vydán formální důkazu uznání.
Takový důkaz uznání je požadován proto, aby se zabránilo podvodnému používání průkazů a k potvrzení jazykových znalostí a znalostí námořního práva hostitelského členského státu.
3.3 Článek 4
EHSV uznává, že je zapotřebí, aby námořníci získali přiměřené jazykové znalosti, jak je upravují oddíly A-II/1, A-III/1, A-IV/2 a A-II/4 předpisu STCW.
Směrnice se však poněkud nejasně vyjadřuje o tom, že pro členské státy bude obtížné zajistit dodržování příslušných předpisů, protože povinnost podle předpisu STCW, která ukládá, že námořníci musí mít přiměřené jazykové znalosti, připadne na hostitelský členský stát.
Jakmile bude tato podmínka splněna, může členský stát vydat potvrzení o uznání.
3.4 Článek 5
EHSV vítá skutečnost, že byla začleněna ustanovení o prevenci podvodu.
Používání podvodných průkazů způsobilosti může nejen potenciálně ohrozit bezpečnost lidského života na moři, ale také způsobit vážnou škodu na mořském prostředí a podkopat postavení námořnické profese.
Vydání příslušného potvrzení o uznání přispěje k prevenci podvodného používání průkazů.
3.5 Článek 6
EHSV vítá roli EMSA, která má zabezpečit přijímání a prosazování příslušných opatření ze strany členských států sloužících k prevenci a trestání podvodného používání průkazů.
3.6 Článek 7
EHSV bere na vědomí a vítá skutečnost, že Komise bude za pomoci Agentury v pětiletých intervalech prověřovat, zda členské státy dodržují podmínky výcviku a kvalifikace stanovené ve směrnici 2001/25/ES.
4. Závěr
4.1 I přes výše uvedené připomínky EHSV přijímá a vítá návrh Komise.
4.2 EHSV uznává potřebu jednoduššího systému uznávání průkazů v členských státech.
Domnívá se však, že by automatické uznávání průkazů nemělo vyloučit potřebu pro zabezpečení jazykových znalostí, znalostí námořního práva hostitelského členského státu a prevenci podvodného používání průkazů.
Hostitelské členské státy proto budou muset zavést příslušné postupy.
4.3 I když EHSV uznává, že je žádoucí, aby byl vytvořen účinný a spolehlivý systém uznávání průkazů způsobilosti vydávaných v členských státech, vyjadřuje obavu, že Komise neřeší budoucí zaměstnávání státních příslušníků EU ani udržení a růst námořních dovedností v Evropě.
4.4 EHSV schvaluje úlohu určenou Komisi spolu s EMSA při zabezpečování integrity postupů a žádostí, které má Komise posuzovat a které se týkají zabezpečení přiměřených zdrojů, jenž budou k dispozici jak na úrovni členských států, tak na evropské úrovni.
4.5 I když EHSV uznává význam, který Komise klade na vzdělávání a výcvik námořníků v zájmu bezpečnosti života na moři a ochrany mořského prostředí, je znepokojen tím, že nebyla přijata žádná další opatření k tomu, aby na lodích členských států nedocházelo k zneužívání státních příslušníků třetích zemí ani občanů EU.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o harmonizovaných informačních službách vnitrozemské plavby na vnitrozemských vodních cestách Společenství
COM(2004) 392 final – 2004/0123 (COD)
(2005/C 157/08)
Rada dne 8. června 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 71 Smlouvy zakládající Společenství o stanovisko k předloze výše uvedené.
Odborná skupina Doprava, energie, infrastruktura, informační společnost pověřená přípravnými pracemi přijala své stanovisko dne 24. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan Simons.
Výbor schválil na svém 413. plenárním zasedání 15. a 16. prosince 2004 (zasedání dne 15. prosince) 144 hlasy pro, 1 hlas se zdržel hlasování, následující stanovisko:
1. Úvod
5. 2004 návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o harmonizovaných informačních službách vnitrozemské plavby (RIS) na vnitrozemských vodních cestách Společenství.
Evropská komise tím hodlá podporovat budoucí rozvoj vnitrozemské plavby na základě integrace a harmonizace stávajících národních telematických služeb, které byly v posledních letech zavedeny respektive jsou zaváděny v různých členských státech.
1.2 Politické pozadí návrhu směrnice tvoří podpora jiných přepravců jako alternativa k silniční dopravě, k řešení problémů nejednotné dopravní politiky minulých let, které jsou označovány jako příčina velkých problémů evropského dopravního systému.
Vnitrozemská plavba disponuje dostatečnými kapacitami jak v infrastrukturním tak také v lodně technickém ohledu, aby mohla ze silnice převzít podstatně vyšší podíl celkového objemu přepravy nákladů v Evropě.
Prostřednictvím přeshraničních vodních cest a četných tuzemských vodních cest v Evropě může vnitrozemská plavba dopravně obsloužit velkou část svrchovaného evropského území.
Sektor vnitrozemské plavby je charakterizován inovacemi v nejrůznějších oblastech.
Vnitrozemské plavbě se díky tomu, že je více známá jako alternativa k silniční dopravě, již podařilo se získat nové trhy.
1.3 Evropský hospodářský a sociální výbor již v různých stanoviscích (z vlastní iniciativy), konzultacích a obecných závěrech ve výborech připisoval význam postavení vnitrozemské plavby na trhu Společenství [1].
Zvláštní pozornost zasluhuje odstranění jak národních, tak také mezinárodních infrastrukturních nedostatků, přičemž Evropský hospodářský a sociální výbor neustále vyzývá členské státy Unie zejména k provádění náležité údržby vodních cest.
Přiměřenou údržbu vodních cest považuje výbor za základní podmínku, bez níž lze stěží považovat zavedení avizovaných informačních služeb vnitrozemské plavby za účelné.
Neplnění tohoto základního předpokladu vede již dnes k problémům, které mohou ohrozit budoucí vývoj postavení vnitrozemské plavby [2].
1.4 Komise se v rámci strategie Bílé knihy zavazuje, že bude dále podporovat tento sektor při jeho přizpůsobování novým potřebám trhu.
Přitom tlačí na zavedení moderních informačních a komunikačních technologií (ICT), aby především zlepšila řízení provozu a dopravy na vnitrozemských vodních cestách
1.5 Evropská komise zastává názor, že zavedení koncepce RIS povede ke kompatibilitě a interoperabilitě mezi současnými a novými systémy RIS na evropské úrovni.
To má povzbudit výrobce vybavení k tomu, aby vyráběli hardware a software RIS za rozumné a obhajitelné náklady.
1.6 Mezinárodní říční komise, Ústřední komise pro plavbu na Rýně a Dunajská komise podporují rozvoj a zavádění RIS.
Ústřední komise pro plavbu na Rýně již za tímto účelem schválila pro Rýn technické principy a specifikace určované směrnicí, které byly vypracovány Mezinárodním svazem lodní dopravy (PIANC).
2. Uživatelé a význam informačních služeb (RIS) pro vnitrozemskou plavbu
2.1 Podle návrhu směrnice je koncepce informačních služeb vnitrozemské plavby nejzávažnější změnou v tomto sektoru za několik desetiletí.
Koncepce se zaměřuje na zřízení informačních služeb, které podporují plánování a řízení procesu provozu a dopravy.
Za tímto účelem mají být na národní úrovni integrovány samostatně vyvinuté telematické aplikace do interoperativní koncepce.
2.2 Zavedení RIS má podle návrhu prospět celému evropskému sektoru vnitrozemské plavby, přičemž je oživení vnitrozemské plavby zavedením RIS zajímavé zvláště s ohledem na přijetí zemí střední a východní Evropy do Evropské unie.
Současně má RIS příslušným orgánům usnadnit úkoly, zejména řízení provozu a monitorování nebezpečných nákladů.
Má se zlepšit bezpečnost a životní prostředí, poněvadž zúčastnění budou lépe informováni a zkrátí se doby odezvy v případech nouze.
2.3 Výhody zavedení harmonizovaných služeb vnitrozemské plavby se mají vztahovat jak na služby týkající se provozu tak také na dopravy.
To znamená, že výhody směrnice mají prospět jak národním orgánům, tak také vnitrozemské plavbě.
Tím směrnice sleduje cíle jak veřejnoprávní, tak také soukromoprávní povahy.
2.4 Různé cíle a výchozí body využívání systému k veřejnoprávním a soukromoprávním účelům vyžaduje zvláštní kontrolu informací a služeb a vyvarování se neurčitého užívání.
Musí být zachována ochrana soukromé sféry v elektronické komunikaci při využívání dat k veřejnoprávním účelům.
3. Výhody RIS pro budoucí rozvoj vnitrozemské plavby
3.1 Informační služby vnitrozemské plavby jsou podle návrhu směrnice posuzovány jako podpora potencionálního přesunutí přepravy na loď a silnější začlenění vnitrozemské plavby do mezinárodních koncepcí, které s sebou přinášejí společenský užitek.
Podle návrhu se od RIS očekává strategický užitek ve čtyřech směrech, a sice
- vyšší konkurenceschopnost,
- optimalizované využívání infrastruktur,
- zlepšení týkající se bezpečnosti a ochrany před nebezpečím,
- zlepšená ochrana životního prostředí.
3.2 Se zřetelem na první aspekt klade EHSV důraz na to, že vyšší konkurenceschopnost má zlepšit postavení celého sektoru vůči jiným přepravcům.
Zamýšlené služby nesmějí vést k dalšímu zhoršování konkurenceschopnosti vnitrozemské plavby nových a budoucích členských států, která je již oslabena na základě hospodářské situace v těchto státech.
Při poskytování prostředků na realizaci služeb je nutno přikládat význam především tomuto aspektu [3].
3.3 V důsledku efektivnějšího plánování cest se podle návrhu očekávají omezení čekacích dob stejně jako rendementových ztrát na základě přizpůsobených rychlostí.
Kromě toho má RIS prostřednictvím informačních rozhraní se všemi účastníky zásobovacího řetězce podporovat zahrnutí přepravce vnitrozemská plavba do intermodálních dopravních řetězců.
3.4 Známé výhody vnitrozemské plavby, jako bezpečnost, odvrácení nebezpečí a ochrana životního prostředí je nutno dále zdůrazňovat společně s podporou konkurenceschopnosti vůči jiným přepravcům.
Vnitrozemská plavba jer dnes považována za nejbezpečnějšího přepravce [4].
3.5 V oblasti ochrany životního prostředí si bude vnitrozemská plavba již v dnešní situaci moci udržet svůj dosavadní náskok vůči ostatním přepravcům.
Podle jedné nedávno zveřejněné studie o ekologických výkonech vnitrozemské plavby [5] lze vyvodit závěr, že vnitrozemská plavba může přispět ke zlepšení ekologického výkonu transportního řetězce.
To zase může přispět k realizaci cílů stanovených Kyotským protokolem s ohledem na snížení výfukových plynů.
3.6 Rozhodnutí ministrů životního prostředí EU ze dne 28. června 2004, stanovit obsah síry v pohonných hmotách pro vnitrozemské lodě v roce 2010 na 0,1 procenta, odpovídá rovněž ekologické uvědomělosti vnitrozemské plavby.
Vysoký podíl síry v pohonných hmotách ohrožuje lidské zdraví a může vést k překyselení půdy a vody.
Vnitrozemská plavba přispěje k potlačení těchto rizik, aby si zachovala svoji pověst ekologického přepravce.
Evropská vnitrozemská flotila používá již dnes převážně pohonné hmoty s menším obsahem síry než 0,2 procenta.
Kromě montáže motorů produkujících málo zplodin vede rovněž používání pohonných hmot chudých na škodliviny k tomu, že ekologická bilance vnitrozemské plavby zůstává v porovnání s jinými přepravci pozitivní.
Proklamovaným užitkem na základě zavedení informačních služeb vnitrozemské plavby, které povedou k dalšímu omezování spotřeby energie ve vnitrozemské plavbě, lze podpořit snahu vnitrozemské plavby o realizaci jejich cílů ochrany životního prostředí.
4. Návrh směrnice a oblast jeho použití
4.1 Směrnice má zavazovat členské státy, aby usnadňovaly podmínky pro zavedení a používání harmonizovaných informačních služeb vnitrozemské plavby (RIS) a zaručovaly regulatorní rámec pro vymezení a další rozvoj.
Východiskem je bezprostřední integrace již existujících technologií, (článek 1).
4.2 Omezení oblasti použití na vodní cesty tříd IV a vyšší se jeví EHSV jako přiměřené.
Je nutno uvítat, že s odkazem na klasifikaci vodních cest podle evropského vymezení, byl zvolen dynamický odkaz.
4.3 Směrnice definuje speciální závazky členských států a ohledem na poskytování potřebných dat pro realizaci cesty, elektronických plavebních lístků a zpráv pro provozovatele plavby a úřady.
Závazek států poskytnout pouze pro vodní cesty třídy Va a vyšší podle klasifikace evropských vnitrozemských vodních cest elektronické plavební lístky způsobilé pro navigaci, naráží u EHSV na pochyby s přihlédnutím k německé, belgické, české a polské síti vodních cest (článek 4).
4.4 Směrnice zásadně nezavazuje soukromé uživatele, to znamená provozovatele lodní dopravy, aby instalovali vybavení nutné pro účast na RIS.
Členské státy se ovšem vyzývají, aby podnikly vhodná opatření a zasazovaly se o to, aby uživatelé a lodě odpovídali požadavkům na vybavení stanoveným ve směrnici.
Ke splnění tohoto požadavku a ke stimulaci užívání služeb provozovateli lodní dopravy jsou dle názoru výboru zapotřebí vedle poskytování potřebných dat ze strany členských států také stimuly pro příslušné dovybavení na palubách lodí.
Z důvodů transparentnosti a zásady dobrovolnosti je nutno vyvarovat se závazného zavedení využívání služeb.
Metody a podněty k co nejširšímu využívání systému provozovateli lodní dopravy k realizaci cílů zamýšlených směrnicí by však měly být součástí opatření členských států se zřetelem na zavedení RIS.
4.5 Technické specifikace pro plánování, zavádění a provoz služeb budou stanoveny technickými směrnicemi (směrnice RIS).
Pro zachování jednotných systémů tyto mají být podle názoru výboru v souladu s již existujícími směrnicemi a specifikacemi relevantních mezinárodních organizací.
4.6 Využívání dat v rámci informačních služeb vnitrozemské plavby k veřejným a podnikově hospodářským účelům vyžaduje zvláštní ochranu soukromé sféry provozovatelů lodní dopravy.
Bezpečnost dat si podle názoru výboru zaslouží s ohledem na nejrůznější citlivá data zvláštní pozornost a vyžaduje ochranu před předáváním veřejným orgánům.
4.7 Komise ustanoví pro provádění a realizaci navrhované směrnice výbor v souladu s rozhodnutím Rady ze dne 28. června 1999, kterým se stanoví způsoby vykonávání prováděcích ustanovení, jimiž bude Komise pověřena (1999/468/EG).
K zajištění realizace směrnice ve smyslu stanovených cílů a zamýšlené podpory vnitrozemské plavby má podle názoru EHSV tento výbor, který se skládá ze zástupců členských států Evropské unie, při své práci konzultovat také zástupce odborových svazů (článek 11).
5. Realizace směrnice
5.1 Akceptace uživatelů
Z pohledu výboru je nutno přikládat zvláštní význam realizaci směrnice.
Standardizované služby vnitrozemské plavby musí zprostředkovávat užitečné informace, které mohou přispět k podpoře lodní dopravy.
Telematické průzkumy v členských státech Unie ukázaly, že vnitrozemská plavba ještě v dostatečné míře nedisponuje možnostmi používání RIS
Podle názoru výboru jsou nevyhnutelná podpůrná opatření na podporu požadavků na vybavení při zavádění směrnice, aby se stimulovala akceptace uživatelů a provozovatelé lodní dopravy.
V důsledku toho výbor podporuje společný návrh nizozemského a rakouského ministerstva dopravy na vypracování společného realizačního návrhu RIS pro Evropskou komisi.
Výbor vítá podporu realizačních projektů v (budoucích) členských státech z relevantních podpůrných programů EU, zejména s ohledem na zavádění RIS v hospodářsky slabších regionech.
Efektivita informačních služeb vnitrozemské plavby závisí na co největším využívání ze strany provozovatelů lodní dopravy.
Generální plány, které je nutno za tímto účelem vyvinout, musí dle názoru výboru odpovídat těmto požadavkům.
5.2 Náklady
Jak je uvedeno v úvahách návrhu směrnice, je nutno povzbudit evropské výrobce vybavení, aby vyráběli hardware a software RIS za rozumné a obhajitelné náklady.
Evropská komise zastává názor, že zavádění koncepce RIS povede ke kompatibilitě a interoperabilitě mezi současnými a novými systémy RIS na evropské úrovni.
K realizaci takovéhoto povzbuzení je podle názoru výboru potřebná další stimulace a kontrola ze strany Komise.
K tomu mohou přispět pravidelné informace a publikace.
Kromě vysokých nákladů na hardware a software RIS je doposud z pohledu provozovatelů lodní dopravy omezen přenos dat a internetová komunikace přes GSM na základě vysokých komunikačních nákladů.
Podle názoru výboru je nutno v rámci zavádění směrnice podporovat ty komunikační systémy, které nejlépe odpovídají požadavkům vnitrozemské plavby a které lze z hlediska nákladů efektivně využívat.
6. Základ následujících doporučení
6.1 Největší hospodářskou výzvou Evropské unie je realizace jejího růstového potenciálu.
Za tímto účelem je nutno rozvíjet a podporovat koncepce udržitelného růstu.
Přeprava nákladů hraje důležitou úlohu na trhu Společenství.
Cítí však, že je na základě chybějící koherentní politiky provozu a dopravy konfrontována s velkými potížemi, které jsou způsobeny především kongescí v silniční dopravě, chybějící spoluprací v železničních společnostech a chybějícím volným přístupem k trhu.
6.2 Budoucnost Evropy spočívá mimo jiné na moři.
Moře a vodní cesty hrají v naší společnosti důležitou úlohu.
V rámci Evropské unie žije 50 % obyvatelstva v blízkosti pobřeží nebo na břehu některé z 15 největších evropských řek.
S rozšiřováním Evropské unie bude vnitrozemská lodní doprava hrát ještě důležitější úlohu na vnitřním trhu.
Mnohé nové členské státy mají splavné vodní cesty, které se budou používat pro přepravu nákladů.
V rámci politiky ohlášené Komisí může vnitrozemská plavba jako taková stejně jako součást intermodálního dopravního řetězce hrát důležitou úlohu při integraci nových členských států a rozvíjení jejich růstového potenciálu.
6.3 Fungování nákladní přepravy závisí na bezproblémové infrastruktuře.
Rozumná údržba a ošetřování stávající infrastruktury vodních cest a odstranění nedostatků jsou základním předpokladem pro stimulaci intermodálních koncepcí přepravy nákladů a stimulaci úlohy vnitrozemské plavby.
Přiměřené udržování vodních cest považuje výbor za základní předpoklad, bez něhož by zavádění avizovaných informačních služeb vnitrozemské plavby bylo stěží možno považovat za účelné.
Neplnění tohoto základního předpokladu vede již dnes k nedostatkům, které mohou ohrozit budoucí rozvoj pozice vnitrozemské plavby.
Výbor proto vyzývá členské státy k tomu, aby přijaly potřebná opatření a poskytly prostředky
7. Doporučení obecné povahy
7.1 Zavedení právního rámce pro harmonizované informační služby vnitrozemské plavby na vnitrozemských vodních cestách Společenství je nutno ve výše uvedené souvislosti uvítat.
Harmonizované informační služby na vnitrozemských vodních cestách mohou za předpokladu široké akceptace přispět k realizaci takto propagovaného cíle rozvíjet modal shift směrem k vnitrozemské plavbě jako alternativnímu přepravci s růstovým potenciálem a výhodami v oblasti bezpečnosti a ochrany životního prostředí.
Největší hospodářskou výzvou pro Evropskou unii je rozvoj jejího růstového potenciálu, a proto je nutno podporovat udržitelný rozvoj.
Přeprava nákladů hraje důležitou úlohu na vnitřním trhu, je však v celé Evropě značně omezována dopravními zácpami, které tak ohrožují hospodářský rozvoj v Evropské unii.
Jako řešení se nabízí přesunutí dopravy a udržitelný rozvoj prostřednictvím snadnějšího využívání inteligentních dopravních řešení.
Hospodářský rozvoj Evropy bude tudíž podmíněn silnou, vyrovnanou dopravní politikou a na to musí v rozsáhlé míře brát zřetel evropští pracovníci s rozhodovací pravomocí.
Za tímto účelem je nutno vytvořit a zajistit adekvátní rámec, aby se rozvoj vnitrozemské plavby stal politickou prioritou.
V návaznosti na úspěchy v rámci přesunutí dopravy na lodní dopravu na krátké tratě lze cílenými opatřeními a za předpokladu politické podpory dosáhnout také v oblasti vnitrozemské plavby srovnatelných úspěchů.
7.2 Národohospodářský užitek při odlehčení silnice, integraci vnitrozemské plavby do intermodálních dopravních řetězců a šetrném využívání přírodních zdrojů ještě efektivnějším vytížením lodního prostoru hovoří pro evropskou podporu telematiky ve vnitrozemské plavbě a harmonizaci služeb vnitrozemské plavby.
Ve smyslu efektivního zavádění opatření obsažených v návrhu směrnice udělí EHSV následující doporučení, která se při zavádění informačních služeb vnitrozemské plavby považují za nutná:
- převzetí dosud přijatých technických směrnic jiných relevantních mezinárodních organizací v rámci směrnice RIS;
- závazek pro státy, aby na vodních cestách třídy IV a vyšších podle klasifikace evropských vnitrozemských vodních cest daly k dispozici elektronické plavební lístky způsobilé pro navigaci;
- ochrana dat před neurčitým užíváním;
- konzultace odvětví v rámci výboru pro realizaci směrnice, který ustanovila respektive ustanoví Komise.
8. Zvláštní připomínky
8.1 Podpůrná opatření k realizaci směrnice na palubě vnitrozemských plavidel jsou nutná.
Vnitrozemská plavba ještě v dostatečné míře nedisponuje možnostmi pro používání RIS, zatímco efektivita informačních služeb vnitrozemské plavby závisí na co možná největším využívání ze strany provozovatelů lodní dopravy.
V rámci generálních plánů, které je nutno vyvinout, je třeba cílenými opatřeními těmto požadavkům vyhovět.
Tyto se vztahují na:
- vypracování návrhu realizace RIS;
- stimulaci a podporu provozovatelů lodní dopravy při zavádění potřebného vybavení na palubě lodí, aby bylo možno efektivně využívat systém ve smyslu cílů směrnice;
- podporu nákladově efektivních komunikačních systémů, které nejlépe splňují požadavky vnitrozemské plavby;
- monitorování nákladů výrobců hardware a software RIS.
9. EHSV doporučuje použití těchto opatření ve smyslu efektivní realizace návrhu směrnice.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady o zřízení agentury Společenství pro kontrolu rybolovu, kterým se mění nařízení (ES) č. 2847/93 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku
(COM(2004) 289 final – 2004/0108 (CNS))
(2005/C 157/09)
Dne 14. května 2004 se Rada v souladu s článkem 37 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", pověřená přípravou práce Výboru v této věci, schválila stanovisko dne 16. listopadu 2004 (zpravodaj: p.
SARRÒ IPARRAGUIRRE).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko na svém 413. plenárním zasedání dne 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 15. prosince) 138 hlasy pro, 3 hlasy proti a 7 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 1. ledna 2003 vstoupila v platnost reforma společné rybářské politiky (SRP), jejímž hlavním cílem je zachování a udržitelné využívání rybolovných zdrojů.
V tomto smyslu byla stanovena řada závazných pravidel jak pro rybářský sektor ve Společenství, tak pro členské státy.
1.2 V. kapitola nařízení 2371/2002 [1] definuje systém Společenství pro kontrolu a provádění rybářské politiky, jasně vymezuje kompetence členských států a Evropské komise a stanovuje způsoby spolupráce a koordinace mezi členskými státy navzájem, jakož i mezi nimi a Komisí, aby bylo zajištěno dodržování pravidel SRP.
1.3 Evropská komise se domnívá, že pro uplatnění pravidel SRP členskými státy je nezbytná spolehlivá operačně kontrolní a inspekční struktura na úrovní Společenství, dostatečné kontrolní a inspekční prostředky, jakož i vhodná strategie pro zajištění koordinovaného nasazení těchto prostředků.
1.4 Tímto novým návrhem nařízení [2] Komise zamýšlí zřídit agenturu Společenství pro kontrolu rybolovu, dále nazývanou "agentura". Coby specializovaný technický orgán Společenství by měla za úkol zajišťovat, aby členské státy jednotně a účinně aplikovaly pravidla společné rybářské politiky, organizovat operační koordinaci jejich kontrolní a inspekční činnosti a podporovat spolupráci mezi státy.
1.5 Evropská komise proto navrhuje, aby agentura koordinovala inspekci a kontrolu prováděnou členskými státy v souladu s povinnostmi Společenství v oblasti inspekce a kontroly; aby koordinovala nasazení národních kontrolních a inspekčních prostředků společně řízených členskými státy; aby jim pomáhala předávat informace o rybolovné činnosti, jakož i o kontrolní a inspekční činnosti Komisi a třetím stranám; a aby též pomáhala členským státům plnit úkoly a povinnosti, kterými jsou pověřeny v souladu s pravidly společné rybářské politiky.
1.6 Komise proto navrhuje, aby agentura směla poskytovat placené smluvní služby členským státům, pomáhat jim školit inspektory, podporovat společné získávání produktů a služeb týkajících se kontroly a inspekce a koordinovat implementaci společných pilotních projektů členskými státy.
1.7 Návrh tohoto nařízení stanovuje, že agentura bude orgánem Společenství, jež bude právnickou osobou a bude mít vlastní zaměstnance.
Komise navrhuje, aby agentura měla správní radu, v níž bude mít každý členský stát, jehož lodě se zabývají rybolovem živých mořských zdrojů, svého zástupce, dále v ní budou čtyři zástupci Komise, jakož i čtyři zástupci z rybářského sektoru jmenovaní Komisí.
Agentura bude navíc řízena výkonným ředitelem.
1.8 Komise navrhuje, aby agentura byla financována příspěvkem Společenství, platbami za služby poskytované agenturou členským státům a platbami získanými z publikování, školení a dalších služeb poskytovaných agenturou.
1.9 Komise plánuje, že agentura zahájí činnost v roce 2006 s rozpočtem 4,9 miliónů EUR a s 38 zaměstnanci po dobu prvního roku, a pak bude od roku 2007 disponovat rozpočtem 5,2 miliónů EUR a 49 zaměstnanci.
Sídlo agentury bude ve Španělsku.
2. Obecné připomínky
2.1 Ve sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu s názvem "K jednotnému a účinnému provádění SRP" [3] se stanovuje, že po uskutečnění studie proveditelnosti v koordinaci s členskými státy má být vytvořena agentura Společenství pro kontrolu rybolovu.
Komise předkládá tento návrh nařízení, aniž by předběžně uskutečnila tuto studii proveditelnosti, čehož EHSV lituje.
2.2 EHSV vítá návrh Komise vytvořit agenturu a souhlasí s jejím cílem zajistit účinné provádění SRP, sjednotit inspekční akce a bdít nad prováděním pravidel v celé Evropské unii.
EHSV si uvědomuje nezbytnost jednotně a účinně uplatňovat pravidla SRP, ale domnívá se, že za tímto účelem musí být tímto sektorem přijata a pochopena.
Proto se musí tento sektor od samého počátku podílet na procesu rozhodování, což spočívá především ve spolupráci během vypracovávání vědeckých stanovisek, která vytýčí směr pro strategie a opatření pro zachování rybolovných zdrojů.
Proto se EHSV domnívá, že agentura by též měla přispívat ke zlepšení vědeckých stanovisek tím, že bude podporovat účast sektoru na jejich vypracování.
Bylo by vhodné začlenit tento poslední bod mezi úkoly agentury uvedenými v článku 4 návrhu nařízení.
2.3 Vzhledem k tomu, že tato agentura bude první agenturou, jež se bude výlučně věnovat problematice rybolovu, EHSV se domnívá, že návrh nařízení by měl stanovit možnost pozdějšího rozšíření jejích pravomocí.
2.4 Z toho důvodu je EHSV toho názoru, že agentura by mohla poskytovat členským státům a Komisi technickou a vědeckou pomoc pro účinné provádění pravidel SRP, zejména co se týče možností kontroly inspekčních a kontrolních opatření a kontroly jejich účinnosti.
Agentura by navíc mohla být pověřena podporou školení inspektorů a zaměstnanců specializovaných v kontrole tím, že by vytvořila specifické školící centrum.
A konečně by agentura mohla přispět k nezbytnému úsilí o harmonizaci sankcí ustanovených v jednotlivých členských státech.
2.5 Návrh nařízení Rady stanovuje, že operační koordinace zajišťovaná agenturou bude pokrývat inspekci a kontrolu až do prvního místa prodeje rybných produktů pocházejících z rybolovné činnosti prováděné na území členských států, ve vodách Společenství nebo mimo vody Společenství rybářskými loděmi Společenství.
EHSV se domnívá, že pole působnosti operační koordinace agentury musí být širší.
Mělo by na jedné straně zahrnovat inspekci a kontrolu nejen po první místo prodeje rybných produktů, ale během celého potravinářského řetězce, což znamená až do prodeje finálnímu spotřebiteli.
Na druhé straně by měly povinnosti agentury zahrnovat koordinaci kontroly rybných produktů pocházejících z rybářských lodí plavících se pod vlajkou třetích zemí, zejména těch, které provádějí nezákonný, nedeklarovaný a neregulovaný rybolov.
2.6 EHSV považuje za vhodné, aby agentura mohla poskytovat pomoc jak Společenství a členským státům ve vztazích s třetími zeměmi a s regionálními rybářskými organizacemi, tak i přímo těmto organizacím, jelikož taková pomoc přispěje k zachování a udržitelnému využívání rybolovných zdrojů ve vodách třetích zemí a v mezinárodních vodách.
Z toho důvodu je podle EHSV důležité, aby rozpočet přidělil agentuře dostatečné finanční prostředky pro splnění tohoto úkolu, což přispěje k trvale udržitelnému rozvoji rybolovu.
2.7 EHSV souhlasí s myšlenkou vyjádřenou v článku 6 návrhu nařízení týkající se zřízení monitorovacího centra Společenství pro rybolov s cílem organizovat operační koordinaci společné kontrolní a inspekční činnosti.
EHSV se nicméně domnívá, že projednávaný návrh nařízení by měl být podrobněji definovat úkoly tohoto centra, aby nedocházelo k duplikacím s kompetencemi členských států.
Podle Výboru je důležité, aby agentura po svém otevření aplikovala ustanovení týkající se utajení uvedených v článku 33 návrhu nařízení Rady.
2.8 Typ plánů pro společné zavádění, jak je upřesněn ve III. Kapitole návrhu Komise, je podle názoru EHSV klíčový pro úspěšnou, jednotnou a vyváženou aplikaci politiky kontroly jednotlivých členských států.
EHSV se domnívá, že obsah těchto plánů pro společné zavádění, postup jejich schvalování, realizace a zhodnocení jsou adekvátní, a má za to, že členské státy by měly s agenturou úzce spolupracovat, aby se tyto plány uskutečnily.
2.9 Výbor se domnívá, že je nezbytné každoročně provádět hodnocení efektivnosti všech plánů pro společné zavádění, které je stanoveno v návrhu nařízení za účelem ověření, zda různá loďstva dodržují platná pravidla pro konzervaci a kontrolu.
2.10 EHSV souhlasí s návrhem zřídit informační síť mezi Komisí, agenturou a kompetentními úřady členských států, ale má za to, že agentura a Komise by měly provést vše nezbytné pro to, aby bylo zachováno utajení shromážděných a sdílených údajů, jak se vyžaduje po členských státech v článku 17, odstavci 2 návrhu nařízení.
2.11 Co se týče interní struktury a fungování agentury, projednávaný návrh stanovuje, že agentura bude orgánem Společenství, který je právnickou osobou.
EHSV bezvýhradně souhlasí s tímto upřesněním, protože agentura musí být orgánem, který slouží celému Společenství a jedná zcela transparentně, přičemž se nenechává ovlivňovat specifickými zájmy Komise či členských států.
EHSV se v této souvislosti obává neupřesněného způsobu náboru úředníků agenturou, ať již jsou jmenováni či detašováni na dobu určitou Komisí nebo členskými státy.
2.12 EHSV vítá, že pro zaměstnance agentury platí zaměstnanecké předpisy pro úředníky Evropských společenství, režim platný pro ostatní zaměstnance Společenství a předpisy společně schválené institucemi Evropských společenství, jakož i jasné vymezení smluvních a nesmluvních závazků agentury a jejích zaměstnanců při plnění jejich funkcí.
Navíc se Výboru zdá logické, že Soudní dvůr Evropských společenství má soudní pravomoc pro veškeré spory vyplývající ze smluv uzavřených agenturou a týkající se náhrady škody.
2.13 Úhelný kámen struktury agentury, tak jak jej Komise uvádí v článku 25 návrhu, je správní rada stejně jako v jakémkoli státním či soukromém podniku.
EHSV se obává přílišné závislosti této správní rady na Komisi, na niž připadá deset hlasů ve srovnání s jediným hlasem přiděleným každému členskému státu, jehož lodě se zabývají rybolovem živých mořských zdrojů.
Na členské státy dohromady připadá nejvýše dvacet hlasů a Komise tedy bude moci snadno prosadit svá rozhodnutí.
EHSV se domnívá, že každý představitel Evropské komise by měl mít jediný hlas stejně jako ostatní představitelé.
2.14 Komise mimoto navrhuje jmenovat do správní rady čtyři zástupce z rybářského sektoru, kteří se nebudou účastnit hlasování.
EHSV má za to, že počet zástupců sektoru navržených Komisí je příliš nízký a bylo by vhodné ho zvýšit nejméně na osm s tím, že se výslovně stanoví jejich jmenování evropskými organizacemi zaměstnavatelů a pracujících a udělí se jim hlasovací právo.
Podle názoru Výboru by měl návrh nařízení určit minimální kritéria, která by měli splnit zástupci sektoru, aby mohli zasedat ve správní radě.
Také by měla uvést, že zástupci sektoru též smějí jmenovat náhradníky do správní rady.
2.15 Komise navrhuje, aby schůze správní rady svolával její předseda a aby se konaly jednou do roka jako řádná zasedání či z podnětu předsedy, na žádost Komise nebo třetiny zastoupených členských států.
EHSV se domnívá, že v návrhu nařízení by mělo být uvedena "jedna třetina členů správní rady agentury", protože zástupci sektoru mohou mít též důvod ke svolání schůze správní rady.
2.16 Návrh nařízení stanovuje v článku 27, odstavci 4, že správní rada může rokovat bez účasti zástupců z rybářského sektoru, pokud je věc důvěrná či existuje střet zájmů.
EHSV navrhuje zrušit tento odstavec vzhledem k tomu, že by v praxi docházelo k výraznému omezení účasti zástupců z rybářského sektoru na schůzích správní rady.
2.17 Jedním z úkolů, které návrh nařízení přiděluje správní radě, je schválení obecné zprávy o činnosti agentury za předešlý rok a pracovního programu agentury na příští rok, který správní rada musí předložit Evropskému parlamentu, Radě, Komisi, Účetnímu dvoru a členským státům.
Aby se zvýšila transparentnost a účast rybářského sektoru, EHSV má za to, že nařízení by též mělo stanovit, aby předání těchto dokumentů Poradnímu výboru pro rybolov a akvakulturu Evropské Unie (Advisory Committee on Fisheries and Aquaculture) bylo závazné.
2.18 Článek 29 návrhu nařízení vyžaduje, aby zástupci sektoru, kteří zasedají ve správní radě, učinili prohlášení týkající se jejich zájmů, buď těch, které by mohly být na újmu jejich nezávislosti, nebo veškerých přímých či nepřímých zájmů, které by mohly být považovány za újmu na jejich nezávislosti.
EHSV se domnívá, že toto prohlášení o zájmech není vhodné ani nezbytné, protože všichni zástupci rybářského sektoru, kteří provádějí činnost a mohou být vybráni, mají přímý zájem na rybolovu, což může být na újmu jejich nezávislosti.
Prohlášení o zájmech by mohlo být popřípadě rozšířeno na ostatní členy správní rady.
2.19 EHSV je též znepokojen příliš velkou pravomocí v rozhodování, kterou bude mít Komise při výběru, jmenování a odvolání výkonného ředitele.
V této souvislosti by mělo být v článku 31 návrhu nařízení upřesněno, že o odvolání výkonného ředitele na návrh Komise by stejně jako o jeho jmenování měla rozhodnout dvoutřetinová většina členů správní rady.
Podle názoru Výboru by bylo vhodné, aby byl seznam možných kandidátů na místo výkonného ředitele předem předán Poradnímu výboru pro rybolov a akvakulturu, aby se mohl ke kandidaturám nezávazně vyjádřit.
2.20 Rozpočet agentury musí být alespoň během prvních let po jejím zřízení a na začátku její činnosti získáván především prostřednictvím příspěvku Společenství stanoveného v celkovém rozpočtu Evropské unie, jelikož druhé dva zdroje příjmů, tedy platby za služby poskytované agenturou členským státům a platby za publikace a školení se uskuteční až po uplynutí jisté doby.
Výbor má za to, že po dobu prvních tří let existence agentury je vhodné dodržovat jistou rozpočtovou pružnost vzhledem k tomu, že návrh Komise může být v této souvislosti příliš restriktivní.
2.21 EHSV si přeje vyjádřit podporu systému plnění a kontroly rozpočtu uvedenému v návrhu nařízení, zejména provizorní kontrole ročních účtů agentury Účetním dvorem, jakož i neomezené aplikaci ustanovení nařízení (ES) č. 1073/1999 [4] pro boj proti podvodu, korupci a další nezákonné činnosti.
Je velice důležité, aby agentura přistoupila na meziinstitucionální dohodu z 25. května 1999 týkající se interních vyšetřování prováděných Evropským úřadem proti podvodům (OLAF).
2.22 Projednávaný návrh nařízení mění nařízení (EHS) č. 2847/93 [5], které zřizuje kontrolní režim aplikovatelný na společnou rybářskou politiku, zejména článek 34 (c), který stanovuje, že doba trvání inspekčních a kontrolních programů pro rybolov stanovená Komisí nesmí převyšovat dva roky a zodpovědnost za přijetí vhodných opatření co se týče jak lidských, tak materiálních zdrojů, leží na členských státech.
Změna uvedená v návrhu nařízení prodlužuje tuto lhůtu na tři roky či na jakoukoli dobu trvání stanovenou k tomuto účelu v odpovídajícím renovačním plánu a stanovuje, že členské státy provedou kontrolní a inspekční programy na základě plánů pro společné zavedení.
EHSV schvaluje tuto změnu.
2.23 Aby byly dodrženy stanovené lhůty a v souladu s článkem 40 týkajícím se zahájení činnosti agentury, EHSV má za to, že tento návrh nařízení by měl vstoupit v platnost 1. ledna 2005, aby agentura mohla zahájit činnost od 1. ledna 2006.
3. Závěr
3.1 EHSV blahopřeje Komisi k návrhu zřídit agenturu pro kontrolu rybolovu.
Vyzývá ji, aby agentuře přidělila dostatečný rozpočet pro dosažení jejích cílů, stanovila možnost rozšíření jejích pravomocí a dodržela lhůty stanovené v návrhu nařízení.
3.2 EHSV také žádá Evropskou komisi, aby brala v úvahu doporučení uvedená v předchozím stanovisku, především:
3.2.1 Nařízení by mělo umožnit agentuře rozšířit oblast pravomocí.
- Agentura by se též měla zabývat otázkou zlepšení vědeckých stanovisek a podporovat účast sektoru v jejich vypracovávání.
- Agentura by mohla poskytovat technické a vědecké rady členským státům a Komisi ohledně účinné aplikace norem společné rybářské politiky, zvláště ohledně efektivnosti a možností kontroly uplatňování navržených kontrolních a inspekčních opatření.
- Agentuře by mohl být přidělen úkol podporovat školení inspektorů a pracovníků specializovaných pro kontrolní činnost a vytvořit speciální školicí centrum.
- Agentura by mohla přispívat k nezbytnému úsilí v oblasti harmonizace sankcí v různých členských státech.
3.3 Oblast uplatnění operační koordinace agentury by měla být širší.
Bylo by vhodné, aby na jedné straně pokrývala inspekci a kontrolu, a to nejen do prvního místa prodeje rybných produktů, ale též během celého potravinového řetězce, tedy od výlovu produktu až po dobu, kdy se dostane k finálnímu spotřebiteli, a na druhé straně by bylo třeba mezi její funkce zařadit koordinaci kontroly mořských produktů pocházejících z rybářských lodí plavících se pod vlajkou třetích zemí, zejména těch, které provádějí nezákonný, nedeklarovaný a neregulovaný rybolov.
3.4 Agentura musí být orgánem sloužícím celému Společenství, který jedná transparentně a nezávisle a nemůže být ovlivněn specifickými zájmy Komise ani členských států.
3.5 Správní rada by měla zajistit vyvážené zastoupení členských států, Evropské komise a zástupců sektoru.
3.6 Počet zástupců sektoru ve správní radě je tak, jak jej navrhuje Komise, velmi nízký a proto by bylo třeba ho zvýšit nejméně na 8 zástupců a výslovně uvést, že budou jmenováni evropskými organizacemi zaměstnavatelů a pracujících a budou mít hlasovací právo.
3.7 Agentura by měla přísně dodržovat pravidla utajení stanovená v článku 33 návrhu nařízení.
3.8 Odstavec 4 článku 27 návrhu nařízení by se měl vyškrtnout.
3.9 Prohlášení o zájmech, které se požaduje na zástupcích sektoru v článku 29, není vhodné ani nezbytné.
V případě potřeby se bude vyžadovat od všech členů správní rady.
3.10 Nařízení by mělo podrobně popsat funkce střediska Společenství pro kontrolu rybolovu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru – Evropský akční plán pro životní prostředí a zdraví na období 2004-2010
COM(2004) 416 final
(2005/C 157/10)
Dne 10. června 2004 se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova a životní prostředí", která je zodpovědná za přípravu prací Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 16. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan BRAGHIN.
Na svém 413. plenárním zasedání dne 15. prosince 2004, přijal Evropský hospodářský a sociální výbor 146 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Podstata stanoviska
1.1 Výbor, který považuje problematiku životního prostředí a zdraví za prioritní strategické cíle, ale domnívá se, že navrhovaný plán nepředstavuje dostatečným způsobem strukturovaný a souhrnný plán konkrétních činností spolu s časovým plánem, vyzývá Radu a Evropský parlament, aby podpořily úsilí Komise při definování konkrétnějšího akčního plánu a tím zajistily, že bude k těmto otázkám přijat integrovaný přístup s jasněji definovanými cíli a přesnějším návodem pro zavedení příslušných politik Společenství a národních politik.
1.2 Majíce na paměti tento cíl, EHSV doporučuje, aby se příslušné úřady průběžně zapojovaly do nových aktivit za stálé účasti expertů a zainteresovaných subjektů, zejména s ohledem na:
- identifikaci existujících možností pro začlenění definovaných cílů do konkrétních výzkumných programů vztahujících se k tomuto tématu. Zároveň je třeba stanovit předpokládané činnosti pro akční program v oblasti veřejného zdraví a program Společenství pro životní prostředí;
- učinění okamžitých kroků, aby bylo možné zahrnout problematiku životního prostředí a zdraví mezi prioritní oblasti při diskusi, která proběhne v rámci Sedmého rámcového programu. To samé by mělo být učiněno v příští diskusi o novém akčním programu v oblasti veřejného zdraví;
- vyčlenění finančních prostředků, v rámci těchto programů, které budou použity na tři hlavní cíle stanovené jako priority (s kterými se EHSV zcela ztotožňuje) a na 13 stanovených činností,
- rozvoj výzkumných metod pro hodnocení rizika a metod pro harmonizaci a testování, aby mohla být zajištěna silná vědecká základna pro hodnocení výsledků a bylo dosaženo cílů;
- implementaci a podporu spolupráce a označení činností za účelem rychlejšího získávání údajů, aby mohly být jednotlivé činnosti efektivnější. Dále je třeba rozhodnout o úspěšných zásazích na národní, regionální a místní úrovni, které by mohly být použity i na jiných územích,
- definování konkrétních odpovědností a povinností příslušných úřadů a určení efektivních způsobů spolupráce a koordinace činností, jakož i vyčlenění finančních prostředků na jejich realizaci.
1.3 EHSV doporučuje, aby bylo vynaloženo další úsilí na nalezení konkrétních způsobů jak překonat převážně kognitivní přístup a jak přijmout skutečný a autentický akční plán s konkrétními a, je-li to možné, kvantitativními cíli. Naléhá na Komisi, aby přijala kroky k urychlení implementace akčního plánu a stanovila cíle a činnosti, které jsou mimořádně důležité pro druhou fázi tohoto akčního plánu.
1.4 Konečně, EHSV upozorňuje všechny evropské instituce a členské státy na jejich politickou odpovědnost, aby zajistily, že je věnována dostatečná pozornost základním cílům stanoveným ve sdělení v rámci probíhajících diskusích ohledně financování Evropské unie a jejich činností v období 2007 až 2013. Výbor dále naléhá na Komisi, aby v dostatečném časovém předstihu vypracovala potřebnou dokumentaci a tím zajistila cílenější dotace pro tyto společné priority.
2. Shrnutí sdělení Komise
2.1 Komise vydala Strategii životního prostředí a zdraví v červnu 2003 (dále jen iniciativa SCALE [1]), ve které navrhovala, aby byl zastáván integrovaný přístup zahrnující užší spolupráci v oblastech zdraví, životního prostředí a výzkumu. Její přidaná hodnota spočívá ve vypracování systému Společenství integrujícího informace o stavu životního prostředí, ekosystému a lidského zdraví.
Takto bude možné efektivněji provést hodnocení celkového dopadu životního prostředí na lidské zdraví tím, že budou brány do úvahy vlivy, jako např. koktejlový efekt či kombinované a kumulativní vlivy.
Hlavním cílem této strategie je vypracovat "rámec příčina – důsledek" pro životní prostředí a zdraví, který by poskytl potřebné informace pro rozvoj politiky Společenství týkající se zdrojů a možností dopadu faktorů stresu na zdraví.
2.2 Tato strategie klade zvláštní důraz na děti, jelikož jsou více vystaveny neblahým vlivům a jsou zranitelnější než dospělí.
Dnešní výzvou je realizovat tyto závazky týkající se práva dětí vyrůstat a žít ve zdravém životním prostředí.
2.3 Iniciativa SCALE předpokládá účast přibližně 150 expertů rozdělených do 9 technických pracovních skupin a stejného počtu zástupců ze všech členských států, včetně členů národních agentur, výzkumných center, univerzit, zdravotních a environmentálních služeb, průmyslových odvětví a sociálních podniků, kteří napomáhali vypracovávat doporučení v poradních a koordinačních skupinách, na regionálních konferencích, fórech a neformálních setkáních mezi členskými státy.
2.4 Akční plán pro období 2004-2010 předložený se sdělení [2] je určen k zajištění odborných informací pro EU potřebných k pomoci se snižováním nepříznivých dopadů některých faktorů životního prostředí na zdraví ve všech 25 členských státech a k zajištění lepší spolupráce mezi aktéry v oblastech životního prostředí, zdraví a výzkumu.
2.5 Akční plán se zaměřuje na tato tři základní témata:
- zlepšení informačního řetězce pro pochopení vazeb mezi zdroji znečištění a dopady na zdraví (činnosti 1-4);
- doplnění znalostí posilováním výzkumu a zaměřením se na objevující se problémy související se životním prostředím a zdravím (činnosti 5-8);
- přezkoumání politik a zlepšení komunikace (činnosti 9-13).
2.6 Akční plán se zejména zaměřuje na získávání lepších znalostí o vazbách mezi faktory životního prostředí a respiračními nemocemi, poruchami neurologického vývoje, rakovinou a narušením endokrinního systému, to vše s ohledem na zvyšující se výskyt u dětí.
Akční plán stanoví cílené činnosti výzkumu na zlepšení a zdokonalení znalostí o příslušných příčinných vazbách. Zároveň bude zlepšeno sledování zdravotního stavu, aby bylo možné získat lepší představu o výskytu nemocí napříč Společenstvím.
2.7 Dalším důležitým informačním aspektem je sledování nepříznivých vlivů rizikových faktorů životního prostředí, včetně potravin, domácího prostředí a chování, které by mohlo souviset se zdravotními riziky, jako např. určitý styl života.
2.8 Za účelem realizace akčního plánu Komise podpoří spolupráci a sama bude více spolupracovat s Evropskou agenturou pro životní prostředí, Evropskou agenturou pro bezpečnost potravin a hlavními zainteresovanými subjekty (členské státy, národní, regionální a místní úřady, zdravotní, environmentální a výzkumná centra, průmyslové a zemědělské sektory a ostatní zainteresované orgány). Dále bude Komise spolupracovat s mezinárodními organizacemi, jako je Světová zdravotní organizace (WHO), OECD a kompetentní agentury při Organizaci spojených národů.
2.9 V roce 2007 provede Komise střednědobé hodnocení implementace akčního plánu.
Komise uskuteční příslušné činnosti prostřednictvím již existujících iniciativ a programů, kterým již byly přiděleny prostředky (zejména se jedná o Program veřejného zdraví a Šestý rámcový program pro výzkum), a v rámci operačního rozpočtu dotyčných služeb.
3. Problematické otázky v rámci akčního plánu
3.1 Výbor, stejně jako Komise a členské státy, věnuje stále větší pozornost otázkám životního prostředí a zdraví a potvrzuje potřebu jasné strategie a efektivního akčního plánu, aby byl zajištěn integrovaný přístup k těmto otázkám a přispělo se tak k rozvoji příslušných politik Společenství a národních politik. To by mělo úspěšně přispívat k blahobytu občanů a kvalitě jejich života prostřednictvím trvale udržitelného rozvoje.
3.1.1 Přípravné práce byly komplexní. Byly rozděleny do několika přesně plánovaných pracovních skupin a jednání, které se uskutečnily během tohoto roku. EHSV chválí tyto závazky a uznává hodnotu práce vynaložené účastníky, zejména experty zapojenými do technických fází. EHSV však tvrdí, že kvůli nedostatku času nebylo možné provést hlubokou analýzu těchto komplexních doposud málo známých oblastí. V důsledku toho se prostřednictvím sdělení v podstatě nepodařilo předložit strukturovaný a souhrnný plán konkrétních činností ani určit konkrétní termíny pro jejich provedení.
3.1.2 Rozdíly v rozsahu kompetencí v oblasti životního prostředí a zdraví mezi Komisí a členskými státy nepochybně zkomplikovaly proces stanovování jejich příslušných odpovědností a tím i činností, které měly navrženy v souvislosti s principem subsidiarity.
EHSV se domnívá, že Komise a členské státy by měly vynaložit větší úsilí, aby bylo možné koordinovat a urychlit proces získávání základních znalostí a výměny informací a údajů a aby bylo rovněž možné přidělit odpovídající prostředky na financování navrhovaných činností.
3.1.3 EHSV se proto domnívá, že akční plán by měl být úvodní, nikoliv konečnou fází tohoto procesu. V tomto ohledu byly koncipovány i následující poznámky.
3.2 EHSV zejména upozorňuje na potřebu odpovídajícího financování, jelikož v rámci akčního plánu nebyly vyčleněny zvláštní prostředky na provádění činností v něm definovaných. Předpokládá se, že každá činnost bude moci být začleněna do již existujících iniciativ a programů financovaných EU, jako např. Program veřejného zdraví EU, Šestý akční program pro životní prostředí (zmíněný pouze ve svazku II) a Šestý rámcový program pro výzkum.
3.2.1 Tento přístup by mohl pomoci zabránit rozptýlení prostředků a zbytečnému zdvojování projektů se stejnými cíli. Na základě určených strategických priorit zavádí opatření a struktury programů, které směřují k jiným cílům, jež se nemusí nutně shodovat s cíli stanovenými ve sdělení.
3.2.2 EHSV se domnívá, že podpora zdraví by měla být strategickým prioritním cílem, zejména pokud jde o snadněji zranitelné skupiny obyvatel (tj. převážně děti, které jsou cílení příjemci SCALE, protože patří mezi skupinu nejzranitelnější. V budoucnu se to bude týkat i starších občanů a pracovníků vystaveným zdravotním rizikům).
Je proto účelné nejprve vyčlenit nezbytné prostředky na klíčové problematiky a stanovené cíle. Tyto potřeby by měly být brány v potaz během nadcházejících diskusí o rozpočtu EU pro období 2007-2013 a jeho rozdělení.
3.3 Další velmi citlivou otázkou je právní a finanční interakce s ostatními nezávislými orgány a organizacemi.
Mnoho činností bude prováděno jako součást projektů mezinárodní spolupráce, což zajistí větší rozsah navrhovaných iniciativ. Existuje však riziko, že zaměření a tempo provádění činností tím může být negativně ovlivněno.
Předpokládané mechanismy koordinace a spolupráce nezaručují soustavný a jednotný rozvoj příslušných činností a nebude ani snadné určit strany odpovědné za uskutečňování jednotlivých fází činností.
3.3.1 Různorodost zainteresovaných subjektů a jejich kompetentních oblastí a expertíz (jako příklad lze uvést organizace WHO a Agenturu pro životní prostředí na straně jedné a místní a regionální úřady na straně druhé) přispěje ke komplexnosti činností a bude mít možná za důsledek narůstající zpoždění při stanovování cílů a příslušných opatření k jejich dosažení.
3.3.2 EHSV se domnívá, že úloha a odpovědnosti zainteresovaných stran by měly být jednoznačně stanoveny (zejména ty týkající se Komise, členských států a regionálních a místních úřadů) a že je třeba přidělit jednotlivé kompetence v závislosti na typu požadované činnosti a tak, jak je to stanoveno Smlouvami.
Sdělení tyto důležité body neobjasňuje a tím potvrzuje obavy vyjádřené Výborem v jeho předchozích stanoviscích k Evropské strategii životního prostředí a zdraví.
[3]
3.4 Konkrétní činnosti popsané ve svazku II přesně nedefinují cíle, kterých je třeba dosáhnout, ale slouží ke stanovení potřeb a při nejlepším předpokladu ke stanovení nástrojů, kterých může Komise a ostatní zainteresovaní využít jako reakci na nedostatek znalostí či pro své potřeby.
Bohužel se zdá, že se pravděpodobně naplní obavy EHSV [4], tj. že nedostatek konkrétních cílů, jiných než tzv. "cíle tisíciletí" představuje vážný problém, který vyvolává otázky o životaschopnosti samotného plánu.
3.5 Všechny činnosti v tomto plánu mají jeden společný faktor: poskytují konkrétní detaily pro první dvou až tříleté období ale jsou více obecné, ne-li vágní, pro následující čtyřleté období.
Tento rámec vzbuzuje obavy, jelikož výsledkem plánu by mělo být praktické uskutečňování strategie, která má podle definice za cíl významný dlouhodobý dopad.
Tento nedostatek nemůže být ospravedlněn ani skutečností, že prostředky, které by měly být dostupné v roce 2007, nebyly ještě určeny. Jednoznačnost žádoucích výsledků je základním požadavkem, aby bylo zajištěno, že financování odpovídá významu strategie, jaký ji stanoví politici činící rozhodnutí.
3.6 Střednědobé hodnocení v roce 2007 nemůže být považováno za dostatečné. EHSV doporučuje provést dvě střednědobá hodnocení, jedno v roce 2006 a druhé v roce 2008.
3.6.1 První střednědobé hodnocení by umožnilo vzít v úvahu výsledky sérií programů a/nebo činností (neuvedených ve sdělení), které se blíží ke svému dokončení. Dále by usnadnilo rychlé hodnocení pokroku dosaženého během prvních dvou let.
Tím by byl zajištěn pevný základ pro zahájení činností, které by byly financovány z nových dotací z rozpočtu na rok 2007.
3.6.2 Druhé hodnocení by zajistilo, že přípravy následujících fází a dalších cyklů jsou založeny na konkrétních a včasných hodnoceních při rozšíření jejich aplikace i na ostatní zranitelné cíloví skupiny (např. starší občané), a to na základě hlubší analýzy dosaženého pokroku a vyskytnutých překážek.
4. Konkrétní poznámky
4.1 První skupina činností má za cíl zlepšit informační řetězec rozvíjením integrovaného prostředí a informováním o zdraví, aby bylo možné lépe pochopit vazby mezi zdroji znečištění a dopadem na zdraví.
EHSV lituje, že potřeba informací je stále tak důležitá, navzdory přijetí Akčního programu Společenství na období 1999-2003 o nemocech souvisejících se znečištěním [5] a Akčního programu Společenství o sledování zdraví [6] v rámci činností v oblasti veřejného zdraví.
Rovněž lituje, že toto sdělení není doprovázeno zprávami o dosaženém pokroku v programech a zprávami o konkrétních nedostatcích, které je třeba odstranit během první fáze uskutečňování plánu.
4.1.1 Činnost 1 (rozvoj environmentálních ukazatelů zdravotního stavu) a činnost 2 (rozvoj integrovaného sledování životního prostředí, včetně potravin, aby bylo možné určit příslušný dopad na člověka) jsou ve svém přístupu převážně poznávací. V důsledku není rozvoj činností ve druhé fázi dobře formulován.
I při nedostatku znalostí by měly být cíle jako srovnatelnost a dostupnost údajů týkajících se zdraví jednoznačně zmíněny, a to s ohledem na usnadnění interoperability a integrace již existujících databází. Tam, kde je to vhodné, lze dále doporučit vyčlenění zdrojů, včetně finančních prostředků, na požadované metodické studie a vytvářet informační síť s dlouhodobým cílem vytvořit v budoucnu evropskou databázi.
4.1.1.1 Za účelem integrace sledování životního prostředí a zdravotního stavu lidí EHSV doporučuje dobře načasovat výběr činností klinického/epidemiologického výzkumu a tím zlepšit a zdokonalit naše znalosti o příčinných vazbách mezi konkrétními faktory životního prostředí a nemocemi.
4.1.2 Biomonitorovací činnost (použití bioindikátorů, které udávají informace o dopadu na životní prostředí, nemocech a/nebo genetických poruchách) se zdá být spíše jako zpráva, i když pravdivá, o objevujících se problémech než jako průběh činnosti.
EHSV doporučuje, aby byly provedeny okamžité kroky vedoucí k definování mandátu a cílů multidisciplinární pracovní skupiny koordinace za účelem zajištění, že se jedná o efektivní a skutečně věrohodný operační nástroj jak na národním stupni, tak na stupni Společenství.
4.1.2.1 EHSV doporučuje, aby se rozvíjely prioritní oblasti činnosti a optimální koordinační procedury mezi specializovanými operačními centry na základě aktivit prováděných již existujícími technickými pracovními skupinami, aby bylo možné obdržet výsledky biomonitorování.
Dále doporučuje, aby se rozvíjely kohortní studie (zejména studie matka-dítě) a tím se efektivně zhodnotily bioindikátory dopadu na životní prostředí a zdraví.
4.1.3 Podobně činnost 4 (zvyšování koordinace a společných činností týkajících se životního prostředí a zdraví) navrhuje zřízení konzultační skupiny a všeobecnou podporu výměny mezi příslušnými úřady.
EHSV se domnívá, že tyto návrhy jsou zcela adekvátní, jelikož je toho názoru, že konzultační skupina by nebyla dostačující pro zajištění pravidelné výměny údajů a nejlepších praktik.
Vzhledem k tomu, že odpovědnost za zdraví a životní prostředí je rozdělena mezi několik ministerstev, nabádá Výbor členské státy, aby co nejdříve jmenovaly orgán nebo úřad s odpovědností a potřebnými pravomocemi a nástroji na koordinaci úsilí za účelem dosažení požadovaných cílů. Obdobně Výbor nabádá Komisi, aby zřídila vhodnější koordinační orgány a navrhla výraznější nástroje na usnadnění procesu.
4.2 Druhá skupina činností má za cíl "integrovat a posilovat evropský environmentální a zdravotní výzkum". Konkrétní činnosti popsané v příloze tohoto sdělení mají rovněž tendenci spíše sjednotit základní informace než-li spustit konkrétní výzkumné projekty. Činnost 5 se skládá z analýzy toho, čeho již bylo dosaženo v rámci společných výzkumných center nebo již existujících výzkumných projektů spolu s plány týkajícími se konferencí k tomuto tématu. Činnost 6 je analýzou příčin a mechanismů specifických nemocí a popisuje zřízení sítě celoevropské výzkumu, místo aby se pokusila "zaměřit na nemoci, poruchy a nepříznivé vlivy", jelikož nenaznačuje, jakým směrem by se měl výzkum ubírat. Konečně činnost 7 se zaměřuje na zřízení metodického systému na rozvoj metodiky hodnocení rizik a zároveň bere v potaz složité interakce a vnější vlivy. Tato činnost rovněž usiluje o zřízení metodického systému pro harmonizaci a ověření těchto metod.
4.2.1 EHSV doporučuje, aby se co nejdříve odstranil současný značný nedostatek epidemiologických údajů, zejména v oblastech souvisejících s poruchami neurotického chování v Evropě, kde existuje nedostatek vědeckých údajů týkající se dětí, ale je zde jasný důkaz o zřízení etiologické vazby, i když tuto skutečnost nelze připsat pouze faktorům životního prostředí.
4.2.2 EHSV doporučuje, že by měl mít v Sedmém rámcovém programu pro výzkum prioritu interdisciplinární výzkum týkající se zdraví a životního prostředí. Dále by měly být provedeny okamžité kroky pro zajištění, že konkrétní programy, které jsou již financovány, mají potřebné prostředky pro prohloubení našich znalostí a pro definování efektivních intervenčních nástrojů a metod v oblasti zdraví a životního prostředí.
4.2.3 Činnost 8 (zabezpečení toho, že budou potenciální zdravotní a environmentální hrozby identifikovány a odstraněny) představuje konkrétnější cíle. Jejím cílem je nalezení způsobů jak zlepšit počáteční hodnocení sektoru zdraví a připravit se na mimořádné změny klimatu a ostatní globální environmentální hrozby.
EHSV podporuje tyto cíle, třebaže se přesně nevztahují k celkovému cíli iniciativy SCALE, tj. ochrana dětského zdraví.
EHSV věří, že tyto činnosti umožní ve středně dlouhém období spustit vhodný program s konkrétně vyčleněnými prostředky. Neměly by být zahrnuty, jak je navrhováno, do nevhodného rámce, kterému chybí konkrétně vyčleněné prostředky.
4.3 Další dvě činnosti (činnost 9 a 10) se zaměřují na zvyšování povědomí, diskusi o případných rizikách, školení a vzdělávání. Vyzdvihují některé zajímavé body, ale nezabezpečují pevnou základnu pro skutečnou komunikační a vzdělávací strategii, která by podporovala vhodné změny v chování a zaměřila se na ty činnosti členských států, které jsou zodpovědné za tuto oblast.
EHSV již zdůraznil, že "zvyšování povědomí a vytváření silné podpory a závazku bude velmi důležité a sociální partneři a organizace občanské společnosti zde budou hrát klíčovou roli.". [7]
4.3.1 Poslední navrhované činnosti (činnost 11, 12 a 13) mají za cíl přezkoumat a upravit politiku snižování rizik, které přímo souvisí s nemocemi, na které se plán původně zaměřil (respirační nemocemi, poruchy neurologického vývoje, rakovina a narušení endokrinního systému). Doporučují iniciativy jako jsou pilotní schémata, rozvoj sítí, podpora koordinace nebo jednoduše sledování vývoje v oblasti elektromagnetických polí.
Obecně se tyto činnosti jeví spíše jako seznam dobrých úmyslů než jako pokus vypracovat seznam konkrétních a celkových podmínek pro situace s velkým rizikem.
EHSV se domnívá, že tyto návrhy neodpovídají závažnosti škodlivých dopadů na zdraví, jak již bylo uvedeno v předchozím sdělení k této strategii. Pravděpodobně ani nepřispějí k opravdové politice snižování rizik za přiměřené časové období.
4.3.2 EHSV obzvláště doporučuje, aby se výzkum především zaměřil na faktory ovlivňující kvalitu ovzduší v kancelářích a domovech (jak je uvedeno v činnosti 12). Vědecké údaje by měly zahrnovat jednoznačně definované lhůty v poměrně blízké budoucnosti, aby se tak usnadnilo znovuhodnocení doporučení z roku 1999 týkající se elektromagnetických polí..
EHSV má obavy, že z důvodu nedostatku konkrétních cílů a výstupů během určitého časového období nebude plán úspěšný, pokud jde o stanovení účinných mechanismů koordinace již existujících činností na úrovni Společenství či koordinace s členskými státy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady zavádějící humánní standardy odchytu některých živočišných druhů
COM(2004) 532 final- 2004/0183 (COD)
(2005/C 157/11)
Dne 14. září 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 175 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za přípravu aktivit Výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 16. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan Donnelly.
Na svém 413. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 16. prosince 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 60 hlasy pro, 1 hlas proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
I ÚVOD
1. Předpisy o nášlapných pastích
1.1 Roku 1989 Evropský parlament přijal rozhodnutí vyzývající k zákazu nášlapných pastí v EU a k zákazu dovozu kožešin a výrobků z kožešin ze zemí, které nášlapné pasti používají.
Komise na to reagovala podáním návrhu nařízení k tomuto tématu, které bylo přijato Radou roku 1991.
[1] Toto nařízení zakazuje používání nášlapných pastí v EU od 1. ledna 1995 a zakazuje dovoz kůží třinácti vyjmenovaných druhů ze třetích zemí, není-li splněna alespoň jedna z následujících podmínek:
- Platí přiměřená správní nebo legislativní opatření zakazující nášlapné pasti
- Metody odchytu třinácti vyjmenovaných druhů (příloha I nařízení EU) odpovídají mezinárodně dohodnutým standardům humánního odchytu.
1.2 Stojí za povšimnutí, že Evropský parlament ve svém rozhodnutí vyzýval k zákazu prodeje nášlapných pastí a útlumu prodeje kožešin a výrobků z kožešin ze zvěře chycené do nášlapných pastí.
Tento názor Rada při svém rozhodování v roce 1991 nevzala v potaz.
1.3 Používání nášlapných pastí je od roku 1995 zakázáno v EU, nikoli však v zemích exportujících produkty ze zvěře chycené do nášlapných pastí.
Ve svém stanovisku z roku 1990 [2] EHSV zdůraznil důležitost dosažení konzistence v této otázce a podpořil tedy nejen zákaz nášlapných pastí v Evropě, ale navrhl také jejich zákaz v mezinárodním měřítku.
2. Dohoda
2.1 Po přijetí komunitární legislativy o nášlapných pastích vyvstala potřeba stanovení standardů pro odchyt na mezinárodní úrovni.
Byla projednávána dohoda mezi EU, Kanadou, Ruskem a USA. Dohoda však byla podepsána pouze Kanadou, Ruskem a EU.
Spojené státy se nemohly stát smluvní stranou této dohody vzhledem k tomu, že pravomoci v této otázce jsou v domácím systému USA decentralizovány.
USA nicméně souhlasily se zavedením méně zavazující verze této dohody.
2.2 Dohoda byla vyjednána, aby zabránila případnému evropskému zákazu dovozu kožešinových výrobků ze zvěře odchycené ve volné přírodě ze zemí, které nezakázaly nášlapné pasti.
2.3 Podle názoru Evropského parlamentu byla tato dohoda zcela nedostatečná a neúčinná a měla být zamítnuta.
Místo ní měl být zakázán dovoz kožešin a kožešinových výrobků z divoce žijících zvířat vyjmenovaných v této dohodě.
2.4 Dohoda předepisuje jisté standardy, které je nutné respektovat při odchytu zvěře.
Evropským společenstvím byla ratifikována roku 1997.
Standardy odchytu uvedené v dohodě vycházely z již existujících standardů platných v Rusku, Kanadě a USA.
Použití termínu "humánní" bylo velmi rozporné vzhledem k tomu, že tyto standardy jsou založeny na přípustnosti vysoké úrovně utrpení chycených zvířat.
2.5 Vědecký výbor zdůraznil, že základními kritérii, která by se měla používat při hodnocení stupně humánnosti, jsou čas, ve kterém zvíře přestane být citlivé k bolesti, a stupeň bolesti a stressu, kterému je po tuto dobu zvíře vystaveno.
2.6 Vědecký výbor zdůraznil, že základními kritérii, která by se měla používat při hodnocení stupně humánnosti, jsou čas, ve kterém zvíře přestane být citlivé k bolesti, a stupeň bolesti a stressu, kterému je po tuto dobu zvíře vystaveno.
Výbor uzavřel, že aby bylo možno smrtící past považovat za "humánní", musí zbavit zvíře citlivosti na bolest okamžitě, nebo nejpozději do několika sekund.
Dohoda však stanovila maximální časový limit pěti minut, takže termín "humánní" se nejevil jako přiměřený.
2.7 Výbor také došel k závěru, že stupnice poranění, který dohoda obsahovala, nemá žádnou validní vědeckou oporu ve srovnání s jinými zavedenými metodami hodnocení špatného zacházení.
2.8 V současnosti dohodu ratifikovala EU a Kanada, Rusko ji však dosud neratifikovalo. Z tohoto důvodu dohoda dosud nevstoupila v platnost.
Kanada a EU se nicméně dohodly, že v každém případě realizují opatření dohody již předtím, než vstoupí v platnost.
3. Podstata návrhu Komise
3.1 Návrh směrnice Komise zavádějící humánní standardy odchytu některých živočišných druhů [3] usiluje o transpozici dohody o humánních metodách odchytu do komunitární legislativy, jak předpokládá rozhodnutí Rady 98/142/EC a 98/487/EC.
3.2 Návrh se vztahuje na 19 divoce žijících druhů (z nichž 5 žije v EU), jak je definováno v příloze 1.
3.3 Návrh stanoví některé povinnosti a požadavky ve vztahu k metodám odchytu, používání pastí, lovcům, výzkumu, sankcím a certifikacím.
Tento text také zahrnuje rozsáhlé seznamy možných derogací a dvě přílohy (příloha II a příloha III) vztahující se k standardům humánního odchytu a testování metod odchytu do pastí.
3.4 Návrh objasňuje, že členským státům může být umožněno zavést přísnou legislativu v této věci a že nařízení EU z roku 1991 zakazující používání nášlapných pastí zůstává v platnosti.
Zavedení a vynucení legislativy spadá do pravomoci členských států a jejich příslušných orgánů.
Návrh neobsahuje žádné krytí z rozpočtu Společenství, takže členské státy musí pokrýt vzniklé náklady z vlastních zdrojů.
II PŘIPOMÍNKY
4. Použití termínu "humánní metody odchytu"
4.1 Podle názoru EHSV je použití termínu "humánní" [4] v návrhu sporné.
Článek 2 definuje "metody odchytu", ale nezahrnuje definici "humánních standardů odchytu".
Ve skutečnosti text dohody (kterým se návrh inspiroval) ve své preambuli přiznává absenci mezinárodních standardů odchytu a všeobecně spojuje slovo "humánní" s takovými standardy, které "zajišťují dostatečnou úroveň zacházení s chycenými zvířaty".
4.2 V době dojednávání dohody vyslovil vědecký a veterinární výbor Komise [5] názor, že standardy navržené v textu není možné považovat za "humánní" (jak už bylo zdůrazněno dříve) vzhledem k tomu, že připouštějí daleko delší dobu před ztrátou citlivosti vůči bolesti, než je přijatelná (tj. okamžitá smrt).
Zvlášť důrazně to bylo řečeno v případě pastí používajících tonutí, u kterých se odhaduje, že savci schopní pohybu ve vodním prostředí v nich mohou přežívat ještě 15 minut.
4.3 Výbor tedy doporučuje, aby slovo "humánní" bylo v konečném textu legislativy EU nahrazeno vhodnější alternativou, přinejmenším do doby, než standardy odchytu splní výše popsané požadavky.
5. Pasti
5.1 Návrh se zabývá dvěma typy pastí: smrtícími a zádržnými.
Pokud se týká smrtících pastí, tak navržené standardy jasně nesplňují vědecká měřítka dohodnutá ve Společenství, která doporučují okamžitou smrt nebo maximálně přípustnou mezní dobu přežívání 30 sekund.
Ve vztahu k pastím zádržným (pastím, které odchytávají živou zvěř) návrh neposkytuje specifikace týkající se pastí, ani definici účelů zadržování zvěře.
Dále návrh postrádá jakékoliv standardy usmrcování zadržených zvířat.
Znamená to, že následné usmrcení zvířete chyceného do zádržné pasti není nijak upraveno.
Co více, návrh nebrání tomu, že přípustné metody odchytu mohou náhodně usmrtit nebo zadržet jiné živočišné druhy než je předpokládaný úlovek.
Standardy odchytu by měly zajistit co nejúčinnější snížení pravděpodobnosti takových případů.
6. Testování
6.1 Návrh předpokládá technické podmínky pro testování metod odchytu, které nevylučují použití živých zvířat.
Stanovují se minimální požadavky na testování v laboratorních a terénních podmínkách.
Testy provedené smluvní stranou mohou být akceptovány ostatními stranami.
6.2 Aby však byly výsledky validní, musí se testy provádět za shodných podmínek jako při předpokládaném použití pastí.
Parametry zjištěné v laboratorních podmínkách nemohou tedy sloužit k vyhodnocení stavu divoce žijících odchycených zvířat.
Z výše uvedených důvodů by testování na zvířatech nemělo být vůbec používáno a v úvahu by se měly brát pouze výsledky již dostupných počítačových simulací.
7. Derogace
7.1 Návrh vyjmenovává široké spektrum možných derogací, které by při jejich uplatnění mohly zcela zničit obsah celého návrhu.
EHSV se domnívá, že derogace vztahující se k veřejné bezpečnosti a zdraví lidí a zvěře by měly být přípustné.
V takovém případě by měly veřejné orgány neprodleně informovat a žádat o radu provozovatele (např. rolníky) pracující na území, kde se takové problémy vyskytly.
EHSV má určité výhrady ohledně ostatních navrhovaných derogací.
7.2 Aplikace, účinné sledování a vynucování dodržování celého legislativního systému ve volné přírodě, kde k odchytům dochází, je obtížné. Komisí navrhované derogace (s výjimkou výše uvedených) ohrožují transparentnost a spolehlivost úpravy z hlediska smluvních stran.
8. Lovci
8.1 Návrh předpokládá zavedení systému autorizace a výcviku lovců, provádějících odchyt.
Nepojednává však o licencích a kontrola metod odchytu, kterou lovci používají, je převážně nepoužitelná, vzhledem k tomu, že by musela probíhat ve volné přírodě.
EHSV doporučuje, aby byl zaveden přísný systém udělování licencí, v budoucnosti harmonizovaný na komunitární úrovni.
9. Certifikace
9.1 Návrh Komise deleguje na členské státy pravomoc certifikace používaných metod odchytu a předepisuje vzájemné uznávání této certifikace členskými státy.
Tento systém by mohl být dobře implementován v EU, je však třeba zavést i mezinárodní certifikační systém.
V podstatě by smluvními stranami měl být zaveden systém certifikací a systém zjistitelnosti.
Takový systém by mohl přispět k zajištění transparentností a účinnému zavedení dohody.
10. Sankce
10.1 V případě porušení legislativy zmiňuje návrh Komise možnost správních sankcí.
Vzhledem k tomu, že některé členské státy EU upravují kruté zacházení se zvířaty trestním zákonem, doporučuje nicméně EHSV, aby se sankce řídily národním systémem.
11. Závěry
11.1 EHSV se domnívá, že humánní standardy odchytu zahrnuté v návrhu by neměly být definovány jako humánní, protože pouze odrážejí standardy ustavené dohodou.
Standardy stanovené v dohodě byly vyhodnoceny jako nižší, než připouští stávající legislativa EU v oblasti zacházení se zvířaty.
Výbor tudíž doporučuje ve finální verzi legislativy nahradit slovo humánní vhodnějším termínem.
11.2 Pokud se týká pastí, EHSV usuzuje, že by se mělo o takových pastích s okamžitým smrtícím účinkem jednat a specifikovat účel užití zádržných pastí.
Dále, v případě, že jsou zvířata zadržená v pastích zabíjena, měla by se metoda usmrcení řídit legislativou o zacházení se zvířaty.
11.3 EHSV je toho názoru, že pasti využívající tonutí by měly být zakázány, protože vědecký a veterinární výbor Komise dospěl k názoru, že se jedná o krutý způsob usmrcení zvířete, provázený pomalým dušením pod vodou.
11.4 EHSV poznamenává, že přestože návrh obsahuje opatření ohledně testování pastí, neexistuje vědecký podklad pro jejich použití k odchytu volně žijících zvířat na základě testů provedených v laboratorním prostředí.
EHSV tedy doporučuje nepoužívat k testování žádná zvířata a místo toho využít již existující počítačové simulace.
11.5 EHSV soudí, že většina derogací uvedených v návrhu, může v některých případech umožnit zúčastněným subjektům se zcela vyhnout dosahu platnosti této legislativy, a doporučuje tudíž, aby kompetentní orgány uplatňovaly derogace založené na veřejné bezpečnosti a zdraví lidí i zvířat.
Toto hledisko je důležité ve světle skutečnosti, že ve volné přírodě je kontrola a monitorování jen obtížně proveditelné.
11.6 Podle názoru EHSV by se měl v EU zavést transparentní systém udělování licencí k odchytu lovcům.
Návrh plně deleguje na orgány členských států stanovení výcvikových a autorizačních požadavků pro odchyt zvěře do pastí.
EHSV se obává, že to povede k disharmonickému systému, který nezaručí zavedení standardů zacházení se zvířaty v EU.
11.7 EHSV věří, že by smluvními stranami dohody měl být zaveden účinný systém certifikací a zjistitelnosti, který by zajistil její účinné zavedení.
11.8 EHSV doporučuje, aby v případě porušení navrhované legislativy byly uplatněny sankce podle národní legislativy upravující zacházení se zvířaty.
11.9 EHSV doporučuje, aby byl časový plán zavádění opatření předpokládaných v tomto návrhu přísnější.
Podle návrhu by měly pasti vyhovovat stanoveným standardům od roku 2009 a metody odchytu od roku 2012.
EHSV je toho názoru, že všechna pravidla by měla být zavedena co nejdříve.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 87/328/EHS týkající se uchovávání spermatu skotu určeného pro obchod uvnitř Společenství
COM(2004) 563 final – 2004/0188 CNS
(2005/C 157/12)
Dne 20. září 2004 se Rada Evropské unie rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 37 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova a životní prostředí", která je zodpovědná za přípravu prací Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 16. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan LEIF E. NIELSEN.
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (jednání ze dne 15. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 139 hlasy pro, 7 členů se zdrželo.
1. Podstata stanoviska
1.1 Směrnice Rady 88/407/EHS stanovuje sérii veterinárních předpisů použitelných pro obchod uvnitř Společenství a dovoz spermatu čistokrevných plemenných býků.
Navzdory stanovisku EHSV, ve kterém Výbor vyjádřil velké výhrady k této problematice, byla tato směrnice v roce 2003 změněna, aby bylo umožněno uchovávání spermatu nejen ve "stanicích na odběr spermatu" s vlastní produkcí, ale také ve "stanicích na uchovávání spermatu" bez vlastní produkce.
[1]
1.2 "Aby nedocházelo k nejasnostem v rozsahu a definicích", navrhuje Komise změnit analogické předpisy stanovené ve směrnici Rady 87/328/EHS o přijímání čistokrevných plemenných zvířat do plemenitby v důsledku toho, že, s ohledem na odběr, zpracování a uchovávání spermatu skotu, budou stanice na uchovávání spermatu v budoucnu na stejné úrovni jako stanice na odběr spermatu.
2. Obecné poznámky
2.1 Komise měla být pozornější při nutnosti nových změn ve směrnici 87/328/EHS, aby tyto změny odpovídaly směrnici Rady 88/407/EHS a tím byla alespoň zajištěna nezbytná shoda s legislativou EU.
Takto se mohlo zabránit současným zmatkům a nejasnostem ohledně rozsahu a definic a vyhnout se dodatečné legislativní proceduře.
2.2 Navíc, navrhované znění článku 4 směrnice 87/328/EHS vytváří dojem, že rozsah schválené stanice na uchovávání spermatu se bude dále rozšiřovat a bude zahrnovat odběr a zpracování spermatu skotu, čímž vzniká paralelní systém středisek na odběr spermatu vedle těch, které již v současnosti existují.
Vzhledem k těmto okolnostem toto znění nedává smysl. Ani při důkladnějším čtení není přesný význam zřejmý.
Pozměňovací návrh by měl proto být formulován takovým způsobem, aby nedocházelo k nedorozuměním.
3. Závěr
3.1 Výbor si je vědom, že navzdory jeho námitkám v roce 2002 bylo střediskům na uchovávání spermatu, podle ustanovení směrnice Rady 2003/43/EHS, povoleno distribuovat sperma skotu a uznává, že navrhované změny, které měly být zahrnuty ve stejné době jako rozhodnutí z roku 2003, jsou potřebné pro zajištění shody s legislativou EU.
Takovéto znění však může vést k nedorozumění a mělo by být proto jednoznačnější.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Podporování strukturální změny: průmyslová politika pro rozšířenou Evropu
COM(2004) 274 final
(2005/C 157/13)
Dne 20. dubna 2004 se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci sdělení: Podporování strukturální změny: průmyslová politika pro rozšířenou Evropu
Poradní komise pro průmyslovou změnu, která odpovídala za přípravu práce na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 2. prosince 2004.
Zpravodajem byl pan Van Iersel a spoluzpravodajem pan Legelius.
Na svém 413. plenárním zasedání 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 15. prosince 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko 142 hlasy pro, 1 hlasem proti, 9 členů se zdrželo hlasování.
Stručný souhrn
Po mnoha letech se průmyslová politika opět stává prioritou na pořadu jednání EU.
V minulém desetiletí byla sice zavedena určitá opatření a tématické přístupy v oblasti průmyslové politiky, avšak ne vždy byly tyto iniciativy náležitě koordinované a vyvážené z hlediska evropského podnikání.
Měnící se světový kontext, v němž hlavní roli hrají USA, Čína, Indie, vyžaduje nové koncepce a zvýšené úsilí.
Přišel čas přehodnotit zpracovatelský průmysl a vyjasnit složitý vztah mezi průmyslem a službami.
Dle názoru Výboru je důležitou výzvou potřeba zvýšit informovanost veřejnosti.
Veřejnosti musí být poskytnuty transparentní údaje a analýzy přispívající k většímu konsensu a veřejné podpoře.
EHSV velmi podporuje tři strategické osy: "lepší zákonodárství"; integrovaný přístup na úrovni EU; odvětvové politiky obsahující specifická a přizpůsobená opatření.
"Lepší zákonodárství" znamená pečlivé a průběžné hodnocení současných a nových opatření.
Integrovaný přístup znamená efektivní koordinaci politiky EU a národních politik.
Novým aspektem dokumentu Komise je zejména odvětvová dimenze a přizpůsobené přístupy.
Bez ohledu na určité stejné jmenovatele se obraz jednotlivých odvětví liší.
Komise provedla řadu odvětvových analýz a další analýzy jsou naplánovány.
EHSV podporuje tuto praxi jako základ "nového stylu" průmyslové politiky.
Výbor považuje průmyslovou politiku za užitečný nástroj pro to, aby se evropská ekonomika dostala do popředí z hlediska konkurenceschopnosti, znalostí a trvale udržitelného růstu tak, jak to stanovila lisabonská strategie.
Proto musí být analýzy a politiky těsněji spjaty s dynamikou různých příslušných odvětví a oblastí podnikání.
"Nový styl" průmyslové politiky musí být patřičně přizpůsoben trhu a procesu liberalizace.
Zahrnuje však též specifika jednotlivých odvětví, jako například průběžné konzultace s podnikatelským sektorem, regulaci, odstranění překážek mimo oblast obchodu, výzkum a vývoj, obchod a cílené řízení lidských zdrojů.
Kromě toho předpokládá zřízení technologických platforem umožňujících zakládání nových evropských partnerství v rámci soukromého sektoru či mezi subjekty veřejného a soukromého sektoru, například mezi univerzitami, výzkumnými středisky a podniky.
Měla by se zlepšit koordinace v rámci Komise (například pod záštitou Generálního ředitelství pro podnikání) a v Radě ministrů s cílem zviditelnění a podpory synergií.
Velmi žádoucí by byl střednědobý akční plán schválený Komisí a příslušnou konfigurací Rady pro konkurenceschopnost.
EHSV naléhá, aby byl "nový styl" průmyslové politiky vzat v úvahu při přípravě střednědobého hodnocení Lisabonské strategie v březnu 2005.
1. Úvod
1.1 Průmyslová politika byla na pořadu jednání o evropské integraci od samého počátku. Smlouva o ESUO obsahovala specifické cíle a nástroje pro uhelný a ocelářský průmysl.
Smlouva o EHS plánovala obecnější přístup, v jehož rámci byla a stále je klíčovou otázkou realizace vnitřního trhu.
1.2 Byla realizována určitá opatření průmyslové politiky na úrovni EU zaměřená na příbuzné cíle například v oblasti životního prostředí, výzkumu a vývoje či v sociální sféře.
V průběhu doby odvětvové přístupy nahradily přístupy tématické, které však nebyly z hlediska evropského podnikání vždy náležitě koordinovány či vyváženy.
1.3 Kromě obecných politik byly zpracovány i některé odvětvové politiky zaměřené na liberalizaci trhu, například v oblasti energetiky a telekomunikací.
Byly zahájeny některé evropské průmyslové projekty, například Galileo.
1.4 Pokračující průmyslová změna a globalizace vyžadují v současné době další úpravu přístupu průmyslu i orgánů veřejné správy v zájmu zvýšení evropské konkurenceschopnosti.
V červenci minulého roku zveřejnila Evropská komise působivou analýzu situace a perspektiv evropských průmyslových odvětví v současném globálním kontextu charakterizovaném silným dynamizmem v ostatních regionech světa.
[1] Tento dynamizmus může ovlivnit investiční strategie evropských společností.
Aby si udržela konkurenceschopnost ve většině odvětví, musí Evropa učinit kvalitativní technologický skok vpřed.
1.5 V rámci Lisabonské strategie projednávala a projednává Evropská rada a ostatní složení Rady, například Rada ve složení pro hospodářství a finance a Rada pro konkurenceschopnost, celou řadu sdělení a konkrétních návrhů Komise na zlepšení makro- a mikropodmínek v oblasti průmyslu.
V těchto dokumentech a diskusích převládá přístup horizontální politiky.
Po řadu let se výraz "průmyslová politika" prostě nepoužíval.
Příliš totiž připomínal státní intervence a státní dotace, které bránily vytvoření rovných podmínek na dobře fungujícím vnitřním trhu.
Mezitím byly intervence postupně zrušeny.
1.6 Zkoumají se nové pohledy na průmyslovou politiku.
V tomto kontextu bylo v roce 2002 přijato Sdělení o průmyslové politice v rozšířené Evropě [2].
1.7 Na svém zasedání na jaře 2003 Evropská rada zadala úkol Radě pro konkurenceschopnost, aby posuzovala "pravidelně horizontální i odvětvové otázky" [3].
1.8 V dubnu 2004 vydala Komise druhé sdělení o průmyslové politice, které je předmětem tohoto dokumentu [4].
1.9 Na základě těchto iniciativ a dosavadních výsledků diskusí prohlásil v květnu 2004 komisař Liikanen, že v protikladu k prognózám v polovině 90. let "je průmyslová politika EU opět prioritou na pořadu evropského politického jednání" [5].
1.10 EHSV vítá tuto příhodnou změnu postoje k průmyslové politice.
Sdílí názor, že je třeba věnovat zvláštní pozornost průmyslovým zájmům a odvětvové dimenzi, přičemž je nutno se vyhnout chybám z minula.
Zkušenosti a znalosti CCMI v této oblasti mohou být pro budoucnost velmi užitečné.
Správné průmyslové a odvětvové politiky významně přispějí k realizaci cílů Lisabonské strategie.
2. Názory Komise v měnícím se kontextu
2.1 Kritickým prvkem je v dnešní době změna kontextu ve světové ekonomice.
To vyžaduje nové přístupy.
Podle názoru Komise musí být průmyslová politika budována v budoucnu po třech osách:
- průmysl by neměl být zahlcován legislativou a regulačními opatřeními.
To předpokládá pečlivé hodnocení současných i nových opatření;
- pro posílení konkurenceschopnosti průmyslu je nutný integrovaný přístup na úrovni EU; [6]
- žádoucí jsou odvětvové politiky se specifickými a přizpůsobenými opatřeními.
2.2 Tento přístup opatrně vyhlášený Komisí v roce 2002 znamená průlom.
Předchozí dokument Komise o průmyslové politice pochází z roku 1990 [7].
Od té doby odsunuly některé rozhodující faktory průmyslovou politiku do pozadí ve prospěch zejména horizontálních politik.
2.3 V roce 2000 vytyčila Lisabonská strategie úkol dostat evropskou ekonomiku do popředí z hlediska znalostí a konkurenceschopnosti.
Do té doby nebyla tato strategie aktivně prosazována.
Namísto toho se snížila produktivita a zvýšila nezaměstnanost.
Navíc vznikly určité obavy týkající se přemísťování průmyslových odvětví [8].
2.4 Z těchto důvodů jsou potřeba přesnější analýzy v těchto oblastech:
- produktivita a nezaměstnanost;
- jaká jsou skutečná fakta o přemísťování?
- jaký má průmysl celkový dopad pro Evropu a v Evropě?
- jak realizovat integrovanou politiku EU vzhledem k průmyslu?
- jak definovat a zpracovat odvětvové přístupy?
2.5 Dokument Komise z roku 2002 [9] stanovuje program postupu změn.
Zavádí nový obsah "průmyslové politiky".
Stále však formuluje tuto politiku poněkud abstraktně, neboť uvádí všechny politiky EU, které jsou přímo relevantní pro průmysl, aniž by specifikoval konkrétní metody nebo postupy týkající se úlohy evropských institucí a zejména Komise v oblasti rozhodování a koordinace.
2.6 Dokument Podporování strukturální změny z dubna 2004, zveřejněný pod záštitou komisaře Liikanena a Generálního ředitelství pro podniky, je mnohem přínosnější.
Tento dokument jde ve své analýze přímo k jádru věci:
- uvádí názorné údaje týkající se výkonnosti a zaměstnanosti ve zpracovatelském průmyslu též ve vztahu k vývoji jinde ve světě;
- uvádí vývoj jednotlivých odvětví, čímž podává přesnější obraz o tom, co je v daných odvětvích v sázce, ze zcela odlišného pohledu.
2.7 Komise oprávněně začíná od stále pokračující dynamiky, ale zároveň zdůrazňuje, že tato dynamika může být pozitivně podmíněna anticipací, identifikací problémů a podporováním růstových faktorů.
2.8 Všeobecná analýza potvrzuje zpomalení růstu produktivity v Evropě, zaostávání za vývojem v USA a neuspokojivou výkonnost průmyslu, zejména v odvětvích výroby špičkové technologie.
Relativně nižší výdaje na výzkum a vývoj v evropských společnostech, částečně z důvodu nedostatku investic v soukromém sektoru, ve srovnání s investicemi amerických společností jsou podle Komise zřejmé až na určité výjimky, jakými jsou například Finsko a Švédsko.
Kromě toho se rychle rozvíjejí kapacity založené na znalostech v Číně a Indii.
2.9 Komise zmiňuje – a je vhodné to zmínit i zde – průzkum velkých firem provedený v rámci Evropského kulatého stolu průmyslníků v roce 2002, který ukazuje, že řada těchto společností plánuje umístění nových výzkumně vývojových činností mimo Evropu, pokud se nezlepší regulační prostředí [10].
2.10 Přestože výkonnost evropského průmyslu je dobrá v tradičně silných sektorech, jako je například strojírenství, výroba chemických produktů, telekomunikace a automobilový průmysl, objevují se noví konkurenti.
Čína a Indie začínají úspěšně konkurovat jak v tradičních sektorech, tak v odvětví výroby špičkové technologie.
Zde lze pozorovat přímou vazbu na přemísťování evropských společností.
2.11 V celém světě probíhá neustálý proces úprav.
Tyto úpravy vyžaduje globalizace, která naopak též vytváří nové příležitosti.
V tomto ohledu se stávající analýzy rozcházejí, ale Komise zaznamenává, že se objevují určité znepokojující signály.
2.12 V rámci rozšíření se investice z původní EU s 15 členy šíří do nových členských států.
Vzhledem k tomuto trendu investic v rámci EU je stále potřebnější náležité fungování vnitřního trhu například z hlediska environmentálních a pracovních norem.
2.13 Vzhledem k tomu, že společnosti musí čelit konkurenci na otevřených trzích v rámci stanoveném Světovou obchodní organizací (WTO), Komise argumentuje, že je na EU a členských státech, aby daly jasnou odpověď na proces dynamických změn prostřednictvím:
- "lepšího zákonodárství";
- integrovaného přístupu k různým politikám se zřetelem na konkurenceschopnost;
- maximálního zohlednění specifických potřeb průmyslových odvětví.
2.14 Komise prosazuje podrobné hodnocení dopadu stávajících nařízení a legislativy i chystaných opatření.
Je třeba užší spolupráce mezi členskými státy a EU, neboť mnoho pravidel je zaváděno na národní úrovni.
Komise trvá na tom, aby v tomto procesu hrála důležitou a transparentní úlohu Rada pro konkurenceschopnost.
2.15 Komise argumentuje, že lze dosáhnout synergie politik, pokud budou při dolaďování prosazovány adekvátnější konzultace zákonodárců v úzké spolupráci s průmyslovými kruhy.
2.16 Totéž platí o výzkumu a vývoji, což bude mít bezpochyby finanční dopad na úrovni EU i na národní úrovni.
To se dotýká samé podstaty Lisabonské strategie.
V příštím roce Komise navrhne nové obecné zásady pro výzkum ve zpracovatelském průmyslu a pro státní podporu inovací.
V tomto ohledu by mohly velmi užitečnou úlohu hrát technologické platformy.
2.17 Některé politiky jsou zaměřeny přímo na vytváření příznivého klimatu pro konkurenceschopnost, například na politiku hospodářské soutěže a odstranění překážek obchodu.
Komise však argumentuje, že někdy je možné a žádoucí aplikovat tyto politiky sofistikovanějším způsobem.
2.18 Komise argumentuje, že politiky soudržnosti lze použít na podporu regionálních a strukturálních změn vhodných z hlediska fungování trhů práce [11].
Totéž platí pro lepší sladění trvale udržitelného vývoje s konkurenceschopností.
2.19 Vzhledem k tomu, že se tento problém týká v podstatě celého světa, zastává Komise zásadu rovných podmínek na základě mezinárodních norem.
Normy EU jsou všeobecně vyšší než v jiných konkurujících regionech světa.
Proto bude v budoucnu nutno zajistit do určité míry vyrovnání norem buď prostřednictvím bilaterálních jednání nebo v rámci WTO.
Tento problém by neměl být řešen přizpůsobováním evropských norem zbytku světa; spíše musí Evropa přijít s iniciativami, jako v případě realizace protokolu z Kjótó, zaměřenými na zvýšení norem ostatních částí světa prostřednictvím aktivního působení ve všech mezinárodních institucích.
2.20 Všechny tyto otázky již byly pravidelně projednávány na úrovni EU.
Nápadný je zvýšený důraz na "konkurenceschopnost".
Extrémně rychlý vývoj na světových trzích nedává Evropě příliš velkou možnost volby.
2.21 V tomto dokumentu Komise je nová zejména odvětvová dimenze.
Komise prováděla po několik let hloubkovou studii jednotlivých odvětví často spojenou s konzultacemi s odvětvovými organizacemi na úrovni EU.
2.22 Byly předloženy zajímavé návrhy, které projednával i EHSV, zaměřené například na farmaceutický průmysl (CESE 842/2004), textilní a oděvní průmysl (CESE 62/2004 fin; Doplňovací stanovisko CCMI CESE 528/2004), stavba a oprava lodí (CESE 397/2004 fin; Doplňovací stanovisko CCMI CESE 478/2004), vesmír (CESE 501/2004), chemický průmysl (CESE 524/2004; Informační zpráva CCMI CESE 242/2004, v současné době se zpracovává) a vědy o životě a biotechnologie (CESE 1010/2002; CESE 920/2003).
2.23 Situace v jednotlivých sektorech se liší.
Ačkoliv zde samozřejmě existují společné jmenovatele, jako například požadavek kvality jako konkurenční výhody, IT jako nová "surovina", rostoucí kapitálová náročnost a zvyšující se mezinárodní konkurence, projevují se mezi jednotlivými sektory také rozdíly.
Špičková technologie a technologie na nižší úrovni, pracnost a kapitálová náročnost, spotřební zboží a investiční prostředky, málo hlavních aktérů na trhu a sektory charakterizované malými a středními podniky atd. Je to fascinující obraz, který jak uvádí Komise, nebyl po řadu let při tvorbě politik dostatečně zohledněn.
2.24 V rámci "průmyslové politiky" se na pořad jednání vrátily též odvětvové analýzy a přístupy.
Komise v tomto dokumentu nezpracovává další iniciativy týkající se uvedených odvětví.
2.25 Vedle těchto odvětví plánuje Komise nové aktivity.
Pro příští rok byly ohlášeny studie v oblasti strojního inženýrství, ekologie, automobilového sektoru, odvětví nekovů a sektoru IT.
3. Podpora průmyslové politiky "nového stylu" - názory EHSV
3.1 EHSV sdílí názor, že dynamika světové ekonomiky vyžaduje obnovené zaměření.
Výbor vítá skutečnost, že po dlouhé době se "průmyslová politika" stala opět prioritou na pořadu jednání EU.
V minulém desetiletí EU sice projednávala určité aspekty evropského průmyslu (např. životní prostředí), ale Rada ministrů se nezabývala politikami, které by systematicky zlepšovaly podmínky pro celkovou výkonnost odvětví a aktivně podporovaly prostředí z hlediska možnosti investic (s přidanou hodnotou).
3.2 Retrospektivně i z hlediska současné změny směrem k většímu zaměření na průmysl je užitečné shrnout hlavní faktory, které přispěly k určitému tabuizování průmyslové politiky:
- neúspěch státních intervencí, v naprosté většině případů, při posilování konkurenceschopnosti průmyslu v dlouhodobé perspektivě;
- odstranění ekonomicky neoprávněných deformací trhu a podpora rovných podmínek pro průmyslové aktivity v rámci Evropy (ačkoliv určitá opatření přijatá v některých členských státech musí být ještě vhodným způsobem prozkoumána na úrovni EU);
- celkový úspěšný důraz na liberalizaci trhů;
- přehnaná očekávání od "nové ekonomiky" a postindustriální éry;
- zaměření na realizaci EMU a adekvátních makroekonomických politik;
- ztráta vlivu ministerstev odpovědných za průmyslové zájmy v řadě členských států.
3.3 Většina toho, co Komise uvádí ve svém sdělení, je známo již několik let.
Avšak tento dokument se liší od předchozích způsobem prezentace těchto faktů a vazbami mezi různými oblastmi analýzy a navrhovaným postupem.
Na rozdíl od minulosti jsou analýzy a politiky více zaměřené na dynamiku různých sektorů a příslušných oblastí podnikání.
3.4 EHSV velmi podporuje provedení většího počtu hloubkových studií vývoje jednotlivých odvětví ve spolupráci se sférou podnikání.
Tyto studie by mohly posílit nezbytné "vědomí naléhavosti", které bylo jedním z cílů Lisabonské strategie v roce 2000, ale které postupně zapadlo z velké části proto, že Rada a členské státy nerealizovaly svá vlastní opatření a dříve dohodnuté politiky.
Dle názoru EHSV z toho vyplývá, že průmyslová politika nového stylu musí být zohledněna ve střednědobém hodnocení Lisabonské strategie v roce 2005.
V budoucnu se může stát klíčovým pilířem této strategie.
3.5 "Nový styl" průmyslové politiky se přizpůsobuje trhu a procesu liberalizace, ale zahrnuje i další faktory, jako například specifika jednotlivých odvětví, harmonizaci legislativy z hlediska vnitřního trhu, odstranění mimotarifních bariér, technologii a výzkum a vývoj a lidské zdroje.
3.6 Tato průmyslová politika se nesmí v žádném případě vrátit k nesprávným politikám minulosti, které byly charakterizovány deformacemi trhu různého druhu.
Finanční disciplína, kterou přinesla EMU, vedla též k opatrnosti, co se týče finančních a jiných státních intervencí do podnikání.
S výjimkou několika specificky odůvodněných případů všeobecně platí, že intervence a finanční podpora z veřejných zdrojů neslouží v dlouhodobé perspektivě zájmům podnikání.
3.7 S ohledem na poslední vývoj ve světě a po několika letech pokusů realizovat Lisabonskou strategii – zejména ohledně pokulhávajícího ekonomického růstu v Evropě, produktivity, aplikace IT a přesunu investic – nastal též čas pro přehodnocení zpracovatelského průmyslu a tím pádem pro odvětvové přístupy a konkrétní kroky, které by se měly zaměřit na činnosti nejvhodnější pro evropské socioekonomické podmínky, zejména na činnosti intenzivně využívající vysoce kvalifikované pracovní síly v provozu i v zázemí (například výroba specificky přizpůsobeného průmyslového zařízení a systémů: tj. robotové techniky, přístrojového vybavení, řídícího zařízení, atd.).
EHSV plně schvaluje tento přístup a tento cíl.
3.8 Velmi důležité je zvýšit informovanost veřejnosti o potřebě zdravého vývoje průmyslu.
Proto je nutné zpřístupnit veřejnosti transparentní údaje a analýzy.
V tomtéž kontextu by měli zástupci sféry rozhodování na evropské a národní úrovni věnovat zvláštní pozornost takovým aspektům, jako je koherence politik EU, harmonizace národních legislativ v rámci EU a odpovídající sladění evropských a světových norem (např. WTO).
3.9 Informovanost veřejnosti přispěje ke zvýšení konsenzu a veřejné podpory.
Průmyslovou politiku nelze omezit na vybrané skupiny lidí přímo zapojených do vlády či do podnikání. Tato záležitost se týká společnosti jako celku.
Zdravý vývoj evropského zpracovatelského průmyslu slouží zájmům všech.
Ve všech příslušných oblastech je třeba podniknout kroky na posílení jeho image, například v oblasti vzdělání – nejen odborné, ale též všeobecné vzdělání by mělo stimulovat rozvoj technických dovedností.
3.10 Veřejnost musí být více informována o vzájemné závislosti mezi jednotlivými články průmyslového výrobního řetězce.
Například, celkový ocelářský, zpracovatelský průmysl, spolu s automobilovým průmyslem, je závislý na dostatečném a levném zásobování ocelí, jejíž výroba naopak závisí na dostatečném a levném zásobování nerostnými surovinami.
3.11 S tím přímo souvisí potřeba vyjasnit vztah mezi průmyslem a službami.
Ekonomika se v zásadě vyvíjí směrem k průmyslu založeném na službách, ale mnoho služeb přímo závisí na průmyslu vzhledem k externímu kontrahování určitých činnosti a bude tomu tak i v budoucnu.
Na druhé straně jsou sofistikované služby životně důležité pro vysoce kvalitní výkon průmyslu a výrobu špičkové technologie.
V mnoha ohledech jde o stejnou věc.
V rámci současné dynamiky vývoje se dělící čára mezi průmyslem a službami stírá.
3.12 EHSV je toho názoru, že Komise musí hrát aktivní roli v tomto procesu.
Zařazení průmyslové politiky na pořad jednání přispívá samo o sobě k naplnění cíle zvýšení informovanosti.
Lze však udělat mnohem víc.
V prvé řadě je třeba zdokonalit analýzy, údaje a jejich zveřejňování v oblasti:
- průmyslové Evropy, z hlediska výkonnosti i zaměstnanosti;
- jednotlivých odvětví a seskupení;
- interakce mezi průmyslem a službami;
- vzájemných technologických vazeb;
- vývoje samotného průmyslu služeb;
- srovnání na celosvětové úrovni.
3.13 Analýzy by měly též vzít v úvahu rozdíly ve struktuře členských států, neboť některé země a regiony mají silnější průmyslovou základnu než ostatní.
Důkladná znalost hlavních průmyslových odvětví přispěje k větší objektivitě diskuzí o trendech dynamiky světové ekonomiky a jejích důsledcích.
3.14 Základem každého odvětvového přístupu jsou správné údaje.
Provádí se četné studie podnikání na národní či akademické úrovni [12].
EHSV prosazuje shromažďování výsledků těchto studií na úrovni EU ve spolupráci s Eurostatem pro vytvoření spolehlivých a dynamických evropských databází o průmyslu a službách a provádění analýz SWOT (silné a slabé stránky, příležitosti a hrozby).
Komplexní a jasná statistika bude poskytovat průběžný obraz probíhajících změn.
Padesát let statistiky ESUO prováděné Eurostatem může sloužit jako příklad patřičného přizpůsobení.
3.15 Komise oprávněně zdůrazňuje integrovaný přístup k politikám například voblasti národních systémů daní z příjmu právnických osob, daňových formalit, norem, obchodu, duševního vlastnictví, výzkumu a vývoje, životního prostředí, trhu práce, odborné přípravy a vzdělávání.
EHSV velmi vítá tento cíl, který příliš dlouho chyběl nejen na evropské úrovni, ale též v řadě členských států.
3.16 Není to poprvé, kdy je prosazován integrovaný přístup.
Bohužel realizace tohoto přístupu je velmi obtížná v komplikovaném prostředí, v němž se musí instituce EU vyrovnat s 25 členskými státy.
Vhodným řešením by bylo kdyby Rada pro konkurenceschopnost spolu s Komisí definovaly střednědobý akční plán, který by byl každoročně hodnocen [13].
3.17 Je též nezbytné, aby všechny politiky mající dopad na konkurenceschopnost průmyslu v tomto akčním plánu braly vyváženým způsobem v úvahu různé cíle politik EU.
V minulosti tomu tak vždy nebylo [14].
Proto je třeba lépe využít synergií politik Společenství.
3.18 Je třeba počítat s tím, že v průběhu projednávání a schvalování procesního řádu a střednědobého plánu v Radě pro konkurenceschopnost se objeví podobné modely v členských státech týkající se průmyslu obecně i otázky, za něž jsou odpovědné jednotlivé členské státy samy.
To zvýší též vliv ministerstev odpovědných za průmyslové zájmy v členských státech.
3.19 Zkvalitnění regulačního rámce předpokládá kromě jiného zjednodušení a zefektivnění legislativy na úrovni EU.
Tento proces nesmí být rozhodně omezen na nová nařízení.
"Lepší zákonodárství" se vztahuje k minulosti i budoucnosti.
Musí být zpracován návrh nizozemského předsednictví věnovat větší pozornost zjednodušení legislativy a snížení administrativní zátěže [15].
Je třeba zkoordinovat směrnice a nařízení mající obecné cíle (horizontální politiky) týkající se bezpečnosti práce, úspor energie, odpadu atd., neboť jsou propojené a jejich účinek je někdy protichůdný. Environmentální směrnice mají zvláštní dopad.
Vzhledem k tomu, že jsou tyto směrnice zaměřené hlavně na cíle, může bez náležité harmonizace postupu vést jejich nekonzistentní aplikace ze strany členských států k deformaci trhu.
Hodnocení dopadu a realizace jsou mimořádně důležité, protože důvěryhodnost politik závisí na jejich účinnosti.
3.20 Některé aspekty mají zvláštní význam pro nové členské státy, které se nesmí omezit pouze na získávání zahraničních investic pro zajištění financí; v rámci posílení trvalých kvalit svých ekonomik budou muset též diverzifikovat svoji vlastní průmyslovou činnost.
Stojí před nimi některé zásadní výzvy, jako například zlepšení environmentálních politik, zaměření na odbornou přípravu a zdokonalování dovedností a zapojení všech aktérů v oblasti průmyslu kromě jiného prostřednictvím sociálního dialogu.
3.21 Je třeba zintenzívnit monitorování trhu ohledně výrobků majících původ mimo EU.
Slušnou konkurenci lze zabezpečit pouze při existenci rovných podmínek v celém světě.
V této souvislosti EHSV vyzývá Komisi, aby zvýšila své úsilí při zajišťování toho, aby všichni příslušní aktéři na celém světě dodržovali příslušné normy v oblasti práce, životního prostředí a výrobků.
3.22 Dalším důležitým prvkem průmyslové politiky je zabezpečení rovných podmínek v oblasti obchodu v celém světě.
Praktiky třetích zemí porušující konkurenci, například státní pomoc a dumping, je třeba podrobit systematickému a podrobnému sledování ze strany Evropské komise.
Po splnění příslušných kritérií musí být cílevědomě realizována opatření obchodní politiky.
3.23 Současně s "lepším zákonodárstvím" a podporou synergií politik Společenství je třetím pilířem průmyslové politiky "nového stylu" odvětvový přístup, který se přizpůsobuje trhu a otevřeným trhům a je v souladu s vhodnými horizontálními politikami.
EHSV plně schvaluje tento cíl, který je již zaváděn do praxe.
Vzhledem k tomu, že se odvětvový přístup zaměřuje na specifické charakteristiky a vývoj jednotlivých odvětví, může být též přínosem pro ostatní dva pilíře, a to "lepší zákonodárství" a podporu synergií politik EU.
Programy environmentální politiky, odborného vzdělávání a odborného rozvoje a výzkumu a vývoje lze formulovat a realizovat úspěšněji, budou-li začleněny do odvětvového přístupu.
3.24 Odvětvové analýzy ukáží dynamiku vývoje v celosvětovém kontextu.
Jejich úkolem je zasadit obraz evropského průmyslu do perspektivy ostatních partnerů a konkurentů na světové scéně.
Ukáží interakci mezi průmyslem a službami.
Patřičně též zohlední sociální aspekty, jako například pracovní vztahy a zaměstnanost.
A nakonec, odvětvové analýzy pomohou též identifikovat překážky, jimž čelí podnikání v důsledku specifických pravidel a legislativy EU.
Proto by mělo být podnikání konzultováno častěji v raném stádiu, – kdy se provádí zhodnocení dopadu – aby bylo možno stanovit vhodná pravidla a postupy na úrovni EU.
3.25 V tomto ohledu je třeba rozšířit metodologii Komise pro řešení problémů konkurenceschopnosti založenou na analýze, konzultaci a akci (str.
19). Jako příklad Komise právem cituje případy G10, STAR 21 a LeaderShip.
3.26 Program LeaderShip 2015 [16] je názorným příkladem, pokud je správně realizován.
Jeho cílem je zabezpečit prosperující budoucnost pro odvětví stavby a opravy lodí EU na otevřeném trhu.
V rámci tohoto programu spolupracuje Komise s evropskou sférou podnikání. Společně byly vymezeny problémy.
Bylo definováno osm kapitol postupu ze strany průmyslu či Komise.
Je základem plodného sociálního dialogu sociálních partnerů ohledně procesu modernizace.
3.27 Následovat mohou další sektory.
Neexistuje stejný model pro všechny.
Vzhledem k tomu, že se tato otázka týká také členských států a jejich politik, je vhodné, aby specificky přizpůsobené přístupy vyplývající z těchto odvětvových analýz vytvářely stejné závazky pro průmysl, Komisi a členské státy.
Co se týče členských států, mohou tyto závazky též přispět k podpoře výměny zkušeností a nejlepší praxe.
Podle názoru EHSV by v tomto ohledu bylo velmi užitečné zřídit odvětvová monitorovací centra na úrovni EU.
3.28 Vzhledem k mimořádně důležitému aspektu "znalostí" a výzkumu a vývoje a vzhledem k fenoménu celosvětové "mobility mozků" (vědců, výzkumných pracovníků, manažérů a odborníků) EHSV velmi podporuje zřízení technologických platforem, jichž by se aktivně účastnily průmyslové sektory a sféra podnikání.
Tyto platformy se nesmí omezit na pouhé podnikání, ale musí zahrnout také ostatní klíčové aktéry, jako například špičkové technologické instituty a univerzity.
Tyto platformy mohou též umožnit zakládání nových evropských partnerství v rámci soukromého sektoru či mezi subjekty veřejného a soukromého sektoru. [17]
3.29 Je třeba vytvořit evropské znalostní prostředí vycházející z efektivního spolupůsobení univerzit, technologických institutů a průmyslu na podporu aplikované technologie.
Přitom musí být vzaty v úvahu specifické rysy jednotlivých odvětví.
Dále, rozvíjení ekonomiky na znalostním základě musí doprovázet nástroje potřebné pro celoživotní vzdělávání, které by měly zajišťovat i příslušné instituce a univerzity.
I toto lze prosadit pomocí impulsů od jednotlivých odvětví.
V tomto kontextu by měla být posílena úloha odborného a výkonného managementu s ohledem na mobilitu v rámci Evropské unie.
3.30 V této souvislosti a v reakci na projekty jinde ve světě je třeba zahájit rozsáhlé iniciativy pro podporu synergií jednotlivých sektorů (např. Galileo, obranný průmysl), stimulovat spolupráci mezi znalostními centry a průmyslem a zavést nezbytné podmínky pro vytvoření různých seskupení (např.
Airbus) a skupin; zejména skupiny mohou pozvednout konkurenceschopnost a podpořit ekonomickou, sociální a teritoriální soudržnost. [18]
3.31 Více než kdy jindy jsou nesmírně důležité lidské zdroje.
V rámci probíhajícího procesu průmyslové změny se tato otázka týká jak vedení, tak zaměstnanců a jejich organizací.
Předpokládá kromě jiného důraz na kvalitu, profesionalizaci, dovednosti a motivaci. [19]
3.32 V tomto ohledu je nutno vzít patřičně v úvahu, že mladí lidé jsou rozčarovaní představou, že by pracovali v průmyslu, neboť nemají dostatek pozitivních motivů.
Důsledkem toho je nedostatek kvalifikovaných pracovních sil.
3.33 Kromě toho EHSV argumentuje, že v rámci vhodného odvětvového přístupu posílí sociální dialogy závazek zaměstnanců a jejich organizací z hlediska úpravy a kvality daného odvětví.
Přizpůsobené přístupy na odvětvové úrovni též podpoří diskuze mezi sociálními partnery o specifických požadavcích týkajících se kompetencí, adaptability a schopností zaměstnanců.
3.34 V zájmu podpory realizace specifických opatření vycházejících z odvětvových analýz musí být každé z nich projednáno v Radě pro konkurenceschopnost.
Podle názoru EHSV tato konfigurace Rady musí hrát rozhodující úlohu v průmyslové politice "nového stylu" v tom, že bude poskytovat obecnou platformu pro zájmy všech zúčastněných.
Adekvátní odvětvové analýzy prováděné Komisí a Radou a v konečném důsledku jednání o opatření, která je nutno přijmout ve zmíněných oblastech, též posílí závazek národních orgánů správy, které vedle podnikání hrají též významnou úlohu při vytváření prostředí orientovaného na budoucnost.
3.35 V tomto prostředí a při tomto přístupu není místo pro politiku "vybírání vítězů", jak správně prohlásil bývalý komisař Liikanen.
Totéž platí o "národních šampiónech".
[20] To by postavilo celou debatu o průmyslové politice "nového stylu" na špatné základy.
Cílem je vytvářet klima podporující riskování ze strany evropského průmyslu.
Politika poskytování posily či podpory vítězům je mnohem vhodnější.
[21] Je třeba (pře)zkoumat finanční i nefinanční nástroje pro realizaci tohoto cíle.
4. Konkrétní závěry
4.1 EHSV vítá iniciativu Komise (zejména komisaře Liikanena a Generálního ředitelství pro podnikání) vrátit "průmyslovou politiku" jako jednu z priorit na pořad jednání EU vedle horizontálních politik.
Tato iniciativa odpovídá podobným vývojovým trendům v různých členských státech a může podpořit společné názory v této oblasti napříč Unií.
Může přispět k lepší definici způsobů a prostředků pro zvýšení evropské konkurenceschopnosti i k definici vhodných a konkrétních cílů ve Střednědobém hodnocení Lisabonské strategie v roce 2005.
4.2 EHSV poznamenává, že z hlediska průmyslové politiky "nového stylu" je nezbytně nutný důvěryhodný institucionální rámec ve smyslu patřičného rozdělení úkolů v rámci Unie – kdo je odpovědný za co a kdy? – a ve smyslu realizace cílů a směrnic stanovených Evropskou radou a různými konfiguracemi Rady v členských státech. [22]
4.3 EHSV podporuje tři prvky průmyslové politiky "nového stylu": zlepšení regulace, podpora synergií různých politik Společenství a vývoj odvětvové dimenze.
Z hlediska transparentnosti a zviditelnění je nutno zlepšit koordinaci v rámci Komise (například pod záštitou Generálního ředitelství pro podnikání) a v Radě ministrů.
Lepší koordinace musí též přispívat k nezbytné a plodné synergii politik.
Proto by byl velmi vítán střednědobý akční plán schválený Komisí a Komisí pro konkurenci, který by byl každoročně hodnocen.
4.4 EHSV vítá analýzu a mnoho doporučení obsažených ve zprávě "Tváří v tvář změně".
[23] Nicméně je škoda, že zpráva neuvádí průmyslovou politiku "nového stylu" jako užitečný nástroj, jak čelit výzvám na světových trzích.
Zejména měl být zdůrazněn odvětvový přístup a potřeba dobře koordinovaných činností.
EHSV podporuje návrh národních akčních plánů.
V rámci zvýšení efektivnosti jak těchto akčních plánů, tak politik EU, musí být obojí efektivně koordinováno v konfiguraci Rady pro konkurenceschopnost.
EHSV naléhá, aby byly tyto prvky vzaty v úvahu při přípravě Střednědobého hodnocení Lisabonské strategie v březnu 2005.
4.5 EHSV zdůrazňuje potřebu zvýšení informovanosti, která je nezbytnou podmínkou konsensu a veřejné podpory.
Musí být jasně zdůrazněno, že evropská společnost jako celek je zapojena do této celosvětové průmyslové změny, která vyžaduje úsilí v mnohem širší oblasti, než je samotné podnikání.
4.6 EHSV je přesvědčen, že odvětvové analýzy mohou přispět a přispějí pozitivně k lepšímu chápání příslušných trendů vývoje.
Tyto analýzy též podpoří užší spolupráci mezi veřejným a soukromým sektorem i přizpůsobené přístupy a vhodné úpravy politik na úrovni EU a na národní úrovni zaměřené na vytváření nových příležitostí, čímž přispějí k realizaci Lisabonské strategie.
Odvětvové rámce jsou též vhodným prostředkem pro sociální dialogy zaměřené na podporu společných iniciativ a na podporu kvality lidských zdrojů.
4.7 Odvětvový přístup tohoto typu stále více vyžaduje v rámci služeb Komise znalost světových trendů a průmyslové změny.
EHSV důrazně doporučuje, aby se členové Komise důkladně seznámili s tím, co je v soukromém sektoru v sázce.
CCMI a Evropské monitorovací středisko pro změny mohou přispět k odvětvovým analýzám jako partneři-konzultanti, aniž by zasahovali do role sociálních aktérů.
4.8 S ohledem na vývoj v ostatních velkých světových regionech – náklady, kompetence a jejich kombinace – jsou rozhodujícími faktory pro evropskou konkurenceschopnost znalosti, kvalita jak společností jako takových, tak lidských zdrojů a dovedností a příslušných organizací.
Politiky a opatření orientované na budoucnost budou pro tyto oblasti rozhodující.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zavedení zásady rovných příležitostí a rovnosti zacházení pro muže a ženy v otázkách zaměstnanosti a práce
(COM(2004) 279 final – 2004/0084 (COD))
(2005/C 157/14)
Dne 18. května 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy ustavující Evropské společenství v záležitosti výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", která byla pověřena připravit práci Výboru na toto téma, schválila stanovisko dne 25. listopadu 2004.
Zpravodajkou byla paní Sharma.
Na svém 413. plenárním zasedání dne 15. a 16. prosince 2004 (na schůzi dne 15. prosince 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko 146 hlasy pro, 1 hlasem proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Hlavním cílem návrhu směrnice je zvýšit transparentnost a srozumitelnost legislativy o rovném zacházení a usnadnit účinné provádění posílením acquis a zamezením posunu zpět.
Je nezbytné mít jediný text zákona, jasně strukturovaný, snadno srozumitelný a čitelný, aby se podpořilo plnění socioekonomických cílů Společenství pro zvýšení a zlepšení nabídky zaměstnání pro ženy.
1.2 Seskupení ustanovení směrnic o přístupu k zaměstnání, platové rovnosti, zaměstnaneckém sociálním zabezpečení a důkazním břemenu je příležitostí k předložení jediného koherentního textu, v němž nebudou žádné sporné formulace.
Návrh zahrnuje nedávný vývoj v evropském precedenčním právu, jelikož aktualizuje existující sekundární legislativu v souladu s výroky Evropského soudního dvora, které vyjasnily a prohloubily pojem rovnosti.
Toto též umožňuje zaručit zvýšenou právní bezpečnost tím, že budou seskupena opatření směrnic týkající se téhož tématu, a to v novém politickém kontextu, který představuje Unii jako otevřenou, srozumitelnou a spjatou s každodenním životem.
1.3 Tato směrnice se vztahuje na ekonomicky aktivní populaci včetně samostatně výdělečně činných osob, pracovníků, kteří přerušili činnost z důvodu nemoci, mateřství, úrazu či jsou nikoli z vlastní vůle nezaměstnaní, osob, které hledají zaměstnání, pracovníků v důchodu a postižených pracovníků a oprávněných osob těchto pracovníků v souladu s národní legislativou nebo praxí.
2. Kontext
2.1 Amsterodamská smlouva posílila kompetence Společenství ohledně rovnosti mezi muži a ženami a stanovila za cíl odstranění nerovnosti ve všech oblastech občanského života a podporu rovnost mezi muži a ženami.
Nerovné zacházení představuje nejenom porušování základní zásady Evropské unie, ale také faktor brzdící hospodářský růst a prosperitu národních hospodářství.
2.2 Rovné zacházení je nezbytnou podmínkou, pokud si EU přeje úspěšně plnit cíle růstu a trvale udržitelného hospodářského a sociálního rozvoje a rozvoje v oblasti životního prostředí.
Více než jindy se Evropa bude muset spoléhat na vyšší podíl žen v ekonomicky aktivní populaci, čehož může být dosaženo pouze stanovením minimálních rovných práv zaručených pro všechny.
2.3 Studie prokázaly, že diskriminace založená na pohlaví, stejně jako nedostatečná specifická pomoc zaměstnancům zodpovědným za rodinu představují výrazné překážky, které v první řadě brání nárůstu zaměstnanosti žen.
2.4 Vývoj legislativy týkající se rovného zacházení mezi muži a ženami
Rovné zacházení pro muže a ženy je základní zásadou sociálního konceptu Evropského společenství.
Už od roku 1976 byla zásada platové rovnosti pro muže a ženy, jak je uvedena v článku 119 EHS (článek 141 Smlouvy ES) popsána jako jedna ze základních zásad práva Společenství Evropským soudním dvorem. [1]
- První direktiva o rovném zacházení schválená v roce 1975 se týkala platové rovnosti. [2]
- Po ní v roce 1976 následovala směrnice o rovnosti zacházení v otázce zaměstnání.
[3] Tato směrnice byla podstatně pozměněna v roce 2002 směrnicí 2002/73, která definovala "obtěžování" a "sexuální obtěžování". [4]
- V roce 1978 byla schválena směrnice týkající se systémů sociálního zabezpečení. [5]
- V roce 1986 byla schválena směrnice zavádějící zásadu rovného zacházení pro muže a ženy v zaměstnaneckých systémech sociálního zabezpečení.
[6] Později byla tato směrnice pozměněna. [7]
- V roce 1986 byla schválena směrnice o rovném zacházení pro muže a ženy vykonávajícími samostatnou výdělečnou činnost včetně zemědělské činnosti s ustanoveními o ochraně samostatně výdělečně činných žen během těhotenství a mateřství. [8]
- V roce 1992 byla schválena směrnice o ochraně těhotných pracujících žen jako zdravotní a bezpečnostní opatření, jež zahrnuje statutární právo na nejméně čtrnáctitýdenní mateřskou dovolenou, právo absence v zaměstnání z důvodu předporodních vyšetření a ochranu proti propuštění ze zaměstnání. [9]
- V roce 1995 byla uzavřena rámcová dohoda o rodičovské dovolené mezi meziprofesními organizacemi na evropské úrovni a následně byla schválena jako směrnice; ta poukazuje na to, že rovné zacházení též znamená, že opatření se budou vztahovat na muže, a uznává význam role otce ve výchově dítěte.
[10] Tato směrnice byla později pozměněna a rozšířena, aby zahrnula Spojené království. [11]
- V roce 1997 byla schválena směrnice o důkazním břemenu.
[12] Tato směrnice byla také později rozšířena, aby zahrnula Spojené království. [13]
Evropský soudní dvůr hrál vždy důležitou úlohu v přispívání k účinnému snižování diskriminace žen v zaměstnání.
Dvůr vykládá komunitární právo a přirozeně rozvíjí neúplné právní pojmy poměrně nedávné komunitární legislativy v souvislý právní systém [14].
V oblasti rovných příležitostí Soudní dvůr převážně vykládal přímou a nepřímou diskriminaci na základě účinného provádění legislativy o rovném zacházení [15] a jasně stanovil, že ochrana proti diskriminaci z důvodu příslušnosti k pohlaví se týká též mužů. [16]
3. Zvláštní připomínky
3.1 EHSV blahopřeje Komisi k její práci usilující o zjednodušení a větší zpřístupnění všech směrnic o rovnosti zacházení pro muže a ženy.
Rovnost pohlaví je základní právo ve všech složkách života ve společnosti a hospodářského života, a proto musí být legislativa srozumitelná a snadno čitelná pro všechny.
3.2 Jako výsledek 30 let trvajícího legislativního procesu o rovnosti zacházení vzniklo 12 směrnic a Výbor bere na vědomí, že Komise nyní slučuje sedm těchto směrnic se společným tématem rovného zacházení do jediného přepracovaného textu [17].
Komise se rozhodla přepracovat těchto sedm směrnic, jelikož obsahují mnoho společných bodů, což způsobuje opakování a částečné zdvojování textu, ale také nedostatečnou koherenci definic.
3.3 Přepracování aktualizuje, vyjasňuje a zjednodušuje těchto sedm směrnic v jedinou směrnici tím, že zkracuje celkovou délku textů a zavádí jeden soubor definic, včetně definic o přímé a nepřímé diskriminaci a obtěžování.
Výbor vítá tento krok vzhledem k rozšíření a závazku Komise zlepšit právní předpisy.
3.4 Výbor bere na vědomí, že pět směrnic o rovnosti zacházení nebylo zahrnuto do přepracování, protože nemají společný jmenovatel [18].
Jedná se o dvě směrnice o rodičovských právech, které byly vypracovány ve spolupráci se sdruženími zaměstnavatelů a zaměstnanců a nemá se za to, že spadají do oblasti rovných příležitostí, o směrnici o mateřské dovolené a právech kojících žen, která spadá do legislativy o bezpečnosti a zdraví veřejnosti, o směrnici o rovném zacházení v otázce sociálního zabezpečení a o směrnici o ochraně práv žen vykonávajících samostatnou výdělečnou činnost včetně zemědělské činnosti.
3.5 Výbor souhlasí s názorem Komise, že začlenění těchto směrnic by zkomplikovalo a prodloužilo přepracovanou směrnici.
EHSV však zdůrazňuje, že směrnice 86/613/EHS [19] potřebuje okamžitou úpravu vzhledem k množství samostatně výdělečně činných žen a žen zaměstnaných v zemědělství.
EHSV je toho názoru, že tento zákon je obsahově neuspokojivý a neposkytuje dostatečnou ochranu ženám.
Vzhledem k tomu, jak důležitý je pro dosažení lisabonských cílů, je třeba jej urychleně aktualizovat.
3.6 Komise doplnila o dva dodatky směrnice, které přímo odrážejí dobře zavedené precedenční právo a proto pouze ujasňují již platnou legislativu.
Tyto dodatky se týkají rovných platových podmínek (článek 4) a zaměstnaneckých důchodů pro státní zaměstnance (článek 6).
[20] EHSV připomíná, že Evropský soudní dvůr aktivně přispívá k posílení komunitární legislativy.
Zařazení precedenčního práva do přepracované směrnice zlepšuje srozumitelnost a opodstatněnost.
3.7 Kodifikace je technická záležitost a Komise uvedla, že podstata směrnic nebyla pozměněna s výjimkou článku 21, týkajícího se ustanovení o orgánech podporujících rovné zacházení v "horizontálních ustanoveních" kapitoly III.
Zařazení "horizontálních ustanovení" do celé směrnice nyní posiluje, ač omezeně, pravomoci orgánů prosazujících rovnost příležitostí tím, že rozšiřují rámec uplatnění směrnice.
To poskytuje možnost tyto pravomoci ještě později rozšířit.
EHSV zdůrazňuje, že i když podstata směrnic nebyla pozměněna, jejich aktualizace a modernizace s výsledným precedenčním právem by mohly dlouhodobě přivést ke změnám.
4. Závěr
4.1 Rovnost zacházení se opírá o třicetileté legislativní úsilí, ale i když EHSV blahopřeje Komisi za její kroky ke zjednodušení a lepší čitelnosti směrnice, zdůrazňuje, že skutečného rovného zacházení nemůže být v Evropě dosaženo bez pozitivního zapojení všech členských států tím, že budou trvat na rovném zacházení pro muže a ženy.
Výbor věří, že výměna a šíření správných metod a upevňování sociálního dialogu v této oblasti je konkrétní způsob, jak dosáhnout pokroku, a plně uznává klíčovou úlohu sociálních partnerů, přičemž poukazuje na jejich činnost v rámci "Programu práce evropských sociálních partnerů na období 2003-2005".
Komise musí vyvinout větší úsilí ohledně propagace rovného zacházení, rovných příležitostí a přínosu žen pro evropské hospodářství, aby byly dosaženy lisabonské cíle.
4.2 EHSV žádá Komisi, aby vyzvala členské státy k vypracování brožury, v níž by byly zdůrazněny hlavní aspekty evropských směrnic o rovných příležitostech tak, jak byly transponovány do národní legislativy, jakož i povinnosti zaměstnavatelů a práva zaměstnanců, aby se rozšířilo povědomí o rovnosti zacházení ku většímu prospěchu hospodářství.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Studie souvislosti mezi zákonnou a nezákonnou migrací
(COM(2004) 412 final)
(2005/C 157/15)
Dne 4. června 2004 se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, v otázce výše uvedené.
Specializovaná sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 24. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan PARIZA CASTAÑOS.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 413. plenárním zasedání 15. a 16. prosince 2004 (schůzi z 15. prosince 2004), na němž hlasovalo 138 hlasů pro, 0 hlasů proti a 8 hlasů se zdrželo hlasování, následující stanovisko:
1. Shrnutí sdělení
1.1 Evropská rada v Soluni v červnu 2003 zdůraznila, že je potřebné, aby EU prozkoumala zákonné prostředky pro imigraci státních příslušníků třetích států do Unie, a to s přihlédnutím ke schopnosti členských států je přijmout, v souvislosti s otázkou posílení spolupráce se zeměmi původu.
Komise předložila výsledky studie, kterou si vyžádala Evropská rada, o spojovacích článcích mezi zákonnou a nezákonnou migrací.
Klade otázku, zda zákonné možnosti přijímání migrantů oslabují či neoslabují důvody pro nezákonnou migraci.
Po tomto sdělení předloží Komise Zelenou knihu o zákonných cestách přistěhovalectví.
1.2 V první části Komise zkoumá zákonné cesty migrace pracovníků.
Přijímání státních příslušníků třetích států z důvodů jejich zaměstnávání se řídí zákony platnými v jednotlivých členských státech, které se od sebe značně liší.
Některé státy uzavřely své hranice přistěhovalcům hledajícím práci, zatímco jiné přijaly politiky, podle kterých mohou přistěhovalci–pracovníci vstoupit na území státu, pokud mají nabídku pracovního místa, přičemž se přihlíží k principu preferování určitých národností.
Některé státy také vpouštějí osoby samostatně výdělečně činné.
Většina ekonomických přistěhovalců se zpočátku vpouští na základě dočasného povolení k pobytu, s platností od jednoho do pěti let.
1.3 Počet ekonomických přistěhovalců vpouštěných členskými státy v jednotlivých letech se také určuje podle velmi odlišných metod.
Některé státy přijímají pouze vysoce kvalifikované pracovníky (například podle německého systému Zelených karet nebo britského programu pro vysoce kvalifikované přistěhovalce "Highly Skilled Migrant Programme").
Jiné (řada jihoevropských států) přijímají též méně kvalifikované pracovníky na základě škály různých postupů.
Některé státy, například Itálie, uplatňují systém kvót. Jiné, včetně Španělska, podepsaly dvoustranné dohody s některými zeměmi za účelem vpouštění jejich státních příslušníků.
Ve svém sdělení Komise zkoumá různé nástroje používané k řízení přistěhovalectví.
1.4 Komise se též zmiňuje o zákonných úpravách přijatých v různých státech, například v Belgii.
Tato opatření jsou na jedné straně vítána, protože integrují přistěhovalce do společnosti a brání jejich vykořisťování na pracovišti, na druhé straně jsou však také kritizována, protože působí jako stimul pro nezákonné přistěhovalectví.
1.5 V druhé části Komise poukazuje na to, že nezákonná imigrace má mnoho forem a že je nesmírně obtížné získat přesné informace.
Ačkoliv přesný rozsah nezákonného přistěhovalectví v EU není znám, odhaduje se, že je značný. Zmenšení nezákonných imigračních toků je proto prioritou na úrovni jednotlivých států i EU jako celku.
1.6 Komise upozorňuje na jasnou souvislost mezi skrytou ekonomikou, neregulovanými pracovními trhy a nezákonným přistěhovalectvím, zvláště v sektorech jako jsou stavebnictví, zemědělství, pohostinství, úklidové služby a pomoc v domácnostech.
Šedá ekonomika představuje v rámci EU 7 % až 16 % HDP.
1.7 Dopad existujících zákonných cest (jako jsou dvoustranné dohody) na snížení počtu nezákonných přistěhovalců se měří mimořádně obtížně.
Komise upozorňuje na to, že členské státy neprovedly nezbytná hodnocení.
Nebylo ani provedeno hodnocení dopadu vízové politiky na snížení počtu nezákonných přistěhovalců.
1.8 Existuje naděje, že užší spolupráce se zeměmi původu pomůže snížit přítok nezákonných přistěhovalců.
Toto řešení doporučily Evropské rady na svých zasedáních v Tampere, Seville a Soluni.
V současné době jsou však zkušenosti členských států se zaváděním užší spolupráce omezené a výsledky nejsou celkově nijak výrazné.
Komise se domnívá, že může být nutné zaujmout jiný přístup k stimulům nabízeným třetím státům.
1.9 V třetí části Komise předkládá své závěry a nastiňuje možné přístupy.
Vzhledem k zřejmé absenci spolehlivých a srovnatelných údajů na úrovni EU, Komise se dohodla, že bude vydávat každoroční statistickou zprávu o migraci, což bude vyžadovat koordinaci a výměnu informací mezi členskými státy.
Odkazuje na kroky, které byly dosud učiněny: vytvoření skupiny expertů v roce 2002 s názvem Výbor pro imigraci a azyl, počáteční fáze vytváření Evropské migrační sítě (jejíž pilotní projekt probíhal po celý rok 2004) a vytvoření sítě Národních kontaktních bodů pro integraci.
S ohledem na nezákonné přistěhovalectví vznikl systém časného varování a bylo dosaženo pokroku i ve výměně informací.
1.10 Komise věří, že vzhledem k důsledkům negativního demografického vývoje a stárnutí obyvatelstva bude pravděpodobně nadále pokračovat a vzrůstat najímání pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích států a přistěhovalectví do EU z ekonomických důvodů.
Také státy původu opakovaně žádají o rozšíření zákonných cest přistěhovalectví.
1.11 Komise upozorňuje na skutečnost, že její návrh na přijetí směrnice o vpouštění pracovníků [1], předložený v roce 2001, se nesetkal v Radě s žádnou podporou.
Klade otázku, zda by vpouštění ekonomických přistěhovalců mělo být regulováno na úrovni EU či nikoliv, otázku míry harmonizace, o kterou by se mělo usilovat, a zda by měla být zachována či odmítnuta zásada Společenství, dle které je preferován domácí pracovní trh.
Komise konstatuje, že návrh Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu potvrzuje evropské kompetence v imigrační politice, ponechává však na členských státech, aby rozhodly o počtu přistěhovalců, který chtějí vpustit. Je též třeba, aby opatření přijatá v této oblasti přinesla přidanou hodnotu z hlediska celé EU.
Koncem tohoto roku Komise předloží Zelenou knihu k návrhu na přijetí směrnice a k problémům uvnitř Rady, a na konci roku 2004 uspořádá veřejné slyšení.
1.12 Komise se domnívá, že zákonná opatření pomohla státům vypořádat se s velkým počtem nezákonných přistěhovalců, neměla by však být považována za vhodný způsob řízení toků migrace.
Výbor pro přistěhovalectví a azyl musí dále analyzovat postupy při přijímání těchto zákonů se zaměřením na jejich identifikaci a srovnání praxe v jednotlivých státech.
1.13 Posílení integrace státních příslušníků třetích států pobývajících v členských státech v souladu se zákonem je základním cílem, který podle názoru Komise musí být součástí všech budoucích návrhů.
Zásadním aspektem tohoto cíle je integrace na pracovním trhu, z tohoto důvodu Komise připomíná potřebu opatření jako je například zmenšení mezery mezi nezaměstnaností státních příslušníků třetích států a státních příslušníků států EU.
Odkazuje se též na význam posilování větší mobility v rámci pracovního trhu EU, což již umožnila směrnice z roku 2003 o osobách s dlouhodobým pobytem [2] a nařízení č.1408/71.
Je třeba též zlepšit uznávání odborných kvalifikací státních příslušníků třetích států.
1.14 Komise zastává názor, že práce načerno je významným faktorem, který přitahuje nezákonné přistěhovalce, hlavním cílem proto musí být přeměna práce vykonávané načerno na řádné zaměstnání.
Tento cíl již byl zahrnut do pokynů pro politiku zaměstnanosti.
1.15 Jednou z priorit mezi politickými nástroji je vypracování komunitární politiky návratu, aby se zajistil návrat nezákonných přistěhovalců do jejich země původu.
Komise navrhuje vytvoření finančního nástroje pro řízení návratu v pro roky 2005 a 2006.
1.16 Nakonec Komise konstatuje, že tato studie potvrdila nezbytnost posílení spolupráce se státy původu nebo tranzitu, mají-li se snížit toky migrace a organizovat zákonné přistěhovalectví.
Je třeba shromáždit veškerou dostupnou informaci, aby se určilo, jak dobře tato spolupráce funguje.
Je možné též prozkoumat myšlenku vytváření vzdělávacích programů ve státech původu, zaměřených na dovednosti požadované v EU.
Další nápady se týkají například částečné úpravy vízové politiky, dle které by vznikly některé kategorie osob, jimž by se vydávala víza v kratším termínu.
2. Obecné poznámky
2.1 EHSV vítá skutečnost, že Komise předkládá toto sdělení, čímž dává nový impuls imigrační politice Společenství.
Diskuse uvnitř Rady se rozvíjejí jen velice pomalu kvůli dosti liknavé spolupráci některých vlád.
EHSV již konstatoval v různých stanoviscích, že existuje jasná souvislost mezi zákonným a nezákonným přistěhovalectvím.
Tam, kde neexistují vhodné, transparentní a pružné cesty pro zákonnou imigraci, zvyšuje se imigrace nezákonná [3].
Je třeba i solidní azylové politiky podobně jako harmonizovaných zákonů, které zaručí dostatečnou ochranu těm, kteří potřebují mezinárodní ochranu.
2.2 Sdělení Komise o přistěhovalectví, integraci a zaměstnanosti [4] a Evropská rada v Soluni vyjádřily názor, že se během příštích let výrazně zvýší počet ekonomických přistěhovalců z třetích států do EU.
Nárůst ekonomické imigrace se projevuje jak u vysoce kvalifikovaných, tak málo kvalifikovaných pracovních míst.
Jak již konstatoval EHSV, přistěhovalectví by mělo být usměrňováno přes zákonné a transparentní cesty, aby se vyloučily problémy, které v současnosti zažívají pracovní trhy. Aby bylo možné tohoto cíle dosáhnout, musí existovat vhodná spolupráce mezi úřady a sociálními partnery.
2.3 Je těžké pochopit, proč Rada nepřijala směrnici o vpouštění a pobytu pracovníků – přistěhovalců navrhovanou Komisí v roce 2001.
Ve svém stanovisku [5] EHSV uvítal návrh Komise, považoval ho však za nedostatečný s tím, že pro přistěhování pracovníků by měly existovat dvě cesty: získání pracovního povolení a povolení k pobytu v původním státě, a také možnost dočasného povolení k pobytu za účelem hledání zaměstnání.
Návrhem této směrnice splnila Komise své závazky vyplývající ze zasedání Rady v Tampere. Rada, jak se projevilo v jejím postoji, však tento cíl pustila ze zřetele.
2.4 V odpověď na dotaz Komise se EHSV domnívá, že je skutečně nezbytné, aby bylo vpouštění ekonomických přistěhovalců regulováno na úrovni EU, což lze zajistit, pokud bude existovat vysoká míra harmonizace zákonů, jak stanoví návrh Smlouvy o založení Ústavy pro Evropu.
Již v dřívějších stanoviscích [6] EHSV vyzýval k tomu, aby EU urychleně vypracovala společnou imigrační politiku a harmonizovala legislativu.
Výbor prostuduje Zelenou knihu, kterou vypracovává Komise a vydá k této věci stanovisko.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Existující zákonné cesty pro přistěhovalectví pracovníků jsou nedostatečné.
Dvoustranné dohody, kvóty, programy pro vpouštění vysoce kvalifikovaných pracovníků a další v současnosti dostupné nástroje zcela evidentně nestačí zajistit, aby ekonomické přistěhovalectví probíhalo zákonnými cestami a nezákonné přistěhovalectví se nadále zvyšuje.
Evropská unie a členské státy potřebují otevřenou formu legislativy, která umožní pracovní imigraci cestami, které jsou zákonné a transparentní, a to jak pro vysoce kvalifikované pracovníky, tak pro ty, kteří dělají méně kvalifikovanou práci.
3.2 Různé členské státy se rozhodly umožnit přistěhování jen vysoce kvalifikovaným pracovníkům. Komise ve svém sdělení přihlíží ke zkušenostem Německa a Spojeného království.
EHSV se domnívá, že toto jsou extrémně omezené zkušenosti, které je třeba považovat za pozitivní, i když neřeší existující potřeby v dotyčných zaměstnaneckých sektorech.
Členské státy by měly navíc disponovat novými právními nástroji pro imigraci méně kvalifikovaných pracovníků, které jejich pracovní trhy potřebují a kteří jsou dnes do velké míry součástí skryté ekonomiky, nezákonného zaměstnávání a přistěhovalectví, zvláště v sektorech jako jsou pomoc v domácnostech, zdravotní péče, zemědělství, pohostinství, stavebnictví aj.
3.2.1 Je nesmírně důležité, aby zájemci o přistěhování měli dostatečné a jasné informace o existujících nástrojích, kterými se v členských státech řídí zákonná imigrace.
Konzulární služby musí tyto informace předat státům původu a v evropských cílových státech musí být přistěhovalci ïnformováni o těchto nástrojích.
3.3 Navíc dvoustranné dohody mezi členskými státy a třetími zeměmi, jejichž účelem je regulovat pracovní imigraci, představují mimořádně kladný vývoj, protože se zakládají na spolupráci se státy původu, po čemž již od Tampere volají Rada, Komise, Evropský parlament i EHSV.
Většina těchto dohod se využívá pro řízení otázek souvisejících s dočasnými přistěhovalci a těmi, kteří vykonávají méně kvalifikované práce.
EHSV by však chtěl upozornit na to, že tyto dohody by mohly být efektivnější, kdyby byly vedeny ve spolupráci se sociálními partnery v členských státech a státech původu.
Ve světle těchto zkušeností se také projevily problémy na konzulárních úřadech členských států, které trpí nedostatkem pracovníků specializujících se na pracovní imigraci.
3.3.1 EHSV též navrhuje možnost, aby EU na základě asociačních dohod a dohod o spolupráci mezi EU a různými třetími státy mohla vytvářet specializovaná oddělení pro pracovní imigraci.
Asociační dohody a dohody o spolupráci mezi EU a třetími státy by mohly pokrývat i příležitosti pro pracovní imigraci a vzdělávací programy.
Migrace kvalifikovaných pracovníků do Evropy ze zemí původu by mohla vytvořit další překážku rozvoje těchto zemí a proto musí Evropská unie a členské státy s nimi spolupracovat, aby se zajistilo, že imigrace se stane faktorem rozvoje, nikoliv dodatečným problémem.
3.3.2 Dotyčné státy navíc nemají s EU vyvážené vztahy v oblasti obchodních, finančních a technologických toků.
Asociační dohody a dohody o spolupráci mezi Evropskou unií a třetími státy musí obsahovat nové politické a ekonomické nástroje představující pozitivní přínos rozvoji těchto zemí.
To je jediný způsob jak zaručit solidní spolupráci v prevenci nezákonného přistěhovalectví.
Plné spolupráce mezi EU a rozvojovými zeměmi je zapotřebí i v rámci Světové obchodní organizace.
3.4 Některé členské státy, po předchozím zhodnocení potřeb svých pracovních trhů, využívají systému kvót pro řízení dvoustranných dohod, a to ve spolupráci se sdruženími zaměstnavatelů a odbory.
Vzhledem ke klesajícímu počtu členů těchto organizací a těžkopádné byrokracii, kterou tento systém vytváří, nejsou výsledky tak dobré, jak se očekávalo.
Příkladem jsou státy, kde značně vzrostlo nezákonné přistěhovalectví (například Španělsko) a kde přesto nebyly kvóty naplněny.
Pružnější systém řízení kvót by byl užitečnější v případě, kdyby se například vydávala dočasná víza pro účel hledání zaměstnání, tak jak navrhl EHSV ve svém stanovisku [7] k směrnici o vpouštění přistěhovalců.
3.5 V Evropské unii je mnoho lidí "bez papírů", kteří, dle konstatování Komise, pracují nezákonně a v skryté ekonomice.
Tito lidé vstoupili do EU nezákonně anebo dospěli ke konci svého zákonného pobytu a nevrátili se do země původu.
Sdělení Komise se zabývá i politikou návratu a uzákonění pobytu.
3.6 EHSV nesouhlasí s tvrzením Komise, že jediným koherentním přístupem k řešení problémů osob s nezákonným pobytem je zajistit jejich návrat do zemí původu [8].
Takový přístup není realistický, protože systémy a nástroje pro návrat nejsou přiměřené k velikosti úkolu, kdy se má řešit situace, ve které se nacházejí miliony lidí.
EHSV svůj postoj vyjádřil již ve svém stanovisku [9] k Zelené knize o komunitární politice návratu nezákonně pobývajících osob a stanovisku [10] k otevřenému způsobu koordinace: EHSV věří, že povinný návrat by neměl být jedinou nebo přednostní reakcí EU na přítomnost přistěhovalců, kteří se nacházejí v EU v nezákonném postavení.
Co je potřeba, je komplexní politika, zahrnující jak návrat, tak i možnost legalizace [11].
Jestliže politika povinného návratu není spojena s opatřeními pro uzákonění pobytu, zůstane počet lidí nacházejících se v nezákonném postavení nezměněn, bude nadále živit skrytou ekonomiku a povede k zvýšenému vykořisťování v zaměstnání a k sociálnímu vyloučení [12].
EHSV usiluje o takovou politiku Společenství, která podporuje programy pro dobrovolný návrat a nucený návrat uplatňuje jen v dostatečně odůvodněných případech, tak jak to Výbor uvedl v příslušném stanovisku k Zelené knize o politice Společenství týkající se návratu ilegálně se zdržujících osob [13].
3.7 EHSV již konstatoval, že postavení tohoto velkého počtu lidí, kteří se nacházejí v nezákonné situaci, bylo mělo být legalizováno, a to při splnění určitých podmínek souvisejících s mírou, do jaké zapustili kořeny ze sociálního a pracovního hlediska [14].
Rada a Komise oprávněně trvají na tom, že práce načerno musí být přeměněna na řádné zaměstnání a aby bylo možné toho dosáhnout, je nutné, aby dotyčné osoby, z nichž mnohé jsou nezákonnými přistěhovalci, spolupracovaly. Je třeba aby spolupracovali i sociální partneři [15].
3.8 Nezákonné přistěhovalectví je úzce spojeno se skrytou ekonomikou a prací načerno.
Přistěhovalectví je jen jednou stránkou skryté ekonomiky a charakteristiky nezákonného zaměstnání přitahují nezákonné imigrační toky.
EHSV proto vítá zákony existující v některých členských státech, které usnadňují legalizaci situace těchto osobu, a to z pracovních nebo humanitárních důvodů anebo protože jsou již integrováni do společnosti.
Takový přístup může též pomoci zabránit nárůstu velkého počtu osob v nezákonném postavení, který by si vyžádal mimořádná legalizační opatření.
Tyto nástroje musí být transparentní a jejich zavádění musí být doprovázeno nezbytnou informovaností a koordinací mezi členskými státy.
3.9 Přistěhovalci musí být plně integrováni do evropského pracovního trhu, a to prosazováním větší mobility.
EHSV [16] podpořil směrnici o statutu státních příslušníků třetích států, kteří mají v EU dlouhodobý pobyt, která usnadní mobilitu přistěhovalcům, kteří získají toto postavení.
EHSV také podpořil rozšíření nařízení č. 1408/71 [17] tak, aby pokrývalo i státní příslušníky třetích států.
Bylo by vhodné tuto mobilitu rozšířit v rámci Evropské strategie zaměstnanosti i na jiné přistěhovalecké skupiny, a to při využití sítě EURES.
3.9.1 Komise konstatuje, že návrh na přijetí směrnice o službách na vnitřním trhu, týkající se poskytování přeshraničních služeb, také povede k zvýšení mobility.
EHSV v současné době vypracovává stanovisko, které obsahuje řadu návrhů na nápravu problémů, které přináší tato směrnice [18].
3.10 Mnoho přistěhovalců nemůže vykonávat zaměstnání, které odpovídá jejich vzdělání, protože úřady v členských státech neuznávají jejich odborné kvalifikace.
EU musí rozšířit směrnici o odborných kvalifikacích, aby usnadnila uznávání kvalifikací získaných v státu původu.
Tím se zabrání případům diskriminace v důsledku neuznání kvalifikace a členské státy i evropské společnosti budou mít větší užitek z práce lidí, jestliže přihlédnou k jejich odborným kvalifikacím.
3.11 Nedostatek vhodných údajů znamená, že nelze hodnotit dopad vízové politiky na snížení nelegálního přistěhovalectví.
Požadavek krátkodobého víza pro občany třetích států může zmenšit rozsah nelegálního přistěhovalectví, které je důsledkem dané situace, je však třeba vzít v úvahu nebezpečí, že by se mohl zvýšit počet osob, které jsou obětmi sítí nezákonného obchodu s lidmi. EHSV podporuje používání nástroje víz jen ve výjimečných situacích.
Politika víz by mohla závažně diskriminačním způsobem omezit mobilitu osob. Z toho vyplývá potřeba odpovídajícího řízení konzulárních úřadů, tj. taková forma řízení, která je transparentní a vylučuje jakoukoliv možnou korupci.
3.12 EHSV souhlasí s tvrzením Komise, že boj proti nezákonnému přistěhovalectví musí být i nadále zásadní součástí řízení imigrace.
Otevírání zákonných cest pro pracovní migraci, snížení rozsahu skryté ekonomiky a nezákonného zaměstnávání, spolupráce se státy původu atd. musí být doprovázeno skutečně efektivním sledováním vnějších hranic.
3.13 Zločinné organizace zabývající se obchodováním s lidmi jsou mimořádně mocné a napojené na další zločinné aktivity.
EHSV ve svých různých stanoviscích [19] vyzýval k účinnějšímu boji proti zločinným sítím obchodujícím s lidskými bytostmi.
Je třeba zlepšit spolupráci mezi úřady justice a vnitra členských států a Evropskou komisí.
Je třeba vybavit instituce EUROPOL a EUROJUST nejvhodnějšími politickými, zákonnými a správními nástroji.
Je třeba urychlit práce vztahující se k budování Evropské agentury pro kontrolu hranic a také služby Evropské hraniční stráže.
3.13.1. Některé evropské oblasti, jako jsou jižní ostrovy (Malta, Lampedusa a Kanárské ostrovy), mají obzvlášť potíže, protože slouží pro ilegální přistěhovalce jako tranzitní místo a počet přistěhovalců přesahuje možnosti jejich kapacity.
Proto je nutné, aby měla Evropská unie solidární systém na řešení tohoto problému.
3.13.2. Při boji proti nezákonnému obchodu a obchodování s lidmi je třeba zaručit ochranu obětí v souladu s mezinárodním humanitárním právem a evropskými úmluvami o lidských právech.
Nezákonní přistěhovalci patří ke skupinám osob, které musí být obzvlášť chráněny.
Jejich život a bezpečí jsou na prvním místě.
EHSV přijal již dříve stanovisko [20] ke zlepšení ochrany obětí.
3.14 EHSV podporuje vznik otevřené metody koordinace imigrační a azylové politiky [21].
EU má v současné době Výbor pro imigraci a azyl, který odvádí vynikající koordinační a poradenskou práci, který však má nedostatečný mandát.
Evropská rada v Soluni umožnila pilotní projekt vytvoření Evropské migrační sítě.
Tato síť si zasluhuje podporu EHSV, protože představuje krok k lepší koordinaci uvnitř EU.
3.15 EHSV vítá skutečnost, že cíle přistěhovalecké politiky Společenství zahrnují integrační opatření, o která Výbor usiloval [22].
Přijetí poskytnuté novým přistěhovalcům, jejich integrace na pracovním trhu, jazyková příprava, boj proti diskriminaci a podílení se na občanském, kulturním a politickém životě – to vše musí být strategickým cíly EU.
Podle EHSV je zásadně důležité, aby v otázce integračních politik měly veřejné úřady podporu sociálních partnerů a organizací občanské společnosti.
3.15.1 Výbor chce obyvatelům Evropy sdělit myšlenku, že přistěhovalci jsou velmi potřebnými členy naší společnosti a přispívají k hospodářskému, sociálnímu a kulturnímu bohatství Evropy.
EHSV chce i nadále aktivně spolupracovat s ostatními institucemi EU pro zajištění plnění cílů stanovených v Tampere a pro zavedení vhodné společné imigrační politiky a pro harmonizaci legislativy.
S tímto záměrem bude Výbor, ve spojení s Komisí, sociálními partnery a organizacemi občanské společnosti, usilovat o zřízení stálé instituce [23].
Způsob jak dosáhnout rovného zacházení a integrace je boj proti rasismu, xenofobii a diskriminaci.
3.16 Sociální agenda [24] v současné době obsahuje řadu cílů v oblasti podpory integrace, boje proti diskriminaci a zajištění rovného zacházení.
V následujících letech bude třeba v důsledku zvýšeného počtu přistěhovalců uzpůsobit některé cíle pravidel sociální politiky EU.
3.17 EHSV podtrhuje skutečnost, že návrh Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu položil nové základy imigrační politiky Společenství a připomíná, že přijal stanovisko k vlastní iniciativě [25], dle které by Smlouva měla poskytnout občanství EU státním příslušníkům třetích států, kteří mají dlouhodobé povolení k pobytu, aby tyto osoby mohly snáze vykonávat svá politická práva a aby byla posílena jejich integrace.
EHSV též přijal stanovisko k vlastní iniciativě [26] navrhující, aby členské státy Evropské unie ratifikovaly Mezinárodní úmluvu o ochraně všech migrujících pracovníků a příslušníků jejich rodin, schválenou Valným shromážděním Organizace spojených národů [27], jejímž cílem je ochrana lidských práv a důstojnosti lidí na celém světě, kteří emigrují z ekonomických důvodů nebo důvodů souvisejících s prací, prostřednictvím vhodných zákonů a dobrých vnitrostátních postupů.
Výbor opět vyzývá Radu a Komisi, aby zvážily ratifikaci této úmluvy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o správě řízeného vstupu osob potřebujících mezinárodní ochranu do Evropské unie a posílení ochranných kapacit v regionech původu – "Zlepšení přístupu k trvalým řešením"
(COM(2004) 410 final)
(2005/C 157/16)
Dne 25. srpna 2004 se Komise v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce pro "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", která je pověřena přípravou podkladů pro Výbor v této věci, přijala stanovisko dne 25. listopadu 2004 (Zpravodaj: paní LE NOUAIL-MARLIÈRE).
Během svého 413. plenárního zasedání 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 15. prosince) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 139 hlasy pro, 1 proti, 9 členů se hlasování zdrželo.
1. Obsah dokumentu Komise
1.1 Toto oznámení představuje odpověď Komise na bod 26 Závěrů Evropské rady v Soluni z 19. a 20. června 2003, který vyzývá Komisi, aby "prozkoumala všechny parametry pro zajištění větší spořádanosti a lepší koordinace vstupu osob potřebujících mezinárodní ochranu na území EU, a aby posoudila, jak by ochranu těchto osob mohly lépe zajišťovat regiony původu".
1.2 Dokument je rozdělen do čtyř podkapitol, z nichž první má za cíl "prozkoumat všechny parametry pro zajištění větší spořádanosti a lepší koordinace vstupu osob potřebujících mezinárodní ochranu na území EU, a aby posoudila, jak by ochranu těchto osob mohly lépe zajišťovat regiony původu".
1.3 Znovuusídlení znamená přesun uprchlíků z první hostitelské země nebo tranzitní země na území Unie nebo třetího státu (Kanada, USA, Austrálie, …) a představuje z definice spořádaný a řízený vstup do EU.
Mohlo by hrát určitou roli ve společné azylové politice EU.
Komise proto soudí, že existují dobré důvody pro to, aby byl v této oblasti zvolen přístup v měřítku celé Unie a aby byl zaveden program znovuusídlení na úrovni EU.
1.4 Kapitola II se zabývá tím, jak by regiony původu mohly lépe zajišťovat ochranu osob, které potřebují mezinárodní ochranu, a jak by jim v tomto úkolu mohla být nápomocna EU.
1.5 Opatření určená k posílení ochranných kapacit musejí být součástí koordinovaného a systematického přístupu k celé otázce.
V této souvislosti je nutné pokusit se navrhnout referenční systém účinné ochrany, k němuž by hostitelské země měly s partnerskou pomocí EU směřovat.
Za tímto účelem by EU měla nejprve analyzovat opatření, která sama doporučuje na zajištění ochrany těch, kteří to potřebují, a která kladou důraz zejména na ochranu před pronásledováním a utlačováním, právo na řádný soudní proces a možnost žít s prostředky dostatečnými na uspokojení lidských potřeb.
1.6 Níže uvedené složky ochrany lze na jedné straně považovat za vhodné ukazatele pro posouzení ochranných kapacit dané hostitelské země, které zároveň pomohou určit, zda je používaný systém ochrany dlouhodobě udržitelný, a na druhé straně slouží jako vodítka pro definici referenčního systému na posílení těchto kapacit:
- Používání nástrojů na ochranu uprchlíků, včetně nástrojů regionálních, a přistoupení k dalším smlouvám o lidských právech a k mezinárodnímu humanitárnímu právu, dodržování těchto nástrojů a odstranění výhrad;
- Právní rámce jednotlivých zemí: přijetí/novelizace zákonů o uprchlících a azylu;
- Registrace žadatelů o azyl a uprchlíků, písemné a podrobné posouzení jejich žádosti;
- Přijetí a poskytnutí zázemí žadatelům o azyl;
- Podpora soběstačnosti a místní integrace.
1.7 Kapitola III se věnuje tomu, jak dosáhnout integrovaného, celkového, vyváženého, pružného a uzpůsobeného přístupu k jednotlivým otázkám přistěhovalectví a azylu.
1.8 Komise za tímto účelem navrhuje, aby v EU fungovaly víceleté regionální programy ochrany, a předkládá seznam a časový rozvrh akcí a projektů pro oblast azylu a migrace, přičemž tyto programy mají být vypracovány v partnerské spolupráci s třetími zeměmi příslušného regionu.
Tyto programy by byly vytvořeny pro jednotlivé regiony a země a doprovázely by je strategické dokumenty, které tvoří obecný rámec vztahů Společenství s rozvojovými zeměmi, a to podle stejných cyklů.
1.9 Evropské regionální programy ochrany by představovaly "koš" opatření, která v některých zemích již existují, v jiných se na nich pracuje nebo se čeká na jejich návrh: jde o opatření určená k posílení ochranných kapacit, systému registrace, programu znovuusídlení na úrovni EU, dále na podporu zlepšení místních infrastruktur, místní integrace osob potřebujících mezinárodní ochranu ve třetí zemi, a konečně na podporu spolupráce v oblasti legálního přistěhovalectví, řízení přílivu migrantů a jejich návratu.
1.10 Konečně kapitola IV uvádí závěry tohoto oznámení, doporučuje nejlepší postup a žádá Radu EU, Evropskou radu a Parlament, aby jej podpořily.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor schvaluje úmysly Komise, které se opírají o doporučení UNHCR, nenalézá však v jejím oznámení dostatečné záruky pro úroveň mezinárodní ochrany, které bylo dosaženo od roku 1951.
Tuto úroveň je bohužel stále nutné garantovat či zvyšovat, neboť v mezinárodním kontextu dosud narážíme na případy diskriminace na základě nenávisti, která může někdy vést až k ozbrojenému konfliktu, diskriminace dopadající na sociální skupiny civilních obyvatel nebo jednotlivce náležící k sociálním skupinám a případy pronásledování jednotlivců nebo skupiny státy či nestátními činiteli (skupinami nebo jednotlivci).
Z tohoto hlediska Výbor podporuje práce probíhající v rámci "Úmluvy +" Vysokého komisariátu OSN pro uprchlíky, jejichž cílem je zlepšit a uzpůsobit status uprchlíka a Ženevskou úmluvu.
2.2 Návrh programů znovuusídlení by měl ještě více zdůraznit, že primárním cílem znovuusídlení jakožto trvalého řešení je zajistit co nejrychlejší usazení lidí, jimž byl udělen status uprchlíka nebo kteří mají nárok na mezinárodní ochranu, ve smyslu směrnice o požadovaných podmínkách pro uznání statusu [1], aby mohli žít za normálních a důstojných podmínek v souladu s Ženevskou úmluvou a s procedurálními pokyny HCR.
2.3 Výbor zdůrazňuje, že členské státy se musejí dohodnout na právním statusu, aby bylo možné vzájemně uznávat a podporovat programy znovuusídlení, které již v některých členských státech existují, a zaměřit se na přijetí společných norem, aby se tyto programy mohly rozšířit na všechny členské státy EU a státy, které jsou signatáři Ženevské úmluvy.
2.4 Tyto programy by byly odpovědí na potřeby lidí potřebujících skutečnou mezinárodní ochranu ve smyslu Úmluvy z roku 1951 a měly by zabránit "neoprávněné snaze" o snižování statusu uprchlíka a úrovně jeho ochrany.
Výbor tyto obavy Komise sdílí, připomíná však, že:
- mezinárodní závazky členských států Evropské unie, které jsou signatáři Úmluvy z roku 1951, zůstávají v platnosti, a přitom některé státy se již nenamáhají žádosti přijímat a posuzovat a přijetí zamítají, aniž přihlédnou k tomu, zda návrat nemůže ohrozit život uprchlíka.
- Podmínky pobytu žadatelů o azyl v některých členských státech se začínají podobat podmínkám "zadržení" – v případě žadatelů, jejichž žádosti již byly přijaty, ale nebyly dosud posouzeny – a ve zprávách veřejných sociálních služeb se objevují skutečnosti, které jsou traumatizující jak pro žadatele o azyl samotné, tak pro občanskou společnost. Ta si proto o otázce azylu obecně vytváří katastrofální mínění.
- Součástí cílů uvedených v Oznámení by mělo být výrazné zlepšení zejména v oblasti svobody pohybu, finanční pomoci, pomoci ze strany sdružení specializovaných na pomoc uprchlíkům a programů na podporu integrace.
- Měly by se zlepšit podmínky přítomnosti nevládních organizací a sdružení na pomoc uprchlíkům v uprchlických centrech prostřednictvím partnerských smluv uzavřených s úřady hostitelské země, nebo by alespoň měla být jasně vymezena jejich práva.
2.5 Směšování žadatelů o mezinárodní ochranu s bojem proti nelegální migraci, které jakoby naznačovalo, že každá žádost o azyl představuje zneužití práva a je zřejmě neopodstatněná a že ochrana statusu uprchlíka se má projevit posílením obecných donucovacích prostředků, jistě nepřispívá ke zlepšení či vyjasnění toho, jak veřejnost vnímá své závazky.
2.6 Tyto programy by u členských států neměly nahrazovat dodržování procedur a posuzování žádostí o azyl, jak to ostatně doporučují zprávy Evropského parlamentu [2], stanoviska Hospodářského a sociálního výboru [3] a doporučení mezinárodních organizací [4].
2.7 Výbor dále připomíná, že lidé, kteří se úspěšně pokusí překročit hranice EU, aby zde požádali o azyl, představují pouze malou část (zhruba setinu) z těch, kteří mají právo o azyl požádat.
Pro správnou kvantifikaci závazků a povinností EU je třeba se podívat na zprávu UNHCR z roku 2003, která uvádí počet osob a populace spadajících do kompetence HCR, neboli těch, o jejichž osud se HCR obává.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Vzhledem k bilanci hodnocení, které předkládají evropské nevládní organizace a různé instituce, počítaje v to i Evropský parlament, se Výbor obává, aby prostor ponechávaný členským státům při určování kritérií přístupu k programům znovuusídlení nevedl postupně k snížení ochrany garantované normami Ženevské úmluvy z roku 1951 a Newyorského protokolu z roku 1967.
3.2 Jestliže orgány HCR uznají v prvních hostitelských zemích v regionech původu "prima facie" uprchlíky za hodné mezinárodní ochrany, neznamená to sice udělení statusu uprchlíka v souladu s Ženevskou úmluvou, ale umožňuje to HCR navrhnout seznam osob oprávněných zúčastnit se programu znovuusídlení.
Udělení statusu uprchlíka ve smyslu Úmluvy, a případně podpůrné ochrany, přísluší první hostitelské zemi, zemi tranzitní či zemi znovuusídlení.
Osoby zařazené do programu znovuusídlení musejí mít některý ze statusů mezinárodní ochrany.
3.3 Výbor upozorňuje, že je nutné, aby individuální posuzování žádostí o azyl probíhalo nezávisle na tom, zda má daná osoba nárok na program znovuusídlení (a s ním související právo na zákonné odvolání, jímž se pozastavují opatření pro navrácení), a obává se, že nedojde-li k jasnému zaopatření a rozdělení odpovědnosti, mohla by se vytvořit nedefinovaná zóna odmítání odpovědnosti, a to navzdory úmluvě Dublin 2, jíž nejsou hostitelské či tranzitní země v regionech původu vázány.
Pokud navíc dochází k podmiňování uznání statusu mezinárodní ochrany nárokem na účast v programu znovuusídlení, mohlo by to vést k tmou, že členské státy, které se na programech znovuusídlení podílejí, budou omezovat počet konvenčních uznaných uprchlíků či počet těch, kterým je poskytována podpůrná ochrana.
3.4 Výbor podporuje návrh Komise jako příspěvek EU k účinné ochraně uprchlíků, kterým byl udělen status uprchlíka, pokud platí právní záruky procedur a dodržování individuálních práv žadatelů o azyl ve smyslu mezinárodních úmluv, zejména pak Ženevské a Newyorské úmluvy, a pokud uprchlíci, kteří neprošli výběrovými kritérii programu znovuusídlení, nenarážejí na omezování svých práv na posouzení žádosti či uznání statusu.
Výbor by se však k návrhu Komise postavil naopak odmítavě, kdyby posílení kapacit prvních hostitelských zemí či tranzitních zemí v regionech původu znamenalo zproštění členských států Evropské unie jejich závazků uznávat statutární a právní ochranu uprchlíka nebo osoby požívající podpůrnou ochranu.
3.5 Výbor doporučuje, aby byly prakticky uplatňovány a revidovány harmonizované procedury, které Rada přijala 29. dubna 2004, a aby cílem tohoto Oznámení nebyl posun k posuzování žádostí v regionech původu.
Výbor naopak doporučuje, aby přijaté minimální normy vedly členské státy k uplatňování záruk, které by mohly jít dále než doporučované normy.
3.6 Dosud existuje mnoho regionů, které jsou potenciálními zdrojovými zónami z důvodu diskriminace, nedodržování lidských práv, pronásledování bojovníků (bojovnic) za lidská práva, přírodních či souvisejících katastrof, hladomoru, spekulací, klimatických změn či kumulace příčin.
Výbor si proto klade otázku, zda země sousedící se zeměmi původu žadatelů o azyl jsou stále nejzpůsobilejší k tomu, aby je přijímaly, uznávaly jejich status a vybíraly uprchlíky mající nárok na účast v programech znovuusídlení.
Výbor si dále klade závažnou otázku, zda jsou zastoupení EU ve třetích zemích schopna tento úkol plnit bez asistence a zásahů organizované občanské společnosti.
Výbor doporučuje, aby byly nejprve uplatněny a revidovány harmonizované procedury přijaté Radou 24. dubna 2004, a teprve pak aby se přešlo k další etapě, jíž je decentralizace posuzování žádostí o azyl v regionech původu.
3.7 Výbor se obává, že asistence evropských, mezinárodních či místních sdružení a nevládních organizací, která je již nyní obtížná, bude časem úplně nemožná z důvodu vzdálenosti, příliš vysokých nákladů, zvětšování počtu osob pro komunikaci na straně státních úřadů, napjatých vztahů nebo nedostatku prostředků místních sdružení v některých zemích.
3.8 Přestože je nutné odlehčit zátěž prvních hostitelských nebo tranzitních zemí v regionech původu a více přispívat k obnovení normálních a důstojných životních podmínek uprchlíků, neměla by případná spolupráce s prvními hostitelskými nebo tranzitními zeměmi v oblasti programů znovuusídlení v žádném případě nahradit právo jednotlivců požádat o azyl na území EU ani závazky států, které jsou signatáři Ženevské úmluvy, jestliže se na ně uprchlíci obrátí s jednotlivými žádostmi o azyl.
3.9 Výbor připomíná, že "politické" jednání se zeměmi původu musí mít především podobu vyzývání a podpory k dodržování lidských práv, přičemž podle individuální situace daných osob může jít o země původu, hostitelské nebo tranzitní země, a rozdělení povinností mezi státy všech regionů.
3.10 I v současné době může docházet k masivním přílivům uprchlíků.
Směrnice o přijetí uprchlíků v případě masivního přílivu [5] se vztahuje pouze na případy masivního přílivu na území EU, a Výbor lituje, že Oznámení se netýká prosazované pomoci nebo možnosti použít programy znovuusídlení v takové situaci.
4. Závěry
4.1 Otevření právních cest pro přistěhovalectví musí reagovat na potřeby emigrace a imigrace, zatímco azylové prostředky musejí být nadále věnovány azylu a brát v úvahu absolutní povahu potřeb ochrany a znovuusídlení v podobě normálního a důstojného života pro uprchlíky, nezávisle na prostředcích trvalé spolupráce a pomoci Evropské unie třetím zemím v oblasti ekonomické, sociální či životního prostředí, které jsou doplněním individuální mezinárodní ochrany, a nikoli její náhražkou.
Tyto prostředky nelze směšovat, neboť přestože některé účinky mohou mít bezprostřední příčiny, neexistuje žádná systematická kauzální souvislost mezi tím, že je nějaký region slabě nebo špatně integrován do světové ekonomiky a nedodržováním lidských práv.
4.2 Ať se podíváme kamkoli, je vývoj společné azylové politiky posuzován velmi přísně a nevládní organizace a sdružení na národní i mezinárodní úrovni jsou stále více znepokojeny nad nedodržováním slibů ze strany EU.
Evropská komise přichází se svým Oznámením o vytváření a realizaci "trvalých řešení" právě v tomto kontextu.
4.3 Výbor se domnívá, že Komise a Rada nemohou ignorovat znepokojení nad tím, že závazky z Tampere vedly k vydání směrnic či právních opatření, v nichž dostává jeden přístup přednost před druhým.
Výbor důrazně upozorňuje, že evropské veřejné mínění tvoří různé proudy a že není homogenní ani monolitní, což je charakteristickým rysem otevřené společnosti, která se hlásí k demokracii a právu.
Proto by Komise ve svém přístupu a Rada ve svých rozhodnutích měly interpretovat závazky k vytváření prostoru svobody a spravedlnosti, které byly přijaty v Tampere, více ve smyslu práv občanů a osob v souladu s Chartou základních práv a závazků, které z ní vyplývají pro státy.
4.4 Limity interpretace orientované na bezpečnost, která převládala po útocích z 11. září 2001, se projevily nejen v podobě výsledků různých evropských i státních voleb, počítaje v to i stále klesající účast voličů, ale také v různých ozbrojených konfliktech, jež přerostly v chronické občanské války, a v nedodržování všeobecných lidských práv.
4.5 Za dobu deseti let EU přijala a uznala uprchlíky v počtu, který se nebyl ve všech členských státech rovnoměrný, ovšem reálné potřeby ukazují, že bez ohledu na to, jakou roli hraje EU v mezinárodním přijímání uprchlíků, mohly by podpůrné programy v regionech původu (např. v Africe a tzv. zóně Caswaname) a programy znovuusídlení v samotné EU přispět ke zlepšení situace uprchlíků či žadatelů o azyl, kteří mají právo na mezinárodní ochranu.
4.6 Výbor návrh oznámení podpoří, s výhradou zařazení následujících objasnění:
- lepší zacházení se žádostmi o azyl na území všech členských států, ukončení praxe zamítání žádostí bez posouzení a posílání uprchlíků zpět do zemí či regionů původu, jež představuje porušení principu nenavracení, a to prostřednictvím rychlé transpozice a realizace směrnic o "Procedurách" a "Kvalifikacích" na straně členských států s využitím možnosti uplatnit vyšší normy než jen minimální;
- aby se zlepšily podmínky přítomnosti mezivládních organizací a sdružení na pomoc uprchlíkům v uprchlických centrech, prostřednictvím uzavření partnerských dohod s úřady hostitelských zemí, nebo alespoň aby byla vyjasněna jejich práva.
- aby byl přehodnocen princip, na jehož základě se některé státy původu či tranzitní označují jako "bezpečné třetí státy", a přitom nenabízejí žadatelům o azyl možnost posouzení jejich individuální situace a výsledných práv;
- aby bylo jasně řečeno, že status vycházející z Ženevské úmluvy má procedurálně i právně přednost před podpůrnou ochranou [6];
- aby bylo jasně řečeno, že lidem majícím nárok na účast v programu znovuusídlení byl uznán status uprchlíka ve smyslu Ženevské úmluvy a status uprchlíka či osoby mající nárok na podpůrnou ochranu ve smyslu směrnice o "Kvalifikacích", což umožní, aby byla za všech okolností respektována jejich základní práva a aby v zemích znovuusídlení, zemích Evropského společenství či třetích zemích de facto nevznikala populace takzvaných "undecided cases" bez jasně definovaných práv.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu "Účinnější společný evropský azylový systém – jednotný postup jako další etapa"
COM(2004) 503 final – SEC(2004) 937
(2005/C 157/17)
Dne 15. října 2004 se Komise rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 25. listopadu 2004.
Zpravodajkou byla paní Le NOUAIL-MARLIÈRE
Během svého 413. plenárního zasedání 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 15. prosince) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 132 hlasy pro, 0 proti, 10 členů se hlasování zdrželo.
1. Podstata návrhu Komise
1.1 Sdělení předložené EHSV doporučuje zlepšení a urychlení postupu přiznávání statutu uprchlíka nebo mezinárodně chráněné osoby.
1.2 Zvažuje možné výhody jednotné azylové politiky, rychlejší a účinnější, a výhody zjednodušených postupů pro žadatele o azyl: zdá se, že Komise usiluje o zlepšení veřejného mínění v otázce zpracování žádostí o azyl a vracení odmítnutých žadatelů.
1.3 Komise dále obhajuje přidanou hodnotu takových změn, vzniklou spoluprací členských států, společnou metodikou založenou na dvou vzájemně závislých přístupech následujících v tomto pořadí: vstupní "přípravná" fáze a opatření v komunitární legislativě.
1.4 Přípravná fáze by byla obdobím konzultací a debaty o potřebách členských států v oblasti sjednocení postupů, vedoucích k přiznání dvou typů statutu upravených směrnicí o požadovaných podmínkách [1].
1.5 Přípravná fáze by začala v lednu 2005 a probíhala souběžně jako zavádění legislativy již přijaté "první fáze společné evropské azylové politiky" [2].
1.6 Komise představí svůj akční plán "jediné přepážky" do konce roku 2004.
1.7 Doporučovaná přípravná fáze má čtyři záměry:
- orientovat a vyjasnit diskusi o opatřeních, která by měla EU podniknout pro zavedení jednotného postupu;
- identifikovat změny, které je třeba provést;
- iniciovat tyto změny a přijmout operativní postupy před, nebo souběžně s legislativní akcí;
- konečně, přípravná fáze poslouží jako základna pro konzultace
1.8 Komunitární legislativní opatření jsou druhou fází postupu sjednocení postupu zpracování žádostí o status uprchlíka ve smyslu Ženevské konvence z roku 1951 a Newyorkského protokolu z roku 1967 a druhotné ochrany ve smyslu kvalifikační směrnice a požadovaných podmínek [3].
1.9 Sdělení stanoví praktické detaily legislativního přístupu: cílenou úroveň, časový plán, rozsah působnosti, odvolací postup, ochranu integrity Ženevské konvence, správu kvality rozhodnutí, postupy navrácení a souvislosti s jinými nástroji.
1.10 Souhrnně řečeno, předložený jednotný postup je jedinou procedurou žádání o azyl nebo mezinárodní ochranu bez ohledu na status žadatele:
- uprchlík ve smyslu Ženevské konvence z roku 1951 a Newyorkského protokolu z roku 1967; nebo
- osoba požívající druhotné ochrany ve smyslu směrnice 2004/83/CE přijaté Radou dne 29. dubna 2004 [4]
2. Všeobecné připomínky
2.1 Výbor vítá náročný cíl Komise a sdílí pozornost, kterou Komise věnuje tomu, aby jednotný postup zachovával integritu Ženevské konvence z roku 1951.
Je proto nutné, aby ve shodě s ustanoveními směrnice "Kvalifikace" byla práva uprchlíků nejprve zkoumána na základě postupů stanovených v Konvenci r. 1951 a druhotná ochrana by měla být zvážena až na druhém místě v případě, že podmínky, vyžadované pro status Konvencí, nejsou naplněné.
2.2 Výbor doporučuje výslovné formulování této priority bez ohledu na budoucnost zavedení jednotného postupu.
2.3 Výbor doporučuje, aby každé negativní rozhodnutí o žádosti o mezinárodní ochranu, zejména odmítnutí přiznání statutu uprchlíka ve smyslu Ženevské konvence z roku 1951, bylo odůvodněno i v případě, že je žadateli přiznána druhotná ochrana.
Tyto záruky jsou pro Výbor zcela nepostradatelné, má-li být zachována integrita Ženevské konvence z roku 1951, jak zdůrazňuje Komise.
2.4 Pokud se týká potřeby druhotné ochrany, připouští Výbor, že žadatelé o azyl nemohou sami vyhodnotit, zda jejich status spadá pod konvenci nebo druhotnou ochranu, a čelí tak v případě odmítnutí statutu podle Ženevské konvence z roku 1951 dalším nesnázím v zemi, kde musí znovu podat žádost na základě jiných skutečností, což vede k nedorozuměním, beznaději a nepřípustným odkladům.
2.5 Výbor vyzývá Komisi, aby vzala ve svém sdělení a při uskutečnění přípravné a legislativní fáze v úvahu zásadu nepřípustnosti vytlačování (článek 33 Ženevské konvence) a nutnost umožnit právní nárok na opravné prostředky vůči negativnímu rozhodnutí s odkladným účinkem.
Případné zkoumání ex officio (úřední cestou) důvodů druhotné ochrany by mělo proběhnout po přezkoumání podmínek zajišťujících status uprchlíka podle Ženevské konvence a žadatel by měl mít zaručené právo na opravné prostředky s odkladným účinkem ve shodě s mezinárodními a evropskými konvencemi o lidských právech.
2.6 Proto by neměly být z administrativních odvolacích komisí, tam kde existují, vyloučeny nevládní organizace ani Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky.
V případě opačném by tyto instituce měly mít neomezený přístup k uchazečům o azyl a k jejich žádostem, aby jim mohly usnadnit přístup a použití tohoto práva na opravné prostředky.
2.7 Výbor vyzývá Komisi ve svých návrzích k směrnici Postupy přijaté Radou 19. 11. 2004, která má být znovu podána Evropskému parlamentu, aby rozšířila její pole působnosti na druhotnou ochranu ve smyslu směrnice Podmínky a dále aby přehodnotila svou klasifikaci třetích zemí původu nebo tranzitu "bezpečné třetí země", která odpírá žadatelům o azyl možnost individuálního přezkoumání jejich situace a z ní vyplývajících práv.
2.8 EHSV doporučuje řešit jakékoli chyby a nesnáze v existujících postupech stanovení statutu uprchlíků v průběhu přípravné fáze.
2.9 Pokud se týká dvoustranných dohod, je třeba umožnit všem členským státům, aby mohly dostát svým mezinárodním závazkům a evropským směrnicím [5]. Rada musí v přípravné fázi zajistit prostředky pro vytvoření harmonizovaného systému solidarity mezi členskými státy (např. programy znovuusídlení a "sdílení nákladů").
2.10 Výbor také vyzývá Komisi k přezkoumání takzvaného "zrychleného postupu", která odpírá žadatelům o azyl možnost řádného posouzení jejich individuální situace a s ní spojených práv, zejména odkladný účinek opravných prostředků, což je vystavuje nebezpečí odsunutí do země původu aniž by byly opravné prostředky přezkoumány příslušným tribunálem.
2.11 S ohledem na možnosti a důvody navrácení do země původu, vyzývá EHSV Komisi, aby vzala v úvahu skutečnost, že návrat často nemůže být možný z důvodu překážek, které se nevztahují ke statutu uprchlíka, nebo z humanitárních důvodů (například v případě onemocnění).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady týkajícího se přístupu k vnější pomoci Společenství
COM(2004) 313 final – 2004/0048 COD
(2005/C 157/18)
Dne 15. srpna 2004 se Rada v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", pověřená přípravou práce Výboru v této věci, schválila stanovisko 9. listopadu 2004 (zpravodaj: pan ZUFIAUR NARVAIZA).
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (jednání ze dne 15. prosince) Výbor přijal toto stanovisko 145 hlasy pro; 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Snaha o efektivnější rozvojovou pomoc se snížením transakčních nákladů měla dárce k neustálým snahám o úpravy, jež se odrazily v postojích Výboru pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, orgánu, který sdružuje dárce a snaží se sladit jejich strategie.
1.2 Na základě zkušeností načerpaných za několik desítek let všichni jasně uznávají, že praxe spočívající v přímém či nepřímém spojování pomoci se získáváním zboží či služeb dárce je nejen neslučitelná s cíli, o něž usiluje rozvojová pomoc, ale snižuje její účinnost.
Skutečnost, že se nákup zboží či služeb musí uskutečnit u státních či soukromých podniků dárcovské země, a to bez jakékoli konkurence, zvyšuje náklady a podporuje korupci.
Tato praxe způsobuje celou řadu narušení rovnováhy na vnitřním trhu a odporuje normám EU vztahujícím se na konkurenci, založených na zásadě rovnosti zacházení a nediskriminace.
1.3 Proto byl tento problém během posledních let středem obav dárcovských zemí a zkonkretizoval se v březnu r. 2001, kdy Výbor pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj schválil "Doporučení o uvolnění státní pomoci pro rozvoj pro nejméně rozvinuté země", na které se od té doby všichni v této oblasti odvolávají.
Doporučení Výbor pro rozvojovou pomoc vychází ze snahy snížit transakční náklady na pomoc od 15 do 30 %.
Podle údajů Světové banky by celkové uvolnění pomoci umožnilo snížit transakční náklady o 25 %.
1.4 V komunitární oblasti se tento přístup konkretizoval v březnu 2002 na zasedání Rady pro všeobecné záležitosti, které se konalo souběžně se zasedáním Evropské rady v Barceloně jako příprava na mezinárodní konferenci o financování rozvoje organizované v Monterrey.
Rada pro všeobecné záležitosti prohlásila, že EU se rozhodla aplikovat doporučení Výboru pro rozvojovou pomoc o uvolnění pomoci na nejméně rozvinuté země při zachování stávajícího systému preferenčních cen v rámci vztahů mezi EU a africkými, karibskými a tichomořskými zeměmi.
Rada a později Parlament (Zpráva o sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu pod názvem "Uvolnění prostředků: posílení účinnosti pomoci" COM(2002) 639 – 2002/2284 (INI)) A5-0190/2003) se zasadili za uvolnění pomoci na základě dodržení tří kritérií: regionální a meziregionální integrace, rozvoje institucí a kapacit zemí přijímajících pomoc a zrušení porušování pravidel soutěže mezi dárcovskými a přijímajícími zeměmi.
K tomu je třeba připojit zásadu reciprocity a spolupráce s mezinárodními organizacemi.
1.5 Toto stanovisko bylo rozpracováno v pozdějších sděleních orgánů Společenství, která jsou zmiňována v projednávaném návrhu nařízení.
Zbývá stanovit a upřesnit podmínky přístupu k různým nástrojům vnější pomoci Společenství, což je účelem tohoto návrhu.
1.6 Vzhledem k dosud odlišné právní povaze nástrojů Evropského fondu pro rozvoj a nástrojů rozpočtu Společenství se zdá logické, aby byly vytvořeny dva souběžné procesy.
Nedávné sdělení Komise s názvem "Budování společné budoucnosti – Výzva pro politiku a rozpočtové prostředky rozšířené EU 2007-2013" [1] vytváří rámec, do kterého spadá tento návrh nařízení.
Je třeba však mít na paměti, že rozpočtový proces Evropského fondu pro rozvoj bude mít dopad do budoucna, pokud bude zařazen do rozpočtu Společenství.
Avšak v každém případě se tento návrh nařízení aplikuje pouze v rámci nástrojů, které jsou součástí rozpočtu Společenství.
Jakmile bude Evropský fond pro rozvoj zahrnut do rozpočtu Společenství, bude se na něj též vztahovat nařízení projednávané v tomto stanovisku [2].
1.7 Návrh nařízení o přístupu k vnější pomoci Společenství se tedy zdá užitečným a naprosto oprávněným jak z dříve uvedených důvodů o závazcích institucí Společenství, tak v souladu s kritériem subsidiarity a proporcionality, na které odkazuje důvodová zpráva návrhu nařízení.
2. Připomínky k jednotlivým článkům
Článek 1 – Rozsah uplatnění
2.1 EHSV v tomto směru nevznáší žádné námitky a považuje rozsah uplatnění za přiměřený, přičemž je jasné, že se nevztahuje na některé nástroje, jako je např. rozpočtová podpora.
Seznam uvedený v příloze I je vhodný.
Článek 2 – Definice
2.2 EHSV sdílí názor vyjádřený v nařízení, že výklad tohoto nařízení závisí na finančních předpisech a ostatních nástrojích uplatnitelných v rámci obecného rozpočtu Evropských společenství.
Článek 3 – Pravidla týkající se přístupu
2.3 Zdá se logické stanovit odlišné kategorie v závislosti na různých nástrojích.
Je též vhodné, aby existovaly specifické nástroje v souvislosti s geografickou charakteristikou, jejichž cílem je zejména posílit regionální kapacitu a integraci.
Vzhledem k trendu vázané pomoci, který převažoval desítky let a působil jako brzda, si EHSV přeje zdůraznit, že je nezbytné podporovat účast fyzických a právnických osob z rozvojových zemí nebo zemí v přechodné fázi, které se nacházejí na seznamu Výboru pro rozvojovou pomoc OECD.
Uplatnění zásady uvolnění pomoci a umožnění přístupu k veřejným zakázkám musí být prospěšné zemím, které dostávají pomoc Společenství.
Článek 4 – Pravidla týkající se původu
2.4 EHSV vychází ze smyslu předchozího článku a proto vítá veškerá vyjasnění v souvislosti se získanými dodávkami a pravidly týkajícími se původu.
EHSV si přeje zdůraznit, že je nezbytné být velice náročný na dodržování norem a veškerých mezinárodně platných předpisů týkajících se práce, životního prostředí a lidských práv. V tomto smyslu se již ostatně vyjádřil v minulosti [3].
Uvolnění pomoci a otevření trhů se bude muset slučovat s dodržováním vysokých norem pro sociální ochranu a ochranu životního prostředí.
Článek 5 – Reciprocita s třetími zeměmi
2.5 EHSV je pevně přesvědčen o opodstatněnosti přístupu zvoleného v tomto článku, kde je oceněna nejen oficiální, ale také skutečná reciprocita.
Tato základní opatrnost vyplývá ze zkušenosti v této záležitosti a doporučuje se, aby reciprocita byla udělena na základě kritéria transparentnosti, koherence a proporcionality.
Použití výrazu "v největší možné míře" v 5. odstavci v souvislosti se zeměmi přijímajícími pomoc ubírá tomuto odstavci na významu.
EHSV navrhuje, aby byl zmíněn princip partnerství, základní pilíř komunitární politiky rozvojové pomoci, jakož i Výboru pro rozvojovou pomoc, aby se u přijímajících zemí vzbudil větší zájem o účast.
Článek 6 – Výjimky z pravidel týkajících se přístupu a původu
2.6 EHSV považuje za logické stanovit v nařízení tohoto druhu výjimky, aby bylo jeho provádění dostatečně pružné.
Případy nutnosti či nedostatku zboží a služeb na trzích daných zemí, které jsou vyjmenované v nařízení, se v řádně odůvodněných případech zdají opodstatněné.
Článek 7 – Činnost s účastí mezinárodních institucí nebo třetích zemí
2.7 Je třeba se výslovně zmínit o tom, že velká část pomoci prochází přes multilaterální nebo jiné mechanismy a velké množství akcí je spolufinancováno, což je z těchto důvodů vhodné uvést.
Zejména v těchto případech je třeba dbát na dodržování zásady rovnosti mezi dárci a zásady reciprocity.
Článek 8 – Humanitární pomoc
2.8 Specifická povaha humanitární pomoci, jejíž význam na mezinárodní scéně vzrůstá, vysvětluje skutečnost, že již v nařízení 1257/96 byly uznány některé výjimky z ostatních komunitárních pravidel, a nová rámcová smlouva o partnerství, kterou uzavřel Úřad pro humanitární pomoc (ECHO) s finančními orgány, má tutéž logiku.
Tento přístup má své opodstatnění ve snaze o pohotovost a účinnost reakce v krizových situacích.
Zdá se též oprávněné, aby se toto nařízení aplikovalo v případech, kdy je nezbytné zadat veřejnou zakázku.
Článek 9 – Mechanismus pro rychlou reakci
2.9 Jak již bylo uvedeno výše, je logické, aby tento druh mechanismu stanovil procedury a kritéria pro výjimečné případy.
Pozměnění se týká článku 6(4)(b).
Článek 10 – Implementace nařízení
2.10 V souladu se svými cíly nařízení pozměňuje některé části předešlých nařízení, která jsou uvedena v příloze.
Upřesnění změn provedených v každém z nich je odůvodněno vznikem mnoha nových nařízení v 90. letech a rozmanitostí nástrojů, které byly takto vytvořeny.
Termín "občas" se však nezdá příliš vhodný.
Článek 11 – Vstoupení v platnost
2.11 EHSV k tomuto článku nemá připomínky.
3. Celkové zhodnocení
3.1 Tento návrh nařízení o přístupu k vnější pomoci Společenství odpovídá principu, jenž hlásají dárcovské orgány, a stanoviskům dříve přijatým institucemi Společenství a členskými státy.
Proto neobsahuje nic, co by dle názoru EHSV mohlo bránit spolupráci pro rozvoj nebo vnějším akcím Evropské unie či mít na ně negativní vliv.
EHSV se naopak domnívá, že přispívá ke zlepšení účinnosti komunitární spolupráce a k dodržování známého "pravidla třech K" pomoci pro rozvoj: koordinace, komplementarity a koherence.
3.2 EHSV si nicméně přeje zdůraznit jisté hlavní myšlenky a některé prvky, které by bylo možné začlenit s větší důsledností a přesností:
3.3 Je třeba zdůraznit klíčovou úlohu, kterou musí hrát země přijímající pomoc coby nejdůležitější aktéři rozvoje.
Uvolnění pomoci nesmí škodit jejich zájmům a v každém případě musí posílit partnerství s těmito zeměmi v souladu s doporučeními výše zmiňovaných mezinárodních textů, jakož i se stanovisky samotných institucí Společenství.
EHSV nicméně vyzývá země dostávající pomoc, aby přijaly a uplatňovaly zásadu transparentnosti, rovnosti, vzájemného uznávání a proporcionality při zadávání veřejných zakázek, jakož i metody správné správy, které jim umožní dosáhnout pokroku jako v politické, tak v hospodářské a sociální oblasti.
3.4 Pro účinnější implementaci tohoto nařízení by bylo vhodné provést hloubkovou analýzu procesu komunitární pomoci co do zásobovacích nákladů, reálných dopravních nákladů a mobilizace zdrojů atd., aby se důsledněji poukázalo na brzdy a nedostatky v systému.
Ačkoliv nařízení svým smyslem i formulacemi směřuje ke zjednodušení a zlepšení, EHSV se obává, aby nakonec nevytvořilo nové přísné normy, které by zvýšily byrokratické překážky a bránily by rychlému poskytnutí pomoci.
3.5 Dodržování mezinárodních norem v socio-profesních záležitostech a v oblasti životního prostředí musí být základním kamenem všech nařízení a je třeba dbát na to, aby žádné z jeho ustanovení nepodporovalo provádění dumpingu na trhu práce, sociálního dumpingu či dumpingu životního prostředí.
Pro respektování klíčové úlohy partnerů zemí přijímajících pomoc Společenství a důraz kladený na zásadu partnerství nesmí být zapomenuto na dodržováních dalších pracovních, ekologických a sociálních norem.
Článek 4 tohoto návrhu nařízení by se měl o tomto výslovně zmiňovat.
3.6 Přílišné břemeno povinností spojených s přidělením pomoci je obecně považováno za jedno z omezení modelu spolupráce pro rozvoj, jenž doposud převažoval, což bránilo její účinnosti a dokonce i důvěryhodnosti a proto bylo upřednostňováno zboží a služby "dobrodinců".
Uvolnění pomoci jistě není konečným cílem, ale musí být chápáno jako nástroj a způsob zvýšení efektivnosti pomoci s levnějšími náklady.
V tomto smyslu je širší účast zemí přijímajících pomoc klíčovou, pokud se mají stát aktéry vlastního rozvoje tím, že budou podporovat účast různých sociálních, profesních a podnikových organizací v tomto procesu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: vytvořit pro Evropu udržitelný zemědělský model díky nové společné zemědělské politice (szp) – reforma odvětví cukru
COM(2004) 499 final
(2005/C 157/19)
Dne 15. července 2004 rozhodla Komise v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k věci výše uvedé.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", pověřená přípravou prací v této oblasti, vypracovala své stanovisko dne 16. listopadu 2004 (zpravodaj: pan BASTIAN, spoluzpravodaj: pan STRASSER).
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (zasedání dne 15. prosince 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 137 hlasů pro, 21 hlasů proti a 11 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Dvacet jedna zemí Evropské unie produkuje řepný cukr.
Francouzské zámořské departmenty a Španělsko produkují v malé míře třtinový cukr (280000 tun).
Celkem se evropská produkce cukru pohybuje dle jednotlivých hospodářských roků v rozmezí 17 až 20 miliónů tun, přičemž evropská spotřeba je odhadována na 16 miliónů tun.
1.2 Cukrovou řepu, jež je součástí osevního postupu, pěstuje na 2,2 milionech hektarů 350000 zemědělců (něco více než 6 ha cukrové řepy na jednoho pěstitele).
Cukrová řepa je zpracovávána asi ve 200 cukrovarech, které přímo zaměstnávají téměř 60000 lidí.
1.3 K tomu je nutno v Evropské unii připočíst ještě výrobu 500000 tun isoglukosy a 250000 tun inulinového sirupu a průmysl rafinace surového třtinového cukru (kde se většina suroviny, představující 1,5 MT, dováží ze zemí AKT [1]).
1.4 V oblasti cukru, isoglukosy a inulinu byl režim produkčních kvót vyplývající z nařízení 1785/81 několikrát prodloužen. Poslední prodloužení je z roku 2001.
Týká se pěti hospodářských let 2001/2002 až 2005/2006.
Toto nařízení má číslo 1260/2001 a v porovnání s předchozím nařízením zaznamenalo několik důležitých změn, jako stanovení cen do 30. června 2006, zrušení režimu skladování, zrušení financování nákladů na skladování převedeného cukru, snížení kvót o 115000 tun a převzetí všech produkčních náhrad přiznaných chemickému průmyslu pěstiteli cukrové řepy a výrobci cukru.
1.5 Dne 14. července 2004 předložila Komise sdělení o reformě odvětví cukru s cílem doplnit svůj model udržitelného evropského zemědělství [COM(2004) 499 final].
1.6 Komise v tomto dokumentu navrhuje počínaje 1. červencem 2005 zásadně změnit nařízení o cukru, ceny a kvóty a plánuje vypracovat v případě potřeby nové návrhy týkající se kvót a cen pro rok 2008.
Komise chce zároveň režim cukru zahrnout do reformy SZP, učinit evropský trh s cukrem méně přitažlivým pro dovozy, citelně snížit kvóty cukru, jenž lze vyvézt s náhradou, a zrušit produkční náhrady u cukru prodávaného chemickému průmyslu.
1.7 Komise navrhuje sloučit kvóty A a B do jediné kvóty a snížit kvóty na cukr o 1,3 miliónů tun a dále pak ročně o dalších 500000 tun v průběhu 3 následujících hospodářských let (tedy celkové snížení o 2,8 miliónů tun neboli o 16 %).
1.8 Paralelně s tímto snížením kvót cukru navrhuje Komise zvýšit kvóty u isoglukosy o 100000 tun ročně po dobu 3 let (tedy navýšení o 60 %) a zachovat kvóty na inulin.
1.9 Za účelem zajištění restrukturalizace odvětví cukru, již považuje za nutnou, navrhuje Komise umožnit volnou převoditelnost kvót na evropské úrovni.
Zároveň uvádí možnost spolufinancování se členskými státy týkající se poskytnutí podpory ve výši 250 EUR na jednu tunu kvótovaného cukru těm výrobcům cukru, jimž by se nepodařilo převést své kvóty a kteří by upustili od výroby cukru.
Cílem této podpory by bylo usnadnit výrobcům cukru dodržování jejich povinností v sociální oblasti a v oblasti obnovy životního prostředí.
1.10 Komise navrhuje nahradit intervenční režim a vyřazovací mechanismus, které slouží k zaručení cen na základě rovnováhy trhu a k dodržování závazků vůči WTO, soukromým skladováním [2] a povinným převodem kvótovaného cukru.
1.11 V oblasti cen navrhuje Komise nahradit intervenční cenu cukru referenční cenou, jež by sloužila pro výpočet minimální ceny cukru, kterou bude nutno dodržet u dovozů ze zemí AKT a nejméně rozvinutých zemí, jakož i u zavádění opatření týkajících se soukromého skladování a převádění přebytečného množství na příští hospodářský rok.
Úřední podpůrné ceny by byly sníženy ve dvou etapách.
Proto Komise navrhuje pro hospodářské roky 2005/2006 a 2006/2007 referenční cenu 506 EUR za jednu tunu bílého cukru a pro hospodářský rok 2007/2008421 EUR za tunu, když stávající intervenční cena představuje 631,9 EUR za tunu a váženou tržní cenu A+B Komise hodnotí na 655 EUR.
1.11.1 Současně by se vážená minimální cena za cukrovou řepu kvóty A+B snížila ze stávajících 43,6 EUR za tunu na 32,8 EUR za tunu v hospodářských letech 2005/2006 a 2006/2007 (-25 %) a na 27,4 EUR za tunu v hospodářském roce 2007/2008 (-37 %).
Základní cena cukrové řepy představuje v současné době 47,67 EUR za tunu. Výbor chápe, že snížení cen je v některých členských státech větší než v jiných z důvodu různých proporcí kvóty A a kvóty B.
1.11.2 Ztráta příjmů způsobená snížením vážené ceny kvótované cukrové řepy by podle Komise měla být kompenzována ze 60 % přímou podporou příjmů, oddělenou od výroby (v souladu s pravidly reformy SZP z roku 2003).
1.11.3 Komise hodnotí rozpočtové náklady na oddělené přímé podpory příjmů na 895 miliónů EUR v hospodářských letech 2005/2006 a 2006/2007 a na 1,340 miliard EUR ročně od hospodářského roku 2007/2008.
1.12 Komise navrhuje zrušit režim produkčních náhrad pro chemický a farmaceutický průmysl [3] a umožnit těmto odvětvím zásobovat se cukrem C, jak je tomu v odvětví alkoholu a kvasnic.
1.13 Pokud jde o vztahy s dodavateli preferenčního cukru AKT, Komise navrhuje postupovat dle "protokolu o cukru" AKT v oblasti dovozních kvót, ale snížit zaručenou cenu a současně snížit cenu řepy.
Abychom zemím AKT pomohli adaptovat se na nové podmínky, navrhuje Komise zahájení dialogu s těmito státy na základě akčního plánu, který by byl předložen do konce roku 2004.
1.13.1 Navrhuje zrušit podporu rafinaci cukru ze zemí AKT a zámořských departmentů a termínově zrušit pojem "maximální potřeby zásobování".
1.14 U nejméně rozvinutých zemí nečiní Komise žádné návrhy týkající se množstevního řízení dovozů.
V oblasti dovozní ceny cukru z nejméně rozvinutých zemí žádá dodržování minimální ceny AKT.
Pokud jde o balkánské země, Komise počítá s jednáním o dovozní kvótě.
Podle dohody EBA (Everything But Arms, vše kromě zbraní) bude cukr ze 49 nejméně rozvinutých zemí od roku 2009 vpuštěn na evropský trh bez cla a bez kvót.
2. Obecné připomínky
2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) uznává, že z důvodu:
- iniciativy "Vše kromě zbraní" z roku 2001 určené méně rozvinutým zemím, jejíž dopady na cukr nebyly tehdy Komisí náležitě zhodnoceny;
- obecných tendencí ohledně většího otevření evropského zemědělského trhu v důsledku jednání se Světovou obchodní organizací;
- hrozeb, které zatěžují evropský vývoz cukru následkem panelu WTO v oblasti cukru a obchodních jednání v Doha;
- a reformy společné zemědělské politiky,
je nyní nutné provést změny a úpravy společné organizace trhu s cukrem.
Nejedná se tedy o to, jestli je nutné provést reformu, nýbrž o to, jaká reforma je potřeba, jaký bude její rozsah a datum její aplikace.
2.2 Komise je pro "radikální reorganizaci nařízení v odvětví cukru" a odůvodňuje svůj návrh tvrzením, že stávajícímu režimu je vyčítáno, že "nepodporuje hospodářskou soutěž, z hlediska spotřebitelů a uživatelů udržuje vysoké ceny a ovlivňuje světový trh, zejména rozvojové země". Evropský hospodářský a sociální výbor lituje, že se Komise opírá o tento typ obecných kritik, aniž by se je snažila ověřit prostřednictvím spolehlivých studií.
Výbor v tomto smyslu připomíná své stanovisko ze dne 30. listopadu 2000 [4].
2.3 EHSV shledává, že návrh Komise značně překračuje mezinárodní závazky a ohrožuje jednání s WTO, což je neopatrné a škodlivé z hlediska ochrany oprávněných zájmů cukrovarského hospodářství Evropské unie a jeho preferenčních dodavatelů.
Tento postoj navíc Komisi neumožňuje řešit otázku cukru mimo kvóty.
2.4 EHSV je znepokojen dopadem navrhovaného snížení cen a kvót v oblasti řepné a cukrovarnické produkce Evropské unie na příjmy početných rodinných zemědělských podniků, na udržitelnost průmyslových a obchodních činností v odvětví cukru, na zaměstnanost v cukrovarnickém průmyslu a na venkově a na multifunkčnost, zejména v méně příznivých či vzdálenějších regionech, jakož i v nových členských státech, kde jsou na restrukturalizaci potřebné značné investice.
Pochybuje, zda návrhy reformy předložené Komisí respektují evropský zemědělský model, multifunkčnost a princip udržitelnosti tak, jak to bylo jednomyslně stanoveno Evropskou radou v Lucemburku v prosinci 1997 [5].
Zároveň se domnívá, že jsou tyto návrhy reformy v rozporu s lisabonskou strategií, která mimo jiné výslovně usiluje o tvorbu pracovních příležitostí.
2.5 EHSV žádá Komisi, aby detailně a prokazatelně prostudovala, v kterých regionech by to znamenalo nebezpečí pro produkci řepy a cukrovarnický průmysl a kolik přímých a nepřímých pracovních míst by bylo v zemědělství a průmyslu celkově ohroženo.
Odhad dopadu, který předložila Komise loňský rok, v podstatě neposkytuje potřebné informace.
2.6 EHSV nevěří, že by podoba reformy zvolená Komisí, která spočívá v hledání rovnováhy trhu prostřednictvím snížení cen, mohla dosáhnout svého cíle.
Navíc tato volba nezajišťuje dlouhodobé udržení kvalitního evropského řepařského a cukrovarnického odvětví a nedodržuje evropské závazky vůči rozvojovým zemím dodávajícím preferenční cukr.
Ve skutečnosti tato snížení povedou k likvidaci velkého množství producentů z evropských i rozvojových zemí a zbylé výrobce značně oslabí.
Současně budou nové podíly na světovém trhu nabídnuty Brazílii, která zároveň bude moci od roku 2008/2009 do Evropy nepřímo vyvážet neustále rostoucí množství cukru prostřednictvím swapů [6] (třístranných obchodů) s nejméně rozvinutými zeměmi, aniž by tyto dosáhly jakéhokoliv zisku ve prospěch svého zemědělského a sociální rozvoje.
2.7 EHSV se domnívá, že z takovéto reformy společné organizace trhů s cukrem bude mít prospěch pouze několik zemí, a to zejména Brazílie.
V tomto kontextu zdůrazňuje, že produkce cukru v Brazílii, do velké míry podporovaná politikou bio etanolu a měnovou politikou, probíhá v takových sociálních podmínkách a podmínkách týkajících se životního prostředí a vlastnictví půdy, jež jsou zcela nepřijatelné, avšak lze jimi vysvětlit velmi nízké výrobní náklady v Brazílii a tudíž nízké ceny na světovém trhu.
2.8 EHSV tedy nerozumí tomu, proč Komise upustila od myšlenky jednat o kvótách preferenčního dovozu s nejméně rozvinutými zeměmi, které o to vlastně žádají.
Toto by umožnilo cíleně uspokojit zájmy nejchudších rozvojových zemí a docílit vyváženého zásobování trhu a za pro Evropu udržitelnou cenu.
EHSV upozorňuje na základní protiklad, kterého se Komise dopouští, když na jedné straně odůvodňuje radikálního reformu společné organizace trhů s cukrem iniciativou "Vše kromě zbraní" a na druhé straně odmítá pokračovat ve výslovném přání nejméně rozvinutých zemí získat systém preferenčních kvót.
EHSV se domnívá, že je nezbytně nutné stanovit dovozní kvóty pro balkánské země.
2.9 EHSV se domnívá, že navrhovaná snížení cen a omezení kvót značně přesahují mandát WTO a jsou důležitým krokem směrem k úplné liberalizaci trhu s cukrem.
Tato skutečnost nemůže nabídnout pěstitelům řepy, zaměstnancům v odvětví cukru a spotřebitelům evropských zemí udržitelné perspektivy, což je zcela v protikladu s tím, co se tvrdí v tomto sdělení.
2.10 EHSV nemůže sdílet názor Komise, podle kterého by z významného snížení cen cukru měli těžit hlavně spotřebitelé [7].
Stejně jako u předchozích reforem se snížení cen surovin téměř nebo vůbec nepromítne.
To platí především pro zpracované výrobky, jakou jsou limonády a slazené výrobky (75 % cukru se v Evropě spotřebuje ve formě zpracovaných výrobků).
EHSV se domnívá, že by Komise měla pozorně sledovat dopad reformy na ceny zboží obsahující cukr.
2.11 EHSV sdílí obavu zemí AKT ohledně negativního dopadu návrhů reformy na příjmy a zaměstnanost v přímo dotčených hospodářských odvětvích, jakož i na jejich sociální rovnováhu a perspektivy rozvoje.
2.12 EHSV neopomíjí nebezpečí hrozící evropským vývozům cukru.
Nemůže tedy pochopit skutečnost, že by snížení kvót plánované na období 2005 až 2009 mělo vést k více než potřebnému snížení vývozu s náhradou za předpokladu, že by Evropská unie prohrála panel, který ji staví proti Brazílii, Austrálii a Thajsku.
Naopak se mu zdá, že by se Evropská unie měla prostřednictvím úpravy nařízení snažit zachovat si všechny možnosti vývozu, které požaduje a které jí přiznávají mezinárodní dohody, a tedy navrhnout menší snížení kvót.
2.13 Navíc se domnívá, že oproti těmto iniciativám v oblasti vývozu a dovozu, které vedou ke zmenšení odbytišť pro evropské výrobce, přísluší Komisi navrhovat taková opatření, jež by zajistila rozvoj alternativních odbytišť, zejména v oblasti biologických pohonných látek.
2.14 EHSV je obecně toho názoru, že Komise správně nezvážila dopad svého návrhu, který vede v Evropě i v rozvojových zemí k masivnímu odlivu zdrojů z oblasti venkova (zemědělství a první zpracování ) do velkých mezinárodních potravinářských a distribučních společností a který zároveň odkrývá značnou část cukrovarnického průmyslu evropských zemí a zemí AKT téměř výhradně ve prospěch latifundií, které ovládají brazilskou produkci cukru a velmi často nerespektují základní práva pracujícího člověka (prohlášení konference Mezinárodní organizace práce konané v roce 1998 [8]) a princip udržitelnosti (vyklučení amazonského pralesa).
Domnívá se, že přístup na trh Společenství by měl být podmíněn dodržováním určitých sociálních a environmentálních norem.
3. Zvláštní připomínky
3.1 EHSV zdůrazňuje, že nařízení 1260/2001, jednomyslně přijaté Radou, je platné do 1. července 2006 a sloužilo jako základ pro přístupová jednání s 10 novými členskými státy.
Nemůže tedy pochopit, proč Komise navrhuje provedení reformy již k 1. červenci 2005, když to není nutné.
Kromě toho mají již zemědělci připravené své plány střídání plodin pro hospodářský rok 2005/2006 a v současné době probíhá v některých evropských zemí podzimní výsev cukrové řepy.
Navíc bylo od roku 2001 vzhledem k použití nařízení 1260/2001 až do konce jeho platnosti realizováno v oblasti zemědělství a průmyslu velké množství investic.
3.2 EHSV tedy žádá, aby se nové nařízení týkající se odvětví cukru nepoužívalo dříve než od 1. července 2006.
Jiný postup by byl dotčenými profesními skupinami a novými členskými státy odůvodněně považován za porušení principu oprávněného očekávání.
3.3 EHSV konstatuje, že návrh Komise vlastně neřeší pokračování společné organizace trhů po roce 2008, zatímco odvětví cukrové řepy-cukru potřebuje z důvodu nutné restrukturalizace a investic jistý výhled do budoucna.
Žádá tedy Komisi, aby navrhla nařízení pokrývající období od 1. července 2006 do 30. června 2012, což odpovídá době platnosti nové SZP.
3.4 EHSV je toho názoru, že Komise neodůvodnila značné snížení úředních cen (o 33 % u cukru a o 37 % u cukrové řepy, ve dvou fázích).
Z prokazatelných výpočtů ovšem vyplývá, že snížení v maximální výši 20 % by bylo z hlediska dosažení nových omezení ze strany WTO dostatečné.
EHSV si přeje, aby Komise vzala tento údaj na vědomí.
Kromě toho Komisi žádá, aby vycházela z přání nejméně rozvinutých zemí jednat o preferenčních kvótách, neboť tímto by se v následujících letech značně snížil tlak na evropský trh s cukrem a nejméně rozvinutým zemím by se dostalo uspokojivých vývozních podmínek.
3.5 EHSV pranýřuje nedostatečnost nástrojů pro řízení trhu navržených Komisí jako náhrada za intervenci.
Dokonce se dá předpovědět, že soukromé skladování a povinné převody neumožní zajistit, aby tržní cena respektovala cenu referenční.
3.6 EHSV zaznamenalo návrh Komise kompenzovat část ztrát na zemědělských příjmech prostřednictvím kompenzační podpory.
Nicméně zdůrazňuje, že by menší snížení ceny nebo omezení snížení pouze na první etapu umožnilo kombinovat rozpočtové úspory a vyšší míru kompenzace a přitom setrvat v rámci finančních možností.
Ptá se na formu spravedlivého a praktického rozdělení národních obálek, aby bylo jisté, že se podpora skutečně dostane těm zemědělcům, kteří se potýkají se snížením či ztrátou příjmů z cukrové řepy.
Po vzoru toho, co je hlásáno v odvětví mléka v rámci reformy SZP rozhodnuté v roce 2003, by bylo u přidělování kompenzačních podpor vhodné vycházet z reference přidělené zemědělci v posledních dvou letech před vstupem nového nařízení v platnost.
Trvá na nutnosti zajistit udržitelnost těchto podpor a zachovat rozpočet v odvětví cukru.
3.7 EHSV se domnívá, že pokud by bylo nutné snížit kvóty, mělo by se toto snížení omezit na nezbytně nutnou míru a stejnou měrou použít na cukr a jeho přímé náhražky podléhající režimu kvót.
Navýšení kvóty isoglukosy navrhované Komisí je z tohoto pohledu nespravedlivé, neboť Komisi přiměje ke zvýšení svého návrhu na snížení kvót cukru na úkor pěstitelů cukrové řepy a cukrovarnického průmyslu.
3.7.1 EHSV si myslí, že rozhodnutí o potřebném rozsahu každého eventuálního snížení kvóty by mělo být přijato po detailní studii realizované Komisí, přičemž by byly vzaty do úvahy strukturální deficity a eventuální zastavení výroby kvótovaného cukru, jakož i dopad očekávané dohody WTO a výsledku odvolání panelu WTO na výrobu kvótovaného cukru i cukru mimo kvóty a na obchodní toky cukru mezi Evropskou unií a třetími zeměmi.
3.7.2 EHSV je toho názoru, že členské státy mají mít k dispozici dostatečnou marži, aby měly dostatečný manévrovací prostor pro interní správu snižování kvót jak cukru, tak cukrové řepy, za respektování zájmů všech zúčastněných stran a v souladu s kritérii jako je nestrannost a společenský prospěch.
Proto žádá Komisi, aby bděla nad tím, aby se tato možnost specifikovala v návrzích reformy a v textech nařízení.
3.8 Opuštění od produkčních náhrad u dodávek kvótovaného cukru do chemického a farmaceutického průmyslu by rovněž mělo negativní dopad na úroveň kvót v oblasti cukru a představovalo by rizikový faktor z hlediska budoucích podmínek zásobování těchto průmyslových odvětví cukrem.
EHSV tedy žádá, aby se vycházelo ze stávajících platných nařízení.
3.9 EHSV se domnívá, že by převody kvót, zejména přeshraničních, mohly v mnoha regionech vést k nemožnosti pokračovat v rentabilním pěstování cukrové řepy, s hospodářskými následky poškozujícími rodiny pěstitelů cukrové řepy a příslušná pracovní místa, s negativním ekologickým dopadem na osevní postup, jakož i s negativním dopadem na zemědělské trhy s náhradními plodinami.
EHSV žádá, aby řízení kvót zůstalo pod kontrolou členských států a aby všechna rozhodnutí o restrukturalizaci byla nejdříve předmětem mezioborové dohody.
3.9.1 Spíše než obchod s kvótami měla Komise prostudovat vytvoření evropského fondu pro restrukturalizaci cukrovarnického průmyslu, který by především na základě potřeb zemědělců na přizpůsobení a potřeb zaměstnanců průmyslu odškodnil na začátku nařízení kvóty, jež byly dány k dispozici po mezioborové dohodě mezi dotčenými výrobci cukru a pěstiteli řepy, a snížil by tak potřebu snižování kvót.
4. Závěry
4.1 EHSV si uvědomuje nutnost adaptovat společnou organizaci trhů s cukrem, ale domnívá se, že návrhy reformy jdou příliš daleko a že jejich provedení by mělo značný dopad na evropské odvětví cukru, zvláště pak na zaměstnanost.
S politováním konstatuje, že návrhy nejsou dostatečně odůvodněny a že jejich dopad nebyl předmětem dostatečného a potřebného hodnocení.
4.2 Žádá, aby datum vstoupení v platnost nového nařízení bylo odloženo na 1. červenec 2006 a aby o něm byli rychle informováni zemědělci za účelem potvrzení osevních postupů na rok 2005.
4.3 Domnívá se, že nařízení má pokrývat období minimálně 6 let a zajistit tak tomuto odvětví dostatečnou perspektivu.
4.4 V souladu s přáním nejméně rozvinutých zemí žádá, aby Unie jednala o dovozních kvótách cukru z nejméně rozvinutých zemí.
V každém případě je nutné zakázat praktiky swap a stanovit kritéria sociální a environmentální udržitelnosti a potravinové soběstačnosti, která je nutno z hlediska přístupu na trh Společenství dodržovat.
4.5 Žádá rychlé stanovení dovozních kvót pro balkánské země.
4.6 Domnívá se, že by měl být rozsah úpravy cen a produkčních kvót omezen na mezinárodní závazky a stejnou měrou použit na všechna sladidla (cukr a všechny přímé náhražky podléhající režimu kvót).
Cukr, jakožto citlivý výrobek, musí být posuzován v rámci dohod Rozvojové agendy z Dohá (DDA) .
4.7 Doporučuje zachovat intervenční režim jako nástroj cenové záruky.
4.8 EHSV prohlašuje, že cena výrobku (cukrové řepy) musí zohlednit výrobní náklady, které nesou zemědělci.
Zaznamenává návrhy na částečné odškodnění pěstitelů za ztráty na příjmech způsobené snížením cen cukrové řepy. Žádá, aby toto odškodnění bylo pokud možno zvýšeno.
Trvá na nutnosti zajistit udržitelnost podpor a zachovat rozpočet v odvětví cukru.
4.9 Požaduje, aby se dodávky kvótovaného cukru do chemického a farmaceutického průmyslu i nadále řídily platným ustanovením.
4.10 Domnívá se, že se Komise nemá vyhýbat své odpovědnosti, nýbrž má vytvořit skutečný plán restrukturalizace evropského cukrovarnického průmyslu, kde by byly respektovány zájmy výrobců cukru, pěstitelů cukrové řepy i dotčených zaměstnanců.
4.11 Ptá se Komise na její záměry ohledně produkce cukru mimo kvóty.
Stanovisko evrospkého hospodářského a sociálního výboru ke sdělení komise – věda a technologie, klíč k budoucnosti evropy – směry pro budoucí politiku evropské unie k podpoře výzkumu
COM(2004) 353 final
(2005/C 157/20)
Dne 17. června 2004 se Evropská komise rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která byla pověřena přípravou práce Výboru v této věci, zaujala stanovisko dne 10. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan WOLF.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (zasedání ze dne 15. prosince 2004) 83 hlasy pro, 3 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování, toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Hospodářská, sociální a kulturní budoucnost Evropy.
Budoucí vývoj Evropy a její postavení ve světě budou určovány především nevyhnutelnou konkurencí na světovém trhu, pro níž jsou typické změny v průmyslu, v hospodářské struktuře, na trhu práce a v oblasti surovin.
Navíc je stále více jasné, že růst, úspěch a hospodářská síla (záruky trvalého poskytování sociálních služeb a kulturního rozvoje) ve velké míře závisejí na získaných znalostech a investicích v oblasti výzkumu a technologického rozvoje.
1.2 Globální konkurence.
Evropa nicméně již nemá konkurenční vztahy pouze s tradičními průmyslovými zeměmi jako jsou Spojené státy, Japonsko nebo Rusko, ale také s nastupujícími hospodářskými mocnostmi jako je Čína, Indie či Jižní Korea, tedy s celým hospodářským prostorem jihovýchodní Asie.
Vědecká a technická výkonnost nejen určuje makroekonomickou konkurenceschopnost a přitažlivost pro investory, vědce a inženýry, ale také kulturní a politickou vážnost a vliv.
Dostatečné investice do výzkumu a vývoje mohou a musí přispívat k upevnění postavení Evropy a k záruce trvale udržitelného vývoje.
1.3 Evropský výzkumný prostor (EVP) [1].
Jako odpověď na tuto výzvu vznikl pojem "Evropského výzkumného prostoru".
Po rozhodnutích Rady přijatých v Lisabonu v březnu 2000 se EVP stal klíčovým slovem a rámcem pro politiku výzkumu Evropských společenství, zejména vzhledem k vysokým lisabonským, göteborgským a barcelonským cílům.
Komunitární výzkum a vývoj musí přinášet evropskou přidanou hodnotu, brát na sebe v souladu se zásadou subsidiarity úkoly, které přesahují možnosti členských států a sjednotit, posílit a zhodnotit evropský potenciál.
Slouží cíli konkurenceschopnosti a trvalého vývoje.
Věda a výzkum jsou základními stavebními kameny evropské kultury.
1.4 Organizace EVP.
Všechna další sdělení, rozhodnutí a iniciativy ohledně evropské politiky výzkumu se při svém vzniku opíraly o velmi užitečný pojem Evropského výzkumného prostoru.
Především je třeba se zmínit o šestém rámcovém programu, programu EURATOM a o nástrojích podpory výzkumu, iniciativě 3 % [2] a dalších aspektech, které se týkají například povolání výzkumného pracovníka, významu základního výzkumu, zásobování elektrickou energií, výzkumu vesmíru a biotechnologie, ale také veškerých vztahů mezi vědou, občany a společností.
1.5 Předchozí stanoviska výboru.
V předchozích stanoviscích [3] Výbor systematicky a jasně vyjádřil svou podporu iniciativám Komise, jež jsou uvedeny dále, a zdůraznil klíčovou úlohu výzkumu a vývoje pro hospodářskou, sociální, ekologickou a kulturní prosperitu EU, jakož i pro lisabonské a později také göteborgské a barcelonské cíle, jakož i pro trvalou prosperitu EU v hospodářské, sociální a kulturní oblasti.
Výbor vyslovil podněty k mnoha důležitým detailům a vznesl návrhy.
Dokonce často nabádal k významnému posílení, nicméně několikrát požádal o opravu a vyjádřil obavy ohledně trendu neefektivnosti, chaosu a obtíží vyvolaných přemírou zákonů, restriktivních cílů a byrokratických postupů, jakož i příliš rychlých a prudkých změn ve stávajících postupech.
2. Sdělení Komise
2.1. Projednávané sdělení komise je logickým pokračováním tohoto výjimečně pozitivního vývoje.
Shrnuje cíle a úvahy týkající se přípravy návrhů pro 7. rámcový program pro výzkum a vývoj a program EURATOM vzhledem k tomu, že EU nyní čítá 25 členských států, a také s cílem využít zkušenosti načerpané prostřednictvím 6. rámcového programu.
2.2. V první řadě znovu rekapituluje stávající cíle a opatření, zejména "cíl 3 %", který je z hlediska Evropské unie, jež se mezitím rozšířila, a ve srovnání s údaji a situací států konkurujících Evropské unii, naprosto oprávněný.
Důraz klade především na pákový efekt (leverage effect) výdajů veřejného sektoru na soukromé investice do oblasti výzkumu, jakož i na potřebu zatraktivnit povolání výzkumných pracovníků, s cílem konkurovat o nejlepší mozky na celém světě.
2.3. To též vysvětluje nezbytnost značně posílit a rozvinout podporu výzkumu v Evropské unii, což musí být provázeno zvýšením úsilí každého členského státu a v žádném případě jeho snížením.
2.4 Proto vzhledem k obsahovým a operativním zkušenostem s vytvářením a prováděním předešlých rámcových programů Komise stanovuje šest hlavních cílů:
- vytváření evropských center excelence [4] prostřednictvím spolupráce mezi laboratořemi;
- zahájení evropských technických iniciativ;
- stimulace soutěživosti na evropské úrovni v oblasti základního výzkumu;
- zatraktivnění Evropy pro nejlepší výzkumné pracovníky;
- rozvíjení výzkumných infrastruktur evropského zájmu;
- zlepšení koordinace národních výzkumných programů.
2.5 Mezi ostatními body a návrhy obsaženými ve sdělení Komise je třeba ještě zmínit:
- plné využití potenciálu 25 členských států Evropy;
- co nejlepší využití komplementarity se strukturálními fondy;
- identifikaci témat hlavního evropského zájmu;
- doplnění dvou nových klíčových oblastí: vesmíru a bezpečnosti;
- používání nejefektivnějších prostředků implementace;
- zlepšení fungování rámcového programu.
3. Obecné připomínky
3.1 Lisabonské, göteborgské a barcelonské cíle.
Výbor schvaluje a podporuje projekty a iniciativy uvedené ve sdělení Komise a pokládá návrhy Komise za opatření, která jsou důležitá zejména pro vysoké lisabonské, göteborgské a barcelonské cíle.
Je potěšen tím, že toto sdělení bere v úvahu mnoho specifických doporučení, která uvedl ve svých předešlých stanoviskách.
3.2 "Cíl 3 %" [5] Výbor klade důraz především na hlavní "cíl 3 %", jenž odkazuje na současné investice světových konkurentů do výzkumu a vývoje.
Na evropské úrovni je nyní nezbytné značně rozšířit zdroje, jež jsou k dispozici pro rámcový program a program Euratom a jež odpovídají lisabonským cílům, ale též novému cíli Evropy rozšířené na 25 členských států.
3.2.1 Zdvojnásobení komunitárních zdrojů.
V souladu s návrhem Komise by se zdroje určené pro všechny tyto činnosti měly zdvojnásobit.
To též odpovídá doporučení vyslovenému Výborem ve stanovisku k 6. rámcovému programu [6].
3.2.2 Členské státy a průmysl.
Cíle 3 % nicméně bude možné být dosaženo pouze tehdy, bude-li toto zdvojnásobení provázet obdobné zvýšení národních rozpočtů pro výzkum a vývoj a výdajů průmyslového sektoru na výzkum a vývoj.
V obou případech je Výbor velmi znepokojen neexistujícím či nedostatečným zvýšením rozpočtů jak ve veřejném, tak soukromém sektoru.
V mnoha případech jsou investice do průmyslového vývoje a výzkumu přesměrovány za hranice EU.
Výbor doporučuje prostudovat důvody tohoto politováníhodného trendu, aby bylo možné přijmout opatření, což by v oblasti průmyslového výzkumu a vývoje v Evropě umožnilo dosáhnout cíle 3 %.
3.2.3 Výzva Výboru.
Výbor znovu vyzývá Radu, Evropský parlament, vlády členských států a zvláště průmysl, aby začlenili tento cíl do svých rozhodnutí a přizpůsobili se mu v jejich veřejném a/nebo soukromém rozpočtu pro výzkum a vývoj.
Výbor si plně uvědomuje skutečnost, že obecná finanční situace v současné době tento úkol neusnadňuje.
Nicméně investice navržené Komisí v oblasti výzkumu jsou nejen nízké, ale také značně nedostatečné vzhledem k mezinárodní konkurenci.
Pouhá slova nestačí, nyní jsou zapotřebí činy.
3.2.4. Dynamický vývoj.
Situace se nesmí posuzovat čistě staticky.
V kontextu světové konkurence se evropská politika musí přizpůsobit budoucímu vývoji za hranicemi Evropy [7].
Pokud bude cíl 3 % dosažen se zpožděním, nebude možné splnit lisabonské cíle.
Dlouhodobě bude ostatně nutné dále zvyšovat investice do výzkumu a vývoje.
3.3 Evropská centra excelence.
Výbor podporuje globální cíl týkající se zřízení a podpory evropských center excelence. Takto se vytváří celoevropská přidaná hodnota, stanovují se kritéria kvality a zvyšuje se přitažlivost evropského výzkumu a vývoje.
Transnacionální spolupráce mezi výzkumnými centry, universitami a podniky musí od nynějška představovat díky rámcovému programu pro výzkum a vývoj (a díky Euratomu) základní prvek podpůrné politiky, přičemž prvořadý význam se přikládá tématickým prioritám.
3.3.1 Podmínka.
Naplnění tohoto cíle předpokládá existenci vynikajících institucí a výzkumných týmů, díky jejichž spolupráci můžeme doufat v dosažení prvotřídních výsledků [8].
3.3.2 Žádný nový nástroj.
Mimo to musí být jasné, že pojem "evropské centrum excelence" není novým podpůrným nástrojem (viz níže), ale obecným výrazem pro všechny podpůrné nástroje pro tento cíl, jako jsou například "sítě excelence (SE)", "integrované projekty (IP)" či "specifické cílené výzkumné projekty (SCVP)".
3.4 Nástroje na podporu výzkumu [9](Struktura projektů).
Ačkoli Výbor podporuje záměr Komise ustanovit efektivní způsoby implementace, opět [10] vyjadřuje obavy ohledně jasnosti, jednoduchosti, kontinuity a flexibility nástrojů na podporu výzkumu.
To konkrétně znamená, že žadatelé musí mít možnost přizpůsobit nástroje nezbytné optimální struktuře a šíři projektů.
Pouze takto bude možné zamezit vzniku projektů, jejichž šíře a struktura jsou cíleně přizpůsobené předepsaným nástrojům a nikoli nejvyšším vědeckým a technickým požadavkům.
Nástroje musí sloužit pracovním podmínkám a cílům výzkumu a nikoli naopak.
Vyřizování žádostí a administrativní práce musejí být návratné.
3.5 Základní výzkum a evropské soutěžení.
Výbor opět zdůrazňuje hlavní poslání nedávného stanoviska [11] které se soustředilo na toto téma, tedy nutnost podporovat základní výzkum, což je výchozí bod všech budoucích iniciativ v oblasti výzkumu a vývoje na evropské úrovni, a především ponechat výběr tématu na žadateli.
Konkurence na evropské úrovni vytváří evropskou přidanou hodnotu.
3.6 Mezinárodní rozměr výzkumu.
Mimo to je třeba neztratit ze zřetele význam mezinárodního rozměru výzkumu, který daleko překračuje hranice Evropské unie.
Výzkum a vývoj se v současné době rozvíjejí ve světovém a mezinárodním prostředí, [12] které se vyznačuje otevřeností, spoluprácí a soutěživostí. Tento aspekt je třeba podporovat a brát na něj zřetel a přijímat odpovídající opatření (programy mobility, dohody o spolupráci atd.).
Na tento a na další zásadní problémy bylo upozorněno podrobně v části 7. stanoviska (CES 595/2000) výboru pro Výzkum a technické inovace
3.7 Propojení vztahů a rovnováha mezi kategoriemi výzkumu.
[13]V této souvislosti Výbor opět poukazuje na souhru sil nezbytných pro inovaci a pokrok, na nutnost propojení vzájemných vztahů těchto kategorií a na spojovací články mezi jednotlivými kategoriemi výzkumu: základního výzkumu, aplikovaného výzkumu (někdy též nazývaného přípravný výzkum) a vývoje (produktů a metod).
Toto propojení, nezbytně nutné pro konkurenceschopnost Společenství a pro lisabonské cíle, se též týká spolupráce a vzájemné komplementarity mezi průmyslovým výzkumem a vývojem na jedné straně a mezi universitním výzkumem a výzkumnými ústavy financovanými státem na straně druhé.
Toto se musí odrážet nejen ve vyvážené pomoci jednotlivým kategoriím výzkumu, ale též v oblastech výzkumu, prioritních tématech a tématické činnosti.
Zmiňované kategorie výzkumu musí mít též přístup ke všem odpovídajícím charakteristikám rámcového programu.
Právě takto se totiž vytváří onen pákový efekt mezi úsilím veřejného a soukromého sektoru vyvíjeným v oblasti výzkumu a vývoje.
3.8 Účinné způsoby provádění.
V neposlední řadě Výbor podporuje záměr využívat nejúčinnější způsoby provádění a zlepšit praktické fungování rámcového programu.
Výbor považuje za nutné stanovit opatření s méně byrokratickými metodami, lépe přizpůsobené vědecké a průmyslové obci a v souladu s jejich vlastními předpisy, zkušenostmi a pracovními podmínkami.
Hlavní aktéři evropského výzkumného prostoru jsou výzkumní pracovníci se svým nadšením.
Potřebují prostor, v němž by se mohli rozvíjet, a optimální rámcové podmínky.
Na to je třeba brát zřetel.
4. Konkrétní poznámky Výboru
4.1 Nedávno přijatá stanoviska.
Většina následujících poznámek již byla uvedena v nedávno přijatých stanoviscích k evropské politice výzkumu. [14]
4.2 Rozhodující kritérium.
Rozhodujícím kritériem při výběru projektů a podpoře výzkumu by měla být vědecká a technologická excelence, aby EU mohla dosáhnout či udržet vedoucí postavení v celosvětové konkurenci.
To je jediný způsob, jak dosáhnout cílů formulovaných ve sdělení Komise, tj. vytvářet Excelenci a inovaci: klíč k evropské konkurenceschopnosti a "stimulovat" kreativitu základního výzkumu prostřednictvím konkurence mezi týmy na evropské úrovni.
4.2.1 Excelence.
Excelence a výjimečný úspěch jsou výsledkem komplexního, pracného a dlouhodobého vývojového a výběrového procesu. Pravidla řídící tento proces, stanovená samotnou vědeckou společností, musí brát v úvahu mnoho významných a vzájemně propojených okolností.
4.2.2 Společnost a politika.
Společnost a politika musí zajistit, aby existovaly nebo byly vytvořeny podmínky pro dosažení a zachování excelence.
4.2.3 Vedlejší kritéria.
Ostatní vedlejší nebo spekulativní vlivy mají za následek větší byrokracii a chybné řízení s nežádoucími důsledky nejen pro lisabonské cíle, ale pro evropský výzkum celkově.
4.3 Potenciál pětadvacetičlenné Evropy. Současně je důležité rozvíjet a plně využívat potenciálu rozšířené Evropy.
Výbor v tomto ohledu plně podporuje cíle Komise. Proto je třeba vytvořit, pokud již neexistují, vhodné podmínky ve výzkumných institutech rozšířené EU a v regionech s nedostatečnými výzkumnými zařízeními.
4.3.1 Subsidiarita.
V souladu s principem subsidiarity je rozvoj národních výzkumných a technologických kapacit, spolu se základním financováním podpory excelence, v odpovědnosti jednotlivých členských států.
4.3.2 Strukturální fondy a Evropský investiční fond.
Tyto činnosti však mohou získat efektivní a cílenou podporu ze strukturálních fondů EU a Evropského investičního fondu, je-li to nezbytné a vhodné.
Výbor z tohoto důvodu a se zřetelem na zájmy politiky soudržnosti podporuje záměr Komise plně využít komplementarity rámcového programu a strukturálních fondů, ale rovněž doporučuje, aby zahrnovala i Evropský investiční fond. Část prostředků z těchto fondů může být použita na výstavbu výzkumných kapacit a infrastruktury.
4.3.3. K tomuto účelu je nutné zajistit dostatečné počáteční finanční prostředky na opatření pro výzkum a rozvoj v nových členských státech, protože v nich vědecké instituce ještě nejsou schopny samy předfinancovat projekty, které podporuje Evropská unie.
Současně by se měly zřídit příslušné národní podporovací systémy.
4.4 Infrastruktura výzkumu.
Se zřetelem na infrastrukturu výzkumu Výbor rovněž vítá návrh Komise na rozvoj infrastruktury [15]výzkumu v evropském měřítku.
Významné financování velkých zařízení vybraných na základě "variabilní geometrie" fungovalo až do současné doby dobře a mělo by se v něm tudíž pokračovat.
Evropské strategické fórum pro infrastrukturu výzkumu (ESFIV) je díky své poradní úloze klíčovým partnerem v tomto procesu.
Mělo by sloužit jako základna pro vývoj evropského konceptu v oblasti infrastruktury.
4.4.1 Středně velké infrastruktury.
Takováto opatření, v závislosti na dostupných zdrojích a podle jejich užitečnosti pro projekty na úrovni Společenství, by se neměla výlučně omezit na financování velkých zařízení, jelikož středně velké komplexy výzkumných infrastruktur jsou v mnoha výzkumných oblastech rovněž zapotřebí. Zároveň mohou napomoci řadě členských států, aby dosáhly svých výzkumných cílů.
4.5 Posilování tématických priorit a zvyšování mobility.
Jak již bylo zmíněno, Výbor podporuje návrh Komise na zdvojnásobení finančních prostředků dostupných pro 7. rámcový program a program EURATOM (vzhledem k současnému rozpočtu pro 6. rámcový program).
Tento nárůst by měl zejména [16] podporovat tématické priority/aktivity/projekty (včetně těch, které zahrnuje EURATOM) a program mobility [17] (včetně podpory začínajících výzkumných pracovníků i špičkových odborníků).
4.6 Nástroje na podporu výzkumu.
Za účelem jednoznačnějšího výkladu doporučení, které již Výbor předložil, by měly být aplikovány tyto zásady:
- Počet nástrojů by měl být omezený.
- Nástroje musí být dobře definovány, s jednoznačnými cíli.
- Jejich použití by mělo být co nejjednodušší.
- Měly by se zaměřit na přímou podporu činností výzkumu a vývoje a měly by zahrnovat výzkumné pracovníky.
- Volbu jednoho nebo vice nástrojů by měli určovat pro příslušný plán nebo projekt žadatelé.
Výběr nástroje by tedy neměl být vázán aspekty tématických priorit [18]. Komise by zároveň měla žadatelům poskytnout radu a vysvětlit jim, proč jsou příslušné nástroje pro příslušná témata vhodnější.
- Je třeba zajistit, aby všechny nástroje měly dostatečnou kontinuitu a zamezit tak neočekávané "změně paradigmat". Dále je nutné omezit administrativní náklady všech zúčastněných.
- Je třeba klást prioritu na udělení grantů nebo na Specifické cílené výzkumné projekty (SCVP) s důrazem na snadno přehledné a snadno řiditelné výzkumné projekty.
V této souvislosti Výbor odkazuje na své dřívější návrhy a následné poznámky k malým a středním podnikům.
Jedno doporučení, které je možné s ohledem na tyto zásady udělat, je rozšíření podpory sítě excelence od asistence při koordinačních činnostech až po přímou účast na výdajích na výzkum a vývoj (což je například již případ sdružení účastnících se Programu fúze Euroatomu).
4.6.1 Marimonova zpráva [19] Výbor s velkým potěšením konstatuje, že existuje velmi úzká shoda mezi doporučeními v nedávno vydané Marimonově zprávě a jeho vlastními doporučeními k tomuto tématu.
Výbor se plně hlásí k závěrům této zprávy.
4.6.2 Kontinuita.
Ještě jednou je třeba zdůraznit, že je třeba věnovat zvláštní pozornost tomuto aspektu. Obecně řečeno, měla by existovat co největší kontinuita při přechodu z 6. na 7. rámcový program.
Změny týkající se kritérií způsobilosti, aplikačních procedur, hodnotících kritérií, právních podmínek, nástrojů a nákladových modelů, které dříve doprovázely přechody mezi jednotlivými rámcovými programy, byly spíše překážkou pro vědeckou a průmyslovou činnost, zejména u malých a středních podniků.
Mělo by se proto vyhnout radikálním inovacím v nástrojích a procedurách, aby bylo možné zajistit kontinuitu.
Naopak, existující nástroje a procedury by měly být zjednodušeny a upraveny na základě předchozích zkušeností a doporučení.
Hlavními cíli by proto měly být kontinuita, zjednodušení, srozumitelnost a flexibilita pro žadatele při výběru nástrojů.
4.7 Technologické platformy.
Výbor plně podporuje iniciativy Komise a průmyslového odvětví ohledně zřízení "technologických platforem" spojujících společnosti, výzkumné instituce, finanční svět a regulační úřady na evropské úrovni.
Budou sloužit ke stanovení společného výzkumného programu, který umožní zmobilizovat kritické množství veřejných a soukromých zdrojů na národní a evropské úrovni.
4.7.1 Rozvojové projekty na úrovni Společenství.
Výbor se domnívá, že přístup na úrovni Společenství je vhodným prostředkem pro dosažení společných činností pro partnery v případě extensivních a nákladných vědeckých a technických rozvojových projektů s dobře definovanými cíli, jako je např. projekt GALILEO.
Tyto projekty mohou mít formu "integrovaných projektů" nebo "společných podniků" v souladu s ustanoveními článku 171 Smlouvy o založení ES [20] Jedná se nicméně o další oblast, kde je nutno pečlivě prověřit [21] jak zamezit nadměrné byrokratické a organizační složitosti a zajistit, aby byly malé a střední podniky a menší výzkumné instituty a skupiny výzkumných pracovníků schopné se vhodně účastnit projektu.
4.7.2 Administrativní a organizační otázky.
Vzhledem ke složitosti orgnizačních administrativních právních otázek (např. problematika duševního vlastnictví) je důležité používat "technologické platformy", které jsou v současnosti ve fázi rozvoje, jakožto prostředků pro získávání zkušeností před zřízením nových platforem, pravděpodobně na základě "variabilní geometrie".
Cíle musí být jasně definovány a procedury by měly být přezkoumány a, je-li to nutné, zjednodušeny nebo doplněny jednoduššími procedurami, aby se zamezilo dalším zmatkům a nadměrné koordinaci, což je důsledkem pokračujícího růstu částečně se překrývajících nástrojů.
Pokud to je možné, měly by být použity jednodušší nástroje.
4.8 Malé a střední podniky (MSP).
MSP buď již významně přispívají k procesu inovace nebo mají potenciál, aby k němu přispívaly v budoucnu.
Podmínky účasti MSP na tématických prioritách by proto měly být zjednodušeny a měly by být flexibilnější. Toho je možné dosáhnout např. prostřednictvím flexibilní klasifikace a výběru témat a nástrojů (CRAFT, kolektivní výzkum, EUREKA).
Obecně řečeno, programování a úprava nástrojů podpory by měly být v oblastech vysokých i nízkých technologií vyváženější než dříve, aby byla umožněna způsobilým MSP účast na procesu inovace.
Nástroje podpory, jako jsou specifické cílené výzkumné projekty (SCVP), jsou zvláště vhodnými prostředky, jak toho dosáhnout. Tyto nástroje jsou totiž přístupnější malým skupinám a projektům a přispívají k přístupu "zezdola nahoru".
4.8.1 MSP a přenos znalostí.
Další klíčovou problematikou, kterou je třeba se zabývat samostatně, je zabezpečení přístupu k novým a potenciálně relevantním základním výsledkům universitního výzkumu a výzkumných institutů financovaných vládou výzkumným pracovníkům a inženýrům pracujícím v tomto odvětví, zejména v MSP. Takto dojde k urychlení procesu přenosu znalostí, což je životně důležité pro průmyslovou inovaci a konkurenceschopnost.
Jedná se o problematiku, kterou Výbor rovněž projednával při několika příležitostech [22], a to zejména s ohledem na přemisťování (mobilitu) výzkumných pracovníků mezi průmyslovým odvětvím a akademickým světem, oblastí, která si vyžaduje výrazné zlepšení a vytvoření atraktivnějších podmínek.
4.8.2 Podnikání a průmyslová politika.
Vytvoření malých společností je hnací silou pro inovaci a hospodářský růst.
Problémy, kterým musí nové společnosti čelit, obvykle nesouvisí s nedostatečnou podporou výzkumu a vývoje, ale s problematikou řízení společnosti a s marketingem a zejména s nedostatkem finančních prostředků na vhodné překlenutí počátečního ztrátového období.
Jedná se tedy o oblast, kde je nutná koordinace mezi průmyslovou politikou a politikou výzkumu, aby byly stimulovány evropské podnikatelské aktivity a byla jim dána větší šance dosáhnout úspěchu.
4.8.3 Program SBIR v USA.
Výbor rovněž doporučuje vycházet ze zkušeností USA s programem Small Business innovation Research (SBIR) [23], v jehož rámci podporuje americká vláda za pomoci různých agentur marketingová opatření pro rozvoj a vývoj malých a středních podniků.
4.9 Otevřená koordinace.
Výbor již při mnoha příležitostech vyzval Komisi, aby uplatňovala metodu otevřené koordinace; zároveň zdůrazňuje, že k tomu může docházet pouze na dobrovolné bázi, se souhlasem členských států.
4.10 Sebeorganizace a sebekoordinace.
Jak již Výbor při mnoha příležitostech uvedl, existuje autonomní přístup "zezdola nahoru" k organizaci a koordinaci v evropských vědeckých a technologických kruzích. Aktéři se v rámci svých konkrétních problematik vzájemně poznávají prostřednictvím publikací, konferencí a workshopů, stávají se z vlastní iniciativy součástí programového vývoje a tím přispívají ke koordinaci, což je proces, který je ovlivněný souhrou spolupráce a konkurence (viz níže).
Takto vznikly hlavní výzkumné iniciativy, programy a instituty při dosažení mezinárodního postavení a přípravě konceptu Evropského výzkumného prostoru.
Tento proces by měl být uznán a plně využit.
4.11 Podpora soutěžení.
V této souvislosti Výbor vítá skutečnost, že si Komise zvolila soutěžení jako jeden ze svých šesti hlavních cílů.
Výbor sdílí očekávání Komise, že prostřednictvím soutěžení je možné vytvořit přidanou hodnotu na evropské úrovni.
Výbor znovu opakuje [24] svá předchozí prohlášení, že věda a výzkum jsou závislé na soutěžení za účelem dosažení nejlepších nápadů, procedur a výsledků, na nezávislém ověření (nebo vyvrácení) – tj. "certifikaci" – nových zjištění a na jejich šíření, prohlubování a rozvíjení.
Proto je nezbytné usnadnit a podporovat různé interdisciplinární přístupy a struktury ve výzkumu za účelem stimulování a využívání výsledné konkurence k nejlepším nápadům a výsledkům.
4.12 Konkurence, kooperace a koordinace.
Cíle konkurence, kooperace a koordinace nejsou vždy vzájemně v souladu; pravděpodobný je vznik konfliktů zejména v oblasti vývoje produktů.
Měl by být definován optimální rozsah každého cíle a měly by pro něj být vybrány odpovídající nástroje.
Principem by mělo být co nejvíce konkurence a jen nezbytná míra kooperace.
4.13 Kritické množství a globální konkurence.
Některé výzkumné a vývojové činnosti, jako například rozsáhlé infrastruktury a určité velké technologické projekty, přesahují kapacitu jednotlivých členských států, i když probíhají odděleně od jiných a jsou tedy všeobecně proveditelné jen spojenou evropskou akcí; tyto činnosti jsou částečně vystaveny globální konkurenci (srv. část o mezinárodním rozměru) a musí vyhovovat mezinárodním standardům.
Rovněž zde platí předcházející poznámky o technologických platformách.
4.14 Evropská rada pro výzkum, European Research Council (ERC).
Jak bylo zmíněno v nedávném stanovisku [25], Výbor podporuje plán Komise na založení Evropské rady pro výzkum (ERC) pro koordinování a podporování základního výzkumu, což má podporu vědecké komunity.
Rada by měla být naprosto nezávislá a měla by působit ve shodě s úspěšnými partnery z členských států a USA.
Aby byla využita souhra výzkumných kategorií, Výbor doporučuje, aby byli do rady přizváni vedoucí výzkumní pracovníci z průmyslu.
4.15 Peer Review.
Hlavní hodnotící metodou používanou v Radě by mělo být peer review, recenze pracovníků působících v příslušném oboru. Aby bylo možné vyvážit známé a neodmyslitelné nedostatky této metody (např. konflikty zájmů), měli by být v ERC (a ve všech podpůrných organizacích [26] všeobecně) zaměstnáváni zkušení vědci, kteří prokázali vědecké úspěchy a hlubokou znalost specializovaných předmětů, které by jim byly svěřeny.
4.16 Kariérní podpora.
Výbor zcela podporuje myšlenku, že věda, výzkum a vývoj se musí stát přitažlivější kariérní volbou, že je třeba stimulovat zájem potenciálních nadaných pracovníků a že se jim musí dostat odpovídající kariérní podpory.
Nedávné stanovisko [27] EHSV se touto otázkou podrobně zabývá a podporuje práci Komise v této oblasti.
4.16.1 Neuspokojivé platy a podmínky vědecké práce.
Jednou z nesnází vědecké kariéry je to, že platové a pracovní podmínky jsou zvláště v případě mladých vědců méně výhodné, než jim nabízí soukromý sektor, nebo dokonce i srovnatelné zaměstnání ve veřejném sektoru.
Výbor znovu vyzývá k neprodlené akci, zejména v jednotlivých členských státech.
4.17 Zamezování překrývání a duplicity.
Výzkumná činnost zahrnuje plánovací, podnikatelské, administrativní a hodnotící úkoly, které mohou provádět pouze zkušení výzkumníci.
S ohledem na očekávané rozšíření aplikačních, hodnotících a monitorovacích procesů Výbor znovu doporučuje [28], aby Komise přihlédla k této otázce a pracovala na účinných a koordinovaných postupech (vyvíjených ve spolupráci národních orgánů a Komise), které by zamezily příliš velkému nárůstu různých vertikálních (stejně i horizontálních a souběžných) orgánů a procedur v oblasti schvalování, řízení a monitorování výzkumu a zabránila tak neproduktivním činnostem.
4.18 Výběr expertů.
Se zřetelem na nezbytné omezení současného využívání expertů je zároveň důležité snižovat nebezpečí chybného hodnocení zajištěním zkušených a význačných specialistů pro práci expertů.
V současnosti úspěšné vědce od práce expertů odrazují zejména neúměrně rigidní a byrokratické postupy výběru; aby se tato situace změnila, je třeba odstranit administrativní překážky, které výběr provázejí.
4.19 Metody hodnocení.
Zřejmě jsou některé metody, se kterými byly stávající postupy vytvořeny a které jsou předmětem kritiky vědecké obce, výsledkem dobře míněného záměru zavést a uplatnit standardizovaná hodnotící kriteria v příliš komplexní a citlivé oblasti, místo aby posuzování opíraly o zkušenostní základ.
Výbor uznává záměr ochránit postupy před zneužitím a možnými půtkami tím, že se hodnocení stane objektivnější a transparentnější a ponechá se tak co nejmenší prostor subjektivitě, přesto však situace ústí v neřešitelné dilema.
Hodnocení výsledků vědecké práce a tvůrčího přínosu nelze provádět jako automatický proces a nemělo by být svěřeno nezkušeným jednotlivcům.
4.20 Nová výzkumná témata: vesmír a bezpečnost.
Sdělení Komise nezmiňuje tématické priority.
Jedinou výjimku představuje základní výzkum [29] a dvě nová témata, vesmír a bezpečnost.
Výbor vítá návrh Komise, aby se tyto oblasti řešily na evropské úrovni, a tímto postojem potvrzuje svá předchozí doporučení k vesmírné strategii [30].
Výbor nicméně doporučuje, aby s ohledem na zvláštní povahu těchto oblastí a jejich nekompatibilitu s postupy rámcového programu byly obě oblasti řešeny odděleně od tématických priorit a mimo navrhovaný rozpočet 7. rámcového programu.
4.20.1 V případě výzkumu vesmíru již jeden velmi silný a úspěšný program existuje. Tento program zahrnuje spolupráci Evropské kosmické agentury (European Space Agency: ESA) a evropského vesmírného a leteckého průmyslu s podstatným přispěním výzkumných ústavů členských států.
Spoluúčast Komise, kterou Výbor naléhavě doporučuje, by se tedy měla stát součástí existující dohody o spolupráci mezi ESA a Komisí, měla by však probíhat a být financována odděleně od rámcového programu.
Výbor by uvítal podrobnější údaje o této tématice.
4.20.2 V případě výzkumu bezpečnosti spočívá evropský přístup z velké části ve společných zájmech členských států, tak jak to bylo ve Výboru opětovaně projednáváno a zdůrazňováno. Výbor tedy naprosto podporuje akci v této oblasti.
Přístup se však bude lišit od tématických priorit rámcového programu (které například vyžadují transparentnost), protože se jedná o důvěrné záležitosti, v některých případech zahrnující vnitřní a vnější obranné aktivity.
S ohledem na tyto skutečnosti by se měly financování a nástroje v této oblasti plánovat odděleně od rámcového programu.
5. Shrnutí
5.1 Výbor zdůrazňuje, že výzkum a vývoj mají zásadní důležitost pro evropskou konkurenceschopnost a následně pro dosažení lisabonských cílů.
Výbor tedy podporuje cíle a opatření navržená ve sdělení Komise.
5.2 To se týká zejména cíle 3 %, stejně jako zdvojnásobení rozpočtu EU věnovaného výzkumu a vývoji (cestou rámcového programu a programu EURATOM), které bylo navrženo jako prostředek k jeho dosažení.
Výbor vyzývá Radu a Parlament, aby jednali podle tohoto návrhu. Kromě toho je třeba odpovídajícím způsobem zvýšit vládní výdaje a soukromé investice do vývoje a výzkumu v Evropě.
5.3 Výbor poukazuje na to, že cíl 3 % je ve shodě se stávajícími výdaji konkurence a v budoucnosti bude muset být revidován, aby držel krok s růstovou tendencí, například v USA a jihovýchodní Asii.
5.4 Výbor podporuje plán Komise, m.j. použít část prostředků ze strukturálních fondů na výstavbu výzkumné kapacity a tvorbu výzkumných infrastruktur, aby se plně využil potenciál rozšířené Evropy a zohlednilo přechodné období v nových členských státech.
5.5 Výbor podporuje záměr Komise zlepšit praktické zavádění programu a optimalizovat implementační postupy.
Doporučuje tedy zjednodušit nástroje, které by se měly stát pružnější, za současného zachování kontinuity.
Žadatelé musí být schopni upravit nástroje tak, aby struktura a rozměry projektů odpovídaly příslušným úkolům.
To platí i pro zakládání "technologických platforem".
Výbor podporuje Marimonovu zprávu.
5.6 Výbor doporučuje užší spoluúčast vhodných malých a středních podniků na výzkumu, vývoji a inovaci, než tomu bylo dosud. V tomto ohledu se odvolává na program SBIR ve Spojených státech.
Výbor také doporučuje užší koordinaci politik na poli podnikání a výzkumu, aby se potenciál malých a středních podniků a podniků nově vznikajících mohl plně využít ke stimulaci inovace a hospodářského růstu.
5.7 Výbor podporuje plán Komise na přijetí výzkumu vesmíru a bezpečnosti jako nových tématických priorit a vysvětluje, proč by měly být financovány a prováděny odděleně od rámcového programu.
5.8 Výbor podporuje plán Komise, aby se základní výzkum jako takový upravoval rámcovým programem a stimuloval evropskou soutěživostí; Výbor je příznivě nakloněn založení Evropské rady výzkumu.
5.9 Výbor zdůrazňuje zásadní důležitost souhry mezi oblastmi základního výzkumu, aplikovaného výzkumu a vývoje.
Podpora těchto oblastí by proto měla být vyvážená.
5.10 Výbor podporuje plán Komise na zvýšení přitažlivosti Evropy pro špičkové vědce a plán na získávání talentovaných mladých lidí, aby se věnovali vědecké dráze, která se bude těšit kariérní podpoře.
Zde by měli být aktivní především členské státy.
Pokud se jedná o mnohé další klíčové argumenty, doporučení a výhrady, Výbor odkazuje na podrobné připomínky ve 3. a 4. části.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zákonném auditu ročních účetních závěrek a konsolidovaných účetních závěrek, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS A 83/349/EHS
COM(2004) 177 final – 2004/0065 (COD)
(2005/C 157/21)
V souladu s článkem 44, odstavec 2, písmeno (g) smlouvy ustavující Evropské společenství rozhodla 21. dubna 2004 Rada, že požádá Evropský hospodářský a sociální výbor o stnovisko ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba" pověřená přípravou prací Výboru v této věci zaujala své stanovisko dne 8. září 2004.
(Zpravodaj: p. FRANK VON FÜRSTENWERTH).
Toto stanovisko přijal Evropský hospodářský a sociální výbor na svém 413. plenárním shromáždění konaném ve dnech 15. až 16. prosince 2004 (zasedání dne 15. prosince 2004) 86 hlasy pro, 3 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o auditu ročních účetních závěrek a konsolidovaných účetních závěrek, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS, je chápán v širším kontextu opatření přijatých Evropskou unií v rámci jejího akčního plánu pro finanční služby.
V tomto směru byly již učiněny významné kroky, zejména to bylo sdělení Komise "Modernizace práva společností a posílení podnikového řízení v Evropské unii – plán na další vývoj" (COM(2003) 284), přechod na mezinárodní účetní standardy počínaje rokem 2005, a směrnice týkající se zneužívání trhu a prodejních nabídek.
1.2 Od roku 1996 je cílem Evropské komise zlepšení a harmonizace kvality auditu účetnictví.
Předložení desetibodového akčního programu v květnu 2003 (sdělení Evropské komise: "Posílit zákonný účetní audit v Evropské unii"; COM/2003/286) představuje další prozatímní výsledek.
Jeden z bodů akčního programu se týká modernizace 8. směrnice ve věci práva společností (84/253/EHS).
Návrh směrnice předložený k diskusi má nahradit 8. směrnici ve věci práva společností.
1.3 Tato opatření musejí umožnit znovunastolení důvěryhodnosti finančních informací a důvěru ve finanční trhy.
Návrh směrnice zdaleka nepředstavuje pouhou reakci na nedávné finanční skandály, ke kterým je přesto v úvahách přihlíženo, ale odpovídá přímo politické linii vytčené v roce 1996 pro oblast účetního auditu.
2. Návrhy Komise
2.1 Návrh Komise obsahuje ustanovení vztahující se k souhlasu s výkonem profese auditorů a auditorských společností, jejich průběžnému vzdělávání a jejich vzájemnému uznávání na mezinárodní úrovni.
2.2 Všichni auditoři a auditorské společnosti jsou povinni dodržovat profesionální etiku.
Tyto zásady zahrnují odpovědnost auditorů a auditorských společností vůči veřejnosti, jejich bezúhonnost a objektivnost, jakož i jejich profesionální kompetence a pečlivost.
2.3 Členské státy musejí dbát na zajišťování zápisu auditorů a auditorských společností do úředního seznamu.
2.4 Auditor nebo auditorská společnost musejí být nezávislí na účetní jednotce, jejíž účetnictví kontrolují, a v žádném případě nesmějí být spojeni s rozhodnutími, která přijímá vedení této účetní jednotky.
Auditor nebo auditorská společnost nesmějí provádět audit účetnictví jednotky, s níž jsou ve finančním, obchodním, zaměstnaneckém či jakémkoliv jiném vztahu, jenž by mohl ohrozit jejich nezávislost.
2.5 Je nutné povinně zavést používání mezinárodních auditních standardů pro všechny audity Evropské unie, jakmile budou tyto standardy zapsány do komunitárního práva.
2.6 Členské státy musejí vypracovat účinný systém veřejné kontroly auditorské profese, jemuž budou podléhat všichni auditoři a auditorské společnosti.
Tato kontrola se řídí určitými zásadami, které se týkají jmenovitě složení příslušného orgánu, jeho práv a transparentnosti kontroly.
2.7 Auditora nebo auditorskou společnost musí jmenovat valná hromada akcionářů kontrolované účetní jednotky.
Členské státy však mohou stanovit, že toto jmenování má být předloženo k předchozímu schválení příslušným kontrolním úřadem nebo provedeno soudem či jiným orgánem podle vnitrostátního práva k tomu oprávněným.
2.8 Auditor nebo auditorská společnost mohou být odvoláni pouze ze závažných důvodů.
Rozdílnost názorů na zpracování účetnictví nebo kontrolní postup nepředstavuje závažný důvod k odvolání.
2.9 Komise navrhuje, aby členské státy dbaly na stanovení vhodných pravidel, aby byla zaručena skutečná komunikace mezi auditorem nebo auditorskou společností a kontrolovanou účetní jednotkou.
Tato komunikace musí být kontrolovanou účetní jednotkou řádně zaznamenána.
2.10 Návrh směrnice obsahuje zvláštní ustanovení o auditu veřejně prospěšných účetních jednotek.
Veřejně prospěšné účetní jednotky jsou takové účetní jednotky, které jsou značně veřejně prospěšné z důvodu povahy své činnosti, velikosti nebo počtu zaměstnanců, jmenovitě společnosti, jejich cenné papíry jsou obchodovány na oficiálním trhu každého členského státu, jakož i banky, další finanční instituce a pojišťovací společnosti.
Takovéto účetní jednotky musejí například ustavit auditní výbor složený ze členů správního orgánu, kteří nemají výkonnou funkci, nebo ze členů dozorčího orgánu kontrolované účetní jednotky, mezi nimiž bude alespoň jeden nezávislý člen, odborník v oblasti účetnictví a/nebo auditu.
Dále jsou posíleny předpisy, které se vztahují na nezávislost, zajištění kvality, veřejnou kontrolu a jmenování auditorů a auditorských společností.
2.11 Členské státy mohou na základě reciprocity dát souhlas s výkonem profese auditorovi ze třetí země pod podmínkou, že tato osoba doloží, že již získala souhlas s výkonem profese auditora, že má teoretické znalosti, praktické kompetence a bezúhonnost stejné jako požaduje předložená direktiva, jakož i právnické znalosti nezbytné k výkonu auditu v tomto členském státě.
Navrženy jsou i základní zásady upravující mezinárodní spolupráci a výměnu informací.
2.12 Bude zřízen výbor pro právní úpravy auditu složený ze zástupců členských států a pověřený asistencí Komisi při vypracovávání prováděcích opatření.
2.13 Změna směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS zavádí povinnost zveřejnit honoráře vyplacené v průběhu účetního roku auditorovi nebo auditorské společnosti za audit účetnictví, jiné auditorské služby, daňové poradenství a všechny další služby jiné než auditorské.
2.14 Členské státy musejí do 1.ledna 2006 přijmout a zveřejnit ustanovení nezbytná pro dosažení souladu s diskutovanou směrnicí.
3. Všeobecné poznámky
3.1 Hospodářský a sociální výbor těší tento návrh směrnice umožňující investorům a dalším zúčastněným stranám ujistit se o spolehlivosti auditu účetnictví společností.
3.2 Výbor vítá skutečnost, že nová směrnice vytváří jednotný evropský právní rámec pro účetní audit.
3.3 Výbor bere na vědomí skutečnost, že v souvislosti se skandálem Parmalat dá Komise další podněty.
Tyto podněty budou zahrnovat rychlejší zavedení opatření, která byla oznámena v akčním programu z května 2003 o modernizaci práva společností a posílení podnikového řízení.
Tato opatření se týkají: (1) definování úlohy externích správců, (2) upřesnění odpovědnosti členů správní rady v oblasti finančních i nefinančních informací, (3) zlepšení veřejného charakteru transakcí prováděných v rámci koncernů a transakcí prováděných s přidruženými jednotkami, jakož i (4) zveřejňování veškerých informací týkajících se společností off-shore v účetnictví, a podstatné posílení kontroly jejich obsahu prováděné auditorem koncernu.
3.4. Výbor přejímá postoj, který vyjádřila Komise ve svém sdělení, o posílení auditu účetnictví, podle něhož představuje odpovědnost auditorů jeden z faktorů kvality auditu účetnictví [1].
Přesto se však domnívá [2], že tato odpovědnost musí být v přiměřeném poměru k auditované společnosti a jejich akcionářů příp.vzniklým škodám a vítá, že Komise hodlá zkoumat zvýšený hospodářský dopad těchto režimů na odpovědnost auditorů.
Výbor podporuje Komisi ve snaze urychlit realizaci studií, které v tomto směru zahájila.
4. Specifické poznámky
4.1 Právní předpisy navrhované v oblasti schvalování jmenování a průběžného vzdělávání auditorů nebo auditorských společností jsou mimo jiné zaměřeny i na to, aby auditoři měli specializované znalosti nezbytné k výkonu své profese.
Tato skutečnost Výbor těší.
4.2 Návrhy týkající se profesionální etiky jsou v zásadě považovány za pozitivní.
Komise navrhuje, aby jí byla dána možnost přijmout prováděcí opatření v oblasti profesionální etiky.
Podle Výboru je třeba, aby tato opatření odpovídala špičkovým standardům kvality a aby byla v souladu s uznávanými mezinárodními (etický kód mezinárodní federace účetních znalců) nebo evropskými (doporučení Komise o nezávislosti auditorů v EU ze 16.května 2002 [3]) ustanoveními.
4.3 Výbor se domnívá, že nezávislost auditora nebo auditorské společnosti je velice důležitá.
Výbor tudíž v zásadě podporuje návrh Komise o stanovení principů k zajištění nezávislosti auditora nebo auditorské společnosti.
Tyto zásady musí platit pro všechny auditované společnosti a obzvláště pro podniky veřejného zájmu, protože tyto podniky se rovněž musí vykazovat transparentností vůči svým akcionářům a případným investorům.
4.4 Výbor těší pozornost, kterou Komise věnuje mezinárodním standardům kontroly, a tedy i ISA (mezinárodní standardy pro audit).
Vzhledem k tomu, že počínaje rokem 2005 budou podniky zaměřené na kapitálové trhy povinny vypracovávat svou konsolidovanou závěrku na základě ISA (mezinárodní účetní standardy) nebo IFRS (mezinárodní standardy v oblasti finančních informací) [4], je používání mezinárodních standardů kontroly považováno za vhodné.
Mezinárodní standardy kontroly budou vypracovávány v souladu s určitými zásadami, a tyto standardy budou muset vyhovovat velice náročným kriteriím kvality.
Z toho důvodu Výbor v zásadě podporuje návrh Komise vztahující se na uznávání standardů.
Vypracování standardů kvality uznávaných na mezinárodní úrovni ovšem předpokládá zvážení zainteresovanosti všech zúčastněných stran i veřejnosti v rámci transparentního procesu standardizace ("due process").
Proto musí Komise tyto návrhy do procesu standardizace výslovně a pokud možno co nejdříve začlenit.
4.5 Výbor v zásadě souhlasí s návrhem Komise, podle něhož musejí členské státy zavést veřejnou kontrolu všech auditorů a auditorských společností, přičemž tato kontrola samotná musí odpovídat určitým principům.
4.6 Pokud jde o odvolání auditora nebo auditorské společnosti, Komise navrhuje, aby rozdíly v názorech na zpracování účetnictví nebo kontrolní postupy nepředstavovaly závažný důvod k odvolání.
Může se ovšem stát, že některý podnik použije obecně přijímané zpracování účetnictví, s nímž však auditor nebude souhlasit.
V takovýchto případech vzniká otázka, jak postupovat, pokud odvolání auditora nebo auditorské společnosti není možné.
4.7 Výbor vítá navrhovanou právní úpravu týkající se komunikace mezi kontrolovanou účetní jednotkou a auditorem nebo auditorskou společností.
4.8 Výbor vítá návrh Komise týkající se zavádění zvláštních ustanovení pro audit účetnictví veřejně prospěšných účetních jednotek.
Bylo by však vhodné, kdyby zvláštní požadavky, které jsou vyžadovány, byly úměrné dalším nákladům, které tímto vzniknou.
Tyto další náklady totiž v konečném stadiu ponesou klienti a vlastníci podniků.
4.9 Komise navrhuje zveřejnění honorářů vyplacených v průběhu účetního roku auditorovi nebo auditorské společnosti za audit účetnictví, jiné auditorské služby, daňové poradenství a všechny další služby jiné než auditorské.
Výbor těší větší transparentnost.
Klade si nicméně otázku, zda toto povinné zveřejňování skutečně přinese zlepšení kvality auditu účetnictví.
Výbor považuje za možné, že vyšší transparentnost vyvolá silnější tlak na úpravu auditorských služeb.
4.10 Komise navrhuje, aby každý členský stát stanovil taková pravidla, aby honoráře vyplácené za účetní audit garantovaly audit v příslušné kvalitě, a aby nebyly ovlivňovány poskytováním dalších služeb na účet kontrolované společnosti ani spojovány s jakýmkoliv druhem podmínek.
Výbor poznamenává, že toto ustanovení je zformulováno tak, aby se zamezilo dumpingu v oblasti cen za auditorské služby.
Přesto si však Výbor klade otázku, jak bude toto ustanovení používáno v praxi.
Výbor se domnívá, že by ve svém důsledku tato právní úprava neměla vést k situaci, kdy by ceny za účetní audit stanovovaly členské státy.
4.11 Výbor vítá postup navržený Komisí pro přijímání prováděcích opatření a zřízení výboru pro právní úpravy auditu, pokud tato prováděcí opatření nejsou v rozporu s evropskými a mezinárodními prohlášeními zmíněnými v odstavci 4.2.
5. Mezinárodní aspekty
5.1 Výbor vítá předpisy týkající se mezinárodní spolupráce, které navrhuje Komise.
Tato spolupráce se vztahuje především na Spojené státy.
V tomto směru Výbor zdůrazňuje, že je třeba přihlédnout k platným národním nařízením ve věci důvěrného charakteru a ochrany údajů.
5.2 Návrh směrnice stanoví, že auditoři ze třetích zemí mohou získat souhlas k výkonu auditorské činnosti na základě reciprocity pod podmínkou, že předloží určité doklady.
Spolupráce se třetími státy vyžaduje předem ekvivalentnost systému veřejné kontroly třetího státu a systému evropské kontroly.
Za tímto účelem by bylo vhodné, aby Komise tuto ekvivalentnost ve spolupráci s členskými státy ohodnotila, a k tomu rozhodla podle postupu stanoveného k přijímání prováděcích opatření.
V této věci se Výbor domnívá, že by auditoři třetích zemí měli podléhat stejným podmínkám pro udělení souhlasu s výkonem profese jako auditoři členských států.
5.3 Je obtížné s jistotou určit, zda navrhovaný způsob mezinárodní spolupráce dostatečně přihlíží ke všem aspektům dané otázky.
Výbor tedy považuje za nezbytné, aby se Komise hlouběji zabývala tím, jak je přijímán navrhovaný model, a to zejména ze strany příslušných úřadů Spojených států.
6. Závěry
6.1 Výbor schvaluje návrh směrnice o zákonném auditu ročních účetních závěrek a konsolidovaných účetních závěrek, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS.
Domnívá se, že tato směrnice pokrývá téměř všechny důležité oblasti zákonného auditu.
Po svém úplném provedení směrnice přispěje zásadním způsobem k posílení a k většímu sjednocení účetních auditů v souladu s cílem Komise.
6.2 Výbor se zabýval některými aspekty návrhu směrnice s cílem poskytnout Komisi konkrétní náměty a návrhy ve věci hlubších úvah a analýz.
Výbor zdůrazňuje význam návrhu směrnice a je pro rychlý legislativní proces.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru Ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru pro regiony, s názvem: Zvýšit zaměstnanost starších pracovníků a oddálit odchod z trhu práce
(COM(2004) 146 final)
(2005/C 157/22)
Procedurální postup
Dne 3. března 2004 rozhodla Komise v souladu s článkem 262 Smlouvy o konzultaci Evropského hospodářského a sociálního výboru ohledně věci výše uvedené.
Sekce pro zaměstnanost, sociální záležitosti a občanství, pověřená přípravou prací Výboru v dané věci, zpracovala své stanovisko dne 24. listopadu 2004 (zpravodaj: p.
DANTIN).
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (zasedání dne 15. prosince 2004), Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko: 125 hlasy pro, 1 hlas prosti a 5 členů se zdrželo hlasování.
Preambule
I. Od října r. 2000 se uvádí ve stanovisku zpracovaném z vlastní iniciativy EHSV toto: "Výbor shledal, že téma starších pracovníků je natolik důležité, že ze své vlastní iniciativy vydává stanovisko, kde se tato otázka posuzuje z různých hledisek.
Tímto iniciativním stanoviskem chtěl Výbor rovněž zdůraznit nezbytnost pozitivního přístupu vůči starším pracovníkům vzhledem k tomu, že způsob, jak je s nimi zacházeno, vychází nejen z koncepce málo solidární až diskriminační společnosti, ale v mnoha zemích způsobuje v četných případech ztrátu vysoce kvalifikovaných zaměstnanců a tím pádem i pokles celkové úrovně konkurenceschopnosti.
Kromě toho soudí, že pokud technický pokrok dnes umožňuje dát" životu čas, je namístě, aby se organizace v naší společnosti odpovídajícím způsobem snažily dát "času život [1]".
II. Obsah tohoto iniciativního stanoviska, přijatého takřka jednomyslně na plenárním zasedání, představuje jakési "acquis" Výboru.
Odráží stav jeho úvah a názorů, které k projednávanému tématu zaujímá.
III . Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru pro regiony, s názvem "Zvýšit zaměstnanost starších pracovníků a oddálit odchod z trhu práce", je námětem tohoto stanoviska, bude posouzeno ve světle očekávání, analýz, doporučení a závěrů zmíněného iniciativního stanoviska.
Bude zahrnovat vše, co lze pokládat za nové přístupy.
1. Úvod
1.1 Na Evropské radě v Lisabonu byl Evropské unii vytýčen náročný úkol v oblasti míry zaměstnanosti.
Měla by být zvýšena na "úroveň, co možná nejblíže 70 % do r. 2010" a u žen 60 %.
Tento cíl je opodstatněný jak z důvodů sociálních, tak ekonomických. Zaměstnanost je skutečně nejlepší obranou proti vyloučení ze společnosti.
Poněvadž jde o podniky a o ekonomiku v celém souhrnu, je zvýšení míry zaměstnanosti starších pracovníků rozhodující, aby se odstranil či snížil nedostatek pracovní síly a využilo se plně jejího potenciálu.
Jde rovněž o to, aby se podpořil hospodářský růst, příjmy z daní a systémy sociální ochrany, vzhledem k očekávanému snižování počtu populace v aktivním věku.
1.2 Postupné uskutečňování tohoto úkolu staví většinu členských států před nevyhnutelnou výzvu nezbytného zvýšení míry zaměstnanosti především u starších pracovníků.
1.2.1 Zejména z tohoto důvodu podpora aktivního stárnutí figuruje v obou doplňujících úkolech, ke kterým se Evropská unie zavázala. Evropská rada v r. 2001 ve Stockholmu stanovila, že polovina evropské populace z věkové skupiny v rozpětí od 55 do 64 let musí být do r. 2010 zaměstnána. Evropská rada z r. 2002 v Barceloně dospěla k závěru, "že bude nutno snažit se do r. 2010 dosáhnout alespoň o 5 let postupného zvýšení skutečného průměrného věku, kdy lidé v Evropské unii přestávají pracovat."
1.3 Ve své souhrnné zprávě Evropské radě z jara r. 2004 [2] označila Komise aktivní stárnutí za jednu ze tří oblastí prioritních akcí, které vyžadují rychlé kroky za účelem realizace lisabonské strategie.
1.4 Posuzované Sdělení má tedy oživit debatu o pokroku, jehož bylo dosaženo při naplňování úkolů ze Stockholmu a z Barcelony a při ozřejmování úlohy vlád a sociálních partnerů při prosazování aktivního stárnutí.
Rovněž je odpovědí na žádost Evropské rady z Barcelony, aby se pokrok v této oblasti vyhodnocoval každoročně, vždy před každým jarním zasedáním Rady.
1.5 Obsah tohoto stanoviska je příspěvkem Evropského hospodářského a sociálního výboru k diskusi kolem "míry zaměstnanosti starších pracovníků", která je oživena posuzovaným Sdělením a má předběžně vyvrcholit v prosinci tohoto roku.
2. Sdělení
2.1 Ve Sdělení se potvrzuje, že vzhledem ke stárnutí a očekávanému snížení počtu aktivního obyvatelstva se starším pracovníkům musí dostat uznání toho, čím jsou: hlavní součástí nabídky pracovní síly a klíčovým faktorem pro udržitelný rozvoj Evropské unie.
2.2 Podle něj je proto hlavní, aby byly uplatněny strategie vedoucí k udržení nabídky pracovní síly a zaručilo se zaměstnávání této věkové skupiny, a to i během období stagnace růstu zaměstnanosti.
2.3 Za tímto účelem se uvádí, že se preventivní přístup, založený na mobilizaci úplného potenciálu obyvatelstva všech věkových skupin v perspektivě životního cyklu, musí stát hlavním směrem dalšího působení.
2.3.1 V tomto směru Sdělení navrhuje, aby členské státy vypracovaly a zavedly globální strategie aktivního stárnutí, které by mohly zahrnovat:
- finanční pobídky, které by odrazovaly od předčasného odchodu do důchodu, a lepší finanční zatraktivnění práce;
- dostupnost vzdělávacích a školících strategií po celou dobu života;
- účinné aktivní politiky na trhu práce;
- dobré pracovní podmínky, podporující udržení si pracovního místa, zejména pokud jde o bezpečnost a ochranu zdraví při práci, a pružné pracovní úvazky.
2.3.2 Rovněž se uvádí, že je nezbytná vyšší účast a nasazení sociálních partnerů při koncipování a zavádění globálních strategií aktivního stárnutí.
Upřesňuje se, že právě oni mají zvlášť významnou úlohu, kterou plní prostřednictvím kolektivních smluv.
2.4 Za povšimnutí stojí – až se k tomu vrátíme v dalším textu stanoviska – že se sdělení nevěnuje analýze příčin, které vedou k těm situacím a jejich vývoji, jež jsou ostatně popsány podrobným a precizním způsobem, a že se málo šíří o rozhodnutích Rady z Barcelony.
3. Situace
3.1 Do r. 2030 bude v 25 zemích Evropské unie 110 milionů osob starších 65 let, zatímco v r. 2000 byl jejich počet jen 71 milionů, a aktivní populaci bude tvořit 280 milionů osob, oproti dnešním 303 milionům, čímž se změní poměr z 4,27 na 2,55.
3.2 Paralelně s tímto vývojem zaznamenalo i rozložení práce v průběhu životního cyklu za posledních dvacet let velké a převratné změny.
3.2.1 Mladí lidé vstupují na pracovní trh později, a to kvůli prodloužení školní docházky, vzdělávání a obtížím, s nimiž se setkávají při hledání odpovídajícího zaměstnání [3].
3.2.2 Míra zaměstnanosti celé populace po dosažení věku 55 let se v Evropě podstatně snížila během posledních tří desetiletí, ale v menší míře také za Atlantikem: ve věkové skupině 55-64 let činila 37 % v r. 1999 v Evropské unii a 55 % ve Spojených státech [4].
V r. 2002, zaznamenáváme v Evropě výrazný rozdíl mezi muži (50,1 %) a ženami (30,25 %), což dohromady činí 40,1 %.
3.2.3 Míra zaměstnanosti neustále klesala od 70. let až do nedávné doby, přičemž výrazně a soustavně, se zvýrazněním tendence mezi r. 1980 a 1985 [5].
Takto došlo k propadu mezi r. 1971 a 1999 o 47,4 % ve Francii, 45,8 % v Nizozemsku, 39 % ve Španělsku, 38,7 % v Německu, 30 % v Irsku, 29 % v Portugalsku a ve Spojeném Království.
V r. 2002 činila pro věkovou skupinu 55 – 64 let 40,1 % v EU15 a 38,7 % v EU25.
V příloze jsou uvedeny globální vývojové směry v jednotlivých členských státech od r. 1997 do r.
2002 [6]. Dalo by se jistě hovořit o individualizaci tohoto vývoje věkových skupin.
Avšak neodráží to vždy rozšíření možnosti individuálního volby.
Předčasný odchod je obecně vzato v některých členských státech častěji vynucený než zvolený dobrovolně.
Flexibilita konce životního cyklu v práci vyjadřuje spíše tlak, kterým na trhu práce působí strategie podniků v oblasti pracovní síly a orgánů veřejné moci, které jsou s nimi v korelaci [7], jakož často i koncepce důchodových režimů.
3.3 Život v práci měl takto tendenci zkracovat se z obou konců, dnes je tedy hlavně záležitostí středových věkových skupin.
3.4 Věková skupina 50 – 64 let má zvlášť velký význam pro politiku zaměstnanosti.
V Evropské unii patnáctky zemí její podíl vzroste z 25 % v r. 1995 na 34,40 % v r.
2025 z celkové populace. Tento nárůst bude výrazně rychlejší ve skandinávských zemích [8].
3.5 Tento vývoj je obzvlášť znepokojivý z hlediska perspektivy zvýrazněného demografického stárnutí, které postihne Evropskou unii [9].
Konec první dekády století by měl být poznamenán událostí, jejíž symbolika nedokáže zakrýt znepokojivou skutečnost: počet osob mladších 20 let se sníží oproti počtu osob nad 60 let.
Jde jen o jednu etapu ve vývoji, která by mohla v příštích padesáti letech zaznamenat zdvojnásobení poměru mezi populací odcházející z pracovního trhu a populací v aktivním věku (ze 4 ku 10 na 8 ku 10) [10].
3.6 Z projednávaného sdělení nicméně vyplývá, že bylo nedávno dosaženo pokroku při uskutečňování cílů ze Stockholmu a z Barcelony. Takže v r.
2002 se zaměstnanost starších pracovníků zvýšila o 5,4 %, což zvýšilo míru zaměstnanosti o 1,3 bodu, takže činí 40,1 %.
Nárůst průměrného věku při odchodu z pracovního procesu změnil hodnotu 60,4 let v r. 2001 na 60,8 let v r.
3.6.1 Nicméně, bylo by předčasné, jak se upřesňuje ve Sdělení, interpretovat zvyšování věku odchodu z práce jako silný signál pozitivní tendence, protože údaje se týkají pouze dvou let.
3.6.2 Nehledě na obtíže, spojené s nedávným zavedením některých reforem, bylo by přesto užitečné provést analýzu, přičemž lépe, než jak činí Sdělení, a to co nejpodrobnější ohledně důvodů, které vedly k tomuto obratu, aby se z ní vytěžily případné praktické kroky.
3.6.3 Jako nezbytné se v celém tomto rámci jeví zjistit, jaký podíl na takovém obratu má zavedení opatření, jejichž primárním, ne-li jediným cílem, je právě zvýšení míry zaměstnanosti starších pracovníků, a jaký podíl mají dopady, nepřímo vyplývající ze změn, které byly učiněny v sociálních systémech, jejichž cílem bylo především zajištění jejich další ekonomické životnosti, jež je destabilizována celou situací a demografickými prognózami.
3.7 Nicméně z toho rovněž vyplývá, že ve věkové skupině 55-64 let a v průměru za období let 1995-2002 pouze 35 % zaměstnanců opouští trh práce v zákonem stanoveném důchodovém věku; 22 % odchází do předčasného důchodu; 17 % do invalidního; 13 % kvůli individuálnímu či kolektivnímu propouštění a 13 % rovněž z dalších různých důvodů [11].
3.7.1 I když se tato čísla zlepšila v průběhu posledních let, zůstávají nadále poučná.
Zatímco v 80. letech jsme se mohli domnívat, že výrazný počet předčasných odchodů do důchodu – a odchodů do invalidního důchodu, což lze někdy pokládat za náhradu předčasného odchodu do důchodu – souvisel s výraznou průmyslovou restrukturalizací v dané době, dnes se zdá, že takovéto vysvětlení je nedostačující, vzhledem k přetrvávání této situace, jelikož stále pouze 35 % zaměstnanců opouští trh práce v zákonem stanoveném důchodovém věku.
4. Nástin řešení, návrhy obsažené ve Sdělení
4.1 Nová rovnováha poměru mezi aktivními a neaktivními, vývoj průměrného věku odchodu z pracovního trhu, udržení optimálního objemu pracovních sil vzhledem k demografickým prognózám Evropské unie půjde nejprve skrze zvýšení míry aktivního zapojení zaměstnanců ve věku přes 55 let.
Samozřejmě se to musí vměstnat do rámce žádoucí rovnováhy mezi prací a důchodem, volnem a prací, což jsou vzorové hodnoty evropského sociálního modelu.
4.2 Takováto konverze se musí plánovat ve střednědobém horizontu při současném uplatňování politiky zaměstnatelnosti během celého aktivního pracovního života a rekvalifikace zaměstnanců starších 40 let, jak v případě žen, tak i mužů.
Je vskutku obtížné uvěřit v daném ohledu scénáři o spontánní harmonii, kde by stačilo obrátit tendenci na trhu práce k tomu, aby si podniky ponechaly své starší zaměstnance.
4.2.1 Kromě konkrétních akcí, které je třeba podniknout, se jako zásadní jeví, aby se na úrovni vnímání učinilo vše pro dosažení změny mentality a uvědomění, jak u podniků tak i zaměstnanců.
Je třeba, aby bylo zapojení do pracovního procesu po dosažení 55 let považováno za zhodnocující jak zaměstnanci, tak podniky, a aby si veřejné služby uvědomovaly výhody, které jim mohou nabídnout starší pracovníci (nabytá zkušenost, know how, předávání vědomostí....).
Pokud nedojde k tomuto kolektivnímu uvědomění, pak konkrétní opatření, která by byla přijata, nedosáhnou plné účinnosti.
4.2.2 Za tímto účelem Výbor ve svém iniciativním stanovisku z října r. 2002 [12] navrhl Komisi, aby podnikla ve vzájemné součinnosti s členskými státy rozsáhlou informační a osvětovou kampaň, čímž by se přispělo k pozitivnímu vnímání úlohy, kterou mohou hrát zaměstnanci, stárnoucí jak v podnicích, tak ve veřejných službách.
4.2.2.1 EHSV s radostí konstatuje, že "Zpráva Skupiny vysoké úrovně o budoucnosti sociální politiky v rozšířené EU", vydaná koncem prvního pololetí r. 2004, přebírá návrh Výboru.
4.3 Komise ve svém Sdělení předkládá "Klíčové podmínky pro prosazování zaměstnanosti starších pracovníků".
4.3.1 Předčasné důchody a finanční pobídky
Poté, co bylo konstatováno, že 20 % zaměstnanců opouští své poslední zaměstnání odchodem do předčasného důchodu, což jsou asi 3 miliony zaměstnanců, navrhuje se ve Sdělení znovu posoudit "finanční pobídky" k udržení platných řešení na trhu práce.
4.3.1.1 Podle Výboru je třeba na daný návrh, který lze srovnat se Sdělením "Modernizovat sociální ochranu: pracovat musí být výhodnější", [13] nahlížet pozitivně v závislosti na kvalitě a povaze zaváděných prvků.
Ovšem ani tato koncepce přes svou užitečnost nedokáže smazat určující váhu objektivních okolností pro situaci zaměstnanců, jako je stupeň jejich zaměstnatelnosti, řízení lidských zdrojů během celé kariéry a zejména v její druhé části, a obecněji vzato i pro situaci, která je dána rámcovou politikou, vedenou podnikem.
Vedle toho lze rovněž volit individuální plány zaměstnance, týkající se jeho soukromého života.
4.3.1.2 Skutečně, vzhledem ke stálému a exponenciálnímu vývoji výrobního aparátu a výrobních procesů, vzhledem k ekonomice, která je soustavně v pohybu, a s ohledem na neustále se rozvíjející trh se podniky musí přizpůsobovat, vyvíjet, restrukturalizovat, aby dosáhly pokroku v globalizovaném prostředí, přičemž musí zároveň dosáhnout rovnováhy mezi tím, co je sociální a co ekonomické, což jim jedině zajistí jejich dynamiku a růst.
Hledají proto svůj manévrovací prostor, možnost dýchat.
4.3.1.3 Tento manévrovací prostor často nalézají v množství a kvalitě zaměstnanosti starších pracovníků.
Obzvlášť to platí v případě "sociálních plánů", následujících po restrukturalizaci.
4.3.1.4 Kromě toho, "sociální plány" zavádějící předčasné odchody do důchodu, umožňují podnikům, aby nahradily starší pracovníky, které pokládají za málo produktivní a jejich kompetence za zastaralé, mladšími pracovníky, přičemž často v menším počtu.
Domnívají se, že tak mohou zlepšit svou konkurenceschopnost, přičemž zároveň odlehčí objemu mzdových prostředků a vylepší si věkovou strukturu.
I když je to obtížné, je tato situace mnohdy vyvolána nedostatečným řízením lidských zdrojů a nedostatečným uplatněním výhledového hospodaření s pracovními místy a kvalifikací.
Všechny tyto situace byly obecně vzato umožněny v jednotlivých členských státech opatřeními, která byla přijata orgány veřejné moci anebo systémy sociálního zabezpečení.
4.3.1.5 Toto všechno však nemůže zastřít volbu samotných pracovníků.
Mezi těmi, kdo byli posláni do předčasného důchodu, si jen 4 z 10 přáli pokračovat ve své profesní kariéře [14].
Takže vedle pracujících postižených skutečnou pracovní neschopností, nelze přehlížet časté přání dostat se tímto postupem k nové atraktivní formě dělení se o plody růstu, tuto neochotu chodit do práce či nedostatečnost až neexistenci diverzifikace funkcí, valorizace pracovišť, kde nejčastějším pravidlem byla rotace na pracovišti, někdy víc jak čtyřicet let, což všechno vede k touze po jiném způsobu života.
A často i s pocitem, že se již "napracovali dost", dobrovolně odcházejí, často proto, že nedostali žádnou nabídku lépe vyhovujícího místa.
4.3.1.6 Za současných podmínek lze tvrdit, že jsou zájmy zaměstnance a podniku často v souladu, či jinými slovy, že existuje objektivní spojenectví, které je obvykle vyjádřeno v kolektivních smlouvách, uzavíraných sociálními partnery na různých úrovních vyjednávání, včetně úrovně podnikové.
4.3.1.7 Všechna tato konstatování a veškerá výše uvedená problematika leží v centru snahy "odůvodnit" předčasné důchody.
Pokud chceme něco změnit, musíme se zaměřit na celý tento uvedený stav, doplněný o výklad v článku 4.3.2 .
4.3.2 Reforma předčasných důchodů
Ve Sdělení se rovněž v obecné poloze poukazuje na nezbytnost reformy systému předčasných důchodů.
EHSV může tuto obecnou orientaci hodnotit pozitivně, pokud má vést výhradně k tomu, že si starší pracovníci zachovají svoje zaměstnání, a nikoliv k jejich nezaměstnanosti, neboť cílem je zvýšení míry zaměstnanosti.
Je tedy namístě zdůraznit, jak to učinila Komise, "že veškeré pobídky k tomu, aby si starší pracovníci udrželi své zaměstnání, musí samozřejmě odrážet reálné perspektivy zaměstnanosti", neboť až do této chvíle jsou předčasné důchody hlavně jen prostředkem, který dostal trh práce k dispozici, aby srovnal sociální náklady spojené s dlouhodobou nezaměstnaností a vyřazením z pracovního procesu.
Jinými slovy, předčasné důchody se využívaly jako nástroj "politiky zaměstnanosti", anebo přesněji řečeno, jako nástroj politiky vedené proti nezaměstnanosti.
Můžeme si povšimnout, že v mnoha členských státech se často staly – a jsou tak i podniky chápány – nástrojem pro řízení stavu zaměstnanců, a zaměstnanci pak jako sociální výhoda a získaný právní nárok.
4.3.2.1 Nicméně, jsou dva případy předčasného důchodu, které zasluhují pozornosti a zejména i opatrnosti:
- odeslání do předčasného důchodu při komplexní restrukturalizaci, jakkoliv platí z hlediska sociální soudržnosti, že je lepší mít "mladého" důchodce než "starého" dlouhodobě nezaměstnaného bez perspektivy opětovného zaměstnání.
Nutno si uvědomit, že nemáme za sebou všechny průmyslové změny, zejména s ohledem na rozšíření Unie;
- odeslání do předčasného důchodu, úplného či částečného, oproti ekvivalentnímu náboru žadatelů o zaměstnání, jakkoliv i tady platí, že je lepší mít důchodce než nezaměstnaného, jemuž se nenabízí žádná možnost zapojení se do aktivního procesu.
4.3.2.2 Kromě toho mohou být předčasné důchody určitým řešením pro starší pracovníky, kteří pracují v obzvlášť těžkých pracovních podmínkách.
I když celkově se prodloužila doba života ve stáří, nejsou na tom všichni úplně stejně.
Objevují se výrazné rozdíly podle sociálních skupin, zejména mezi skupinou "řídících pracovníků" a skupinou "dělníků".
Takto v r. 1999 byla naděje na dožití takového řídícího pracovníka 44,5 roku oproti 35 a 38 letům u dělníka [15].
Jakékoliv úvahy, týkající se délka života prožitého v práci a mimo práci musí tyto údaje brát v úvahu.
Snížení těchto nerovností je velkým úkolem.
4.3.3. Dobré podmínky hygieny a bezpečnosti zdraví při práci
Ve Sdělení se oprávněně zdůrazňuje, že druhým důvodem, který vede pracovníky k opouštění pracovního trhu, je dlouhodobá nemoc nebo invalidita.
Týká se to skutečně více jak 15 % příslušné části obyvatelstva.
4.3.3.1. Tento stav je nicméně nutno relativizovat tam, kde se některé členské státy uchýlily k přiznání invalidního důchodu mnoha nezaměstnaným, anebo téhož využili namísto předčasných důchodů [16].
4.3.3.2. V každém případě je zřejmé, že zlepšení pracovních podmínek, které tak lépe chrání zdraví a fyzickou integritu po celou dobu aktivního života v práci, představuje prvky, přispívající k udržení zaměstnanců na jejich pracovišti.
Stejně tak ergonomie, studium pracovišť a jejich namáhavosti, definování úkolů, jejich modifikace a vylepšování, kvalita pracoviště během celého aktivního života v práci, je středobodem problematiky udržení zaměstnanosti u starších pracovníků v druhé polovině jejich kariéry.
4.3.3.3. Nicméně, a to zcela obecně, by neměla být trvalá pracovní neschopnost pokládána za stav, který systematicky vede k odchodu z trhu práce.
Zaměstnanci, kteří se stávají pracovníky s postižením během svého profesionálního života, totiž představují lidský kapitál velké potencionální hodnoty.
Po nezbytných úpravách, readaptaci, doplňujícím vzdělání a doškolení mohou získat velké schopnosti vykonávat jinou práci než tu, kterou by jim jejich postižení normálně zabránilo vykonávat.
Z tohoto hlediska i pro větší efektivnost by bylo účelné zjistit, jaký by byl dopad kumulace příjmů, pocházejících z invalidního důchodu a mzdových příjmů.
4.3.4. Flexibilní formy organizace práce
4.3.4.1. Flexibilní formy organizace práce před dosažením zákonem stanoveného věku pro odchod do důchodu jsou dalším skladebným prvkem pracovních podmínek, které mohou podporovat udržení zaměstnanosti starších pracovníků.
Sledování na národní úrovni často ukazují, že významná část starších pracovníků by dala přednost postupnému odchodu do důchodu, zejména z důvodu zdravotních problémů spojených se stárnutím, ale také proto, aby se zmírnil přechod z aktivního pracovního zapojení do života mimo pracovní proces.
Spíše než "datem odstřižení" by se předčasný důchod měl stát procesem, skrze který si příslušní pracovníci s plynoucím časem zvolí postupné zkracování délky pracovní doby.
4.3.4.2. Ovšem vzhledem k tomu, že se v zásadě prakticky výhradně kalkuluje s ostrou hranicí pro odchod do důchodu, nejsou brány v potaz podmínky zaměstnávání starších pracovníků.
Pozitivní opatření upravující konec kariéry, jako jsou postupná předdůchodová opatření, byla nejčastěji "kanibalsky pohlcena" lpěním na úplném předčasném důchodu, a nedošlo proto k žádoucímu vývoji.
Tato situace se musí změnit.
Důchod by se měl spíš než událostí, kterou je snaha co možná nejvíc uspíšit, stát procesem "zvoleným a postupným", skrze který si zaměstnanci mohou v rámci souhrnu kolektivních záruk postupně zkracovat svůj pracovní úvazek.
4.3.5. Soustavný přístup ke vzdělávání
Do popředí je třeba dostat následující koncepci: "Potenciál produktivity starších pracovníků není snižován věkem, ale zastaráváním kvalifikace, což je možné napravit vzděláváním". [17]
K tomu, co je uvedeno výše, je namístě upřesnit, že nestačí razit politiku pro věkovou skupinu v rozmezí 40-50 let.
Poněvadž, jak oprávněně poznamenala Nejvyšší rada pro zaměstnanost v Belgii "Politika usilující o změnu problematiky starších pracovníků přichází příliš pozdě, pokud zahrnuje jen tuto kategorii zaměstnanců.
Proto je nezbytné řídit stav zaměstnanců s ohledem na věk od okamžiku, kdy tito pracovníci vstupují do pracovního procesu [18]".
4.3.5.1. Ačkoliv se "celoživotní výchova a vzdělávání" staly obehranou písničkou i hlavním prvkem evropské politiky zaměstnanosti, je nutno s velkým znepokojením konstatovat procento pracovních sil zapojených do výchovy a vzdělávání.
Toto procento činí v průměru pouze 14 % u věkové skupiny 25-29 let, a pak pravidelně postupně klesá, jak dochází ke stárnutí, až se dostává asi na 5 % u věkové skupiny 55-64 let [19].
Tato tendence zaznamenala během posledních let velmi skromné, ne-li přímo nulové zlepšení.
4.3.5.2. Ve výrobním systému, kde pracovní místa vyžadují stále vyšší míru odbornosti a know how, nepřestává tato situace znepokojovat nejen kvůli míře zaměstnanosti starších pracovníků, ale v širším pohledu i kvůli evropské konkurenceschopnosti.
Je žádoucí, ne-li přímo nezbytné, aby tato situace byla překonána:
- podniky, které musí zabudovat do své strategie vzdělávání, jakožto středně- a dlouhodobou investici, a nikoliv jen jako akci, odůvodňující rychlou, ne-li okamžitou návratnost investic;
- zaměstnanci, kterým mnohdy činí potíže se vzdělávat, buď kvůli nedostatku nadšení, což je často případ zaměstnanců s malou či žádnou kvalifikací, či proto, že si připadají neschopní vzhledem ke svým neúspěchům ve škole, anebo proto, že to nepociťují jako nezbytné vzhledem k blížícímu se konci jejich pracovní kariéry.
4.3.5.3. Je zcela zřejmé, že v případě této problematiky může být determinující úloha sociálních partnerů na všech stupních vyjednávání.
Za tím účelem může "Akční rámec pro celoživotní rozvoj schopností a kvalifikace", uzavřený s evropskými sociálními partnery, představovat výrazné úsilí k prosazení celoživotního doškolování všech věkových skupin.
Zároveň nabývá rovněž prvořadého významu úloha veřejné moci, která má zaručit vytváření rámce, příznivého pro rozvoj celoživotního vzdělávání.
4.3.5.4. Nicméně, odborné školení, celoživotní výchova a vzdělávání nesmí být posuzovány odděleně.
Musí být základem řízení pracovní kariéry zaměstnanců. Jde o to zajistit tímto vzděláváním motivovanost v každém období věku tím, že dojde ke zhodnocení schopnosti a profesionální dráha získá větší dynamiku.
Z tohoto pohledu se bilancování schopností, upevnění získaných znalostí stává o to více nástroji, které je nutno rozvíjet v rámci individuálních profesních plánů, sladěných s plány podniku.
4.3.5.5. Evropská unie čelí výzvě, jejíž nároky jsou značné, a na níž zčásti závisí i úspěch lisabonské strategie.
Je třeba obecně zvyšovat účast zaměstnanců na odborném vzdělávání, a tím zároveň zlepšovat celkovou úroveň znalostí a schopností starších pracovníků.
4.3.6. Aktivní účinné politiky na trhu práce
4.3.6.1. EHSV sdílí stanovisko, vyjádřené ve Sdělení, kde se uvádí: "aby se pracovníci udrželi déle v zaměstnání, je nutno předjímat změny a úspěšně řídit hospodářské restrukturalizace".
Tato analýza se dotýká jedné z příčin situací, analyzovaných v tomto stanovisku v bodě 4.3.1.4, kde se uvádí v podstatě to, že daná situace je dána: "zejména nedostatečným uplatněním výhledového hospodaření s pracovními místy a kvalifikací.".
4.3.6.2. EHSV sdílí rovněž myšlenku, podle níž: "Je obzvlášť důležité zavést individualizované přístupy, které odpovídají potřebám jednotlivců, zejména centra pro orientaci, speciální vzdělávání a systémy externí rekvalifikace.".
Za tím účelem může být účelné, jak to činí Sdělení a jak se to i praktikuje v některých členských státech, uvažovat o aktivnější pomoci v nezaměstnanosti tím, že se kvalifikace budou získávat a rozvíjet směrem k usnadnění náboru nezaměstnaných starších pracovníků a zároveň udržení si nároku na podporu v nezaměstnanosti, nabídkou takové orientace, která pomůže k přechodu na jiné místo anebo k samostatné výdělečné činnosti.
4.3.6.3 Zavádění "Aktivní účinné politiky na trhu práce" se týká zároveň jak poptávky tak nabídky zaměstnání.
Z tohoto pohledu souhrn doporučení, která jsou jádrem sdělení, tento princip sdílejí, což je pro Výbor potěšitelné, neboť tato rovnováha je jednou z podmínek pro směřování k hmatatelnému pokroku.
4.3.7. Zlepšení kvality zaměstnání
4.3.7.1. Ve Sdělení se zcela oprávněně zdůrazňuje, že kvalita zaměstnání je obecně vzato rozhodující pro to, aby se na trh pracovních míst vrátili starší pracovníci, anebo se na něm udrželi.
Zároveň je odchod z trhu práce u starších zaměstnanců, jejichž pracovní místo je průměrné kvality, až čtyřnásobně vyšší, než u starších pracovníků, jejichž pracovní místo je kvalitnější, ale také dvakrát vyšší, než u mladých pracovníků, kteří mají zaměstnání průměrné kvality [20].
Tato část Sdělení by nabyla na konkrétnosti a stala se předmětem diskuse, pokud by se pokusila definovat koncepci "kvalitního zaměstnání" a pokud by předložila nástin řešení, které se má zavést.
Přinejmenším by bylo užitečné shrnout, jak k tomu přistupovaly předchozí materiály (COM(2003) 728 z 26.11.2003; Zpráva Zaměstnanost v Evropě r. 2002).
4.4 Další návrhy a úvahy
- Obecně vzato, i pro souhrn směrů z Lisabonu se realizace "Strategie/zvýšení věku odchodu z trhu práce" prosadí s větší účinností, je-li provázena nutnou mírou růstu příznivou pro zaměstnanost.
- Otevřená koordinační metoda se používá pro různé aspekty, které souvisejí s důchody.
Avšak pokud jde o "aktivní stárnutí" uvádí Sdělení "paritní hodnotící program" zavedený v rámci evropské strategie pro zaměstnanost.
Je obtížné hodnotit důvody, vedoucí k tomu, že budeme mít co do činění s dvěma různými procesy.
Pragmaticky vzato a s ohledem na účinnost se užitečným jeví soustředit se nadále na koncepci "věk odchodu z trhu práce", tedy globálně na důchod, a v důsledku toho upřednostňovat otevřenou koordinační metodu.
- Pokud jde o směry Evropské rady ze Stockholmu, a s ohledem na předchozí kapitoly, připojuje se EHSV k akčním krokům, uváděným ve Sdělení.
A ohledně "Task-force pro zaměstnanost" odkazujeme na stanovisko Výboru k jeho obsahu. [21]
Nicméně lze pokračovat v předkládání dalších návrhů "a úvah", či v jejich lepší konkretizaci.
4.4.1 Nábor
Nábor je strategickým prvkem míry zaměstnanosti starších pracovníků [22].
Tento aspekt byl nicméně v obecných úvahách zcela opominut.
Ani pro Sdělení není tento aspekt ústředním prvkem, který by se dotýkal jak psychologického přístupu k problematice, diskriminace, tak i respektování Listiny základních práv Evropské unie.
4.4.1.1. Hlavní však je, aby byly zdolány všechny formy diskriminace v oblasti náboru, i ty, které souvisejí s věkem, což je téma námi posuzovaného sdělení.
Metody náboru musí vylučovat, aby se věk stal výběrovým kritériem, naopak, musí se více snažit vypíchnout a ocenit schopnosti nabyté v minulosti každým jedincem na základě získaných profesních zkušeností.
Je určitě důležité, aby se vzaly v potaz aspirace a volba těchto pracovníků, a zejména požadavky na diferencovanou práci (úvazek, rozvrh, pracovní doba…).
4.4.1.2. Z tohoto hlediska je poučné konstatování, že například u bezpočtu konkursů, dávajících v některých členských státech právo na získání zaměstnání ve veřejné funkci, je časté omezení věkovou hranicí, která je většinou stanovena kolem 40 let.
Znamená to, že žadatel o zaměstnání, kterému je přes 40 let a přichází ze soukromého sektoru, se nemůže ucházet o zaměstnání ve veřejném sektoru.
Takováto segregace není přípustná: zamezuje, aby se nezaměstnaný, ať už běžně či vysoce kvalifikovaný a odpovídající profilem vypsanému místu, na existující pozici dostal, a zároveň ochuzuje veřejný sektor o zkušenost pracovníka vzešlého z konkurenčního sektoru. V tomto ohledu nesou celou odpovědnost členské státy.
Pokud jde o Evropskou unii, zdůrazňujeme, že teprve v dubnu r.
2002 přistoupila Komise na to, že zruší věkové limity pro své náborové procedury, a to na základě připomínek Evropského ombudsmana.
Zcela nedávno, v červenci 2004, Ombudsman požádal Komisi na základě jisté stížnosti, aby zrušila věkovou hranici pro nábor stážistů.
Shledal, že jde o neoprávněnou diskriminaci, přičemž sám stěžovatel uvedl, že je tato praxe v rozporu s Listinou základních práv EU.
4.4.1.3. Kromě toho nutno uvést, že množící se předčasné důchody posílily znehodnocení pozice stárnoucích pracovníků na trhu pracovních míst, a tudíž i jejich přijímání do zaměstnání.
Snížení věkové hranice k usnadnění předčasného odchodu mělo velké dopady na tyto pracovníky, poněvadž se v povědomí zaměstnavatelů změnila věková hranice, od které lze pracovníky považovat za "příliš staré".
4.4.1.4. Stejně tak z psychologického hlediska, starší či stárnoucí pracovník, znající chování podniku, implicitně cítí, že není prioritně popisován jako někdo, kdo se blíží věku, kdy si zasluhuje odchod do důchodu a odpočinek.
Stal se tím, kdo je definován jakožto "práce neschopný" či "nezaměstnatelný". Pokud téměř polovina těch, pro které se důchod stává aktuální, je předčasně vyřazena z činného života "invaliditou", což byl případ některých zemí EU, je tendence považovat období života mimo pracovní proces nikoliv jako dobu čerpání práva na odpočinek, ale jako období neschopnosti pracovat.
Podobné vnímání věku, díky nálepkovacímu efektu, se neděje bez toho, že by se neměnilo i chování, takže dochází v myslích pracovníků a zejména i v jejich jednání k rozvoji pocitu vytěsňování na okraj trhu práce, tudíž i z náboru, ale také z podniku a in fine ze samotné společnosti.
4.4.1.5. Ve stejném duchu Listiny základních práv Evropské unie, vytvořila směrnice 2000/78/EK obecný rámec ve smyslu podpory rovnosti v oblasti zaměstnanosti a práce.
Zakazuje za určitých podmínek diskriminaci, především věkovou.
Tato směrnice by měla být implementována nejpozději do prosince r.
2003. Bude užitečné provést v blízké době bilanci jejího uplatnění a zároveň tím změřit dosah její účinnosti.
4.4.2. Flexibilita
Byla posouzena koncepce pružnosti věku pro odchod do důchodu, stejně jako zavedení flexibilní formy organizace práce v oblasti předčasných důchodů (viz 4.3.2).
Stejné úvahy platí pro odchod do důchodu v zákonem stanoveném věku.
Čtyři zaměstnanci z deseti by si totiž přáli pokračovat ve své činnosti [23] z důvodů profesních, rodinných nebo kvůli osobnímu zájmu [24].
Je tedy namístě zavést flexibilnější způsoby nástupu do důchodu, aby se dostálo těmto očekáváním.
4.4.2.1. Zaměstnancům se musí umožnit, aby své zaměstnání opouštěli postupně, a nikoliv, jak se ve většině případů dnes děje, v zákonném věku, skokově, což lze nazvat "odstřižení důchodem".
Musí být přijata ustanovení, umožňující, aby na konci pracovního života mohli zaměstnanci pracovat na 3/4, 1/3 či 1/2 úvazek.
Za účelem dynamizace tohoto principu by bylo vhodné posoudit dopad případného zavedení mzdy proporcionálně vyšší než procento odpracovaných hodin.
4.4.2.2. Čas strávený na pracovišti by se tak mohl využít například k tomu, že úplní nováčci budou přejímat nabyté zkušenosti, zejména skrze zřízený patronát, podporu a spoluprá,ci při školení [25] a systém střídavého vzdělávání.
Všichni by tím získali: zaměstnanec dobrovolník by mohl pokračovat v hodnotné činnosti, podnik by si zachoval know how a mohl jím nakládat za pomoci školitele, a obecné zájmy pak růstem míry zaměstnávání.
4.4.3. Ženy a rovnost příležitostí
Sdělení podtrhuje rozdíl mezi mírou zaměstnanosti starších žen a mužů. Je výrazný: míry zaměstnanosti jsou v poměru 30,5 % proti 50,1 %.
Pokud jde o průměrný věk odchodu z trhu práce, je rozdíl malý. [26] (viz tabulka Příloha 3) .
4.4.3.1. Rozdíl v míře zaměstnanosti u této věkové kategorie představuje skupinový efekt, který odráží skladbu pracovního trhu z obecného pohledu.
Je vhodné poznamenat, že tento rozdíl nemá dopady, ani se neodráží v průměrném věku odchodu z trhu práce.
4.4.3.2. Zvýšit míru zaměstnanosti žen je hlavní podmínkou pro uskutečnění cílů ze Stockholmu.
Míra zaměstnanosti této věkové kategorie vyplývá především z míry zaměstnanosti předchozích věkových skupin.
Proto je středobodem dané problematiky obecně míra zaměstnanosti žen a nejen jejich věk odchodu z pracovního trhu.
4.4.3.3. Tato otázka, vedle ekonomických výslednic, které generuje, je dána také důvody rovnosti, které byly mnohokrát vyzdviženy Výborem do popředí, ať již jde o zaměření ve škole, úroveň vzdělání, rovné odměňování anebo významnost funkcí zastávaných se stejnou kvalifikací.
4.4.3.4. Zvýšení míry zaměstnanosti žen je nutně podmíněno nezbytností zlepšit jejich podmínky přístupu na trh práce.
Za tím účelem je třeba spustit opatření, která umožní mužům i ženám, aby sladili svůj soukromý i profesionální život rovnocenným způsobem, skrze rozvoj sítě sociálních služeb tak, aby se uspokojily potřeby dohledu a péče v soukromé sféře: nezletilí (zejména zřízení systému hlídání pro malé děti; viz tabulka Příloha 3), osoby závislé (staří lidé, nemocní …) atd.
4.4.4 Kolektivní vyjednávání
Ve Sdělení se uvádí: "nehledě na čerstvý vývoj situace by sociální partneři měli rozšířit a intenzifikovat své úsilí jak na národní úrovni, tak v unijním rozměru, aby vytvořili novou kulturu v oblasti stárnutí a řízení změn.
Až příliš často zaměstnavatelé pokračují v upřednostňování režimů předčasných důchodů".
4.4.1.1 EHSV v tomto ohledu vítá přístup dokumentu, který v podstatě přisuzuje sociálnímu dialogu nevyhnutelnou úlohu při směřování k dosažení významnému pokroku.
Výbor schvaluje a podporuje postup a přání Komise, přičemž je dále prohlubuje.
Skutečně, sociální dialog a ještě lépe kolektivní vyjednávání musí být zintenzívněno na úrovni národní i unijní, musí být rozšířeno za účelem řešení "na míru", poněvadž je čím dál méně opatření "konfekčních" s univerzální platností.
Z tohoto pohledu se kolektivní vyjednávání, chce-li zohlednit profesní specifika (namáhavost, podmínky a organizaci práce, úroveň kvalifikace…), musí rovněž týkat profesních odvětví, evropských i národních, a potažmo i podniků. Pouze za těchto podmínek mohou obecná opatření nabýt své plné účinnosti.
5. Zvýšení průměrného věku odchodu z trhu práce
5.1 Bod 32 závěrů Předsednictva Rady z Barcelony stanoví, že pokud jde o současnou politiku v oblasti zaměstnanosti, bude kromě jiného třeba
- "snažit se do r. 2010 postupně zvýšit asi o 5 let skutečný průměrný věk, kdy je v Evropské unii ukončována profesní činnost."
5.2 Souhrn analýz a opatření, která byla posouzena v předcházejících článcích – a které se konkrétně týkají rozhodnutí Rady ve Stockholmu "dotáhnout na 50 % míru zaměstnanosti starších pracovníků od 55 do 64 let" – přispívá k uskutečňování směrů z Barcelony.
Každý pracovník ve věku v rozmezí od 55 do 64 let, který oddálí svůj odchod z trhu práce, se totiž podílí na zvyšování skutečného průměrného věku, kdy je v EU ukončována profesní činnost.
5.3 Uskutečňování rozhodnutí ze Stockholmu je hlavním motorem pozitivního vývoje orientace Rady z Barcelony.
Takto "postupné zvyšování skutečného průměrného věku, kdy je ukončována profesní činnost", nebude možné ani projednávat, ani hodnotit odděleně od "zvyšování míry zaměstnanosti starších pracovníků od 55 do 64 let".
5.4 Ovšem s ohledem na těžkosti, pozorované při zvyšování míry aktivity zaměstnanců od 55 do 64 let, by nebylo rozumné chápat koncepci z Barcelony izolovaně.
Mohlo by to vést ke snaze naplnit její realizaci tak, že se navrhne posun zákonného věku, kdy vzniká nárok na důchod.
5.5 Bylo by nedůsledné představovat si podobnou hypotézu, když ani dnes není v podstatě vždy možné, aby zaměstnanci, kteří si to přejí, mohli dojít v současném rámci až na konec své pracovní kariéry.
6. Závěry a doporučení
6.1 Výbor potvrzuje obecnou orientaci svého stanoviska zpracovaného z vlastní iniciativy "Starší pracovníci" z října r. 2000: "Zdůrazňuje nezbytnost pozitivního přístupu vůči starším pracovníkům, vzhledem k tomu, že způsob, jak je s nimi zacházeno, vychází nejen z koncepce málo solidární až diskriminační společnosti, ale v mnoha zemích způsobuje v četných případech ztrátu vysoce kvalifikovaných zaměstnanců, a tím pádem i pokles celkové úrovně konkurenceschopnosti.."
6.1.1 V rámci této orientace je Výbor rád, že Evropská rada na jaře r. 2004 určila aktivní stárnutí za jednu ze tří oblastí prioritních akcí, které vyžadují rychlé kroky k uskutečnění lisabonské strategie.
V tomto ohledu si Výbor cení, že si Komise zvolila prostřednictvím posuzovaného sdělení podpoření diskuse o pokroku, realizovanému při dosahování cílů ze Stockholmu a z Barcelony, a že osvětlila úlohu vlád a sociálních partnerů v prosazování aktivního stárnutí.
6.2 EHSV v obecné poloze globálně schvaluje volbu velkých akčních témat, která tvoří jádro Sdělení.
Tato velká témata představující koncepci řešení budou pokládána za pozitivní, s výhradou kvality a povahy vybraných realizačních prvků, jakož i připomínek, obsažených v tomto stanovisku. Ať už jde o předčasné důchody a finanční pobídky, reformu předčasných důchodů, flexibilní způsoby organizace práce, podmínek bezpečnosti a ochrany zdraví při práci anebo dále zkvalitňování zaměstnání.
6.2.1 Výbor se nicméně domnívá, že vedle vybraných velkých témat a konkrétních akcí, které budou podniknuty, je zásadní, aby se na úrovni vnímání udělalo vše pro dosažení změny mentality a uvědomění, jak u podniků, tak i zaměstnanců.
Je nutné, aby i po dosažení 55 let byla práce považována zaměstnanci za přínosnou a aby si podniky i veřejné složky uvědomovaly výhody, které jim mohou přinést starší pracovníci.
Dokud si to kolektivně neuvědomí, pak konkrétní opatření, která by byla přijata, nedosáhnou plné míry účinnosti.
6.2.2 Za tím účelem navrhuje Výbor Komisi, jak už to udělal ve svém iniciativním stanovisku z října 2000, rozvinout ve vzájemné součinnosti s členskými státy širokou osvětovou, informační a vysvětlující kampaň, zaměřenou na hlavní aktéry a na společnost obecně, aby se tak přispělo k vytváření pozitivního vnímání úlohy, jakou mohou hrát stárnoucí pracovníci, jak v podnicích, tak ve veřejných službách, a celkově i v celé společnosti.
6.2.2.1 EHSV s radostí konstatuje, že "Zpráva Skupiny vysoké úrovně o budoucnosti sociální politiky v rozšířené EU", vydaná na konci 1. pololetí 2004, převzala rovněž návrh Výboru.
6.3 Vedle toho se Evropský hospodářský a sociální výbor domnívá, že:
6.3.1 Veškeré akce podniknuté za účelem pokroku při uskutečňování usnesení ze Stockholmu či Barcelony musí vést výhradně k tomu, že si starší zaměstnanci zachovají své zaměstnání anebo do zaměstnání nastoupí.
Cílem je zvýšení míry zaměstnanosti a posun věku odchodu z trhu práce, proto musí být vyloučeno, aby změny současné situace, zejména pokud jde o předčasné důchody, vedly k nezaměstnanosti.
Obecně vzato lze oprávněně zdůraznit, jak to činí Sdělení,"že samozřejmě všechny pobídky k udržení starších pracovníků v zaměstnání se musí odrazit v reálných perspektivách zaměstnanosti".
6.3.2 EHSV soudí, že zvýšení celkové míry zaměstnanosti, anebo té, která se týká věkové skupiny 55/64 let, půjde rovněž skrze zvýšení míry zaměstnanosti těch kategorií potenciálních zaměstnanců, kteří jsou nedostatečně zastoupeni.
Z tohoto hlediska musí být přijata důležitá opatření, aby se zmobilizovaly všechny nevyužité pracovní síly, které má Unie k disopozici, ať už se jedná zejména o mladé, kteří jsou často zasaženi demotivující nezaměstnaností, což je velice znepokojující pro budoucnost všeobecné výše zaměstnanosti, nebo o ženy a postižené.
6.3.3 Na odborné školení, celoživotní výchovu a vzdělávání nelze nahlížet odděleně. Musí tvořit základ pro řízení pracovní kariéry zaměstnanců.
Jde o to, aby se vzděláváním zajistila motivovanost v každém věku, zhodnotily se schopnosti a dynamizovala profesní dráha.
Jen za této podmínky bude dosaženo adekvátní úrovně schopností, a tedy i zaměstnatelnosti starších pracovníků.
6.3.3.1 Zdůrazněme v obecné rovině, že není možné, aby vedle vzdělávání byly veškeré akce, tvořící strategii směřující ke zvýšení zaměstnanosti starších pracovníků, realizovány pouze počínaje skupinou 40-50 let.
Politika, která má změnit problematiku starších pracovníků, přichází pozdě, pokud zahrnuje jen tuto kategorii zaměstnanců.
Proto je nezbytná taková personální politika, která bere v úvahu věk od chvíle, kdy zaměstnanci vstupují do pracovního procesu.
6.3.4 Nábor se musí provádět s ohledem na jádro problematiky.
Veškeré formy věkové diskriminace musí být potírány.
Z tohoto pohledu je namístě provést bilanci uplatňování směrnice 2000/78/EK, která vytvořila obecný rámec ve prospěch rovnosti zacházení v oblasti zaměstnanosti.
Za určitých podmínek zakazuje jakoukoliv diskriminaci, zejména věkovou.
Týká se to všech věkových kategorií, zejména však starších pracovníků a mládeže.
6.3.5 Ať už jde o předčasné či řádné důchody, musí být umožněn postupný odchod ze zaměstnání.
Takže spíše než "datem odstřihnutí", událostí často co nejvíce urychlovanou, by se ukončení činnosti mělo stát procesem "zvoleným a postupným", díky němuž by zaměstnanci mohli v rámci souhrnu smluvních záruk postupně zkracovat svůj pracovní úvazek.
Toto téma by se mohlo stát prvořadým námětem hledání a postupů v rámci hlavních linií pro zaměstnanost v r. 2005.
6.3.6. Sociální dialog, a ještě lépe kolektivní vyjednávání, musí být zintenzivněny na úrovni Evropské unie i úrovni národní.
Musí být rozšířeny za účelem řešení "na míru", poněvadž je čím dál méně opatření "konfekčních" s univerzální platností.
Z tohoto pohledu se kolektivní vyjednávání, chce-li zohlednit profesní specifika (namáhavost, podmínky a organizaci práce, úroveň kvalifikace…), musí rovněž týkat profesních odvětví, evropských i národních, a potažmo i podniků.
6.3.6.1. Bylo by účelné přiznat aktivnímu stárnutí prioritní místo v nové Agendě sociální politiky po r. 2006.
6.3.7. Výbor se domnívá, že realizace usnesení ze Stockholmu je motorem pozitivního vývoje orientačních směrů Rady z Barcelony.
Zároveň s tím shledává, že "zvýšení skutečného průměrného věku ukončení profesionální činnosti" by nemělo být projednáváno ani hodnoceno odděleně od "zvýšení míry zaměstnanosti pracovníků ve věku od 55 do 64 let".
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Bílé knize o přezkumu nařízení (EHS) č. 4056/86, které stanovuje možná užití pravidel hospodářské soutěže ES na námořní dopravu
COM(2004) 675 final
(2005/C 157/23)
Dne 13. října 2004 se Komise v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Bílé knihy o přezkumu nařízení(EHS) č. 4056/86, které stanovuje možná užití pravidel hospodářské soutěže ES na námořní dopravu
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura, informační společnost" byla pověřena úkolem vypracovat zprávu o práci Výboru na toto téma.
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (zasedání dne 16. prosince 2004), a vzhledem k naléhavosti této záležitosti, Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval hlavní zpravodajkou paní Bredima-Savopoulou a přijal následující stanovisko 148 hlasy pro, 12 hlasy proti a 10 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Námořní doprava, jako mezinárodní a globalizovaná činnost "par excellence", je v zásadě poskytována formou dvou typů služeb: dopravou linkovou či liniovou a trampovou.
Od r. 1875 je liniová doprava organizována formou liniových konferencí, tj. asociací námořních dopravců provozujících liniovou dopravu, tj. ohlašovanou dopravu za jednotné nebo obecné sazby na konkrétních zeměpisných trasách.
V sektoru trampové dopravy je přeprava velkoobjemových kapalných, sypkých nebo suchých nákladů poskytována formou nepravidelných, neohlašovaných odjezdů a sazby jsou volně, ad hoc, vyjednány případ od případu podle nabídky a poptávky.
Jak bylo výstižně vyjádřeno, liniové služby fungují jako námořní autobusy, zatímco trampová doprava funguje jako námořní taxi, tj. liniové konference nabízejí ohlašované přepravní služby s pevně stanovenými odjezdy a příjezdy, zatímco trampové dopravní služby nabízejí služby "ušité na míru" podle specifických požadavků.
1.2 Konference OSN o obchodu a rozvoji (UNCTAD), konaná v r. 1974, přijala Kodex jednání liniových konferencí (dále jen "liniový kodex") jako odpověď na požadavek rozvojových států na zvýšení účasti jejich dopravců na liniové nákladní dopravě.
Tento liniový kodex předpokládá dělení se o přepravu v poměru: 40 % pro státy vyvážející, 40 % pro státy dovážející a 20 % pro liniovou dopravu liniových konferencí dopravců třetích států.
Liniový kodex byl ratifikován několika členskými státy EU a dalšími rozvinutými státy (OECD) a rozvojovými státy, a nabyl účinnosti dne 16. října 1983.
Liniový kodex se tak stal základním právním nástrojem upravujícím liniovou dopravu ve světě.
Evropská unie přijala nařízení (EHS) č. 954/79 [1], stanovující podmínky používání liniového kodexu tak, aby byl slučitelný se Smlouvou o EU.
Nařízení (EHS) 954/79 [2] ("bruselský balík") podle názoru Komise (v době jeho přijetí) zaručovalo rovnováhu mezi přáním rozvojových států mít přístup k liniovým konferencím při zachování obchodních zásad platných mezi členskými státy OECD a respektováním základních zásad Smlouvy o EU.
1986 nařízení (EHS) č. 4056/86, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy v námořní dopravě.
Toto nařízení se výslovně odkazuje na nařízení (EHS) č. 954/79 a na liniový kodex UNCTAD; body jeho preambule jsou v tomto ohledu výstižné.
Liniové konference se dělí na otevřené a uzavřené, v závislosti na tom, zda pro nově příchozí dopravce byl přístup automatický, nebo zda je nutné, aby o jejich přijetí rozhodovali členové konference.
Nařízením (EHS) č. 4056/86 přijala EU systém uzavřených konferencí ve spojení s volným obchodem, čímž byla zajištěna hospodářská soutěž s dopravci mimo konference a jiná omezení hospodářské soutěže liniovými konferencemi nebyla povolena.
Nařízení (EHS) č. 4056/86 bylo nařízením Rady, což je pro nařízení týkající se hospodářské soutěže mimořádné.
Tím se v zásadě uznává zvláštní charakter námořní dopravy a její mezinárodní charakter.
1.4 Nařízením (EHS) č. 4056/86 byla liniovým konferencím udělena bloková výjimka za určitých podmínek, spojená s určitými povinnostmi.
Konferencím bylo povoleno několik činností (např. rozdělovat náklad a výnosy mezi členy, koordinovat jízdní řády, přidělovat členům odjezdy), slučitelných s komunitárním právem upravujícím hospodářskou soutěž a se dvěma tvrdými konzervativními omezeními hospodářské soutěže: plošně stanovenými pevnými cenami a využitím přepravních kapacit.
Bloková výjimka těchto dvou omezení byla odůvodněna stabilizačním účinkem na přepravní sazby liniové dopravy, a tím že poskytla nezbytné a účinné služby dopravcům a zajistila účinnou hospodářskou soutěž s nezávislými.
Nařízení 4056/86 je nejkomplexnějším nařízením o blokové výjimce udělené každému průmyslovému sektoru v Evropské unii.
Žádný jiný průmyslový sektor není osvobozen od evropských pravidel konkurence pro fixování ceny.
Nařízení 4056/86 je rovněž specifické v tom, že uděluje blokovou výjimku, která je časově neomezená.
1.5 Od r. 1986, Komise a Evropský soud první instance v několika případech [3] uznaly rozdílné činnosti liniových konferencí.
Pro použití nařízení (EHS) č. 4056/86 přijal Soud několik právních zásad.
Tyto zásady byly zavedeny konferencemi operujícími v dopravě EU. Během let se v důsledku změny tržních podmínek dramaticky snížil objem i rozsah činnosti konferencí.
Konkrétněji:
a) Konference nadále nemohou stanovovat ceny pozemní dopravy pro pozemní větve multimodální dopravy.
b) Sazby za dopravu musí být nejen společné nebo jednotné nejen pro členy konferencí, ale také pro všechny dopravce téže komodity.
c) Konference nemohou omezovat členy, kteří chtějí uzavírat individuální dohody o přepravě se zasilateli.
d) Řízení využívání kapacit je povoleno pouze za podmínky, že nebude vytvářena umělá vrcholová sezóna spojená se zvyšováním sazeb.
1.6 Kromě toho nařízení (EHS) č. 4056/86 stanovilo, že činnosti trampové a kabotážní dopravy nespadají do jeho působnosti.
Při absenci zvláštního nařízení jsou na tyto druhy dopravy přímo použitelné články 85 a 86 Smlouvy o EU.
Trampová doprava byla pokládána za jeden z velmi vzácných příkladů dokonalé hospodářské soutěže celosvětově, a kabotážní doprava byla pokládána za nevýznamnou pokud jde o reálné proti-soutěžní výsledky v rámci obchodu v EU.
1.6.1 Základní vlastnosti trampové dopravy lze shrnout do deseti klíčových bodů:
- celosvětově konkurenční trhy;
- téměř dokonalý model hospodářské soutěže;
- různé segmenty dílčích trhů v odezvě na potřeby klientů;
- hospodářská soutěž mezi dílčími trhy o přepravu;
- měnící se a nepředvídatelná poptávka;
- množství malých podnikajících společností;
- celosvětové obchodní vzory;
- snadný vstup a výstup;
- vysoká nákladová účinnost;
- schopnost pružné reakce na vývoj trhů a potřeb zasilatelů.
1.6.2 Celkově je trh služeb trampové dopravy vysoce neuspořádaný a fragmentární [4].
V posledních třiceti letech vznikla velká sdružení a specializovaní dopravci ke splnění specifických potřeb zasilatelů a nájemců lodí.
Proto v naprosté většině případů tento trh vede k uspokojení nájemců lodí či zasilatelů bez větších problémů s dodržováním předpisů hospodářské soutěže jak v mezinárodním kontextu, tak v kontextu EU.
1.7 V současnosti na celém světě existuje 150 liniových konferencí, z nichž 28 působí v oblasti obchodu z a do EU.
Ty v podstatě operují na třech hlavních osách obchodu z a do EU, tj. transatlantický obchod, obchod Evropa-Východní Asie a obchod Evropa-Austrálie/Nový Zéland.
Členy těchto konferencí jsou evropští i mimo-evropští dopravci liniové námořní dopravy.
Kromě toho jiní dopravci zajišťují kyvadlovou námořní dopravu pro obchody EU-Jižní Amerika a EU-západní Afrika a v dalších oblastech.
1.8 Většina států OECD uznává systém lineárních konferencí a udělila jim jistou formu antimonopolní imunity.
USA uznávají systém otevřených konferencí zákonem o reformě oceánského zasilatelství [5] (Ocean Shipping Reform Act – OSRA z r. 1999).
Austrálie uzákonila omezené výjimky liniovým konferencím zákonem z r. 1974 (Část X Australského zákona o obchodních postupech (Australian Trade Practices Act), který byl v r.
1999 revidován, a v současné době je znovu přezkoumáván. Kanada, Japonsko a Čína podobně reorganizují systém liniových konferencí a udělují jim antimonopolní imunitu nebo výjimky spojené s jistými podmínkami.
1.9 Liniový kodex, jako základní mezinárodní nástroj upravující liniovou dopravu mezi rozvinutými a rozvojovými státy, a systém liniových konferencí, jako základní mezinárodní systém pro koordinaci činnosti liniových dopravců, byly mezitím schváleny v několika právních nástrojích přijatých Evropskou unií.
- Evropské dohody (z nichž většina se po rozšíření EU v r. 2004 stala redundantními) obsahují standardní větu, kterou se odkazují na zásady liniového kodexu a na liniové konference jako na normy, které mají být v liniových obchodech dodržovány.
- Dohody EU-Rusko (Čl. 39, odst. 1, písm. a) a dohoda EU-Ukrajina jsou formulovány podobně.
- A nakonec, probíhající jednání WTO o službách "nabídek" mezi EU a dalšími státy byla založena na pochopení skutečnosti, že liniový kodex představuje použitelný nástroj.
1.10 Poslední vývoj regulace liniové dopravy svědčí o tom, že většina nejrozvinutějších států (USA, Austrálie, Kanada, Japonsko) se přiblížila systému EU a upravuje systém liniových konferencí podobně jako EU.
Významný je vývoj trhu: od osmdesátých let se v oblasti hlavních obchodů z a do Evropy zvýšil podíl trhu nezávislých liniových dopravců na úkor konferencí.
To lze prokázat rozborem jednotlivých obchodních případů, ovšem celkově zůstává oblast obchodů otevřena účinné hospodářské soutěži.
V rámci konferencí jsou zaváděny další postupy, např. členové liniových konferencí nabízí služby na základě smluvních vztahů se zasilateli (smlouvy o přepravě), kterými se zasilatel zavazuje po určitou dobu najímat dotyčného dopravce k přepravě konkrétního množství nákladu za smluvní, individuálně stanovené, sazby.
1.10.1 Praxe smluv o přepravě je upravena právem v EU i legislativou v USA (OSRA 1999) jako služby poskytované zasilatelům.
Ve skutečnosti smlouvy o přepravě pokrývají 90 % transatlantických obchodů liniové nákladní dopravy a v obchodu mezi Evropou a Austrálií/Novým Zélandem činí tento podíl 75 až 80 %.
Smlouvy o přepravě jsou striktně důvěrným ujednáním mezi přepravcem a zasilatelem.
1.10.2 Kontejnerizace významně ovlivnila vývoj obchodu s liniovou dopravou.
Linioví dopravci v rostoucí míře spolupracovali v rámci konsorcií poskytujících několik liniových dopravních služeb, ale v kontextu těchto konsorcií se neúčastní stanovení pevných sazeb.
Kontejnerová doprava je kapitálově náročným podnikem, ale skýtá výhody ekonomiky velkého měřítka.
Konsorciím byla udělena bloková výjimka, vázaná na určité podmínky, v souladu s nařízením (EHS) č. 479/1992 [6] a 870/1995 [7], ve znění nařízení (EHS) č.
823/2000 [8], jehož účinnost vyprší dne 25. dubna 2005. Konsorcia liniových dopravců představují široce využívanou formu spolupráce v oblasti liniové dopravy.
1.10.3 Další formou spolupráce jsou tzv. diskusní dohody, uzavírané od osmdesátých let, které jsou uznávány jinými jurisdikcemi (USA, Asie, Austrálie a Jižní Amerika).
1.11 V r. 2003 Evropská komise zrušila platnost procesní části nařízení (EHS) č. 4056/86 a nahradila jí nařízením (ES) č. 1/2003 [9], které je v současnosti prováděcím předpisem použitelným ve všech odvětvích hospodářských činností. V odvětví liniové dopravy se tudíž používají tatáž ustanovení o decentralizaci a hospodářské soutěži, jako je tomu v ostatních odvětvích. Článek 32 nařízení (ES) č. 1/2003 však stanovuje výjimku z rozsahu působnosti nařízení pro trampovou a kabotážní dopravu z a do přístavů EU.
1.12 Mezitím sekretariát OECD ve zprávě z r. 2002 [10] dospěl k závěru, že antimonopolní výjimky udělené liniovým konferencím pro činnost stanovení pevných cen musí být přezkoumány s cílem jejich odstranění s výjimkou specifických případů, kdy jsou výjimečně odůvodněny, přičemž jejich udělení je ponecháno na vlastním rozhodnutí členských států.
Korektnost této zprávy OECD byla vážně zpochybněna, proto byla publikována pouze jako zpráva sekretariátu.
Navíc klíčoví hráči (Kanada, USA, Japonsko, Austrálie) prohlásili, že nemají v úmyslu v této fázi měnit své režimy.
2. Bílá kniha Evropské komise z r. 2004
2.1 Na podnět Lisabonského jednání evropské Rady v r. 2000 se Komise ujala přezkumu nařízení (EHS) č.
4056/86. Lisabonská Rada vyzvala Komisi k "urychlení liberalizace v oblastech jako je plyn, elektřina, poštovní služby a doprava".
Přezkum byl zahájen v březnu r. 2003 publikováním konzultačního článku a podáním 36 odpovědí od zainteresovaných aktérů (zasilatelů, dopravců, členských států, klientů).
Komisi při zpracování odpovědí pomáhala Erasmova universita v Rotterdamu. Poté bylo v prosinci r.
2003 uskutečněno veřejné projednání a v květnu r. 2004 byl vydán "diskusní článek" určený členským státům.
Dne 13. října 2004 Komise zveřejnila Bílou knihu s přílohou, v níž zvažuje odnětí blokové výjimky liniovým konferencím. Bílá kniha zahrnuje analýzu otázky, zda má být současné nařízení zachováno, změněno či zrušeno a nahrazeno volitelnými režimy, jako je např. návrh Asociace evropských liniových věcí (ELAA).
Pro trampovou dopravu je navržena určitá forma vedení. Komise rovněž vyzývá Výbor, aby do dvou měsíců předložil své připomínky.
2.2 Bílá kniha se dotýká několika základních otázek: zda je stále ještě oprávněno udělení blokové výjimky udělené liniovým konferencím podle čl. 81, odst. 3 Smlouvy o EU pro stanovení pevných sazeb a využívání přepravních kapacit. Komise dospívá k závěru, že za současných tržních podmínek již neexistuje oprávnění k zachování blokové výjimky udělované liniovým konferencím, protože stabilních sazby lze dosáhnout i jinými a méně restriktivními formami spolupráce a že dotyčné čtyři kumulativní podmínky podle čl. 81, odst. 3 pro ospravedlnění výjimky již nadále splněny nejsou.
2.2.1 Bílá kniha zkoumá, zda je vhodný nějaký jiný právní nástroj upravující nový rámec pro podnikatelskou spolupráci v oblasti liniové dopravy.
Bílá kniha končí výzvou k zainteresovaným aktérům k podávání návrhů na vhodný právní nástroj a k alternativnímu rámci spolupráce mezi liniovými dopravci.
2.3 Bílá kniha zkoumá, zda je stále ještě oprávněno vynětí trampové a kabotážní (příbřežní) dopravy z prováděcích předpisů hospodářské soutěže stanovených nařízením (ES) č.
1/2003. Závěrem toho přezkumu je, že nebylo předloženo žádné důvěryhodné zdůvodnění odlišné úpravy těchto služeb od ostatních služeb ve všech odvětvích hospodářství.
Bílá kniha proto z důvodu právní jistoty navrhuje vydání určité formy směrnice usnadňující vlastní posouzení poolových dohod dopravci.
2.4. Je pozoruhodné, že nově založená Asociace evropských liniových věcí (v r. 2003) (ELAA) k řešení této záležitosti navrhuje nový rámec podnikání pro spolupráci v oblasti liniové dopravy. Konkrétně navrhuje nový podnikatelský rámec pro diskusi mezi liniovými dopravci ohledně využití kapacit, tržních podílů, obchodního rozvoje nákladní dopravy, veřejně přístupného cenového indexu a diskusi přirážek a vedlejších poplatků.
3. Všeobecné poznámky
3.1 EHSV pečlivě sleduje vývoj této problematiky od osmdesátých let, a přijal dvě stanoviska v r. 1982 [11] a v r. 1985 [12], jejichž podstat byla dána pokračováním v nařízení (EHS) č. 4056/86. Proto EHSV vítá Bílou knihu a spontánní diskusní hledání nových nápadů zahájenou Komisí a doufá, že významně přispěje k nalezení smysluplného režimu hospodářské soutěže v EU a celosvětově.
3.1.1 Příloha Bílé knihy zahrnuje rozbor slučitelnosti liniových konferencí se čtyřmi kumulativními kritérii čl. 81, odst. 3 Smlouvy o EU. Je však sporné, zda uvedená čtyři kritéria čl. 81, odst. 3 mohou být stále ještě splněna, jestliže posledních letech využívání kapacity v rámci jurisprudence EU bylo povoleno pouze za podmínky, že tím nebude vyvolána umělá špičková sezóna spojená se zvýšením sazeb a pravomoc konferencí určovat pevné sazby dalekosáhle zanikla. [13]
3.1.2 EHSV by rád viděl více rozborů rostoucí role dopravců působících mimo konference od osmdesátých let.
Dostupné údaje svědčí o tom, že konference nebránily vstupu nečlenů na trh, kde tito získali významné podíly.
Lze proto mít za to, že existuje účinná hospodářská soutěž, a že je splněno čtvrté kumulativní kritérium čl. 81, odst.
3 Smlouvy ES (hospodářská soutěž není vyloučena). Podobně svědčí dostupné údaje o podílu přepravních nákladů na konečné ceně zboží o tom, že se tento podíl stal nevýznamným.
Proto lze pochybovat o tom, zda konference spotřebitele zatěžují negativní tvorbou cen.
3.1.3 Nařízení (EHS) č. 4056/86 bylo výsledkem tržních podmínek převládajících v osmdesátých letech.
Je součástí balíku čtyř nařízení upravujících námořní dopravu přijatých v r. 1986, které stanovují normy společné dopravní politiky Evropské unie.
Liniové konference těžily ze skutečnosti, že byly po dobu 18 let právem EU velkoryse upraveny.
3.2 EHSV poznamenává, že ačkoli se Komise odkazuje na mezinárodní postavení liniových konferencí a na kontext regulace v USA a Austrálii, nedotýká se jeho právních implikací.
Čtrnáct členských států EU a Norsko podepsalo liniový kodex nebo k němu přistoupilo. Pokud bude nařízeni (EHS) č.
4056/86 zrušeno, tyto státy budou muset liniový kodex vypovědět. Je pozoruhodné, že podle čl.
50 liniového kodexu výpověď jeho ustanovení nabývá účinnosti po jednom roce nebo později od data přijetí výpovědi jeho depozitářem. Nařízeni (EHS) č.
954/79 bude muset být zrušeno. "Nabídky" určené pro WTO budou muset být odpovídajícím způsobem změněny.
Bílá kniha se nedotýká problémů smluvního práva vzniklých případným zrušením systému liniových konferencí.
Evropská unie bude muset přistoupit k novému vyjednání dohod s Ukrajinou a Ruskem.
3.3 Konference stále ještě mohou zůstat zachovány a rozvíjet legitimní činnost místo toho aby byly zrušeny.
Konference organizují liniový obchod mezi rozvinutými a rozvojovými státy.
Pokud by konference byly zrušeny na straně EU tohoto obchodu, co nastane na jeho druhé straně?
Například konference operují mezi Evropskou unií a Jižní Amerikou nebo Západní Afrikou, které uplatňují liniový kodex.
Bílá kniha se těmito problémy nezabývá.
3.4 Proč by konference měly být zrušeny, jestliže mohou své činnosti provádět způsobem, který neomezuje hospodářskou soutěž ?
Tato alternativa není v Bílé knize přezkoumána.
Příslušnou zkouškou čtyř kumulativních kritérií mohou úspěšně projít činnosti jako je např. přerozdělování nákladů a výnosů, koordinace jízdních řádů a odjezdů.
Nizozemská a německá vláda v nedávném diskusním článku [14] zkoumaly možné formy spolupráce a možné právní nástroje.
Tato iniciativa by měla být vzata v úvahu.
Kromě toho mohou příslušnou zkouškou čtyř kumulativních kritérií úspěšně projít i některé činnosti navrhované asociací ELAA a citovaným diskusním článkem nizozemské a německé vlády.
Proto zdrojem znepokojení není odnětí blokové výjimky, ale je jím jednostranné zrušení systému liniových konferencí Evropskou unií bez konzultací s jinými hlavními průmyslově rozvinutými státy (OECD) nebo s rozvojovými státy.
3.5 Z výše uvedeného je zřejmé, že zatímco lze předvídat zrušení blokové výjimky, zrušení liniových konferencí by vyvolalo spoustu právních problémů, které by měly být řešeny v první řadě.
Kromě toho musí být nový režim EU slučitelný s mezinárodním regulačním rámcem.
Jednostranné opatření Evropské unie je nemyslitelné, neboť liniové konference jsou součástí systému činného v celém světě.
Bílá kniha dostatečně neanalyzuje mezinárodní důsledky zrušení liniových konferencí na úrovni regulace (tj. na mezinárodní závazky EU a jejích členských států) ani problémy smluvního práva vyvolané tímto zrušením.
3.6 EHSV trvá na tom, že nehledě na jeho nedostatky a zastaralost, liniový kodex (a systém liniových konferencí, který se jím řídí), nadále představuje normy balíku čtyř nařízení z r. 1986 o námořní dopravě, a představuje fázi I společné dopravní politiky EU. Tři ze čtyř těchto nařízení jsou založeny na liniovém kodexu a přímo se na něj odkazují. Jmenovitě jde o nařízení (EHS) č. 4055/86, nařízení (EHS) č. 4056/86 a nařízení (EHS) č. 4058/86 [15]. Tento balík byl výsledkem několikaletého, velmi pečlivého vyjednávání a vedl k vytvoření křehké rovnováhy vzájemných ústupků a výsad mezi členskými státy. Před jednáním o zrušení nařízení (EHS) č. 4056/86 by také musela být pozměněna zařízení (EHS) č. 4055/86 a 4058/86.
3.7 Systém konferencí je v současnosti předmětem revize také v jiných jurisdikcích, takže by pro EU bylo rozumnější – namísto jednostranného postupu – se spojit s těmito jurisdikcemi, s cílem přijmout nový, celosvětově slučitelný režim regulace.
Jinak může dojít k tomu, že zatímco se USA a Austrálie přiblíží k systému Evropské unie, EU sama tento systém zruší bez potřebných konzultací a koordinace.
Tato otázka by rovněž mohla být vznesena na půdě Mezinárodní sítě hospodářské soutěže (ICN – International Competition Network), jehož zakládajícím členem je Komise (v r.
2001). ICN je vedoucím fórem pro diskusi mezinárodní politiky hospodářské soutěže na mnohostranné úrovni.
Dopad zrušení liniových konferencí by pro evropské dopravce byl škodlivý a penalizoval by je; evropští dopravci, přesto že čelí nelítostné konkurenci mimoevropských dopravních společností (zejména asijských), vedou v celosvětovém pořadí námořních dopravců (první čtyři místa na seznamu zaujímají evropské společnosti).
Z výše uvedených důvodů by měla být revize nařízení (EHS) č. 4056/86 diskutována na úrovni ICN.
3.8 EHSV si je vědom skutečnosti, že navrhovaný postup může být časově náročný.
Proto EHSV navrhuje – do doby, než bude mezinárodně dohodnut jiný systém nahrazující liniový kodex a než dojde ke koordinaci postupů různých jurisdikcí při nahrazování liniového kodexu v režimu regulace – zrušit nařízení (EHS) č. 4056/86 novým nařízením Komise.
Toto nové nařízení by udělilo liniovým konferencím blokovou výjimku za striktních podmínek splnění specifických norem EU jurisprudence (viz případ TACA a další).
3.9 Celkovou deregulaci bez toho, aby byly předem zavedeny nové právní nástroje, nelze doporučit i z dalších důvodů: v rámci nově vytvořené Evropské sítě hospodářské soutěže (ECN – European Competition Network) [16] dojde k decentralizovanému projednávání případů týkajících se hospodářské soutěže národními orgány.
S rozšířením EU může nastat situace, kdy nové členské státy budou potřebovat konzultovat jak věcnou, tak procesní stránku případů.
Jisté období vzdělávání se a seznámení se s tržní ekonomikou bude pro ně nutné, zejména uvážíme-li absenci úřadů pro hospodářkou soutěž v některých z nich.
Bude nutno vydat nařízení stanovující specifické normy pro případné proti-soutěžní postupy u různých forem spolupráce v oblasti liniové námořní dopravy.
Jinak se dotyčná oblast stane rájem právníků, který jim umožní uplatňovat právo EU v různých členských státech odchylným způsobem.
3.10 EHSV se domnívá, že decentralizace vyřizování případů hospodářské soutěže by neměla časově koincidovat s deregulací systému liniových konferencí.
Ze všech těchto důvodů nelze v této fázi deregulaci doporučit.
Kromě toho může deregulace vést ke zvýšení koncentrace a snížení počtu dopravců na trhu.
3.11 Návrh Bílé knihy ohledně úpravy trampové a kabotážní dopravy může být přijat.
Předpokládá se, že v naprosté většině případů by neměly vznikat problémy ohledně hospodářské soutěže [17].
Z důvodu právní jistoty by však bylo rozumné, aby Komise vydala právní vodítka pro velká sdružení a specializované dopravce, umožňující jim vlastní sebe-posouzení slučitelnosti s článkem 81 Smlouvy, majíce na mysli, že nadále již nejsou povolena oznamování dohod a oponentní řízení.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Bílá kniha neřeší regulační zajištění postavení nečlenů.
Bílá kniha pokládá za zaručené, že od osmdesátých let jejich podíl na trhu vzrostl a že to poroste i v budoucnu.
Přesto by měly být specifické pojistky stanovené nařízením (EHS) č. 4056/86 zachovány v každém novém nařízení, aby bylo vyloučeno okleštění činnosti nečlenů a aby byly zachovány otevřené obchody.
4.2 Bílá kniha přijímá stanovisko, že zrušení antimonopolní imunity může vést k větší koncentraci, tj. k fúzím a akvizicím, které mohou následně vést k jednostrannému zvýšení tržní síly nebo ke zvýšení rizika koluze v důsledku snížení počtu tržních hráčů (viz přílohu Bílé knihy na str. 19, odst.73 a 74).
Jak může stávající nařízení upravující fúze zajistit obchod s námořní dopravou za daných okolností, kde neexistují nově příchozí linioví dopravci, v důsledku potřebných vysokých nákladů a nepředvídatelnosti trhu?
Je nerealistické očekávat, že by malí a střední dopravci, bojující o přežití, vstupovali do protahovaných a nákladných právních sporů podle nařízení upravujícího fúze aby předcházeli fúzím vedoucím ke vzniku velkých dopravců.
Tomu by měly bránit pojistky v samotném právu.
27, odst. 64), že pokud by cyklická povaha kontejnerové dopravy zůstala zachována jejím osvobozením od hromadných opatření, mohlo by dojít ke stálému toku společností vstupujících na a vystupujících z dotyčného trhu.
Neúčinní dopravci prodají svá plavidla a nové účinné společnosti vstoupí na trh.
To je poněkud zjednodušené posouzení trhu.
V současnosti lze stěží najít dopravce nově vstupující na trh liniové dopravy, zejména v oblasti dopravy na širých mořích, v důsledku obrovských potřebných nákladů a nepředvídatelnosti obchodů, které nezaručují návratnost investic.
Navíc není korektní ani rozlišování mezi společnostmi účinnými a neúčinnými.
Neúčinní dopravci nemohou na vysoce konkurenčním trhu liniové námořní dopravy přežít.
4.4 Z důvodů vysvětlených v kapitole 3 by ustanovení ohledně střetu práv v nařízení (EHS) 4056/86 měla být zachována i v novém nařízením.
5. Závěry
5.1 EHSV vítá iniciativu Bílé knihy a spontánní diskusní hledání nových nápadů zahájenou Komisí ohledně připomínek.
5.2 Každý příští právní rámec musí být slučitelný s článkem 81 Smlouvy o EU a musí být vyvážený, tj. musí splňovat požadavky zasilatelů i dopravců.
Musí stejně sloužit straně poptávky jako straně nabídky liniových dopravních služeb.
Musí být transparentní a musí umožňovat existenci otevřených obchodů s liniovou dopravou nečlenů.
5.3 EHSV se domnívá, že jakákoli nová úprava by neměla být nařízením Rady ale nařízením Komise s cílem tuto úpravu sjednotit s ostatními předpisy hospodářské soutěže EU.
Pokud však tato zásada bude přijata, Komise by měla být pověřena úkolem pečlivěji překontrolovat, specifika námořní dopravy a mezinárodní důsledky příslušného nového právního režimu.
EHSV pokládá za pozitivní, že Bílá kniha vybízí k názorům na alternativní systémy.
5.4 Ve všech jurisdikcích byly tradičně udělovány liniovým konferencím jisté formy imunity před hospodářskou soutěží, a žádný příslušných úřadů (např. v USA, Kanadě, Austrálii, Japonsku) při přezkumu dosud tuto imunitu nezrušil.
Trh s liniovou dopravou v současnosti prodělává hluboké změny a bude tomu tak i nadále.
Tržní podíly konferencí se podstatně snížily a většina uzavřených zakázek představuje individuální dopravní dohody, které jsou upřednostňovány zasilateli a jsou uznávány v jiných jurisdikcích.
Kromě toho se celosvětově rozšiřují počty diskusních dohod a konsorcií/spojenectví.
5.5 Pokud by nařízení (EHS) č. 4056/86 bylo zrušeno bez náhrady nějakým novým nařízením udělujícím blokovou výjimku, znamenalo by to herkulovský právní úkol vyjednat a znovu-sjednat dohody s několika třetími stranami a rozsáhlou legislativní práci EU na změnách jejího práva – acquis communautaire – (tj. nařízení (EHS) č. 954/79, nařízení (EHS) č. 4055/86, nařízení (EHS) č. 4058/86). Kromě toho by členské státy EU musely vypovědět liniový kodex. EHSV naléhavě žádá Komisi o řešení všech těchto právních problémů před přezkoumáním alternativních systémů pro liniové konference a zrušením stávající blokové výjimky.
5.6 Z hlediska spousty prvních problémů vzniklých zrušením liniových konferencí, EHSV naléhavě žádá Komisi o vypracování právní studie potřebných změn zákonné úpravy pro případ, že v EU budou konference zrušeny, zatímco v ostatním svět zůstanou zachovány.
Takováto studie ukáže, že deregulace nemusí přinést žádnou přidanou hodnotu tím spíše, že by koincidovala s okamžikem decentralizace delegováním příslušných pravomocí členským státům.
Jinak se ocitneme v situaci právního vakua bez zvláštních pravidel v sektoru liniové dopravy.
5.7 Mezitím se EHSV domnívá, že zachování liniových konferencí v EU je stále ještě odůvodněno do doby, než bude nový režim regulace zaveden celosvětově.
Systém konferencí je stále ještě nutný, protože představuje celosvětový základ regulace liniové dopravy.
Účinky zrušení blokové výjimky v EU na mezinárodní rámec regulace, vis-à-vis rozvojovým státům a dalším státům OECD, by byly významné a složité.
5.8 EHSV má za to, že nařízení (EHS) č. 4056/86 by měl být zrušeno a nahrazeno novým nařízením Komise, které udělí liniovým konferencím blokovou výjimku.
Nový režim by se měl striktně držet norem stanovených v rámci jurisprudence Evropského soudu první instance a Komise (např. v případu TACA).
Systém konferencí by měl být zachován rovněž z důvodů ochrany konkurenceschopnosti evropských majitelů lodí po celém světě.
Zatímco "spojenectví" a jiné typy dohod o spolupráci mohou být vhodné pro velké dopravce, malí a střední dopravci stále ještě potřebují konference k tomu, aby mohli udržet svůj tržní podíl, zejména v obchodu s rozvojovými státy.
Posílení dominantního postavení velkých dopravců v důsledku zrušení uvedené výjimky může mít negativní vliv na konkurenceschopnost těchto malých dopravců.
5.9 Toto dočasné přechodné období by mělo být Komisí využito k monitorování vývoje trhu liniové dopravy včetně trendů konsolidace.
Navíc by Komise měla vést konzultace s dalšími zeměmi (OECD) s cílem dospět k vhodnému alternativnímu systému, slučitelnému celosvětově.
5.10 EHSV schvaluje návrhy Bílé knihy ohledně úpravy dopravních služeb trampových a kabotážních, neboť v převážné většině případů by v těchto sektorech nevznikly žádné problémy týkající se hospodářské soutěže.
Z hlediska právní jistoty je však Komise žádána o zajištění právního vodítka pro sebehodnocení velkých sdružení a specializovaných námořních dopravců ohledně jejich slučitelnosti a článkem 81 Smlouvy o EU.
5.11 EHSV doufá, že napomůže ve spontánní diskusi hledání nových nápadů vyvolané Komisí dotyčnou Bílou knihou.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o založení víceletého programu Společenství pro podporu bezpečnějšího používání internetu a nových on-line technologií
COM(2004) 91 final – 2004/0023 (COD)
(2005/C 157/24)
Dne 26. března 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 153 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura informační společnost", zodpovědná za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko 5. října 2004 (zpravodaj: pan Retureau, spoluzpravodajka: paní DAVISON).
Na své 413 plenární schůzi 15. a 16. prosince (jednání dne 16. prosince 2004), Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 147 hlasy pro, 1 člen se zdržel.
1. Shrnutí návrhu stanoviska
1.1 Komise navrhuje spustit další program Bezpečnější internet, který však má reagovat na rychlý vývoj informační společnosti v podmínkách komunikačních sítí.
Byl tedy pojmenován Bezpečnější internet plus (2005-2008).
1.2 Kromě návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady podaného Komisí, prostudoval Výbor předběžné vyhodnocení programu Bezpečnější internet plus (2005-2008), podané v pracovním materiálu Komise (SEC(2004) 148) a v (COM(2004) 91 final).
Podporuje rozšíření záběru nového akčního plánu a jeho záměr reagovat na rychlý vývoj a množství variant internetového připojení, včetně velmi prudkého rozvoje širokopásmových připojení.
Ve svých všeobecných i specifických připomínkách k tomuto tématu Výbor nabízí některé dodatečné návrhy politických a regulativních opatření, zejména:
- technické a právní standardy (povinné i dobrovolné)
- vzdělávání a školení uživatelů
- povinnosti internetových providerů a jiných operátorů (společností vydávajících kreditní karty, provozovatelů vyhledávačů atd.)
- zodpovědnost autorů softwaru a providerů zabezpečení internetu
- ochrana zranitelných osob před podvody nebo pochybnými informacemi (různé chytáky, "volný" prodej účinných léků, doporučení léčebných režimů od osob bez lékařské kvalifikace atd.)
2. Návrhy Komise (shrnutí)
2.1 Navrhovaný program si klade za cíl podporu bezpečnějšího používání internetu a on-line technologií z hlediska koncových uživatelů, zejména dětí a mládeže doma i ve školách.
K jeho dosažení předpokládá spolufinancování projektů prováděných asociacemi a jinými subjekty (výzkumnými skupinami, softwarovými firmami, školskými ústavy atd.), které umožní vývoj ochranných prostředků, např. hot line pomoci proti spamu a virům nebo "inteligentních" navigačních filtrů.
2.2 Předchozí akční plán Bezpečnější internet (1999-2002) byl rozšířen na období 2003-2004.
2.3 Webové stránky Evropské komise uvádějí seznam projektů, které již byly dokončeny v rámci programu Bezpečnější internet do konce roku 2003. [1]
2.4 Tento návrh (pro léta 2005-2008) též pokrývá nové formy on-line komunikace, kterým dává podporu v oblasti boje proti protiprávnímu a škodlivému obsahu včetně virů a dalšího škodlivého nebo obtížného obsahu (např. spamu).
2.5 Hlavním důvodem, proč instituce Evropské unie považují akci za potřebnou, jsou následující:
- rychlý nástup užívání vysokorychlostního a širokopásmového připojení individuálními uživateli, podniky, vládní správou a soukromými organizacemi (nevládními organizacemi)
- diverzifikace prostředků a technologií přístupu na internet a nový obsah přístupný on-line, jehož podstatná část je nevyžádaná (e-maily, SMS) a jehož přitažlivost se zvyšuje (multimédia)
- dramatický nárůst nevyžádaného, potenciálně nebezpečného nebo nevhodného obsahu přináší nová nebezpečí všeobecné veřejnosti (viry: zabírání paměti, zneužití nebo ztráta dat, neautorizované používání komunikačních prostředků napadené oběti; spam: omezení kapacity přenosu i paměti, zaplnění elektronické schránky. Důsledkem je, že efektivní užívání internetu a komunikačních prostředků je buď omezené nebo nemožné a že dochází ke zvýšeným nákladům, které nenesou jejich původci, ale koncoví uživatelé.); některé významné kategorie uživatelů, jako děti, jsou ohroženy sexuálně explicitním spamem, nevhodnými zprávami a zájmem o navázání kontaktu ze strany pedofilů prostřednictvím on-line chatu
- nevhodný obsah je snadno dostupný dětem vzhledem k omezené účinnosti stávajících filtračních systémů, které jsou k dispozici osobám, které o děti pečují
2.6 Hlavním cílem programu je ochrana dětí a podpora osob, které o ně pečují (rodiče, učitelé, pracovníci vzdělávacích institucí) a hájí jejich zájmy a zdravou morálku.
Program se tedy týká nevládních organizací pracujících v oblasti sociálních záležitostí, práv dítěte, rasismu, xenofobie [2] a všech jiných forem diskriminace, ochrany spotřebitele, ochrany občanských svobod atd.
2.7 Program se týká i vlád, legislativních, soudních a policejních orgánů a regulativních institucí.
Je třeba změnit jak zákony, tak právní postupy, a je nutné připravit a vybavit dostatečné množství pracovníků.
2.8 Dále je třeba vzít v úvahu, že se program týká sektoru, který potřebuje bezpečné prostředí, aby upevnil důvěru zákazníků.
2.9 University a výzkumníci mohou objasnit, jak děti nová média využívají.
Nejlepším přístupem k účinné komunikaci v oblasti bezpečnosti je osvětlit veřejnosti, jak pachatelé využívají nová média, hledat nová technologická řešení a poskytovat nezávislou perspektivu při hledání rovnováhy mezi zájmy dotčenými regulativními a samoregulačními postupy.
2.10 Program má dvě dimenze. Na úseku společenského boje se zaměřuje na oblasti, kde regulace a trh samy o sobě nepostačují k zaručení uživatelské bezpečnosti.
Na hospodářské frontě je cílem podpora bezpečnějšího užívání internetu a on-line technologií vytvořením ovzduší důvěry.
2.11 K vývoji právních a technologických opatření, softwaru a informací k potírání náporu zneužívání sítí a počítačů nevyžádaným obsahem, který může být morálně, společensky nebo ekonomicky škodlivý, se plánují zdroje ve výši 50 milionů euro.
3. Všeobecné připomínky Výboru
3.1 Výbor se odvolává na svůj předchozí postoj k ochraně dětí užívajících internet a k prvnímu akčnímu plánu.
[3] Vítá návrh nového akčního plánu obrany proti nezákonnému a škodlivému obsahu předávanému on-line (viz první část shrnutí na začátku tohoto dokumentu) a podporuje cíle a priority programu Bezpečnější internet plus jako jednu ze strategií zaměřených k lepšímu zabezpečení internetu.
Výbor nicméně zdůrazňuje výjimečnou závažnost problému a potřebu mezinárodních opatření a legislativy k jeho řešení.
3.2 Podle názoru Výboru jsou internet a nové technologie komunikace on-line (například mobilní telefony a palmtopy s internetovým připojením a multimediálními funkcemi, které nyní zaznamenávají prudký rozmach) zásadním způsobem důležité pro rozvoj znalostní ekonomiky, e-hospodářství a e-správy.
Je to pružný nástroj v oblasti komunikace, kultury, práce i volného času.
Je tedy zcela nezbytné zajistit, aby komunikační sítě mohly fungovat bezpečně a bez poruch, neboť se jedná o základní veřejnou službu, která musí zůstat otevřená a přístupná a která musí budit důvěru všech uživatelů, aby mohla své rozličné funkce plnit co nejlépe.
Vložení informací o bezpečnějším internetu do různých evropských "e" programů a zejména profesní příprava je nejslibnějším směrem postupu a zároveň cenově efektivním prostředkem, jak oslovit co největší množství lidí.
3.3 Poměrně nízké náklady připojení k internetu, včetně připojení širokopásmových, napomáhá svobodě vyjadřování a sdělování. Širokopásmová připojení nabízejí stále rychlejší přístup k multimediálnímu obsahu.
Jen několik zemí s výraznými nedostatky v oblasti demokracie se snaží monitorovat zprávy a stránky přístupné jejich občanům za cenu neustálého omezování svobod.
Podle mínění Komise je podstatné zaručit zvýšenou bezpečnost za současného zachování a prohloubení svobod informačních, sdělovacích a názorových.
3.4 Internet je však jako globální médium volného vyjadřování a informace využíván i k nelegálním činnostem, jako je pedofilie a šíření rasismu a xenofobie v ještě větším měřítku, než je tomu u jiných forem komunikace. Některá obsahová zaměření mohou být škodlivá určitým skupinám uživatelů, například nezletilým v případě pornografie a hazardu (které jsou v některých zemích zakázané) nebo osobám, které postihuje kriminální chování (zneužívání kapacity připojení, zneužívání dat nebo serverů).
Výbor tedy podporuje rozšíření akčního plánu na všechny formy elektronické komunikace, které se dají využít k nechtěnému nebo nepřátelskému zásahu zvnějšku.
3.5 V této nové a prudce se rozvíjející oblasti se vyvinula komplexní regulace díky skutečnosti, že internet je mezinárodní a otevřená síť, přístupná každému přes kterýkoliv server a přes jakýkoliv osobní počítač, s neomezeným přístupem prakticky ze kterékoliv země světa.
Mnohé země však mají dosud nedostatečnou legislativu, která připouští tvorbu a provoz webových stránek, které jsou v EU zakázané.
Je důležité, aby EU spolupracovala především se zeměmi Severní Ameriky a Asie, kde je širokopásmové připojení velmi rozšířené, a prosazovala soustředěně mezinárodní opatření k ochraně těch nejzranitelnějších, k účinnému boji proti zasílání nevyžádaného obsahu (spamu), který ohrožuje vývoj elektronické pošty, a proti šíření virů jež má za následek podkopání základů digitálního hospodářství.
Je nezbytné, aby akce měla evropský komunitární rozměr, zároveň však musí být potřebná opatření přijata jako součást přístupu globálního.
3.6 Vzhledem k nedostatku mezinárodních dohod může být zákaz určitého typu obsahu v některých zemích dokonce zpochybněn stížností WTO ve věci TBT (technických bariér obchodování) [4], což je otázka, která musí být diskutována v probíhajícím kole jednání.
3.7 Místní působnost práva a rozdílnosti národní legislativy jsou překážkou úspěšnému řešení problému.
Stávající úroveň technologie umožňuje uživatelům zasílání všech druhů souborů přímo (tzv. P2P, peer-to-peer), včetně souborů šifrovaných jejichž obsah není možné kontrolovat.
Jakákoliv počítačová síť nebo on-line síť se dá použít k ukládání a zasílání stále důmyslnějšího obsahu a k jakémukoliv serveru je možné se připojit bez prozrazení vlastní identity a bez zanechání stop. Šifrovací technologie jsou odolné proti dešifrování a někdy jsou kódy nerozluštitelné.
3.8 V důsledku módy osobních stránek a blogů, vývoje on-line obchodů, finančních služeb, množství vzdělávacích, informačních, vědeckých a technických stránek, a také on-line pornografie a hazardu vznikly po celém světě stovky milionů webových stránek.
Do určité míry je však možné je kontrolovat kompilací klíčových slov pomocí vyhledávačů.
Provideři internetových služeb mohou také monitorovat přímé připojení a stránky, které automaticky rozesílají obsah jako např. spam, reklamu nebo jiné nevyžádané zprávy, které mohou být adresátům obecně škodlivé (zahlcení přenosové kapacity, viry) nebo mají účinek na zvláštní skupiny, jako jsou děti (morální a psychologicky škodlivé účinky).
3.9 Internet používají gangy, vyděrači, autoři virů, piráti, průmysloví špióni a jiní zločinci.
Potlačení tohoto typu zločinnosti je obtížné, i když mnohé státy mají zvláštní policejní oddělení ke hledání, sledování a bránění těmto aktivitám. V této oblasti by bylo zapotřebí důrazněji podpořit nezbytnou mezinárodní spolupráci.
3.10 Jak je možné čelit kriminálním aktivitám, jako jsou pedofilní webové stránky?
Přestože jejich zákaz pravděpodobně není právně problematický, je důležité nasadit prostředky k rozkrytí kriminální sítě.
Také je důležitá ochrana dětí před pedofily hledajícími data na on-line chatových místnostech, které jsou zvláště oblíbené mladými lidmi.
Otázka, na kterou musí být nalezena odpověď tedy nezní, zda je legitimní takové aktivity zakázat a potírat, ale jaké prostředky jsou k tomu třeba.
3.11 Provideři internetových služeb nejsou schopni monitorovat a kontrolovat všechny webové stránky na serveru, ani zprávy mezi uživateli (zde se jedná o soukromou korespondenci).
Pokud však k tomu dostanou příkaz příslušného soudce, policejního oddělení nebo úřadu zodpovídajícího za ochranu dětí, požaduje se, aby provideři okamžitě reagovali na požadavek nebo příkaz k odstranění takových stránek a k identifikaci osob, které je užívají, což znamená, že provideři musí po určitou dobu schraňovat údaje o publikovaných stránkách a o jejich návštěvách.
3.12 Společnosti dodávající kreditní karty, vyhledávače a provideři internetových služeb by nicméně měly provádět výběrové audity k vyhledání webových stránek nabízejících pedofilní nebo jiný kriminální obsah pomocí sledování klíčových slov a geografických oblastí.
Výsledky by měly hlásit policii. Stejné techniky by se měly používat proti "zákazníkům" odebírajícím "individuální" dětskou pornografii nebo tzv. snuff movies [5] a platí kreditní kartou.
V případě nutnosti by takové audity měly být nařízeny zákonem.
Provozovatelé vyhledávačů by také měli ztížit surfujícím vyhledání dětské pornografie pomocí klíčových slov a frází.
3.13 To předpokládá, že ze strany veřejných orgánů budou dostupné potřebné prostředky boje, školený personál, rozsáhlá mezinárodní spolupráce a regulace na národní, evropské i mezinárodní úrovni, která rovnovážně zachová na jedné straně svobodu uživatelů internetu a na druhé straně zabrání jednotlivcům nebo skupinám v používání internetu k zasílání nezákonného obsahu a umožní uživatelům volitelně zablokovat přístup k nevhodnému nebo škodlivému obsahu.
3.14 Dále, má-li být program efektivní, musí přímo zahrnout všechny uživatele internetu.
Uživatelé musí být poučeni a připraveni k potřebným opatřením a musí být seznámeni s prostředky, které je třeba použít, aby se chránili před zasíláním škodlivého a nevyžádaného obsahu, nebo aby byli zneužíváni k jeho dalšímu šíření.
Podle názoru Výboru je jednou z priorit akčního plánu ve vztahu k informacím a odborné přípravě získat podporu uživatelů a zajistit, aby si uvědomili vlastní zodpovědnost a zodpovědnost za své blízké.
Příkladem tohoto problému jsou neregulované zdravotnické webové stránky.
Společnosti by se z důvodů vlastní ochrany měly rovněž zaměřit na přípravu zaměstnanců a zajištění bezpečnosti sítí elektronického obchodu a webových stránek. Kromě toho by měly vlády, soukromé instituce a instituce státní správy uplatňovat obdobnou bezpečnostní politiku, aby zajistily naprostou důvěrnost dat, zejména dat osobních.
Zvyšování bdělosti by mělo být provázeno podporou kvalitního on-line obsahu a povzbuzením aktivit provozovaných off-line jako alternativy ustavičného "surfování" a her, v nichž některé role mohou dlouhodobě ovlivnit nezralé jedince.
3.15 Uživatelé by měli být vybaveni prostředky umožňujícími hlášení nezákonného obsahu, na který v síti narazí, pohotovostnímu specializovanému telefonickému centru, pověřeným organizacím nebo specializovaným policejním oddělením, aby uvedli do pohotovosti příslušný orgán a umožnili mu v případě nutnosti přijmout odpovídající opatření.
Rodiče by měli být varováni před situací v zemích, kde jsou děti často zneužívány k pornografickým účelům, a to prostředky on-line, ale i jinými, například na vnějších hranicích Evropské unie, což by se mohlo stát součástí určitých programů spolupráce RELEX.
3.16 Výbor sice vyslovuje podporu specifickým cílům programu, tj. umožnit uživatelům hlášení nezákonného obsahu (na tel. čísla hotline), vyvinout technologie na filtrování nevyžádaného obsahu, klasifikovat obsah, bojovat proti spamu, podněcovat samoregulaci v odvětví a zvyšovat znalosti bezpečného používání internetu, přesto však ve svých specifických připomínkách navrhuje některé další cíle, které stojí za zvážení.
4. Specifické připomínky Výboru
4.1 Již v minulosti Výbor vyzýval Komisi k omezení byrokracie v programech Evropské unie, zejména aby se mikroprojektům a místním nevládním organizacím usnadnil přístup k financování.
Výbor podporuje monitorování, které se soustředí na konkrétní výsledky dosažené v rámci programu a na efektivnost navrhovaných řešení.
Šíření těchto řešení by mělo být méně důvěrné.
4.2 Výbor věří, že stojí za zvážení legislativní kroky, které by přispěly k ochraně koncového uživatele, pokud možno v rámci tohoto programu nebo, nebude-li to možné, formou nové iniciativy Komise.
4.3 Autoři softwaru pro připojení k internetu, autoři operačních systémů serverů a autoři firewallů by měli nést plnou zodpovědnost za své produkty.
Autoři by měli uživatelům zaručit, že použili pro vývoj nejlepší známé technologie a že produkt bude pravidelně aktualizován.
Záruky dané uživatelům by měly být podpořeny samoregulací nebo, v případě že nebude existovat, legislativou na evropské úrovni.
4.4 Provideři internetového připojení by měli v oblasti elektronické pošty a přiložených souborů nabízet (jak se tomu v mnoha případech děje) snadno použitelné nástroje na ochranu proti viry a odfiltrování spamu.
To by mohlo přinést obchodní výhody providerům, kteří berou vážně ochranu svých zákazníků.
Vzhledem k tomu, že děti často jsou v oblasti internetu poučenější než rodiče, měly by být filtry spamu, antivirová ochrana, firewally a systémy rodičovského monitorování předem nainstalované a měly by být dostatečně uživatelsky přátelské, aby nevyžadovaly žádné odborné znalosti.
4.5 Program by měl také podporovat výzkum v oblasti specializovaného softwaru a jiných prostředků kontroly, jak je kód jiného bezpečnostního nebo ochranného softwaru odolný proti napadení. Výrobci by měli být pobídnuti, případně zavázáni k okamžité produkci záplat na všechny zjištěné nebo hlášené závady zabezpečení. Měla by se rozvinout účinnost hardwarových a softwarových firewallů a účinnost metod filtrování a zjišťování skutečného původu obsahu.
4.6 Výbor by rád viděl rozsáhleji publikované vyhodnocení účinnosti a výsledků, dosažených v předchozím programu Bezpečnější internet, setříděných podle typu problému, kterým se projekty zabývaly.
Všechna propojení k uhrazeným projektům by měla zůstat aktivní a měli by o nich být lépe informováni jejich příjemci.
Stránky Komise by též měly informovat o iniciativách a zkušenostech členských států i třetích zemí, které by napomáhaly šíření a výměně znalostí a užitečné spolupráci.
4.7 Je zcela dobře možné podniknout právní opatření.
Providery internetových služeb, společnosti vydávající kreditní karty a vyhledávače je možné regulovat, a někteří již samoregulaci zavedli.
Přísné trestní sazby by měly pracovat jako účinný prostředek proti webovým stránkám podporujícím terorismus, rasismus, sebevraždy nebo dětskou pornografii.
Je třeba nasadit významné mezinárodní úsilí, aby bylo možné takové stránky identifikovat a zajistit všemi prostředky jejich zrušení; pokud to nebude možné, tak zahájit jednání o jejich zrušení se státem, na jehož území se provozují.
5. Závěry
Výbor podporuje rozšíření programu Bezpečnější internet plus a byl to sám Výbor, který původně jeho přijetí požadoval. Výbor se však domnívá, že ohrožení zneužitím, zejména v případě dětí, je tak rozsáhlé a závažné, že naléhavě vyvolává nutnost doplňujících legislativních opatření a praktických kroků v následujících oblastech:
- na všechny operátory by měla být vztažena všeobecná povinnost ochrany dětí a uživatelů obecně, zejména těch nezranitelnějších
- filtrační systémy by měly být součástí instalace
- na všech domovských stránkách a portálech umožňujících vstup do chatovacích místností by mělo být zřetelně uvedeno bezpečnostní varování
- organizace provozující telefonní linky hotline pro hlášení webových stránek a on-line aktivit škodlivých dětem by měly získat podporu
- mělo by se zabránit objednávání dětské pornografie a jiného nezákonného obsahu za použití platební karty a zabránit internetovým operacím, při které dochází k praní špinavých peněz
- rodiče, vychovatelé a instituce zemí, kde zneužívání dětí k pornografickým účelům nabývá znepokojivých rozměrů, by měly být varovány cílenými opatřeními
- je třeba účinněji zakročit proti propojení zneužívání dětí k pornografickým účelům s organizovaným zločinem
- měly by se zřídit systémy, které by identifikovaly a poskytovaly informace o škodlivém obsahu a odstraňovaly rasistický obsah, informace o případech pokusů o podvod on-line prostředky a o pokusech o prodej přípravků, které mohou škodit zdraví, by měly být publikovány, aby se chránili zranitelní nebo neinformovaní jednotlivci
- mezinárodní spolupráce a společná regulace v oblasti potírání spamu by měla být účinnější
- je nutná mezinárodní spolupráce (zlepšení systémů včasného varování) a odstrašující trestní sazby za tvorbu počítačových virů a za nezákonné zneužívání soukromých a veřejných sítí ke kriminálním účelům (pronikání do sítě za účelem průmyslové špionáže, zneužívání přenosové kapacity a jiné formy zneužívání).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1260/1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech týkajících se prodloužení doby trvání programu PEACE a přidělování nových finančních prostředků
COM(2004) 631 final
(2005/C 157/26)
Dne 9. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Vzhledem k naléhavosti této práce se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl na svém 413. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. prosince 2004, jmenovat pana SIMPSONA generálním zpravodajem a přijalo následující stanovisko jednomyslně.
1. Úvod
1.1 Evropská unie pomáhá při jednáních o míru a usmíření v Severním Irsku a příhraničních oblastech Irska od roku 1995 prostřednictvím dvou odlišných mírových programů – Zvláštní program na podporu míru a usmíření ("PEACE I") 1995/99 a Program EU pro mír a usmíření ("PEACE II") 2000/04.
1.2 Tyto programy poskytují okolo 100 milionů EUR ročně oprávněným regionům, mezi něž patří celé Severní Irsko a příhraniční oblasti Irska.
Oba programy mají stejný cíl – posílit pokrok směřující k mírové a stabilní společnosti a podpořit usmíření; oba přispívají k činnostem hospodářské obnovy a sociální inkluze; a oba jsou poskytovány prostřednictvím místních prováděcích orgánů.
1.3 Nynější hodnota programu PEACE II na pět let činí 531 milionů EUR, což je 106 milionů ročně.
Roční hodnota programu pro Severní Irsko činí přibližně 85 milionů EUR a pro příhraniční regiony Irska přibližně 22 milionů EUR.
Oba členské státy poskytují 25 % společného financování a zajišťují, aby byly splněny další podmínky programu.
2. Cíl návrhu nařízení Rady
2.1 Doporučujeme dvouleté prodloužení programu PEACE II, protože v Severním Irsku ještě nebylo dosaženo politického pokroku, který byl plánován v roce 1998, a ani politické instituce nejsou stabilní.
Budování míru a usmíření jsou stále velmi důležité.
2.2 Zpětné hodnocení programu PEACE I a průběžné hodnocení programu PEACE II bylo provedeno společně v roce 2003.
Zpětné hodnocení programu PEACE I dospělo k závěru, že program úspěšně podpořil inkluzivitu a usmíření a rovněž přinesl jasný a měřitelný prospěch, co se týká tvorby pracovních příležitostí, odborné přípravy a rozvoje podnikání.
Průběžné hodnocení programu PEACE II uvádí, že se program při výběru projektů více zaměřil na kritéria míru a usmíření, a dále uvádí, že velká část projektů přesahovala hranice komunit.
Oba programy mají významný dopad na tvorbu pracovních příležitostí a rozvoj podnikání.
2.3 Průběžné hodnocení jasně stanovilo potřebu dalších činností pro budování míru a doporučilo, aby byla zaměřena větší pozornost na činnosti, které přímo podporují usmíření.
Prodloužení programu do roku 2006, navržené Komisí, uvede v platnost doporučení průběžného hodnocení a podpoří tak již existující opatření programu, která nejvíce vyhovují stávajícím potřebám pro posílení usmíření.
2.4 Dne 18. května 2004 ministerský předseda Velké Británie a Taoiseach (ministerský předseda) Irska napsal předsedovi Evropské komise a připomenul úspěchy dvou programů PEACE, které financovala EU, a podíl, jenž mají na mírovém procesu v Severním Irsku. Požádali také o prodloužení programu PEACE II až do prosince 2006.
2.5 Dne 16. června 2004 předseda Evropské komise odpověděl, že Komise bude ráda pokračovat v dalším úsilí.
Dne 17. a 18. června 2004 z iniciativy ministerských předsedů Velké Británie a Irska Evropská rada zaznamenala stávající potíže v mírovém procesu v Severním Irsku a potvrdila svou podporu úsilí obou vlád ve snaze o znovuzaložení politických institucí s převedenými pravomocemi. Aby podpořila toto úsilí, Evropská rada vyzvala Komisi k prošetření možnosti společné intervence programu PEACE II s programy strukturálních fondů, které budou ukončeny v roce 2006.
2.6 To by v podstatě prodloužilo program PEACE II o další dva roky.
3. Návrh nařízení Rady
3.1 Dokument COM (2004) 631 (final) je odpovědí Komise na žádost Rady.
Navrhuje prodloužení programu PEACE II o dva roky na hodnotu 60 milionů EUR ročně, z čehož je 41 milionů EUR určeno na výdaje v Severním Irsku a 19 milionů na příhraniční oblasti Irska.
Je to v souladu se žádostí těchto dvou členských států ze září 2004 po veřejných konzultacích.
3.2 Aby bylo prodloužení programu PEACE II uvedeno v platnost a aby mu bylo přiděleno potřebné množství dalších finančních prostředků, návrh nařízení Rady změní nařízení (ES) č. 1260/1999, které stanoví obecná ustanovení o strukturálních fondech, včetně doby trvání programu PEACE II a celkové částky ročních finančních prostředků strukturálních fondů až do roku 2006.
3.3 Navrhované nařízení Rady, které umožní, aby toto prodloužení bylo financováno v rámci rozpočtu strukturálních fondů, pozmění ustanovení o celkovém množství finančních prostředků ze strukturálních fondů z 195 mld. EUR na 195,1 mld.
EUR. Související změna zvyšuje strop strukturálních fondů, které jsou k dispozici pro Cíl 1 (včetně přechodné podpory) z 135,9 mld EUR na 136 mld.
EUR. [1]
3.4 Navrhované nařízení Rady změní dobu trvání programu PEACE II z období 2000-2004 na období 2000-2006.
4. Závěr
4.1 Hospodářský a sociální výbor vítá podíl Evropské unie na posílení míru, stability a usmíření na irských ostrovech.
4.2 Výbor zaznamenal pokrok, jehož bylo dosaženo od roku 1995, kdy byl schválen program PEACE I. Výbor také zaznamenal a vítá doporučení, které Komisi předložila organizace odpovědná za výkon a dohled nad programem PEACE II, zvláštní programový orgán EU, a které by měly zjednodušit operace programu a zaměřit pozornost na činnosti týkající se usmíření.
4.3 Výbor také uznává, že budování míru prostřednictvím zapojení lidí do rozvoje jejich vlastních komunit je kontinuální proces. Výbor proto vítá kladný podíl místních strategických partnerství (MSP), které byly založeny v Severním Irsku v důsledku programu Peace II., na podpoře sociálního partnerství a občanské společnosti.
Výbor je spokojen s úspěchem, kterého dosáhla MSP při zakládání partnerství mezi místní samosprávou a veřejnými orgány na jedné straně a sociálními partnery na druhé straně.
Tímto způsobem MSP spolu se zprostředkujícími financujícími orgány podpořily usmíření ve všech částech společnosti Severního Irska.
Výbor je vděčný za způsob, jakým instituce Evropské unie usnadnily rozvoj takových partnerství, které mohou být modelem pro občanskou společnost v jiných částech EU a pro jiné rozdělené společnosti v EU.
4.4 V souladu s doporučením uvedeným v průběžném hodnocení programu Peace II, které se týká větší pozornosti zaměřené na činnost přímo podporující usmíření, Výbor doufá, že bude prodloužení programu Peace II využito na projekty, které více souvisí s konkrétními cíli míru a usmíření a které jsou méně závislé na čistě ekonomických kritériích, jenž mají malý vliv na ty části komunity, které jsou nejvíce postižené občanskými nepokoji.
Výbor také usiluje o to, aby bylo prodloužení programu Peace II využito na projekty, které souvisí s rasismem a jinými problémy migrujících pracovníků, kteří se snaží využít evropské politiky svobody pohybu.
4.5 Výbor proto podporuje přijetí navrhovaného nařízení.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1059/2003 Evropského parlamentu a Rady o zavedení společné klasifikace územních statistických jednotek (NUTS) z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii
COM(2004) 592 final – 2004/0202 (COD)
(2005/C 157/27)
Dne 10. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Vzhledem k naléhavosti této práce se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl na svém 413. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. prosince 2004, jmenovat pana Tótha generálním zpravodajem a přijalo následující stanovisko jednomyslně.
1. Výbor schvaluje iniciativu Komise změnit nařízení (ES) č. 1059/2003 Evropského parlamentu a Rady o zavedení společné klasifikace územních statistických jednotek (NUTS) z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii.
1.1 Výbor doporučuje Komisi, aby u každé země zkontrolovala Přílohu 1, Přílohu II a Přílohu III nařízení ES č. 1059/2003 a zajistila tak používání příslušné terminologie a jazyků členských států v souvislosti s NUTS 1, NUTS 2, NUTS 3 a stávajícími samosprávnými celky a menšími samosprávnými celky.
2. Výbor se domnívá, že tento úkol pomůže sjednotit klasifikaci územních celků nových členských států do statistické klasifikace Společenství.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: evropský akční plán pro biologické zemědělství a biologicky vypěstované potraviny
(COM(2004) 415 final)
(2005/C 157/30)
Komise se 15. října 2004 rozhodla požádat Evropský sociální a hospodářský výbor podle čl. 262 Smlouvy Společenství o stanovisko k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která byla pověřena přípravnými pracemi, zaujala stanovisko dne 16. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan VOSS.
Výbor přijal na svém 413. plenárním shromáždění, které se konalo ve dnech 15. až 16. prosince 2004 (zasedání z 16. prosince 2004), na němž hlasovalo 70 hlasů pro a 2 členové se zdrželi hlasování, následující stanovisko:
1. Úvod
1.1 Počet biologických zemědělských podniků v Evropské unii během posledních patnácti let značně vzrostl. Od r.
1985 do r. 2002 vzrostly plochy a počet podniků v EU-15 ze 100000 ha a 6300 podniků na 4,4 mil. ha a 150000 podniků.
Odpovídá to nárůstu podílu zemědělské plochy z 0,1 na 3,3 %.
Obrat z biologických potravin se v Evropě pohybuje kolem 11 mld. EUR a ve světě kolem 23 mld.
1.2 Biologické obdělávání půdy bylo od r. 1920 převážně vyvinuto v praxi zemědělci za podpory zainteresovaných spotřebitelů.
Trvalý zájem spotřebitelů na specializovaných trzích se ustálil v 70. letech.
V 80. letech došlo k nárůstu, podpoře a kontrole biologické produkce díky různým společenským a hospodářským činitelům.
1.3 Vyhláškou Rady (EHS) č. 2092/91 vydala EU na základě dlouholetých přípravných prací rozhodujících svazů, podporovaných biologicky hospodařícími zemědělci, první evropské zákony o biologickém zemědělství.
Podpora v EU začala r. 1992 včleněním této formy obdělávání půdy do politiky životního prostředí a zemědělství.
1.4 Rada "Zemědělství" požádala Komisi v červnu 2001 a v prosinci 2002 o předložení akčního plánu pro biologické zemědělství a biologické potraviny.
Mezitím Komise uskutečnila internetovou konzultaci, které se zúčastnilo 1136občanů a organizací.
Výsledky byly vpracovány m.j. do pracovního dokumentu složek Komise o proveditelnosti evropského akčního plánu pro biologicky pěstované potraviny.
V červenci 2003 se konalo slyšení Evropského parlamentu.
V lednu 2004 se k akčnímu plánu konalo slavnostní zahájení s rámcovým programem, jehož se široce zúčastnily evropské vlády, organizace a veřejnost.
1.5 Akční plán představuje podstatný příspěvek k dalšímu rozvoji společné zemědělské politiky a jasně popisuje zvláštní úlohu této formy zemědělství pro budoucí zemědělskou politiku a politiku životního prostředí.
Tento druh posílení je odkázán na spolupráci všech hospodářských činitelů, především pěstitelů, a musí proto zohledňovat hospodářské zájmy podniků.
Včasná účast národních a regionálních vládních organizací členských států je podmínkou pro úspěch programu.
1.6 EHSV vítá evropský akční plán pro biologické hospodářství a biologicky vyrobené potraviny.
Nicméně poukazuje na to, že ve správě EU musí být k dispozici dostačující osobní a hmotné zdroje, aby se s tím spojené úkoly mohly v budoucnu uspokojivě zvládnout.
V této souvislosti bere Výbor se zadostiučiněním bere na vědomí, že Evropský parlament v prvím čtení schválil přijmout akční plán do položky rozpočtu na podporovací opatření, m.j. na opatření pro podporování kvality zemědělských výrobků.
2. K obsahu dokumentu Komise
2.1 Komise zjišťuje, že biologické zemědělství významně přispívá k různým opatřením politiky EU, která chtějí dosáhnout vysoké úrovně ochrany životního prostředí.
Jako problémové oblasti jsou jmenovány: pesticidy, rostlinné živiny, ochrana půdy, ochrana druhů, ochrana přírody, ochrana zvířat a bezpečnost potravin.
2.2 Komise se snaží, aby se sektor biologického zemědělství neustále vyvíjel a aby se využíval potenciál trhu.
Současně se musí věnovat zvláštní pozornost příjmům zemědělských podniků.
Přitom se musí zohlednit oba úkoly biologického zemědělství: a) výroba biologických produktů, které – protože nepoužívají provozní prostředky relevantní z hlediska životního prostředí, mají nižší výnos a proto musí dosáhnout vyšších cen a b) dodávka veřejného zboží, které nemůže dosáhnout tržních cen a tudíž závisí na financování z veřejných prostředků.
2.3 Akční plán plánuje tři těžiště:
- informacemi řízený rozvoj trhu biologických potravin a posílení vědomí spotřebitelů;
- účinnější podpora biologického zemědělství veřejným sektorem a
- vylepšení a posílení standard EU, dovozních a kontrolních předpisů.
2.4 Plán předpokládá celkem 21 akcí, z nichž dvě jsou relevantní pro rozpočet a jejichž financování je podmíněno.
Realizace akčního plánu závisí na možnostech lidských zdrojů Komise.
Jinak Komise okamžitě podnikne nutné kroky na vyznačené linii.
V akčním plánu nejsou žádné pevné zadávací podmínky k cílům a k harmonogramu.
3. Obecné poznámky
3.1 Reforma společné zemědělské politiky
3.1.1 Lucemburská usnesení o zemědělské reformě ze září 2003 počítají se snížením administrativních cenových limit u četných výrobků a s vyhloubením bezpečnostní sítě.
V důsledku dalekosáhlého oddělení přímých plateb od výroby ve smyslu nového jádra usnesení o zemědělské reformě předpokládá Komise stabilizaci cen či dokonce nárůst cen zemědělských výrobků.
Vzhledem k závislosti úrovně výrobních cen bioproduktů na všeobecné výši výrobních cen se zde mohou pro ekologické podniky otevřít nové možnosti.
Výbor zdůrazňuje, že tato perspektiva bude možná, pouze bude-li priorita Společenství pro tuto skupinu zemědělských výrobků zachována na dostatečné úrovni."
3.1.2 Podporování biologického zemědělství závisí take na celkové výši prostředků ve druhém pilíři SZP.
Podporování této formy zemědělství není ve členských státech předepsáno jako povinnost.
EHSV zjišťuje, že v evropských zemích a regionech, které podporují biologické zemědělství a ekologické hospodářství, je tento hospodářský sektor obzvlášť rozsáhlý a velmi stabilní.
Mělo by se pozorně sledovat, k jaké dynamice dochází při vytváření a realizaci nového Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) v členských státech.
3.1.2.1 Výbor sleduje rozhodnutí v souvislosti s finančním plánem Evropské unie s velkými obavami.
Krácení hrozí především u prostředků pro rozvoj venkova.
EHSV upozorňuje, že tyto prostředky jsou nesmírně důležité pro stabilizaci a inovační rozvoj venkovských regionů Evropy.
K tomuto tématu se již Výbor vyjádřil v rámci svého stanoviska z vlastní iniciativy k budoucí politice rozvoje venkova [1] a v současné době zpracovává stanovisko k návrhu nařízení o Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova [2].
3.1.3 Okruh zájemců o prostředky na rozvoj venkova je čím dál větší a se vstupem deseti nových zemí neustále roste.
I když tyto modulační prostředky musí být využity na 80 % v zemích, ze kterých tyto prostředky pochází, jsou tyto dodatečné finanční prostředky, které jsou zde k dispozici, velmi omezené.
3.1.4 Biologické zemědělství má, stejně jako další zemědělská praxe, velké možnosti pro dodávku veřejného zboží.
Výbor vyzývá Komisi, Radu a Parlament, aby zabezpečily, že změny SZP, na nichž se dohodly v červnu 2003, neohrozí dobrou praxi obhospodařování půdy a žádá, pro druhý pilíř a rozvoj venkova byly zajištěny dostatečné finanční prostředky, aby byly splněny priority Společenství."
4. Zvláštní poznámky
4.1 Trh biologicky vyrobených potravin
4.1.1 Bioprodukty očima spotřebitele
4.1.1.1 Účastníci trhu biologického zemědělství, obzvláště výrobci, již dobyli významnou část trhu potravinářských výrobků, které již podle mínění EHSV nelze v členských státech označit jen jako "mezeru v trhu".
Jak v četných regionech EU, tak i u některých výrobků je podíl biologických podniků nebo výrobků na trhu velmi vysoký.
Např. mnoho surovin pro výrobu dětské výživy pochází z biologické výroby.
4.1.1.2 V Evropě existují regionální a výrobně specifická těžiště výroby, zpracování, komercializace a výzkumu, vzdělávání a školení v oblasti biologických potravin.
Příčinou mohou být specifické regionální zvláštnosti i dynamická souhra místních hospodářských činitelů.
Výbor výzývá Komisi, aby vytváření těchto center ("clusters") biologického zemědělství věnovala v akčním plánu zvláštní pozornost.
4.1.1.3 Obzvláště v zemědělství, ale i v sektorech zpracování a prodeje se pro mnohé podniky projevila oblast biologických potravin jako šance k zajištění existence.
4.1.2 Tržní mechanismy
Vyšší náklady v distribučním řetězci biologických výrobků bezpochyby způsobují vyšší ceny v prodejním a zpracovatelském sektoru a v oblasti maloobchodních cen.
Výbor proto velmi vítá iniciativu k regionálním zpracovatelským a distribučním strukturám, protože to může vést k většímu sblížení mezi výrobci a spotřebiteli s jasným mechanismem vytváření cen.
Na druhé straně se nesmí podceňovat, že v některých členských státech došlo k významným přesunům soustředění v obchodu potravinami, který významně tlačí na výrobní ceny i v oblasti biologického zemědělství.
4.1.3 Poptávka řízená informacemi
EHSV důrazně vítá opatření navržená v akci 1, která podporují podporování odbytu a informací.
Tato opatření by ale měla zohlednit zkušenosti jednotlivých členských států, protože v oblasti velkovývařoven, školních a závodních jídelen atp. panuje obzvlášť velký tlak na ceny v oblasti nákupu.
Důležitý trh představují velkovývařovny, vařící pro děti, nemocné a staší občany.
4.1.4 Problémy na trhu způsobené odchylnými normami
Plánované zřízení internetové databáze pro srovnání rozdílných národních a regionálních předpisů může být užitečným nástrojem pro urychlení výměny zboží na společném trhu.
Požadavek úplně odbourat všechny rozdíly by ale šel příliš daleko.
Tyto rozdíly mají často regionální, oblastní a kulturní kořeny a jsou motorem pro inovace a další rozvoj norem a kvality výrobků.
4.1.5 Kontrola a analýza nabídky a poptávky
Důslednější sběr statistických údajů o výrobě a trhu biologických výrobků (akce 3) je žádoucí.
Při sběru dat a jejich zpracování se ale musí dávat pozor, aby z tohoto dodatečného sběru dat měli tržní partneři (málo velkých obchodních podniků na straně odběratelů a mnoho malých a středně velkých zemědělských podniků na straně nabídky) rovnoprávný užitek nebo aby z toho přinejmenším nevznikly pro zemědělství žádné závažné nevýhody.
Je třeba se snažit o evidenci a rychlé zveřejnění statistických údajů tohoto sektoru v nových členských státech.
4.2 Evropská politika biologického zemědělství
4.2.1 Výbor se ptá, zda je evropský zemědělský model multifunkčního zemědělství, ke kterému významně přispívá svým ekologickým přístupem biologické zemědělství, dostatečně zdůrazněn při mezinárodních jednáních s WTO, aby byla zajištěna životaschopnost společné zemědělské politiky a zejména zachování pomoci z druhého pilíře SZP v green boxu.
4.2.2 Rozvoj venkova
Kromě vypracování online-přehledu vsech opatření EU (akce 5) se pro podporu místní produkce biologických potravin navrhuje přizpůsobit standardy v oblasti hygieny a zdraví pro malé a střední podniky v sektoru zpracování a prodeje potravin specifickému rizikovému potenciálu.
Standardy vypracované pro zpracovatele velkého množství jsou pro malé, řemeslně pracující podniky s omezeným regionálním množstvím zpracování a komercializace často nerealizovatelné.
Často představují bariéru pro investice a zabraňují tak vzniku nových pracovních míst na venkově.
Výbor klade důraz na nutnost upravit standardy pro malé řemeslně pracující regionální zpracovatele a prodejce, jak biologických tak konvenčních výrobků.
Tito proto musí těžit z předpisů, platících pro zpracovatelské podniky.
Pro EHSV zůstává dodržení zásad bezpečnosti potravin, které jsou stanoveny v Bílé knize o zdravotní nezávadnosti potravin a v nových předpisech, samozřejmě absolutní prioritou.
4.2.2.1 U navržené iniciativy v akci č. 6 o upřednostnění biologického zemědělství v ekologicky citlivých oblastech se musí dávat pozor, aby kvůli tomu u nabídky nedošlo k nevyvážené situaci a v důsledku toho nedošlo k politicky podmíněnému zkreslení soutěživosti uvnitř biologického zemědělství.
Ztížené podmínky pro obdělávání půdy v těchto oblastech musí být dostatečně popsány.
4.2.2.2 Podle EHSV nezohledňuje akční program důležitý význam, jaký má biologické zemědělství a potravinářský sektor pro zaměstnanost, obzvlášť ve venkovských regionech.
Průzkum v evropských členských státech ukázal, že k zakládání podniků v oborech zemědělství a s ním souvisejících oborech dochází téměř výlučně v sektorech biologického zemědělství.
Výbor by rád zdůraznil, že veškeré zemědělské vysoce kvalitní výrobky s regionálním označením původu, které přispívají k územnímu rozvoji kladně působí i na rozvoj venkova.
4.2.2.3 Odborné vzdělání, školení a poradenství jsou popsány v akci č. 6.
Aby se tyto zemědělské výrobní procesy a prodej biologických výrobků posílily, je nutné důrazně zvýraznit zprostředkování informací a vědomostí v rámci rozvoje venkova.
4.3 Výzkum
4.3.1 Biologické zemědělství nám poskytuje takový způsob zemědělství, který cíleně uplatňuje a vyvíjí pouze takové metody, nástroje a technologie, které mají pokud možno co nejmenší dopad na životní prostředí.
4.3.2 Výbor si je vědom specifického úkolu, který představuje pro biologické zemědělství výzkum financovaný z veřejného sektoru.
Oblasti výzkumu, do kterých se málo investuje ze soukromého sektoru a které mají celospolečenský význam, se musí stát klíčovými oblastmi státní podpory výzkumu.
Biologické zemědělství a evaluace dopadu technologií by měly být v rámcovém programu evropského výzkumu na čelném místě.
4.3.3 Výbor vítá výstavbu výzkumu o biologickém hospodářství.
Cíle tohoto výzkumu musí být formulovány diferencovaněji a musí se prověřit jejich souvislost s ostatními oblastmi společné zemědělské politiky.
Vzdělání, předávání zkušeností a význam interdisiplinárního vědění by měly být v akčním programu Komise důrazněji podporovány, i ve smyslu finanční podpory.
4.3.4 Velká potřeba je v oblasti ekologicky orientovaného výzkumu pěstění rostlin a domácích zvířat.
Zde se jedná také o další rozvoj přizpůsobených ras a druhů za účelem zajištění jejich komercializace.
4.4 Normy a kontroly – zachování integrity
4.4.1 Koncepce vyhlášky
Skutečnost, že i přes existující vyhlášku doposud nebyly stanoveny žádné základní zásady o biologickém zemědělství, se dá vysvětlit jen historicky.
Pro některé členské státy s dlouholetou tradicí této formy zemědělství byly základní zásady stanoveny již dávno.
Zde by mělo dojít k dohodě s následnou definicí (akce č. 8), která by vpracovala zkušenosti IFOAM [3].
V tomto směru by Výbor velmi uvítal, kdyby se zohlednil i historický vývoj v nových členských státech.
4.4.1.1 Současně je nutno upozornit, že v chápání některých národních organizací biologického zemědělství patří ke koncepci vedle ekologických kritérií i zásady socioekonomické, např. vytváření cenných, sociálně stabilních pracovních míst na venkově.
Vyhlášky o biologickém zemědělství by měly být v jednotlivých případech přizpůsobeny, především za současného zohlednění základních zásad a poskytnutá pravidla pro přechodné období s plánovaným konečným datem by měla být vždy postupně prověřována. (akce č. 9).
4.4.2 Pole aplikace norem v oblasti biologické výroby
Kromě upomínky zjednodušených a harmonizovaných pravidel k pěstování rostlin a zvířat je nutno dávat pozor, aby se i nadále udržel vliv malých a středních zemědělských podniků na vývoj pěstování a chovu, aby se zabránilo rozvoji podobných monopolních struktur, např. u mnoha rostlinných kultur a v chovu drůbeže.
Zde již je zásobování těchto závodů druhy, které se hodí pro biologické zemědělství, zcela nemožné.
Při realizaci dále vyvinutých standard pro ochranu zvířat se musí myslet na doprovodná investiční opatření, která mohou mít často za důsledek finančně náročné stavby chlívů nebo jejich přestavby.
Pokud se týče pěstování rostlin, ještě stále chybí pravidla pro tradiční druhy, resp. pro staré rostlinné kultury, které již nejsou na seznamu jednotlivých druhů.
Výbor lituje a žádá Komisi, aby podnikla kroky, které jsou k vydání chybějících nařízení nutné.
4.4.2.1 Pokud jde o akci č. 10 (poslední bod), je nutno vysvětlit, zda se pod pojmem "biodiverzita" chápou kulturní rostliny a užitková zvířata nebo zda je tento pojem pojat obecněji a obsahuje veškerou faunu a flóru.
EHSV upozorňuje dále i na skutečnost, že toto udržení nemůže být podle cílů SZP pouze úkolem biologicky hospodařících podniků.
4.4.2.2 I když jsou procesy z hlediska úspor energií a zdrojů jádrem biologického zemědělství, odmítá EHSV zavádět zde vlastní standardy.
Zde mají přednost podmínky, platící pro veškeré zemědělství a hospodářství.
4.4.2.3 Obzvlášť vítáno je první vydání Evropských směrnic pro výrobky jako je víno a akvakultury.
Výbor se též velmi těší z pozitivních vlivů na konvenční procesy sektorů.
4.5 V akci č. 11 navržené zřízení nezávislého grémia odborníků pro technické poradenství Výbor vítá, jestliže se budou zainteresovaní, t.j. zemědělci, zpracovatelé a spotřebitelé, v přiměřené formě podílet, aby tak získali důvěru občanů v toto grémium.
Chybí zatím definice ohledně harmonogramu, cílů a potřebných finančních zdrojů, aby mohla být tato akce úspěšná.
4.6 Geneticky modifikované organismy (GMO)
4.6.1 Výbor lituje, že se akční program v tomto bodě věnuje pouze mezním hodnotám a že nepředložil žádnou celkovou koncepci pro zajištění koexistence jako předpokladu pro biologické zemědělství v Evropě.
4.6.2 Zákazu použití GMO v biologickém zemědělství se přisuzuje v aktuální diskusi o pravidlech koexistence zvláštní význam.
Doporučení na toto téma lze velkou měrou uskutečnit.
Celá zbylá část zemědělství, která GMO nepoužívá (konvenčního i biologického), nesmí být zatížena náklady, vzniklé na základě povolení použití GMO nebo menších příjmů.
4.6.3 Všeobecné prahové hodnoty pro sadbu se musí pro biologické zemědělství pohybovat na mezi detekce (akce č.12).
Podle názoru Výboru má mez detekce jako prahová hodnota platit i pro konvenční geneticky nemutovanou sadbu.
Jinak by hrozila rychle rostoucí zátěž i u biologických výrobků s částmi GMO, která by ohrozila zásady biologického zemědělství v Evropě.
Kvůli rozsáhlým zemědělským plochám na národních hranicích uvnitř EU a svobodné přepravě zboží je i zde žádoucí harmonizace.
4.7 Kontrolní systémy
Mělo by se schválit prosazení přístupů zaměřených na rizikovost při zlepšování kontroly u akce č.
13. EHSV poukazuje na to, že v německé verzi akčního plánu se na rozdíl od verze anglické hovoří o tom, že nejvyšší riziko podvodu pochází od zemědělských výrobců.
EHSV důrazně žádá o opravu.
Spíš by se mělo zaměřit na slabiny v rizikové analýze a řízení rizik kontrolních systémů u souvisejících sektorů jako jsou zpracování a obchod.
Zlepšení musí být současně spojeno se sníženou administrativní náročností a nižšími náklady.
Účinné vzájemné propojení kontrolních organizací může být prospěšné.
4.8 Dovoz
4.8.1 Při příští úpravě předpisů pro dovoz biologických výrobků se musí myslet na rostoucí riziko znečištění GMO.
4.8.2 Výbor doporučuje věnovat pozornost podpoře středozemní hospodářské oblasti a zvlášť zohlednit možnosti biologického hospodářství.
Měla by se posílit střediska biologického zemědělství a podporovat jejich propojení.
4.8.3 Z důvodů soutěživosti a především proto, aby si biologické zemědělství udrželo svou šanci na trhu, není důvod dělat pro biologické výrobky dalekosáhlejší koncese v mezinárodních obchodních dohodách, než jaké jsou pro konvenční dovoz.
5. Shrnutí
5.1 Výbor vítá předlohu akčního plánu pro biologické zemědělství a biologicky vyrobené potraviny.
Komise tím plní nejen výzvu Rady "Zemědělství", ale i očekávání mnoha občanů.
Zavedením "Cross Compliance" a stanovením kritérií pro zemědělské a ekologické osvědčené procesy se nyní kladou vyšší požadavky na trvale udržitelný rozvoj evropské zemědělské politiky.
5.2 EHSV vítá cílené kampaně zaměřené na trh a informace pro spotřebitele.
Očekává ale, že se stávající nesouměrnost v potravinářském obchodu a ve zpracování potravin nezvětší.
5.3 Sektor, důležitý z hlediska perspektivy na zaměstnanost a výroby veřejného zboží, musí být v programu Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova v rámci opatření, týkajících se kvality zemědělských výrobků, přiměřeně zohledněn.
5.4 Snahy o harmonizaci norem a kontrol nesmí podniky přehánět a musí připouštět regionální zvláštnosti.
Logo EU by nemělo bránit v identifikaci původu zboží jak evropského původu tak původu z třetích zemí.
5.5 Na otázku koexistence s GMO chybí odpověď, jak může být biologická výroba v budoucnu zajištěna v celé Evropě.
Z tohoto důvodu se musí určit mezní hodnoty na mezi detekce pro veškerou sadbu, kontaminovanou GMO.
5.6 Biologickému zemědělství musí být v rámcovém programu výzkumu EU přisouzena vyšší priorita.
Velký celospolečenský zájem a nepatrné prostředky na výzkum tohoto sektoru ze soukromých pramenů tuto prioritu vyžadují.
5.7 Zodpovědní političtí činitelé na evropské úrovni začali na základě rozhodnutí Evropského parlamentu, že by se měly využívat prostředky rozpočtové položky na podporování kvality zemědělských výrobků pro akční plan, odbourávat jmenované deficity v oblasti osobních a hmotných zdrojů.
5.8 EHSV sleduje diskuzi o finančním plánu s velkými obavami.
Omezení prostředků pro rozvoj venkova by se odrazilo i v biologickém zemědělství a v hospodářství biologických potravin.
P6_TA(2004)0006
Dohoda o rybolovu EU/Mauricius *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady o uzavření protokolu, kterým se na období od 3. prosince 2003 do 2. prosince 2007 stanoví rybolovná práva a výše finančního příspěvku podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Mauricia o rybolovu ve vodách Mauricia (KOM(2004)0197 — C5-0179/2004 —2004/0071(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh nařízení Rady (KOM(2004)0197) [1],
- s ohledem na článek 37 a čl. 300 odst. 2 Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C5-0179/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rybolov a stanovisko Výboru pro rozvoj a spolupráci (A6-0001/2004);
1. schvaluje návrh pozměněného nařízení Rady a schvaluje uzavření protokolu;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Mauriciem.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Bod odůvodnění 4a (nový)
_BAR_ 4a. Je třeba koordinovat ochranu zájmů EU v oblasti rybolovu a trvale udržitelné hospodaření se zdroji rybolovu z hlediska hospodářského a sociálního a z hlediska životního prostředí; tato koordinace musí zahrnovat rozvoj obyvatel pobřežních oblastí, kteří se živí rybolovem, _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Bod odůvodnění 4b (nový)
_BAR_ 4b. Bylo by vhodné, aby Komise dále zpracovávala studie hodnocení dopadů, které se zabývají trvale udržitelnou povahou dohody s Mauriciem, _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Bod odůvodnění 4c (nový)
_BAR_ 4c. Bylo by vhodné, aby Komise zajistila, že přidělené prostředky budou použity na účely stanovené dohodou, a aby monitorovala její vliv na rozvoj místního obyvatelstva a zejména pobřežních komunit, které se živí tradičním rybolovem, _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Článek 3a (nový)
_BAR_ Článek 3a Komise předá Evropskému parlamentu a Radě kopii výroční zprávy podle čl. 3 odst. 5 tohoto protokolu. _BAR_
Pozměňovací návrhy 5 a 6
Čl. 3b (nový)
_BAR_ Článek 3b 1. V průběhu posledního roku platnosti protokolu a před zahájením jednání o jeho možném obnovení předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou hodnotící zprávu o jeho uplatňování a podmínkách provádění, která bude obsahovat zejména konkrétní opatření a rovněž analýzu nákladů a užitku, aby bylo možné zkoumat hospodářský a sociální dopad tohoto protokolu a jeho vliv na životní prostředí.
2. Na základě této zprávy a s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu pověří Rada Komisi, aby případně zahájila jednání ze účelem uzavření nového protokolu. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0007
Dohoda o rybolovu EU/Madagaskar *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady o uzavření protokolu, kterým se na období od 1. ledna 2004 do 31. prosince 2006 stanoví práva pro lov tuňáků a výše finančního příspěvku podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Demokratickou republikou Madagaskar o rybolovu u pobřeží Madagaskaru (KOM(2004)0218 — C5-0186/2004 — 2004/0070(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh nařízení Rady (KOM(2004)0218) [1],
- s ohledem na článek 37 a čl. 300 odst. 2 Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C5-0186/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rybolov a stanovisko Výboru pro rozvoj a spolupráci (A6-0002/2004),
1. schvaluje návrh pozměněného nařízení Rady a schvaluje uzavření protokolu;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Demokratické republiky Madagaskar.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Bod odůvodnění 4a (nový)
_BAR_ 4a. Je třeba koordinovat ochranu zájmů EU v oblasti rybolovu a trvale udržitelné hospodaření se zdroji rybolovu z hledika hospodářského a sociálního a z hlediska životního prostředí; tato koordinace musí zahrnovat rozvoj obyvatel pobřežních oblastí, kteří se živí rybolovem, _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Bod odůvodnění 4b (nový)
_BAR_ 4b. Bylo by vhodné, aby Komise dále zpracovávala studie hodnocení dopadů, které se zabývají trvale udržitelnou povahou dohody s Madagaskarem, _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Bod odůvodnění 4c (nový)
_BAR_ 4c. Bylo by vhodné, aby Komise zajistila, že přidělené prostředky budou použity na účely stanovené dohodou, a aby monitorovala její vliv na rozvoj místního obyvatelstva a zejména pobřežních komunit, které se živí tradičním rybolovem, _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Článek 3a (nový)
_BAR_ Článek 3a Komise předloží Parlamentu a Radě výroční zprávu podle čl. 3 odst. 5 tohoto protokolu včetně analýzy využívání fondů vyčleněných pro cílová opatření. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
Článek 3b (nový)
_BAR_ Článek 3b V průběhu posledního roku platnosti protokolu a před zahájením jednání o jeho možném obnovení předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou hodnotící zprávu, která bude zahrnovat analýzu nákladů a užitku,využití rybolovných práv a hodnocení provádění cílových opatření, aby bylo možné zkoumat hospodářský a sociální dopad dohoto protokolu a jeho vliv na životní prostředí. _BAR_
Pozměňovací návrh 6
Článek 3c (nový)
_BAR_ Článek 3c Rada vezme na vědomí tuto zprávu a stanovisko Evropského parlamentu a pověří Komisi, aby zahájila v případě potřeby jednání za účelem uzavření nového protokolu. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0008
Dohoda o rybolovu EU/Kapverdy *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady o uzavření dohody ve formě výměny dopisů týkající se prodloužení protokolu na období od 1. července 2004 do 30. června 2005, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu u pobřeží Kapverdské republiky (KOM(2004)0183 - C5-0189/2004 -2004/0058(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh nařízení Rady (KOM(2004)0183) [1],
- s ohledem na článek 37 a čl. 300 odst. 2 Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec, Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C5-0189/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rybolov (A6-0003/2004);
1. schvaluje pozměněný návrh nařízení Rady a schvaluje uzavření dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Kapverdské republiky.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Článek 3a (nový)
_BAR_ Článek 3a Dříve než vyprší prodloužení tohoto protokolu a než bude uzavřena další dohoda o jeho obnovení, předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování protokolu včetně analýzy čerpání finančních prostředků určených na specifické činnosti s cílem vyhodnodit hospodářský a sociální dopad této dohody a její vliv na životní prostředí. _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Článek 3b (nový)
_BAR_ Článek 3b Na základě zprávy a po konzultaci s Evropským parlamentem Rada pověří Komisi, aby v případě potřeby zahájila jednání, která povedou k uzavření nového protokolu. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Článek 3c (nový)
_BAR_ Článek 3c Na žádost orgánů Kapverdské republiky provede Komise analýzu možností převedení částek, které v současné době spadají pod "specifické činnosti", do projektů financovaných Komisí, které sledují stejné cíle jako projekty týkající se specifických činností. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0009
Mezinárodní trestní tribunál pro bývalou Jugoslávii *
Legislativního usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se ukládají některá omezující opatření na podporu účinného provádění mandátu Mezinárodního trestního tribunálu pro bývalou Jugoslávii (ICTY) (KOM(2004)0348 — SN 2057/2004 — C6-0041/2004 — 2004/0114(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0348) [1],
- s ohledem na pokyny Rady (SN 2057/2004),
- s ohledem na články 60 a 301 Smlouvy o ES,
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0041/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0006/2004);
1. schvaluje pokyny Rady založené na návrhu Komise (KOM(2004)0348);
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0018
Předvstupní opatření v oblasti zemědělství a rozvoje venkova v kandidátských zemích (Bulharsko, Rumunsko) *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1268/1999 o podpoře Společenství pro předvstupní opatření v oblasti zemědělství a rozvoje venkova v kandidátských zemích střední a východní Evropy v předvstupním období (KOM(2004)0163 — C5-0178/2004 — 2004/0054(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0163) [1],
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem (C5-0178/2004),
- v souladu s článkem 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství (A6-0009/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0019
Informační akce a propagace v oblasti zemědělských produktů *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 2702/1999 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů ve třetích zemích a nařízení (ES) č. 2826/2000 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů na vnitřním trhu (COM(2004)0233 — 11464/2004 — C6-0008/2004 — 2004/0073(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (COM(2004)0233) [1],
- s ohledem na pozměněný návrh Rady (11464/2004),
- s ohledem na články 36 a 37 Smlouvy o ES, podle kterých Rada konzultovala Parlament (C6-0008/2004),
- v souladu s čl. 51 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství (A6-0008/2004);
1. schvaluje návrh Komise, pozměněný Radou;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svou svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0051
Osivo vyprodukované v třetích zemích *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 66/401/EHS, 66/402/EHS, 2002/54/ES a 2002/57/ES o zkouškách prováděných pod úředním dohledem a o rovnocennosti osiva vyprodukovaného v třetích zemích (KOM(2004)0263 — 14410/2004 — C6-0010/2004 — 2004/0086(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0263) [1],
- s ohledem na návrh pozměněný Radou (14410/2004),
- s ohledem na článek 37 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem (C6-0010/2004),
- v souladu s článkem 51 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství (A6-0007/2004),
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0052
Zdanění příjmů z úspor ve formě úrokových plateb (Andorra) *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Andorrským knížectvím, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (KOM(2004)0564 — C6-0120/2004 — 2004/0192(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (KOM(2004)0564) [2],
- s ohledem na návrh Dohody mezi Evropským společenstvím a Andorrským knížectvím, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb,
- s ohledem na článek 94 a čl. 300 odst. 2 první pododstavec Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0120/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A6-0017/2004),
1. schvaluje uzavření dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Andorrskému knížectví.
[2] Dosud nezveřejněno
P6_TA(2004)0053
Zdanění příjmů z úspor ve formě úrokových plateb (Lichtenštejnsko) *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Lichtenštejnským knížectvím, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (KOM(2004)0569 — C6-0121/2004 —2004/0191(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (KOM(2004)0569) [1],
- s ohledem na návrh Dohody mezi Evropským společenstvím a Lichtenštejnským knížectvím, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb,
- s ohledem na článek 94 a čl. 300 odst 2 první pododstavec Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0121/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A6-0016/2004),
1. schvaluje uzavření dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Lichenštejnskému knížectví.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0054
Program ARGO *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu Komise, na jehož základě má být přijato rozhodnutí Rady, kterým se mění rozhodnutí 2002/463/ES o přijetí akčního programu pro správní spolupráci v oblasti vnějších hranic, víz, azylu a přistěhovalectví (program ARGO) (KOM(2004)0384 — C6-0049/2004 — 2004/0122(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise (KOM(2004)0384) [1],
- s ohledem na článek 66 Smlouvy o ES,
- s ohledem na článek 67 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem (C6-0049/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0019/2004),
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. vyzývá Komisi, aby odpovídajícím způsobem změnila svůj návrh, podle čl. 250 odst. 2 Smlouvy o ES;
3. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. požaduje zahájení dohodovacího řízení podle společného prohlášení ze 4. března 1975, bude-li mít Rada v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
5. žádá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
6. pověřuje svého předsedu, aby předal tento postoj Parlamentu Radě a Komisi.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
BOD ODŮVODNĚNÍ 4
(4) Rozpočtový orgán výrazně zvýšil finanční prostředky na program ARGO na rok 2004 s cílem zlepšit správu vnějších hranic. _BAR_ zrušuje se _BAR_
Pozměňovací návrh 2
BOD ODŮVODNĚNÍ 5
(5) V zájmu podpory obecných cílů programu ARGO je třeba zvýšit počet opatření navrhovaných v oblasti vnějších hranic a vytvořit nové druhy opatření. _BAR_ (5) V zájmu podpory obecných cílů programu ARGO a zvýšení jeho přístupnosti pro vnitrostátní správní orgány je třeba zvýšit počet opatření navrhovaných v oblasti vnějších hranic a vytvořit nové druhy opatření. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
BOD ODŮVODNĚNÍ 6a (nový)
_BAR_ (6a) Aby byl zajištěn přínos na úrovni EU pro všechny členské státy, je nutné mít možnost ověřit, jak přispívají k evropským sítím kontroly a ostrahy vnějších hranic.
Z téhož důvodu bude třeba stanovit maximální částku prostředků, které jsou k dispozici na opatření jednoho členského státu. _BAR_
Pozměňovací návrh 4
ČL. 1 ODST. 1Čl. 10 odst. 1a písm. ba) (nové) (rozhodnutí 2002/463/ES)
_BAR_ ba)jsou přínosem pro všechny členské státy, takže projekty jednoho státu umožní lépe koordinovat opatření mezi členskými státy, a bude tak zajištěna jednotnější úroveň bezpečnosti na všech vnějších hranicích. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
ČL. 1 ODST. 3 PÍSM. a)Čl. 12 odst. 3 písm. a) (rozhodnutí 2002/463/ES)
a)vypracuje roční program činnosti obsahující konkrétní cíle, tematické priority, objektivní kritéria podle čl. 10 odst. 1a písm. b), popis opatření podle čl. 10 odst. 3, která má Komise v úmyslu učinit, a popřípadě seznam dalších opatření; _BAR_ a)vypracuje roční program činnosti obsahující konkrétní cíle, tematické priority, objektivní kritéria podle čl. 10 odst. 1a písm. b), maximální částku ročního rozpočtu, která je k dispozici na opatření podle článku 10 odst. 1a, popis opatření podle čl. 10 odst. 3, která má Komise v úmyslu učinit, a popřípadě seznam dalších opatření; _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0055
Obaly a obalové odpady ***I
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (KOM(2004)0127 — C5-0100/2004 — 2004/0045(COD))
(Postup spolurozhodování: první čtení)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Evropskému parlamentu a Radě (KOM(2004)0127) [1],
- s ohledem na čl. 251 odst. 2 a čl. 95 odst. 1 Smlouvy o ES, v souladu s nimiž Komise předložila svůj návrh Parlamentu (C5-0100/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin (A6-0027/2004),
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. vyzývá Komisi, aby věc znovu postoupila Parlamentu, bude-li mít v úmyslu svůj návrh podstatně změnit nebo jej nahradit jiným textem;
3. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu, Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněn
P6_TA(2004)0056
Evropská agentura pro obnovu *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2667/2000 o Evropské agentuře pro obnovu (KOM(2004)0451 — C6-0075/2004 — 2004/0133(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0451) [1],
- s ohledem na čl. 181a odst. 2 první větu Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0075/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci (A6-0031/2004),
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. vyzývá Komisi, aby podle čl. 250 odst. 2 Smlouvy o ES návrh změnila odpovídajícím způsobem;
3. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Bod odůvodnění 7a (nový)
_BAR_ (7a) Jakékoliv změny v působnosti agentury nad rámec ustanovení nařízení (ES) č. 2667/2000, zejména článků 1, 2 a 15, podléhají také příslušným rozpočtovým postupům. _BAR_
Pozměňovací návrh 2
ČLÁNEK l BOD 4Článek 14 (Nařízení (ES) č. 2667/2000)
4. Článek 14 se zrušuje. _BAR_ 4.Článek 14 se nahrazuje tímto:Komise předloží Radě nejpozději do června 2005 zprávu zabývající se budoucností agentury po 31. prosinci 2006. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
ČLÁNEK 1 BOD 5Článek 15 (Nařízení (ES) č.2667/2000)
5.Článek 15 se nahrazuje tímto:Komise může delegovat na agenturu uskutečňování pomoci Společenství pro Srbsko a Černou Horu a pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, o které bylo rozhodnuto nařízením (ES) č. 1628/96. _BAR_ 5.Článek 15 se nahrazuje tímto:Komise může delegovat na agenturu uskutečňování pomoci Společenství pro Srbsko a Černou Horu a pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, o které bylo rozhodnuto nařízením (ES) č. 1628/96.Komise může pověřit agenturu prováděním pomoci pro povzbuzení hospodářského rozvoje turecké komunity na Kypru na základe narízení rady (ES) č . .../2004. _BAR_
Pozměňovací návrh 4
ČLÁNEK 1 BOD 5A (nový)Článek 15a (nařízení (ES) č. 2667/2000)
_BAR_ (5a)Vkládá se následující článek 15aČlánek 15aV zájmu další jasnosti a průhlednosti poskytne Komise Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 2004 podrobnou zprávu, která určí rozdělení úkolů mezi operační centra agentury a decentralizované delegace Komise v jednotlivých oblastech, vysvětlí odůvodnění tohoto -rozdělení a poskytne analýzu jeho fungování v praxi pro všechny zúčastněné země a zejména pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii vzhledem k její žádosti o členství v EU. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0057
Nástroj pro finanční podporu (Kypr) *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se zřizuje nástroj pro finanční podporu na posílení hospodářského rozvoje turecké komunity na Kypru (KOM(2004)0465 — KOM(2004)0696 — 13195/2004 — C6-0098/2004 — 2004/0145(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0465) [1] a na pozměněný návrh (KOM(2004)0696) [2],
- s ohledem na návrh nařízení Rady (13195/2004),
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0098/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a na stanovisko Rozpočtového výboru (A6-0032/2004);
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. shledává, že finanční výkaz přiložený k návrhu Komise bude v souladu s limitem finanční perspektivy bez toho, aby byly omezeny další politiky, jakmile rozpočtový orgán rozhodne o financování návrhu;
3. požaduje, aby Rada přijala co nejdříve spravedlivé rozhodnutí o otázce obchodních vztahů;
4. vyzývá Komisi, aby podle čl. 250 odst. 2 Smlouvy o ES návrh změnila odpovídajícím způsobem;
5. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
6. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
7. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
Znění navržené Komisí _BAR_ Pozměňovací návrhy Parlamentu _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Bod odůvodnění 1
(1) Evropská rada opakovaně zdůraznila, že výrazně upřednostňuje přistoupení znovusjednoceného Kypru.
Dosud nebylo dosaženo uspokojivého řešení. _BAR_ (1) Evropská rada a Evropský parlament opakovaně zdůraznily, že výrazně upřednostňují přistoupení znovusjednoceného Kypru.
Dosud nebylo dosaženo uspokojivého řešení. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Čl. 3 odst. 2
2. Komisi bude nápomocen výbor zřízený podle čl. 9 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 3906/89 složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise. _BAR_ 2. Komisi bude nápomocen výbor zřízený podle čl. 9 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 3906/89, ve kterém bude každý členský stát zastoupen vždy jedním zástupcem, a kterému bude předsedat zástupce Komise. _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Čl. 5 odst. 1
1. Činnosti podle tohoto nařízení budou prováděny v souladu s pravidly stanovenými v hlavě IV části 2 nařízení Rady 1605/2002.
Všechny -jednotlivé právní závazky týkající se pomoci podle tohoto nařízení budou splněny nejpozději do tří let po datu, kdy byl učiněn rozpočtový závazek. _BAR_ 1. Činnosti podle tohoto nařízení budou prováděny v souladu s pravidly stanovenými v nařízení Rady (ES, Euratom) č.1605/2002.
Všechny jednotlivé právní závazky týkající se pomoci podle tohoto nařízení budou splněny nejpozději do tří let po datu, kdy byl učiněn rozpočtový závazek. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
Článek 5 b (nový)
_BAR_ Článek 5b Jakékoli změny v působnosti agentury, vyjma toho, co je již uvedeno v nařízení Rady (ES) č. 2667/2000, podléhají také příslušným rozpočtovým postupům. _BAR_
Pozměňovací návrh 6
Článek 6 a (nový)
_BAR_ Článek 6 a Jakýkoli projekt financovaný v souladu s tímto nařízením bude zkoumán s cílem zjistit, zda nezasahuje do majetkových práv žádného občana EU. _BAR_
Pozměňovací návrh 7
Článek 9
Komise každoročně zašle Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uskutečňování pomoci Společenství na základě tohoto nástroje.
Zpráva bude obsahovat údaje o činnostech financovaných během daného roku a o zjištěních učiněných při sledování, a poskytne rovněž vyhodnocení výsledků dosažených při uskutečňování pomoci. _BAR_ Komise každoročně, vždy k 1. květnu, zašle Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uskutečňování pomoci Společenství na základě tohoto nástroje v předešlém roce.
Zpráva bude obsahovat údaje o činnostech financovaných během tohoto roku a o zjištěních učiněných při sledování, a poskytne rovněž vyhodnocení výsledků dosažených při uskutečňování pomoci. _BAR_
Pozměňovací návrh 8
Článek 10
V případě úplného urovnání kyperského problému Rada na základě návrhu Komise jednomyslně rozhodne o nezbytných úpravách tohoto nařízení. _BAR_ V případě úplného urovnání kyperského problému Rada na základě návrhu Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně rozhodne o nezbytných úpravách tohoto nařízení. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0070
Zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (San Marino) *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Republikou San Marino, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (KOM(2004)0643 — C6-0172/2004 — 2004/0241(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (KOM(2004)0643) [1],
- s ohledem na návrh Dohody mezi Evropským společenstvím a Republikou San Marino, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb,
- s ohledem na článek 94 a čl. 300 odst. 2 první pododstavec a odstavec 4 Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C6-0172/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A6-0039/2004),
1. schvaluje uzavření dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu, Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Republiky San Marino.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0071
Zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (Monako) *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Monackým knížectvím, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (KOM(2004)0733 — C6-0202/2004 — 2004/0264(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (KOM(2004)0733) [1],
- s ohledem na návrh dohody mezi Evropským společenstvím a Monackým knížectvím, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb,
- s ohledem na článek 94, čl. 300 odst. 2 první pododstavec a odstavec 4 Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem (C6-0202/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A6-0042/2004),
1. schvaluje návrh Komise;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Monackého knížectví.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TC1-COD(2004)0023
Postoj Evropského parlamentu a Rady přijatý při prvním čtení dne 2. prosince 2004 k přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. .../2005/ES o zavedení víceletého programu Společenství pro podporu bezpečnějšího využívání internetu a nových on-line technologií
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 153 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Používání internetu a nových technologií, například mobilních telefonů, ve Společenství neustále významnou měrou roste.
Současně s tím přetrvávají určitá nebezpečí, ohrožující zejména děti, nadále dochází ke zneužívání těchto technologií a objevují se nová nebezpečí a způsoby zneužívání.
S cílem povzbudit využívání příležitostí, které internet a nové online technologie nabízejí, jsou potřebná opatření na podporu jejich bezpečnějšího využívání a na ochranu konečného uživatele před nežádoucím obsahem.
(2) Cílem "akčního plánu Evropa 2005" [5], který vychází z Lisabonské strategie, je podpora bezpečných služeb, aplikací a obsahu založených na široce dostupné šírokopásmové infrastruktuře.
Mezi jeho cíle patří bezpečná informační infrastruktura, vývoj, analýza a šíření osvědčených postupů, srovnávací hodnocení a mechanismus koordinace politik v oblasti informační společnosti.
(3) Právní rámec vytvářený na úrovni Společenství, který se zabývá řešením otázek digitálního obsahu v informační společnosti, nyní také zahrnuje pravidla pro online služby, zejména pravidla pro nevyžádanou reklamní elektronickou poštu obsažená ve směrnici 2002/58/ES [6] a pro důležité aspekty odpovědnosti zprostředkujících poskytovatelů služeb ve směrnici 2000/31/ES [7], a doporučení členským státům, celému odvětví, dotčeným osobám a Komisi spolu s obecnými směry obsaženými v doporučení 98/560/ES [8].
(4) Bude třeba činit soustavné kroky, pokud jde o obsah, který by mohl být škodlivý pro děti nebo který konečný uživatel nepožadoval, a o obsah, který je v rozporu ze zákonem, zejména o dětskou pornografii a rasistické materiály.
(5) Dosažení mezinárodní dohody o právně závazných základních pravidlech je žádoucí, ale nebude snadné jí dosáhnout.
I když bude této dohody dosaženo, nezajistí to samo o sobě uplatňování pravidel a ochranu ohrožených osob.
(6) Akční plán pro bezpečnější internet [9] (1998-2004) zajistil finanční zdroje z rozpočtu Společenství, které daly vzniknout řadě iniciativ a vytvořily evropskou přidanou hodnotu.
Další financování pomůže novým iniciativám navázat na již dokončenou práci.
(7) Stále jsou potřeba praktické kroky, které motivují k podávání hlášení o nedovoleném obsahu na internetu těm, kdo mohou danou věc řešit, podněcují hodnocení výkonnosti filtračních technologií a jejich srovnávací hodnocení, šíří osvědčené způsoby, jak zpracovávat kodexy chování obsahující obecně uznávané normy, a informují a poučí rodiče a děti o tom, jak nejlépe využívat potenciálu nových sdělovacích prostředků bezpečným způsobem.
(8) Na úrovni členského státu je nutná akce, do níž se zapojí široká škála účastníků ze státní správy, regionální a místní samosprávy, z řad provozovatelů sítí, rodičů,učitelů a pracovníků ve školství.
Společenství může v členských státech podněcovat uplatňování osvědčených postupů udáváním směru v rámci EU i v mezinárodním měřítku a podporou zaměřenou na srovnávací hodnocení, vytváření sítí a aplikovaný výzkum na evropské úrovni.
(9) Důležitá je také mezinárodní spolupráce, kterou lze podněcovat, koordinovat, předávat a uskutečňovat v rámci činnosti navzájem propojených struktur Společenství.
(10) Opatření, k jejichž přijímání je Komise oprávněna v rámci prováděcích pravomocí svěřených jí tímto rozhodnutím, jsou v zásadě řídící opatření vztahující se k provádění programu s podstatným rozpočtovým dopadem ve smyslu čl. 2 písm. a) rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10].
Tato opatření by proto měla být přijata v souladu s řídícím postupem uvedeným v článku 4 tohoto rozhodnutí.
(11) Komise zajistí komplementaritu souvisejících iniciativ a programů Společenství a jejich vzájemnou součinnost, přičemž rovněž zohlední činnost ostatních subjektů.
(12) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční rámec, který je základním vodítkem pro rozpočtový orgán v průběhu ročního rozpočtového procesu ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a zlepšení rozpočtového procesu [11].
(13) Jelikož cílů navrhované činnosti nemůže být vzhledem k nadnárodní povaze uvedených otázek uspokojivě dosaženo členskými státy, avšak z důvodu jejich evropského rozsahu či účinku jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijímat příslušná opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku toto rozhodnutí nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedených cílů.
(14) Toto rozhodnutí respektuje základní práva a dodržuje zásady obsažené v Chartě základních práv Evropské unie, zejména v článcích 7 a 8.
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Cíl
Tímto rozhodnutím se přijímá program Společenství na období 2005-2008 zaměřený na podporu bezpečnějšího užívání internetu a nových online technologií, zejména s ohledem na děti, a na boj proti nedovolenému obsahu a obsahu nevyžádanému konečným uživatelem.
Tento program ponese název "Bezpečnější internet plus" (dále jen "program").
Za účelem dosažení obecného cíle programu podle odstavce 1 se budou řešit tyto úkoly:
a) boj proti nedovolenému obsahu
b) potírání nežádoucího a závadného obsahu
c) podpora bezpečnějšího prostředí
d) osvěta.
Činnosti vykonávané v rámci těchto úkolů jsou uvedeny v příloze I.
Program je prováděn v souladu s přílohou III.
Článek 2
Účast
1. Program je otevřen účasti právnických osob usazených v členských státech.
Bude také otevřen pro účast právnických osob usazených v kandidátských zemích v souladu s bilaterálními dohodami, které s těmito zeměmi existují nebo budou uzavřeny.
2. Program může být otevřen právnickým osobám se sídlem v zemích ESVO, které jsou smluvními stranami Dohody o EHP v souladu s ustanoveními této dohody [12].
3. Program může být bez finanční podpory Společenství otevřen účasti právnických osob usazených ve třetích zemích a mezinárodním organizacím, pokud tato účast účinným způsobem přispívá k provádění programu. Rozhodnutí o takové účasti je přijato v souladu s postupem podle čl. 4 odst. 2.
Článek 3
Pravomoci Komise
1. Komise odpovídá za provádění programu.
2. Komise na základě tohoto rozhodnutí vypracuje pracovní program.
3. Při provádění programu Komise v úzké spolupráci s členskými státy zajistí, že program bude celkově v souladu s ostatními politikami, programy a akcemi Společenství, které se týkají příslušné oblasti, zejména s programy Společenství v oblasti výzkumu a technologického rozvoje a s programy Daphné [13], eContent [14] a Modinis [15], a bude je doplňovat.
4. Komise jedná v souladu s postupem podle čl. 4 odst. 2, za účelem:
a) přijetí a pozměnění pracovního programu;
b) rozpis rozpočtových výdajů;
c) stanovení kritérií a obsahu výzev k předkládání návrhů v souladu s cílem stanoveným v článku 1;
d) hodnocení projektů předložených v rámci výzvy k předkládání návrhů na financování z rozpočtu Společenství, kde se odhadovaný příspěvek Společenství rovná nebo je vyšší než 500000 EUR;
e) jakékoli odchylky od pravidel stanovených v příloze III;
f) provádění opatření na hodnocení programu.
5. Komise informuje výbor o pokroku v naplňování programu.
Článek 4
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Pokud se odkazuje na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 tohoto rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
Sledování a hodnocení
1. Pro zajištění účinného využití pomoci Společenství Komise zajistí, aby činnosti na základě tohoto rozhodnutí byly předem posouzeny, průběžně sledovány a následně vyhodnoceny.
2. Komise sleduje realizaci projektů v rámci programu.
Po skončení projektu Komise zhodnotí způsob realizace projektů a jejich výsledky a posoudí, zda byly dosaženy původní cíle.
3. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů hodnotící zprávu o realizaci směrů činnosti uvedenou v čl.
1 odst. 2, a to nejpozději do poloviny roku 2006.
V této souvislosti předloží Komise zprávu o souladu výše finančních prostředků pro období 2007-2008 s finančním výhledem. Komise může popřípadě v rámci rozpočtových postupů pro období 2007-2008 přijmout nutná opatření pro zajištění souladu ročních částek s finančním výhledem.
Po skončení programu předloží Komise závěrečnou hodnotící zprávu.
4. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě výsledky svých kvantitativních i kvalitativních hodnocení spolu s vhodnými návrhy na změnu tohoto rozhodnutí.
Výsledky budou předány před předložením návrhů souhrnného rozpočtu Evropské unie na roky 2007 až 2009.
Článek 6
Finanční ustanovení
1. Finanční rámec pro provádění činností Společenství v rámci tohoto rozhodnutí na období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008 se stanoví na 45 milionů EUR, z nichž je 20,05 milionu určeno na období do 31. prosince 2006.
Částka stanovená pro období po 31. prosinci 2006 se považuje za potvrzenou, pokud je pro toto období v souladu s finančním výhledem platným pro období, které začíná v roce 2007.
Roční výši finančních prostředků na období od roku 2005 až 2008 schvaluje rozpočtový orgán v rámci hranic stanovených finančním výhledem.
2. Orientační rozpis výdajů je uveden v příloze II.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské Unie. V
Za Evropský parlament
předseda
Za Radu
předseda nebo předsedkyně
[1] Úř. věst.
C.
[2] Úř. věst.
C.
[3] Úř. věst.
C.
[4] Postoj Evropského parlamentu ze dne 2. prosince 2004.
[5] KOM(2002)0263.
[6] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Úř.věst.
L 201, 31.7.2002, s. 37).
[7] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (Úř.věst.
L 178, 17.7.2000, s. 1).
[8] Doporučení Rady 98/560/ES ze dne 24. září 1998 o rozvoji konkurenceschopnosti evropského průmyslu audiovizuálních a informačních služeb podporou vnitrostátních rámců zaměřených na dosažení srovnatelné a účinné úrovně ochrany nezletilých osob a lidské důstojnosti (Úř.věst.
L 270, 7.10.1998, s. 48).
[9] Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 276/1999/ES ze dne 25. ledna 1999, kterým se přijímá víceletý akční plán Společenství na podporu bezpečného používání internetu prostřednictvím boje s nedovolenými a škodlivými materiály především v oblasti ochrany dětí a nezletilých osob (Úř.věst.
L 33, 6.2.1999, s.
1), naposledy pozměněné rozhodnutím č. 787/2004/ES (Úř.věst.
L 138, 30.4.2004, s. 12).
[10] Úř. věst.
L 184, 17.7.1999, s.23.
[11] Úř. věst.
C 172, 18.6.1999, s. 1., ve znění rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 2003/429/ES (Úř.věst.
L 147, 14.6.2003, s. 25).
[12] Rozhodnutí smíšeného výboru EHP č. 58/2004 ze dne 23. dubna 2004, kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v určitých oblastech nespadajících pod čtyři svobody (Úř.věst.
L 277, 26.8.2004, s. 29).
[13] Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 803/2004/ES ze dne 21. dubna 2004, kterým se přijímá program akce Společenství (2004 až 2008) v oblasti prevence násilí páchaného na dětech, mladých lidech a ženách a boje proti němu a v oblasti ochrany obětí a rizikových skupin (program Daphne II) (Úř.věst.
L 143, 30.4.2004, s. 1).
[14] Rozhodnutí Rady 2001/48/ES ze dne 22. prosince 2000, kterým se přijímá víceletý program Společenství na povzbuzení rozvoje a používání evropského digitálního obsahu v globálních sítích a na podporu jazykové různorodosti v informační společnosti (Úř.věst.
L 14, 18.1.2001, s.
32), ve znění rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. / /ES ze dne (Úř.věst.
L,, s.).
[15] Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2256/2003/ES ze dne 17. listopadu 2003 o přijetí víceletého programu (na roky 2003-2005) monitorování akčního plánu eEurope 2005, šíření správných postupů a zvýšení bezpečnosti sítí a informací (Úř.věst.
L 336, 23.12.2003, s.
1) ve znění rozhodnutí č. 787/2004/ES.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0073
Ochranné prvky a biometrické údaje v cestovních pasech občanů EU *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady o standardech pro ochranné prvky a biometrické údaje v cestovních pasech občanů EU předloženém Komisí (KOM(2004)0116 — C5-0101/2004 — 2004/0039(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise (KOM(2004)0116) [1],
- s ohledem na obecné pokyny Rady stanovené v dokumentu 15139/04, který byl předán Parlamentu dne 24. listopadu 2004,
- s ohledem na čl. 62 odst. 2 písm. a) Smlouvy o ES,
- s ohledem na článek 67 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem (C5-0101/2004)
- s ohledem na Protokol o začlenění schengenského acquis do Evropské unie, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem,
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0028/2004),
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. vyzývá Komisi, aby návrh v souladu s čl. 250 odst. 2 Smlouvy o ES změnila odpovídajícím způsobem;
3. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. vyzývá k zahájení dohodovacího řízení podle společného prohlášení ze dne 4. března 1975, bude-li mít Rada v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
5. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
6. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Bod odůvodnění 2
(2) Minimální standardy pro cestovní pasy byly zavedeny usnesením zástupců vlád členských států, kteří se sešli v Radě dne 17. října 2000.
Nyní je vhodné nahradit toto usnesení opatřením Společenství v zájmu zvýšení harmonizovaných bezpečnostních standardů pro ochranu cestovních pasů před paděláním.
Současně by měly být do cestovních pasů přidány biometrické prvky, aby vznikla spolehlivá vazba mezi dokladem a jeho skutečným držitelem. _BAR_ (2) Minimální bezpečnostní standardy pro cestovní pasy byly zavedeny usnesením zástupců vlád členských států, kteří se sešli na zasedání Rady dne 17. října 2000.
Evropská rada rozhodla, že je nyní vhodné nahradit toto usnesení opatřením Společenství v zájmu zvýšení harmonizovaných bezpečnostních standardů pro ochranu cestovních pasů před paděláním.
Současně by měly být do cestovních pasů přidány biometrické prvky, aby vznikla spolehlivá vazba mezi dokladem a jeho skutečným držitelem. _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Bod odůvodnění 2a (nový)
_BAR_ (2a) Biometrické údaje v pasech smějí být používány pouze pro ověřování pravosti dokumentu a totožnosti jeho držitele, a to za použití přímo dostupných porovnatelných prvků, kdykoli právní úprava vyžaduje předložení cestovního pasu. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Bod odůvodnění 3
(3) Integrace biometrických identifikátorů je významným krokem k používání nových prvků, které vytvoří spolehlivější vazbu mezi vízem a jeho držitelem, což bude významným příspěvkem k ochraně před podvodným použitím dokladu. Je třeba zohlednit specifikace obsažené v dokumentu č.
9303 Mezinárodní organizace pro civilní letectví týkajícím se strojově čitelných víz. _BAR_ (3) S ohledem na budoucí rozvoj na evropské úrovni je harmonizace ochranných prvků a integrace biometrických ukazatelů významným krokem při používání nových prvků, které učiní cestovní doklady bezpečnější a vytvoří spolehlivější vazbu mezi cestovním pasem a jeho držitelem, což bude významným příspěvkem k ochraně před podvodným použitím dokladu. _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Bod odůvodnění 7
(7) Pokud jde o zacházení s osobními údaji v souvislosti s cestovními pasy, platí ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů.
Je třeba zajistit, aby v cestovních pasech nebyly obsaženy žádné další informace, které nejsou uvedeny v uvedeném nařízení a jeho přílohách nebo které nejsou zmíněny v příslušném cestovním dokladu. _BAR_ (7) Pokud jde o zacházení s osobními údaji v souvislosti s cestovními pasy, platí ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů V cestovních pasech by neměly být obsaženy žádné další informace. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
Čl. 1 odst. 2
2. Cestovní pas musí obsahovat paměťové médium s dostatečnou kapacitou, které musí mít vysokou úroveň zabezpečení a které musí obsahovat fotografii tváře.
Členské státy mohou rovněž vložit otisky prstů v kompatibilním formátu. _BAR_ 2. Cestovní pas musí obsahovat vysoce zabezpečené paměťové médium s dostatečnou kapacitou a schopností zaručit integritu, pravdivost a důvěrnost uložených údajů.
Musí obsahovat snímek tváře.
Členské státy mohou rovněž vložit otisky prstů v interoperabilním formátu.
Nesmějí být vytvářeny žádné centrální databáze pasů a cestovních dokladů Evropské unie, které by obsahovaly biometrické a jiné údaje všech držitelů cestovních pasů EU. _BAR_
Pozměňovací návrh 6
Čl. 2 odst. 1 uvozující formulace
1. V souladu s postupem uvedeným v čl. 5 odst. 2 by měly být stanoveny dodatečné technické specifikace pro cestovní pasy týkající se následujících požadavků: _BAR_ 1. V souladu s postupem uvedeným v článku 5 by měly být stanoveny dodatečné technické specifikace pro cestovní pasy týkající se následujících požadavků: _BAR_
Pozměňovací návrh 7
Čl. 2 odst. 1 písm. b)
b)technické specifikace paměťového média pro biometrické informace a jeho zabezpečení; _BAR_ b)technické specifikace paměťového média pro biometrické informace a jeho zabezpečení, zejména v zájmu ochrany integrity, pravdivosti a důvěrnosti údajů a zajištění jejich použití pro účely stanovené v tomto nařízení; _BAR_
Pozměňovací návrh 8
Čl. 2 odst. 1a (nový)
_BAR_ 1a. Paměťové médium smějí použít pouze a)příslušné orgány členských států, a to pro čtení, uchovávání, změnu a odstraňování údajů,b)oprávněné subjekty, které mají ze zákona pravomoc číst údaje, pro čtení údajů. _BAR_
Pozměňovací návrh 9
Čl. 3 odst. 2a (nový)
Každý členský stát musí vést rejstřík příslušných úřadů a oprávněných subjektů uvedených v čl. 2 odst.
1a. Členský stát poskytne tento rejstřík a popřípadě jeho pravidelné aktualizace Komisi, která povede a bude pravidelně aktualizovat souhrn vnitrostátních rejstříků přístupný na internetu.
Komise bude každoročně zveřejňovat tento souhrn vnitrostátních rejstříků. _BAR_
Pozměňovací návrh 10
Čl. 4 odst. 1
Aniž jsou dotčeny předpisy pro ochranu údajů, musí mít osoby, kterým je vystaven cestovní pas, právo ověřit správnost osobních údajů obsažených v cestovním pasu, a popřípadě požádat o jejich opravu nebo odstranění. _BAR_ 1. Aniž by byly dotčeny předpisy pro ochranu údajů, musí mít osoby, kterým je vystaven cestovní pas, právo ověřit správnost osobních údajů obsažených v cestovním pasu a popřípadě požádat o jejich opravu nebo odstranění.
Veškeré ověřování, opravy nebo odstraňování údajů musí být provedeny bezplatně pověřeným vnitrostátním orgánem. _BAR_
Pozměňovací návrh 11
Čl. 4 odst. 2
V cestovních pasech nesmějí být uvedeny žádné informace ve strojově čitelném formátu, které nejsou uvedeny v tomto nařízení nebo jeho přílohách a nejsou zmíněny v cestovním pase. _BAR_ 2. V cestovních pasech nesmějí být uvedeny žádné informace ve strojově čitelném formátu, které nejsou uvedeny v tomto nařízení nebo jeho příloze nebo nejsou zmíněny v cestovním pase.
V cestovním pase nesmí být obsaženy žádné další informace. _BAR_
Pozměňovací návrh 12
Čl. 4 odst. 2a (nový)
_BAR_ 2a. Biometrické prvky v pasech by měly být používány pouze pro ověřování a)pravosti dokumentub)totožnosti držitele, za použití přímo dostupných porovnatelných prvků, kdykoli právní úprava vyžaduje předložení cestovního pasu. _BAR_
Pozměňovací návrh 13
Čl. 4 odst. 2b (nový)
_BAR_ 2b. Členské státy pravidelně předkládají Komisi audit provádění tohoto nařízení zpracovaný na základě obecně uznávaných norem, zejména s ohledem na pravidla, která stanoví účel, a omezují přístup.
Budou rovněž informovat Komisi o jakýchkoli zjištěných potížích při provádění tohoto nařízení a vyměňovat si poznatky o osvědčených postupech jak s Komisí, tak mezi sebou navzájem. _BAR_
Pozměňovací návrh 14
Čl. 5 odst. 3a (nový)
_BAR_ 3a. Výboru jsou nápomocni odborníci jmenovaní pracovní skupinou zřízenou podle článku 29 směrnice 95/46/ES. _BAR_
Pozměňovací návrh 15
Čl. 5 odst. 3b (nový)
_BAR_ 3b. Jakmile výbor vytvoří konečné znění dodatečných technických specifikací uvedených v čl. 2 odst. 1, vydá pracovní skupina zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES stanovisko týkající se souladu těchto specifikací s normami ochrany údajů a předá toto stanovisko Evropskému parlamentu, Radě a Komisi. _BAR_
Pozměňovací návrh 16
Čl. 5 odst. 3c (nový)
_BAR_ 3c. Komise předloží návrh svého rozhodnutí o dodatečných technických specifikacích uvedených v čl. 2 odst. 1 Evropskému parlamentu, který může do tří měsíců přijmout usnesení odmítající tento návrh rozhodnutí. _BAR_
Pozměňovací návrh 17
Čl. 5, odst. 3d (nový)
_BAR_ 3d. Komise informuje Evropský parlament o opatření, které zamýšlí přijmout v reakci na usnesení Evropského parlamentu, a o důvodech, které ji k tomu vedou. _BAR_
Pozměňovací návrh 18
Čl. 5 odst. 3e (nový)
_BAR_ 3e. Musí být zaručena d věrnost dodatečných technických specifikací uvedených v čl. 2 odst. 1. _BAR_
Pozměňovací návrh 19
Čl. 6 odst. 2
Členské státy použijí toto nařízení nejpozději za rok od vstupu opatření uvedených v článku 2 v platnost. _BAR_ Toto nařízení bude použito pouze tehdy, předloží-li vnitrostátní orgány příslušné pro ochranu údajů potvrzení, že mají dostatečné pravomoci a zdroje pro vyšetřování, aby mohly uplatnit směrnici 95/46/ES ve vztahu k údajům shromážděným na základě ustanovení této směrnice.
Členské státy použijí toto nařízení nejpozději 18 měsíců od přijetí opatření uvedených v článku 2.
Tímto však není dotčena platnost již vydaných cestovních pasů. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0077
Dodatkový protokol k Dohodě o hospodářském partnerství, politické koordinaci a spolupráci EU/Mexiko ***
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o podpisu Dodatkového protokolu k Dohodě o hospodářském partnerství, politické koordinaci a spolupráci mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Spojenými státy mexickými na straně druhé, kterým se zohledňuje přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Maďarské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii (KOM(2004)0270 — C6-0019/2004 — 2004/0085(AVC))
(Postup souhlasu)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (KOM(2004)0270) [1],
- s ohledem na žádost o vyslouvení souhlasu, kterou předložila Rada podle čl. 300 odst. 3 druhého pododstavce ve spojení s čl. 57 odst. 2, článkem 71, čl. 80 odst. 2, čl. 133 odst. 1 a odst. 5, článkem 181 a čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první a druhou větou Smlouvy o ES (C6-0019/2004),
- s ohledem na článek 75 a čl. 83 odst. 7 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na doporučení Výboru pro mezinárodní obchod (A6-0060/2004);
1. vyslovuje souhlas s uzavřením dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Spojeným státům mexickým.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0078
Protokol k Dohodě o spolupráci a celní unii EU/San Marino *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady na uzavření, za Evropské společenství a jeho členské státy, Protokolu k Dohodě o spolupráci a celní unii mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou San Marino, s ohledem na přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii (KOM(2004)0258 — C6-0048/2004 — 2004/0083(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament
- s ohledem na návrh Rozhodnutí Rady (KOM(2004)0258) [1],
- s ohledem na čl. 133, 308 a 300 odst. 2, druhou větu Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3, první pododstavec Smlouvy o ES, podle něhož Rada konzultovala s Parlamentem (C6-0048/2004),
- s ohledem na článek 51, 83 odst. 7 a 43 odst. 1 svého jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro mezinárodní obchod (A6-0062/2004);
1. schvaluje uzavření Protokolu k Dohodě;
2. pověřuje svého předsedu, aby tento postoj předal Radě, Komisi a vládám a parlamentům členských států a Republiky San Marino.
[1] Dosud nezveřejněn
P6_TA(2004)0079
Ukládání semene skotu určeného pro obchodování v rámci Společenství *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 87/328/EHS, pokud jde o ukládání semene skotu určeného pro obchodování v rámci Společenství (KOM(2004)0563 — C6-0117/2004 — 2004/0188(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0563) [1],
- s ohledem na článek 37 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0117/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství (A6-0035/2004),
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněno
P6_TA(2004)0080
Podpora rozvoje venkova *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1257/1999 o podpoře rozvoje venkova prostřednictvím Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (KOM(2004)0652 — C6-0162/2004 — 2004/0234(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0652) [1],
- s ohledem na články 36 a 37 Smlouvy o ES, podle kterých Rada konzultovala Parlament (C6-0162/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství (A6-0034/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0081
Podpora pro zemědělce/Mléko a mléčné výrobky *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1782/2003 o společných pravidlech pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a o některých režimech podpory zemědělců a kterým se rovněž mění nařízení (ES) č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných produktů (KOM(2004)0710 — C6-0170/2004 — 2004/0253(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0710) [1],
- s ohledem na čl. 37 odst. 2 pododstavec 3 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0170/2004),
- s ohledem na článek 51 a na čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství (A6-0036/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0082
Status Chorvatska jako kandidátské země *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3906/89, nařízení (ES) č. 1267/1999, nařízení (ES) č. 1268/1999 a nařízení (ES) č. 2666/2000 tak, aby zohledňovala status Chorvatska jako kandidátské země (KOM(2004)0732 — C6-0199/2004 — 2004/0260(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0732) [1],
- s ohledem na čl. 181a odst. 2 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0199/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci (A6-0064/2004),
1. schvaluje návrh Komise;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi a vládě a parlamentu Chorvatska.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0083
Dohoda ES/Švýcarská konfederace v oblasti statistiky *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady, kterým se uzavírá Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací v oblasti statistiky (KOM(2004)0645 — C6-0175/2004 — 2004/0227(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (KOM(2004)0645) [1],
- s ohledem na návrh dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací v oblasti statistiky, připojený k tomuto návrhu,
- s ohledem na čl. 300 odst. 2, první větu Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C6-0175/2004),
- s ohledem na článek 51, čl. 83 odst.7 a čl. 43 odst.1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A6-0038/2004),
1. schvaluje uzavření dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Švýcarské konfederace.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0084
Spolupráce EU se zeměmi oblasti Středomoří *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady o finančních a technických opatřeních (MEDA) doprovázejících reformu hospodářských a sociálních struktur v rámci spolupráce mezi Evropou a zeměmi oblasti Středomoří (kodifikované znění) (KOM(2004)0077 — C5-0091/2004 — 2004/0024(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0077) [1],
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C5-0091/2004),
- s ohledem na články 51 a 80 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A6-0045/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0085
Úvěrové pojištění, záruky a úvěry *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o konzultačních a informačních postupech v oblastech úvěrového pojištění, záruk a úvěrů (kodifikované znění) (KOM(2004)0159 — C6-0015/2004 — 2004/0056(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0159 [1],
- s ohledem na článek 133 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0015/2004),
- s ohledem na články 51, 80 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A6-0046/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0086
Zásoby ropy nebo ropných produktů *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu směrnice Rady, kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů (kodifikované znění) (KOM(2004)0035 — C5-0063/2004 — 2004/0004(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0035) [1],
- s ohledem na článek 100 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C5-0063/2004),
- s ohledem na články 51 a 80 a čl. 43 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A6-0047/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0087
Odstoupení ES od Dohody o rybolovu
P6_TA(2004)0088
Konvent o budoucnosti Evropské unie (absolutorium 2003) ***
Usnesení Evropského parlamentu o rozhodnutí zástupců vlád členských států o udělení absolutoria generálnímu tajemníkovi Konventu za plnění rozpočtu Konventu pro rozpočtový rok 2003 (C6-0210/2004 - 2004/2177(AVC))
(Postup souhlasu)
Evropský parlament
- s ohledem na článek 20 rozhodnutí 2002/176/EU zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, ze dne 21. února 2002, kterým se zřizuje Fond pro financování Konventu o budoucnosti Evropské unie a stanoví se finanční pravidla pro jeho řízení [1],
- s ohledem na výkaz příjmů a výdajů a rozvahu Konventu za rozpočtový rok 2003, zaslané Evropskému parlamentu dopisem ze dne 11. června 2004 (SGS4 07099/2004 — C6-0210/2004),
- s ohledem na zprávu Účetního dvora ze dne 13. května 2004 o závěrečných účtech sestavených generálním tajemníkem Konventu o budoucnosti Evropské unie za rozpočtový rok končící dnem 31. prosince 2003, společně s komentářem generálního tajemníka Konventu [2],
- s ohledem na konzultaci, o kterou požádala Rada,
- s ohledem na čl. 75 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na doporučení Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A6-0054/2004),
A. vzhledem k tomu, že Účetní dvůr ve své zprávě uvádí, že vykonáním prověrky získal přiměřenou jistotu, že účty Konventu za rozpočtový rok končící dnem 31. prosince 2003 jsou spolehlivé a že uskutečněné transakce jsou ve svém souhrnu zákonné a správné,
B. vzhledem k tomu, že účty Konventu byly uzavřeny dne 31. prosince 2003 a částka odpovídající odhadu jeho závazků k tomuto dni byla převedena na Radu,
C. vzhledem k tomu, že zpráva Účetního dvora uvádí, že konečný stav účtů Konventu bude znám teprve po uhrazení všech nevyřízených závazků, a že se Účetní dvůr bude znovu zabývat touto otázkou při provádění auditu účtů Rady za rozpočtový rok 2004,
D. vzhledem k tomu, že Evropský parlament bude moci projednat veškeré další záležitosti, které se v této souvislosti objeví, na základě dalšího postupu Účetního dvora v rámci postupu udělování absolutoria za rozpočtový rok 2004;
1. vyslovuje souhlas s udělením absolutoria generálnímu tajemníkovi Konventu za plnění rozpočtu Konventu -pro rozpočtový rok 2003;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal usnesení Parlamentu Radě, Komisi, zástupcům vlád členských států zasedajícím
P6_TA(2004)0089
Záruka Společenství pro Evropskou investiční banku*
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o poskytnutí záruky Společenství na případné ztráty Evropské investiční banky z úvěrů na některé typy projektů v Rusku a v západních nových nezávislých státech (ZNNS) (KOM(2004)0385 — C6-0073/2004 — 2004/0121(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0385) [1],
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0073/2004),
- s ohledem na stanovisko Výboru pro právní záležitosti k navrhovanému právnímu základu,
- s ohledem na články 51 a 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru a stanovisko Výboru pro zahraniční věci (A6-0066/2004);
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. vyzývá Komisi, aby návrh v souladu s čl. 250 odst. 2 Smlouvy o ES změnila odpovídajícím způsobem;
3. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. vyzývá k zahájení dohodovacího řízení podle společného prohlášení ze dne 4. března 1975, bude-li mít Rada v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
5. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
6. pověřuje svou svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Nadpis
Návrh rozhodnutí Rady o poskytnutí záruky Společenství Evropské investiční bance proti ztrátám z úvěrů na některé typy projektů v Rusku a v západních nových nezávislých státech (ZNNS) _BAR_ Návrh rozhodnutí Rady o poskytnutí záruky Společenství na případné ztráty Evropské investiční banky z úvěrů na některé typy projektů v Rusku, na Ukrajině, v Moldavsku a Bělorusku (Tento pozměňovací návrh se týká celého znění. Jeho přijetí si vyžádá příslušné změny v celém znění.) _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Právní východisko 1
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na článek 308, _BAR_ s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na článek 181a této smlouvy, _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Bod odůvodnění 5
(5) Je třeba, aby úvěrový mandát byl na jedné straně vázán na splnění jistých podmínek v souladu s dohodami EU na vysoké úrovni z hlediska politického a makroekonomického a s dalšími mezinárodními finančními institucemi z hlediska odvětví a projektů, a na straně druhé na náležitém rozdělení úkolů mezi EIB a Evropskou bankou pro obnovu a rozvoj (EBRD). _BAR_ (5) Je třeba, aby úvěrový mandát byl vázán na splnění příslušných podmínek v souladu s politikami Evropské unie a s dohodami EU na vysoké úrovni o politických a makroekonomických hlediscích.
EIB a Komise by měly zajišťovat nutnou koordinaci s dalšími mezinárodními finančními institucemi z hlediska odvětví a projektů.
To může zahrnovat zejména náležité rozdělení úkolů mezi EIB, jako institucí Evropské unie a jejich členských států a Evropskou bankou pro obnovu a rozvoj (EBRD). _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Bod odůvodnění 7
(7) Při revizi obecného mandátu EIB pro rok 2006 podle rozhodnutí 2000/24/ES ze dne 22. prosince 1999, kterým se poskytuje záruka Společenství Evropské investiční bance proti ztrátám z úvěrů na projekty mimo Společenství (střední a východní Evropa, země Středomoří, Latinská Amerika, Asie a Jihoafrická republika), je třeba vzít plně v úvahu Rusko a ZNNS. _BAR_ (7) Při revizi obecného mandátu EIB pro rok 2006 podle rozhodnutí Rady 2000/24/ES ze dne 22. prosince 1999, o poskytnutí záruky Společenství na případné ztráty Evropské investiční banky z úvěrů na projekty mimo Společenství (střední a východní Evropa, země Středomoří, Latinská Amerika, Asie a Jihoafrická republika), je třeba vzít plně v úvahu Rusko, Ukrajinu, Moldavsko a Bělorusko.
Při revizi je rovněž třeba posoudit zahrnutí zemí jižního Kavkazu a Střední Asie. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
Článek 2
Způsobilé projekty musí být ekonomicky životaschopné a musí mít význam pro Evropskou unii.
Mezi způsobilá odvětví náleží životní prostředí, doprava, telekomunikace a energetická infrastruktura na prioritních transevropských osách (TEN), které mají přeshraniční význam pro členský stát. _BAR_ Způsobilé projekty musí být ekonomicky životaschopné a musí mít podstatný význam pro Evropskou unii.
Mezi způsobilá odvětví náleží životní prostředí, doprava, telekomunikace a energetická infrastruktura, včetně jaderné bezpečnosti, na prioritních osách transevropských sítích (TEN), které mají přeshraniční význam pro členský stát. _BAR_
Pozměňovací návrh 6
Čl. 3 odst. 3 první pododstavec písm. b) a druhý podoodstavec
b)spolupráci a případně spolufinancování EIB s dalšími mezinárodními institucemi, aby byla zajištěno odpovídající sdílení rizika a splnění vázanosti daného projektu na určité podmínky.EIB a EBRD se o práci odpovídajícím způsobem dělí. _BAR_ b)spolupráci EIB s dalšími mezinárodními finančními institucemi a bude-li to možné a vhodné, s ohledem na úlohu EIB podporovat politiky EU, spolufinancování s těmito institucemi, aby bylo zajištěno odpovídající sdílení rizik a náležitá podmíněnost projektu.EIB a EBRD budou usilovat o odpovídající rozdělení práce. _BAR_
Pozměňovací návrh 7
Článek 4
Jednotlivé země se mohou stát způsobilými v mezích maximálních finančních prostředků tehdy, pokud splní určité podmínky v souladu s dohodami na vysoké úrovni Evropské unie s danou zemí v oblasti politických a makroeknomických hledisek.
Komise určí, kdy jednotlivá země splnila specifické podmínky a uvědomí o tom EIB. _BAR_ Jednotlivé země jsou způsobilé do horní meze finančních prostředků, pokud splní určité podmínky v souladu s politikami EU a dohodami Evropské unie na vysoké úrovni s danou zemí v oblasti politických a makroeknomických hledisek.
Komise, poté co informovala Evropský parlament a Radu a oznámila své důvody, určí, kdy jednotlivá země splnila specifické podmínky a uvědomí o tom EIB. _BAR_
Pozměňovací návrh 8
Článek 4a (nový)
_BAR_ Článek 4a Studie proveditelnosti EIB se vyzývá, aby připravila studie proveditelnosti vzhledem k eventuálnímu začlenění zemí jižního Kavkazu a Střední Asie do obecného mandátu od roku 2007. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněn
P6_TA(2004)0090
Dohoda EU/Srí Lanka o zpětném přebírání osob s neoprávněným pobytem *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím a Srílanskou demokratickou socialistickou republikou o zpětném přebírání osob s neoprávněným pobytem (SEC(2003)0255 — 10666/2003 — 12383/2004 — C6-0070/2004 — 2003/0043(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh rozhodnutí Rady, (SEC(2003)0255, 10666/2003 a 12383/2004) [1],
- s ohledem na čl. 63 odst. 3 písm. b) a čl. 300 odst. 2 první pododstavec druhou větu Smlouvy o ES,
- s ohledem na čl. 300 odst. 3 první pododstavec Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C6-0070/2004),
- s ohledem na článek 51 a čl. 83 odst. 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a na stanoviska Výboru pro zahraniční věci (A6-0048/2004);
1. schvaluje uzavření dohody;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a Srílanské demokratické socialistické republiky.
[1] Dosud nezveřejněno
P6_TA(2004)0091
Změna směrnice 77/388/EHS o DPH v důsledku rozšíření *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu směrnice Rady, kterým se mění směrnice 77/388/EHS z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (8754/2004 — (KOM(2004)0295 — C6-0074/2004 — 2004/0810(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (8754/2004 — KOM(2004)0295) [1],
- s ohledem na článek 93 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0074/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A6-0058/2004),
A. znovu potvzuje podporu zkušebního schéma snížených sazeb daně z přidané hodnoty na služby s vysokým podílem lidské práce, jak stanovil ve svých postojích ze dne 20. listopadu 2002 [2], ze dne 4. prosince 2003 [3]a ze dne 15. ledna 2004 [4];
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0092
Mezinárodní fond pro Irsko *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady o finančních příspěvcích Společenství do Mezinárodního fondu pro Irsko (2005-2006) (KOM(2004)0632 — C6-0222/2004 — 2004/0228(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0632) [1],
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0222/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro regionální rozvoj (A6-0071/2004);
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. žádá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0095
Jednotný rámec Společenství pro průhlednost v oblasti kvalifikací a schopností (Europass) ***II
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o společném postoji Rady k přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o jednotném rámci Společenství pro průhlednost v oblasti kvalifikací a schopností (Europass) (12242/1/2004 — C6-0158/2004 — 2003/0307(COD))
(Postup spolurozhodování: druhé čtení)
Evropský parlament,
- s ohledem na společný postoj Rady (12242/1/2004 — C6-0158/2004),
- s ohledem na své stanovisko v prvním čtení [1] k návrhu Komise předloženému Evropskému parlamentu a Radě (KOM(2003)0796) [2],
- s ohledem na čl. 251 odst. 2 Smlouvy o ES,
- s ohledem na článek 67 jednacího řádu,
- s ohledem na doporučení Výboru pro kulturu a vzdělávání pro druhé čtení (A6-0056/2004);
1. schvaluje společný postoj;
2. konstatuje, že akt je přijat v souladu se společným postojem;
3. pověřuje svého předsedu, aby společně s předsedou Rady podepsal akt v souladu s čl. 254 odst. 1 Smlouvy o ES;
4. pověřuje generálního tajemníka, aby akt podepsal poté, co ověří, že všechny postupy byly řádně ukončeny a aby společně s generálním tajemníkem Rady zajistil jeho zveřejnění
P6_TA(2004)0097
Přeshraniční trestná činnost v oblasti motorových vozidel *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o podnětu Nizozemského království k přijetí rozhodnutí Rady o potírání přeshraniční trestné činnosti v oblasti motorových vozidel (5450/2004, 5216/2004 — C5-0056/2004 — 2004/0803(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na podnět Nizozemského království (5450/2004, 5216/2004) [1],
- s ohledem na čl. 34 odst. 2 Smlouvy o EU,
- s ohledem na čl. 39 odst. 1 Smlouvy o EU, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C5-0056/2004),
- s ohledem na Protokol o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie, podle kterého Rada konzultovala Parlament,
- s ohledem na články 93 a 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a stanovisko Výboru pro dopravu a cestovní ruch (A6-0052/2004),
1. schvaluje pozměněný podnět Nizozemského království;
2. vyzývá Radu, aby odpovídajícím způsobem změnila návrh;
3. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala s Parlamentem, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit pozměněný podnět Nizozemského království;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě, Komisi a vládě Nizozemského království.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ NIZOZEMSKÝM KRÁLOVSTVÍM _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMAENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Právní východisko 4
—Vzhledem k rozhodnutí Rady ze dne 27. května 1999 o potírání mezinárodní trestné činnosti s rozšířením používaných cest, _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Bod odůvodnění 1
(1) Odhaduje se, že každý rok je v členských státech Evropské unie odcizeno 1,2 milionu motorových vozidel. _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Bod odůvodnění 2
(2) Tyto krádeže představují značnou škodu, která dosahuje výše nejméně 15 miliard eur ročně. _BAR_ (2) Trestná činnost v oblasti motorových vozidel je přeshraniční jev velmi závažného rozsahu, který představuje značnou hospodářskou škodu. _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Bod odůvodnění 3
(3) Velká část těchto vozidel, odhadem 30 až 40 %, je odcizena skupinami organizované trestné činnosti, poté přestavěna a vyvezena do jiných států Evropské unie nebo mimo ni. _BAR_ (3) Velká část vozidel odcizených v členských státech Evropské unie je odcizena skupinami organizované trestné činnosti, poté přestavěna a vyvezena do jiných států Evropské unie nebo mimo ni. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
Bod odůvodnění 6
(6) Trestná činnost spojená s vozidly může být rovněž na mezinárodní úrovni propojena s dalšími formami trestné činnosti, jako je obchodování s drogami, střelnými zbraněmi a lidmi. _BAR_ (6) Trestná činnost spojená s vozidly může být rovněž na mezinárodní úrovni propojena s dalšími formami trestné činnosti, jako je obchodování s drogami, střelnými zbraněmi a lidmi, loupežemi a krádežemi nákladu vozidel. _BAR_
Pozměňovací návrh 6
Bod odůvodnění 9
(9) Mimořádně důležitá je spolupráce mezi policií, celními orgány a orgány provádějícími registraci vozidel a poskytování informací příslušným stranám. _BAR_ (9) Mimořádně důležitá je spolupráce mezi příslušnými vnitrostátními orgány a poskytování informací příslušným stranám. _BAR_
Pozměňovací návrh 7
Bod odůvodnění 9a (nový)
_BAR_ (9a) Úzká spolupráce mezi příslušnými vnitrostátními orgány, veřejnými a soukromými organizacemi, které již vytvořily účinné postupy pro potírání trestné činnosti v oblasti motorových vozidel, musí být aktivně podporována. _BAR_
Pozměňovací návrh 8
Bod odůvodnění 13a (nový)
_BAR_ (13a) Komise by měla vypracovat ucelený akční plán k předcházení mezinárodní trestné činnosti spojené s vozidly a jejich nákladem a k boji proti této trestné činnosti.
Tento plán by měl obsahovat přehled různých právních aktů nezbytných pro řešení problému. _BAR_
Pozměňovací návrh 9
Čl. 2 odst. 2
2. Zvláštní pozornost je třeba věnovat vztahu mezi krádežemi motorových vozidel a nedovoleným obchodem s auty a jinými formami trestné činnosti, například obchodem s drogami, střelnými zbraněmi a lidmi. _BAR_ 2. Zvláštní pozornost je třeba věnovat vztahu mezi krádežemi motorových vozidel a nedovoleným obchodem s vozidly a jinými formami trestné činnosti, například obchodem s drogami, střelnými zbraněmi a lidmi, loupežemi a krádežemi nákladu vozidel. _BAR_
Pozměňovací návrh 10
Čl. 3 odst. 1
Členské státy přijmou nezbytná opatření ke zvýšení vzájemné spolupráce mezi příslušnými vnitrostátními orgány (policie, celní orgány a orgány registrace vozidel) s cílem bojovat proti přeshraniční trestné činnosti v oblasti motorových vozidel, mimo jiné prostřednictvím dohod o spolupráci. _BAR_ Členské státy přijmou nezbytná opatření ke zvýšení vzájemné spolupráce mezi příslušnými vnitrostátními orgány s cílem bojovat proti přeshraniční trestné činnosti v oblasti motorových vozidel, mimo jiné prostřednictvím dohod o spolupráci. _BAR_
Pozměňovací návrh 12
Čl. 5 odst. 2
Členské státy zmocní kontaktní místa k výměně zkušeností, odborných poznatků a také obecných a odborných informací týkajících se trestné činnosti v oblasti motorových vozidel na základě stávajících právních předpisů. _BAR_ 2. Členské státy zmocní kontaktní místa k výměně zkušeností, odborných poznatků a také obecných a odborných informací týkajících se trestné činnosti v oblasti motorových vozidel na základě stávajících právních předpisů.
Výměna informací se rozšíří o metody a osvědčené postupy prevence trestné činnosti v oblasti motorových vozidel.
Takové výměny nezahrnují výměnu osobních údajů. _BAR_
Pozměňovací návrh 13
Čl. 5 odst. 3
3. Informace týkající se navržených národních kontaktních míst včetně následných změn se oznamují generálnímu sekretariátu Rady ke zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie. _BAR_ 3. Informace týkající se navržených národních kontaktních míst včetně následných změn se oznamují Radě ke zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie. _BAR_
Pozměňovací návrh 14
Čl. 6 odst. 1
1. Kdykoli je oznámeno odcizení vozidla, donucovací orgány členských států neprodleně vloží záznam o odcizeném vozidle do Schengenského informačního systému (SIS), popřípadě do databázového systému odcizených vozidel INTERPOLU (ASF). _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 15
Čl. 6 odst. 2
2. Záznam v registru systému pátrání po odcizených vozidlech neprodleně zruší ten členský stát, který ho do registru vložil, jakmile pominou důvody záznamu o vozidle nebo jeho majitel vezme zpět oznámení o odcizení. _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 16
Čl. 6 odst. 3
3. Kdykoli je oznámeno odcizení prázdných formulářů osvědčení o registraci vozidla, donucovací orgány o tom neprodleně vloží záznam do SIS. _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 17
Článek 7
Článek 7 Registrace 1. Donucovací orgány a orgány provádějící registraci vozidel přijmou nezbytná opatření k tomu, aby zabránily zneužívání a krádežím osvědčení o registraci vozidel. 2. Při registraci nebo opětovné registraci vozidla prověří registrační orgány ve spolupráci s donucovacími orgány evidenci vozidla v registru vozidel země původní reguvedeném v odstavci 6. 3. Aby se zabránilo registraci nebo opětovné registraci odcizených vozidel, uskuteční se na vnitostátní úrovni opatření k prověřování evidence vozidel nebo propojení registračních systémů uvedených v čl. 6 odst. 1 a opatření ke kontrole identifikace vozidel. _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 18
Čl. 8 odst. 1
1. Aby se předešlo zneužití osvědčení o registraci vozidla, donucovací orgány pokud možno získají zpět od vlastníka nebo provozovatele vozidla osvědčení o registraci, pokud bylo vozidlo vážně poškozeno při nehodě (úplné zničení). _BAR_ 1. Aby se předešlo zneužití osvědčení o registraci vozidla, každý členský stát zajistí, aby jeho příslušné vnitrostátní orgány přijaly nezbytná opatření v souladu s vnitrostátními právními předpisy, aby získaly zpět od vlastníka nebo provozovatele vozidla osvědčení o registraci, pokud bylo vozidlo vážně poškozeno při nehodě (úplné zničení). _BAR_
Pozměňovací návrh 19
Článek 9
Článek 9 Europol Donucovací orgány informují Europol o pachatelích (skupinách pachatelů) trestné činnosti v oblasti motorových vozidel v rozsahu mandátu a úkolů Europolu. _BAR_ vypouští se _BAR_
Pozměňovací návrh 20
Článek 12
Článek 12 Opatření týkající se třetích zemí 1. Dohody o partnerství nebo spolupráci, které budou uzavřeny mezi Evropskou unií a třetími zeměmi, zahrnou pokud možno ustanovení týkající se trestné činnosti v oblasti motorových vozidel, zejména pokud jde o prověření evidence vozidel při registraci ve třetí zemi v případě, že vozidlo pochází z členského státu.
2.
Na žádost třetí země o prověření evidence vozidel provede členský stát kontrolu záznamů
P6_TA(2004)0098
Limity reziduí pesticidů v potravinách a krmivech rostlinného a živočišného původu ***II
Legislativní usnesení Evropskéh o parlamentu o společném postoji Rady k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o maximálních limitech reziduí pesticidů v potravinách a krmivech rostlinného a živočišného původu a na jejich povrchu a o změně směrnice Rady 91/414/EHS (9262/1/2004 — C6-0110/2004 — 2003/0052(COD))
(Postup spolurozhodování: druhé čtení)
Evropský parlament,
- s ohledem na společný postoj Rady (9262/1/2004 — C6-0110/2004),
- s ohledem na stanovisko v prvním čtení [1] k návrhu Komise Evropskému parlamentu a Radě (KOM(2003)0117) [2],
- s ohledem na čl. 251 odst. 2 Smlouvy o ES,
- s ohledem na článek 62 jednacího řádu,
- s ohledem na doporučení Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin pro druhé čtení (A6-0049/2004),
1. schvaluje pozměněný společný postoj;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Přijaté texty, 20.4.2004, P5_TA(2004)0299.
[2] Dosud nezveřejněn
Společná prohlášení
1. "Rozpočtový orgán vyzývá Komisi, aby každý rok spolu s předběžným návrhem rozpočtu předložila aktualizovaný stav pracovních míst, která nelze obsadit nebo která byla přesunuta v důsledku zřízení výkonných agentur."
Opravný rozpočet na rok 2005 týkající se správních výdajů
2. "Rozpočtový orgán vyzývá Komisi, aby nejpozději v březnu 2005 předložila opravný rozpočet, jehož obsahem by bylo pouze snížení prostředků na správní výdaje orgánů v důsledku ročních úprav mezd a důchodů."
Položky plateb v okruhu 2
3. "Jestliže do konce července 2005 překročí plnění položek plateb na strukturální fondy 40 % nebo jestliže Komise jiným způsobem dospěje k závěru, že položky plateb nejsou dostatečné, posoudí Komise možnosti přesunu položek plateb v rámci celkového rozpočtu včetně okruhu 2, vyhodnotí možné zdroje dalších příjmů a předloží co nejdříve rozpočtovému orgánu předběžný návrh opravného rozpočtu.
Evropský parlament a Rada rozhodnou o předběžném návrhu opravného rozpočtu v jednom čtení, aby byly další potřebné prostředky k dispozici nejpozději začátkem listopadu 2005.
Předložení předběžného návrhu opravného rozpočtu a rozhodnutí o něm v jednom čtení se týká pouze prostředků potřebných v okruhu 2."
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0105
Použití článku 251 Smlouvy o ES *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady, podle něhož se na určité oblasti, na které se vztahuje hlava IV třetí část Smlouvy o založení Evropského společenství, použije postup podle článku 251 této smlouvy (15130/2004 — C6-0208/2004 — 2004/0816(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Rady (5130/2004) [1],
- s ohledem na čl. 67 odst. 2 druhou odrážku Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0208/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0072/2004);
1. schvaluje pozměněný návrh Rady;
2. vyzývá Radu, aby návrh změnila odpovídajícím způsobem;
3. vyzývá k zahájení dohodovacího řízení podle společného prohlášení ze dne 4. března 1975, bude-li mít Rada v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit svůj návrh;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Radě a Komisi.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
Název
Návrh rozhodnutí Rady, podle něhož se na určité oblasti, na které se vztahuje hlava IV třetí část Smlouvy o založení Evropského společenství, použije postup podle článku 251 této smlouvy _BAR_ Návrh rozhodnutí Rady, kterým se provádí čl. 67 odst. 2 druhá odrážka Smlouvy o založení Evropského společenství _BAR_
Pozměňovací návrh 2
Bod odůvodnění 7
(7) Evropská rada nicméně vyjádřila názor, že dokud nevstoupí v platnost Smlouva o Ústavě pro Evropu, Rada by měla nadále rozhodovat jednomyslně po konzultaci s Evropským parlamentem, bude-li přijímat opatření v oblasti dovolené migrace státních příslušníků třetích zemí do členských států a mezi nimi, uvedená v čl. 63 odst. 3 písm. a) a odst. 4 Smlouvy. _BAR_ (7) Členské státy se při podpisu Smlouvy o Ústavě pro Evropu dne 29. října 2004 dohodly, že opatřeními stanovenými v čl. 63 odst. 3 písm. a) a odst. 4 Smlouvy o ES v oblasti dovoleného přistěhovalectví nesmí být dotčeno právo členských států stanovit míru vstupů státních příslušníků třetích zemí přicházejících z třetích zemí na jejich území s cílem hledat tam práci, ať jako zaměstnanci nebo jako osoby samostatně výdělečně činné. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
Bod odůvodnění 10a (nový)
_BAR_ (10a) Je nezbytně nutné a naléhavé zrušit omezení, které článek 68 Smlouvy o ES stanoví pro pravomoc Soudního dvora v oblastech, na které se vztahuje hlava IV Smlouvy o ES; Evropská rada proto požádala dne 5. listopadu 2004 Komisi, aby předložila po konzultaci se Soudním dvorem návrh rozhodnutí Rady, kterým se podle čl. 225a Smlouvy o ES zřizuje zvláštní komora pro vyřizování případů týkajících se oblastí, na které se vztahuje tato hlava IV. _BAR_
Pozměňovací návrh 4
Čl. 1 odst. 2a (nový)
_BAR_ 2a. S účinkem od 1. ledna 2005 rozhoduje Rada o přijetí opatření uvedených v čl. 63 odst. 3 písm. a) a odst. 4 této smlouvy v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy o ES. Na základě dohody při podpisu Smlouvy o Ústavě pro Evropu dne 29. října 2004 není těmito opatřeními dotčeno právo členských států stanovit míru vstupů státních příslušníků třetích zemí přicházejících z třetích zemí na jejich území s cílem hledat tam práci, ať jako zaměstnanci nebo jako osoby samostatně výdělečně činné. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
Článek 3a (nový)
_BAR_ Článek 3a Použitelnost čl. 68 odst. 1 a 2 Smlouvy o ES končí dnem vstupu tohoto rozhodnutí v platnost. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0106
Demokracie, právní stát, lidská práva a základní svobody ve třetích zemích *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 976/1999, kterým se stanoví požadavky pro provádění opatření Společenství, která v rámci politiky spolupráce Společenství přispívají k obecnému cíli rozvoje a upevnění demokracie a právního státu, jakož i k dodržování lidských práv a základních svobod ve třetích zemích (KOM(2003)0639 — 6018/2004 — C6-0078/2004 — 2004/0807(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2003)0639) [1],
- s ohledem na pozměněný návrh Rady (6018/2004),
- s ohledem na čl. 181a odst. 2 Smlouvy o ES, podle něhož Rada konzultovala Parlament (C6-0078/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a na stanovisko Výboru pro rozvoj (A6-0041/2004);
1. schvaluje návrh Komise pozměněný Radou;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0107
Rozšíření akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Rady, kterým se mění rozhodnutí 1999/847/ES s ohledem na prodloužení akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany (KOM(2004)0512 — C6-0111/2004 — 2004/0162(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0512) [1],
- s ohledem na článek 308 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C6-0111/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin (A6-0050/2004),
1. schvaluje návrh Komise;
2. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
3. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
4. žádá Komisi, aby do 30. června 2006 předložila Evropskému parlamentu a Radě zprávu s vyhodnocením prodlouženého akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu, Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněný
P6_TA(2004)0108
Ochrana hlubokomořských korálových útesů v Atlantském oceánu *
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 850/98, pokud jde o ochranu hlubokomořských korálových útesů před poškozováním rybolovem vlečnými sítěmi v určitých oblastech Atlantského oceánu (KOM(2004)0058 — C5-0074/2004 — 2004/0020(CNS))
(Postup konzultace)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2004)0058) [1],
- s ohledem na článek 37 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala Parlament (C5-0074/2004),
- s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rybolov a na stanovisko Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin (A6-0037/2004),
1. schvaluje pozměněný návrh Komise;
2. vyzývá Komisi, aby návrh v souladu s čl. 250 odst. 2 Smlouvy o ES změnila odpovídajícím způsobem;
3. vyzývá Radu, aby informovala Parlament, bude-li mít v úmyslu odchýlit se od znění schváleného Parlamentem;
4. vyzývá Radu, aby znovu konzultovala Parlament, bude-li mít v úmyslu podstatně změnit návrh Komise;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
ZNĚNÍ NAVRŽENÉ KOMISÍ _BAR_ POZMĚŇOVACÍ NÁVRHY PARLAMENTU _BAR_
Pozměňovací návrh 1
BOD ODŮVODNĚNÍ 1a (nový)
_BAR_ (1a) Článek 2 nařízení (ES) č. 2371/2002 stanoví, že k zásadám dobré správy, podle nichž by se měla společná rybářská politika řídit, patří také rozhodovací proces založený na spolehlivých vědeckých stanoviscích a širokém zapojení zúčastněných osob na všech stupních politiky od jejího vzniku až po její provedení.
Z toho vyplývá, že otázky řízení rybolovu v oblastech, pro něž jsou navrhována opatření Společenství pro zachování a řízení zdrojů, by měly být konzultovány s regionálními poradními sbory. _BAR_
Pozměňovací návrh 2
BOD ODŮVODNĚNÍ 3a (nový)
_BAR_ (3a) Ochrana těchto oblastí před nepříznivým vlivem rybolovu je zcela v souladu s články 5 a 6 Dohody OSN o stavech rybolovných oblastí z roku 1995 a je jimi vyžadována, a to především podle ustanovení požadujícího uplatňování preventivního přístupu a ochranu biologické rozmanitosti mořského prostředí. _BAR_
Pozměňovací návrh 3
BOD ODŮVODNĚNÍ 4
(4) Podle vědeckých poznatků je regenerace těchto biotopů poškozených vlečnými lovnými zařízeními vlečenými po dně buď nemožná nebo velmi obtížná a pomalá.
Je proto třeba zakázat používání vlečných sítí vlečených po dně a podobných zařízení v oblastech, v nichž jsou tyto biotopy dosud v příznivém stavu z hlediska ochrany. _BAR_ (4) Podle vědeckých poznatků je regenerace těchto biotopů poškozených vlečnými lovnými zařízeními vlečenými po dně buď nemožná nebo velmi obtížná a pomalá.
Je proto žádoucí zakázat používání lovných zařízení, která mohou vážně poškodit korálové útesy v oblastech, v nichž jsou tyto biotopy dosud zachovány v dobrém stavu. _BAR_
Pozměňovací návrh 7
ČLÁNEK 1Čl. 30 bod 4 (uvozující ustanovení, nařízení (ES) č. 850/98)
4."Plavidla nesmějí používat žádná vlečná zařízení vlečená po dně nebo podobné vlečené sítě, které jsou při použití v kontaktu s mořským dnem, v oblastech vymezených spojnicemi následujících souřadnic:" _BAR_ "Je zakázáno používat lovná zařízení, která by mohla způsobit vážné poškození korálových útesů a jejich biotopů, zejména veškerá vlečná zařízení vlečená po dně, žábrové sítě vlečené po dně nebo podobné vlečené sítě, které jsou při použití v kontaktu s mořským dnem, v oblastech vymezených spojnicemi následujících souřadnic:" _BAR_
Pozměňovací návrh 4
ČLÁNEK 1Čl. 30 odst. 4a (nový) (nařízení (ES) č. 850/98)
_BAR_ 4a. Provádění odstavce 4 musí být konzultováno s regionálními poradními sbory. _BAR_
Pozměňovací návrh 5
ČLÁNEK 1Čl. 30 odst. 4b (nový) (nařízení (ES) č. 850/98)
_BAR_ 4b. Zákaz stanovený v odstavci 4 stejně jako vymezení souřadnic uvedené v písmenech a) a b) budou přezkoumány na základě nejnovějších dostupných vědeckých poznatků dva roky po jejich vstupu v platnost. _BAR_
Pozměňovací návrh 8
ČLÁNEK 1Čl. 30 odst. 4c (nový) (nařízení (ES) č. 850/98)
_BAR_ 4c. Komise předloží do 31. prosince 2005 Evropskému parlamentu a Radě hodnotící zprávu o stavu zachování ostatních oblastí s podobně citlivými hlubokomořskými biotopy ve vodách EU.
Na základě této zprávy Rada rozhodne o nezbytných dodatcích k seznamu uvedenému v odstavci 4. _BAR_
[1] Dosud nezveřejněný
P5_TA(2004)0385
Jmenování Jana Kinšta členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Jana Kinšta do funkce člena Účetního dvora (C5-0197/2004 — 2004/0809(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0197/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Jana Kinšta do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru, ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0386
Jmenování Kersti Kaljulaid členkou Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Kersti Kaljulaid do funkce členky Účetního dvora (C5-0198/2004 — 2004/0809A(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0198/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tuto kandidátku Rady na funkci členky Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko jmenování Kersti Kaljulaid do funkce členky Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru,ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0387
Jmenování Igorse Ludboržse členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Igorse Ludboržse do funkce člena Účetního dvora (C5-0200/2004 — 2004/0809C(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0200/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Igorse Ludboržse do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru,ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0388
Jmenování Ireny Petruškevičienė členkou Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Ireny Petruškevičienė do funkce členky Účetního dvora (C5-0201/2004 — 2004/0809D(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0201/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tuto kandidátku Rady na funkci členky Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Ireny Petruškevičienė do funkce členky Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru, ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0389
Jmenování Gejzy Zsolty Halásze členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Gejzy Zsolty Halásze do funkce člena Účetního dvora (C5-0202/2004 — 2004/0809E(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0202/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Gejzy Zsolty Halásze do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru,ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0390
Jmenování Josefa Bonniciho členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Josefa Bonniciho do funkce člena Účetního dvora (C5-0203/2004 — 2004/0809F(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0203/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Josefa Bonniciho do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru,ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0391
Jmenování Jaceka Uczkiewicze členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Jaceka Uczkiewicze do funkce člena Účetního dvora (C5-0204/2004 — 2004/0809G(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0204/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Jaceka Uczkiewicze do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru, ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0392
Jmenování Vojka A. Antončiče členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Vojka A. Antončiče do funkce člena Účetního dvora (C5-0205/2004 — 2004/0809H(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0205/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal příznivé stanovisko ke jmenování Vojka A. Antončiče do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru, ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
P5_TA(2004)0393
Jmenování Júliuse Molnára členem Účetního dvora
Rozhodnutí Evropského parlamentu o nominaci Júliuse Molnára do funkce člena Účetního dvora (C5-0206/2004 — 2004/0809I(CNS))
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 247 odst. 3 Smlouvy o ES a čl. 160b odst. 3 Smlouvy o Euratomu, v souladu s nimiž Rada konzultovala Parlament (C5-0206/2004),
- vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu na své schůzi dne 6. dubna 2004 vyslechl tohoto kandidáta Rady na funkci člena Účetního dvora a na své schůzi dne 3. května 2004 projednal kvalifikaci kandidátů na základě kritérií stanovených v článku 45b Smlouvy o ESUO, čl. 247 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 160b Smlouvy o Euratomu,
- s ohledem na článek 35 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A5-0283/2004);
1. zaujal záporné stanovisko ke jmenování Júliuse Molnára do funkce člena Účetního dvora,
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci také Účetnímu dvoru, ostatním orgánům Evropských společenství a kontrolním úřadům členských států.
--------------------------------------------------
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise "Pevnější partnerství pro nejokrajovější regiony" Neověřený překlad
(2005/C 71/10)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na sdělení Komise: Pevnější partnerství pro nejokrajovější regiony - COM(2004) 343 final;
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 27. května 2004 konzultovat o tomto tématu v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropských společenství;
s ohledem na rozhodnutí jeho byra ze dne 10. února 2004 pověřit svoji Komisi pro politiku územní soudržnosti, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na čl. 299 odst. 2 Smlouvy o ES;
s ohledem na čl. III-330 a 56 odst. 3 písm. a Smlouvy o evropské ústavě;
s ohledem na zprávu Komise o opatřeních k provádění čl. 299 odst. 2. Nejokrajovější regiony Evropské unie [1];
s ohledem na své stanovisko (CdR 440/2000 fin) Nejokrajovější regiony EU a provádění článku 299 [2];
s ohledem na závěry ze zasedání Evropské rady v Seville ve dnech 21. a 22. června 2002 a v Bruselu ve dnech 17. a 18. června 2004;
s ohledem na závěrečné deklarace z konferencí prezidentů z Ponta Delgada ze dne 2. září 2004, z Martinique ze dne 30. října 2003, z La Palma ze dne 15. října 2002, z Lanzarote ze dne 25. září 2001, a z Funchal ze dne 31. března 2000; AM 1
s ohledem na rezoluci Evropského parlamentu ke sdělení Komise ke třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti [3];
s ohledem na své stanovisko ke třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti (CdR 120/2004 fin) [4];
s ohledem na zprávu Evropské komise Pevnějším partnerství posíleno pro nejokrajovější regiony: vyhodnocení a perspektivy, SEC (2004) 1030 final;
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 61/2004 rev. 1) schválený dne 24. září 2004 jeho Komisí pro politiku územní soudržnosti (zpravodaj: p.
Adan Martin Menis, prezident regionální vlády Kanárských ostrovů (ES/ELDR));
Vzhledem k těmto důvodům:
1) Sedm nejokrajovějších regionů – Azorské ostrovy, Kanárské ostrovy, Guadeloupe, Francouzská Guyana, Madeira, Martinique a Réunion – jsou řádnými členy Evropské unie, ale zároveň se nacházejí v jedinečné a zvláštní situaci, která se značně liší od situace jiných regionů ve Společenství;
2) Tato situace je charakterizována setrváváním a kombinací řady znevýhodnění, je to zejména jejich odloučenost, malá rozloha a hospodářská závislost na malém počtu produktů, které způsobují izolovanost a zranitelnost těchto regionů, jak se uznává v čl. 299 odst. 2 Smlouvy o ES;
3) Tyto faktory způsobují dodatkové náklady a jsou závažnými překážkami růstu, sbližování a hospodářské udržitelnosti těchto regionů, což jim brání v plné účasti na dynamice vnitřního trhu, omezuje příležitosti pro jejich obyvatele a snižuje konkurenceschopnost jejich podniků;
4) Díky své geografické poloze by se nejokrajovější regiony mohly stát strategicky významnou platformou, na níž by se mohla rozvíjet úloha, kterou si Evropská unie přeje hrát ve světě;
5) Tyto faktory plně odůvodňují zvláštní zacházení při provádění politik Společenství, aby bylo možno naplnit konkrétní potřeby těchto regionů a zvýšit na místě vytvářený rozvoj;
6) Podpora by měla být vyjádřena volání těchto nejokrajovějších regionů a příslušných vnitrostátních orgánů po provádění celkové a promyšlené strategie pro tyto regiony a po vyčlenění nezbytných zdrojů pro tuto strategii, jejíž výsledkem by byla skutečná politika Společenství pro nejokrajovější regiony;
Schválil toto stanovisko na svém 57. plenárním zasedání dne 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání dne 18. listopadu).
1. Všeobecné poznámky
Zvláštní zacházení pro nejokrajovější regiony: obecně pozitivní, ale mnohé je třeba ještě udělat
VÝBOR REGIONŮ
1.1 Vítá skutečnost, že od roku 1986 Evropská komise iniciovala vytvoření příslušného rámce pro provádění právního řádu Společenství a společných politik pro tyto regiony na základě Programů možností odpovídajících vzdálenosti a ostrovnímu charakteru nejokrajovějších regionů (POSEI);
1.2 Připomíná, že schválení příslušného článku Smlouvy (čl. 299 odst. 2) zohledňujícího situaci nejokrajovějších regionů Unie mělo řadu konkrétních cílů, a to zejména:
- potvrdit jedinečný charakter nejokrajovějších regionů a potřebu zohlednit tuto skutečnost ve všech politikách Unie, zejména prostřednictvím zachování přednostní pomoci v rámci strukturální politiky pro hospodářskou a sociální soudržnost,
- přizpůsobit politiky Společenství skutečné situaci v regionech prostřednictvím provádění konkrétních opatření a vytváření zvláštních podmínek pro uplatňování Smlouvy tam, kde je to nezbytné pro rozvoj těchto regionů,
- zohlednit geografické prostředí nejokrajovějších regionů v kontextu obchodní politiky a politiky spolupráce a dohod se sousedními zeměmi;
1.3 Domnívá se, že tyto cíle nadále zůstávají v platnosti a že neustále vyžadují akce ze strany Unie, protože zdaleka ještě nebyly naplněny. Jejich důležitost dokládá skutečnost, že statut nejokrajovějších regionů byl zakotven v článku III-330 návrhu Evropské ústavní smlouvy;
1.4 Připomíná proto uspokojení, které vyjádřil Výbor při schválení zprávy Evropské komise ze dne 14. března 2000 o opatřeních pro provádění čl. 299 odst. 2 Smlouvy, jejíž cílem byl "kvantový skok" v přístupu Společenství k nejokrajovějším regionům a která by zahájila novou klíčovou etapu ve formulování celkové a promyšlené politiky pro udržitelný rozvoj nejokrajovějších regionů;
1.5 Považuje opatření přijatá v souladu se shora zmíněnou zprávou ze dne 14. března 2000 za obecně pozitivní, ale přeje si poukázat na to, že rozšířená Evropská unie se v současném okamžiku nachází v kritickém bodu svého integračního procesu a stojí před řadou velkých výzev, které vyžadují zásadní změny v institucích, evropských politikách a evropském hospodářství;
1.6 Domnívá se, že přes zdůrazněné pozitivní aspekty tyto změny dokládají potřebu pokročit dále v současném přístupu a přenést politiku Společenství k nejokrajovějším regionům do další fáze tím, že bude definován vhodný rámec pro tyto regiony v novém evropském kontextu, který zajistí jejich plnou účast v nové Evropě;
1.7 Proto tedy děkuje Evropské radě za to, že vždy zohledňovala a podporovala nejokrajovější regiony EU; Výbor připomíná, že závěry sevillského zasedání Evropské rady z června 2002 stanovily potřebu pokročit v provádění čl. 299 odst. 2 Smlouvy a předložit vhodné návrhy, které by braly v úvahu jejich speciální potřeby prostřednictvím nejrůznějších společných politik, zejména dopravní politiky, a při reformách určitých politik, zejména regionální politiky; Výbor by také rád využil této příležitosti a zdůraznil, že Komise se zavázala předložit novou zprávu o těchto regionech založenou na globálním a promyšleném přístupu ke zvláštním charakteristikám těchto regionů a ke způsobům jejich řešení;
1.8 Proto vyjadřuje své uspokojení nad schválením sdělení Komise ze dne 26. května 2004 Pevnější partnerství pro nejokrajovější regiony a zprávy Komise ze dne 6. května 2004Pevnější partnerství posíleno pro nejokrajovější regiony: vyhodnocení a perspektivy ze dne 6. srpna 2004. Bere na vědomí přání Komise naplnit zvláštní potřeby regionů a zejména to, že Komise uznává jedinečnou situaci nejokrajovějších regionů, která plně odůvodňuje zvláštní zacházení v nejrůznějších politikách Společenství;
K celkové a promyšlené politice pro nejokrajovější regiony
VÝBOR REGIONŮ
1.9 Blahopřeje Evropské komisi zejména k jejímu návrhu konsolidovat její vztahy spolupráce s nejokrajovějšími regiony a jejich Konferencí prezidentů, který dokládá ochotu Komise zahrnout regionální rozměr do procesu integrace Společenství;
1.10 Zaznamenává pokrok, který Komise učinila, v chápání složitého souboru problémů ovlivňujících nejokrajovější regiony. Podporuje názor Komise, že ve svém rozvoji a integraci nejokrajovější regiony stále zaostávají za jinými evropskými regiony a že některé politiky Společenství zpracované s ohledem na celkový obraz EU jsou nedostatečné, neboť nezohledňují zvláštní charakteristiky nejokrajovějších regionů;
1.11 upozorňuje na to, že evropská integrace je založena, mimo jiné, na respektu rozmanitosti a specifických okolností všech jejích území jako prostředku k dosažení největšího pokroku Unie.
VR velmi podporuje to, aby byla vypracovaná strategie pro regiony, které jsou geograficky znevýhodněné, což určuje jejich zvláštní charakteristiku a příslušné nástroje k řešení těchto problémů;
1.12 Vítá tři priority nastíněné Komisí – konkurenceschopnost, přístup a kompenzace za jiná omezení a regionální integrace – ve vztahu k utváření strategie Společenství pro růst a sbližování nejokrajovějších regionů;
1.13 Podporuje záměr Evropské komise dále pracovat na hledání a vyhodnocování dalších nákladů vznikajících pro nejokrajovější regiony, aby bylo možné efektivněji řešit všechna znevýhodnění vznikající z této situace;
1.14 Zaznamenává však, že návrh Komise naplňuje mandát ze sevillského zasedání Evropské rady a potřeby vyjádřené regiony a jejich státy pouze částečně;
1.15 Zdůrazňuje zejména, že vyhodnocení Komise nevedlo ke skutečné strategii napříč sektory pro nejokrajovější regiony, která by mobilizovala všechny politiky Společenství a jejich zdroje, aby bylo možno řešit jedinečnou situaci těchto regionů odpovídajícím způsobem;
1.16 Lituje skutečnosti, že přes ochotu Evropské komise realizovat své stanovené priority prostřednictvím politiky soudržnosti a dalších politik Společenství Komise nedostatečně specifikuje zdroje, které hodlá poskytnout v souladu s těmito dalšími politikami a odkládá toto rozhodnutí na později nebo jej podmiňuje vypracováním dalších studií;
1.17 Zaznamenává, že Evropská komise navrhla propojit uplatnění všeobecného rámce politiky soudržnosti na nejokrajovější regiony s vytvořením dvou zvláštních nástrojů: programu kompenzací za určitá omezení ovlivňující nejokrajovější regiony a akčního plánu pro širší sousedství;
1.18 Vítá vytvoření shora uvedených zvláštních nástrojů zamýšlených výhradně pro nejokrajovější regiony,a jejichž cílem je kompenzovat znevýhodnění vyplývající ze zvláštní situace těchto regionů. Nicméně zaznamenává nedostatek podrobností o finančních zdrojích určených pro tato opatření;
1.19 Lituje skutečnosti, že Komise se rozhodla nezahrnout všechny tyto regiony do cíle budoucího sbližování a opakuje, že automatická způsobilost pro tento cíl je nejvhodnějším způsobem, jak řešit strukturální znevýhodnění nejokrajovějších regionů a zajistit spravedlivé zacházení s těmito regiony i nadále;
1.20 Trvá na tom, že znevýhodnění nejokrajovějších regionů přetrvávají a jsou pro všechny společná bez ohledu na výši HDP na hlavu a připomíná, že problémy těchto regionů nelze omezovat pouze na HDP. Tyto problémy totiž představují složitou strukturální situaci, která má hluboký vliv na obyvatele těchto regionů a konkurenceschopnost jejich firem;
1.21 Zaznamenává, že všechny nejokrajovější regiony včetně těch, kde HDP na hlavu dosahuje 75 % průměru Společenství, stále trpí nedostatkem základní infrastruktury a špatnými podmínkami pro sbližování a konkurenceschopnost, které jsou nezbytné pro naplnění cílů lisabonské a gothenburgské strategie. Výbor se domnívá, že tato regiony nebudou schopny pokračovat ve svém procesu sbližování, pokud nebudou pokračovat akce v souladu s evropskou regionální politikou i v roce 2006 a dále v celkovém rámci přizpůsobeném jejich zvláštním charakteristikám;
1.22 Připomíná, že mnohé příležitosti k růstu, diverzifikaci a zvýšené produktivitě existující v nejokrajovějších regionech jsou soustředěny do několika tradičních sektorů, které mají opravdovou konkurenční výhodu, do turistického ruchu a do hledání jiných alternativních forem produkce. Výbor se proto domnívá, že účinná strategie modernizace, inovace a rozvoje v nejokrajovějších regionech musí vzít tyto činnosti v úvahu;
1.23 Vítá skutečnost, že podle nových programů pro evropskou územní spolupráci budou nejokrajovější regiony způsobilé nejen pro nadnárodní spolupráci, ale i pro přeshraniční spolupráci. To je klíčem k naplnění cíle začlenění těchto nejokrajovějších regionů do jejich geografického prostředí, což uznává i sama Komise;
1.24 Vítá prioritu přiřazenou zlepšování vztahů mezi nejokrajovějšími regiony a sousedními třetími zeměmi a zřízení akčního plánu širšího sousedství na podporu vytvoření oblasti hospodářského, sociálního a kulturního růstu a integrace v těchto regionech na hranicích EU, i když lituje, že nejsou uvedeny podrobnosti o finančních zdrojích vyčleněných pro tento plán;
1.25 Domnívá se, že provádění politiky sousedství pro nejokrajovější regiony vyžaduje vyčlenění dostatečných finančních zdrojů, aby tyto regiony mohly hrát patřičnou úlohu aktivní hranice EU a pozitivně a smysluplně doplňovat akci Společenství v boji s chudobou a na ochranu demokratických hodnot, úcty k lidským právům a principu zákonnosti v zemích s nimi sousedícími;
1.26 Nicméně zastává názor, že pro dosažení těchto cílů je nezbytná účinná spolupráce v souladu s nástroji EU pro politiku vnější a rozvojové spolupráce, zejména s ustanoveními dohody z Cotonou, programu MEDA a ALA a se všemi iniciativami a programy Společenství, které mohou být s těmito regiony realizovány v budoucnosti;
1.27 Vyjadřuje uspokojení nad úmyslem Komise vypracovat hloubkovou studii o fungování služeb obecného zájmu v nejokrajovějších regionech a zadat pracovní skupině přípravu příslušných návrhů;
1.28 Vítá záměr Komise vzít v úvahu zvláštní charakteristiky nejokrajovějších regionů v oblasti státní pomoci;
1.29 Konstatuje, že nařízení upravující státní pomoc na podporu a ochranu fungování vnitřního trhu, nemohou být bez rozmyslu uplatňována na pomoc poskytovanou firmám v těchto regionech, které, jak i sama Komise uznává, nepožívají veškerých výhod jednotného trhu;
1.30 Proto lituje, že Komise se nerozhodla zahrnout do čl. 87 odst. 3 písm. a všechny nejokrajovější regiony včetně těch, jejichž HDP překračuje 75 % průměru Společenství. To by bylo bývalo vhodnějším řešením pro řešení strukturálních znevýhodnění sužující nejokrajovější regiony a pro zajištění rovného zacházení s nimi;
1.31 Domnívá se v tomto ohledu, že zahrnutí všech nejokrajovějších regionů do nového čl. 56 odst. 3 písm. a Ústavní smlouvy (dříve čl. 87 odst. 3 písm. a) zřetelně dokládá záměr evropského zákonodárce, a vyzývá proto Komisi, aby v zájmu právní jistoty zrevidovala svůj postoj při jednání o pokynech pro státní pomoc pro regionální účely a uzavřela svůj návrh zahrnutím všech nejokrajovějších regionů do této kategorie;
1.32 Dále se domnívá, že plánovaná zvýšená intenzita pomoci stanovená na 10 procentních bodů musí být hodnocena ve světle návrhů, které Komise předložila při revizi pokynů pro pomoc pro regionální účely, aby bylo možno určit, zda bude dostatečná pro zajištění politiky, která podporuje investice v těchto regionech;
1.33 S ohledem na všechny shora uvedené úvahy se domnívá, že Evropská komise nenaplňuje zcela očekávání spojovaná s globálním a promyšleným přístupem, který požadovalo sevillské zasedání Evropské rady;
1.34 Proto se domnívá, že přístup navrhovaný Komisí je nedokonalý v tom, že nepředstavuje pokrok směrem k politice Společenství pro nejokrajovější regiony, která by umožnila zahrnutí trvalých opatření více odpovídajících reálné situaci v těchto regionech do všech politik Společenství;
1.35 Vyjadřuje své pevné přesvědčení, že nejokrajovější regiony stále potřebují pomoc Evropské unie, aby zvýšily svoji konkurenceschopnost a pokračovaly v procesu sbližování hospodářského rozvoje a příležitostí pro jejich občany stejně, jako to mohou činit občané v jiných regionech Evropy;
1.36 A konečně vyjadřuje svoji podporu Evropské radě, která považuje rychlé prostudování sdělení ke strategii pro nejokrajovější regiony za prioritu.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 Navrhuje, aby Evropská komise revidovala svůj návrh na způsob, jakým se s nejokrajovějšími regiony zachází v rámci politiky soudržnosti tak, aby zahrnoval všechny nejokrajovější regiony do budoucího cíle sbližování bez ohledu na jejich HDP. To je nejvhodnější řešení, které by zohlednilo strukturální znevýhodnění těchto regionů a zajistilo i spravedlivé nakládání s nimi;
2.2 Vyzývá Komisi, aby vyčlenila nezbytné finanční prostředky na dva konkrétní nástroje, které byly navrženy: program kompenzace dodatečných nákladů a akční plán širšího sousedství. Tyto zdroje musí být dostatečné pro naplnění reálných potřeb všech nejokrajovějších regionů včetně těch, jejichž HDP na hlavu převyšuje 75 % průměru Společenství, a pro dosažení stanovených cílů;
2.3 Připomíná, že všechny nejokrajovější regiony včetně těch, na které se již nemusí nutně vztahovat cíl sbližování, jsou i nadále nuceny investovat z důvodů své odlehlosti zejména v oblasti infrastruktury, a proto naléhavě žádá Komisi, aby se zavázala, že v rámci tohoto zvláštního programu bude schvalovat investice, jejichž cílem bude kompenzovat omezení, kterým musí nejokrajovější regiony čelit;
2.4 Vyzývá Evropskou komisi, aby co nejdříve zahájila práci na praktické realizaci akčního plánu "širšího sousedství" prostřednictvím účinné a promyšlené koordinace s ostatními nástroji EU pro politiku vnější a rozvojové spolupráce a pro obchodní a celní politiku a aby předložila jasné návrhy na koordinaci těchto ustanovení s nejnovější "iniciativou sousedství";
2.5 Zdůrazňuje potřebu zajistit, aby byly nejokrajovější regiony zahrnuty do části o přeshraniční spolupráci podle nového cíle evropské teritoriální spolupráce jako předpoklad pro cíle integrace do jejich okolního geografického sousedství;
2.6 Navrhuje Komisi, aby podle nových pokynů pro regionální pomoc revidovala své návrhy tak, aby zahrnovaly ustanovení návrhu Ústavní smlouvy a zachovávaly současnou úroveň pomoci a možnost poskytnout provozní pomoc, která by nebyla progresivně snižována nebo časově omezena; Výbor dále vyzývá Komisi, aby zachovala a dále zlepšovala zvláštní zacházení s nejokrajovějšími regiony v souvislosti se státní pomocí sektorům zemědělství a rybolovu;
2.7 Vyzývá Evropskou komisi, aby nadále garantovala diferencované daňové dohody pro nejokrajovější regiony jako nezbytný nástroj pro hospodářský rozvoj těchto regionů;
2.8 Naléhavě žádá Komisi, aby v rámci partnerství, podle něhož bude provádět sdělení o nejokrajovějších regionech, jednala v plném souladu se žádostí sevillského zasedání Evropské rady a zavedla opravdovou mezisektorovou strategii, která umožní přizpůsobení všech politik Společenství zvláštním okolnostem v těchto regionech, a aby navrhla konkrétní opatření v různých oblastech politiky soudržnosti;
2.9 Doporučuje zejména zachování a rozvoj zvláštního zacházení poskytovaného v tradičních sektorech, snah o diverzifikaci a procesu modernizace primárního sektoru s cílem posílit příspěvek k růstu a sbližování nejokrajovějších regionech;
2.10 Navrhuje Komisi, aby objasnila svůj návrh na přizpůsobení POSEI, a vyzývá k předložení návrhů na stálé opatření s rozpočtem příslušejícím rozvojovému cíli tohoto programu;
2.11 Vyzývá Evropskou komisi, aby stanovila dostatečně vysoké tarify podle COM pro banány, aby byla zajištěna produkce Společenství, a v případě nutnosti navrhla opatření pro kompenzaci pěstitelům;
2.12 Vyzývá Evropskou komisi k přijetí specifických opatření CMO (Common Market Organization) v sektoru cukru k podpoře jeho rozvoje v nejodlehlejších regionech;
2.13 Vyzývá Evropskou komisi, aby zohlednila zvláštní potřeby nejokrajovějších regionů, poskytla jim odpovídající zdroje v rámci politiky rozvoje venkova a uplatnila ve všech těchto regionech v rámci budoucího Fondu rozvoje venkova sazby spolufinancování odpovídající regionům s nejvážnější nevýhodou;
2.14 Vyzývá Evropskou komisi k podpoře spuštění akčních plánů v každé z geografických oblastí, ve kterých jsou nejodlehlejší regiony situovány. Na jejich přípravě by se podílely tyto regiony, příslušné členské státy a sousedící třetí země a jejich cílem by bylo integrování těchto nejodlehlejších regionů do příslušných geografických oblastí;
2.15 Vyzývá Evropskou komisi, aby přijala nová opatření na zvýšení konkurenceschopnosti místní zemědělské produkce, která musí soutěžit na stejných trzích s podobnými výrobky z jiných zemí, které mají asociační dohody s EU, jako např. Maroko, zemí, které s EU jednají, jako je skupina MERCOSUR, nebo které mají výhodu preferenčního zacházení, jako je skupina zemí ACP;
2.16 Vyzývá Komisi, aby uvedla do praxe bod 14 úvodní části šestého rámcového programu výzkumu a vývoje uvádějící příslušná opatření zaměřená na zvláštní charakteristiky nejokrajovějších regionů pro usnadnění jejich účasti na iniciativách Společenství v oblasti výzkumu a vývoje; to by mělo být zohledněno při přípravě dalšího rámcového programu;
2.17 Vyzývá Evropskou komisi, aby považovala nejokrajovější regiony za prioritní regiony při přípravě akcí pro informační společnost a technologickou inovaci. Tyto oblasti představují opravdovou příležitost pro nejokrajovější regiony, protože mohou pomoci kompenzovat některá znevýhodnění způsobená jejich odlehlostí;
2.18 Sdílí hodnocení Komise o důležitosti dopravy pro zajištění přístupu nejokrajovějších regionů na vnitřní trh a doporučuje, aby byly zavedeny příslušné mechanismy a postupy s cílem plně začlenit nejokrajovější regiony do všech aspektů společné dopravní politiky;
2.19 Naléhavě vyzývá Komisi, aby okamžitě zahrnula projekty pro nejokrajovější regiony zejména do trans-evropských dopravních sítí a do trans-evropských energetických sítí a považovala je za prioritu;
2.20 Připomíná, že životní prostředí je oblast klíčového významu pro nejokrajovější regiony a vyzývá Evropskou komisi, aby co nejdříve přijala příslušná opatření s cílem zajistit udržitelný rozvoj v oblastech jako je ochrana biodiverzity, síť Natura 2000 a odpadové hospodářství;
2.21 Obecně vyzývá Evropskou komisi, aby zohlednila společné žádosti těchto regionů a jejich příslušných států a pečlivě prostudovala příslušné politiky Společenství;
2.22 Připomíná potřebu vypracovat nástroje, které umožní průběžné vyhodnocování dopadu nových právních předpisů Společenství na nejokrajovější regiony, aby se zajistilo, že tyto předpisy nejen že nepoškozují růst hospodářské činnosti v těchto regionech, ale že tento růst skutečně a trvale podporují;
2.23 Opakuje, že pro dosažení strategických cílů musí být zajištěna účinná koordinace zejména v rámci Komise prostřednictvím meziodvětvové skupiny, jejíž lidské zdroje musí být navýšeny;
2.24 Zastává názor, že instituce Společenství i regiony by měly vytvořit komunikační strategii pro evropskou veřejnost, jejímž prostřednictvím by poskytovaly informace o problémech nejokrajovějších regionů a o skutečně evropském rozměru těchto regionů;
2.25 Vyzývá nejokrajovější regiony, aby spolupracovaly ve všech možných oblastech, a Komisi, aby je v tomto procesu podporovala s cílem naplnit dvojí výzvu jejich rozvoje v rámci Unie a globalizace.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu Evropského parlamentu a Rady zřídit Evropské sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS)
(2005/C 71/11)
VÝBOR REGIONŮ,
s přihlédnutím k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o ustanovení Evropského sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS), přijatého Evropskou komisí 14. července 2004, COM(2004) 496 final - 2004/0168 COD;
s přihlédnutím k žádosti Evropské komise z 15. července 2004 o vydání stanoviska Výboru regionů na toto téma podle Článku 159(3) Smlouvy ustanovující Evropské společenství;
s přihlédnutím k rozhodnutí Rady z 8. listopadu 2004 jej v této věci konzultovat,
s přihlédnutím k dopisům komisařů Barniera a De Palaciové z 8. března 2004, ve kterých žádají o vypracování stanoviska týkajícího se nového evropského právního nástroje pro přeshraniční spolupráci;
s přihlédnutím k Článku 265 (1) Smlouvy o založení Evropského společenství, ve kterém se uvádí, že "Rada nebo Komise bude konzultovat Výbor regionů v případech stanovených touto smlouvou a ve všech dalších případech, zvláště těch, které se týkají přeshraniční spolupráce, kdy to bude jedna z těchto dvou institucí považovat za vhodné";
s přihlédnutím k Článku III-220 smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu, ve kterém se uvádí, že "Pro podporu svého celkového harmonického rozvoje bude Unie vyvíjet a dále provádět činnost směřující k posílení hospodářské, sociální a územní soudržnosti. […] Z regionů, na které se toto vztahuje, bude zvláštní pozornost věnována zemědělským oblastem, oblastem postiženým průmyslovou transformací a oblastem s vážnými a trvalými přírodními či demografickými handicapy, jako jsou nejsevernější regiony s velmi nízkou hustotou obyvatelstva a ostrovní, přeshraniční a horské oblasti".
s přihlédnutím k rozhodnutí předsedy Výboru regionů z 5. 4. 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním stanoviska na toto téma,
s přihlédnutím ke zprávám Evropského parlamentu: ke "Gerlach"-zprávě z r. 1976 o regionální politice Společenství týkající se regionů na vnitřních hranicích Společenství [1], "Boot"-zprávě z r. 1984 o posílení přeshraniční spolupráce [2], "Schreiber"-zprávě z r. 1986 o regionu Sársko-Lotrinsko-Lucembursko [3], "Poetschki"-zprávě o přeshraniční spolupráci na vnitřních hranicích [4], "Chiabrando"-zprávě z r. 1988 o programu rozvoje pro hraniční region ve Španělsku a Portugalsku [5], "Cushnahan"-zprávě z r. 1990 o iniciativě Společenství INTERREG [6], "Muru"-zprávě z r. 1994 o iniciativě Společenství INTERREG II [7];
s přihlédnutím k Madridské rámcové úmluvě Rady Evropy z r. 1980 a jejím následným dodatkovým protokolům (1995, 1998);
s přihlédnutím ke stanovisku Kongresu místních a regionálních samospráv Rady Evropy předloženému Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti (COTER) Výboru regionů, týkajícímu se "Nového právního nástroje pro přeshraniční spolupráci", schváleného na schůzi Předsednictva 5. května 2004, zpravodaj: Herwig Van Staa (Rakousko, L, ELS/KD)
s přihlédnutím k Bílé knize o evropské správě předložené Evropskou komisí v r. 2001 (COM(2001) 428 final), kde se uvádí, že "Komise bude posuzovat, jak by bylo možné na úrovni EU lépe podpořit rámec pro nadnárodní spolupráci regionálních či místních činitelů s výhledem na předložení návrhů do konce roku r. 2003" (3.1);
s přihlédnutím ke svému stanovisku z března r. 2002 ke Strategiím pro podporu přeshraniční a meziregionální spolupráci v rozšířené EU, což je základní dokument vytyčující obecné směry pro budoucnost (VR 181/2000 fin) [8];
s přihlédnutím ke studii s názvem "Transevropská spolupráce mezi územními samosprávami: nové výzvy a budoucí kroky nutné ke zlepšení spolupráce" z října r. 2001, vypracované v úzké spolupráci se Sdružením evropských příhraničních regionů v rámci přípravy výše uvedeného stanoviska;
s přihlédnutím ke třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti "Nové partnerství pro soudržnost, konvergenci, konkurenceschopnost, spolupráci", schválené Evropskou komisí 18. února 2004, která ve svých závěrech uvádí, že "Komise má v úmyslu navrhnout nový právní nástroj ve formě evropské struktury pro spolupráci ("Přeshraniční regionální orgán"), aby umožnila členským státům, regionům a místním orgánům zaměřit se jak v rámci programů Společenství, tak mimo ně, na tradiční právní a administrativní problémy, se kterými se setkávají při řízení přeshraničních programů a projektů.
Cílem je přenést na tuto novou právní strukturu schopnost provádět spolupráci jménem veřejných orgánů".
s přihlédnutím ke svému stanovisku ke třetí zprávě o soudržnosti z 16. června 2004 (CdR 120/2004 fin);
s přihlédnutím ke zprávě "Směrem k novému právnímu nástroji společenství usnadňujícímu transevropskou spolupráci mezi územními orgány v Evropské unii, založenou na veřejném právu", vypracované Sdružením evropských příhraničních regionů (SEPR) pro Evropskou komisi na základě předchozí práce provedené spolu s Výborem regionů v rámci výše uvedené studie;
s přihlédnutím k úloze, kterou hraje Výbor regionů při vypracovávání legislativy v těsné spolupráci s Evropskou komisí a k připomínkám předloženým místními a regionálními orgány během přípravné fáze;
s přihlédnutím ke svému návrhu stanoviska (CdR 62/2004 rev.3) schválenému 24. září 2004 Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: p. Niessl, zemský hejtman Burgenlandu, (Rakousko/SES)
přijal na 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (jednání z 18. listopadu 2004) následující stanovisko.
Hledisko Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1. podporuje záměr Komise trvale zlepšit právní a institucionální podmínky pro přeshraniční, transnacionální a meziregionální spolupráci (transevropskou spolupráci) na národní, regionální a místní úrovni a domnívá se, že díky návrhu posuzovaného nařízení bude možné řešit obtíže přetrvávající v této oblasti efektivněji, než tomu bylo doposud;
2. nicméně navrhuje, aby se nový právní nástroj nazýval Evropské sdružení pro transevropskou spolupráci (ESTS) spíše než Evropské sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS), protože tento název umožňuje použít daný právní nástroj pro transnacionální a meziregionální spolupráci ve smyslu článku 1 návrhu nařízení;
3. souhlasí s Evropskou komisí, že samotné členské státy nemohou dostatečně či efektivně zlepšit podmínky pro transevropskou spolupráci, a proto má Společenství podle druhého odstavce článku 5 Smlouvy o založení Evropského společenství (princip subsidiarity) oprávnění jednat vzhledem k transnacionálním aspektům a nepopiratelným výhodám, které přináší komunitární přístup oproti opatřením přijatým na úrovni 25 členských států;
4. souhlasí s Evropskou komisí, že návrh nařízení nejde dále, než je nezbytné k dosažení cílů Smlouvy podle 3. odstavce článku 5 Smlouvy o založení Evropského společenství (princip proporcionality), jelikož toto nařízení pouze zajišťuje dobrovolný rámec pro transevropskou spolupráci a stanovuje jen minimální požadavky pro vytvoření a činnost Evropského sdružení pro transevropskou spolupráci;
5. vítá skutečnost, že návrh nařízení Evropské komise vychází z článku 159 Smlouvy o ES, což je právní základ, který umožňuje použít proceduru spolurozhodování uvedenou ve článku 251, jenž stanovuje, že Rada přijímá rozhodnutí kvalifikovanou většinou;
6. je potěšen, že Evropská komise zvolila v tomto případě jako právní nástroj nařízení, což znamená, že jakýkoli regionální a místní orgán, který si přeje vytvořit Evropské sdružení pro transevropskou spolupráci, tak může učinit, aniž by musel přijmout transpoziční opatření a/nebo získat souhlas jednotlivých členských států;
7. zároveň je však potěšen, že nejen regionální a místní úřady, ale také členské státy se mohou podílet na zřízení Evropského sdružení pro transevropskou spolupráci a tímto mohou posílit v rámci přeshraniční, transnacionální a meziregionální spolupráce hospodářskou a sociální soudržnost v Evropě;
8. také vítá skutečnost, že podle návrhu nařízení mohou být členy ESTS kromě členských států a regionálních a místních orgánů též další místní orgány veřejné správy;
9. je potěšen, že Evropská komise převzala návrh Výboru regionů spočívající v tom, že úloha ESTS se nemá omezovat na přeshraniční spolupráci, ale má také pokrýt transnacionální a meziregionální spolupráci; nicméně žádá o pozměnění textu v tomto smyslu, jak již bylo navrženo pro název, aby byl tento cíl zřejmý.
10. vítá, že nařízení zavádí společná ustanovení pro zřízení ESPS ve všech členských zemích; důrazně vyzývá Komisi, aby platné mezistátní dohody o přeshraniční spolupráci zůstaly použitelné.
11. plně souhlasí s formulací uvedenou Evropskou komisí v článku 3(1) návrhu nařízení, týkající se úkolů a kompetencí ESPS, podle níž členové sdružení rozhodují sami o úkolech ESTS;
12. vítá, že je možné zvolit použitelnou národní legislativu; nicméně vyzývá Komisi k hledání řešení, aby se předešlo vzniku rozporů s existujícími národními zákony; žádá Evropskou komisi, aby pro případ, že by se sídlo ESPS nacházelo v členském státě, jehož legislativa se nemá uplatňovat, vytvořila nezbytný rámec umožňující vyhnout se případným rozporům se zákonem.
13. naléhavě doporučuje zahrnout do nařízení ustanovení, která by v případě potřeby umožnila členským státům přijmout vhodná opatření v souladu s ustanoveními ústavního práva týkajícími se přidělení kompetencí ESPS a kontroly ESPS.
14. vítá skutečnost, že ESTS může být pověřeno nejen realizací programů financovaných Společenstvím, ale také prováděním jiných všeobecných akcí v oblasti transevropské spolupráce, což může výrazně napomoci budoucímu rozvoji činnosti tohoto druhu v Evropě. Upozorňuje ale na skutečnost, že je třeba umožnit, aby třetí strana mohla ESPS pověřit realizací programů financovaných Společenstvím, aby mohla být ustanovení návrhu nařízení účinná.
15. plně schvaluje návrh učinit ESTS právnickou osobou, ale také souhlasí s možností pověřit jednoho z členů ESTS prováděním konkrétních úkolů, což by zamezilo vzniku nových, přebujelých byrokratických struktur;
16. je nicméně nakloněn možnosti přidělovat úkoly ESTS nejen všem členům sdružení najednou, ale také je přidělovat odděleně nebo je mezi členy rozdělit, a žádá, aby byl Článek 5(3) odpovídajícím způsobem pozměněn;
17. žádá, aby ESTS bylo povinno vytvořit shromáždění složené z členských představitelů, které by v duchu demokratické transparence neslo zodpovědnost za činnost sdružení;
18. považuje za nezbytné stanovit v článku 6 nařízení, že ředitel ESTS je politicky a právně zodpovědný členským představitelům v shromáždění ESTS.
19. žádá, aby o úmluvách o transevropské spolupráci, přijatých v souladu s tímto nařízením, byly informováni nejen všichni členové a členské státy, ale také Výbor regionů.
Výbor regionů by měl vést seznam existujících ESTS, aby evropské instituce, členské státy, regionální a místní úřady a každý evropský občan mohli rychle získat přesné informace o jakémkoli ESTS.
Tento seznam by také mohl hrát cennou úlohu při šíření nejlepších metod práce po Evropě.
Doporučení Výboru regionů
Doporučení č. 1
Název
(též odpovídajícím způsobem změnit definici a zkratku na ESTS v celém dokumentu)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
o zřízení Evropského sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS) _BAR_ o zřízení Evropského sdružení pro transevropskou spolupráci (ESPS) (ESTS) _BAR_
Odůvodnění
Mezi členskými státy, regiony a místními úřady existují tři druhy spolupráce: přeshraniční, meziregionální a transnacionální.
Ty zahrnuje širší temín "transevropská spolupráce".
Musí být možnost zřídit Evropské sdružení pro všechny tři druhy transevropské spolupráce.
Doporučení č. 2
(bod odůvodnění 1)
(též odpovídajícím způsobem změnit termíny "přeshraniční spolupráce" a "transnacionální a meziregionální spolupráce" na "transevropská spolupráce" v celém dokumentu)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Odstavec 3 článku 159 smlouvy stanovuje, že o specifických akcích může být rozhodnuto mimo fondy uvedené v odstavci 1 tohoto článku, aby bylo dosaženo cíle sociální a hospodářské soudržnosti, uvedeného ve smlouvě.
Harmonický rozvoj celého Společenství a posílení hospodářské, sociální a územní soudržnosti předpokládá posílení přeshraniční spolupráce.
Za tímto účelem je vhodné přijmout opatření nutná k tomu, aby se zlepšily podmínky, za jakých se provádějí akce v oblasti přeshraniční spolupráce. _BAR_ Odstavec 3 článku 159 smlouvy stanovuje, že o specifických akcích může být rozhodnuto mimo fondy uvedené v odstavci 1 tohoto článku, aby bylo dosaženo cíle sociální a hospodářské Soudržnosti, uvedeného ve smlouvě.
Harmonický rozvoj celého Společenství a posílení hospodářské, sociální a územní soudržnosti předpokládá posílení přeshraniční, transnacionální a meziregionální (dále zvané "transevropská spolupráce") spolupráce.
Za tímto účelem je vhodné přijmout opatření nutná k tomu, aby se zlepšily podmínky, za jakých se provádějí akce v oblasti přeshraničnítransevropské spolupráce. _BAR_
Odůvodnění
Tato změna vyplývá z doporučení č. 1.
Doporučení č. 3 (nové)
(bod odůvodnění 7)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
7)Aby byly překonány překážky bránící přeshraniční spolupráci, je nezbytné vytvořit nástroj spolupráce na úrovni Společenství, který by umožňoval zřídit na území Společenství sdružení pro spolupráci se statutem právnické osoby pod názvem "evropská sdružení přeshraniční spolupráce" (ESPS).
Využití ESPS by nemělo být povinné. _BAR_ (7)Aby byly překonány překážky bránící přeshraniční spolupráci, je nezbytné vytvořit nástroj spolupráce na úrovni Společenství, který by umožňoval zřídit na území Společenství sdružení pro spolupráci se statutem právnické osoby pod názvem "evropská sdružení přeshraniční spolupráce" (ESPS).
Využití ESPS by nemělo být povinné.
Mezistátní dohody o přeshraniční, meziregionální nebo transnacionální spolupráci platné mezi obcemi a/nebo regiony a/nebo státy jsou nadále použitelné. _BAR_
Odůvodnění
Legální možnosti existujících mezistátních dohod o přeshraniční spolupráci, jako je například "dohoda z Karlsruhe", nesmějí být tímto nařízením omezeny.
Doporučení č. 4
(bod odůvodnění 10)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Členové mohou rozhodnout o tom, zda zřídí ESPS jako samostatnou právnickou osobu, nebo pověří úkoly ESPS jednoho z členů. _BAR_ Členové mohou rozhodnout o tom, zda zřídí ESPSESTS jako samostatnou právnickou osobu, nebo pověří úkoly ESPSESTS jednoho nebo více členů. _BAR_
Odůvodnění
Tato změna vyplývá z doporučení č. 1.
Doporučení č. 5
(bod odůvodnění 11)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
[…] pouze z iniciativy členských států a jejich regionálních a místních orgánů, bez finančního příspěvku Společenství. _BAR_ […] pouze z iniciativy členských států a/nebo jejich regionálních a místních orgánů, bez finančního příspěvku Společenství. _BAR_
Odůvodnění
Transevropská spolupráce musí být samou svou podstatou otevřená také regionálním a místním orgánům bez účasti členských států.
Doporučení č. 6
Článek 1.1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Podstata ESPS1.Sdružení pro spolupráci může být zřízeno na území Společenství ve formě evropského sdružení pro přeshraniční spolupráci, dále nazývané ESPS, za podmínek a v souladu s postupy, které uvádí toto nařízení. _BAR_ Podstata ESPSESTS1.Sdružení pro spolupráci může být zřízeno na území Společenství ve formě evropského sdružení pro přeshraničnítransevropskou spolupráci, dále nazývané ESPSESTS, za podmínek a v souladu s postupy, které uvádí toto nařízení. _BAR_
Odůvodnění
Tato změna vyplývá z doporučení č. 1.
Doporučení č. 7
Článek 1.3
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Cílem ESPS je usnadnit a podporovat přeshraniční spolupráci členských států, jakož i regionálních a místních úřadů za účelem posílení hospodářské, sociální a teritoriální soudržnosti. _BAR_ Cílem ESPSESTS je usnadnit a podporovat přeshraniční, transnacionální a meziregionální spolupráci (transevropskou spolupráci) členských států, jakož i regionálních a místních úřadů za účelem posílení hospodářské, sociální a teritoriální soudržnosti. _BAR_
Odůvodnění
Tato změna vyplývá z doporučení č. 1.
Doporučení č. 8
Článek 2.3
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Členové mohou rozhodnout o tom, zda zřídí ESPS jako samostatnou právnickou osobu, nebo pověří úkoly ESPS jednoho z členů. _BAR_ Členové mohou rozhodnout o tom, zda zřídí ESPSESTS jako samostatnou právnickou osobu, nebo pověří úkoly ESPSESTS jednoho nebo více členů. _BAR_
Odůvodnění
Tato změna vyplývá z doporučení č. 1.
Doporučení č. 9
Článek 3.1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
ESPS plní úkoly, které jsou mu svými členy svěřeny na základě tohoto nařízení. _BAR_ ESPS plní úkoly, které jsou mu na základě tohoto nařízení svěřeny buď jeho členy, nebo s jeho souhlasem třetími stranami. _BAR_
Odůvodnění
Toto doplnění je nezbytné, pokud má ESPS v budoucnu realizovat programy financované Společenstvím.
Doporučení č. 10
Článek 3.3
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Založení ESPS se nedotýká ani finanční zodpovědnosti členů a členských států za prostředky Společenství, ani za národní prostředky. _BAR_ Založení ESPS se nedotýká ani finanční zodpovědnosti členů za prostředky Společenství nebo národní prostředky, ani finanční zodpovědnosti členských států za prostředky Společenství.
Členské státy mohou přizpůsobit legislativu nebo dohody, které je opravňují kontrolovat, zda je ESPS v souladu s právními a technickými normami.
Zodpovědnost za kontrolu může zůstat na Společenství, nebo být přenesena na jeden členský stát. _BAR_
Odůvodnění
Členské státy jsou za národní prostředky samozřejmě zodpovědné svým národním parlamentům a není třeba se o tom zmiňovat v návrhu nařízení.
Pokud však členské státy (nebo odpovídající federální státy v členských státech s federální strukturou) mají být zodpovědné za prostředky Společenství, musí existovat prostor pro globální monitorování ESPS členskými státy.
Pokud tomu tak nebude, členské státy by mohly nést zodpovědnost za situace, nad nimiž nemají žádnou kontrolu.
Doporučení č. 11
(Článek 4.8)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
O úmluvě jsou informováni všichni členové a členské státy. _BAR_ O úmluvě jsou informováni všichni členové, a členské státy a Výbor regionů.
Výbor regionů zařadí úmluvu na seznam všech "úmluv o transevropské spolupráci", jenž bude přístupný veřejnosti. _BAR_
Odůvodnění
Výbor regionů je vázán transparencí v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství a považuje sám sebe za jakýsi obchod pod jednou střechou, jenž musí být snadno přístupný jako středisko expertizy jak pro evropskou veřejnost, tak pro oddělení Evropské komise. Jako takový musí dbát na to, aby informace týkající se regionální a místní úrovně a tedy zásadních otázek byly kdykoli dostupné.
Doporučení č. 12
(Článek 5 a příslušným způsobem celý dokument)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
jednací řád _BAR_ stanovy _BAR_
Odůvodnění
Hlavní principy, na kterých je sdružení založeno, by měly být zaneseny ve stanovách.
Jednací řád na druhé straně upravuje interní činnost.
Proto není důvod, aby ESTS nemělo jednací řád i stanovy.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o budoucnosti evropské regulační politiky v audiovizi
(2004/C 318/09)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o budoucnosti evropské regulační politiky v audiovizi (COM (2003) 784 final);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. prosince 2004 o konzultování tohoto výboru v dané záležitosti podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí jejího předsedy ze dne 5. dubna 2004 vyzývající Komisi pro kulturu a vzdělání vypracovat s ohledem na danou záležitost stanovisko;
s ohledem na své stanovisko o určitých právních aspektech souvisejících s kinematografickými a dalšími audiovizuálními díly (CdR 387/2001 fin) [1];
s ohledem na své stanovisko ohledně 4. zprávy Komise o aplikaci směrnice č. 89/553/EEC "Televize bez hranic" (CdR 90/2003 fin) [2];
s ohledem na své stanovisko ohledně sdělení o překážkách všeobecné dostupnosti nových služeb a aplikací informační společnosti skrze otevřené platformy digitální televize a třetí generace mobilní komunikace a sdělení o přechodu z analogového na digitální vysílání: (od digitálního "přepnutí" k analogovému "vypnutí") (CdR 308/2003 fin);
s ohledem na návrh svého stanoviska (CdR 67/2004 rev.1) přijatý Komisí pro kulturu a vzdělání Výboru regionů dne 5. dubna 2004 (zpravodaj: pan Dieter Schiffmann, člen Zemského sněmu Rheinland-Palatinate (Německo-PES));
jednohlasně přijal na svém 55. plenárním zasedání konaném 16. a 17. června 2004 (jednání ze dne 17. června) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 uznává ústřední roli audiovizuálních médií při budování pluralitní společnosti v Evropě, zachování regionální i místní identity a rozvoji demokraticky ustavených občanských práv;
1.2 podtrhuje záměr upravit legislativní rámec pro audiovizuální média způsobem, který umožní a podpoří jejich pozitivní rozvoj tak, aby mohla plnit své hlavní poslání;
1.3 chápe nutnost zvážit i další zásadní cíle jsoucí v obecném zájmu a související s regulací audiovizuálního sektoru jako je konkurence, ochrana spotřebitelů a telekomunikační zákon, a vítá skutečnost, že Komise využila této příležitosti k vypracování sdělení týkajícího se dalšího rozvoje evropské regulační politiky v celém audiovizuálním sektoru;
1.4 považuje za užitečné, aby – obzvlášť s ohledem na rozšíření EU – došlo k vyjasnění právního rámce upravujícího audiovizuální politiku a stanovení harmonogramu jeho dalšího rozvoje, aby mimo jiné nové členské státy měly již od počátku nejvyšší možnou míru právní jistoty;
1.5 vnímá velké příležitosti pro pokračující rozvoj audiovizuálního sektoru prostřednictvím neustálých technologických inovacích (např. televizory s plochou obrazovkou) a zdůrazňuje potřebu promítnout tento vývoj do budoucího rámce;
1.6 v zásadě podporuje a podtrhává principy Komise pro regulační rámec audiovizuálního sektoru;
1.7 v zásadě sdílí pozitivní hodnocení směrnice "Televize bez hranic" jako vhodného a bezpečného právního rámce pro televizní služby uvnitř Společenství, který ve své podstatě zajistil volný pohyb služeb televizního vysílání uvnitř Společenství, a upozorňuje na své stanovisko k této problematice (CdR 90/2003 fin);
1.8 zdůrazňuje důležitost principu země původu jako základního principu jednotného trhu v audiovizuálním sektoru, avšak zároveň sdílí obavy vyjadřované během konzultací v tom smyslu, že kvůli rozdílným národním zákonům mohou provozovatelé vysílání vyhledávat ten členský stát, který má nejméně striktní legislativu;
1.9 sdílí názor Komise, že kvůli zohlednění změn bude zřejmě nezbytná důkladná revize směrnice "Televize bez hranic";
1.10 ve světle vývoje a změn, ke kterým v poslední době na audiovizuálním trhu došlo, by bývala uvítala iniciativu Komise zaměřenou na rychlé a komplexní přepracování směrnice "Televize bez hranic" do soudržného evropského právního rámce pro šíření audiovizuálního obsahu, jenž by umožnil různou úroveň regulace pro služby spadající pod směrnici "Televize bez hranic" a služby informační společnosti;
1.11 domnívá se, že další otázky týkající se aplikace směrnice "Televize bez hranic" nesmí být řešeny prostřednictvím interpretačních sdělení, ale prostřednictvím rychlého přepracování samotné směrnice s cílem zajistit požadovanou právní jistotu;
1.12 zdůrazňuje důležitost zajištění pravidel konkurence v audiovizuální politice;
1.13 podtrhává odpovědnost za udržování a další rozvoj plurality médií v Evropě, členských státech EU a evropských regionech;
1.14 zdůrazňuje nezbytnost existence právního rámce pro služby informační společnosti jako je například e-commerce i pro přístup k novým službám, a – jelikož jsou požadovány různé míry regulace – vyjadřuje potěšení z toho, že Komise nemá v úmyslu zpochybňovat rozdíl mezi službami informační společnosti a službami spadajícími pod směrnici "Televize bez hranic";
1.15 zdůrazňuje potřebu uživatelsky přátelského přepnutí z analogového na digitální vysílání a upozorňuje na své stanovisko k této problematice (CdR 308/2003 fin);
1.16 zdůrazňuje obrovskou důležitost práva na informace jako osobního práva vlastního všem evropským občanům a vyjadřuje potěšení nad tím, že se Komise v rámci konzultací zaměřila i na otázku práva na informace ohledně událostí zásadního významu pro společnost, a domnívá se, že tato otázka zasluhuje dodatečnou pozornost;
1.17 podtrhává klíčovou roli regionální filmové podpory a pevně věří, že se regionální a místní audiovizuální produkce stává důležitější a spolu s národní produkcí vytvoří protiváhu neevropským produkcím;
1.18 podtrhává potřebu aktivit zaměřených na podporu evropských děl a domnívá se, že podpora zařazování takových děl nezávislých producentů do programu velkou měrou přispívá k propagaci různorodé evropské audiovizuální tvorby a zároveň je nadmíru vhodným způsobem zajišťování a zvýrazňování různorodosti evropského regionálního a místního dědictví; nedomnívá se však, že by stávající pravidlo kvót adekvátním způsobem napomáhalo tento cíl naplňovat;
1.19 podtrhává potřebu vyrovnaných kvalitativních a kvantitativních pravidel pro reklamu;
1.20 vítá připravenost Komise přezkoumat doporučení týkající se ochrany mladistvých a lidské důstojnosti;
1.21 domnívá se, že právo na odpověď je klíčovou součástí ochrany lidských práv a svobody projevu, a vítá plán rozšířit toto právo na všechna média;
1.22 vítá záměr Komise aktualizovat doporučení na ochranu mladistvých a lidské důstojnosti se zaměřením na mediální gramotnost, právo na odpověď a opatření proti diskriminaci a podněcování k nenávisti ve všech online médiích;
1.23 uvědomuje si nutnost koregulačních a samoregulačních modelů v jednotlivých členských státech, které nabízejí prostor pro reflexi jedinečných národních a regionálních rysů; zároveň však podporuje plán na vypracování studie koregulačních modelů v mediálním sektoru s cílem posoudit jejich dopad a slučitelnost s evropským právním rámcem;
1.24 podtrhává nezbytnost toho, aby Společenství i nadále komplexně chránilo evropský audiovizuální model také na mezinárodní úrovni, a to nejen v rámci vyjednávání Světové obchodní organizace.
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 doporučuje rychlou revizi a přepracování směrnice "Televize bez hranic" s cílem zajistit především pro nově přistupující země potřebnou právní jistotu a také přizpůsobit směrnici pokračujícímu technologickému vývoji;
2.2 doporučuje, aby byla v rámci přepracování směrnice "Televize bez hranic" a dalších obecných pravidel platných v audiovizuálním sektoru zohledněna a upevněna klíčová role audiovizuálních médií a produkcí v rozvoji a posilování regionální a místní identity.
Adekvátně je též nezbytné obsáhnout a/nebo kompenzovat na národní a mezinárodní úrovni silnou koncentrovanost v tomto odvětví;
2.3 doporučuje, aby byl ve světle rostoucí konvergence médií právní rámec rozdělen na základě obsahu produkce bez ohledu na technologickou platformu;
2.4 podporuje zachování stávajících kvalitativních pravidel pro reklamu, a to zvláště s ohledem na ochranu dětí a mládeže i s ohledem na rozdíl mezi reklamou a redakčním obsahem;
2.5 doporučila by však, aby byla s ohledem na stále rostoucí vliv a možnost volby na straně uživatelů dále zvážena možnost učinit kvalitativní pravidla reklamy pružnějšími, a to nejen kvůli rozšiřování EU, s cílem vyslat signál volající po snižování byrokratické zátěže;
2.6 doporučuje, aby pravidla pro reklamu platila i na nové technologie, jako je například rozdělená obrazovka či virtuální a interaktivní reklama, a aby byla přijata patřičná ustanovení s cílem zachovat jasný rozdíl mezi redakčním obsahem a reklamou, a tudíž vyjasnit právní stanovisko s ohledem na používání podobných reklamních technologií;
2.7 vítá skutečnost, že rostoucí množství souvisejících oblastí regulace – včetně soutěžní politiky, ochrany práv k duševnímu vlastnictví a ochrany spotřebitelů – je zohledňováno v rámci audiovizuální politiky a směrnice "Televize bez hranic" a doporučuje, aby budoucí legislativa ve zvýšené míře vzájemně propojené vztahy odrážela;
2.8 zdůrazňuje, že především v deseti nově přistupujících členských zemích je třeba přistoupit k zajištění konzistentního uplatňování pravidel na ochranu mladistvých a lidských práv napříč celým audiovizuálním sektorem;
2.9 doporučuje tudíž, aby byla v rámci ve sdělení uvedeného návrhu aktualizovat doporučení týkající se ochrany mladistvých a lidských práv vyvinuta větší snaha k zavedení účinných koregulačních a samoregulačních nástrojů včetně intenzivnějšího zužitkování výměny nejlepší praxe a síťové spolupráce, a to především v digitálním a online prostředí;
2.10 doporučuje, aby návrh uvedený ve sdělení kladl zvýšenou pozornost na propagaci mediální gramotnosti, jelikož Komise správně poznamenává, že "znalost kde hledat informace a jak je interpretovat je dnes nezbytnou dovedností", a aby tento potřebný návrh podporující mediální gramotnost pokrýval všechny jazyky Evropské unie s cílem zajistit minimální míru zastoupení a informačního obsahu pro každý z těchto jazyků;
2.11 podporuje ochranu práva na informace včetně informací týkajících se událostí, jenž jsou předmětem exkluzivních práv a událostí zásadního společenského významu; Výbor regionů zdůrazňuje svůj názor, že pravidla vysílání zásadních událostí ve volných ("free-to-air") televizích musí být pružná a zohledňovat specifickou jazykovou situaci jednotlivých zemí, a že je třeba zvážit vypracování celoevropského seznamu zásadních událostí; Výbor regionů doporučuje na evropské úrovni ustavit právo na krátké televizní zpravodajství o věcech obecného zájmu;
2.12 doporučuje, aby byla s ohledem na zdravý vývoj na evropském trhu s audiovizuálním obsahem dále zvážena podpora evropské kinematografie a televizních filmů nikoliv na základě kvót stanovených podle článků 4 a 5 směrnice "Televize bez hranic", ale spíše prostřednictvím silnější podpory pro výrobu a distribuci skrze podpůrné programy; zdůrazňuje svůj názor, že při hodnocení těchto děl je nutné brát v úvahu především zachování evropské kultury a dopad na regionální politiku a ekonomiku; z toho důvodu by měl být vytvořen specifický podpůrný program pro výrobu a distribuci regionální povahy a/nebo v jiných evropských jazycích;
2.13 opakuje své doporučení v tom smyslu, že s ohledem na investice potřebné na přechod na digitální výrobu a distribuci i na skutečnost, že provozovatelé místního a regionálního televizního vysílání produkují velkou část svého materiálu, je třeba podporovat či povolit možnost podpory regionálních a místních televizních služeb s cílem zajistit kulturní a regionální rozmanitost ve chvíli, kdy se televize stane digitální; za tímto účelem se doporučuje přiřadit prioritu podpoře investic do digitalizace regionálních audiovizuálních služeb;
2.14 zastává názor, že přezkoumání směrnice "Televize bez hranic" by mělo také zajistit, aby vysílání veřejné služby dokázalo plnit své poslání v souladu s pravidly členských států; dále se zastává podpory pro provozovatele veřejné služby poskytující regionální pokrytí.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o nevyžádané komerční komunikaci, tzv. "spamu"
(2004/C 318/08)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů ohledně nevyžádané komerční komunikace, tzv. "spamu" (COM(2004) 28 fin);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 22. ledna 2004 o konzultování tohoto výboru v dané záležitosti podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí jejího předsedy ze dne 5. dubna 2004 vyzývající Komisi pro kulturu a vzdělání vypracovat s ohledem na danou záležitost stanovisko;
s ohledem na své stanovisko o návaznosti na víceletý akční plán Společenství na podporu bezpečnějšího používání Internetu prostřednictvím boje proti nezákonnému a škodlivému obsahu v globálních sítích a na návrh upravující rozhodnutí č. 276/1999/EC přijímající víceletý akční plán Společenství na podporu bezpečnějšího používání Internetu prostřednictvím boje proti nezákonnému a škodlivému obsahu v globálních sítích (CdR 140/2002 fin) [1];
s ohledem na své stanovisko ohledně přijetí víceletého programu (2003-2005) monitorování eEurope, rozšiřování dobré praxe a zlepšování bezpečnosti sítí a informací (MODINIS) (CdR 252/2002 fin) [2];
s ohledem na své stanovisko ohledně srovnávací zprávy eEurope 2002 COM(2002) 62 fin a eEurope 2005: informační společnost pro všechny (CdR 136/2002 fin) [3];
s ohledem na své stanovisko ohledně společného rámce pro elektronické podpisy (CdR 332/98 fin) [4];
s ohledem na své stanovisko ohledně 6. zprávy o implementaci regulatorního balíku v komunikacích (CdR 52/2001 fin) [5];
s ohledem na své stanovisko ohledně dalších kroků ve věci Zelené knihy o ochraně mladistvých a lidské důstojnosti v audiovizi a informačních službách včetně návrhu doporučení Rady a přijetí akčního plánu na podporu bezpečného užívání Internetu (CdR 54/98 fin) [6];
s ohledem na své stanovisko ohledně evropské iniciativy v elektronickém obchodu (CdR 350/97 fin) [7];
s ohledem na své stanovisko ohledně bezpečnosti regionálních sítí a informací: návrhu přístupu evropské strategie (CdR 257/2001 fin) [8];
s ohledem na své stanovisko ohledně vytváření bezpečnější informační společnosti zlepšováním bezpečnosti informační infrastruktury a bojem proti počítačové zločinnosti: eEurope 2002 (COM(2000) 890 fin - CdR 88/2001 fin) [9];
s ohledem na návrh svého stanoviska (CdR 69/2004 rev. 1) schválený 5. dubna 2004 Komisí pro kulturu a vzdělání (zpravodajka: paní Susie Kemp, členka Unitární rady West Berkshire (Velká Británie/Evropská lidová strana).
a vzhledem k tomu, že:
1) se nevyžádaná komerční komunikace prostřednictvím elektronické pošty známá také jako "spam" rozrostla do znepokojivých rozměrů, když její objem vzrostl z odhadovaných 7 % celosvětového objemu elektronické pošty v roce 2001 na 50 % v dnešní době;
2) spam není jen problémem s ohledem na soukromí, klamání zákazníků, ochranu mladistvých a lidské důstojnosti, ale též hrozbou pro obchod.
Představuje dodatečné náklady pro firmy, ztrátu produktivity a hrozí podkopáním důvěry spotřebitelů;
3) Evropská unie přijala v červenci 2002 Směrnici č. 2002/58/EC o soukromí a elektronických komunikacích, jejíž součástí je princip "opt-in" (pozn. překladatele: přihlášení z vlastní vůle uživatele) pro elektronickou poštu, se lhůtou implementace stanovenou na 31. října 2003;
4) se jedná o první krok, avšak legislativa sama o sobě na vyřešení problému spamu nestačí.
Je nutné podniknout další kroky k tomu, aby uvedená směrnice přinesla požadované výsledky;
jednohlasně přijal na svém 55. plenárním zasedání konaném ve dnech 16. a 17. června 2004 (jednání ze dne 16. června 2004) následující stanovisko.
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 souhlasí se závěrem Komise, že spam je jednou z nevětších výzev pro dnešní Internet, jelikož vyžaduje nejen efektivní vymáhání a mezinárodní spolupráci, ale též samoregulující a technická řešení na straně daného odvětví a informovanost v rámci Společenství;
1.2 vítá pokračující snahu Komise doporučovat členským státům transponování Směnice č.2002/58/EC o soukromí a elektronických komunikacích i nabídku pomoci členským státům ze strany Komise a doufá, že tato pomoc bude nabídnuta i kandidátským zemím následně po rozšíření v květnu 2004;
1.3 bere na vědomí, že nevyžádaná elektronická pošta se promítá do ztráty důvěry v informační sítě, a že objem elektronické pošty zpomaluje systémy.
Jedná se o přeshraniční a mezinárodní záležitost, a proto bude podle Výboru regionů politika Společenství úspěšná pouze v případě shody a spolupráce s mezinárodními organizacemi a dalšími světovými mocnostmi;
1.4 lituje, že Komise nezohledňuje schopnost regionálních a místních úřadů komunikovat s místními komunitami a veřejností, a zároveň naléhá na Komisi, aby náležitě zohlednila kolik součinnosti lze očekávat od regionálních a místních úřadů v boji proti nevyžádané elektronické poště;
1.5 zdůrazňuje, že regionální a místní úřady se mohou na řešení problematiky spamu podílet řadou různých způsobů.
Tyto úřady nejen plní úlohu s ohledem na zvyšování informovanosti a šíření informací, ale v obecnější rovině jsou též blízko občanům, organizacím a firmám;
1.6 konstatuje, že již v minulosti navrhl, aby byla přijata opatření s cílem informovat žáky škol jak o bezpečnostních aspektech informační společnosti, tak o dopadech počítačové zločinnosti;
1.7 konstatuje, že regionální a místní úřady mají za úkol chránit veřejnost v nejširším slova smyslu;
1.8 bere na vědomí, že regionální a místní úřady hrají důležitou roli při zajišťování vyrovnaného rozvoje znalostí a informační společnosti v Evropské unii, a to zvláště v období po rozšíření, s cílem zlepšit ekonomickou a sociální soudržnost v regionech, městech a čtvrtích napříč Evropou.
Regionální a místní úřady se nacházejí v jedinečné pozici pro zajištění toho, že akce Společenství budou dostupné co možná nejširšímu okruhu lidí, a zvláště pak znevýhodněným skupinám;
1.9 bere na vědomí, že místní a regionální orgány státní správy odpovídají nejen za rozvoj veřejných online služeb, ale též za informační a komunikační technologie (ICT) v celoživotním vzdělávání (s ohledem na to, že digitální gramotnost je považována za novou základní dovednost) a zdravotní péči.
Místní a regionální orgány státní správy jsou dále aktivní při propagaci informační bezpečnosti, rozvoji online kultury a obsahu turistických služeb, zlepšování přístupu k online službám, a samozřejmě při rozvoji interoperability procesů jak v rámci vládních orgánů, tak obecně mezi organizacemi.
Výbor regionů se proto domnívá, že zajištění efektivní a bezproblémové elektronické komunikace je zcela klíčové.
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 vyzývá k vyzdvižení aktivního zapojení kandidátských zemí.
Internet neuznává tradiční hranice mezi státy, a proto by se akce na evropské úrovni neměly omezovat na účast členských států EU.
Důsledkem nedostatečné bezpečnosti informačních systémů a sítí v méně vyvinutých regionech Evropy může být rozšiřování digitální propasti mezi těmito regiony a nejrozvinutějšími a nejbezpečnějšími regiony;
2.2 navrhuje, aby byla vyvinuta větší snaha s cílem zajistit vyšší úroveň zapojení ze strany největších světových výrobců softwaru do realizace výzkumu bezpečnosti sítí a informací stejně jako okamžité praktické uplatnění takového výzkumu.
Bezpečnost by měla být pro poskytovatele telekomunikačních služeb a připojení v Evropě jednou z priorit; nutné je dále rozvíjet vazby na aktivity a organizace mimo EU;
2.3 naléhá na Komisi, aby využila způsobilosti regionálních a místních úřadů komunikovat s občany na místní úrovni.
Například knihovny, komunitní centra a další obecní zařízení nabízí jak obrovskou příležitost ke zvyšování informovanosti, tak veřejný přístup k informacím.
Tato zařízení umožňují přímý kontakt s veřejností včetně znevýhodněných skupin;
2.4 navrhuje, že by bylo možné řadu problémů souvisejících s bezpečným používáním Internetu vyřešit na místní úrovni, a to především intenzivní vzdělávací kampaní zaměřenou na zvýšení obecné informovanosti o problematice.
Regionální a místní úřady mohou šířit informace týkající se boje s nevyžádanou elektronickou poštou;
2.5 navrhuje, aby školy s ohledem na jejich odpovědnost za vzdělávání přijaly opatření s cílem informovat žáky škol jak o bezpečnostních aspektech informační společnosti;
2.6 navrhuje, aby regionální a místní úřady využívaly stávající vztahy s firmami a podněcovaly je k aktivním zásahům proti spamu;
2.7 chce zdůraznit důležitost spolupráce v rámci EU a zvláště pak roli regionálních a místních orgánů státní správy při zajišťování této spolupráce.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu rozhodnutí Rady ustavujícímu Evropský fond pro uprchlíky pro období 2005–2010
(2004/C 318/10)
Výbor regionů,
Vzhledem k návrhu rozhodnutí Rady ustavujícímu Evropský fond pro uprchlíky pro období 2005–2010 (COM(2004) 102 final – 2004/0032 CNS);
Vzhledem k rozhodnutí Rady ze dne 23. února 2004, kterým se Výbor regionů v souladu s článkem 265, odstavcem 1 Smlouvy o založení Evropského společenství vyzývá k vydání stanoviska v této záležitosti;
Vzhledem k rozhodnutí předsedy ze dne 6. listopadu 2003, kterým se vypracováním stanoviska v této záležitosti pověřuje komise pro mezinárodní vztahy;
Vzhledem ke Smlouvě o založení Evropského společenství a zejména k jejímu článku 63, odst. 2, písm. b);
Vzhledem ke svému stanovisku k "Návrhu Rady na vytvoření Evropského fondu pro uprchlíky" (COM(1999) 686 final – 1999/0274 CNS, CdR 80/2000 fin [1]);
Vzhledem ke svému stanovisku ke "Zprávě Komise pro Radu, Evropský parlament, Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů o imigraci, integraci a zaměstnanosti" (COM(2003) 336 final, CdR 223/2003 fin [2]);
Vzhledem ke svým ostatním stanoviskům k uprchlické politice (CdR 90/2001 fin [3]; CdR 214/2001 fin [4]; CdR 93/2002 fin [5]; CdR 249/2003 fin [6]);
Vzhledem ke svému návrhu stanoviska (CdR 80/2004rév1) přijatému dne 4. května 2004 komisí pro mezinárodní vztahy (zpravodaj: pan Gustav SKUTHÄLLA, starosta Närpes (FI/ELDR));
1) s ohledem na to, že druhá fáze Evropského fondu pro uprchlíky by měla být účinnějším a významnějším nástrojem pro splnění prioritních cílů v této oblasti, tzn. rozdělení zodpovědnosti mezi členské státy a uplatňování společné azylové politiky ve všech členských státech,
2) s ohledem na to, že k dosažení stanovených cílů je nezbytně nutné zajistit Fondu dostatečné prostředky v průběhu celého období činnosti, a to zejména s ohledem na rozšíření Unie a na potřeby nových členských států.
přijal na svém 55. plenárním zasedání ve dnech 16. a 17. června 2004 (na schůzi dne 17. června 2004) následující stanovisko.
1 Hlediska Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 schvaluje návrh Komise s výhradou níže uvedených pozměňovacích návrhů;
1.2 oceňuje úsilí vynaložené Komisí, členskými státy, regiony, obcemi, organizacemi, samotnými uprchlíky i ostatními zúčastněnými stranami při naplňování cílů první fáze Evropského fondu pro uprchlíky;
1.3 oceňuje práci Komise na vypracování nového návrhu a je toho názoru, že se Komisi podařilo vzít v úvahu velkou část výsledků hodnocení první fáze a připomínek zúčastněných stran;
1.4 soudí, že princip a systém zodpovědnosti rozdělené mezi všechny členské státy tak, jak je uvedeno v návrhu předloženém k posouzení, jsou spravedlivé;
1.5 má zato, že pevná částka navržená pro realizaci akcí v členských státech a částka určená pro technickou a administrativní pomoc představují absolutní minima, chceme-li zajistit, aby se všechny členské státy mohly účastnit programu a rozvíjet své vlastní systémy tak, aby směrovaly k obecnému evropskému systému; zdůrazňuje, že místní aktéři – především – v členských státech, které se zúčastnily první fáze Evropského fondu pro uprchlíky, budou znovu potřebovat školení a vedení, mají-li uskutečnit projekty na vysoké úrovni;
1.6 považuje za důležité zajistit, aby se činnost Fondu vztahovala na všechny osoby požívající mezinárodní ochrany v některém členském státě bez ohledu na to, jaký národní postup byl uplatněn při vstupu na území tohoto státu; považuje rovněž za důležité věnovat při realizaci programu zvláštní pozornost potřebám uprchlíků, jejichž situace je nejobtížnější.
Z nejohroženějších skupin uveďme nezaopatřené děti, osamělé matky a ženy, osoby, které byly vystaveny mučení či nelidskému a potupnému zacházení či zneužívání, a osoby vyžadující zvláštní lékařskou péči;
1.7 plně podporuje globální přístup azylové politiky navržené Komisí, podle níž mohou být prostředky z Fondu použity na zlepšení podmínek žadatelů o azyl, na usnadnění jejich integrace a na podporu jejich návratu do země původu, s ohledem na místní, regionální a národní situaci;
1.8 považuje za zásadní financovat vedle akcí realizovaných na národní úrovni také komunitární akce a nouzová opatření.
Komunitární akce se mohou stát významným nástrojem pro plánování a strategický rozvoj na evropské úrovni, pokud budou přispívat k vypracování konkrétních a navzájem se doplňujících projektů velkého rozsahu jak na politické, tak i na regionální a místní úrovni.
Na komunitární akce musí být vyhrazena dostatečná část prostředků Fondu, aby bylo možno zajistit jejich vzájemnou komplementaritu a transparentnost při jejich implementaci;
1.9 poukazuje na to, že následky přijímání žadatelů o azyl a uprchlíků se nejvíce projevují v místních společenstvích, která tyto skupiny přijímají a vyzývá místní a regionální úřady, aby se zapojily do rozhodování o přijímání a integraci v těchto společenstvích;
1.10. zdůrazňuje, že podpora integrace představuje jeden z klíčových prvků evropské uprchlické a azylové politiky založené na dodržování lidských práv a že úspěch této integrace má rozhodující význam pro harmonický rozvoj místních společenství;
1.11. zdůrazňuje právo každého jedince na dobrovolný, bezpečný a důstojný návrat do země původu;
1.12. podporuje Komisi v jejím úsilí o zlepšení strategického plánování programu pomocí víceletého programování;
1.13. zdůrazňuje, že strategické plánování musí být prováděno transparentně v rámci skutečného partnerství mezi Komisí a členskými státy, a to bez ohledu na to, zda se jedná o akce uskutečňované na národní úrovni, komunitární akce či nouzová opatření;
1.14. zdůrazňuje zejména skutečnost, že regionální a místní aktéři hrají zásadní úlohu, neboť právě oni jsou v praxi zodpovědní za přijímání žadatelů o azyl a uprchlíků a za realizaci akcí na podporu jejich integrace; lituje proto, že Komise ve svém návrhu nepočítá s tím, že při plánování implementace programu a při rozhodování o jeho financování budou konzultovány regionální a místní orgány.
Návrh nezaručuje regionálním a místním aktérům možnost podílet se na rozvíjení správné praxe komunitárních akcí.
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Úvodní bod (4)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Je důležité zlepšit podmínky přijetí v případě, že ještě nejsou optimální.
Osoby v nejobtížnější situaci nejsou vždy identifikovány, zejména je-li počet žadatelů o azyl vysoký, takže se jejich zvláštním potřebám nedostává odpovídající pozornosti.
Identifikování nejohroženějších osob by bylo jednodušší, kdyby existovala definice osob spadajících do této kategorie.
Poskytne-li se těmto osobám náležitá pomoc a péče, budou se moci vyrovnat s prožitou situací a později se snadněji integrovat nebo případně vrátit do země původu.
Doporučení 2
Úvodní bod (8)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Evropský fond pro uprchlíky nesmí v žádném případě podporovat repatriace, u nichž nelze zaručit, že proběhnou v naprostém bezpečí a že budou dodržena lidská práva zúčastněných osob.
Doporučení 3
Úvodní bod (15)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Implementace musí být za všech okolností transparentní.
Doporučení 4
Článek 4, odstavec 1, písmeno d) (nové)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Prostředky Fondu mohou být oprávněně použity na dobrovolný návrat osob, jejichž žádost o ochranu byla zamítnuta, a nejen těch, jejichž žádost se projednává.
Doporučení 5
Článek 4, odstavec 3
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Nejlepší zájem dítěte je zakotven v mezinárodních smlouvách, a proto musí být jasně uveden i v tomto návrhu.
Identifikování nejohroženějších osob by bylo jednodušší, kdyby existovala definice osob spadajících do této kategorie.
Navržený výčet odpovídá výčtu, který používá například Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky.
Doporučení 6
Článek 6
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Vzhledem k tomu, že neexistuje žádná jednotná definice ukazatelů integrace ani žádný jednotný pohled na věc, je vhodné zdůraznit, že akce uvedené v tomto článku jsou pouze příklady, díky nimž může být usnadněna integrace.
Doporučení 7
Článek 6, odrážka 3 (nová)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Je namístě zdůraznit význam jazyka jako základního nástroje aktivní účasti na životě společenství a okolní společnosti.
Jazyk se učí různými způsoby a je úzce vázán na kulturu, a proto by se akce oprávněné čerpat podporu z Fondu neměly omezovat například jen na vzdělávání.
Doporučení 8
Článek 6, odrážka 6
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Prostředky, jimiž mohou regionální a místní orgány podpořit integraci, jsou spojeny především s organizací veřejných služeb.
V tomto směru je třeba dbát na to, aby tyto služby byly dostupné a aby při jejich poskytování nedocházelo k diskriminaci. Zároveň je nutno vzít v úvahu další zvláštní potřeby usnadňující integraci uprchlíků.
Vzhledem k rozhodující úloze těchto akcí je vhodné oddělit je od ostatních akcí uskutečňovaných na místní úrovni.
Tento pozměňovací návrh umožňuje upřesnit původní text Komise a rozdělit jej na dvě části (doporučení 8 a 9).
Doporučení 9
Článek 6, odrážka 7 (nová)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Cílem tohoto pozměňovacího návrhu je zdůraznit, že integrace je obousměrný proces dialogu a vzájemného působení mezi společenstvím – či obecněji občanskou společností – na jedné straně a osobami usilujícími o integraci na straně druhé.
Kromě toho je namístě vyzvednout také odpovědnost uprchlíků při integraci nových členů společenství.
Doporučení 10
Článek 8, odstavec 2 (nový – současný odst. 2 se stává odst. 3)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Návrh definice přijatelných komunitárních akcí zdánlivě naznačuje, že podpora má být poskytnuta především centrálním správním orgánům a aktérům působícím na evropské úrovni.
Nicméně často se stává, že zásady správné praxe a průkopnické pilotní projekty bývají uskutečňovány a zejména v praxi testovány v obcích a místních společenstvích.
Proto je důležité zajistit implementaci přeshraničních projektů, do nichž budou zapojeny místní a regionální subjekty.
Doporučení 11
Článek 9, odstavec 2, písmeno d)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Ze současné formulace není jasné, zda přijatelná nouzová opatření zahrnují také rozhodovací řízení ohledně práva na pobyt.
Rozhodovací řízení je však nedílnou součástí implementace nouzových opatření a může s sebou přinášet nemalé náklady.
Doporučení 12
Článek 12, odstavec 4
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Implementace musí být transparentní za všech okolností a na všech úrovních.
Doporučení 13
Článek 12, odstavec 4, písmeno a)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Hlavními aktéry Evropského fondu pro uprchlíky, kteří poskytují služby a obecně nesou odpovědnost, jsou regionální a místní orgány.
Členské státy nemohou bez koordinace s těmi úřady plánovat ani uskutečňovat politiku v oblasti přijímání a integrace žadatelů o azyl a uprchlíků.
V rozhodnutí proto musí být stanoveno, že zodpovědné úřady vypracují program ve spolupráci s regionálními a místními orgány.
Doporučení 14
Článek 12, odstavec 4, písmeno c)
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Článek 9, odstavec 3, rozhodnutí Rady ze dne 28. září 2000 ustanovující Evropský fond pro uprchlíky (Úř. věst.
L 252, 6.10.2000, s.12 a dále.)
[FER I] se ukázala být efektivní a měla by být převzata do FER II.
Především, výběr projektů by měl být zodpovědnými osobami vykonáván rovněž s ohledem na situaci regionu nebo místní organizační jednotku a její potřeby.
Tuto záležitost vykonávají místní a regionální koordinační centra v jednotlivých členských státech.
Externí znalci nejsou schopni tento úkol vykonávat.
Doporučení 15
Článek 22, odstavec 2
+++++ TABLE +++++
Odůvodnění
Aby nedošlo k přečerpání národních rozpočtů a prostředků partnerů pověřených realizací projektů (nevládní organizace, atd.), měly by být stanoveny méně přísné požadavky pro vyplácení záloh členským státům.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o koncové energetické účinnosti a o energetických službách
(2004/C 318/06)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM na "Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o koncové energetické účinnosti a energetických službách", COM(2003) 739final – 2003/0300 (COD);
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí Rady ze dne 23. ledna 2004, požádat ho podle článku 175 Smlouvy o založení Evropského společenství o stanovisko;
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí svého prezidenta ze dne 4. listopadu 2002, pověřit vypracováním tohoto stanoviska Odbornou komisi pro trvale udržitelný rozvoj;
S OHLEDEM na rozhodnutí Rady ze dne 25. dubna 2002 o schválení Kjótského protokolu k rámcové dohodě Spojených národů o klimatických změnách jménem Evropského společenství a na společné prohlášení z toho vyplývajících závazků (2002/358/ES) [1];
S OHLEDEM na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. února 2002 o systému sledování emisí skleníkových plynů ve Společenství a realizaci Kjótského protokolu (280/2004/EC) [2];
S OHLEDEM na směrnici 96/92/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 19. prosince 1996 o společných předpisech pro jednotný trh s elektrickou energií [3];
S OHLEDEM na svá stanoviska ze dne 18. září 1997 k tématu "Klimatické změny a energie" – CdR 104/1997 v konečném znění [4] – a ze dne 14. března 2002 k "Rozhodnutí Rady o schválení Kjótského protokolu k rámcové dohodě Spojených národů o klimatických změnách jménem Evropského společenství a na společné prohlášení z toho vyplývajících závazků" - CdR 458/2001 v konečném znění [5];
S OHLEDEM na své stanovisko ke sdělení Komise k šestému akčnímu programu Evropského společenství pro životní prostředí, "Životní prostředí 2010: Svoji budoucnost máme ve svých rukou", Šestému ekologickému akčnímu programu a návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o ekologickém akčním programu 2001–2010 Evropského společenství, COM(2001) 31 final – CdR 36/2001 v konečném znění [6];
VZHLEDEM K TOMU:
1. že zvýšení efektivnosti konečného využití energie je podstatné pro ochranu životního prostředí, zmenšení poptávky energie a splnění cílů z Kyota; další rozvíjení trhu pro koncovou energetickou účinnost a energetické služby k tomu důležitou měrou přispěje;
2. že regionální a komunální územní korporace Evropy jsou již dlouhá léta průkopníkem v úsporách energie například při využívání obnovitelných energií a testování inteligentních energetických systémů;
3. že se mnohé územní korporace v Evropě zavázaly k plnění kjótských cílů;
4. že k úspoře energie musí nejdříve dojít ve vědomí občanů a že komunální a regionální územní korporace jako politická rovina, která má nejblíže k občanům, k tomu mohou svým podílem přispět a k tomu musí Evropská unie poskytnout potřebný volný prostor;
S OHLEDEM na svůj návrh stanoviska (CdR 92/2004 rev. 1), který byl dne 3. května 2004 přijat odbornou komisí pro trvale udržitelný rozvoj (zpravodaj: pan SINNER, státní ministr pro záležitosti Evropy a regionální vztahy Svobodného státu Bavorsko (D, EVP)),
schválil na svém 55. plenárním zasedání dne 16. a 17. června 2004 (zasedání dne 17. června) následující stanovisko:
1. Stanoviska Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 je v souladu s představami Komise Evropských společenství toho názoru, že zvýšení efektivnosti při koncovém využití energie je důležitým cílem.
Vítá záměr Komise přispět k dalšímu rozvoji trhu pro koncovou energetickou účinnost a energetické služby.
Také z pohledu Výboru regionů je nutné posílit trh pro energetické služby a energetickou účinnost a snížit tak emise a podporovat trvale udržitelný rozvoj;
1.2 považuje návrh směrnice v zásadě za správný impulz k dosažení těchto cílů.;
1.3 neomezeně podporuje stanovený cíl ochrany klimatu a dodržování závazku omezení, který z toho vyplývá.
V členských státech, regionech a obcích již také existuje celá řada opatření zaměřených na splnění tohoto závazku (srovnej k tomu mimo jiné zákon o úsporách energie Spolkové republiky Německo, který byl schválen dne 1. dubna 2004 německým Spolkovým sněmem).
Sem spadají také snahy o zlepšení energetické účinnosti ve všech oblastech spotřeby;
1.4 zastává názor, že prosazování opatření týkajících se energetické účinnosti, jako úspory energie koncovým spotřebitele a nabídka energetických služeb, by mělo být v souladu s kontextem konkurenčně orientovaných trhů; to by zároveň zdůraznilo prioritní charakter snahy zlepšování veřejných služeb tak, aby tyto mohly dále zodpovědně splňovat jejich úlohu, co se kvality, bezpečnosti a přistupu týče;
1.5 nezpochybňuje, že k rozhodujícímu zvýšení energetické účinnosti u koncového spotřebitele jsou zapotřebí vhodné rámcové podmínky.
Nejlépe se toho dosáhne tak, že se vyvolá a zvýší poptávka po vhodných technikách a postupech.
Jako problematický se jeví návrh uložit místo toho podnikům za povinnost, aby předkládaly nabídky tohoto druhu.
Tyto by pak musely držet v zásobě postupy a techniky, k jejichž poptávce není žádný kupující nucen, s důsledkem zvýšené koncové ceny pro spotřebitele;
1.6 považuje návrh směrnice za nesystémový tam, kde přehlíží důležité struktury jednotného energetického trhu.
Návrh směrnice obsahuje závazek členských států, že zajistí, aby maloobchodníci nebo zásobovatelé nabízeli svým zákazníků ve všech sektorech koncové spotřeby energetické služby a opatření na zvýšení energetické účinnosti částečně zdarma.
Na otevřeném trhu lze však nabídku sotva řídit.
Navíc jsou zúčastnění aktéři trhu jako nepropojené energetické rozvodné podniky a prodejci energie, kteří nově pronikají na trh, příliš rozdílní, aby mohli být podrobeni stejným respektive srovnatelným regulačním opatřením;
1.7 považuje závazek provozovatelů sítě, že musí nabízet a dodávat energetické služby koncovému zákazníkovi, za porušení směrnice o jednotném trhu;
1.8 pokládá budování nových úředních struktur s předpokládanými monitorovacími a kontrolními povinnostmi, které lze realizovat jen se značnými náklady, pouze za podmíněně vhodné pro zvýšení účinnosti koncové energie a pro podporu rozvoje trhu s koncovou energetickou účinností a energetickými službami.
Členským státům by mělo být umožněno používat existující struktury na tyto účely.
Podle návrhu směrnice by náklady opatření zavedených na dosažení objemu energetických úspor "neměly" překročit jejich užitek.
A poněvadž dosud není jasné, jak má být tato analýza nákladů a užitku provedena, představuje tento závazek pouze programový bod bez praktického významu s tím důsledkem, že se náklady mohou vyvinout k užitku zcela nepoměrně.
Je tudíž nutno se obávat, že možné převedení určitých nákladů přes rozdělovací sazby podle článku 10b návrhu směrnic bude uvaleno na koncové spotřebitele;
1.9 vyzývá k tomu, aby zadevení jednotné míry růstu účinnosti ve výši 1 % pro všechny členské státy nevedlo k distorzím konkurenčního prostředí, je-li dáno, že členské státy, které již dosáhly vysoké úrovně účinnosti, by mohly realizovat další zvýšení efektivnosti pouze za srovnatelně vysoké náklady.
Musí být zaručeno, že úsilí, vynaložená v minulosti členskými státy, budou vzata náležitě v úvahu.
Zohlednění opatření, která šetří energii, jež byla podniknuta členskými státy od roku 1991 a obsažena v příloze I. Směrnice, musí být zajištěno takovým způsobem, aby nedošlo ke konkurenčním distorzím; Výbor regionů navíc zavrhuje, aby bylo svaleno nadměrné břemeno na veřejnou správu, a požaduje rovnoprávné zacházení se státním a soukromým sektorem;
1.10 spatřuje v plánovaných opatřeních, jako například v jednotném cíli úspor, ve vytvoření nových kontrolních byrokracií nebo ve vynucených trzích pro energetické výkony, podle rozsahu a intenzity, velmi rozsáhlý zásah do energetické politiky členských států.
2. Doporučení výboru regionů
Výbor regionů
2.1 vyzývá Komisi s ohledem na velmi potěšitelné stanovení cíle návrhu legislativy, aby přepracovala návrh směrnice v důležitých bodech.
Cílem přepracování by především mělo být další rozvíjení a posilování poptávky po energetických službách prostřednictvím informací, poradenství a podpory. Navrhuje v tomto směru zorganizování evropské kampaně v širokém měřítku, aby byly jasně zviditelněny výhody spojené s úsporami energie;
2.2 žádá Komisi, aby respektovala subsidiaritu do té míry, že by i v budoucnu mělo být přenecháno členským státům, regionům a obcím, aby se postaraly o kvalifikaci, certifikaci nebo akreditování poskytovatelů energetických služeb, o monitorování systémů energetického auditu a trhu s energetickými službami, sestavovaly programy energetické účinnosti a vytvářely možnosti financování pod veřejným dohledem;
2.3 navrhuje omezit stupeň detailního zpracování ustanovení tak, aby se ještě slučoval se zájmem Komise o deregulaci, odstranění byrokracie a zjednodušení průběhu postupů;
2.4 vyzývá Komisi k tomu, aby nebylo uvaleno příliš těžké břemeno na státní sector spojené s cílem úspor energie.
Jak státní, tak soukromý sektor, by měly být zodpovědni ve stejné míře za souhrnný cíl zlepšené energické účinnosti;
2.5 upozorňuje na to, že k dodržení závazků uvedených v návrhu směrnice bude nutno zavést monitorovací opatření, shromažďovat data a připravovat zprávy pro Komisi.
Za tímto účelem je nutno vybudovat nové – dosud nepotřebné – personální kapacity ve veřejné správě, ale také u podniků, například pro získávání a předávání dosud nerelevantních dat koncových zákazníků (například u topného oleje) a pro odbyt energetických služeb.
Toto by mělo být v legislativě zohledněno a naplánováno;
2.6 připomíná Komisi nutnost uvést nový návrh směrnice do úplného souladu se stanovenými cíly všech zákonných úprav v oblasti energetiky, zejména úprav směrnice o jednotném energetickém trhu.
Stanovisko Výboru regionů k dokumentu Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – K tématické strategii pro městské životní prostředí Neověřený překlad
(2005/C 43/09)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na sdělení Komise "K tématické strategii pro městské životní prostředí" (COM(2004)60 final),
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise z 11. února 2004 konzultovat toto téma v souladu s článkem 265, odstavec 1 smlouvy o zřízení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí jeho předsednictva z 10. února 2004 pověřit jeho Komisi pro trvale udržitelný rozvoj přípravnými pracemi v této oblasti,
S ohledem na jeho stanovisko ke sdělení Komise s názvem "Akční rámec pro trvale udržitelný rozvoj měst v Evropské unii" (COM(1998)605) final – CDR 115/99 fin [1]),
S ohledem na jeho stanovisko ke sdělení Evropské komise s názvem "Městská otázka: Směřování k evropské diskusi" (COM(1997)197) – final CDR 319/97 fin [2]),
S ohledem na sdělení Komise s názvem "Evropské vládnutí" (COM(2001) 428 final),
S ohledem na protokol o uplatnění principů subsidiarity a proporcionality připojený ke smlouvě o Evropské unii,
S ohledem na definici pojmu "trvale udržitelný rozvoj" obsaženou v Amsterdamské smlouvě,
S ohledem na sdělení Komise s názvem "Trvale udržitelný rozvoj v Evropě pro lepší svět: strategie Evropské unie ve prospěch trvale udržitelného rozvoje" (Návrh Komise pro zasedání Evropské rady v Göteborgu) (COM(2001)264 final),
S ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: "Směrem ke světovému partnerství pro trvale udržitelný rozvoj" (COM(2002)82 final),
S ohledem na jeho stanovisko ke sdělení Komise ohledně Šestého akčního programu o životním prostředí EU "Životní prostředí 2010: naše budoucnost, naše volba" – Šestý akční program o životním prostředí – a Návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady zřizující akční program o životním prostředí EU na období 2001-2010 (COM(2001) 31 konečné znění – CDR 36/2001 fin [3]),
S ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru s názvem "Evropská strategie v oblasti životního prostředí a zdraví" (COM(2003) 338 final),
S ohledem na sdělení Komise Výboru a Evropskému parlamentu týkajícího se komunitární strategie ve prospěch biologické diverzity (COM(1998)42 final) a sdělení Komise Výboru a Evropskému parlamentu s názvem "Akční plán ve prospěch biologické diverzity" (COM(2001)162 final),
S ohledem na jeho návrh stanoviska (CDR 93/2004 rev 1) ze dne 8. července 2004 vypracované komisí pro trvale udržitelný rozvoj (Paní Catharina TARRAS-WAHLBERG, radní města Stockholm, SE/PSE, zpravodaj).
VZHLEDEM K TOMU, ŽE
1) asi 80 % občanů Evropské unie bydlí ve městech a že mezi těmito městy, jak se jasně ukazuje, je mnoho těch, které se potýkají s vážnými problémy v oblasti životního prostředí.
Důsledky problémů souvisejících s životním prostředím měst nesou v první řadě jejich obyvatelé, avšak mají také negativní dopad na životní prostředí regionu a na životní podmínky jednotlivců,
2) zlepšení životního prostředí ve městech Evropské unie si žádá zvýšené prostředky a pružnou strategii zohledňující jednotlivé vztahy charakterizující evropská města.
Tato strategie musí mít dlouhodobé zaměření a musí být v souladu s komunitární politikou v oblasti trvale udržitelného rozvoje,
3) efektivnost uvedené strategie předpokládá zejména, aby tato strategie byla spojena se zlepšováním městského prostředí a s možností využívat podpor Evropské unie v jednotlivých oblastech politického rozhodování,
4) uvedená strategie by měla také vést k sociální integraci a ke spravedlivým environmentálním podmínkám uvnitř EU, a současně by měla zohlednit finanční potřeby znevýhodněných zemí a nastolit mezigenerační spravedlnost,
5) je třeba, vzhledem ke změnám charakterizujícím situaci ve městech a v souladu s principem subsidiarity, aby územní správní celky převzaly hlavní odpovědnost za zpracování opatření přijatých pro danou městskou oblast.
Stanovisko přijaté jednohlasně na 56. plenárním zasedání Výboru regionů z 29. a 30. září 2004 v Bruselu (zasedání ze dne 30. září 2004).
1. Připomínky Výboru regionů VÝBOR REGIONŮ
Obecné připomínky
1.1 Výbor regionů vítá toto sdělení Komise, které znamená první krok k tématické strategii v oblasti životní prostředí města, strategii, která byla jedním z cílů šestého akčního programu o životním prostředí Evropské unie.
Budoucí tématická strategie má velký význam při zlepšování kvality městského životního prostředí.
Je tudíž třeba přiznat úlohu a odpovědnost územních orgánů z hlediska realizace cílů strategie EU v oblasti trvale udržitelného rozvoje.
1.2 Výbor regionů zdůrazňuje, že životní prostředí města je složitou funkční oblastí.
Pro dosažení trvale udržitelného rozvoje ve městech a v hustě osídlených oblastech je třeba, aby environmentální aspekty byly postaveny do vztahu k ekonomickým aspektům jako je konkurenceschopnost a regiony trhu práce, a k sociálním aspektům jako je segregace nebo integrace.
Navíc je třeba zohlednit kulturní aspekty.
1.3 Výbor regionů oceňuje, že Komise přichází s otázkou "integrovanějšího přístupu".
Pro získání globálního pohledu na oblast udržitelného rozvoje měst je třeba rozvíjet jak horizontální metodu/metodu napříč sektory (mezi oblastmi politického rozhodování a mezi jednotlivými účastníky), tak vertikální pracovní metody (mezi jednotlivými stupni správního uspořádání).
1.4 Výbor regionů oceňuje, že Komise pomáhá definovat společné cíle a ukazatele pro průběžné sledování stavu životního prostředí ve městech.
Je však třeba, aby tyto cíle a ukazatele byly používány jako nástroje pro orientaci a neměly direktivní charakter.
1.5 Výbor regionů se domnívá, že je třeba považovat města a jejich blízké nebo vzdálenější zóny, ve kterých se tato města nacházejí, ve vztahu vzájemné závislosti, to znamená přistoupit k názoru vyjádřenému plánem rozvoje komunitárního prostoru (SDEC).
1.6 Výbor regionů oceňuje, že, pokud jde o městské životní prostředí, Komise staví do popředí ekologicky orientované vzdělávání, výměnu zkušeností a výzkum.
1.7 Výbor regionů by chtěl připomenout existenci dokumentu s názvem Charta evropských měst, která byla předložena Konferencí regionálních zákonodárných shromáždění Evropy(CALRE), poradního orgánu Rady Evropy.
Charta evropských měst popisuje složitost městského prostředí.
Udržitelný rozvoj v řízení města
1.8 Výbor regionů oceňuje snahu Komise postavit do popředí potřebu strukturovaného pracovního postupu v oblasti řízení města s tím, že sledovaným cílem je možnost fungování nadsektorovým způsobem a usnadnit průběžné sledování a komparativní studie za účelem zlepšení životního prostředí ve městech.
1.9 Výbor regionů by také rád zdůraznil potřebu, aby nové systémy řízení města měly strategický charakter a mohly být využívány, aniž by narážely na administrativní omezení existující v městské oblasti a přilehlých oblastech.
Trvale udržitelná městská doprava
1.10 Výbor regionů se staví skepticky k návrhu Evropské komise, který se týká vypracování zvláštního plánu systémů městské dopravy.
Jedním z nejdůležitějších aspektů životního prostředí města je totiž potřeba společného zpracovávání systémů dopravy a rozvoj výstavby, což se může nejlépe realizovat na úrovni krajů a obcí.
1.11 Výbor regionů by chtěl povzbudit Komisi k tomu, aby šířila dobré příklady pokud jde o dopravu v oblasti spolupráce a koordinace mezi jednotlivými správními orgány i mezi jednotlivými týmy pracujícími v oblasti silničního provozu s cílem zajistit efektivitu dopravy a snížit tlak, kterému je životní prostředí vystaveno.
Trvale udržitelná výstavba
1.12 Výbor regionů oceňuje, že Komise se chystá vypracovat model posuzování budov a výstavby z hlediska jejich trvanlivosti, model, který bude sloužit jako nástroj při výstavbě nových budov a rekonstrukci staveb.
1.13 Výbor regionů oceňuje, že Komise nepředpokládá doplnit směrnici 2002/91/CE o požadavky na environmentální výkony nesouvisejícími s energií.
Je třeba, aby tato směrnice byla plně přenesena do národních legislativ a před vypracováním nových návrhů byla zhodnocena.
1.14 Výbor regionů oceňuje návrh Komise, který se týká tvorby národních programů o trvale udržitelné výstavbě, a Výbor vyslovuje svůj souhlas s návrhem, podle kterého požadavky trvalé udržitelnosti musí být součástí zadávacího řízení na stavební projekty financované z veřejných fondů.
Trvale udržitelný rozvoj měst
1.15 Výbor regionů oceňuje, že Komise, s cílem dosáhnout trvale udržitelného rozvoje měst jejichahušťováním, podporuje spíše trvale udržitelné plány měst a zhodnocování nevyužitých průmyslových objektů než zástavbu neobdělávaných pozemků.
1.16 Výbor regionů nedoporučuje, aby Komise vypracovala základní směry plánování zástavby zaměřené na hustou osídlenost a multifunkčnost. Výbor regionů není také nakloněn návrhu, podle kterého by Komise určila nevyužité průmyslové objekty a neobdělávané pozemky a vypracovala by základní směry týkající se specifických otázek plánování měst.
Výbor regionů se domnívá, že plánování zástavby je oblastí, která se týká spíše národních společenství, regionů a obcí, a ve které má každá země svá specifika z hlediska kulturních faktorů, krajiny i tradice výstavby atd.
2. Doporučení Výboru regionů
2.1 Výbor regionů připouští, že Komise je oprávněna navrhovat ambiciózní cíle pro udržitelnější městské životní prostředí.
Rovněž věří, že úloha Komise spočívá v navrhování rámcové politiky a stanovování cílů, ale neměla by zahrnovat navrhování legislativního rámce, jak by tohoto mělo být dosaženo.
2.2 Výbor se domnívá, že v souladu s principem subsidiarity a proporcionality musí být všechny akce Společenství v oblasti městského životního prostředí integrované a založené na existujících plánech a systémech environmentálního řízení a podporovat úsilí místních a regionálních správních celků ve prospěch trvale udržitelného rozvoje.
2.3 Výbor regionů se domnívá, že je třeba hlouběji posoudit plány a systémy environmentálního řízení z hlediska užitečnosti pro životní prostředí, a poté rozvíjet tyto plány a systémy pro veřejný sektor, na straně jedné, a výhradně pro trvale udržitelný rozvoj měst, na straně druhé.
2.4 Výbor regionů se domnívá, že v souladu s principem subsidiarity a proporcionality musí být všechny akce EU v oblasti udržitelné dopravy integrované a založené na existujících plánech a systémech dopravy a/nebo mobility a podporovat úsilí místních a regionálních správních celků ve prospěch trvale udržitelného rozvoje.
2.5 se domnívá, že udržitelný plán městské dopravy musí vycházet z integrovaného přístupu, který je konzistentní se sociálními, environmentálními a hospodářskými politikami na místní a regionální úrovni.
Regionální a místní úroveň je nejvhodnější pro rozvoj udržitelných měst a městských oblastí a pro koordinaci problematik a aktérů v holistickém přístupu.
2.6 Výbor regionů podporuje sestavení metod, které by umožnily přechod k trvale udržitelné dopravě. Můžeme uvést příklady oblastí, kde existuje potřeba rozvoje, nástroje ekonomického řízení, řízení mobility a inteligentní systémy dopravy (STI).
2.7 Místo legislativního řešení, Výbor regionů doporučuje sestavit nástroje a metody vycházející z metod, které stimulují členské státy vydat se cestou trvale udržitelného rozvoje měst.
Výbor regionů vyzývá Komisi, aby vypracovala dohody s ohledem na rozvoj měst a inspirovala se přitom například metodou otevřené koordinace a Aalborgskou chartou, nebo také tripartitními dohodami.
Z tohoto hlediska musí mít územní správní celky příslušný vliv a prostředky umožňující jejich spolupráci
2.8 Výbor regionů vyzývá Komisi, aby uvolnila finanční prostředky umožňující výměnu zkušeností a šíření poznatků prostřednictvím sítí.
Aktivity vedené v rámci programu IIIC by mohly sloužit za vzor pro další vývoj v tomto směru, například v rámci programů Life a Urban.
2.9 Výbor regionů se přiklání k návrhu Komise, podle kterého je třeba stimulovat členské státy k vypracování národní nebo regionální strategie trvale udržitelného rozvoje měst.
Tyto strategie musí být rozvíjeny tak, aby se daly použít pro trvale udržitelný rozvoj měst a hustě osídlených oblastí.
2.10 Výbor regionů se přiklání k návrhu Komise, podle kterého je třeba stimulovat členské státy k pořádání národních nebo regionálních fór s cílem podporovat města poskytováním informací, odborných znalostí a poradenství.
Je zapotřebí, aby tato fóra podporovala trvale udržitelný rozvoj ve městech a v hustě osídlených oblastech.
2.11 Výbor regionů se domnívá, že ještě před rozvojem nových systémů je třeba vzít na zřetel rozsáhlé aktivity vyvíjené řadou členských států v národním měřítku s cílem podpořit trvale udržitelný rozvoj měst, například v oblasti environmentálního označování stavebních materiálů nebo rekonstrukci starých budov, které nebyly postaveny z materiálů respektující životní prostředí.
Výbor se také domnívá, že harmonizační opatření s cílem přizpůsobit se podmínkám případných nových systémů nesmí vyvolávat dublování práce, ani zatěžovat administrativní postupy nebo generovat výdaje.
2.12 Výbor regionů by chtěl poznamenat, že mezi návrhy Komise je řada návrhů usilujících o vytvoření norem, ukazatelů a postupů umožňujících provádět porovnání mezi jednotlivými zeměmi.
Výbor se domnívá, že je velmi důležité realizovat ty systémy, které nejsou náročné na zdroje a které negenerují zvýšené výdaje nebo administrativní náklady pro územní správní celky.
2.13 Výbor regionů považuje za velmi důležité, aby tyto návrhy charakterizovala pružnost a jednoduchost vzhledem k předpokladům a k potřebám jednotlivých zemí.
2.14 Výbor regionů považuje za potřebné, aby návrhy Komise se stavěly za postup "po etapách" a nevytvářely protiklady mezi městy, kterým by se podařilo návrhy realizovat okamžitě, a městy, které by se nemohly okamžitě postavit na úroveň požadovanou v těchto návrzích.
2.15 Výbor regionů se domnívá, že Komise musí upřesnit význam pojmů město a městské oblasti.
Příslušné definice by mohly být případně vypracovány každým členským státem.
2.16 Výbor regionů zdůrazňuje, že je nezbytné, aby tématická strategie brala vždy v úvahu vztahy mezi městským životním prostředím a oblastmi, které ho obklopují, s tím, že je případně nutné předvídat dohody a akce v synergii s orgány, zodpovědnými za dotyčné předměstské oblasti.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Modernizace sociální ochrany pro více kvalitnějších pracovních míst Rozsáhlé východisko s cílem přispět k tomu, že se práce vyplatí"
(2004/C 318/03)
Výbor regionů,
opíraje se o sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Modernizace sociální ochrany pro více kvalitnějších pracovních míst – Rozsáhlé východisko s cílem přispět k tomu, že se práce vyplatí" (COM(2003) 842 final),
na základě usnesení Evropské komise z 5. ledna 2004, že požádá výbor dle článku 265 odstavec 1 Smlouvy o ES o vyjádření stanoviska k tomuto návrhu,
na základě usnesení svého předsedy z 26. září 2003 o pověření odborné komise pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním tohoto stanoviska,
opíraje se o stanovisko Výboru regionů (CdR 15/2003 fin [1]) ke "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Pět let evropské strategie zaměstnanosti – shrnutí stavu" (COM(2002) 416 final) a "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Budoucnost Evropské strategie zaměstnanosti – Strategie pro plnou zaměstnanost a lepší pracovní místa pro všechny" (KOM(2003) 6 kon.),
opíraje se o stanovisko Výboru regionů (CdR 167/2002 fin [2]) ke "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Věstník o provádění sociálně-politické agendy",
opíraje se o návrh stanoviska přijatého dne 30. dubna 2004 odbornou komisí pro hospodářskou a sociální politiku (CdR 94/2004 rev. 1) (Zpravodaj: Roberto Pella, předseda rady provincie Biella (IT/Evropská lidová strana)),
schválil na svém 55. plenárním zasedání ve dnech 16. a 17. června 2004 (jednání z 16. června 2004) toto stanovisko:
1. Poznámka Výboru regionů
Při zvážení níže uvedených důvodů:
1.1 Výbor regionů vždy, i ve svých posledních stanoviscích, schvaloval proces zahájený v Lisabonu, který je založen na uznání úzké vzájemné provázanosti hospodářské a sociální politiky a politiky zaměstnanosti.
1.2 Sdělení Komise představuje významný milník na cestě vytyčené na vrcholném setkání v Lisabonu k zachování sociálního rozměru v politikách EU.
1.3 V dokumentu Komise je vyjádřena vůle dále sledovat cíle stanovené v Agendě sociální politiky.
Výbor tuto agendu již doporučil, v neposlední řadě v rámci výročního věstníku o jejím provádění.
Výbor regionů
1.4 vítá úplnost dokumentu Komise, který vytvořil rozsáhlé východisko pro projednávanou problematiku.
1.5 vítá úsilí, které Komise vyvinula za účelem postižení různých sociálně-politických aspektů a vypracování návrhů dotýkajících se různých oblastí se všemi jejich rysy jakož i opatření, která je třeba přijmout na evropské, národní, regionální a místní úrovni, aby bylo možné zajistit všem evropským občanům dobrý životní standard.
1.6 je, jak jinak vyplývá také z četných dokumentů Komise, přesvědčen o tom, že je nutno poskytovat přiměřené prostředky za účelem využití a konkretizace značného potenciálu zaměstnanosti v Evropě.
1.7 uznává a zdůrazňuje nadhodnotu kvality života každého občana, která vyplývá z toho, že má možnost získat finančně a profesně uspokojující práci.
1.8 vítá zejména to, že sociální ochrana není ve Sdělení pojata jako náhrada za schopnost jednotlivce převzít odpovědnost za vlastní kvalitu života, nýbrž naopak jako podpora dávající jednotlivci novou sebedůvěru a vytvářející odpovídající sociální podmínky k tomu, aby mohl v plném rozsahu zastávat roli evropského občana a vymanit se ze stavu chudoby a sociálního vyčlenění.
1.9 stvrzuje v souladu s Komisí nutnost prevence chudoby a sociálního vyčlenění nejslabších sociálních skupin pomocí účinných preventivních a rehabilitačních opatření.
1.10 souhlasí s Komisí v tom, že služby jako péče o děti a sociální výchova dětí, péče o staré a postižené osoby a jejich ochrana atd. jsou zejména na místní a regionální úrovni rozhodující pro to, aby evropští občané mohli vykonávat uspokojující práci.
1.11 vítá zejména, že se do popředí silněji dostává nutnost podporovat péči o seniory.
Dále Výbor považuje za přiměřené zdůraznit, že péče o seniory nesmí být chápána pouze jako pečovatelská služba mimo rodinu.
Naopak na základě zkušeností na místní a regionální úrovni se domácí péče jeví jako nejužitečnější péče, která nejlépe prospívá společnému blahu starší osoby a jejích rodinných příslušníků.
1.12 bere na vědomí nedostatečnost dat o kandidátských zemích.
To souvisí s tím, že se Komise při vypracování Sdělení opírala o vlastní dotazníky vytvořené k tomuto účelu, které byly předány také kandidátským zemím, avšak kandidátské země neposkytly vyčerpávající odpovědi, nebylo tak možné je zahrnout do hodnocení různých strategií ke zlepšování situace zaměstnanosti.
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 zastává názor, že se u rehabilitačních opatření za účelem usnadnění opětného zapojení do trhu práce pro ohrožené sociální skupiny, například pro osoby s postiženími, která uvádí Komise, jedná o čistě sociální a nikoliv pouze zdravotní opatření, jak naznačuje Komise ve svém Sdělení.
Ve skutečnosti nemá v mnoha případech ztížené opětné zapojení na trhu práce pouze zdravotní příčiny, tzn. není způsobeno objektivním tělesným postižením, nýbrž jeho důvody jsou také materiální, psychologické, mezilidské a sociální povahy.
Komise by proto měla silněji, nejen v závěrech, zdůraznit roli, kterou v těchto případech mají místní a regionální územní samosprávní celky při provádění rozsáhlých sociálních opatření a opatření v oblasti péče.
Samozřejmě je nutné vedle těchto opatření přijmout zejména na státní úrovni čistě rehabilitační opatření v lékařském smyslu slova.
2.2 považuje, jak je již uvedeno v jiných stanoviscích, za nutné racionalizovat opatření plánovaná v oblasti sociální ochrany a sladit je s opatřeními v oblasti hospodářské politiky a politiky zaměstnanosti, přičemž je třeba stále zajišťovat konzultování a zejména zapojení místních a regionálních subjektů, které mají nejblíže k nejslabším skupinám obyvatelstva.
2.3 žádá Komisi, aby silněji uvedla do popředí roli organizací občanské společnosti.
Tyto organizace nejsou ve Sdělení zmíněny, jsou však nezbytným partnerem místních a regionálních územních samosprávních celků při hledání konkrétních odpovědí na sociální problémy, jelikož často umožňují občanům ohroženým vyčleněním navázat kontakt s pracovním světem, často prostřednictvím místních a regionálních územních samosprávních celků.
2.4 doporučuje Komisi, aby jak v nynějším Sdělení tak i nadále přihlížela ke klíčovým oblastem již zmíněným v souvislosti s modernizací sociální ochrany a uznaným Evropskou radou jako cíle: kvalita práce, bezpečnost důchodových systémů, sociální integrace, ochrana zdraví.
2.5 majíc na paměti Třetí zprávu o sociální hospodářské soudržnosti, kterou předložila Evropská komise dne 18. února 2004, ve které se uvádí, že "zvláštní geografické nebo přírodní nevýhody mohou zintenzívnit rozvojové problémy, zejména v nejvzdálenějších regionech Unie a na mnoha ostrovech", musí se Komise těmito nevýhodami zabývat, a to podporováním nebo vytvářením opatření, např. vzdělávání a pobídky pro ostrovy a nejvzdálenější regiony Unie k modernizaci sociální ochrany pro více kvalitnějších pracovních míst pro jejich vlastní občany, zejména pro ty, pro které je těžké najít pracovní místo mimo lokalitu, ze které pocházejí.
2.6 stvrzuje svůj názor, že demokratická a transparentní Evropa blízká občanům vyžaduje silnější účast místních a regionálních územních samosprávních celků jakož i společnosti, m.j. prostřednictvím organizací občanské společnosti, na rozvoji, realizaci a hodnocení hospodářské a sociální politiky a politiky zaměstnanosti.
2.7 stvrzuje také ve vztahu k nynějšímu Sdělení, co již vyjádřil ve stanovisku (CdR 15/2003) ke "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Pět let evropské strategie zaměstnanosti – shrnutí stavu" (KOM(2002) 416 kon.) a "Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Budoucnost Evropské strategie zaměstnanosti – Strategie pro plnou zaměstnanost a lepší pracovní místa pro všechny" (KOM(2003) 6 kon.):
- Místní a regionální subjekty zastávají významnou úlohu: jako subjekty poskytující nabídku sociálních služeb podporujících zaměstnanost, nabídku vzdělávání a dalšího vzdělávání, jako tvůrci místních pracovních trhů, subjekty rozvíjející nové možnosti zaměstnanosti a jako zaměstnavatelé.
- Různým způsobem ovlivňují podmínky pro přístup na pracovní trh pro mladé, ženy, přistěhovalce a stárnoucí obyvatelstvo jakož i podporování rovnosti na trhu práce.
- Při integraci nezaměstnaných do trhu práce mají místní a regionální subjekty často centrální funkci.
- Vysoký stav zaměstnanosti je ústředním cílem také v regionální rozvojové politice a předpokladem pro zachování zásobování službami.
- Partnerství mezi subjekty veřejné služby, soukromého a sociálního hospodářství jakož i organizacemi občanské společnosti je obzvlášť významné pro posílení sociální soudržnosti, vytvoření nového sociálního kapitálu, zakládání nových podniků, vytváření pracovních míst a tak i vytvoření atraktivního pracovního trhu pro ty, jimž hrozí nezaměstnanost.
2.8 vyzývá Komisi, aby ve sděleních, jejichž předmětem bude problematika nutnosti vyšší pracovní flexibility, stále zdůrazňovala, že je třeba podporovat zaměstnance, kteří chtějí zvolit nové profesní cesty.
Nedostatek přiměřených opatření v oblasti sociální ochrany ohrožuje také flexibilitu trhu práce, která je z hlediska dnešních znaků světového trhu nezbytná.
2.9 zdůrazňuje, že je důležité hospodářské základní zajištění jak pro zaměstnance pobírající nízké mzdy tak i pro zaměstnance se střední popř. velkou odpovědností.
Kromě toho je nutná forma podpory zaměřené na vzdělávání a další vzdělávání a vyhodnocení jejich profesních schopností.
2.10 poukazuje na to, že by systémy sociální ochrany, zejména hospodářského druhu, měly také zapojovat zaměstnavatele.
Zaměstnavatelé mají lepší přehled o příslušných situacích a mohou tak přijímat cílenější opatření za účelem podpory opětného zapojení do profesního života.
Pro zaměstnance s postižením by zaměstnavatel rovněž mohl nalézt nové vhodné pracovní místo ve stejném nebo jiném podniku.
2.11 doporučuje přijmout všechna opatření, která jsou nutná pro to, aby si členské státy EU, i když mají v oblasti sociální politiky plnou zákonodárnou autonomii, byly vědomy významu hlavních myšlenek navrhovaných Komisí ve Sdělení a strategické role, kterou mají místní a regionální územní samosprávní celky.
Stanovisko Výboru regionů k oznámení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o stanovení hlavních zásad pro druhé kolo iniciativy Společenství EQUAL o nadnárodní spolupráci na podporu nových prostředků k potlačování všech forem diskriminace a nerovností na trhu práce "volný pohyb dobrých nápadů"
(2004/C 318/04)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na oznámení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výborů regionů o stanovení hlavních zásad pro druhé kolo iniciativy Společenství EQUAL o nadnárodní spolupráci na podporu nových prostředků k potlačování všech forem diskriminace a nerovností na trhu práce: "volný pohyb dobrých nápadů" COM(2003) 840 final,
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 5. ledna 2004 konzultovat Výbor podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 6. listopadu 2003 pověřit komisi pro hospodářskou a sociální politiku, aby vypracovala stanovisko k této věci,
s ohledem na návrh stanoviska (CDR 96/2004 rev. 1) přijatý dne 30. dubna 2004 komisí pro hospodářskou a sociální politiku (zpravodaj: Cllr Peter Moore, městská rada v Sheffieldu (UK/ELDR)),
jednohlasně přijal na svém 55. plenárním zasedání dne 16. a 17. června 2004 (zasedání ze dne 16. června 2004) toto stanovisko.
1. Poznámky
Výbor regionů
1.1 se domnívá, že EQUAL je jedním z nejvýznamnějších nástrojů k vytváření a šíření inovací v oblasti politiky zaměstnanosti a sociální politiky;
1.2 zdůrazňuje, že místní samosprávy od samého počátku EQUAL silně podporovaly, jelikož představuje významnou příležitost ke zlepšení a dalšímu rozvoji sociální politiky a politiky zaměstnanosti na místní i regionální úrovni.
Místní a regionální samosprávy také podporují přístup EQUAL týkající se partnerství, který je v souladu se zásadami řádné správy věcí veřejných;
1.3 se domnívá, že by klíčovými cíli mělo být rozšiřování inovačních technologií a rozvoj praktických přístupů a dlouhodobé způsobilosti.
Věří, že by se výsledky neměly oddělovat od praktik rozšiřování, ale měly by být s nimi spojeny s cílem přidat nové dimenze a zvýšit účinnost.
Místní a regionální samosprávy mohou pomoci zakotvit nové praktiky do místních systémů poskytování služeb a místních politických sítí;
1.4 zdůrazňuje, že otázka Romů má pro místní a regionální samosprávy zvláštní důležitost a význam.
Po rozšíření budou Romové největší typickou etnickou menšinou v Evropské unii.
Navzdory tomu, že na území dnešní EU žijí již 700 let, zůstávají Romové pravděpodobně jednou z nejvíce diskriminovaných skupin ze všech evropských občanů.
Místní a regionální samosprávy musejí hrát rozhodující roli při řešení problémů, kterým Romové čelí, což je skutečnost, kterou uznávají i samotní zástupci evropských romských organizací;
1.5 zdůrazňuje také významný jev týkající se obchodování s dětmi a ženami; věří, že místní a regionální samosprávy mají zásadní roli při podporování blaha obce a musejí se zabývat osobními (např. podpora obětí) a sociálními (např. předcházení trestným činům) důsledky obchodování s lidmi a tímto aspektem sexuálního obchodu, v této souvislosti zdůrazňuje potřebu, aby byly místním a regionálním samosprávám přiděleny nezbytné prostředky a zdroje;
1.6 věří, že místní a regionální samosprávy je nutno považovat za klíčové partnery při provádění programu EQUAL a šíření jeho výsledků.
2. Doporučení
Výbor regionů
2.1 vítá zavedení kroku k potvrzení pro akci 2; doporučuje, aby činnost akce 3 (šíření a rozšiřování) byla začleněna stejným způsobem, a to s cílem pomoci vyřešit problémy související s financováním, jelikož činnost akce 3 nemá sama o sobě mnoho typů výstupů, které financiéři očekávají (např. přímá aktivita podporující příjemce);
2.2 vítá příležitost rozšířit partnerství za účelem spolupráce s přistupujícími státy – finanční předpisy v prvním kole tento potenciál brzdily;
2.3 se domnívá, že by se rozvojová partnerství měla při větším experimentování v oblasti ochrany proti nezaměstnanosti, kvality pracovních míst a tvorby přímých pracovních příležitostí podněcovat, aby zohlednila zkušenosti a nejlepší praxi z prvního kola – zejména aby si vzala ponaučení z toho, kde přístupy nebyly úspěšné;
2.4 zdůrazňuje význam udržení pracovníků v zaměstnání po delší dobu – vítá se, že Komise toto uznala se zřetelem na stárnoucí populaci obecně, ale také s ohledem na oblasti s tradicí těžkého průmyslu, kde se mnoho starších pracovníků muselo, nebo stále ještě musí rekvalifikovat, aby si zajistili práci v sektoru služeb nebo v jiných odvětvích;
2.5 se domnívá, že je důležité uznat potíže při zapojování zaměstnavatelů k podpoře rozmanitosti, ale doporučuje poučit se z nejlepší praxe získané v členských státech v rámci prvního kola;
2.6 vítá podporu, která bude poskytnuta na řešení nových výzev v souvislosti s problémy, kterým čelí romské obyvatelstvo a oběti obchodování s lidmi; má za to, že by se tyto a jiné nově se objevující výzvy v celé EU měly řešit v rámci odpovídajícího kontextu místně, regionálně a národně, a ne působit negativně tam, kde je třeba se zaměřit na jiné skupiny;
2.7 věří, že je nezbytné, aby všechny země dodržely stejný harmonogram, aby se usnadnilo zakládání mezinárodních partnerství v odpovídající době, a doba realizace by měla začít současně, aby bylo zajištěno, že partnerství jsou efektivní.
V prvním kole tomu tak nebylo.
Vítá se, že Komise znovu potvrdila význam tohoto;
2.8 vítá příležitost stavět ve 2. kole na činnosti tématických sítí na národní i evropské úrovni a očekává, že Komise bude ve 2. kole spatřovat větší z toho plynoucí prospěch a větší dopad.
Koncept tématických sítí se v prvním kole rozvíjel dosti pomalu.
VR věří, že řídící orgány mají významnou roli při podpoře rozvojových partnerství, včetně toho být proaktivní při určování klíčových osob a politik k maximalizaci dopadu práce partnerství.
Byla by prospěšná větší integrace mezi tématickými sítěmi, mezi těmi, kteří odpovídají za vypracovávání dokumentů členských států i evropských dokumentů spojených s Evropskou strategií zaměstnanosti a politikou sociálního zapojení.
To by usnadnilo rozšiřování, které bylo stanoveno jako výzva;
2.9 vítá návrhy na rozšiřování, zajišťující výstupy z EQUAL pro tvůrce politik a programy Cíle 1, 2 a 3; doporučuje, aby s tím byly formálně spojeny tématické sítě;
2.10 považuje za důležité neztratit po roce 2006 výhody mezinárodní práce v oblasti zaměstnanosti, a proto doporučuje zapojit mezinárodní prvek do návrhů Evropské komise týkajících se programů ESF, které mají nahradit současné programy (rovněž v rámci regionálního programu Evropského fondu pro regionální rozvoj).
Stanovisko Výboru regionů k oznámení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o podpoře družstevních společností v Evropě
(2004/C 318/05)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na oznámení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o podpoře družstevních společností v Evropě (COM(2004) 18 final);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 23. února 2004 konzultovat Výbor podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 19. června 2003 pověřit komisi pro hospodářskou a sociální politiku, aby vypracovala stanovisko k této věci;
s ohledem na návrh stanoviska (CDR 97/2004 rev. 1) přijatý dne 30. dubna 2004 komisí pro hospodářskou a sociální politiku (zpravodaj: pí.
Irma Pellinen, předsedkyně obecní rady v Haukipudas a členka Regionální rady severovýchodní Bothnie (FIN/SES)),
přijal na svém 55. plenárním zasedání konaném dne 16. a 17. června 2004 (zasedání ze dne 16. června) toto stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 vítá oznámení Komise o podpoře družstevních společností v Evropě, které usiluje o podporu většího využití družstev v Evropě zlepšením jejich profilu a lepším pochopením jejich charakteristik.
Lepší povědomí o tom, jak družstva pracují, další rozvoj právních předpisů o družstvech, zachování a zlepšení postavení družstev přispěje k dosažení cílů Společenství;
1.2 schvaluje názor Komise na družstva jakožto prostředku pro MSP, aby uskutečnily společné aktivity a zlepšily své postavení na trhu, a jakožto prostředku k poskytování vysoce kvalitních služeb zákazníkům-členům, a to zejména "blízkých služeb" jako zdraví, sociální ochrana a sociální péče.
Družstva pracovníků mohou pozitivně přispět k budování znalostní společnosti;
1.3 zdůrazňuje význam cíle Komise nalézt způsoby, jak zvýšit ochotu a způsobilost MSP využít družstevní formu podnikání jako prostředku k vytváření společných podnikatelských aktivit nebo seskupení podniků;
1.4 uznává význam organizování strukturované výměny informací, stanovení nejlepší praxe a propagování družstevních projektů zahrnujících MSP;
1.5 podporuje úsilí přezkoumat způsoby shromažďování přesnějších statistických údajů o družstvech;
1.6 poukazuje na význam účasti družstev na programech v oblasti vzdělávání, odborného vzdělávání, celoživotního učení a e-learningu a podněcování vysokých a středních škol, aby organizovaly kurzy v oblasti řízení družstev;
1.7 považuje za nanejvýš důležité stanovit a šířit dobrou praxi v oblasti veřejného poskytování podpůrných služeb pro družstva;
1.8 podtrhává význam financování družstev.
Je nutné posoudit možnost zahrnout specifický odkaz na družstva do finančních nástrojů spravovaných Evropským investičním fondem, zejména prostředků, které tvoří součást víceletého programu pro podnik a podnikavost, a zejména pro malé a střední podniky.
Mělo by se rovněž usilovat o zajištění toho, aby družstva měla úplný přístup k programům Společenství a k informacím o těchto programech;
1.9 podporuje záměr Komise přezkoumat politiky, dobrou praxi a nařízení týkající se sociálních družstevních podniků;
1.10 podněcuje Komisi, aby udržovala diskusi s členskými státy o uplatňování nařízení a směrnice o statutu evropské družstevní společnosti;
1.11 podporuje spolupráci Komise s členskými státy ke zlepšení právních předpisů o družstevních společnostech;
1.12 schvaluje úsilí vypracovat "modelové zákony" pro právní předpisy o družstvech;
1.13 považuje za důležité v kontextu přezkumu nařízení o statutu evropské družstevní společnosti zvážit možnost zjednodušit nařízení, a to navržením přijetí společných celoevropských předpisů, je-li to možné;
1.14 podtrhává významný příspěvek družstev k zemědělskému rozvoji v nových členských státech podporou spolupráce mezi firmami při nakupování výrobků, uvádění výrobků na trh a zlepšování výroby;
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 vyzývá Komisi a členské státy, aby rychle posoudily oblast působnosti pro provádění a podporování iniciativ dotčenými osobami, a to iniciativ, které jsou zaměřeny na zvyšování povědomí u veřejných orgánů a soukromých hospodářských subjektů o možnosti využít družstevní formu jakožto prostředku k založení podniku nebo seskupování malých podniků;
2.2 věří, že je důležité, aby Komise prozkoumala možnost organizovat strukturovanou výměnu informací a zkušeností a stanovit dobrou praxi v oblasti podnikání prostřednictvím družstev.
Komise by měla společně s členskými státy a dotčenými osobami rovněž přezkoumat potřebu srovnávat národní politiky a praktiky;
2.3 podněcuje experimentování se satelitní technikou a jinými způsoby odběru vzorků pro shromažďování potřebných statistických údajů o družstvech v Evropě;
2.4 považuje za důležité, aby programy v oblasti vzdělávání, odborného vzdělávání, celoživotního učení a e-learningu zohlednily účast družstev, zejména v mezinárodních programech a sítích odborníků, které vedou k rozvíjení nejlepších praktik v inovativních oblastech;
2.5 poukazuje na význam stanovení a šíření dobré praxe ve veřejném poskytování podpůrných služeb pro podniky;
2.6 považuje za důležité rychle přezkoumat možnost zahrnout specifický odkaz na družstva do finančních nástrojů spravovaných Evropským investičním fondem, které tvoří součást víceletého programu pro podnik a podnikavost, a zejména pro malé a střední podniky, a zajistit, aby družstva byla způsobilá podílet se na programech Společenství a aby měla úplný přístup k informacím o těchto programech;
2.7 podněcuje Komisi, aby přezkoumala politiky, dobrou praxi a předpisy týkající se sociálních družstevních podniků i sociální dopad a dopad v oblasti tvorby pracovních příležitostí družstev v Evropě a aby oznámila svá zjištění institucím Společenství;
2.8 doporučuje, aby Komise urychleně zahájila diskuse s úředníky členských států, kteří odpovídají za provedení celoevropských předpisů o družstvech.
Diskuse by se měly zaměřit především na problémy, kde je zapotřebí vnitrostátních opatření nebo kde jsou použitelné vnitrostátní právní předpisy;
2.9 zdůrazňuje potřebu spolupracovat aktivně s veřejnými orgány, zejména v nových členských státech, s cílem zajistit, aby se zlepšily právní předpisy o družstvech.
Mimoto musí Komise od členských států vyžadovat, aby informovaly Komisi i sebe navzájem o svých úmyslech změnit právní předpisy o družstvech, a to ve fázi návrhu a před přijetím nových právních předpisů;
2.10 podtrhuje význam žádosti Komise k dotčeným organizacím na národní i evropské úrovni, aby vypracovaly "modelové zákony", a ochoty Komise pomoci jim při vypracování návrhů;
2.11 doporučuje, aby Komise aktivně monitorovala použití nařízení o statutu evropské družstevní společnosti a sestavila seznam oblastí, kde jsou potřebné změny, tak aby případně pět let po vstupu nařízení v platnost mohlo být toto nařízení zjednodušeno a posíleno;
2.12 vítá skutečnost, že se Komise snažit zajistit, aby se využil příspěvek družstev a ostatních sociálních podniků k zemědělskému rozvoji, a to prostřednictvím iniciativ Společenství;
2.13 zdůrazňuje, že by Komise a vlády členských států měly přezkoumat možnost poskytnout družstvům daňové úlevy podle jejich prospěšnosti z regionálního nebo sociálního hlediska a podle toho, zda v zásadě dodržují základní principy družstev: demokracii, solidaritu členů, a to jak pracovníků, tak i spotřebitelů, a přímé řízení podnikatelských aktivit;
2.14 upozorňuje na příležitosti, která družstva nabízejí, co se týče rozvoje místní ekonomiky a nových inovativních forem zaměstnávání na místní a regionální úrovni;
2.15 Vyzývá Komisi a členské státy, aby aktivně podporovaly zakládání družstev (zejména odbytových družstev) v nových formách zemědělství a zemědělských aktivit, jako je organické zemědělství, akvakultura, atd. Tyto aktivity by mohly zahrnovat školení, podpůrné činnosti, právní poradu, seznámení s účastníky, atd.
2.16 vyzývá obce a regiony, aby ve své průmyslové politice lépe zohlednily družstevní formu podnikání;
2.17 připomíná, že družstva nabízejí příležitost ke zlepšení zaměstnanosti, poskytování služeb a hospodářské obnovy ve vzdálených oblastech, které trpí nedostatkem kapitálu.
Stanovisko Výboru regionů k Třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti
(2004/C 318/01)
Výbor regionů,
S OHLEDEM NA oznámení Komise – Třetí zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti (COM(2004) 107 final);
S OHLEDEM NA žádost Evropské komise ze dne 18. února 2004 o stanovisko k této věci podle čl.
265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S OHLEDEM NA rozhodnutí svého předsedy ze dne 27. ledna 2004 pověřit komisi pro politiku územní soudržnosti vypracováním stanoviska;
S OHLEDEM NA své stanovisko ke Struktuře a cílům Evropské regionální politiky v kontextu rozšíření a globalizace: zahájení diskuse (CDR 157/2000 fin) [1];
S OHLEDEM NA své stanovisko k oznámení Komise – Druhá zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti (CDR 74/2001 fin) [2];
S OHLEDEM NA své stanovisko k oznámení Komise – První zpráva o pokroku hospodářské a sociální soudržnosti (CDR 101/2002 fin) [3];
S OHLEDEM NA své stanovisko k oznámení Komise – Druhá zpráva o pokroku hospodářské a sociální soudržnosti (CDR 391/2002) [4];
S OHLEDEM NA své stanovisko z vlastní iniciativy k územní soudržnosti ze dne 10. dubna 2003 (CDR 388/2002 fin) [5];
S OHLEDEM NA svou výhledovou zprávu k "řízení a zjednodušení strukturálních fondů po roce 2006" (CDR 389/2002 fin) [6];
S OHLEDEM NA návrh stanoviska (VR 120/2004 rev.1) přijatý dne 5. května 2004 komisí pro politiku územní soudržnosti (zpravodajové: Vito D'Ambrosio, prezident regionu Marche (IT, SES) a Michael Schneider, státní tajemník, zástupce spolkové země Sasko-Anhaltsko ve spolkové vládě (DE, ELS);
S OHLEDEM NA sdělení Komise ze dne 12.května 2004 "Evropská sousedská politika – strategický dokument"
přijal na svém 55. plenárním zasedání ve dnech 16. a 17. června 2004 (jednání ze dne 16. června 2004) toto stanovisko.
VÝBOR REGIONŮ
Obecné aspekty
1. vítá Třetí zprávu o sociální a hospodářské soudržnosti. Tato zpráva je podobně jako druhá zpráva kompletním dokumentem poskytujícím podrobné údaje především o politikách, které EU sleduje;
2. hodnotí jako pozitivní výsledky, kterých bylo v oblasti soudržnosti v posledních letech dosaženo, a pozitivní dopad regionální politiky Evropské unie s ohledem na posílení sociální a hospodářské soudržnosti Společenství jako celku; rovněž zdůrazňuje, že politika soudržnosti schválena smlouvami je nejmocnějším a nejvýznamnějším nástrojem k provedení zásad solidarity a spolupráce, tudíž představuje jeden z hlavních základních kamenů integrace mezi lidmi a územími v Unii;
3. bere v úvahu skutečnost, že s rozšířením EU se zvýší počet obyvatel Evropské unie z 380 milionů (15 EU) na 454 milionů (25 EU) nebo 485 milionů (27 EU) obyvatel.
Ale ve srovnání s tímto růstem populace o přibližně 20 % se HDP EU zvýší pouze o 5 %!
Průměrný HDP na osobu se sníží o 12,5 %.
Místo současných 84 milionů obyvatel bude v budoucnu žít v zaostávajících regionech 123 milionů občanů EU;
4. vítá skutečnost, že je v evropské politice soudržnosti dávána přednost novým členským státům, což potvrzuje závazek Evropské unie snížit v rozšířené Evropské unii sociálně-ekonomické rozdíly.
Tento přístup podporoval Výbor regionů od počátku jako akt solidarity s novými členskými státy;
5. všímá si skutečnosti, že navzdory dosaženému pokroku zůstává v několika regionech dosavadních 15 členských států EU mnoho sociálně-ekonomických problémů, jak jasně ukazuje třetí zpráva o soudržnosti.
Ty se týkají mimo jiné zaostávání v HDP na osobu, vysoké nezaměstnanosti, nízkého hospodářského růstu, nedostatečných výdajů na VaV a přímých zahraničních investic;
6. upozorňuje, že v Evropě s 25 nebo dokonce 27 členskými státy bude sociálně-ekonomická nerovnováha ještě větší, což způsobí, že bude nutné sledovat politiku územní, sociální a hospodářské soudržnosti, která zohledňuje účinky globalizace na hospodářství a její důsledky, co se týče pokračující liberalizace mezinárodního obchodu;
7. potvrzuje, že regionální dimenze politiky soudržnosti z hlediska harmonického rozvoje Unie jako celku posílením sociální a hospodářské soudržnosti, jak je stanoveno v článku 158 Smlouvy o Evropském společenství, je dnes více než kdy předtím opodstatněná a patřičná; VR kromě toho zdůrazňuje význam systematického zohledňování regionální dimenze při vytváření evropské i národní politiky;
8. podporuje návrhy na posílení partnerství a spolupráce mezi místními, regionálními, státními orgány a orgány Společenství v celém procesu plánování, provádění a vyhodnocení, co se týče strukturálních fondů a Fondu soudržnosti; a vyzývá Komisi, aby podněcovala členské státy k tomu, aby případně využily možnosti uzavřít trojstranné dohody;
9. dále zaznamenává, že práce na dosažení cíle lisabonské strategie je opožděna;
Zdroje pro budoucí politiku soudržnosti
10. domnívá se, že finanční návrh Komise přidělit 0,41 % hrubého národního důchodu (při zahrnutí podpory na rozvoj venkova a rybolov se toto zvýší na 0,46 %) a vyčlenit 336,3 miliard eur na financování tři cílů (78 % cíl konvergence; 18 % cíl regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost a 4 % územní spolupráce) je pro budoucí politiku soudržnosti přijatelným kompromisem;
11. věří, že má-li být dosaženo toho, aby politika soudržnosti odpovídala ambicím Unie pro lisabonskou strategii, musí být na tento účel přiděleno nejméně 0,46 % HND, jak k tomu došlo v roce 1999 u 15 EU;
12. souhlasí s Evropskou komisí, že rozpočet, který tato navrhla, je dostatečný k zachování podpory pro regiony v současné Evropské unii a současně k tomu, pomoci na stejném základě novým členským státům, lze-li zaručit, že jsou zdroje rozděleny spravedlivě a že jsou soustředěny na nejvážnější problémy;
13. vítá skutečnost, že pro finanční transfery do nových členských států je zachován absorpční strop ve výši 4 % národního HDP a že v tomto výpočtu jsou uznány zdroje převedené jako součást politiky rozvoje venkova a rybářské politiky;
Cíl konvergence (1) na podporu růstu a tvorby pracovních příležitostí v nejzaostalejších členských státech a regionech
14. vítá návrh ve zprávě o soudržnosti, že by nový cíl konvergence měl zahrnovat kromě regionů (na úrovni NUTS II) s HPD na osobu pod 75 % průměru EU (25 EU) i ty regiony, které jsou dotčeny tzv. statistickým efektem;
15. také vítá skutečnost, že budou zachovány předpisy pro současný Cíl 1 a že se budou uplatňovat v celé rozšířené Unii;
16. podporuje návrh na začlenění Fondu soudržnosti do nového cíle konvergence.
To se týká jak uplatnění 90 % kritéria při výběru členských států způsobilých pro podporu z Fondu soudržnosti, tak i spojování programů Cíle 1 s opatřeními Fondu soudržnosti v oblasti infrastruktury.
Jelikož Fond soudržnosti je financován z prostředků Cíle 1, je třeba při rozdělování zbytku zdrojů Cíle 1 zohlednit platby z tohoto fondu; mělo by být nalezeno politické řešení pro členské státy, které v souvislosti s rozšířením EU do budoucna již nebudou moci být vybrány mezi oblasti způsobilé pro finanční podporu.
17. požaduje, aby se rozdělení zdrojů v novém Cíli 1 i nadále provádělo při zohlednění cíle a kritérií transparentnosti na základě problémů a potřeb regionů, kterým je pomoc poskytována.
Měly by se v zásadě i nadále používat vzorce definované v Berlíně a Kodani pro současné období financování.
Mělo by se však více než dosud zohlednit regionální bohatství a nezaměstnanost;
Statistický efekt
18. všímá si současných údajů Evropské komise, podle nichž by 17 regionů s přibližně 19 miliony obyvatel ztratilo "tradiční" podporu Cíle 1 pouze proto, že průměr EU u HDP na osobu v důsledku rozšíření poklesne (tzv. statistický efekt);
19. vítá návrh Komise nalézt pro tyto regiony řešení v novém cíli konvergence;
20. zaznamenává návrh Komise, aby přechodné úpravy pro zaostávající regiony dotčené statistickým efektem skončily v roce 2013.
Výbor však zdůrazňuje, že by z důvodů rovného zacházení neměly být dotčené regiony v období financování po roce 2013 automaticky vyloučeny z možné "phasing-in" podpory na základě nového cíle konkurenceschopnosti a zaměstnanosti.
Jakákoli budoucí "phasing-in" podpora by měla být určena sociálně-ekonomickou situací těchto regionů na konci příštího období financování;
21. považuje za přijatelný kompromis návrh, který předložil komisař Barnier, že by tyto regiony měly na začátku příštího období financování nárok na 85 % přídělu pro "klasické" regiony Cíle 1, přičemž na konci období financování by se tento snížil na 60 %, bude-li to znamenat přidělení přiměřených rozpočtových zdrojů v souladu s návrhy Komise pro finanční perspektivu 2007–2013.
Toto však nijak neodporuje stanoveným cílům Komise, aby ve svém budoucím návrhu nařízení stanovila možnost dostat se na 100 % úrovně podpory, pokud by z důvodu neuskutečnění ze strany regionů Cíle 1 nebyly vyčerpány prostředky; byly by tyto prostředky součástí rezervy, která by se po uplynutí poloviny časového období programu od roku 2007 do roku 2013 mohla nově rozdělit v rámci každého členského státu;
Kontrola státní podpory
22. všímá si návrhu Evropské komise, aby ty regiony ve starých a nových členských státech, které spadají pod nový cíl konvergence, byly i v budoucnosti způsobilé pro státní podporu v souladu s čl.
87 odst. 3 písm. a) Smlouvy o EU;
23. požaduje, aby všechny regiony dotčené statistickým efektem spadaly pod čl. 87 odst.
3 písm. a) po celou dobu poskytování podpory;
24. požaduje, aby všechny regiony dotčené přirozeným účinkem ("phasing-in" regiony) přešly v průběhu období poskytování podpory z čl. 87 odst.
3 písm. a) na čl.
87 odst. 3 písm. c);
Cíl regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost (2)
25. schvaluje návrh Komise vytvořit cíl pro všechny regiony, které nespadají do typologie cíle konvergence, a upozorňuje, že by se zvláštní pozornost měla věnovat regionům, které projeví potřebu rozsáhlého strukturálního přizpůsobení, které je třeba definovat podle jednotných kritérií; zároveň souhlasí s tím, že tento nový cíl se týká regionálního území v jeho úplnosti.
26. podporuje volbu Komise založit zásah nového cíle konkurenceschopnost a zaměstnanost na přístupu, který zahrnuje celé území regionu a problémy související s lisabonskou a göteborskou strategií, aniž jsou přehlíženy služby obecného zájmu; spektrum možných opatření však musí být vytvořeno tak, aby zůstal dostatečný prostor pro úpravy, které by vyhovovaly rozmanitosti a rozdílnosti evropských regionů v jednom integrovaném regionálně politickém vyjádření
27. při sledování lisabonské strategie vyzývá Komisi, aby stanovila a uplatňovala dobrou praxi získanou z předchozích programů inovačních akcí jako vodítko pro zásahy v oblasti "inovací a znalostní ekonomiky", aby se předešlo nákladnému a nehospodárnému objevování Ameriky;
28. schvaluje skutečnost, aby regiony, které kvůli svému pozitivnímu rozvoji již nejsou způsobilé pro podporu (na základě nového cíle konvergence), byly nyní začleněny do nového cíle konkurenceschopnost a zaměstnanost pod hlavičku "phasing in", požaduje, aby byl u regionů, které vzhledem ke svým přirozeným daným okolnostem překročí hranici 75 % průměrného HDP na obyvatele v EU-15, použit stejný postup jako postup, který byl stanoven pro období 2000–2006 pro stejné dané okolnosti.
To by umožnilo pružnější využití prostředků, aby se konsolidoval dosažený hospodářský vývoj v regionech, které z přirozených důvodů konvergují.;
29. schvaluje vazbu mezi Evropskou strategií zaměstnanosti a opatřeními ESF; uznává v souladu se zásadou subsidiarity potřebu většího a lepšího zapojení regionů a místních samospráv do plánování a provádění opatření ESF.
Tyto zásahy by měly být v souladu s Evropskou strategií zaměstnanosti a její národní složkou, Národním plánem zaměstnanosti.
Měly by být rovněž v souladu s ostatními regionálními plány, které mají dopad na regionální trhy práce, a zahrnovat iniciativy, které jsou v současné době prováděny v rámci programu Equal;
30. požaduje, aby zdroje nového prvku konkurenceschopnost byly rozděleny mezi členské státy na základně objektivních a transparentních sociálních, hospodářských a územních kritérií podle problémů a potřeb v regionech, kterým je poskytována podpora; požaduje, aby členské státy při rozdělování prostředků mezi jednotlivé regiony v rámci cíle "Konkurenceschopnost a zaměstnanost" braly v úvahu územní rozvoj, regionální konkurenceschopnost a široké spektrum sociálních a hospodářských ukazatelů v EU;
Řízení státní pomoci
31. žádá Evropskou komisi, aby naléhavě předložila návrhy, co se týče budoucnosti státní podpory stanovené v čl.
87 odst. 3 písm. c) smlouvy, a aby zvážila, jak lze územní dimenzi zapracovat do pravidel a předpisů využitím odpovídajících spolehlivých ukazatelů, jelikož je nutné zachovat územní rozlišení jako součást politiky státní podpory, která umožňuje cílené veřejné investice tam, kde to může napravit selhání trhu, aby bylo dosaženo cíle územní soudržnosti; přitom je nutno brát zřetel na to, aby se zamezilo nadměrným rozdílům mezi přípustnými horními hranicemi podpory sousedních regionů
32. požaduje, aby byla stanovena pravidla podpory pro regiony nespadající do cíle konvergence, aby tyto regiony mohly v souladu se zásadou subsidiarity také podporovat svůj strukturální rozvoj a snížit meziregionální rozdíly.
To bude vyžadovat zachování ustanovení čl. 87 odst.
3 písm. c) pro regiony s požadavky týkajícími se strukturálního přizpůsobení, které je třeba definovat podle jednotných kritérií;
33. požaduje, aby v případě regionů se strukturálními nevýhodami vycházejícími z jejich geografické anebo demografické situace, měly tyto regiony nakonec užitek podle ustanovení článku 87 (3) c Smlouvy o založení EU
Cíl evropské územní spolupráce (3)
34. vyjadřuje uznání za vytvoření zvláštního cíle pro nadnárodní, přeshraniční a meziregionální spolupráci a vítá objem prostředků navržený pro územní spolupráci;
35. podporuje uznávání mořských hranic v rámci přeshraniční spolupráce a je toho názoru, že regiony se musejí spolu s členskými státy podílet na stanovení a výběru mořských hranic způsobilých k podpoře;
36. požaduje, aby byla v EU i nadále podporována meziregionální spolupráce.
Je znepokojující, že zpráva o soudržnosti stanoví podporu pro meziregionální spolupráci pouze v rámci regionálních programů.
Odkaz na možnosti podpory v rámci regionálních programů představuje jen malou pomoc, jelikož podpora složitých programů spolupráce je pak závislá na definici vnitřních strategií regionální politiky.
Mimoto je třeba učinit kroky k zajištění toho, aby k přeshraniční spolupráci mohlo dojít na vnějších i vnitřních hranicích, včetně "starých" hranic;
37. žádá, aby bez ohledu na bod 36 mohly regiony, které si to přejí, začlenit řízení programů sloužících cíli spolupráce do svých běžných programů;
38. vítá návrh zřídit pro přeshraniční spolupráci "nový legislativní nástroj" a vyzývá Evropskou komisi, aby lépe definovala jeho úkoly a význam a přitom se také postarala o to, aby tím nedocházelo k žádnému zpoždění při startu a při realizaci nových programů a aby byla zaručena kontinuita se zřetelem na již existující kooperace;
39. hodnotí jako pozitivní vytvoření "nového sousedského nástroje" a zdůrazňuje význam rychlého aktivování tohoto nového nástroje s cílem využít ho v novém programovém období na základě zkušeností, které jsou v současné době shromažďovány v rámci programu Interreg;
40. vyzývá Evropskou komisi, aby navrhla nový právní nástroj k usnadnění decentralizované, meziregionální spolupráce, o které se rozhoduje na regionální a místní úrovni;
41. doporučuje, podporovat a dále posilovat u různých nástrojů regionální a místní spolupráce propojení měst a podporovat získávání dalších zkušeností s decentralizovanou spoluprací mezi místními a/nebo regionálními územně správními celky;
Opatření pro zvláštní územní charakteristiky
42. vítá skutečnost, že stejně jako v minulosti Evropská komise navrhuje jednak specifický program, aby do nového cíle konvergence byly začleněny zvláštní akce pro nejvzdálenější regiony uznané v čl. 299 odst.
2 Smlouvy pro vyrovnání jejich znevýhodnění a jednak navrhuje přijmout pro tyto regiony v rámci nových programů na podporu "evropské územní spolupráce" opatření "Grand Voisinage" (větší sousedské prostředí), aby tyto oblasti disponovaly prostředky potřebnými k plnění svého úkolu jakožto aktivní hranice EU, a mohly tak přispívat k evropské integraci.. Vyzývá však Evropskou komisi, aby učinila jasné návrhy na koordinaci těchto ustanovení s nově navrhovanou iniciativou "Grand Voisinage" a cílem územní spolupráce;
43. vyjadřuje uznání za úsilí vynaložené k zohlednění problémů měst v rámci širší regionální a národní strategie, ale vyzývá Evropskou komisi, aby lépe definovala kritéria způsobilosti pro městské oblasti majíc na paměti roli, kterou hrají města druhého a třetího stupně v zajišťování vyváženého rozvoje v regionech;
44. věří, že by se městská dimenze regionální politiky neměla zaměřovat jen na obnovu měst, ale také na roli městských oblastí jako ekonomických hnacích sil pro region a na vztah mezi městem a venkovem;
45. podporuje návrhy Evropské komise urychlit zapojení měst do provádění městské dimenze v souladu se zásadou subsidiarity;
46. vítá perspektivu Komise pro regiony s geografickými či demografickými strukturálními nevýhodami, jako jsou například horské oblasti, řídce obydlené oblasti a ostrovní oblasti. Rovněž poukazuje na nutnost, aby budoucí ústava tyto oblasti zohledňovala.
Dále žádá, aby byla přijata specifická opatření s cílem integrovat tyto oblasti za spravedlivějších podmínek do vnitřního trhu, pokud to dané okolnosti odůvodňují;
Vazby s ostatními odvětvovými politikami
47. potvrzuje, že politiku soudržnosti je nutno považovat za horizontální politiku na podporu hospodářské a sociální soudržnosti založené na trvale udržitelném rozvoji, která hraje důležitou roli v procesu integrace mezi lidmi a územími v Unii.
Veškeré politiky Společenství musejí hrát roli při dosahování tohoto cíle soudržnosti;
48. bere na vědomí úmysl Evropské k začlenění iniciativy Leader+ do hlavního proudu, avšak vyjadřuje obavy kvůli zahrnutí rozvoje venkova do druhého pilíře SZP kvůli nízké úrovni regionalizace a převládající roli zemědělské výroby a vybízí Evropskou komisi, aby zajistila, že se širší venkovské oblasti maximálně podněcují k účasti na opatřeních v rámci hlavičky Dostupnost a služby veřejného zájmu v prvku konkurenceschopnost;
49. myslí, že je nutné koordinovat programování mezi výdaji na rozvoj venkova v rámci druhého pilíře společné zemědělské politiky a výdaji v rámci nového Cíle 2 (regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost) a že by k této koordinaci mělo dojít na regionální úrovni;
50. vítá skutečnost, že má být vytvořen jednotný nástroj pro rozvoj venkova, tak i rybářských oblastí; Výbor vyzývá Komisi, aby objasnila, jak má tento nástroj fungovat mimo cíl konvergence, a věří, že by tento nástroj měl upřednostnit opatření zabývající se nejškodlivějšími aspekty venkovských oblastí, jako je vylidňování, stárnoucí populace a nedostatečný potenciál pro místně hnaný rozvoj;
51. požaduje, aby opatření v rámci nařízení EU o rozvoji venkova byla rozšířena na zemědělské oblasti a oblasti spojené se zemědělstvím, včetně zemědělských služeb.
Při rozdělování zdrojů je třeba učinit kroky k tomu, aby bylo zajištěno, že se zohlední také cíle konvergence a potřeba vynaložit zdroje na opatření vyplývající z úkolů přidělených v rámci reformy SZP;
Zjednodušení řízení strukturálních fondů
52. vítá návrh Evropské Komise zachovat centrální prvky systému plánování a řízení i pro budoucí provedení strukturálních fondů, např. víceletý rámec, strategický přístup v rámci jednotného soudržného rámce a podporu partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem na regionální úrovni i posílení partnerství mezi různými sférami vládnutí: místní, regionální, národní a evropskou;
53. žádá, aby byly regiony více zapojeny do efektivního a transparentního systému monitorování přidělování, rozdělování a využití peněžních prostředků strukturálních fondů;
54. všímá si, že Komise přibrala mnoho návrhů místních a regionálních samospráv ke zjednodušení řízení fondů pomocí:
- omezení definice programu pouze na úroveň priorit a tedy upuštění od programových doplňků,
- toho, že v budoucnu budou programy fungovat pouze jako programy financované z jednoho fondu a že bude možné, aby zbývající aktivity související s lidským a fyzickým kapitálem financoval ERDF (Evropský fond pro regionální rozvoj) a ESF a
- sledování jednotného systému plánování pro projekty v oblasti dopravy a infrastruktury Fondu soudržnosti a ERDF;
- decentralizace finanční kontroly v zájmu zjednodušení a v souladu se zásadou proporcionality;
55. zdůrazňuje, že by zjednodušení programovacího postupu u Komise nemělo vést k potížím u regionálních nebo místních samospráv nebo vlastníků projektů.
Vytvoření programů jednoho fondu v novém Cíli 1 by například mohlo vést k vytvoření více programů, což by neusnadnilo úkol regionů.
Bylo by lepší, aby byla zachována současná pravidla operačních programů a aby bylo pouze upuštěno od požadavku na začlenění fondů v případě prioritních témat a opatření programu.
Operační programy by měly i nadále umožňovat zahrnout sousední regiony, včetně společného finančního plánování;
56. vybízí Komisi, aby při zjednodušení regionální politiky zohlednila "hledisko uživatele";
57. žádá Evropskou komisi, aby objasnila, jakou roli bude hrát navržený poltický rámcový dokument s ohledem na plánovací fázi na národní/regionální úrovni a jaké důsledky bude mít roční vypracovávání zpráv o pokroku v jednotlivých zemích; VR přepokládá, že bude zohledněna ústavní situace členských států a přitom žádá, aby přitom byl brán zřetel na to, že vypracování těchto politických rámcových dokumentů musí probíhat v partnerské, rovnoprávné spolupráci podle zásady subsidiarity;
58. považuje pro evropské instituce za dostatečné zaměřit se na priority a výsledky nanejvýš každé dva roky.
K tomuto přezkoumání by mohlo dojít na jarním Evropském summitu, zasvěceném Lisabonskému a Göteborskému programu.
Tímto způsobem nebude opožděno provedení programů na regionální úrovni a jejich struktura se nezmění;
59. zaznamenává, že Evropská komise nepřevzala návrh VR na úpravu n+2 předpisu s n+3 předpisem, protože by to snížilo problémy spojené s realizací velkých projektů a vyzývá Komisi, aby znovu posoudila tyto návrhy (místních a regionálních samospráv) a v případě, že by se rozhodla je zamítnout, aby poskytla rozsáhlé odůvodnění:
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů s názvem "Zvýšit zaměstnanost starších pracovníků a oddálit odchod z trhu práce" Neověřený překlad
(2005/C 43/03)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na sdělení Komise Výboru, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů s názvem "Zvýšit zaměstnanost starších pracovníků a oddálit odchod z trhu práce" (COM(2004) 146 final),
S ohledem na rozhodnutí Komise z 3.března 2004 konzultovat s ním toto téma, v souladu s článkem. 265, odstavec 1 smlouvy o zřízení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí svého prezidenta ze dne 27. ledna 2004 pověřit komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním stanoviska na toto téma,
S ohledem na své stanovisko ke zprávě Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, vypracovanému na žádost Evropské rady ve Stockholmu s názvem "Směrem k vyšší účasti na trhu práce a podpoře aktivního stárnutí" (CdR94/2002 fin) [1],
S ohledem na zprávu Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, vypracované na žádost Stockholmského samitu s názvem "Směrem k vyšší účasti na trhu práce a podpoře aktivního stárnutí" (COM(2002) 9 final),
S ohledem na sdělení Komise na téma "Integrovaný přístup ve službách národních strategií pro zajištění bezpečných a trvalých důchodů" (COM(2001) 362 final),
S ohledem na závěry Evropské rady ze Stockholmu, 2001,
S ohledem na závěry Evropské rady z Barcelony, 2002,
S ohledem na zprávu Komise Radě s názvem "Realizujme Lisabon – Reformy pro rozšířenou Unii" (COM(2004) 29),
S ohledem na pracovní dokument Komise na téma "Cíle ze Stockholmu a z Barcelony: zvýšit zaměstnanost starších pracovníků a oddálit odchod z trhu práce" (SEC(2003) 429),
S ohledem na zprávu pracovní skupiny pro zaměstnanost vedené Wim KOK(EM) "Zaměstnanost, zaměstnanost, zaměstnanost: více pracovních míst v Evropě", listopad 2003,
S ohledem na společnou zprávu 2003-2004 s názvem "Politika zaměstnanosti v EU a v členských státech", 2004,
S ohledem na návrh stanoviska (CdR 151/2004 rev 1), který přijala dne 6. července 2004 komise pro hospodářskou a sociální politiku (zpravodaj: Alvaro ANCISI, Radní města Ravenne (IT/PPE).
Vzhledem k tomu, že
1. aktivní stárnutí a účast starších pracovníků na trhu práce patří k přednostním oblastem činnosti pro dosažení cílů trvalého hospodářského růstu a sociální soudržnosti, které byly stanoveny v Lisabonu v roce 2000;
2. Evropská rada ze Stockholmu 2001 stanovila cíl 50ti procentní míry zaměstnanosti evropské populace ve stáří 55 – 64 let jako evropský cíl, který má být dosažen do roku 2010;
3. Evropská rada z Barcelony 2002 se dohodla, že je třeba postupně zvýšit asi o 5 let průměrný věk, kdy pracovníci v Evropské unii odcházejí do důchodu;
4. přestože došlo v posledních letech k pozitivnímu vývoji, EU ještě zdaleka nedosáhla stanovených cílů a vzniká nebezpečí, že EU nedosáhne cíle 70 % míry zaměstnanosti, který byl stanoven v Lisabonu;
5. stále existují velké odchylky mezi jednotlivými státy, i když se zvýšil počet členských států, které realizují svou vlastní národní strategii, zejména v oblasti penzijní reformy;
6. rozdíl v účasti na trhu práce mezi muži a ženami představuje kritický bod, a že míra zaměstnanosti žen ve věku 55 – 64 let představuje stále v průměru asi 30 %;
7. stárnutí evropské populace má za následek, že na osoby starší 50 let připadá nejvyšší podíl potenciální pracovní síly, zatímco na počet mladých lidí vstupujících na trh práce připadá nižší podíl;
8. růst účasti na trhu zaměstnanosti starších pracovníků je důležitý pro podporu hospodářského růstu a systémů sociální ochrany;
9. prodloužení délky života nabízí větší možnost využít svých schopností po celou dobu života a že prodloužení aktivního života může přispět k většímu rozvoji lidského potenciálu.
přijal na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29. a 30. září 2004 (zasedání ze dne 29. září 2004) následující stanovisko
1. Připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 sdílí znepokojení Komise, že dosažení cílů EU je ohroženo, pokud se nepřijme radikální řešení v oblasti zaměstnanosti starší populace;
1.2 souhlasí s analýzou specifických podmínek platných na trhu práce, aby bylo možné prodloužit profesní život, a to formou příslušné finanční podpory, dobrých podmínek v oblasti zdraví a bezpečnosti práce, pružných forem organizace práce, stálého přístupu ke vzdělávání, účinné aktivní politiky na trhu práce a zlepšování kvality práce;
1.3 oceňuje skutečnost, že Komise bere na zřetel, že členské státy musí přijmout radikální opatření a stanovit globální politiku z hlediska aktivního stárnutí. Tato politika se nesmí zabývat pouze reformou penzijních režimů, ale musí usnadnit přístup všem ke vzdělávání a k aktivní politice trhu práce bez ohledu na fyzické stáří, a zlepšovat pracovní podmínky přispívající k udržení zaměstnání po celou dobu profesního života;
1.4 považuje za důležitou pozornost věnovanou potřebě růstu zaměstnanosti žen ve věku 55 až 64 let prostřednictvím specifických strategií;
1.5 je přesvědčen, že sociální partneři hrají rozhodující úlohu při přijímání strategických cílů z hlediska aktivního stárnutí a rozhodujícím způsobem přispívají ke zlepšení kvality profesního života;
1.6 je přesvědčen, že politika a činnost vedená na komunitární úrovni může přispět k podpoře a seznámení se se strategickými cíli v oblasti aktivního stárnutí.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 zdůrazňuje, že na účast starších pracovníků na trhu práce se musí nahlížet jako na součást běžné struktury profesního života a aktivní populace.
Pokud jde o strategii personálního vedení, je výhodnější spíše hovořit o "vedení různých věkových kategorií" nebo o "různorodém vedení" než označovat starší pracovníky jako zvláštní skupinu. Všichni
2.2 sdílí prioritní strategické cíle navržené Komisí na podporu hluboké kulturní přeměny s cílem zhodnotit lidský kapitál po celou dobu života, podpořit aktivní stárnutí, zabránit tomu, aby starších osob byly vylučovány ze společenského života a zvýšit jejich zaměstnanost. Zaměstnanost starších pracovníků je totiž základem nabídky pracovní síly s ohledem k očekávanému snížení populace v aktivním věku;
2.3 se však domnívá, že toto vše nestačí ke zhodnocení potenciálu starší populace a že je také třeba potvrdit významný podíl starších osob na dobrovolných nebo neoficiálních činnostech, které jsou sociálně důležité; je tedy třeba potvrdit význam všech typů činností - ať již jsou prováděny za ekonomickým nebo sociálním účelem - pro hospodářství, pro blaho jednotlivce a sociální soudržnost na místní úrovni;
2.4 znovu vyjadřuje své přesvědčení, ve shodě s Komisí, že pro rozvoj zaměstnanosti starších pracovníků je třeba podporovat po celou délku života aktivní strategické cíle zaručující dobré podmínky z hlediska ochrany zdraví při práci a bezpečnosti práce, pružné formy organizace práce, stálý přístup ke vzdělávání, vyšší kvalitu práce, aktivní politiku na trhu práce pro zajištění zaměstnanosti ve všech etapách aktivního života;
2.5 se domnívá nicméně, že na podporu udržení zaměstnatelnosti, oddálení odchodu starších žen ze světa práce a usnadnění jejich dalšího zaměstnání, a pro růst zaměstnanosti žen jsou předpokládané akce nedostatečné.
Domnívá se, že je třeba realizovat strategické cíle umožňující ženám sladit své pracovní povinnosti s časem věnovaným rodinným povinnostem po celou délku jejich aktivního života;
2.6 si přeje, s ohledem na otázku vznesenou Komisí o tom, že neexistuje žádný empirický důkaz o vzájemné zastupitelnosti mladých pracovníků a pracovníků vyššího věku, aby byly vyzkoušeny v rámci příslušných strategických plánů dohody o solidaritě mezi generacemi v oblasti pružné organizace práce, které podporují postupný odchod starších osob ze světa práce a využívají jejich zkušeností a odborných znalostí ve prospěch mladých osob;
2.7 znovu zdůrazňuje postoj Komise, aby starší pracovníci mohli rovněž mít prospěch ze svého znovu začlenění do trhu práce prostřednictvím hodnotných projektů financovaných ESF.
Nejlepší praxi je možné pozorovat na skutečnosti, že bývalým starším manažerům je umožněno rozvíjet a doplňovat si své schopnosti, aby měli zajištěno zaměstnání v organizacích, které čelí nedostatkům manažerských schopností na místním trhu práce.
2.8 podtrhává význam realizace územních plánů zaměstnanosti za účasti sociálních partnerů s cílem podporovat možnosti přístupu k celoživotnímu vzdělávání a učení; podporovat aktivní politiku trhu práce, zejména pokud jde o orientaci a znovu zaměstnání starších lidí bez práce; stanovit akce zahrnující politiku zaměstnanosti z hlediska blaha a sociální soudržnosti; podporovat účast starších osob v aktivním životě ze sociálního hlediska.
2.9 V rámci těchto strategických plánů Výbor podtrhává hlavní úlohu místních a krajských správních celků a upozorňuje zejména na potřebu přikládat větší význam činnostem a programům spadajícím do jejich působnosti nebo do oblasti jejich zvláštního zájmu, které nedovolí, aby došlo k nebezpečnému dichotomickému rozdělení na starší aktivní pracovníky ekonomicky produktivní a starší osoby vyloučené ze života společnosti:
2.9.1 zdůrazňuje zejména, že je třeba potvrdit úlohu územních správních celků pokud jde o podporu iniciativ ve prospěch zaměstnávání sociálně potřebných starších osob (činnost dobrovolná nebo částečně hrazená, kterou vykonávají starší osoby pro svou obci, občanské služby poskytované starším osobám atd.). Zaměstnání tohoto typu má velký význam ze sociálního hlediska i z hlediska solidárnosti, přispívá k zařazení do společnosti, stimuluje aktivní občanský přístup starších osob, zlepšuje mezigenerační vztahy atd.
Může se jednat také o možnosti postupného odchodu z trhu práce nebo zajištění forem znovuzaměstnávání osob, které již trh práce opustily;
2.9.2 upozorňuje, že cíl stanovený pro zvýšení míry zaměstnanosti žen ve věku 55 - 64 let musí nutně počítat s ústřední úlohou územních správních celků v oblasti poskytování péče a pomoci vyživovaným rodinným příslušníkům (nezletilým dětem nebo dospělým osobám samostatně nezpůsobilým), a to také se zohledněním skutečnosti, že osoby v uvažovaném věkovém rozmezí, podle současných demografických křivek, mají vysokou odpovědnost z hlediska rodinné péče.
Stejně jako si Komise přeje ve svém dokumentu podporovat průběžné odborné vzdělávání a pružné pracovní mechanismy po celou dobu aktivního života pracovníků, stejnou pozornost je třeba věnovat strategiím v oblasti vzdělávání a organizace, a také výchovným, sociálním a zdravotním službám, které umožní ženám spojit pracovní povinnosti s povinnostmi v oblasti péče o rodinu.;
2.9.3 považuje za podstatnou podporu nejen národních strategií v oblasti sociálního a důchodového zabezpečení, ale také územních plánů rozvoje zaměstnanosti, za které odpovídají místní a krajské správní celky, a které umožní přijmout strategické cíle s účastí sociálních partnerů.
Tyto plány musí podporovat realizaci nových politických cílů - zabránit vyloučení starších osob ze života společnosti, zvýšit míru jejich zaměstnanosti, ocenit jejich potenciál z ekonomického a sociálního hlediska.
Všechny ekonomické a sociální aspekty vyplývající - na straně jedné - z postupného stárnutí populace, a - na straně druhé - ze snižování počtu aktivních pracovníků mohou obsáhnout jen teritoriální plány, které musí naleznout podporu u programů EU týkajících se experimentů a financí.
A KONEČNĚ, VÝBOR REGIONŮ
2.10 zdůrazňuje význam výměny osvědčených zkušeností mezi členskými státy, zejména výměny zkušeností na úrovni obcí a krajů, a rozšíření evropských iniciativ a plánů, jejichž cílem je nejen podporovat politiku členských států v oblasti reforem penzijních systémů a sociálního zabezpečení, ale také podporovat sociální a hospodářskou politiku vedenou na místní úrovni, která je schopna podpořit zaměstnanost starších pracovníků.
Stanovisko Výboru regionů k dokumentu "Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie"
- Sdělení Komise pro podporu realizace evropské strategie o zaměstnanosti
- Návrh rozhodnutí Výboru o základních směrech pro politiky zaměstnanosti členských států
- Doporučení k doporučení Rady o realizaci politik zaměstnanosti členských států Neověřený překlad
(2005/C 43/01)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na dokument s názvem "Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie: Sdělení Komise podporující realizaci evropské strategie o zaměstnanosti - Návrh rozhodnutí Rady o základních směrech pro politiky zaměstnanosti členských států - Doporučení k doporučení Rady o realizaci politik zaměstnanosti členských států" COM(2004) 239 final – 2004/0082 (CNS),
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze 7. dubna 2004 a Rady z 16. dubna 2004 konzultovat s ním toto téma, v souladu s článkem. 265, odstavec 1 a s článkem 128 smlouvy o založení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí jeho prezidenta z 5. dubna 2004 pověřit komisi pro hospodářskou a sociální politiku přípravou příslušného stanoviska,
S ohledem na jeho návrh stanoviska (CdR 152/2004), který přijala komise pro hospodářskou a sociální politiku dne 6. července 2004 (zpravodaj: Paní Pauliina HAIJANEN, Zastupitel kraje Jihozápad, radní města Laitila (FIN/PPE));
přijal na svém 56. plenárním zasedání konaném dne 29. a 30. září 2004 (schůze z 29. září 2004), následující stanovisko.
1. Stanoviska Výboru regionů
Hlavní přednosti Lisabonské strategie
VÝBOR REGIONŮ
1.1 se domnívá, že zlepšování zaměstnanosti a soutěže by mělo být hlavním cílem realizace Lisabonské strategie.
Místo zahajování dalších procesů a definování dalších cílů by bylo zapotřebí soustředit se na efektivní realizaci stávajících rozhodnutí;
1.2 považuje za důležité, aby zdravé makroekonomické životní prostředí založené na stabilitě a trvalé udržitelnosti veřejných úspor a hospodářská politika zaměřená na trvale udržitelný růst se staly výchozími body Lisabonské strategie;
1.3 považuje za důležité, aby byla v rámci Lisabonské strategie přezkoumána hospodářská politika, politika zaměstnanosti, sociální a environmentální politika, a politika v oblasti vzdělávání a výzkumu jako prvky, které se vzájemně doplňují, a podporují soutěž, ekonomický růst a sociální soudržnost.
Je třeba prohloubit základní spojení mezi sociální ochranou, orientacemi hospodářské politiky a procesem zaměstnanosti;
1.4 se domnívá, že strukturální reformy, podpora aktivit v oblasti průzkumu a inovací, podporování podnikavosti a rozvoj vzdělávání tvoří klíčové prvky pro zlepšení soutěže EU, podporu investic a tvorbu nových pracovních míst;
1.5 se domnívá, že stárnutí populace je skutečnou výzvou pokud jde o trvalou udržitelnost veřejných úspor a rozvoj služeb, které si žádají účinná opatření směřující k rozvoji aktivního života a k tomu pracovníky motivovat;
1.6 je toho názoru, že místní a regionální orgány musí hrát prvořadou úlohu a přebírat důležité konkrétní úkoly při realizaci Lisabonské strategie a při její podpoře, a že jejich potenciál není dostatečně využitý;
2. Doporučení Výboru regionů
Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie
VÝBOR REGIONŮ
2.1 považuje za naléhavé, aby v rámci procesu realizace Lisabonské strategie byla věnována zvýšená pozornost hlavnímu vzájemnému působení mezi jednotlivými stupni realizace a rozvoji správních mechanismů s cílem umožnit vytvoření partnerských vztahů a účinnou účast místní a regionální samosprávy na realizaci Lisabonské strategie;
2.2 schvaluje cíle, které stanovila na jaře Evropská rada pro mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie a navrhuje, aby bylo do této analýzy zahrnuto kritické hodnocení správy a přidané hodnoty administrativní decentralizace pokud jde o strategii;
2.3 domnívá se, že otevřená metoda koordinace by měla být realizována podle decentralizovaného přístupu, který nabízí účastníkům na místní a regionální úrovni reálné možnosti rozvíjet místní a regionální strategie.
Tyto strategie musí být součástí národní strategie..
Národní akční plány by měly konkrétně popsat, jakým způsobem se místní a regionální orgány účastnily při vypracování plánů a jejich realizaci;
2.4 zdůrazňuje, že je třeba zjednodušit otevřenou metodu koordinace tak, aby se již nesoustřeďovala na podrobné cíle a související ukazatele, ale na strategické orientace určené na situace a způsob, jejich konkrétní a efektivní realizace;
2.5 považuje za důležité, aby nové finanční systémy Unie a akce strukturálních fondů byly těsněji spojeny s realizací Lisabonské strategie.
Posílení strategie v oblasti zaměstnanosti
VÝBOR REGIONŮ
2.6 sdílí stanovisko Komise, podle kterého se současné základní směry nemají měnit, ale mají být realizovány efektivně;
2.7 považuje, že by mohlo být v jistých případech vhodné poskytnout členským státům společná doporučení doplňující zvláštní doporučení jednotlivých zemí, v souladu s doporučeními pracovní skupiny vedené panem Wim KOK.
V tomto případě je třeba objasnit vztah mezi společnými doporučeními a hlavními cíli stanovenými pro rok 2003;
2.8 domnívá se, že nebyl dostatečně zohledněn požadavek obsažený v základních směrech 2003, podle kterého je třeba podporovat účast místních a regionálních složek v rozvoji základních směrů a při jejich realizaci;
2.9 považuje za nezbytné, aby ve strategii pro zaměstnanost byl položen důraz na řízení, a aby toto řízení bylo kriticky posouzeno ve společné zprávě o zaměstnanosti v r. 2005;
2.10 souhlasí s doporučeními Komise týkajícími se stárnutí aktivní populace, avšak domnívá se, že politika zaměstnanosti by měla věnovat větší pozornost podpoře nabídky pracovní síly se zvláštním zaměřením na ženy, starší osoby, mládež, invalidní osoby a přistěhovalce, a při záruce akceschopnosti a zdraví populace;
2.11 se domnívá, že strukturální reformy trhu práce a rozvoj systémů daní a služeb musí zajišťovat přitažlivost zaměstnání a udržení aktivního života;
2.12 považuje za důležité podporovat rozvoj trhu práce nových členských států, zejména posilováním akceschopnost místní a regionální samosprávy a podporou spolupráce a výměny zkušeností mezi místními a regionálními složkami starých a nových členských států.
Stanovisko Výboru regionů k dokumentu "Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie"
- Sdělení Komise pro podporu realizace evropské strategie o zaměstnanosti
- Návrh rozhodnutí Výboru o základních směrech pro politiky zaměstnanosti členských států
- Doporučení k doporučení Rady o realizaci politik zaměstnanosti členských států Neověřený překlad
(2005/C 43/01)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na dokument s názvem "Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie: Sdělení Komise podporující realizaci evropské strategie o zaměstnanosti - Návrh rozhodnutí Rady o základních směrech pro politiky zaměstnanosti členských států - Doporučení k doporučení Rady o realizaci politik zaměstnanosti členských států" COM(2004) 239 final – 2004/0082 (CNS),
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze 7. dubna 2004 a Rady z 16. dubna 2004 konzultovat s ním toto téma, v souladu s článkem. 265, odstavec 1 a s článkem 128 smlouvy o založení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí jeho prezidenta z 5. dubna 2004 pověřit komisi pro hospodářskou a sociální politiku přípravou příslušného stanoviska,
S ohledem na jeho návrh stanoviska (CdR 152/2004), který přijala komise pro hospodářskou a sociální politiku dne 6. července 2004 (zpravodaj: Paní Pauliina HAIJANEN, Zastupitel kraje Jihozápad, radní města Laitila (FIN/PPE));
přijal na svém 56. plenárním zasedání konaném dne 29. a 30. září 2004 (schůze z 29. září 2004), následující stanovisko.
1. Stanoviska Výboru regionů
Hlavní přednosti Lisabonské strategie
VÝBOR REGIONŮ
1.1 se domnívá, že zlepšování zaměstnanosti a soutěže by mělo být hlavním cílem realizace Lisabonské strategie.
Místo zahajování dalších procesů a definování dalších cílů by bylo zapotřebí soustředit se na efektivní realizaci stávajících rozhodnutí;
1.2 považuje za důležité, aby zdravé makroekonomické životní prostředí založené na stabilitě a trvalé udržitelnosti veřejných úspor a hospodářská politika zaměřená na trvale udržitelný růst se staly výchozími body Lisabonské strategie;
1.3 považuje za důležité, aby byla v rámci Lisabonské strategie přezkoumána hospodářská politika, politika zaměstnanosti, sociální a environmentální politika, a politika v oblasti vzdělávání a výzkumu jako prvky, které se vzájemně doplňují, a podporují soutěž, ekonomický růst a sociální soudržnost.
Je třeba prohloubit základní spojení mezi sociální ochranou, orientacemi hospodářské politiky a procesem zaměstnanosti;
1.4 se domnívá, že strukturální reformy, podpora aktivit v oblasti průzkumu a inovací, podporování podnikavosti a rozvoj vzdělávání tvoří klíčové prvky pro zlepšení soutěže EU, podporu investic a tvorbu nových pracovních míst;
1.5 se domnívá, že stárnutí populace je skutečnou výzvou pokud jde o trvalou udržitelnost veřejných úspor a rozvoj služeb, které si žádají účinná opatření směřující k rozvoji aktivního života a k tomu pracovníky motivovat;
1.6 je toho názoru, že místní a regionální orgány musí hrát prvořadou úlohu a přebírat důležité konkrétní úkoly při realizaci Lisabonské strategie a při její podpoře, a že jejich potenciál není dostatečně využitý;
2. Doporučení Výboru regionů
Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie
VÝBOR REGIONŮ
2.1 považuje za naléhavé, aby v rámci procesu realizace Lisabonské strategie byla věnována zvýšená pozornost hlavnímu vzájemnému působení mezi jednotlivými stupni realizace a rozvoji správních mechanismů s cílem umožnit vytvoření partnerských vztahů a účinnou účast místní a regionální samosprávy na realizaci Lisabonské strategie;
2.2 schvaluje cíle, které stanovila na jaře Evropská rada pro mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie a navrhuje, aby bylo do této analýzy zahrnuto kritické hodnocení správy a přidané hodnoty administrativní decentralizace pokud jde o strategii;
2.3 domnívá se, že otevřená metoda koordinace by měla být realizována podle decentralizovaného přístupu, který nabízí účastníkům na místní a regionální úrovni reálné možnosti rozvíjet místní a regionální strategie.
Tyto strategie musí být součástí národní strategie..
Národní akční plány by měly konkrétně popsat, jakým způsobem se místní a regionální orgány účastnily při vypracování plánů a jejich realizaci;
2.4 zdůrazňuje, že je třeba zjednodušit otevřenou metodu koordinace tak, aby se již nesoustřeďovala na podrobné cíle a související ukazatele, ale na strategické orientace určené na situace a způsob, jejich konkrétní a efektivní realizace;
2.5 považuje za důležité, aby nové finanční systémy Unie a akce strukturálních fondů byly těsněji spojeny s realizací Lisabonské strategie.
Posílení strategie v oblasti zaměstnanosti
VÝBOR REGIONŮ
2.6 sdílí stanovisko Komise, podle kterého se současné základní směry nemají měnit, ale mají být realizovány efektivně;
2.7 považuje, že by mohlo být v jistých případech vhodné poskytnout členským státům společná doporučení doplňující zvláštní doporučení jednotlivých zemí, v souladu s doporučeními pracovní skupiny vedené panem Wim KOK.
V tomto případě je třeba objasnit vztah mezi společnými doporučeními a hlavními cíli stanovenými pro rok 2003;
2.8 domnívá se, že nebyl dostatečně zohledněn požadavek obsažený v základních směrech 2003, podle kterého je třeba podporovat účast místních a regionálních složek v rozvoji základních směrů a při jejich realizaci;
2.9 považuje za nezbytné, aby ve strategii pro zaměstnanost byl položen důraz na řízení, a aby toto řízení bylo kriticky posouzeno ve společné zprávě o zaměstnanosti v r. 2005;
2.10 souhlasí s doporučeními Komise týkajícími se stárnutí aktivní populace, avšak domnívá se, že politika zaměstnanosti by měla věnovat větší pozornost podpoře nabídky pracovní síly se zvláštním zaměřením na ženy, starší osoby, mládež, invalidní osoby a přistěhovalce, a při záruce akceschopnosti a zdraví populace;
2.11 se domnívá, že strukturální reformy trhu práce a rozvoj systémů daní a služeb musí zajišťovat přitažlivost zaměstnání a udržení aktivního života;
2.12 považuje za důležité podporovat rozvoj trhu práce nových členských států, zejména posilováním akceschopnost místní a regionální samosprávy a podporou spolupráce a výměny zkušeností mezi místními a regionálními složkami starých a nových členských států.
Stanovisko Výboru regionů k dokumentu "Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie"
- Sdělení Komise pro podporu realizace evropské strategie o zaměstnanosti
- Návrh rozhodnutí Výboru o základních směrech pro politiky zaměstnanosti členských států
- Doporučení k doporučení Rady o realizaci politik zaměstnanosti členských států Neověřený překlad
(2005/C 43/01)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na dokument s názvem "Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie: Sdělení Komise podporující realizaci evropské strategie o zaměstnanosti - Návrh rozhodnutí Rady o základních směrech pro politiky zaměstnanosti členských států - Doporučení k doporučení Rady o realizaci politik zaměstnanosti členských států" COM(2004) 239 final – 2004/0082 (CNS),
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze 7. dubna 2004 a Rady z 16. dubna 2004 konzultovat s ním toto téma, v souladu s článkem. 265, odstavec 1 a s článkem 128 smlouvy o založení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí jeho prezidenta z 5. dubna 2004 pověřit komisi pro hospodářskou a sociální politiku přípravou příslušného stanoviska,
S ohledem na jeho návrh stanoviska (CdR 152/2004), který přijala komise pro hospodářskou a sociální politiku dne 6. července 2004 (zpravodaj: Paní Pauliina HAIJANEN, Zastupitel kraje Jihozápad, radní města Laitila (FIN/PPE));
přijal na svém 56. plenárním zasedání konaném dne 29. a 30. září 2004 (schůze z 29. září 2004), následující stanovisko.
1. Stanoviska Výboru regionů
Hlavní přednosti Lisabonské strategie
VÝBOR REGIONŮ
1.1 se domnívá, že zlepšování zaměstnanosti a soutěže by mělo být hlavním cílem realizace Lisabonské strategie.
Místo zahajování dalších procesů a definování dalších cílů by bylo zapotřebí soustředit se na efektivní realizaci stávajících rozhodnutí;
1.2 považuje za důležité, aby zdravé makroekonomické životní prostředí založené na stabilitě a trvalé udržitelnosti veřejných úspor a hospodářská politika zaměřená na trvale udržitelný růst se staly výchozími body Lisabonské strategie;
1.3 považuje za důležité, aby byla v rámci Lisabonské strategie přezkoumána hospodářská politika, politika zaměstnanosti, sociální a environmentální politika, a politika v oblasti vzdělávání a výzkumu jako prvky, které se vzájemně doplňují, a podporují soutěž, ekonomický růst a sociální soudržnost.
Je třeba prohloubit základní spojení mezi sociální ochranou, orientacemi hospodářské politiky a procesem zaměstnanosti;
1.4 se domnívá, že strukturální reformy, podpora aktivit v oblasti průzkumu a inovací, podporování podnikavosti a rozvoj vzdělávání tvoří klíčové prvky pro zlepšení soutěže EU, podporu investic a tvorbu nových pracovních míst;
1.5 se domnívá, že stárnutí populace je skutečnou výzvou pokud jde o trvalou udržitelnost veřejných úspor a rozvoj služeb, které si žádají účinná opatření směřující k rozvoji aktivního života a k tomu pracovníky motivovat;
1.6 je toho názoru, že místní a regionální orgány musí hrát prvořadou úlohu a přebírat důležité konkrétní úkoly při realizaci Lisabonské strategie a při její podpoře, a že jejich potenciál není dostatečně využitý;
2. Doporučení Výboru regionů
Mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie
VÝBOR REGIONŮ
2.1 považuje za naléhavé, aby v rámci procesu realizace Lisabonské strategie byla věnována zvýšená pozornost hlavnímu vzájemnému působení mezi jednotlivými stupni realizace a rozvoji správních mechanismů s cílem umožnit vytvoření partnerských vztahů a účinnou účast místní a regionální samosprávy na realizaci Lisabonské strategie;
2.2 schvaluje cíle, které stanovila na jaře Evropská rada pro mezitímní vyhodnocení Lisabonské strategie a navrhuje, aby bylo do této analýzy zahrnuto kritické hodnocení správy a přidané hodnoty administrativní decentralizace pokud jde o strategii;
2.3 domnívá se, že otevřená metoda koordinace by měla být realizována podle decentralizovaného přístupu, který nabízí účastníkům na místní a regionální úrovni reálné možnosti rozvíjet místní a regionální strategie.
Tyto strategie musí být součástí národní strategie..
Národní akční plány by měly konkrétně popsat, jakým způsobem se místní a regionální orgány účastnily při vypracování plánů a jejich realizaci;
2.4 zdůrazňuje, že je třeba zjednodušit otevřenou metodu koordinace tak, aby se již nesoustřeďovala na podrobné cíle a související ukazatele, ale na strategické orientace určené na situace a způsob, jejich konkrétní a efektivní realizace;
2.5 považuje za důležité, aby nové finanční systémy Unie a akce strukturálních fondů byly těsněji spojeny s realizací Lisabonské strategie.
Posílení strategie v oblasti zaměstnanosti
VÝBOR REGIONŮ
2.6 sdílí stanovisko Komise, podle kterého se současné základní směry nemají měnit, ale mají být realizovány efektivně;
2.7 považuje, že by mohlo být v jistých případech vhodné poskytnout členským státům společná doporučení doplňující zvláštní doporučení jednotlivých zemí, v souladu s doporučeními pracovní skupiny vedené panem Wim KOK.
V tomto případě je třeba objasnit vztah mezi společnými doporučeními a hlavními cíli stanovenými pro rok 2003;
2.8 domnívá se, že nebyl dostatečně zohledněn požadavek obsažený v základních směrech 2003, podle kterého je třeba podporovat účast místních a regionálních složek v rozvoji základních směrů a při jejich realizaci;
2.9 považuje za nezbytné, aby ve strategii pro zaměstnanost byl položen důraz na řízení, a aby toto řízení bylo kriticky posouzeno ve společné zprávě o zaměstnanosti v r. 2005;
2.10 souhlasí s doporučeními Komise týkajícími se stárnutí aktivní populace, avšak domnívá se, že politika zaměstnanosti by měla věnovat větší pozornost podpoře nabídky pracovní síly se zvláštním zaměřením na ženy, starší osoby, mládež, invalidní osoby a přistěhovalce, a při záruce akceschopnosti a zdraví populace;
2.11 se domnívá, že strukturální reformy trhu práce a rozvoj systémů daní a služeb musí zajišťovat přitažlivost zaměstnání a udržení aktivního života;
2.12 považuje za důležité podporovat rozvoj trhu práce nových členských států, zejména posilováním akceschopnost místní a regionální samosprávy a podporou spolupráce a výměny zkušeností mezi místními a regionálními složkami starých a nových členských států.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise "Reakce na proces reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii" a sdělení Komise "Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotního zabezpečení a dlouhodobé péče: podpora národních strategií prostřednictvím "otevřené koordinační metody"" Neověřený překlad
(2005/C 43/07)
VÝBOR REGIONŮ
S OHLEDEM NA sdělení Komise "Reakce na proces reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii" a na sdělení Komise "Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotního zabezpečení a dlouhodobé péče: podpora národních strategií prostřednictvím "otevřené koordinační metody"" (COM(2004)301 final) a (COM(2004)304 final),
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí Evropské komise ze dne 20. dubna 2004 požádat Výbor regionů podle článku 265 odstavce 1 Smlouvy o ES o stanovisko k tomuto tématu,
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí svého předsedy ze dne 5. dubna 2004 pověřit odbornou komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním tohoto stanoviska,
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o "strategii zdravotní politiky Evropského společenství" a na návrh Komise na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o "Akčním programu Společenství v oblasti veřejného zdraví (2001-2006)" (COM(2000) 285 final),
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Posílení sociální dimenze lisabonské strategie: vytvoření otevřené koordinace v oblasti sociální ochrany" (COM(2003) 261 final),
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Budoucnost zdravotnictví a péče o seniory: Zajištění přístupnosti, kvality a dlouhodobé možnosti financování" (KOM (2001) 723 final),
S OHLEDEM NA návrh Komise na "Směrnici Evropského parlamentu a Rady o službách na jednotném trhu" (COM(2004) 2 final),
S OHLEDEM NA zprávu ze dne 9. prosince 2003 o "Procesu reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii",
S OHLEDEM NA návrh stanoviska (CDR 153/2004 rev 1), který byl přijat 6. července 2004 odbornou komisí pro hospodářskou a sociální politiku (zpravodajka: paní NIELSEN, členka krajské rady Ĺrhusu (DK/SPE)) -
PŘIJAL jednohlasně na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29. a 30. září 2004 (zasedání ze dne 30. září 2004) TOTO STANOVISKO.
1. Obecné poznámky a doporučení výboru
VÝBOR REGIONŮ
1.1 zastává názor, že obě sdělení Komise "Reakce na proces reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii" respektive "Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotního zabezpečení a dlouhodobé péče: podpora národních strategií prostřednictvím "otevřené koordinační metody"" společně vytvářejí rámec pro celkovou strategii vývoje společné vize pro evropské zdravotnické a sociální ochranné systémy.
Sdělení by proto měla být posuzována společně, a výbor vyzývá k tomu, aby další práce v souvislosti s iniciativami a procesy, které jsou v obou sděleních navrhovány, byly koordinovány paralelně;
1.2 zdůrazňuje, že společná evropská strategie pro rozvíjení společné vize pro evropské zdravotnické a sociální ochranné systémy nesmí mít za následek žádné větší kompetence EU ve zdravotnictví.
Společná evropská vize pro zdravotnické a sociální ochranné systémy nesmí vést ke snahám o harmonizaci a k neprůhledným regulačním opatřením.
Musí být respektováno, že zdravotnictví, včetně jeho organizační struktury a jeho financování, je záležitostí členských států a spadá do jejich kompetence.
Je nutno zachovat princip subsidiarity;
1.3 poukazuje na to, že v mnoha členských státech odpovídají regionální a lokální územní samosprávné celky za zdravotnictví respektive za zdravotnické zabezpečení.
Výbor regionů a regiony, které za tyto oblasti odpovídají, se proto chtějí spolupodílet na stanovení společné evropské strategie ve zdravotnictví a podílet se na ní; jejich vliv na všeobecnou zdravotnickou strategii Společenství musí být zajištěn.
Stanovisko výboru. by mělo brát zvláštní zřetel na rozhodnutí a iniciativy, které souvisejí s úkoly a oblastmi působnosti lokálních a regionálních územních správních celků ve zdravotnictví a ve zdravotnickém zabezpečení;
1.4 vychází z toho, že regionální a lokální územní samosprávné celky budou zapojeny do realizace iniciativ ke stanovení společné evropské celkové strategie ve zdravotnictví, například v souvislosti s rozvojem zdravotnických indikátorů a srovnatelného hodnocení služeb.
Proto je výbor toho názoru, že ke skupině vysokých úředníků pro zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení, která má napomáhat Komisi v následujících důležitých oblastech, by měli rovněž patřit zástupci regionálních a lokálních územních samosprávných celků: Rozvoj práv a povinností pacientů, využívání volných kapacit přesahující systém a spolupráce při přeshraničním zdravotnickém zabezpečení, zjišťování a propojování evropských referenčních center a koordinace hodnocení nových zdravotnických technologií.
Z tohoto důvodu vyzývá výbor Komisi, aby se postarala o to, aby tyto regionální a lokální územní samosprávné celky byly v této skupině zastoupeny;
1.5 považuje pro zvládnutí budoucích společných naléhavých úkolů ve zdravotnictví za důležité, aby se novým členským státům věnovala zvláštní pozornost.
Nové členské státy by měly být při rozvoji zdravotnických zásahů a zlepšování zdravotního stavu svého obyvatelstva vědomě přednostně podporovány za účelem odstranění existujících rozdílů ve zdravotnictví v EU, aby bylo možné postupné přibližování k nejvyšší úrovni v rámci EU.
Mobilita pacientů a rozvoj zdravotnického zabezpečení v Evropské unii (COM(2004) 301 final).
2. Poznámky a doporučení výboru
VÝBOR REGIONŮ
2.1 vítá, že Komise uznává nutnost silněji zapojit s ohledem na zajištění vysoké úrovně zdravotní ochrany při stanovování všech politik a opatření Společenství (článek 152 odstavec 1 Smlouvy o ES) politické pracovníky s rozhodovací pravomocí příslušné pro zdraví, zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení.
Je velmi důležité zahrnout důsledky iniciativ Společenství do obecného hodnocení důsledků nových politických opatření a při takovémto hodnocení také provézt analýzu vzájemného působení mezi ustanoveními Společenství a jejich důsledků pro zdravotnictví příslušného členského státu stejně jako cílů vnitrostátní zdravotní politiky.
S poukazem na to, že v mnoha členských státech zodpovídají za zdraví, zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení regionální a lokální územní správní celky, doporučuje výbor zapojení regionální a lokální úrovně;
2.2 v důsledku toho považuje za důležité, posílit právní jistotu občanů s ohledem na jejich nároky na úhradu nákladů za zdravotnické zabezpečení v jiném členském státě, jak je to obsaženo v návrhu směrnice o službách na jednotném trhu a v nařízení (EHS) č. 1408/71 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení;
2.3 vyzývá Komisi, aby při postavení zdravotnických služeb na roveň službám jako takovým, jak je to popsáno v návrhu směrnice o službách, zajistila, aby zdravotnické služby nebyly podřízeny pouze zákonům trhu a aby nebyly zaměřeny na hospodářský zisk, nýbrž byly rovněž definovány podle kritérií, která se zakládají na zdraví jednotlivého občana, průběhu léčení a kvalitě života;
2.4 doporučuje Komisi, aby při šíření informací a zlepšování informovanosti o právech občanů podle právních předpisů Společenství respektovala právo každého jednotlivého členského státu upravovat práva a povinnosti nemocenského pojištění v příslušném systému sociálního zabezpečení a stanovovat různé podmínky, které platí pro různé služby;
2.5 dále zastává názor, že se jedná výlučně o to, postarat se o právní jistotu a informovat občany o jejich právech v rámci právních předpisů Společenství.
Ve větší míře by se rovněž měla hledat možnost vytvořit reakceschopný a přístupný systém, který všem skupinám pacientů umožní využívat stávající práva a možnosti.
Je nutno zajistit, aby slabší pacienti, jako například starší lidé bez sociální sítě a pacienti s psychickými chorobami, byli také schopni využívat práva existující v rámci předpisů Společenství.
To například předpokládá, že občané obdrží informace tam, kde se na ně mohou dotazovat, a že informace v jednotlivých členských státech budou doprovázeny kompetentním poradenstvím;
2.6 žádá, aby při rozvoji iniciativ k využívání volných kapacit přesahujících systém a přeshraničního zdravotnického zabezpečení stejně jako u ustanovení Společenství o uznávání profesních kvalifikací a u běžných prací ke zjednodušení odpovídajících ustanovení bylo zaručeno, že iniciativy nepovedou k neúčelnému rozdělení lékařů a ostatních zdravotnických pracovníků mezi členskými státy, například v neprospěch nových členských států;
2.7 vítá, že Komise uznává význam strukturovaného a všeobecného hodnocení zdravotnické technologie, které může poskytnout solidní základ pro zhodnocení a dokumentaci zdravotnických přístrojů, zdravotnických produktů a zdravotnických postupů;
2.8 zastává v této souvislosti názor, že strukturovaná a koordinovaná spolupráce na evropské úrovni s ohledem na výměnu zkušeností, předávání znalostí a výzkum může přinést značný dodatečný užitek pro rozvoj zdravotnické technologie členských států;
2.9 zastává názor, že přístup k platným datům a hodnotným informacím má velký význam pro možnosti členských států, porovnávat vzorové postupy k určitým standardům a tím je také nutným předpokladem pro provádění mnoha navrhovaných iniciativ.
Stanovení rámcových podmínek pro systematický evropský systém dat a informací by mělo - jak to zdůraznila Komise - být provedeno ve spolupráci s jiným aktéry z této oblasti a koordinováno s běžnými iniciativami OECD a WHO a s pracemi s tím souvisejícími.
Je na jednotlivých členských státech, zda provedou opatření a zda na základě shromážděných srovnávacích dat a informací podniknou nové iniciativy;
2.10 je toho názoru, že by se Komise měla postarat o to, aby regionální a lokální územní samosprávné celky odpovědné za zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení byly ve větší míře zapojeny do spolupráce v oblasti zdravotnických služeb a léčení stejně jako skupina, která má být za tímto účelem zřízena.
Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotnického zabezpečení a dlouhodobé péče otevřenou koordinační metodou (COM(2004) 304 final)
3. Poznámky a doporučení výboru
VÝBOR REGIONŮ
3.1 vítá úmysl Komise přispět odpovídajícím sdělením ke stanovení společného rámce, aby národní snahy o reformu a rozvoj zdravotnického zabezpečení a dlouhodobé péče financované sociální ochranou mohly být podporovány použitím metody otevřené koordinace;
3.2 může se připojit ke třem stanoveným směrnicím: přístupnost zabezpečení na základě univerzálnosti, přiměřenosti a solidarity; nabídka zdravotnického zabezpečení vysoké kvality; zajištění dlouhodobé financovatelnosti zabezpečení;
3.3 zastává názor, že stanovení společného celkového rámce a dodržování orientačních cílů může přispět ke zvládnutí budoucích naléhavých úkolů: přestárlost obyvatelstva, neustávající přístupové problémy ve formě nerovného přístupu ke zdravotnickým službám a péči, nevyváženost mezi nabídkou služeb vysoké kvality na straně jedné a poptávkou a potřebami obyvatelstva na straně druhé stejně jako zkreslené finanční situace v rámci určitých systémů;
3.4 zdůrazňuje, že proces stanovení indikátorů a kritérií ke srovnávacímu hodnocení služeb by měl probíhat při neomezeném zachování národní odpovědnosti za nabídku zdravotních služeb a jejich organizaci stejně jako s přihlédnutím k různým poměrům v jednotlivých členských státech. Je velmi důležité, aby tyto indikátory byly co možná nejvíce založeny na již dostupných údajích.
Existuje riziko, že nadměrný počet indikátorů by mohl vytvořit nepřípustnou míru nadbytečné práce na místních a regionálních úrovních;
3.5 v této souvislosti zdůrazňuje, že zdravotnické služby a zdravotnické zabezpečení v mnoha členských státech jsou úkolem regionálních a lokálních územních samosprávných celků, na které navíc často připadá primární zodpovědnost při vzdělávání a prevenci v oblasti zdraví, a zahrnuje pomoc v domácnosti, prostředky pro vyhnutí se nebo snížení počtu hospitalizací v zdravotnických zařízeních a proto by tyto měly být jako důležití aktéři a v souladu se zásadami metody otevřené koordinace by měly být zahrnuty do vypracování vnitrostátních plánů jednání stejně jako do stanovení indikátorů a kritérií pro srovnávací hodnocení služeb;
3.6 požaduje, aby do seznamu indikátorů byly zahrnuty také kvalitativní indikátory, poněvadž pouze kvalitativní indikátory mohou stěží reprodukovat tak zvané měkké hodnoty, jako například ošetřování v péči o přestárlé nebo vyšší kvalita života.
Kvalita zdravotnických služeb by se podle toho neměla vztahovat pouze na poměr nákladů a užitku, nýbrž také na různé podmínky ošetřování a péče, za kterých je služba poskytována;
3.7 chce dále upozornit na to, že při stanovení těchto indikátorů a použití kritérií ke srovnávacímu hodnocení služby v souvislosti s použitím metody otevřené koordinace je nutno brát zřetel také na různé výchozí situace v jednotlivých členských státech;
3.8 vyzývá Komisi, aby podporovala zřizování sítí pro výměnu zkušeností a šíření osvědčených postupů jako důležitou součást metody otevřené koordinace;
3.9 vítá, že se význam jiných oblastí politiky pro zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení dostane do centra pozornosti a považuje za důležité zesílenou koordinaci politických procesů v rámci jiných oblastí, včetně politiky zaměstnanosti, aby bylo možno realizovat orientační cíle.
Proto výbor hodnotí kladně, že se na základě zásady celoživotního vzdělávání staví do popředí nutnost investic do prvotního a dalšího vzdělávání zdravotnického personálu a vytváření politiky pro zdraví a bezpečnost na pracovišti pro zvýšení kvality zaměstnání.
Z delšího pohledu to může přispět k udržení pracovních sil ve zdravotnickém zabezpečení a možná také k tomu, aby se usnadnilo zaměstnávání, což je zásadní předpoklad pro zvládnutí společného naléhavého úkolu – stárnutí obyvatelstva a rostoucí nedostatek pracovních sil;
3.10 zastává názor, že silnější koncentrace na okrajové skupiny, jako například na starší lidi bez sociální sítě, etnické menšiny a skupiny osob s nízkým příjmem, má rozhodující význam pro realizaci orientačního cíle přiměřeného a univerzálního přístupu ke zdravotnickým službám.
V této souvislosti by měly být na podporu reformních snah členských států vyvinuty mechanismy na podporu těchto okrajových skupin, aby se zmenšily rozdíly ve zdravotnictví.
Rozvíjení takovýchto podpůrných mechanismů předpokládá zapojení a mobilizaci všech relevantních aktérů.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise "Reakce na proces reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii" a sdělení Komise "Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotního zabezpečení a dlouhodobé péče: podpora národních strategií prostřednictvím "otevřené koordinační metody"" Neověřený překlad
(2005/C 43/07)
VÝBOR REGIONŮ
S OHLEDEM NA sdělení Komise "Reakce na proces reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii" a na sdělení Komise "Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotního zabezpečení a dlouhodobé péče: podpora národních strategií prostřednictvím "otevřené koordinační metody"" (COM(2004)301 final) a (COM(2004)304 final),
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí Evropské komise ze dne 20. dubna 2004 požádat Výbor regionů podle článku 265 odstavce 1 Smlouvy o ES o stanovisko k tomuto tématu,
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí svého předsedy ze dne 5. dubna 2004 pověřit odbornou komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním tohoto stanoviska,
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o "strategii zdravotní politiky Evropského společenství" a na návrh Komise na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o "Akčním programu Společenství v oblasti veřejného zdraví (2001-2006)" (COM(2000) 285 final),
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Posílení sociální dimenze lisabonské strategie: vytvoření otevřené koordinace v oblasti sociální ochrany" (COM(2003) 261 final),
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Budoucnost zdravotnictví a péče o seniory: Zajištění přístupnosti, kvality a dlouhodobé možnosti financování" (KOM (2001) 723 final),
S OHLEDEM NA návrh Komise na "Směrnici Evropského parlamentu a Rady o službách na jednotném trhu" (COM(2004) 2 final),
S OHLEDEM NA zprávu ze dne 9. prosince 2003 o "Procesu reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii",
S OHLEDEM NA návrh stanoviska (CDR 153/2004 rev 1), který byl přijat 6. července 2004 odbornou komisí pro hospodářskou a sociální politiku (zpravodajka: paní NIELSEN, členka krajské rady Ĺrhusu (DK/SPE)) -
PŘIJAL jednohlasně na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29. a 30. září 2004 (zasedání ze dne 30. září 2004) TOTO STANOVISKO.
1. Obecné poznámky a doporučení výboru
VÝBOR REGIONŮ
1.1 zastává názor, že obě sdělení Komise "Reakce na proces reflexe na vysoké úrovni o mobilitě pacientů a vývoji zdravotního zabezpečení v Evropské unii" respektive "Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotního zabezpečení a dlouhodobé péče: podpora národních strategií prostřednictvím "otevřené koordinační metody"" společně vytvářejí rámec pro celkovou strategii vývoje společné vize pro evropské zdravotnické a sociální ochranné systémy.
Sdělení by proto měla být posuzována společně, a výbor vyzývá k tomu, aby další práce v souvislosti s iniciativami a procesy, které jsou v obou sděleních navrhovány, byly koordinovány paralelně;
1.2 zdůrazňuje, že společná evropská strategie pro rozvíjení společné vize pro evropské zdravotnické a sociální ochranné systémy nesmí mít za následek žádné větší kompetence EU ve zdravotnictví.
Společná evropská vize pro zdravotnické a sociální ochranné systémy nesmí vést ke snahám o harmonizaci a k neprůhledným regulačním opatřením.
Musí být respektováno, že zdravotnictví, včetně jeho organizační struktury a jeho financování, je záležitostí členských států a spadá do jejich kompetence.
Je nutno zachovat princip subsidiarity;
1.3 poukazuje na to, že v mnoha členských státech odpovídají regionální a lokální územní samosprávné celky za zdravotnictví respektive za zdravotnické zabezpečení.
Výbor regionů a regiony, které za tyto oblasti odpovídají, se proto chtějí spolupodílet na stanovení společné evropské strategie ve zdravotnictví a podílet se na ní; jejich vliv na všeobecnou zdravotnickou strategii Společenství musí být zajištěn.
Stanovisko výboru. by mělo brát zvláštní zřetel na rozhodnutí a iniciativy, které souvisejí s úkoly a oblastmi působnosti lokálních a regionálních územních správních celků ve zdravotnictví a ve zdravotnickém zabezpečení;
1.4 vychází z toho, že regionální a lokální územní samosprávné celky budou zapojeny do realizace iniciativ ke stanovení společné evropské celkové strategie ve zdravotnictví, například v souvislosti s rozvojem zdravotnických indikátorů a srovnatelného hodnocení služeb.
Proto je výbor toho názoru, že ke skupině vysokých úředníků pro zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení, která má napomáhat Komisi v následujících důležitých oblastech, by měli rovněž patřit zástupci regionálních a lokálních územních samosprávných celků: Rozvoj práv a povinností pacientů, využívání volných kapacit přesahující systém a spolupráce při přeshraničním zdravotnickém zabezpečení, zjišťování a propojování evropských referenčních center a koordinace hodnocení nových zdravotnických technologií.
Z tohoto důvodu vyzývá výbor Komisi, aby se postarala o to, aby tyto regionální a lokální územní samosprávné celky byly v této skupině zastoupeny;
1.5 považuje pro zvládnutí budoucích společných naléhavých úkolů ve zdravotnictví za důležité, aby se novým členským státům věnovala zvláštní pozornost.
Nové členské státy by měly být při rozvoji zdravotnických zásahů a zlepšování zdravotního stavu svého obyvatelstva vědomě přednostně podporovány za účelem odstranění existujících rozdílů ve zdravotnictví v EU, aby bylo možné postupné přibližování k nejvyšší úrovni v rámci EU.
Mobilita pacientů a rozvoj zdravotnického zabezpečení v Evropské unii (COM(2004) 301 final).
2. Poznámky a doporučení výboru
VÝBOR REGIONŮ
2.1 vítá, že Komise uznává nutnost silněji zapojit s ohledem na zajištění vysoké úrovně zdravotní ochrany při stanovování všech politik a opatření Společenství (článek 152 odstavec 1 Smlouvy o ES) politické pracovníky s rozhodovací pravomocí příslušné pro zdraví, zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení.
Je velmi důležité zahrnout důsledky iniciativ Společenství do obecného hodnocení důsledků nových politických opatření a při takovémto hodnocení také provézt analýzu vzájemného působení mezi ustanoveními Společenství a jejich důsledků pro zdravotnictví příslušného členského státu stejně jako cílů vnitrostátní zdravotní politiky.
S poukazem na to, že v mnoha členských státech zodpovídají za zdraví, zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení regionální a lokální územní správní celky, doporučuje výbor zapojení regionální a lokální úrovně;
2.2 v důsledku toho považuje za důležité, posílit právní jistotu občanů s ohledem na jejich nároky na úhradu nákladů za zdravotnické zabezpečení v jiném členském státě, jak je to obsaženo v návrhu směrnice o službách na jednotném trhu a v nařízení (EHS) č. 1408/71 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení;
2.3 vyzývá Komisi, aby při postavení zdravotnických služeb na roveň službám jako takovým, jak je to popsáno v návrhu směrnice o službách, zajistila, aby zdravotnické služby nebyly podřízeny pouze zákonům trhu a aby nebyly zaměřeny na hospodářský zisk, nýbrž byly rovněž definovány podle kritérií, která se zakládají na zdraví jednotlivého občana, průběhu léčení a kvalitě života;
2.4 doporučuje Komisi, aby při šíření informací a zlepšování informovanosti o právech občanů podle právních předpisů Společenství respektovala právo každého jednotlivého členského státu upravovat práva a povinnosti nemocenského pojištění v příslušném systému sociálního zabezpečení a stanovovat různé podmínky, které platí pro různé služby;
2.5 dále zastává názor, že se jedná výlučně o to, postarat se o právní jistotu a informovat občany o jejich právech v rámci právních předpisů Společenství.
Ve větší míře by se rovněž měla hledat možnost vytvořit reakceschopný a přístupný systém, který všem skupinám pacientů umožní využívat stávající práva a možnosti.
Je nutno zajistit, aby slabší pacienti, jako například starší lidé bez sociální sítě a pacienti s psychickými chorobami, byli také schopni využívat práva existující v rámci předpisů Společenství.
To například předpokládá, že občané obdrží informace tam, kde se na ně mohou dotazovat, a že informace v jednotlivých členských státech budou doprovázeny kompetentním poradenstvím;
2.6 žádá, aby při rozvoji iniciativ k využívání volných kapacit přesahujících systém a přeshraničního zdravotnického zabezpečení stejně jako u ustanovení Společenství o uznávání profesních kvalifikací a u běžných prací ke zjednodušení odpovídajících ustanovení bylo zaručeno, že iniciativy nepovedou k neúčelnému rozdělení lékařů a ostatních zdravotnických pracovníků mezi členskými státy, například v neprospěch nových členských států;
2.7 vítá, že Komise uznává význam strukturovaného a všeobecného hodnocení zdravotnické technologie, které může poskytnout solidní základ pro zhodnocení a dokumentaci zdravotnických přístrojů, zdravotnických produktů a zdravotnických postupů;
2.8 zastává v této souvislosti názor, že strukturovaná a koordinovaná spolupráce na evropské úrovni s ohledem na výměnu zkušeností, předávání znalostí a výzkum může přinést značný dodatečný užitek pro rozvoj zdravotnické technologie členských států;
2.9 zastává názor, že přístup k platným datům a hodnotným informacím má velký význam pro možnosti členských států, porovnávat vzorové postupy k určitým standardům a tím je také nutným předpokladem pro provádění mnoha navrhovaných iniciativ.
Stanovení rámcových podmínek pro systematický evropský systém dat a informací by mělo - jak to zdůraznila Komise - být provedeno ve spolupráci s jiným aktéry z této oblasti a koordinováno s běžnými iniciativami OECD a WHO a s pracemi s tím souvisejícími.
Je na jednotlivých členských státech, zda provedou opatření a zda na základě shromážděných srovnávacích dat a informací podniknou nové iniciativy;
2.10 je toho názoru, že by se Komise měla postarat o to, aby regionální a lokální územní samosprávné celky odpovědné za zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení byly ve větší míře zapojeny do spolupráce v oblasti zdravotnických služeb a léčení stejně jako skupina, která má být za tímto účelem zřízena.
Modernizace sociální ochrany pro rozvoj kvalitního, přístupného a perspektivního zdravotnického zabezpečení a dlouhodobé péče otevřenou koordinační metodou (COM(2004) 304 final)
3. Poznámky a doporučení výboru
VÝBOR REGIONŮ
3.1 vítá úmysl Komise přispět odpovídajícím sdělením ke stanovení společného rámce, aby národní snahy o reformu a rozvoj zdravotnického zabezpečení a dlouhodobé péče financované sociální ochranou mohly být podporovány použitím metody otevřené koordinace;
3.2 může se připojit ke třem stanoveným směrnicím: přístupnost zabezpečení na základě univerzálnosti, přiměřenosti a solidarity; nabídka zdravotnického zabezpečení vysoké kvality; zajištění dlouhodobé financovatelnosti zabezpečení;
3.3 zastává názor, že stanovení společného celkového rámce a dodržování orientačních cílů může přispět ke zvládnutí budoucích naléhavých úkolů: přestárlost obyvatelstva, neustávající přístupové problémy ve formě nerovného přístupu ke zdravotnickým službám a péči, nevyváženost mezi nabídkou služeb vysoké kvality na straně jedné a poptávkou a potřebami obyvatelstva na straně druhé stejně jako zkreslené finanční situace v rámci určitých systémů;
3.4 zdůrazňuje, že proces stanovení indikátorů a kritérií ke srovnávacímu hodnocení služeb by měl probíhat při neomezeném zachování národní odpovědnosti za nabídku zdravotních služeb a jejich organizaci stejně jako s přihlédnutím k různým poměrům v jednotlivých členských státech. Je velmi důležité, aby tyto indikátory byly co možná nejvíce založeny na již dostupných údajích.
Existuje riziko, že nadměrný počet indikátorů by mohl vytvořit nepřípustnou míru nadbytečné práce na místních a regionálních úrovních;
3.5 v této souvislosti zdůrazňuje, že zdravotnické služby a zdravotnické zabezpečení v mnoha členských státech jsou úkolem regionálních a lokálních územních samosprávných celků, na které navíc často připadá primární zodpovědnost při vzdělávání a prevenci v oblasti zdraví, a zahrnuje pomoc v domácnosti, prostředky pro vyhnutí se nebo snížení počtu hospitalizací v zdravotnických zařízeních a proto by tyto měly být jako důležití aktéři a v souladu se zásadami metody otevřené koordinace by měly být zahrnuty do vypracování vnitrostátních plánů jednání stejně jako do stanovení indikátorů a kritérií pro srovnávací hodnocení služeb;
3.6 požaduje, aby do seznamu indikátorů byly zahrnuty také kvalitativní indikátory, poněvadž pouze kvalitativní indikátory mohou stěží reprodukovat tak zvané měkké hodnoty, jako například ošetřování v péči o přestárlé nebo vyšší kvalita života.
Kvalita zdravotnických služeb by se podle toho neměla vztahovat pouze na poměr nákladů a užitku, nýbrž také na různé podmínky ošetřování a péče, za kterých je služba poskytována;
3.7 chce dále upozornit na to, že při stanovení těchto indikátorů a použití kritérií ke srovnávacímu hodnocení služby v souvislosti s použitím metody otevřené koordinace je nutno brát zřetel také na různé výchozí situace v jednotlivých členských státech;
3.8 vyzývá Komisi, aby podporovala zřizování sítí pro výměnu zkušeností a šíření osvědčených postupů jako důležitou součást metody otevřené koordinace;
3.9 vítá, že se význam jiných oblastí politiky pro zdravotnictví a zdravotnické zabezpečení dostane do centra pozornosti a považuje za důležité zesílenou koordinaci politických procesů v rámci jiných oblastí, včetně politiky zaměstnanosti, aby bylo možno realizovat orientační cíle.
Proto výbor hodnotí kladně, že se na základě zásady celoživotního vzdělávání staví do popředí nutnost investic do prvotního a dalšího vzdělávání zdravotnického personálu a vytváření politiky pro zdraví a bezpečnost na pracovišti pro zvýšení kvality zaměstnání.
Z delšího pohledu to může přispět k udržení pracovních sil ve zdravotnickém zabezpečení a možná také k tomu, aby se usnadnilo zaměstnávání, což je zásadní předpoklad pro zvládnutí společného naléhavého úkolu – stárnutí obyvatelstva a rostoucí nedostatek pracovních sil;
3.10 zastává názor, že silnější koncentrace na okrajové skupiny, jako například na starší lidi bez sociální sítě, etnické menšiny a skupiny osob s nízkým příjmem, má rozhodující význam pro realizaci orientačního cíle přiměřeného a univerzálního přístupu ke zdravotnickým službám.
V této souvislosti by měly být na podporu reformních snah členských států vyvinuty mechanismy na podporu těchto okrajových skupin, aby se zmenšily rozdíly ve zdravotnictví.
Rozvíjení takovýchto podpůrných mechanismů předpokládá zapojení a mobilizaci všech relevantních aktérů.
Stanovisko Výboru regionů k "Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu" Neověřený překlad
(2005/C 43/06)
VÝBOR REGIONŮ
OPÍRAJE SE o "Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu" (COM(2004) 2 final – 2004/0001 (COD));
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí Rady z 15. února 2004 požádat ho podle článku 265 odstavec 1 a článků 71 a 80 Smlouvy ES o stanovisko k tomuto tématu;
NA ZÁKLADĚ rozhodnutí svého prezidenta z 5. dubna 2004 pověřit Odbornou komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním stanoviska;
NA ZÁKLADĚ sdělení Komise "Strategie vnitřního trhu pro sektor služeb" (COM(2000) 888 final) adresovaného Radě a Evropskému parlamentu;
NA ZÁKLADĚ stanoviska ke sdělení Komise "Strategie vnitřního trhu pro sektor služeb", CDR 134/2001 fin ze dne 13.6.2001 [1];
NA ZÁKLADĚ zprávy Komise "Stav vnitřního trhu v oblasti služeb" adresované Radě a Evropskému parlamentu (COM(2002) 441 final);
OPÍRAJE SE o skutečnost, že služby hrají klíčovou roli v hospodářství Evropské unie;
přijal na svém 56. plenárním zasedání dne 29. a 30. září 2004 (schůze dne 30. září) toto stanovisko:
Poznámky a doporučení Výboru regionů
1. Stanoviska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá návrh Komise týkající se směrnice Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu a zakládající se na vůli odstranit překážky, které v současné době ještě stojí v cestě skutečnému vnitřnímu trhu služeb v EU;
1.2 zdůrazňuje, že k dosažení cíle, který Evropská rada stanovila na svém zasedání v Lisabonu, jehož záměrem je učinit z EU do roku 2010 nejkonkurenčnější a nejdynamičtější hospodářský prostor světa, je nezbytné dokončit vytvoření skutečného vnitřního trhu služeb;
1.3 upozorňuje na zprávu "Stav vnitřního trhu služeb", v níž se konstatuje, že deset let poté, co mělo být dokončeno vytvoření vnitřního trhu, se výrazně rozcházejí vize Evropské unie s integrovaným hospodářstvím a realita, kterou evropští občané a poskytovatelé služeb denně zažívají;
1.4 podporuje cíl, jímž je vytvoření právního rámce, jenž má odstranit v současné době stále existující překážky bránící svobodě usazování poskytovatelů služeb a volnému pohybu služeb mezi členskými státy.
Pro poskytovatele služeb stejně jako příjemce služeb je třeba zajistit nezbytnou právní jistotu, kterou potřebují pro účinnou realizaci obou základních svobod – svobody usazování a volného pohybu služeb;
1.5 pokládá za správné, že směrnice vychází zejména z principu země původu.
Znamená to, že poskytovatelé služeb budou prozatím podléhat právním ustanovením toho členského státu, v němž mají sídlo.
Tento princip vychází ze srovnatelné úrovně ochrany v jednotlivých členských státech, tedy z toho, že právní ustanovení v oblasti zdravotní a spotřebitelské stejně jako jiné bezpečnostní standardy obecně jsou srovnatelné.
V podstatě se tímto na oblast služeb přenáší princip vzájemného uznávání, jenž je u volného pohybu zboží nosným pilířem vnitřního trhu;
1.6 pokládá za důležité, že poskytovatelům služeb má být takto otevřena možnost, aby vstoupili na trhy jiných členských států za podmínek, které znají;
1.7 upozorňuje na to, že návrh směrnice jasně neudává, co obsahuje konkrétně princip země původu, ani jeho oblast aplikace.
Transpozice tohoto principu by mohla způsobit problémy zejména v oblasti sociální péče a zdraví.
Kontrola bude tudíž muset být prováděna kdykoli kompetentními orgány daného státu v souladu s jeho legislativou.
1.8 pokládá všeobecně za účelné návrhy k administrativnímu zjednodušení.
Předpokládané zjednodušení postupů i elektronické vyřizování postupů jsou opatření, která jsou pro vytvoření volného trhu služeb nezbytně nutná;
1.9 pokládá zamimořádně důležité, že směrnice předpokládá vzájemné informování a komunikaci, aby na jedné straně poskytovatelům služeb skutečně otevřela přístup ke společnému trhu a aby na druhé straně umožnila příjemcům služeb využít bez rizik služby na území celého Společenství;
1.10 vítá, že navržená směrnice staví na vzájemné důvěře a podpoře členských států a k tomu mimo jiné předpokládá společné prověření existujících ustanovení z hlediska jejich slučitelnosti se stanoveným cílem volného trhu v oblasti služeb.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 podporuje horizontální východisko této rámcové směrnice.
Na základě toho bude možné upustit od detailních předpisů, popř. harmonizace souboru dotčených předpisů v členských státech;
2.2 však zdůrazňuje, že toto horizontální východisko v sobě skrývá nebezpečí překrývání s již existujícími komunitárními předpisy specifickými pro tento sektor;
2.3 proto vítá, že směrnice předpokládá obecné výjimky z oblasti svého použití, aby takovému překrývání předešla.
Tyto výjimky se týkají finančních služeb, služeb a sítí elektronické komunikace, které souvisejí s "balíkem Telekom", stejně jako služeb v oblasti dopravy.
Výslovně vyloučena je rovněž oblast daňová i všechny oblasti spojené s výkonem veřejné moci;
2.4 však poukazuje na to, že směrnice má být na druhé straně svým záměrem používána zásadně kumulativně vedle již existujících jiných komunitárních právních aktů;
2.5 se proto obává, že bude možné tímto obcházet zvláště existující předpisy specifické pro tento sektor.
Neboť navrhovaná směrnice by se mohla prakticky uplatnit vždy tam, kde speciální předpisy neobsahují výslovná ustanovení.
V případě pochyb je možné vycházet z toho, že existující ustanovení specifická pro daný sektor upravují dotčené oblasti již definitivně, popř. že konkrétní skutečnosti nebyly vědomě upraveny;
2.6 proto požaduje, aby kumulativní použitelnost směrnice byla výslovně vyloučena v těch oblastech, v nichž již existují definitivní speciální zákonná a pro tento sektor specifická ustanovení.
Je třeba vyloučit, aby směrnice v těchto oblastech vytvářela nové a doplňující předpisy;
2.7 uznává, že předpokládanými obecnými výjimkami z principu země původu má být zajištěna koherence s existujícími právními akty.
Z použitelnosti principu země původu budou vyloučeny všechny oblasti služeb, které již jsou předmětem předpisů specifických pro sektor, popř. u nichž se toto plánuje.
Např.: poštovní služby, dodávky elektřiny, plynu a vody, vysílání zaměstnanců, odvoz odpadu, uznávání profesních kvalifikací nebo povolení týkající se úhrady nákladů za poskytnutou péči v nemocnici;
2.8 upozorňuje, že princip země původu se může obrátit proti podnikům a čestným spotřebitelům, neboť umožňuje obejití vysokých národních norem v oblasti profesní kvalifikace nebo kvality služeb.
Je proto nutné zajistit, aby princip země původu nebyl použit k obejití národních předpisů, které jsou platné v rámci ekonomických aktivit;
2.9 upoutává pozornost mimo jiné na to, že návrh směrnice se nezmiňuje o směrnici, která je právě diskutována, na téma pracovních podmínek pracovníků na přechodnou dobu (COM 2002/149).
2.10 však konstatuje, že směrnice sice potud vylučuje použitelnost, avšak současně pro tyto oblasti předpokládá částečně doplňující předpisy, které tím vstupují do konkurenčního vztahu.
Týká se to zvláště těchto oblastí: uznávání profesních kvalifikací na základě předpisů o pojištění zákonné odpovědnosti v povolání a komerční komunikace, vysílání pracovníků na základě dodatečných předpisů přesahujících úpravu čistého správního řízení a úhrady nákladů za ošetření na základě doplňujících normativních ustanovení;
2.11 se obává, že to může vést k četným konkurujícím si předpisům a nedostatečné transparentnosti;
2.12 proto požaduje, aby předpisy směrnice, které mohou být stejně dobře upraveny již v rámci existujících nebo předpokládaných speciálních zákonných předpisů, byly také těmito speciálními zákonnými předpisy ošetřeny.
Tím se také při dalších konzultacích zabrání tomu, aby v souvislosti s touto směrnicí bylo nutné vést diskusi, kterou je v podstatě třeba vést na úrovni pro tento sektor specifické.
Jak ukazují dosavadní jednání o této směrnici, bylo toto nebezpečí u několika témat již zjištěno;
2.13 spatřuje problém konkurence ve vztahu k speciálním zákonným předpisům, zvláště v souvislosti s navrhovanými ustanoveními o vysílání pracovníků;
2.14 konstatuje, že směrnice v této souvislosti vedle procesních a kompetenčních předpisů – odlišně od principu země původu je jako příslušný prohlášen vysílající členský stát – zavádí i další obsahové úpravy, které bezprostředně navazují na platnou "Směrnici o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb" a proto ji doplňují, popř. s ní vstupují do konkurenčního vztahu.
Opatření jednotlivých členských států přípustná k provedení kontroly a prověření jsou stanovena, popř. omezena, i když je fakt, že článek 17, odstavec 5, návrhu směrnice předpovídá na začátek speciální úlevu k principu země původu ve směrnici o detašování pracovníků, Výbor je nicméně přesvědčen, že zákaz vynutit jakýkoli závazek, naplánovaný ve článku 24 návrhu směrnice, by byl v rozporu s úlevou, vyjádřenou v článku 17, odstavec 5.
Tato neřeší problém, jakým způsobem bude informován členský stát původu o eventuelních přestupcích, kterých bylo dopuštěno v zemi detašování, která nemůže vykonávat ani žádnou kontrolu, ani sankce.
I kdyby to bylo možné, je stále otázkou, jakým způsobem by mohla země původu zakročit na cizím území, kde nedisponuje žádným suverénním právem;
2.15 poukazuje na nebezpečí spatřované v tom, že může částečně utrpět efektivnost účinné kontroly a že předpisy navrhované směrnice budou proto zcela bezprostředně působit v oblasti upravované "Směrnicí o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb";
2.16 pokládá proto za vhodné, aby v této směrnici byla také upravena příslušná zadání v souvislosti s prováděním prověrek a kontrol podle "Směrnice o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb", pokud by byly skutečně nutné;
2.17 je toho názoru, že ze směrnice ne zcela zřetelně vyplývá, do jaké míry má být použita ve zvláště citlivé oblasti služeb v obecném hospodářském zájmu.
Respektuje se skutečnost, že je věcí příslušných národních, regionálních popř. místních orgánů, aby definovaly, organizovaly, financovaly a kontrolovaly služby ve veřejném zájmu;
2.18 poukazuje na skutečnost, že zahrnutí služeb všeobecného ekonomického zájmu do rozsahu směrnice o službách a takto sledovaný cíl dalšího rozvoje jednotného trhu a také zajištění prostoru bez vnitřních hranic pro služby všeobecného ekonomického zájmu by vážně omezil svobodu rozhodování příslušných národních, regionálních a místních úřadů;
2.19 proto výslovně vítá, že Komise při dosavadních jednáních o směrnici k tomu podala vysvětlení, že směrnice v žádném případě nesleduje zvláštnosti funkce správních orgánů a jejím záměrem není ani liberalizace, ani odstranění monopolů;
2.20 konstatuje, že toto vyjádření se však zatím do směrnice samotné nepromítlo;
2.21 proto žádá, aby toto bylo dodatečně učiněno a aby funkce správních orgánů byla zásadně vyloučena z oblasti použití směrnice (a nikoliv pouze částečně z oblasti použití principu země původu), aby se tak předešlo jakékoliv možné diskusi při pozdějším naplňování a zabránilo se nutnosti rozhodnout o harmonizaci této oblasti v krátké lhůtě formou komunitárních předpisů.
To by pak také odpovídalo stanovisku Komise v té podobě, v jaké bylo vyjádřeno v nedávno předložené Bílé knize o službách ve veřejném zájmu;
2.22 zdůrazňuje, že v této souvislosti se musí zvláštní pozornost soustředit také na citlivé oblasti zdraví a sociálního zabezpečení;
2.23 navrhuje, aby i tato oblast služeb ve veřejném zájmu byla výslovně vyloučena z oblasti použití směrnice.
To by pak vzhledem k mimořádnému významu a zvláštnostem sociálních a zdravotnických služeb také odpovídalo záměru, který Komise formulovala v nedávno předložené Bíle knize o službách ve veřejném zájmu, předložit v roce 2005 sdělení, které se bude speciálně těmito službami zabývat;
2.24 konstatuje, že návrh směrnice tímto i v této oblasti vytvoří nová pravidla, která vstoupí do konkurenčního vztahu s předpisy již existujícími;
2.25 proto navrhuje, aby případné nutné právní úpravy, pokud se k naplnění judikatury Evropského soudního dvora jeví skutečně nezbytné, byly ošetřeny v příslušných předpisech speciálních zákonů, z toho důvodu musí být zrušeny dispozice bodu 23 textu směrnice o službách;
2.26 jinak pokládá za žádoucí, aby ve smyslu lepší čitelnosti byl ve směrnici průběžně uváděn také výslovně titul příslušného předpisu tam, kde se odkazuje na jiné předpisy;
2.27 zdůrazňuje zvláštní význam, jenž bude příslušet regionálním a místním veřejným subjektům a orgánům v rámci naplňování navrhované směrnice.
Na ně budou kladeny velmi náročné požadavky;
2.28 je toho názoru, že účinky, které bude mít naplňování směrnice na regionální a místní veřejné subjekty a orgány, dosud nebyly dostatečně zohledněny.
Směrnice se obrací na jednotlivé členské státy, týká se však především regionálních a místních orgánů, na které bude přenesena praktická realizace výkonu správy;
2.29 dává na zvážení, že v této souvislosti již mohou vyplynout problémy právní příslušnosti tam, kde naplňování směrnice na regionální a místní úrovni předpokládá nové struktury, jednotný správní postup nebo komplexní spolupráci.
Dispozice, které např. stipulují, že "povolení musí umožnit tomu, co danou službu nabízí, přístup k výkonu aktivity této služby, čí ji vykonávat, na celém národním území" (článek 10, odstavec 4), nebo ty, které se týkají zavedení "jediné přepážky", u nichž ten, který danou službu nabízí, musí být schopen vykonat všechny administrativní záležitosti spojené s přístupem k poskytování svých služeb (článek 6), jsou protiústavní v zemích uspořádaných do federací.
Výbor připomíná, že v souladu s ústavní smlouvou je Unie povinována respektovat národní identitu svých členských zemí, inherentní ke svým základním politickým a ústavním strukturám.;
2.30 obává se, že všechny povolovací národní procedury padnou do oblasti účinnosti směrnice a budou muset být, aby mohly být zachovány, přezkoumány, adaptovány či, při nejhorším, zrušeny, ale v každém případě zjednodušeny.
Tak hluboké zásahy do procedurálního práva členských zemí jsou přehnané.
Je tudíž nutné upřesnit, že pouze povolovací procedury, které se přímo týkají prvního přístupu k nějaké hospodářské činnosti, jsou předmětem oblasti aplikace této směrnice.
Všechny procedury, mimo hospodářskou oblast, které byly zaopatřeny právním systémem, aby byly respektovány nepominutelné požadavky všeobecného zájmu, musí být vyloučeny z oblasti aplikace.
2.31 se obává, že realizace směrnice na regionálních a místních úrovních bude kontraproduktivní ve vztahu k počátkům deregulace a úsilí o zeštíhlení správy;
2.32 upozorňuje na to, že realizace směrnice na regionálních a místních úrovních bude rovněž spojena s další potřebou personálu a v neposlední řadě také s dodatečnými finančními náklady, které nelze předem stanovit.
Platí to zvláště pro mezistátní spolupráci, elektronickou výměnu informací, určení a koordinaci jednotných kontaktních osob, prověření existující zákonné úpravy z hlediska její slučitelnosti s cíli směrnice i pozdější vzájemnou mezistátní evaluaci provedených opatření;
2.33 konstatuje, že se Komise k nákladům celkově – k finančním zvláště – nevyjádřila.
Pouze finanční důsledky byly pro Komisi samu zatím vyjádřeny částkou zhruba 3,4 mil. eur;
2.34 požaduje, aby byly zpracovány příslušné kalkulace zohledňující důsledky pro jednotlivé členské státy;
2.35 pokládá za nezbytné, aby na přechodnou dobu byla předpokládána podpora popř. kompenzace.
Pouze poskytnutím takové pomoci na regionální a místní úrovni bude vůbec možné plynule zvládnout zamýšlené zjednodušení mezistátních postupů.
Je třeba v každém směru zabránit tomu, aby regionální a komunální místa byla po praktické stránce neúnosně přetížena;
2.36 vidí rovněž problémy zcela každodenní povahy, které se mohou v této souvislosti objevit na úrovni regionálních a komunálních veřejných subjektů a orgánů.
Například jazykové překážky při komunikaci s orgány, popř. poskytovateli služeb z jiných členských států nebo při uznávání vysvědčení, potvrzení nebo jiných dokumentů, které byly poskytovatelům vystaveny v jiném členském státu – tedy v cizím jazyce.
Platí to také pro oblast elektronického zpracování postupů;
2.37 proto pokládá za nutné, aby se k řešení takových praktických problémů patřičně přihlédlo alespoň během přechodné doby.
Například minimálně tím, že bude možné vyžadovat pouze neověřené překlady;
2.38 pokládá za možné předem odhadnout, že se objeví také problémy v souvislosti s předpokládanými opatřeními k zajištění kvality služeb a především kontroly a prověřování poskytovatelů služeb.
Na základě principu země původu existuje obava, že možnosti postupu proti problémovým poskytovatelům služeb, kteří mají sídlo v jiném členském státě, se omezí na vzájemnou mezistátní úřední pomoc.
To v sobě skrývá nebezpečí nepřiměřených prodlení;
2.39 vítá, že směrnice obsahuje rozsáhlá ustanovení týkající se vzájemné podpory, jimiž se má čelit popsaným nebezpečím;
2.40 vyzývá Komisi, aby společně s vytvořeným výborem přiměřeně zohlednila v doplňujících opatřeních nutných pro kontrolu také zájmy regionálních a místních veřejných subjektů.
Pokud by v průběhu pozdějšího naplňování směrnice vyplynuly v souvislosti s prováděním kontroly nové problémové oblasti, které v tuto chvíli ještě nelze předvídat, je třeba najít pro ně přiměřená a v praxi proveditelná řešení;
2.41 upozorňuje na to, že také profesní organizace mohou být konfrontovány s podobnými problémy jako místa státní správy.
Týká se to zvláště kontroly poskytovatelů služeb, kteří mají sídlo na jejich území, ale působí v jiném členském státě.
Pokud profesní organizace vykonávají státní úkoly, přenesou se tedy na ně možné obtíže, které mohou vyplynout při naplňování navrhované směrnice pro orgány členských států;
2.42 zdůrazňuje nutnost v průběhu naplňování směrnice zajistit, aby profesní organizace i v budoucnosti mohly v neomezené míře vykonávat své dosavadní úkoly.
Existující povinné členství vede v současné době k tomu, že se poskytovatelé služeb v případě zamýšleného usazení za účelem provozování činnosti v jiném členském státě musí bezprostředně obrátit na tamější příslušné profesní organizace.
V souvislosti se zřízením a ustavením jednotných kontaktních osob je proto důležité, aby byly zohledněny v současné době existující příslušnosti a kompetence při zajišťování úkolů;
2.43 vidí v této souvislosti také nové výzvy a úkoly, které čekají na profesní organizace, zvláště také jako na případné jednotné kontaktní osoby, nebo úkoly při vypracování nových etických kodexů na komunitární úrovni;
2.44 vyzývá k tomu, aby se členské státy, regionální a komunální veřejné subjekty a všechna ostatní dotčená místa včas připravily na výzvy, které jsou se směrnicí spjaty;
2.45 se vyslovuje pro to, aby nepřevládly obranné reflexy, ale byly využity šance, které z toho vyplývají pro poskytovatele služeb a občany v jednotlivých členských státech i společný vnitřní trh.
Stanovisko Výboru regionů k "Návrhu rozhodnutí Komise o uplatnění ustanovení článku 86 smlouvy o Evropském společenství na státní dotace v podobě kompenzace veřejné služby a dále k návrhu směrnice pozměňující směrnici 80/723/EHS Komise o transparentnosti finančních vztahů mezi členskými státy a dotacemi státních podniků a k návrhu o úpravě státních dotací v podobě kompenzace veřejné služby na komunitární úrovni"
(2005/C 43/05)
VÝBOR REGIONŮ
Vzhledem k návrhu rozhodnutí Komise o uplatnění ustanovení článku 86 smlouvy o Evropském společenství na státní dotace v podobě kompenzace veřejné služby, dále vzhledem k návrhu směrnice pozměňující směrnici 80/723/EHS Komise o transparentnosti finančních vztahů mezi členskými státy a dotacemi státních podniků a vzhledem k návrhu o úpravě státních dotací v podobě kompenzace veřejné služby na komunitární úrovni,
Vzhledem k k dopisu Maria Montiho z 19. března 2004, člena Evropské komise pro politiku hospodářské soutěže, s přihlédnutím k jeho vyjádření v souladu s článkem 265, odstavec 1 zakládající smlouvy Evropského společenství,
Vzhledem k rozhodnutí jejího předsedy z 26. května 2004 o pověření komise pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním vyjádření k této problematice,
Vzhledem k článku 16 zakládající Smlouvy Evropského společenství týkajícího se obecně prospěšných hospodářských služeb a dále vzhledem k článkům 2, 5, 73, 81, 86, 87, 88 a 295 ES,
Vzhledem k článku 36 Evropské charty základních práv týkajícího se přístupu k obecně prospěšným hospodářským službám,
Vzhledem k článku III-6 návrhu Evropské ústavy,
Vzhledem k Bílé knize o obecně prospěšných službách (COM(2004) 374 final),
Vzhledem k rozhodnutí Soudu Evropských společenství (dále jen ESD) z 24. července 2003, C-280/00 ("Altmark Trans"),
Vzhledem k jeho stanovisku z 20. listopadu 2003 k Zelené knize o obecně prospěšných službách (COM(2003) 270 final, CdR 149/2003 fin) [1],
Vzhledem k jeho stanovisku ke Komunikaci Komise o obecně prospěšných službách v Evropě (COM(2000) 580 final – CdR 470/2000 fin) [2],
Vzhledem k jeho návrhu stanoviska (CdR 155/2004 rev. 1) přijatého komisí pro hospodářskou a sociální politiku 6. července 2004 (zpravodaj: P. Claudio MARTINI, Prezident regionu Toskánsko (IT – PSE)),
- Příjemce musí být pověřen jasně definovaným úkolem veřejné služby;
- Je třeba předem objektivním a transparentním způsobem stanovit parametry, na základě kterých se vypočítávají kompenzační platby;
- Kompenzace nesmí převýšit náklady na poskytnutí veřejné služby mínus výnosy plynoucí z plnění dané služby (kompenzace nicméně může zahrnovat rozumný zisk);
- Za čtvrté, pokud podnik, který má poskytovat veřejnou službu, není v daném případě vybrán na základě výběrového řízení, které by umožnilo vybrat účastníka ve veřejné soutěži schopného poskytovat tyto služby komunitě za nejnižší náklady, musí být potřebná kompenzace musí stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly dobře spravovanému podniku vybavenému adekvátními prostředky pro splnění potřebných požadavků veřejné služby při plnění těchto závazků, přičemž se vezmou v úvahu příslušné příjmy a přiměřený zisk z plnění závazků.
přijal jednomyslně během svého 56. plenárního zasedání ve dnech 29. – 30. září 2004 (jednání dne 29. září) následující vyjádření.
1. Obecné poznámky Výboru pro regiony
O rozhodnutí Altmark Trans
VÝBOR REGIONŮ
1.1 Se domnívá, že zásah komunitárního soudce byl o to nezbytnější a měl o to větší dopad, čím byl komunitární zákonodárce neschopný definovat taková pravidla, která by poskytla právní bezpečí, co se týče obecně prospěšných hospodářských služeb.
1.2 Těší, že první dvě kritéria rozhodnutí Altmark Trans, povinnost jasně definovat poslání veřejné služby, kterým se pověřuje příjemce státní dotace, a předem, jasně a objektivně stanovit parametry, na základě kterých se vypočítávají kompenzační platby, povedou územní samosprávy k úsilí definovat smlouvy o veřejných službách.
Toto úsilí nemůže než vést k větší transparentnosti a větší demokratické zodpovědnosti ve správě obecně prospěšných hospodářských služeb.
1.3 Konstatuje, že veřejné podniky, které poskytují služby obecného hospodářského zájmu, si nemusí být jisty, jakým způsobem mají chápat čtvrté kritérium Altmark Trans, které říká, že: "pokud výběr podniku který bude pověřen veřejnou službou neprobíhá v rámci veřejného výběrového řízení, musí být částka potřebné kompenzace určena na základě rozboru nákladů které by byli nutné průměrnému, řádně spravovanému a adekvátně vybavenému podniku ke splnění požadavků veřejné služby a s ohledem na tržby s ní související, a na rozumný zisk vyplývající z plnění těchto povinností."
1.4 Se pozastavuje nad ekonomickou definicí pojmu "řádně spravovaný podnik, vybavený adekvátními prostředky pro poskytnutí veřejné služby".
Toto pozastavení je o to markantnější, neboť Soud ve svém rozhodnutí z 3. července 2003 v souvisejících záležitostech C-83/01, C-93/01 a 94/01 ("Chronopost SA"), zaujal stanovisko, že podnik pověřený řízením obecně prospěšné hospodářské služby může "být ve zcela odlišné situaci než soukromý podnik, který jedná v běžných tržních podmínkách" (point 33).
1.5 Vzal v úvahu, že si rozhodnutí ESD a především třetí a čtvrté kritérium vyžádá vypracování komunitárních normativních ustanovení aby se podniky pověřené posláním obecně prospěšné hospodářské služby vymezily a podrobily se požadavkům stanoveným rozhodnutím Altmark Trans. Oceňuje, že na sebe Komise velmi rychle vzala iniciativu navržení těchto normativních akcí.
1.6 Se obává že vzhledem k tomu, že ESD přijal velmi širokou interpretaci pojmu potenciálního přidělení výměn probíhajících uvnitř společenství, že i podniky, které jsou pověřeny posláním veřejné služby na místní, velmi úzce vymezené úrovni, mohou spadnout pod ustanovení článku 87.1.
1.7 Je toho názoru, že absence ohlášení (notifikace) kompenzace v souladu s kritérii "Altmark Trans" představuje ve střednědobém výhledu – po té, co budou definovány povinnosti veřejné služby – ulehčení úředního břemene pro místní územní samosprávy, nicméně toto ulehčení nezaručuje celkovou právní bezpečnost: je třeba předejít takovým případům, kdy v dobrém úmyslu orgány místní samosprávy nebudou považovat za nutné ohlašovat nějakou podporu, protože splňuje kritéria "Altmark Trans", ale později se najde konkurenční podnik, který povede při a soud rozhodne o kvalifikaci dané podpory jako ilegální.
Jaké mechanismy splácení se pak mají uplatnit?
O metodologii Komise
VÝBOR REGIONŮ
1.8 Poukazuje na skutečnost, že v Zelené knize je velký počet příspěvků, které byly vyhodnoceny v dokumentu SEC(2004) 326 z 29. března 2004, a které zdůrazňují silnou poptávku po bezpečnosti a stabilizaci právního rámce, ve kterém se obecně prospěšné hospodářské služby (dále jen OPHS) odvíjejí.
1.9 Považuje, že v budoucích přípravných pracích bude muset Komise lépe odhadnout vzájemné interakce mezi zákony vztahující se ke konkurenci, veřejným trhům a státním podporám v rámci jejich praktické aplikace, aby mohlo po případě dojít k privatizaci oblasti služeb účinně a bez překážek.
1.10 Poznamenává, že by Výbor pro regiony měl pokračovat ve svém zapojení, aby se dospělo k zevrubnějšímu posuzování veřejného zájmu v organizaci obecně prospěšných služeb (dále jen OPS), v uspořádání jejich specifičnosti a v organizaci odpovědnosti místních samospráv v této oblasti.
Toto představuje jednu ze složek evropského sociálního modelu a vyžádá si to nalezení rovnováhy mezi právy každé z územních samospráv, aby bylo možné řídit služby a požadavky přímo v souladu s judikaturou ESD, zejména pokud souvisí s transparentností a výběrovým řízením.
1.11 Oceňuje, že se Komise rozhodla s Výborem pro regiony konzultovat návrh k rozhodnutí udělit výjimku pro veřejné financování v malém měřítku a návrh směrnice pozměňující směrnici 80/723/EHS Komise o transparentnosti finančních vztahů mezi členskými státy a dotacemi státních podniků.
1.12 Podtrhuje, že toto konzultování představuje precedent, neboť se Komise poprvé rozhodla s VPR konzultovat záležitosti z oblasti spadající do kapitoly o pravidlech hospodářské soutěže Smlouvy o Evropském společenství (články 81 až 93).
1.13 Zastává názor, že tyto konzultace jsou prvním uplatněním principů, které Komise vyhlásila v dokumentech o monitorování Bílé knihy o evropské správě [3] a odpovídá tak na požadavky většího zapojení regionálních a místních řídících orgánů do fungování rozhodovacího systému Unie a především do postupů, které se uplatňují PŘED přijetím rozhodnutí.
1.14 Je toho názoru, že by se nyní mělo pokračovat v započatém dialogu v rámci debaty o úpravách Komise týkajících se financování veřejné služby ve velkém měřítku.
1.15 Se pozastavuje nad současností debaty zahájené v únoru 2004 o návrzích Komise vyplývajících přímo z rozhodnutí "Altmark Trans" a debaty vedené v rámci Bílé knihy o veřejně prospěšných službách [4], publikované 12. května 2004.
Bílá kniha uvádí, že Komise má v úmyslu přijmout řadu opatření, které mají směřovat k vyjasnění a zjednodušení právního rámce financování povinností veřejné služby, a to do července 2005, současně však většina prvků z tohoto balíku již byla předložena ke konzultaci v podobě návrhů.
O pracích Mezivládní konference
VÝBOR REGIONŮ
1.16 Těší článek III-6 [5] návrhu ústavní smlouvy, který stanoví, že "evropský zákon definuje tyto principy a podmínky (týkající se pozice a úlohy obecně prospěšných hospodářských služeb), bez újmy na pravomoci jakou členské státy mají danou v Ústavě, při poskytování, zadávání a financování těchto služeb" [6].
Vzhledem k tomu, že článek III-6 je odstavcem obecné aplikace, který neomezují pravidla jednotného trhu ani soutěžní pravidla. Výbor regionů také těší, že Smlouva umožňuje přijímat společné normativní akty, pokud se týče obecně prospěšných služeb.
2. Poznámky k návrhu rozhodnutí Komise týkajícího se uplatnění ustanovení článku 86 smlouvy ES na státní dotace v podobě kompenzace státní služby
VÝBOR REGIONŮ
2.1 Zaznamenává, že cílem návrhu rozhodnutí je stanovit rovnováhu mezi pravidly hospodářské soutěže a výkonem poslání OPHS.
Návrh definuje hypotézy kompenzací, které sice nesplňují kritéria Altmark Trans, ale které mohou být zproštěny pravidel hospodářské soutěže (článek 87 a 88 Smlouvy ES), neboť státní dotace plní povinnosti veřejné služby a nenarušují konkurenční prostředí.
2.2 Konstatuje, že vzhledem k tomu že cílem rozhodnutí je stanovit státní dotace nepodléhající ustanovením článku 88 Smlouvy ES, volba článku 86.3 jako právního základu a rozhodnutí jako normativního aktu se jeví jako přiměřená.
Podniky, jichž se toto týká, jsou ty, které pobírají státní dotace, ale které nejsou povinni dodržovat pravidla hospodářské soutěže jakožto dodavatelé OPHS, přičemž se nepředpokládá, že by mohly mít nějaký dopad na výměny.
2.3 Schvaluje zproštění povinnosti notifikace při financování veřejných služeb vykonávaných nemocnicemi a sociálními zařízeními z následujících důvodů:
- vysoké jednotkové náklady služeb spojené s povahou investic do infrastruktury a výstavby budov a dále skutečnost, že podpora v podstatě odpovídá cílům redistribuce příjmů a solidaritě a nezasahuje do konkurenčního kontextu,
- administrativní oddělení Komise by nebyla schopná vyřizovat takové množství místních notifikací, které by měla, kdyby žádná zproštění neexistovala.
2.4 Je toho názoru že by se vyloučení pravidel hospodářské soutěže z pole uplatnění a důsledkem toho i zproštění notifikace mělo rozšířit i na obecně prospěšné služby podléhající hlavním funkcím veřejných orgánů, kromě státních nemocnic a sociálních ubytoven i na školství a obecně prospěšné sociální služby. A to vzhledem k tomu, že tyto služby zajišťují sociální bezpečnost a společenské začleňování, což jsou obecně prospěšná poslání pro občany, které trh nesplňuje.
Kontrolní činnost Komise by se měla omezit pouze na evidentní případy zneužívání pravomoci jednat podle vlastního uvážení v kontextu definice těchto služeb.
2.5 Vyzývá Komisi k upřesnění, kromě návrhů, které právě předala ke konzultaci a především na základě jurisdikce SES, nejen služeb, které nemají hospodářský charakter a nepodléhají proto povinnosti notifikace, ale také činností, jenž bez ohledu na to, že jsou částečně ekonomické povahy, mají charakteristiky, které je spojují se službami obecného zájmu, a tudíž by mohly získat zvláštní status podle článku 86 odst.
2 ESD; sdělení o sociálních službách a zdraví vydané Komisí pro léto 2005 by mohlo sloužit jako příležitost pro obecnou diskusi o tom, že tyto charakteristiky mohou být také vlastní ekonomickým aktivitám;
2.6 Konstatuje, že mezní hodnoty by měly být stanoveny tak, aby se při zkoumání jednotlivých případů mohla Evropská komise soustředit na atypické spisy výjimečné hospodářské závažnosti.
Bylo by tedy vhodné, aby organizace zajišťující tradičně ve členských státech obecně prospěšné služby a ceny obvykle za tyto služby požadované, spadaly pod tyto mezní hodnoty.
Pole uplatnění tohoto rozhodnutí by v zásadě mohlo být rozšířeno na podniky, jejichž roční obrat před zdaněním všech jejich aktivit byl celkově nižší než 50 milionů euro a jejichž roční částka kompenzace za danou službu nepřesáhla 15 milionů euro; to znamená, že směrnice o transparentnosti by měla být upraven.
2.7 Se pozastavuje nad udělením výjimky navrženém v článku 1 iv), týkající se kompenzace za námořní dopravu na ostrovy pokryté sektorovou reglementací, a to když roční počet přepravených osob nepřesáhne 100.000:
- vzhledem ke specifičnosti námořní dopravy uvnitř členských států (pobřežní plavba) nebylo by vhodnější přijmout zvláštní akt na základě článku 73 Smlouvy?
- Pokud by byl princip navržený v článku 1 iv) přijat, objem roční dopravy by se vztahoval na spojení nebo by se jednalo o objem, který podnik plní v rámci poslání veřejné služby?
2.8 Je toho názoru že v případě, kdy kompenzace splňuje podmínky stanovené článkem 5 návrhu rozhodnutí, předešlá notifikace se již nejeví jako nutná.
2.9 Konstatuje že pojem kompenzace, tak jak je definován v článku 5, by mohl být chybně interpretován, vzhledem k tomu že termín kompenzace vychází exkluzivně z převodů uskutečněných mezi veřejným orgánem a podnikem pověřeným OPHS, které jsou určené na pokrytí strukturního nebo konjunkturního provozního deficitu.
Přičemž by zde měly být zahrnuty i pozemkové náklady a amortizace provozních tarifů.
2.10 Se domnívá že článek 6 prostřednictvím povinnosti vést oddělené účetnictví může pro malé a střední podniky, kterých se týká výjimka tohoto rozhodnutí, vést k navýšení jejich nákladů.
Proto je třeba uvažovat o zrušení této povinnosti.
2.11 Konstatuje že článek 7 počítá s předáváním informací Komisi o způsobech definování kompenzací.
Tato povinnost poskytovat informace se zdá být velmi omezující z hlediska lhůt.
Navíc skutečnost, že si veřejné orgány budou muset určit pravidla pro definování kompenzací nebo se vybavit databankou pro každou z kompenzací, se jeví jako příliš byrokratické opatření.
3. Poznámky k návrhu směrnice pozměňující směrnici 80/723/EHS Komise o transparentnosti finančních vztahů mezi členskými státy a dotacemi státních podniků
VÝBOR REGIONŮ
3.1 Je toho názoru že rozhodnutí Altmark Trans ovlivňuje povinnosti o transparentnosti, což způsobuje, že současně platná směrnice je částečně neúčinná. Není totiž možné ověřit, zda jsou kompenzace skutečně využity pro plnění povinností veřejné služby nebo zda nejsou použity i na krytí nákladů jiných, rentabilních činností.
Ve chvíli, kdy judikatura ESD umožní, aby kompenzace nebyly považovány za státní dotaci, směrnice ztrácí možnost ověřit transparentnost podniků OPHS, které přijaly kompenzace nekvalifikované jako dotace.
Proto je nutné směrnici změnit a nahradit pojem státní dotace pojmem kompenzace povinnosti veřejné služby.
3.2 Neschvaluje návrh Komise vyškrtnout článek 4.2 c), vzhledem k tomu, že toto vyškrtnutí by rozšířilo pole uplatnění povinnosti vést oddělené účetnictví i na podniky, které dostanou kompenzace odpovídající buď kritériím Altmark Trans nebo odpovídající výjimkám navrženým Komisí.
4. Návrh rámce Společenství pro státní dotace ve formě kompenzace veřejné služby
VÝBOR REGIONŮ
4.1 upozorňuje, že odstavec 5 návrhu rámce stanoví, že by se měl být aplikován "bez předsudků na platná ustanovení Společenství v oblasti veřejných zakázek".
Podobný odkaz existuje v odůvodnění 22 návrhu rozhodnutí.
S ohledem na zadání veřejné zakázky společnosti by tyto odkazy měly být interpretovány tak, že kdykoli je nějaká společnost vybrána ve transparentním a nediskriminačním veřejném výběrovém řízení, předpokládá se, že taková společnost nedostala větší kompenzaci než měla, a tudíž je státní dotace legální.
Nicméně, použití veřejného výběrového řízení pro zadání veřejné zakázky společnosti je dobrovolné a není to požadavek pro splnění podmínek zákonnosti státní dotace.
4.2 Má výhrady k návrhu, že parametry pro výpočet (bod 10 odstavec 5) by mohly "zahrnovat konkrétní náklady, které ve skutečnosti ponesou podniky v regionech uvedené v článku 87 odst. 3 písm. a) a c) Smlouvy o ES".
Takový návrh by mohl velmi snadno způsobit zbytečný zmatek vzhledem k tomu, že cílem návrhu rámce by vždy mělo být, aby odrážel "konkrétní náklady, které ve skutečnosti ponese" společnost poskytující veřejnou službu, a to bez ohledu na místo.
Kromě toho, navržená formulace by mohla být interpretována tak, že kompenzace za poskytování veřejné služby je srovnatelná s regionální státní dotací.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení komise
- Další integrace evropského železničního systému: třetí železniční balíček
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícího směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnice ve Společenství
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci obsluh lokomotiv a vlaků železniční sítě Společenství
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
(2005/C 71/07)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na sdělení Komise – Další integrace evropské železnice: třetí železniční balíček COM(2004) 140 final, návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícímu směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnic Společenství COM(2004) 139 final – 2004/0047 (COD), návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci vlakových čet obsluhujících lokomotivy a vlaky v železniční síti Společenství COM(2004) 142 final - 2004/0048 (COD), návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy COM(2004) 143 final – 2004/0049 (COD), a návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy COM(2004) 144 final – 2004/0050 (COD);
S ohledem na rozhodnutí Rady z 28. dubna 2004 konzultovat Výbor v této záležitosti podle článku 265, prvního odstavce a článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru z 19. června 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním návrhu stanoviska k této záležitosti;
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (COM(1999) 617 final - 1999/0252 COD) (CdR 94/2000 fin) [1];
S ohledem na své dřívější stanovisko ke Sdělení Komise "Na cestě k oblasti integrované evropské železnice" (COM(2002) 18 final (druhý železniční balíček) (CdR 97/2002 fin) [2];
S ohledem nasvé dřívější stanovisko k Bílé knize "Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas rozhodnutí" (COM(2001) 370 final) (CdR 54/2001 fin) [3];
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o udělení finanční pomoci ke zlepšení výkonu systému nákladní přepravy v oblasti životního prostředí - Marco Polo (COM(2002) 54 final - 2002/0038 COD) (CdR103/2002 fin) [4];
S ohledem na své dřívější stanovisko k tématu "Koridory a TEN-T: páka pro růst a směr evropské soudržnosti" a ke sdělení Komise o vývoji Euro-středomořské dopravní sítě (COM(2003) 376 final) (CdR 291/2003 fin) [5];
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 161/2004 rev. 2) přijatému 24.
09. 2004 komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: pan Bernard Soulage, místopředseda regionu Rhône (FR, PES));
Vzhledem k tomu, že:
1) Rozvoj železniční osobní i nákladní přepravy je zásadní podmínkou výstavby integrované Evropy i důležitým zdrojem ekonomického růstu,
2) Hledání vhodné cesty k otevření trhů železniční přepravy by bylo další výhodou při dosahování toho rozvojového cíle, především na mezinárodní úrovni,
3) Jakýkoliv krok směrem k integraci a otevření trhů musí být veden třemi zásadami: kvalita služeb, bezpečnost cestujících a přepravovaného nákladu, práva uživatelů a obsluhovaných oblastí;
přijal jednomyslně na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (jednání dne 17. listopadu) následující stanovisko.
1. Hledisko Výboru regionů
K vytvoření mezinárodního trhu železničních služeb
Zatímco v principu shledává Výbor návrhy přijatelnými, zůstává zde mnoho položek, které je třeba ujasnit, jak ve vztahu k zásahům států a dotčených územních orgánů, tak v rozsahu, směřování a povaze nařízení navrhovaného Komisí.
Výbor regionů zde naléhavě hledá ujištění, že zavedení železniční reformy povede ke zlepšení železničních služeb, zvýší tak konkurenceschopnost železnice ve srovnání s ostatními druhy dopravy a zajistí ekonomickou životnost provozovatelů železniční přepravy.
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá úsilí o prosazení a zavedení oblasti integrované evropské železnice jako nezbytné předběžné podmínky obnovení dynamiky tohoto dopravního prostředku, zásadního z hlediska politiky trvale udržitelné dopravy Evropské unie popsané v Bílé knize;
1.2 souhlasí zásadně s úsilím Komise postoupit směrem k vytvoření skutečného vnitřního trhu železničních služeb v oblasti osobní i nákladní přepravy v souladu s rozhodnutími Evropského parlamentu.
Návrhy předložené v třetím železničním balíčku směřují ke zlepšení kvality služeb nákladní přepravy a postupnému otevření trhu osobní přepravy ve všech zemích Unie, zpočátku v oblasti mezinárodní osobní přepravy;
1.3 shledává, že v oblasti mezinárodní přepravy cestujících je třeba s ohledem na udržitelný rozvoj podpořit iniciativu rozvoje vysokorychlostní přepravy mezi regiony. Musí však být součástí řešení zahrnujícího i kvalitní regionální nabídku dopravní obsluhy, a to i z hlediska jízdního řádu;
1.4 přeje si podpořit rozvoj příhraniční mezinárodní přepravy, představující nezanedbatelnou část trhu kyvadlové přepravy.
Je třeba usnadnit uzavírání vzájemných dohod mezi odpovídajícími regiony a zajistit tak vysokou úroveň kvality a rentability těchto služeb;
1.5 rovněž pozorně sleduje hledisko územního plánování a rovného přístupu k různým regionům.
V tomto ohledu věří, že se podniknou všechny nezbytné kroky zabraňující tomu, aby vstup nových železničních přepravců vedl k opouštění nerentabilních tratí, které se nyní provozují díky mechanismům vyrovnání tarifů.
Nastávají zde dvě možná rizika:
- první se vztahuje k okrajovým nebo odříznutým regionům, které se mohou dostat mimo pozornost nových dopravních služeb, má-li v jejich definování slovo pouze provozovatel.
Kromě toho může některé tratě mezi regiony, nejsou-li předmětem smlouvy o veřejných službách, ohrozit provoz mezinárodních přepravců obsluhujících stanice s největším provozem a tudíž nejziskovější;
- druhé se týká podmínek uplatnění klauzule zachování spojů, zvláště regionálních, které jsou předmětem smlouvy o veřejných službách;
1.6 připomíná, že otázka bezpečnosti železniční přepravy je zásadní, jak poznamenává odůvodnění, a nástup nízkonákladových dopravců nesmí být na újmu požadavkům na bezpečnost uživatelů (příprava strojvedoucích a licence, zastaralý vozový park a pravidla údržby).
Je to tím důležitější, že povolení kabotáže povede k míšení provozu, zejména na regionálních tratích, kde smlouvy o veřejných službách nejčastěji vyžadují zvýšenou úroveň bezpečnosti.
Dále povede povolení kabotáže de facto k liberalizaci v některých národních segmentech trhu železniční přepravy a je nezbytné zajistit, aby takové otevření konkurenci nevedlo k ohrožení hospodářské životnosti některých národních tratí, které nejsou předmětem smluv o veřejných službách;
1.7 potvrzuje svou podporu postupům hodnocení reforem uskutečněných v oblasti železnice k zajištění nabízených služeb (úrovně nabídky, kvalita služeb, bezpečnost, ceny).
Z tohoto pohledu si Výbor klade otázku, zda je navrhovaný časový postup vhodný, protože neponechává dostatečný prostor nezbytnému vyhodnocení předchozích reforem.
Certifikace strojvedoucích železniční sítě Společenství
VÝBOR REGIONŮ
1.8 souhlasí s iniciativou Komise směřující k zavedení systému certifikátu strojvedoucích ve dvou částech: za prvé licence EU platná na celém jejím území, vydaná národním úřadem nebo pověřenou agenturou a náležící strojvedoucímu a za druhé harmonizovaná doplňková certifikace vyjadřující specifické požadavky oprávněné služby, mající omezenou platnost a vydaná železniční společností zaměstnávající strojvedoucího;
1.9 konstatuje, že tato opatření byla konzultována dvěma partnery (Společenství evropských železnic a Evropská federace pracovníků v dopravě) a zaručují volný pohyb pracovníků uvnitř Společenství;
1.10 potvrzuje, že definování přísných bezpečnostních pravidel je nevyhnutelným krokem na cestě k dosažení interoperability sítí.
Navrhovaná harmonizace je nezbytností vzhledem k velké různorodosti národní legislativy, upravující certifikace strojvedoucích.
Přezkušování fyzických a psychologických předpokladů, pravidelné kontroly, sledování úrovně schopností a základní znalost jednoho komunitárního jazyka jsou nepostradatelnými faktory pro zaručení vysoké úrovně železniční bezpečnosti;
1.11 podporuje postupné zavádění nových opatření, která by se v první fázi vztahovala pouze na strojvedoucí vlaků v mezinárodním provozu, ale mohla by být po etapě vyhodnocení popřípadě rozšířena na strojvedoucí všech vlaků.
Práva a povinnosti mezinárodních železničních cestujících
VÝBOR REGIONŮ
1.12 vítá iniciativu Komise upravit práva a povinností mezinárodních železničních cestujících obdobně, jako se tomu stalo v letecké dopravě, což by byl krok směrem k zdravé konkurenci mezi různými způsoby přepravy;
1.13 přeje si, aby se navrhovaná opatření rozšířila na služby vnitřní kabotáže členských států vytvořené v rámci této právní úpravy;
1.14 poznamenává, že zástupci uživatelů a místních orgánů byli velmi nedostatečně bráni v úvahu při postupech, které se pravděpodobně budou zavádět.
Kompenzace v případech neplnění kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
VÝBOR REGIONŮ
1.15 konstatuje, že podíl železniční nákladní přepravy na trhu klesá v souladu s rostoucími požadavky zákazníků ohledně vyšší kvality, přesnějšího dodržování termínů dodání apod.;
1.16 považuje kroky ke zlepšení kvality služeb poskytovaných železničními společnostmi za nezbytné, má-li se zastavit pokles v železniční nákladní přepravě;
1.17 bere na vědomí úsilí Komise napomoci zvýšení podílu železnice na trhu nákladní přepravy za přetrvávajících nepříznivých okolností.
Zlepšování kvality služeb poskytovaných přepravci je zajisté jedním z prostředků, jak získat věrné zákazníky a přilákat nové;
1.18 klade si otázku, zda Komise musí regulovat tento sektor, když dopravci jsou vázáni smluvními vztahy ke svým zákazníkům, ve kterých jsou požadavky na kvalitu součástí dohodnutých podmínek.
Existuje zde nebezpečí, že regulace vyvolá opačný účinek, zvláště pokud požadavky na kvalitu služeb vyvolají růst jejich cen, zatímco v silniční dopravě zůstane volnost ve sjednávání vzájemně dohodnutých požadavků.
Tato otázka je ještě citlivější pro železniční přepravce v nových členských státech, především pokud Komise neupraví požadavky na kvalitu na stejné bázi pro všechny druhy dopravy.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 žádá, aby navrhovaný časový postup byl upraven tak, aby ponechával dostatečný prostor pro nezbytné vyhodnocení dřívějších reforem, zejména aby toto vyhodnocení bralo v úvahu změny, které reformy vyvolají v zemích, které se staly součástí unie teprve nedávno, a v okrajových oblastech;
2.2 vyzývá k přesnější definici mezinárodní přepravy zahrnutím kritéria, že výchozí a konečná stanice jsou umístěny ve městských centrech významných pro každou ze zemí, které přeprava spojuje.
Definice mezinárodních služeb osobní přepravy, kterou nabízí článek 1 návrhu Směrnice (COM(2004) 139 final) se omezuje na jediné kritérium, totiž že "všechny vozy překračují nejméně jednu hranici".
Jednoduchost tohoto kritéria by mohla vést k nenormálnímu jednání (free riders), protože obsloužení prvního nádraží za státní hranicí by stačilo k získání výhod statutu mezinárodní přepravy, přestože by se téměř celý obrat vytvářel v jediné zemi.
Taková praxe by fakticky vedla k otevření národního trhu dotčené země;
2.3 žádá, aby byla upřesněna úloha státu a místních orgánů při definování charakteristik předpokládané mezinárodní přepravy (počet spojů, počet zastávek, frekvence, periodicita, tarify v národní přepravě);
2.4 navrhuje, aby se upřesnilo znění návrhu směrnice tak, aby za omezení týkající se kabotážní služby byl zodpovědný místní nebo regionální orgán jako úřad organizující dopravu na trase, který je předmětem smlouvy o veřejné službě a regulační orgán zmíněný ve článku 30 směrnice 2001/14/ES;
2.5 doporučuje, aby podmínky upravující poskytování mezinárodních služeb byly definovány tak, aby odrážely povahu předpokládaných služeb.
Podmínky vztahující se k životaschopnosti takových služeb, stanoveného jízdného a úrovně služeb závisí na povaze těchto navrhovaných služeb.
Těžko je tedy možné si a priori představit stejná pravidla například pro přeshraniční přepravu mezi dvěma sousedními regiony, pro vysokorychlostní spojení Londýn – Marseille, pro noční spoje mezi Hamburkem a Curychem a pro sezónní přepravu Paříž – Benátky;
2.6 doporučuje zmínit dopad otevření trhu mezinárodních železničních služeb na mezinárodní autobusové spoje, zejména z hlediska volného určování jízdného na těchto spojích. (Budou mít tyto společnosti také právo národní kabotáže?);
2.7 trvá na nutnosti upřesnit okolnosti, za kterých nové mezinárodní železniční služby budou či nebudou moci volně určovat tarify, zejména pro zákazníky kabotáže, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže s národními přepravci, pokud volností tvorby tarifů nedisponují;
2.8 navrhuje stanovit délku provozování nových služeb, kompatibilní s návratností investice.
Aby se předešlo určité nestálosti nabídky v této oblasti, je třeba poskytnout zúčastněným stranám záruky;
2.9 požaduje, aby byl harmonizovaný doplňkový certifikát pracovníků podmíněný zvládnutím jazyků všech zemí, kterými trasa prochází;
2.10 trvá na tom, aby podmínky kompenzace cestujícím železnicí, zejména v případě zpoždění vlaků, byly shodné s kompenzacemi v letecké přepravě (trvání a úroveň kompenzace);
2.11 připomíná, že se tyto otázky dotýkají rostoucího počtu místních a regionálních orgánů a je tudíž zásadně významné, aby se jejich zástupci přiřazovali státním nebo komunitárním institucím odpovídajícím za zavádění těchto opatření.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení komise
- Další integrace evropského železničního systému: třetí železniční balíček
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícího směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnice ve Společenství
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci obsluh lokomotiv a vlaků železniční sítě Společenství
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
(2005/C 71/07)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na sdělení Komise – Další integrace evropské železnice: třetí železniční balíček COM(2004) 140 final, návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícímu směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnic Společenství COM(2004) 139 final – 2004/0047 (COD), návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci vlakových čet obsluhujících lokomotivy a vlaky v železniční síti Společenství COM(2004) 142 final - 2004/0048 (COD), návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy COM(2004) 143 final – 2004/0049 (COD), a návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy COM(2004) 144 final – 2004/0050 (COD);
S ohledem na rozhodnutí Rady z 28. dubna 2004 konzultovat Výbor v této záležitosti podle článku 265, prvního odstavce a článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru z 19. června 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním návrhu stanoviska k této záležitosti;
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (COM(1999) 617 final - 1999/0252 COD) (CdR 94/2000 fin) [1];
S ohledem na své dřívější stanovisko ke Sdělení Komise "Na cestě k oblasti integrované evropské železnice" (COM(2002) 18 final (druhý železniční balíček) (CdR 97/2002 fin) [2];
S ohledem nasvé dřívější stanovisko k Bílé knize "Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas rozhodnutí" (COM(2001) 370 final) (CdR 54/2001 fin) [3];
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o udělení finanční pomoci ke zlepšení výkonu systému nákladní přepravy v oblasti životního prostředí - Marco Polo (COM(2002) 54 final - 2002/0038 COD) (CdR103/2002 fin) [4];
S ohledem na své dřívější stanovisko k tématu "Koridory a TEN-T: páka pro růst a směr evropské soudržnosti" a ke sdělení Komise o vývoji Euro-středomořské dopravní sítě (COM(2003) 376 final) (CdR 291/2003 fin) [5];
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 161/2004 rev. 2) přijatému 24.
09. 2004 komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: pan Bernard Soulage, místopředseda regionu Rhône (FR, PES));
Vzhledem k tomu, že:
1) Rozvoj železniční osobní i nákladní přepravy je zásadní podmínkou výstavby integrované Evropy i důležitým zdrojem ekonomického růstu,
2) Hledání vhodné cesty k otevření trhů železniční přepravy by bylo další výhodou při dosahování toho rozvojového cíle, především na mezinárodní úrovni,
3) Jakýkoliv krok směrem k integraci a otevření trhů musí být veden třemi zásadami: kvalita služeb, bezpečnost cestujících a přepravovaného nákladu, práva uživatelů a obsluhovaných oblastí;
přijal jednomyslně na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (jednání dne 17. listopadu) následující stanovisko.
1. Hledisko Výboru regionů
K vytvoření mezinárodního trhu železničních služeb
Zatímco v principu shledává Výbor návrhy přijatelnými, zůstává zde mnoho položek, které je třeba ujasnit, jak ve vztahu k zásahům států a dotčených územních orgánů, tak v rozsahu, směřování a povaze nařízení navrhovaného Komisí.
Výbor regionů zde naléhavě hledá ujištění, že zavedení železniční reformy povede ke zlepšení železničních služeb, zvýší tak konkurenceschopnost železnice ve srovnání s ostatními druhy dopravy a zajistí ekonomickou životnost provozovatelů železniční přepravy.
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá úsilí o prosazení a zavedení oblasti integrované evropské železnice jako nezbytné předběžné podmínky obnovení dynamiky tohoto dopravního prostředku, zásadního z hlediska politiky trvale udržitelné dopravy Evropské unie popsané v Bílé knize;
1.2 souhlasí zásadně s úsilím Komise postoupit směrem k vytvoření skutečného vnitřního trhu železničních služeb v oblasti osobní i nákladní přepravy v souladu s rozhodnutími Evropského parlamentu.
Návrhy předložené v třetím železničním balíčku směřují ke zlepšení kvality služeb nákladní přepravy a postupnému otevření trhu osobní přepravy ve všech zemích Unie, zpočátku v oblasti mezinárodní osobní přepravy;
1.3 shledává, že v oblasti mezinárodní přepravy cestujících je třeba s ohledem na udržitelný rozvoj podpořit iniciativu rozvoje vysokorychlostní přepravy mezi regiony. Musí však být součástí řešení zahrnujícího i kvalitní regionální nabídku dopravní obsluhy, a to i z hlediska jízdního řádu;
1.4 přeje si podpořit rozvoj příhraniční mezinárodní přepravy, představující nezanedbatelnou část trhu kyvadlové přepravy.
Je třeba usnadnit uzavírání vzájemných dohod mezi odpovídajícími regiony a zajistit tak vysokou úroveň kvality a rentability těchto služeb;
1.5 rovněž pozorně sleduje hledisko územního plánování a rovného přístupu k různým regionům.
V tomto ohledu věří, že se podniknou všechny nezbytné kroky zabraňující tomu, aby vstup nových železničních přepravců vedl k opouštění nerentabilních tratí, které se nyní provozují díky mechanismům vyrovnání tarifů.
Nastávají zde dvě možná rizika:
- první se vztahuje k okrajovým nebo odříznutým regionům, které se mohou dostat mimo pozornost nových dopravních služeb, má-li v jejich definování slovo pouze provozovatel.
Kromě toho může některé tratě mezi regiony, nejsou-li předmětem smlouvy o veřejných službách, ohrozit provoz mezinárodních přepravců obsluhujících stanice s největším provozem a tudíž nejziskovější;
- druhé se týká podmínek uplatnění klauzule zachování spojů, zvláště regionálních, které jsou předmětem smlouvy o veřejných službách;
1.6 připomíná, že otázka bezpečnosti železniční přepravy je zásadní, jak poznamenává odůvodnění, a nástup nízkonákladových dopravců nesmí být na újmu požadavkům na bezpečnost uživatelů (příprava strojvedoucích a licence, zastaralý vozový park a pravidla údržby).
Je to tím důležitější, že povolení kabotáže povede k míšení provozu, zejména na regionálních tratích, kde smlouvy o veřejných službách nejčastěji vyžadují zvýšenou úroveň bezpečnosti.
Dále povede povolení kabotáže de facto k liberalizaci v některých národních segmentech trhu železniční přepravy a je nezbytné zajistit, aby takové otevření konkurenci nevedlo k ohrožení hospodářské životnosti některých národních tratí, které nejsou předmětem smluv o veřejných službách;
1.7 potvrzuje svou podporu postupům hodnocení reforem uskutečněných v oblasti železnice k zajištění nabízených služeb (úrovně nabídky, kvalita služeb, bezpečnost, ceny).
Z tohoto pohledu si Výbor klade otázku, zda je navrhovaný časový postup vhodný, protože neponechává dostatečný prostor nezbytnému vyhodnocení předchozích reforem.
Certifikace strojvedoucích železniční sítě Společenství
VÝBOR REGIONŮ
1.8 souhlasí s iniciativou Komise směřující k zavedení systému certifikátu strojvedoucích ve dvou částech: za prvé licence EU platná na celém jejím území, vydaná národním úřadem nebo pověřenou agenturou a náležící strojvedoucímu a za druhé harmonizovaná doplňková certifikace vyjadřující specifické požadavky oprávněné služby, mající omezenou platnost a vydaná železniční společností zaměstnávající strojvedoucího;
1.9 konstatuje, že tato opatření byla konzultována dvěma partnery (Společenství evropských železnic a Evropská federace pracovníků v dopravě) a zaručují volný pohyb pracovníků uvnitř Společenství;
1.10 potvrzuje, že definování přísných bezpečnostních pravidel je nevyhnutelným krokem na cestě k dosažení interoperability sítí.
Navrhovaná harmonizace je nezbytností vzhledem k velké různorodosti národní legislativy, upravující certifikace strojvedoucích.
Přezkušování fyzických a psychologických předpokladů, pravidelné kontroly, sledování úrovně schopností a základní znalost jednoho komunitárního jazyka jsou nepostradatelnými faktory pro zaručení vysoké úrovně železniční bezpečnosti;
1.11 podporuje postupné zavádění nových opatření, která by se v první fázi vztahovala pouze na strojvedoucí vlaků v mezinárodním provozu, ale mohla by být po etapě vyhodnocení popřípadě rozšířena na strojvedoucí všech vlaků.
Práva a povinnosti mezinárodních železničních cestujících
VÝBOR REGIONŮ
1.12 vítá iniciativu Komise upravit práva a povinností mezinárodních železničních cestujících obdobně, jako se tomu stalo v letecké dopravě, což by byl krok směrem k zdravé konkurenci mezi různými způsoby přepravy;
1.13 přeje si, aby se navrhovaná opatření rozšířila na služby vnitřní kabotáže členských států vytvořené v rámci této právní úpravy;
1.14 poznamenává, že zástupci uživatelů a místních orgánů byli velmi nedostatečně bráni v úvahu při postupech, které se pravděpodobně budou zavádět.
Kompenzace v případech neplnění kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
VÝBOR REGIONŮ
1.15 konstatuje, že podíl železniční nákladní přepravy na trhu klesá v souladu s rostoucími požadavky zákazníků ohledně vyšší kvality, přesnějšího dodržování termínů dodání apod.;
1.16 považuje kroky ke zlepšení kvality služeb poskytovaných železničními společnostmi za nezbytné, má-li se zastavit pokles v železniční nákladní přepravě;
1.17 bere na vědomí úsilí Komise napomoci zvýšení podílu železnice na trhu nákladní přepravy za přetrvávajících nepříznivých okolností.
Zlepšování kvality služeb poskytovaných přepravci je zajisté jedním z prostředků, jak získat věrné zákazníky a přilákat nové;
1.18 klade si otázku, zda Komise musí regulovat tento sektor, když dopravci jsou vázáni smluvními vztahy ke svým zákazníkům, ve kterých jsou požadavky na kvalitu součástí dohodnutých podmínek.
Existuje zde nebezpečí, že regulace vyvolá opačný účinek, zvláště pokud požadavky na kvalitu služeb vyvolají růst jejich cen, zatímco v silniční dopravě zůstane volnost ve sjednávání vzájemně dohodnutých požadavků.
Tato otázka je ještě citlivější pro železniční přepravce v nových členských státech, především pokud Komise neupraví požadavky na kvalitu na stejné bázi pro všechny druhy dopravy.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 žádá, aby navrhovaný časový postup byl upraven tak, aby ponechával dostatečný prostor pro nezbytné vyhodnocení dřívějších reforem, zejména aby toto vyhodnocení bralo v úvahu změny, které reformy vyvolají v zemích, které se staly součástí unie teprve nedávno, a v okrajových oblastech;
2.2 vyzývá k přesnější definici mezinárodní přepravy zahrnutím kritéria, že výchozí a konečná stanice jsou umístěny ve městských centrech významných pro každou ze zemí, které přeprava spojuje.
Definice mezinárodních služeb osobní přepravy, kterou nabízí článek 1 návrhu Směrnice (COM(2004) 139 final) se omezuje na jediné kritérium, totiž že "všechny vozy překračují nejméně jednu hranici".
Jednoduchost tohoto kritéria by mohla vést k nenormálnímu jednání (free riders), protože obsloužení prvního nádraží za státní hranicí by stačilo k získání výhod statutu mezinárodní přepravy, přestože by se téměř celý obrat vytvářel v jediné zemi.
Taková praxe by fakticky vedla k otevření národního trhu dotčené země;
2.3 žádá, aby byla upřesněna úloha státu a místních orgánů při definování charakteristik předpokládané mezinárodní přepravy (počet spojů, počet zastávek, frekvence, periodicita, tarify v národní přepravě);
2.4 navrhuje, aby se upřesnilo znění návrhu směrnice tak, aby za omezení týkající se kabotážní služby byl zodpovědný místní nebo regionální orgán jako úřad organizující dopravu na trase, který je předmětem smlouvy o veřejné službě a regulační orgán zmíněný ve článku 30 směrnice 2001/14/ES;
2.5 doporučuje, aby podmínky upravující poskytování mezinárodních služeb byly definovány tak, aby odrážely povahu předpokládaných služeb.
Podmínky vztahující se k životaschopnosti takových služeb, stanoveného jízdného a úrovně služeb závisí na povaze těchto navrhovaných služeb.
Těžko je tedy možné si a priori představit stejná pravidla například pro přeshraniční přepravu mezi dvěma sousedními regiony, pro vysokorychlostní spojení Londýn – Marseille, pro noční spoje mezi Hamburkem a Curychem a pro sezónní přepravu Paříž – Benátky;
2.6 doporučuje zmínit dopad otevření trhu mezinárodních železničních služeb na mezinárodní autobusové spoje, zejména z hlediska volného určování jízdného na těchto spojích. (Budou mít tyto společnosti také právo národní kabotáže?);
2.7 trvá na nutnosti upřesnit okolnosti, za kterých nové mezinárodní železniční služby budou či nebudou moci volně určovat tarify, zejména pro zákazníky kabotáže, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže s národními přepravci, pokud volností tvorby tarifů nedisponují;
2.8 navrhuje stanovit délku provozování nových služeb, kompatibilní s návratností investice.
Aby se předešlo určité nestálosti nabídky v této oblasti, je třeba poskytnout zúčastněným stranám záruky;
2.9 požaduje, aby byl harmonizovaný doplňkový certifikát pracovníků podmíněný zvládnutím jazyků všech zemí, kterými trasa prochází;
2.10 trvá na tom, aby podmínky kompenzace cestujícím železnicí, zejména v případě zpoždění vlaků, byly shodné s kompenzacemi v letecké přepravě (trvání a úroveň kompenzace);
2.11 připomíná, že se tyto otázky dotýkají rostoucího počtu místních a regionálních orgánů a je tudíž zásadně významné, aby se jejich zástupci přiřazovali státním nebo komunitárním institucím odpovídajícím za zavádění těchto opatření.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ve vztahu k předloženému návrhu směrnice a dvou návrhů doporučení pro usnadnění příjímání státních příslušníků ze třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství
(2005/C 71/02)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ohledně předložení návrhu směrnice a dvou návrhů doporučení pro usnadnění přijímání státních příslušníků ze třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství (COM(2004) 178 final - 2004/0061 (CNS) - 2004/0062 (CNS) -2004/0063 (CNS));
S OHLEDEM na rozhodnutí Komise ze dne 29. června 2004, obrátit se na Výbor se žádostí o stanovisko k tomuto tématu, na základě článku 265, odstavec 1 smlouvy zakládající Evropské společenství;
S OHLEDEM na rozhodnutí svého ze dne 15. června 2004, pověřit výbor pro zahraniční vztahy vypracováním stanoviska k této záležitosti;
S OHLEDEM na jeho stanovisko k přistěhovalecké politice (sdělení Komise týkající se společné politiky v oblasti nezákonného přistěhovalectví (COM(2001) 672 final) a azylové politiky (Návrh směrnice Rady týkající se minimálních norem pro podmínky, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí a lidé bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o status uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a vztahujících se k obsahu těchto statutů (COM(2001) 510 final - 2001/0207 (CNS)) přijaté 16. května 2002 (VR 93/2002 fin) [1];
S OHLEDEM na jeho stanovisko k "Zelené knize o politice Společenství týkající se vracení osob s nezákonným pobytem" (COM(2002) 175 final), přijaté 20. listopadu 2002 (VR 242/2002 fin) [2];
S OHLEDEM na jeho stanovisko k "Pozměněnému návrhu směrnice Rady vztahující se k právu sdružování rodin" (COM(2002) 225 final – 1999/0258 CNS) přijatému 20. listopadu 2002 (VR 243/2002 fin) [3];
S OHLEDEM na jeho stanovisko k "Návrhu směrnice Rady o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, odborné přípravy nebo dobrovolných prací" (COM(2002) 548 final – 2002/0242 CNS) přijatému 9. dubna 2003 (VR 2/2003 fin) [4];
S OHLEDEM na stanovisko k Návrhu rozhodnutí Rady zakládající evropský fond pro uprchlíky na období 2005-2010 (COM(2004) 102 fin – 2004/0032 CNSVR 80/2004 fin) přijatý dne 17. června 2004;
S OHLEDEM na návrh stanoviska (VR 168/2004 rev1) přijatý komisí pro zahraniční vztahy dne 17. září 2004 (zpravodaj pan Gustav SKUTHÄLA, předseda městské rady v Närpes (FIN, ELDR);
přijal na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (schůze dne 17. listopadu jednomyslně následující stanovisko.
NÁVRH SMĚRNICE RADY TÝKAJÍCÍ SE SPECIFICKÉ PROCEDURY PRO PŘIJÍMÁNÍ STÁTNÍCH PŘÍSLUŠNÍKŮ ZE TŘETÍCH ZEMÍ ZA ÚČELEM VĚDECKÉHO VÝZKUMU
1. Poznámky Výboru regionů
Hodnocení Výboru
Návrh směrnice
1.1 Výbor regionů vítá návrh směrnice Komise jako celek, a to s pozměňovacími návrhy, které jsou navrhovány níže.
1.2 Výbor regionů zdůrazňuje význam toho, aby kromě ustanovení týkajících se přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu další doprovodná opatření, aby bylo možno dosáhnout cíle investovat 3 % HDP členských států do výzkumu před koncem desetiletí.
Bylo by proto vhodné posílit zájem mladých lidí o vědeckou kariéru, zlepšit možnosti celoživotního vzdělávání a mobility v oblasti výzkumu a také nabídnout lepší kariérní perspektivu vědcům uvnitř Společenství (výchozí předpoklad č. 4).
1.3 Výbor regionů zdůrazňuje skutečnost, že provádění směrnice nesmí vést k úniku vědomostí z nastupujících a rozvojových zemí.
V partnerství se zeměmi původu výzkumných pracovníků bude třeba přijmout doplňující opatření pro usnadnění návratu výzkumných pracovníků do země původu a podporu jejich mobility, a to s perspektivou zavedení globální migrační politiky.
VR zdůrazňuje význam, jaký má předložení konkrétních návrhů během roku 2004, v souladu s výzvou, která v tomto ohledu zazněla do Rady 19. května 2003 (výchozí předpoklad č. 6).
1.4 Podle názoru Výboru regionů je vhodné nevyžadovat pro přijímání výzkumných pracovníků kromě povolení k pobytu ještě i pracovní povolení.
Obvyklé možnosti přijímání, které existují nezávisle na procedurách předepsaných směrnicí, však zachovávají svůj význam, především pro doktorandy, kteří pokračují ve svých výzkumných pracích ještě jako studenti, protože směrnice se na takovéto osoby neuplatňuje (výchozí předpoklad č. 7).
1.5 Výbor regionů vítá návrh, podle kterého mají mít výzkumné organizace ústřední úlohu v proceduře pro přijímání výzkumných pracovníků.
V tomto ohledu je však mimořádně důležité stanovit jednoznačné rozdělení kompetencí a poslání mezi výzkumnou organizací a státními orgány, především proto, aby se předešlo zbytečnému překrývání a neúčinným administrativním řešením.
VR zdůrazňuje skutečnost, že s ohledem na právní bezpečnost je třeba vypracovat jasná ustanovení týkající se úkolů, které připadají jednotlivým účastníkům.
Spolupráce mezi výzkumnými organizacemi a státními orgány nesmí také zasahovat do práva, které ze zákona přísluší státním orgánům, pokud jde o poslání dohledu a kontroly (výchozí předpoklad č. 8).
1.6 Výbor regionů upozorňuje na zásadní význam, který má v rámci procedury přijímání úmluva o podmínkách přijetí.
Úmluvou o podmínkách přijetí se výzkumný pracovník zavazuje provést výzkumný projekt, o který se jedná, a výzkumné pracoviště se zavazuje výzkumného pracovníka přijmout za podmínky, že má tento pracovník povolení k pobytu.
Vzhledem k tomu, že úmluva o podmínkách přijetí tvoří výchozí předpoklad pro přijetí výzkumného pracovníka, musí tato úmluva obsahovat všechny relevantní údaje pro posouzení každého případu.
Je třeba, aby údaje týkající se výzkumného projektu byly údaje podrobné, aby výzkumné pracoviště, a ve výjimečných případech příslušný státní orgán, mohly přistoupit k jejich posouzení.
VR se domnívá, že tato hlediska byla ve směrnici vzata v úvahu odpovídajícím způsobem (výchozí předpoklad č.
9).
1.7 Výbor regionů konstatuje, že celková odpovědnost, která připadá výzkumné organizaci z hlediska nákladů, které by výzkumný pracovník mohl případně způsobit během svého pobytu v členském státě, je schopna vyvolat změnu postupů v oblasti přijímání.
VR zdůrazňuje význam, jaký má dostatečně přesné vymezení výdajových položek, ke kterým se přihlíží při výpočtu nákladů způsobených výzkumným pracovníkem z hlediska pobytu, zdravotní péče a návratu do vlasti na straně jedné, a okamžikem, kdy působí finanční odpovědnost, na straně druhé (výchozí předpoklad č. 10).
1.8 Výbor regionů zastává stanovisko, že definice výzkumného pracovníka je přiléhavá a že pokud jde o výklad tohoto pojmu, umožňuje ona definice uplatňovat směrnici neomezujícím způsobem.
Na příklad se jako podmínka neklade, že daný člověk musí výslovně vykonávat činnost výzkumného pracovníka ve své zemi původu.
Předmětem přijetí však přesto musí být realizace výzkumného projektu, v tomto rámci se však rovněž připouští, že bude vyučovat na nějakém vysokoškolském učilišti (výchozí předpoklad č. 11).
1.9 Výbor regionů konstatuje, že pojem výzkumná organizace je definován odpovídajícím způsobem.
Aby bylo možno dosáhnout investičního cíle 3 % HDP na výzkum, je třeba zahrnout do definice rovněž instituce a podniky ze soukromého sektoru.
Je zásadně důležité, aby organizace mohla být považována za pracoviště provozující výzkumnou činnost a aby byla akreditována členským státem, na jehož území se nachází (článek 2).
1.10 Výbor regionů podtrhuje význam toho, aby při předběžném schvalování výzkumné organizace, která si přeje přijmout výzkumné pracovníky pocházející ze třetích zemí, bylo přihlédnuto k názoru orgánů územní správy (článek 4).
1.11 Výbor regionů souhlasí s tím, aby členské státy měly možnost výzkumné organizaci tento souhlas odebrat nebo jí odmítnout tento souhlas obnovit.
Tato možnost může být využita tehdy, kdy výzkumná organizace již nesplňuje podmínky uvedené v článku 4, odstavce 2 až 4 a 7 a jestliže už výzkumný pracovník nesplňuje podmínky článků 5 a 6, jakož i v případě, kdy výzkumná organizace uzavřela úmluvu o podmínkách přijetí se státním příslušníkem třetí země, vůči které uplatňuje členský stát článek 8, odstavec 1.
VR se domnívá, že možnost vzniku finančních následků posiluje tendenci k přísnému dodržování ustanovení směrnice, což znamená, že tato možnost plní také preventivní funkci (článek 4).
1.12 Výbor regionů zdůrazňuje význam, jakého pro výzkumné pracovníky nabývá možnost pokračovat, pokud jsou držiteli povolení k pobytu a platných cestovních dokladů, v realizaci části výzkumného projektu na území jiného členského státu, ovšem za podmínky, že tento postup nenaruší ani veřejný pořádek a bezpečnost, ani veřejné zdraví.
Vzhledem k času, jaký si vyžádá realizace této části výzkumného projektu, může vyvstat nutnost uzavřít novou úmluvu o podmínkách přijetí.
Na základě dotyčné úmluvy o podmínkách přijetí musí být výzkumnému pracovníkovi vydáno povolení k pobytu v tomto dalším členském státě.
VR konstatuje, že je vhodné usnadnit a posílit mobilitu rovněž uvnitř Evropské unie, což je třeba považovat za prostředek, jak zlepšit konkurenceschopnost v mezinárodním měřítku (článek 13).
1.13 Výbor regionů se domnívá, že povinnost uložená příslušnému státnímu orgánu, aby rozhodl do třiceti dnů po předložení žádosti o přijímání nebo prodloužení povolení k pobytu, je povinnost nutná pro zaručení rychlosti procedury.
VR v této souvislosti zdůrazňuje skutečnost, že z důvodu právní bezpečnosti je vhodné usilovat o jednotnost a předvídatelnost v administrativní praxi v případech, kdy jde o to rozhodnout, kdy se má nějaká žádost považovat za složitou, protože v případech tohoto druhu se povoluje překročení předepsané lhůty (článek 15).
Návrh doporučení Rady pro usnadnění přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství
1.14 Výbor regionů soudí, že opatření uvedená v doporučení plní důležitou funkci z hlediska postupného přechodu k povinnostem a pravidlům, která vyplynou z provádění této směrnice.
1.15 Výbor regionů si na příklad všímá doporučení, které má vést k tomu, aby byl výzkumný pracovník vyvázán z povinnosti mít pracovní povolení nebo k tomu, aby toto pracovní povolení bylo vydáno automaticky, což by mělo přispět k tomu, aby lhůty zpracování žádostí byly zkráceny.
Vzhledem k významu dlouhodobých potřeb Evropské unie, pokud jde o výzkumné pracovníky, a především jejich kvantitativnímu rozsahu, je rovněž oprávněné vydávat pracovní povolení a povolení k pobytu na omezenou dobu pouze tehdy, kdy je to nutné z důvodů spjatých s potřebami, které existují v zemi původu (doporučení 1a, 1c, 2b).
1.16 Výbor regionů zdůrazňuje význam toho, aby výzkumné organizace byly zapojeny do procedury přijímání výzkumných pracovníků už v jejím raném stádiu, aby se tak nastolila vzájemná důvěra a optimální spolupráce mezi výzkumnými organizacemi a příslušnými státními orgány (doporučení 2c).
1.17 Výbor regionů vítá doporučení usilující o podporu slučování rodin, vzhledem k tomu, že toto slučování není povinné z hlediska směrnice o slučování rodin, a to především tím, že se povoluje předložení žádosti o sloučení rodiny po příjezdu do členského státu.
VR rovněž zdůrazňuje význam zabývat se žádostmi o přijímání rodinných příslušníků v krátké lhůtě.
Nesnáze, které je možno si představit z hlediska přijímání, a jimž by mohli být vystaveni rodinní příslušníci, jsou takového druhu, že by mohly výzkumné pracovníky odradit od úmyslu vydat se do členských států (doporučení 3a, 3b, 3d).
Návrh doporučení Rady usilující o usnadnění vydávání jednotných krátkodobých víz členskými státy pro výzkumné pracovníky ze třetích zemí cestujících za účelem vědeckého výzkumu do Evropského společenství
1.18 Výbor regionů zdůrazňuje význam toho, aby členské státy do velké míry využívaly oprávnění vydávat víza platná pro několik přijetí na jejich území.
Z důvodů hospodářské soutěže je rovněž žádoucí přihlížet při stanovení délky platnosti víz k době trvání projektu.
Takováto řešení pragmatického rázu jsou zamýšlena proto, aby se posílila přitažlivost v situaci mezinárodní konkurence (doporučení č. 2).
1.19 Výbor regionů chce upozornit na význam toho, aby členské státy dodržovaly zásady stanovené v doporučení s cílem usnadnit mobilitu výzkumných pracovníků, kteří často cestují v rámci krátkodobých pobytů.
V souladu s tímto účelem je správné vycházet z předpokladu, že výzkumní pracovníci, kteří přijíždějí na návštěvu do Evropské unie jednají v dobré víře, což by mělo mít rovněž dopad na povinnost, která je jim uložena pro předkládání průkazních materiálů pro jejich žádost o vízum (doporučení č. 3).
2. Doporučení Výboru regionů (pozměňovací návrhy)
Doporučení 1, týkající se návrhu směrnice
zdůvodnění č. 8 (strana 24 švédského textu)
Návrh Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Specifická procedura týkající se výzkumných pracovníků spočívá na spolupráci výzkumných organizací s příslušnými státními orgány členských států pro oblast přistěhovalectví, kterým je přidělena ústřední úloha v proceduře přijímání s cílem usnadnit a urychlit proceduru přijímání výzkumných pracovníků z třetích zemí ve Společenství při současném zachování výsad členských států ve vztahu k cizinecké policii. _BAR_ Specifická procedura týkající se výzkumných pracovníků spočívá na spolupráci výzkumných organizací s příslušnými státními orgány členských států pro oblast přistěhovalectví, kterým je přidělena ústřední úloha v proceduře přijímání s cílem usnadnit a urychlit proceduru přijímání výzkumných pracovníků z třetích zemí ve Společenství při současném zachování výsad členských států ve vztahu k cizinecké policii a kontrole cizinců jinými orgány než jsou útvary policie. _BAR_
Zdůvodnění
Spolupráce výzkumných organizací nesmí státní orgány připravit o jejich právo vykonávat poslání, které se váže k cizinecké policii Vzhledem k tomu, že toto poslání neplní pouze policie, jeví se jako oprávněné připomenout rovněž dohled, který ve vztahu k cizincům vykonávají jiné orgány.
Nemělo by být nutné podat úplný výčet těchto orgánů uvnitř Společenství.
Doporučení 2, týkající se návrhu směrnice
článek 4, odstavec 1 (strana 27 švédského textu)
Návrh Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každá výzkumná organizace, která si přeje přijmout výzkumného pracovníka v rámci přijímací procedury stanovené v této směrnici, musí být za tímto účelem předběžně akreditována členským státem, na jehož území se nachází. _BAR_ Každá výzkumná organizace, která si přeje přijmout výzkumného pracovníka v rámci přijímací procedury stanovené v této směrnici, musí být za tímto účelem předběžně akreditována členským státem, na jehož území se nachází.
Při akreditační proceduře je třeba brát v úvahu regionální a lokální hlediska a usilovat u těchto výzkumných organizací o jejich vhodné zeměpisné umístění. _BAR_
Zdůvodnění
Tento doplněk k textu se zdá být nezbytný, aby se zdůraznilo, jak je důležité přihlížet i k regionálnímu a lokálnímu hledisku při globálním posuzování faktorů, které mají význam pro přijímání rozhodnutí.
Doporučení 3, týkající se návrhu směrnice
článek 15, odstavec 2 (strana 32 švédského textu)
Návrh Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každé rozhodnutí odmítnout, pozměnit, neobnovit nebo odebrat povolení k pobytu je řádně zdůvodněno.
V oznámení se uvádí, jaké nápravné prostředky může účastník použít, jakož i lhůta, ve které je může podat. _BAR_ Každé rozhodnutí odmítnout, pozměnit, neobnovit nebo odebrat povolení k pobytu je řádně zdůvodněno.
V oznámení se uvádí, jaké nápravné prostředky může účastník použít, jakož i lhůta, ve které je může podat.
V rozhodnutí musí být poskytnuty údaje týkající se odvolací procedury a zvláště pak informace o tom, co má obsahovat stížnost, jaké doklady je k ní třeba přiložit, jaká je lhůta pro předložení stížnosti a jakému orgánu má být doručena. _BAR_
Zdůvodnění
Hlediska právní ochrany vyžadují, aby rozhodnutí, které se týká povinností a práv jakékoli osoby, co nejjasněji uvádělo způsob, jakým má účastník postupovat, aby mohl proti tomuto rozhodnutí vystoupit.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení komise
- Další integrace evropského železničního systému: třetí železniční balíček
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícího směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnice ve Společenství
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci obsluh lokomotiv a vlaků železniční sítě Společenství
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
(2005/C 71/07)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na sdělení Komise – Další integrace evropské železnice: třetí železniční balíček COM(2004) 140 final, návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícímu směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnic Společenství COM(2004) 139 final – 2004/0047 (COD), návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci vlakových čet obsluhujících lokomotivy a vlaky v železniční síti Společenství COM(2004) 142 final - 2004/0048 (COD), návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy COM(2004) 143 final – 2004/0049 (COD), a návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy COM(2004) 144 final – 2004/0050 (COD);
S ohledem na rozhodnutí Rady z 28. dubna 2004 konzultovat Výbor v této záležitosti podle článku 265, prvního odstavce a článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru z 19. června 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním návrhu stanoviska k této záležitosti;
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (COM(1999) 617 final - 1999/0252 COD) (CdR 94/2000 fin) [1];
S ohledem na své dřívější stanovisko ke Sdělení Komise "Na cestě k oblasti integrované evropské železnice" (COM(2002) 18 final (druhý železniční balíček) (CdR 97/2002 fin) [2];
S ohledem nasvé dřívější stanovisko k Bílé knize "Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas rozhodnutí" (COM(2001) 370 final) (CdR 54/2001 fin) [3];
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o udělení finanční pomoci ke zlepšení výkonu systému nákladní přepravy v oblasti životního prostředí - Marco Polo (COM(2002) 54 final - 2002/0038 COD) (CdR103/2002 fin) [4];
S ohledem na své dřívější stanovisko k tématu "Koridory a TEN-T: páka pro růst a směr evropské soudržnosti" a ke sdělení Komise o vývoji Euro-středomořské dopravní sítě (COM(2003) 376 final) (CdR 291/2003 fin) [5];
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 161/2004 rev. 2) přijatému 24.
09. 2004 komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: pan Bernard Soulage, místopředseda regionu Rhône (FR, PES));
Vzhledem k tomu, že:
1) Rozvoj železniční osobní i nákladní přepravy je zásadní podmínkou výstavby integrované Evropy i důležitým zdrojem ekonomického růstu,
2) Hledání vhodné cesty k otevření trhů železniční přepravy by bylo další výhodou při dosahování toho rozvojového cíle, především na mezinárodní úrovni,
3) Jakýkoliv krok směrem k integraci a otevření trhů musí být veden třemi zásadami: kvalita služeb, bezpečnost cestujících a přepravovaného nákladu, práva uživatelů a obsluhovaných oblastí;
přijal jednomyslně na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (jednání dne 17. listopadu) následující stanovisko.
1. Hledisko Výboru regionů
K vytvoření mezinárodního trhu železničních služeb
Zatímco v principu shledává Výbor návrhy přijatelnými, zůstává zde mnoho položek, které je třeba ujasnit, jak ve vztahu k zásahům států a dotčených územních orgánů, tak v rozsahu, směřování a povaze nařízení navrhovaného Komisí.
Výbor regionů zde naléhavě hledá ujištění, že zavedení železniční reformy povede ke zlepšení železničních služeb, zvýší tak konkurenceschopnost železnice ve srovnání s ostatními druhy dopravy a zajistí ekonomickou životnost provozovatelů železniční přepravy.
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá úsilí o prosazení a zavedení oblasti integrované evropské železnice jako nezbytné předběžné podmínky obnovení dynamiky tohoto dopravního prostředku, zásadního z hlediska politiky trvale udržitelné dopravy Evropské unie popsané v Bílé knize;
1.2 souhlasí zásadně s úsilím Komise postoupit směrem k vytvoření skutečného vnitřního trhu železničních služeb v oblasti osobní i nákladní přepravy v souladu s rozhodnutími Evropského parlamentu.
Návrhy předložené v třetím železničním balíčku směřují ke zlepšení kvality služeb nákladní přepravy a postupnému otevření trhu osobní přepravy ve všech zemích Unie, zpočátku v oblasti mezinárodní osobní přepravy;
1.3 shledává, že v oblasti mezinárodní přepravy cestujících je třeba s ohledem na udržitelný rozvoj podpořit iniciativu rozvoje vysokorychlostní přepravy mezi regiony. Musí však být součástí řešení zahrnujícího i kvalitní regionální nabídku dopravní obsluhy, a to i z hlediska jízdního řádu;
1.4 přeje si podpořit rozvoj příhraniční mezinárodní přepravy, představující nezanedbatelnou část trhu kyvadlové přepravy.
Je třeba usnadnit uzavírání vzájemných dohod mezi odpovídajícími regiony a zajistit tak vysokou úroveň kvality a rentability těchto služeb;
1.5 rovněž pozorně sleduje hledisko územního plánování a rovného přístupu k různým regionům.
V tomto ohledu věří, že se podniknou všechny nezbytné kroky zabraňující tomu, aby vstup nových železničních přepravců vedl k opouštění nerentabilních tratí, které se nyní provozují díky mechanismům vyrovnání tarifů.
Nastávají zde dvě možná rizika:
- první se vztahuje k okrajovým nebo odříznutým regionům, které se mohou dostat mimo pozornost nových dopravních služeb, má-li v jejich definování slovo pouze provozovatel.
Kromě toho může některé tratě mezi regiony, nejsou-li předmětem smlouvy o veřejných službách, ohrozit provoz mezinárodních přepravců obsluhujících stanice s největším provozem a tudíž nejziskovější;
- druhé se týká podmínek uplatnění klauzule zachování spojů, zvláště regionálních, které jsou předmětem smlouvy o veřejných službách;
1.6 připomíná, že otázka bezpečnosti železniční přepravy je zásadní, jak poznamenává odůvodnění, a nástup nízkonákladových dopravců nesmí být na újmu požadavkům na bezpečnost uživatelů (příprava strojvedoucích a licence, zastaralý vozový park a pravidla údržby).
Je to tím důležitější, že povolení kabotáže povede k míšení provozu, zejména na regionálních tratích, kde smlouvy o veřejných službách nejčastěji vyžadují zvýšenou úroveň bezpečnosti.
Dále povede povolení kabotáže de facto k liberalizaci v některých národních segmentech trhu železniční přepravy a je nezbytné zajistit, aby takové otevření konkurenci nevedlo k ohrožení hospodářské životnosti některých národních tratí, které nejsou předmětem smluv o veřejných službách;
1.7 potvrzuje svou podporu postupům hodnocení reforem uskutečněných v oblasti železnice k zajištění nabízených služeb (úrovně nabídky, kvalita služeb, bezpečnost, ceny).
Z tohoto pohledu si Výbor klade otázku, zda je navrhovaný časový postup vhodný, protože neponechává dostatečný prostor nezbytnému vyhodnocení předchozích reforem.
Certifikace strojvedoucích železniční sítě Společenství
VÝBOR REGIONŮ
1.8 souhlasí s iniciativou Komise směřující k zavedení systému certifikátu strojvedoucích ve dvou částech: za prvé licence EU platná na celém jejím území, vydaná národním úřadem nebo pověřenou agenturou a náležící strojvedoucímu a za druhé harmonizovaná doplňková certifikace vyjadřující specifické požadavky oprávněné služby, mající omezenou platnost a vydaná železniční společností zaměstnávající strojvedoucího;
1.9 konstatuje, že tato opatření byla konzultována dvěma partnery (Společenství evropských železnic a Evropská federace pracovníků v dopravě) a zaručují volný pohyb pracovníků uvnitř Společenství;
1.10 potvrzuje, že definování přísných bezpečnostních pravidel je nevyhnutelným krokem na cestě k dosažení interoperability sítí.
Navrhovaná harmonizace je nezbytností vzhledem k velké různorodosti národní legislativy, upravující certifikace strojvedoucích.
Přezkušování fyzických a psychologických předpokladů, pravidelné kontroly, sledování úrovně schopností a základní znalost jednoho komunitárního jazyka jsou nepostradatelnými faktory pro zaručení vysoké úrovně železniční bezpečnosti;
1.11 podporuje postupné zavádění nových opatření, která by se v první fázi vztahovala pouze na strojvedoucí vlaků v mezinárodním provozu, ale mohla by být po etapě vyhodnocení popřípadě rozšířena na strojvedoucí všech vlaků.
Práva a povinnosti mezinárodních železničních cestujících
VÝBOR REGIONŮ
1.12 vítá iniciativu Komise upravit práva a povinností mezinárodních železničních cestujících obdobně, jako se tomu stalo v letecké dopravě, což by byl krok směrem k zdravé konkurenci mezi různými způsoby přepravy;
1.13 přeje si, aby se navrhovaná opatření rozšířila na služby vnitřní kabotáže členských států vytvořené v rámci této právní úpravy;
1.14 poznamenává, že zástupci uživatelů a místních orgánů byli velmi nedostatečně bráni v úvahu při postupech, které se pravděpodobně budou zavádět.
Kompenzace v případech neplnění kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
VÝBOR REGIONŮ
1.15 konstatuje, že podíl železniční nákladní přepravy na trhu klesá v souladu s rostoucími požadavky zákazníků ohledně vyšší kvality, přesnějšího dodržování termínů dodání apod.;
1.16 považuje kroky ke zlepšení kvality služeb poskytovaných železničními společnostmi za nezbytné, má-li se zastavit pokles v železniční nákladní přepravě;
1.17 bere na vědomí úsilí Komise napomoci zvýšení podílu železnice na trhu nákladní přepravy za přetrvávajících nepříznivých okolností.
Zlepšování kvality služeb poskytovaných přepravci je zajisté jedním z prostředků, jak získat věrné zákazníky a přilákat nové;
1.18 klade si otázku, zda Komise musí regulovat tento sektor, když dopravci jsou vázáni smluvními vztahy ke svým zákazníkům, ve kterých jsou požadavky na kvalitu součástí dohodnutých podmínek.
Existuje zde nebezpečí, že regulace vyvolá opačný účinek, zvláště pokud požadavky na kvalitu služeb vyvolají růst jejich cen, zatímco v silniční dopravě zůstane volnost ve sjednávání vzájemně dohodnutých požadavků.
Tato otázka je ještě citlivější pro železniční přepravce v nových členských státech, především pokud Komise neupraví požadavky na kvalitu na stejné bázi pro všechny druhy dopravy.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 žádá, aby navrhovaný časový postup byl upraven tak, aby ponechával dostatečný prostor pro nezbytné vyhodnocení dřívějších reforem, zejména aby toto vyhodnocení bralo v úvahu změny, které reformy vyvolají v zemích, které se staly součástí unie teprve nedávno, a v okrajových oblastech;
2.2 vyzývá k přesnější definici mezinárodní přepravy zahrnutím kritéria, že výchozí a konečná stanice jsou umístěny ve městských centrech významných pro každou ze zemí, které přeprava spojuje.
Definice mezinárodních služeb osobní přepravy, kterou nabízí článek 1 návrhu Směrnice (COM(2004) 139 final) se omezuje na jediné kritérium, totiž že "všechny vozy překračují nejméně jednu hranici".
Jednoduchost tohoto kritéria by mohla vést k nenormálnímu jednání (free riders), protože obsloužení prvního nádraží za státní hranicí by stačilo k získání výhod statutu mezinárodní přepravy, přestože by se téměř celý obrat vytvářel v jediné zemi.
Taková praxe by fakticky vedla k otevření národního trhu dotčené země;
2.3 žádá, aby byla upřesněna úloha státu a místních orgánů při definování charakteristik předpokládané mezinárodní přepravy (počet spojů, počet zastávek, frekvence, periodicita, tarify v národní přepravě);
2.4 navrhuje, aby se upřesnilo znění návrhu směrnice tak, aby za omezení týkající se kabotážní služby byl zodpovědný místní nebo regionální orgán jako úřad organizující dopravu na trase, který je předmětem smlouvy o veřejné službě a regulační orgán zmíněný ve článku 30 směrnice 2001/14/ES;
2.5 doporučuje, aby podmínky upravující poskytování mezinárodních služeb byly definovány tak, aby odrážely povahu předpokládaných služeb.
Podmínky vztahující se k životaschopnosti takových služeb, stanoveného jízdného a úrovně služeb závisí na povaze těchto navrhovaných služeb.
Těžko je tedy možné si a priori představit stejná pravidla například pro přeshraniční přepravu mezi dvěma sousedními regiony, pro vysokorychlostní spojení Londýn – Marseille, pro noční spoje mezi Hamburkem a Curychem a pro sezónní přepravu Paříž – Benátky;
2.6 doporučuje zmínit dopad otevření trhu mezinárodních železničních služeb na mezinárodní autobusové spoje, zejména z hlediska volného určování jízdného na těchto spojích. (Budou mít tyto společnosti také právo národní kabotáže?);
2.7 trvá na nutnosti upřesnit okolnosti, za kterých nové mezinárodní železniční služby budou či nebudou moci volně určovat tarify, zejména pro zákazníky kabotáže, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže s národními přepravci, pokud volností tvorby tarifů nedisponují;
2.8 navrhuje stanovit délku provozování nových služeb, kompatibilní s návratností investice.
Aby se předešlo určité nestálosti nabídky v této oblasti, je třeba poskytnout zúčastněným stranám záruky;
2.9 požaduje, aby byl harmonizovaný doplňkový certifikát pracovníků podmíněný zvládnutím jazyků všech zemí, kterými trasa prochází;
2.10 trvá na tom, aby podmínky kompenzace cestujícím železnicí, zejména v případě zpoždění vlaků, byly shodné s kompenzacemi v letecké přepravě (trvání a úroveň kompenzace);
2.11 připomíná, že se tyto otázky dotýkají rostoucího počtu místních a regionálních orgánů a je tudíž zásadně významné, aby se jejich zástupci přiřazovali státním nebo komunitárním institucím odpovídajícím za zavádění těchto opatření.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení komise
- Další integrace evropského železničního systému: třetí železniční balíček
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícího směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnice ve Společenství
- Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci obsluh lokomotiv a vlaků železniční sítě Společenství
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy
- Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
(2005/C 71/07)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na sdělení Komise – Další integrace evropské železnice: třetí železniční balíček COM(2004) 140 final, návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady upravujícímu směrnici Rady 91/440/EEC o rozvoji železnic Společenství COM(2004) 139 final – 2004/0047 (COD), návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci vlakových čet obsluhujících lokomotivy a vlaky v železniční síti Společenství COM(2004) 142 final - 2004/0048 (COD), návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících mezinárodní železniční přepravy COM(2004) 143 final – 2004/0049 (COD), a návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o kompenzacích v případech neplnění smluvních kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy COM(2004) 144 final – 2004/0050 (COD);
S ohledem na rozhodnutí Rady z 28. dubna 2004 konzultovat Výbor v této záležitosti podle článku 265, prvního odstavce a článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru z 19. června 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním návrhu stanoviska k této záležitosti;
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (COM(1999) 617 final - 1999/0252 COD) (CdR 94/2000 fin) [1];
S ohledem na své dřívější stanovisko ke Sdělení Komise "Na cestě k oblasti integrované evropské železnice" (COM(2002) 18 final (druhý železniční balíček) (CdR 97/2002 fin) [2];
S ohledem nasvé dřívější stanovisko k Bílé knize "Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas rozhodnutí" (COM(2001) 370 final) (CdR 54/2001 fin) [3];
S ohledem na své dřívější stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o udělení finanční pomoci ke zlepšení výkonu systému nákladní přepravy v oblasti životního prostředí - Marco Polo (COM(2002) 54 final - 2002/0038 COD) (CdR103/2002 fin) [4];
S ohledem na své dřívější stanovisko k tématu "Koridory a TEN-T: páka pro růst a směr evropské soudržnosti" a ke sdělení Komise o vývoji Euro-středomořské dopravní sítě (COM(2003) 376 final) (CdR 291/2003 fin) [5];
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 161/2004 rev. 2) přijatému 24.
09. 2004 komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: pan Bernard Soulage, místopředseda regionu Rhône (FR, PES));
Vzhledem k tomu, že:
1) Rozvoj železniční osobní i nákladní přepravy je zásadní podmínkou výstavby integrované Evropy i důležitým zdrojem ekonomického růstu,
2) Hledání vhodné cesty k otevření trhů železniční přepravy by bylo další výhodou při dosahování toho rozvojového cíle, především na mezinárodní úrovni,
3) Jakýkoliv krok směrem k integraci a otevření trhů musí být veden třemi zásadami: kvalita služeb, bezpečnost cestujících a přepravovaného nákladu, práva uživatelů a obsluhovaných oblastí;
přijal jednomyslně na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (jednání dne 17. listopadu) následující stanovisko.
1. Hledisko Výboru regionů
K vytvoření mezinárodního trhu železničních služeb
Zatímco v principu shledává Výbor návrhy přijatelnými, zůstává zde mnoho položek, které je třeba ujasnit, jak ve vztahu k zásahům států a dotčených územních orgánů, tak v rozsahu, směřování a povaze nařízení navrhovaného Komisí.
Výbor regionů zde naléhavě hledá ujištění, že zavedení železniční reformy povede ke zlepšení železničních služeb, zvýší tak konkurenceschopnost železnice ve srovnání s ostatními druhy dopravy a zajistí ekonomickou životnost provozovatelů železniční přepravy.
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá úsilí o prosazení a zavedení oblasti integrované evropské železnice jako nezbytné předběžné podmínky obnovení dynamiky tohoto dopravního prostředku, zásadního z hlediska politiky trvale udržitelné dopravy Evropské unie popsané v Bílé knize;
1.2 souhlasí zásadně s úsilím Komise postoupit směrem k vytvoření skutečného vnitřního trhu železničních služeb v oblasti osobní i nákladní přepravy v souladu s rozhodnutími Evropského parlamentu.
Návrhy předložené v třetím železničním balíčku směřují ke zlepšení kvality služeb nákladní přepravy a postupnému otevření trhu osobní přepravy ve všech zemích Unie, zpočátku v oblasti mezinárodní osobní přepravy;
1.3 shledává, že v oblasti mezinárodní přepravy cestujících je třeba s ohledem na udržitelný rozvoj podpořit iniciativu rozvoje vysokorychlostní přepravy mezi regiony. Musí však být součástí řešení zahrnujícího i kvalitní regionální nabídku dopravní obsluhy, a to i z hlediska jízdního řádu;
1.4 přeje si podpořit rozvoj příhraniční mezinárodní přepravy, představující nezanedbatelnou část trhu kyvadlové přepravy.
Je třeba usnadnit uzavírání vzájemných dohod mezi odpovídajícími regiony a zajistit tak vysokou úroveň kvality a rentability těchto služeb;
1.5 rovněž pozorně sleduje hledisko územního plánování a rovného přístupu k různým regionům.
V tomto ohledu věří, že se podniknou všechny nezbytné kroky zabraňující tomu, aby vstup nových železničních přepravců vedl k opouštění nerentabilních tratí, které se nyní provozují díky mechanismům vyrovnání tarifů.
Nastávají zde dvě možná rizika:
- první se vztahuje k okrajovým nebo odříznutým regionům, které se mohou dostat mimo pozornost nových dopravních služeb, má-li v jejich definování slovo pouze provozovatel.
Kromě toho může některé tratě mezi regiony, nejsou-li předmětem smlouvy o veřejných službách, ohrozit provoz mezinárodních přepravců obsluhujících stanice s největším provozem a tudíž nejziskovější;
- druhé se týká podmínek uplatnění klauzule zachování spojů, zvláště regionálních, které jsou předmětem smlouvy o veřejných službách;
1.6 připomíná, že otázka bezpečnosti železniční přepravy je zásadní, jak poznamenává odůvodnění, a nástup nízkonákladových dopravců nesmí být na újmu požadavkům na bezpečnost uživatelů (příprava strojvedoucích a licence, zastaralý vozový park a pravidla údržby).
Je to tím důležitější, že povolení kabotáže povede k míšení provozu, zejména na regionálních tratích, kde smlouvy o veřejných službách nejčastěji vyžadují zvýšenou úroveň bezpečnosti.
Dále povede povolení kabotáže de facto k liberalizaci v některých národních segmentech trhu železniční přepravy a je nezbytné zajistit, aby takové otevření konkurenci nevedlo k ohrožení hospodářské životnosti některých národních tratí, které nejsou předmětem smluv o veřejných službách;
1.7 potvrzuje svou podporu postupům hodnocení reforem uskutečněných v oblasti železnice k zajištění nabízených služeb (úrovně nabídky, kvalita služeb, bezpečnost, ceny).
Z tohoto pohledu si Výbor klade otázku, zda je navrhovaný časový postup vhodný, protože neponechává dostatečný prostor nezbytnému vyhodnocení předchozích reforem.
Certifikace strojvedoucích železniční sítě Společenství
VÝBOR REGIONŮ
1.8 souhlasí s iniciativou Komise směřující k zavedení systému certifikátu strojvedoucích ve dvou částech: za prvé licence EU platná na celém jejím území, vydaná národním úřadem nebo pověřenou agenturou a náležící strojvedoucímu a za druhé harmonizovaná doplňková certifikace vyjadřující specifické požadavky oprávněné služby, mající omezenou platnost a vydaná železniční společností zaměstnávající strojvedoucího;
1.9 konstatuje, že tato opatření byla konzultována dvěma partnery (Společenství evropských železnic a Evropská federace pracovníků v dopravě) a zaručují volný pohyb pracovníků uvnitř Společenství;
1.10 potvrzuje, že definování přísných bezpečnostních pravidel je nevyhnutelným krokem na cestě k dosažení interoperability sítí.
Navrhovaná harmonizace je nezbytností vzhledem k velké různorodosti národní legislativy, upravující certifikace strojvedoucích.
Přezkušování fyzických a psychologických předpokladů, pravidelné kontroly, sledování úrovně schopností a základní znalost jednoho komunitárního jazyka jsou nepostradatelnými faktory pro zaručení vysoké úrovně železniční bezpečnosti;
1.11 podporuje postupné zavádění nových opatření, která by se v první fázi vztahovala pouze na strojvedoucí vlaků v mezinárodním provozu, ale mohla by být po etapě vyhodnocení popřípadě rozšířena na strojvedoucí všech vlaků.
Práva a povinnosti mezinárodních železničních cestujících
VÝBOR REGIONŮ
1.12 vítá iniciativu Komise upravit práva a povinností mezinárodních železničních cestujících obdobně, jako se tomu stalo v letecké dopravě, což by byl krok směrem k zdravé konkurenci mezi různými způsoby přepravy;
1.13 přeje si, aby se navrhovaná opatření rozšířila na služby vnitřní kabotáže členských států vytvořené v rámci této právní úpravy;
1.14 poznamenává, že zástupci uživatelů a místních orgánů byli velmi nedostatečně bráni v úvahu při postupech, které se pravděpodobně budou zavádět.
Kompenzace v případech neplnění kvalitativních kritérií železničních služeb nákladní přepravy
VÝBOR REGIONŮ
1.15 konstatuje, že podíl železniční nákladní přepravy na trhu klesá v souladu s rostoucími požadavky zákazníků ohledně vyšší kvality, přesnějšího dodržování termínů dodání apod.;
1.16 považuje kroky ke zlepšení kvality služeb poskytovaných železničními společnostmi za nezbytné, má-li se zastavit pokles v železniční nákladní přepravě;
1.17 bere na vědomí úsilí Komise napomoci zvýšení podílu železnice na trhu nákladní přepravy za přetrvávajících nepříznivých okolností.
Zlepšování kvality služeb poskytovaných přepravci je zajisté jedním z prostředků, jak získat věrné zákazníky a přilákat nové;
1.18 klade si otázku, zda Komise musí regulovat tento sektor, když dopravci jsou vázáni smluvními vztahy ke svým zákazníkům, ve kterých jsou požadavky na kvalitu součástí dohodnutých podmínek.
Existuje zde nebezpečí, že regulace vyvolá opačný účinek, zvláště pokud požadavky na kvalitu služeb vyvolají růst jejich cen, zatímco v silniční dopravě zůstane volnost ve sjednávání vzájemně dohodnutých požadavků.
Tato otázka je ještě citlivější pro železniční přepravce v nových členských státech, především pokud Komise neupraví požadavky na kvalitu na stejné bázi pro všechny druhy dopravy.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 žádá, aby navrhovaný časový postup byl upraven tak, aby ponechával dostatečný prostor pro nezbytné vyhodnocení dřívějších reforem, zejména aby toto vyhodnocení bralo v úvahu změny, které reformy vyvolají v zemích, které se staly součástí unie teprve nedávno, a v okrajových oblastech;
2.2 vyzývá k přesnější definici mezinárodní přepravy zahrnutím kritéria, že výchozí a konečná stanice jsou umístěny ve městských centrech významných pro každou ze zemí, které přeprava spojuje.
Definice mezinárodních služeb osobní přepravy, kterou nabízí článek 1 návrhu Směrnice (COM(2004) 139 final) se omezuje na jediné kritérium, totiž že "všechny vozy překračují nejméně jednu hranici".
Jednoduchost tohoto kritéria by mohla vést k nenormálnímu jednání (free riders), protože obsloužení prvního nádraží za státní hranicí by stačilo k získání výhod statutu mezinárodní přepravy, přestože by se téměř celý obrat vytvářel v jediné zemi.
Taková praxe by fakticky vedla k otevření národního trhu dotčené země;
2.3 žádá, aby byla upřesněna úloha státu a místních orgánů při definování charakteristik předpokládané mezinárodní přepravy (počet spojů, počet zastávek, frekvence, periodicita, tarify v národní přepravě);
2.4 navrhuje, aby se upřesnilo znění návrhu směrnice tak, aby za omezení týkající se kabotážní služby byl zodpovědný místní nebo regionální orgán jako úřad organizující dopravu na trase, který je předmětem smlouvy o veřejné službě a regulační orgán zmíněný ve článku 30 směrnice 2001/14/ES;
2.5 doporučuje, aby podmínky upravující poskytování mezinárodních služeb byly definovány tak, aby odrážely povahu předpokládaných služeb.
Podmínky vztahující se k životaschopnosti takových služeb, stanoveného jízdného a úrovně služeb závisí na povaze těchto navrhovaných služeb.
Těžko je tedy možné si a priori představit stejná pravidla například pro přeshraniční přepravu mezi dvěma sousedními regiony, pro vysokorychlostní spojení Londýn – Marseille, pro noční spoje mezi Hamburkem a Curychem a pro sezónní přepravu Paříž – Benátky;
2.6 doporučuje zmínit dopad otevření trhu mezinárodních železničních služeb na mezinárodní autobusové spoje, zejména z hlediska volného určování jízdného na těchto spojích. (Budou mít tyto společnosti také právo národní kabotáže?);
2.7 trvá na nutnosti upřesnit okolnosti, za kterých nové mezinárodní železniční služby budou či nebudou moci volně určovat tarify, zejména pro zákazníky kabotáže, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže s národními přepravci, pokud volností tvorby tarifů nedisponují;
2.8 navrhuje stanovit délku provozování nových služeb, kompatibilní s návratností investice.
Aby se předešlo určité nestálosti nabídky v této oblasti, je třeba poskytnout zúčastněným stranám záruky;
2.9 požaduje, aby byl harmonizovaný doplňkový certifikát pracovníků podmíněný zvládnutím jazyků všech zemí, kterými trasa prochází;
2.10 trvá na tom, aby podmínky kompenzace cestujícím železnicí, zejména v případě zpoždění vlaků, byly shodné s kompenzacemi v letecké přepravě (trvání a úroveň kompenzace);
2.11 připomíná, že se tyto otázky dotýkají rostoucího počtu místních a regionálních orgánů a je tudíž zásadně významné, aby se jejich zástupci přiřazovali státním nebo komunitárním institucím odpovídajícím za zavádění těchto opatření.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Rady na podporu rozvoje venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EAFRD)
(2005/C 164/03)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na návrh nařízení Rady na podporu rozvoje venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EAFRD), KOM(2004) 490 v konečném znění – 2004/161 (CNS);
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. července 2004 konzultovat tuto problematiku s Výborem regionů, v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 15. června 2004 pověřit Komisi pro trvale udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
S ohledem na závěry Druhé evropské konference o rozvoji venkova, která proběhla v Solnohradu (Salzburg) ve dnech 12.– 14. listopadu 2003;
S ohledem na dokument Evropské komise "Posuzování širších důsledků – politika rozvoje venkova po roce 2006";
S ohledem na příspěvek Komise pro trvale udržitelný rozvoj ke stanovisku Výboru regionů ke Třetí zprávě o soudržnosti (DI VR 15/2004 rev. 1);
S ohledem na své stanovisko k reformě všeobecné zemědělské politiky – (CdR 66/2003 v konečném znění) [1];
S ohledem na návrh stanoviska (VR 255/2004) přijatý dne 9. prosince 2004 Komisí pro trvale udržitelný rozvoj (zpravodaj pan Jan Pieter Lokker, člen výkonné rady provincie Utrecht (NL, ELS);
na svém 58. plenárním zasedání ve dnech 23. a 24. února 2005 (jednání dne 23. února) přijal následující stanovisko:
1. Stanoviska Výboru regionů
1. Úvod
1.1 Rozmanitost venkova je rysem Evropské unie.
Nová politika rozvoje venkova musí zohlednit a chránit tuto rozmanitost – ta zahrnuje i sociální strukturu a životní prostředí venkovských oblastí.
Živoucí krajina přináší prospěch nejen venkovskému obyvatelstvu, ale celé společnosti.
1.2 V Evropské unii se pomalu tvoří politika rozvoje venkova, která je obsažnější než pouhé rozšíření politiky zemědělské.
Při klesajícím ekonomickém významu zemědělství v mnoha venkovských oblastech se musí venkovská ekonomika kromě výroby potravin rozšířit i do jiných oborů.
To je jediný způsob, jak udržet evropské venkovské oblasti z hlediska životního prostředí a z hospodářského a sociálního hlediska při životě.
Je nutné sledovat dosažení tří cílů: a) venkovské obyvatelstvo musí mít dlouhodobé vyhlídky zvyšování počtu pracovních příležitostí, rozvoje infrastruktury a širší nabídky zaměstnání; b) zemědělská výroba musí být více orientovaná na spotřebitele spíše než na výrobce, jak tomu bylo v minulosti; c) kvalita potravin se musí zlepšit a je třeba lépe chránit přírodu, krajinu, prostředí a vodu.
1.3 Důležitý je i realistický přístup.
To předpokládá uvědomit si roli evropského zemědělství v ochraně životního prostředí včetně závažných dopadů na oblasti, jež by ohrožení této role v důsledku případného uplatnění těchto kritérií na zemědělské a lesnické činnosti způsobilo.
Politika rozvoje venkova nemůže sama o sobě vyřešit všechny obtíže, před kterými stojí venkovské oblasti EU.
V některých místech problémy přesahují rámec nařízení a budou vyžadovat společnou snahu řady různých fondů.
Proto je nezbytná koordinace mezi politikou rozvoje venkova a regionální politikou na oblastní úrovni.
[2] VR nicméně požaduje další návrhy na přezkoušení politik EU a národních politik, aby byla zajištěna lepší komplementarita s politikami EU a národními politikami pro rozvoj venkova.
EAFRD by měl být také přezkoušen ve vztahu s ostatními politikami, aby byly zaručeny vzájemně prospěšné cíle.
1.4 Konference v Solnohradu (Salzburg) v roce 2003 dodala politice rozvoje venkova nový silný impuls.
VR vítá skutečnost, že závěry ze Solnohradu byly z podstatné části zahrnuty do tohoto nařízení.
Klíčovými prvky úspěchu je aplikace této politiky ve všech regionech EU společně se zjednodušením jejího zavádění i její finanční úpravy.
Výbor regionů také vyslovuje podporu partnerství, tak jak je definuje článek 6 tohoto nařízení.
Je velmi důležité, aby se místní a regionální orgány zapojovaly ve všech fázích politiky rozvoje venkova.
Je to nejlepší způsob, jak zajistit v regionech, kterých se to týká, zavedení opatření, která přinesou zvýšení sociální a ekonomické soudržnosti, a to jak v rámci samotných regionů, tak i mezi regiony navzájem a v sousedních oblastech.
1.5 Následující poznámky k nařízení je třeba vnímat v tomto kontextu.
Hlavní prioritou je vytvořit politiku skutečného rozvoje venkova.
2. K politice rozvoje venkova ve více sektorech
2.1 Výbor regionů přijímá s potěšením skutečnost, že Komise v souladu s ustanoveními čl. 159 smlouvy vyhrazuje významnou část Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) pro regiony spadající do rámce nového cíle "Konvergence".
2.2 Výbor regionů vítá nová navrhovaná legislativní opatření k politice rozvoje venkova, lituje však, že preambule nařízení chápe tuto politiku jako doplňující a průvodní ve vztahu k politice tržní a politice podpory příjmů, nikoli jako politiku nezávislou.
Oprávněnou otázkou však zůstává, zda bude k dispozici dostatek zdrojů pro naplňování velkorysé politiky rozvoje venkova.
2.3 Výbor regionů podporuje prospěšný strategický přístup k rozvoji venkova.
Je důležité zabránit jakémukoli tříštění zdrojů.
Otázkou však zůstává přidaná hodnota pro evropskou strategii.
Lisabonská a göteborgská strategie a závěry ze Solnohradu již poskytují odpovídající rámec na úrovni Evropské unie.
Záleží na členských státech, regionech a místních orgánech, jak uskuteční směry tohoto rámce ve venkovských oblastech a politice rozvoje venkova.
Je to jediný způsob, jak se vypořádat s rozpornými cíli: na jedné straně zajištěním strategického přístupu k politice rozvoje venkova na úrovni EU, na straně druhé udržením přiměřené pružnosti na národní, místní a regionální úrovni.
2.4 Výbor regionů vítá návrh, jenž zajišťuje, že členské státy musí konzultovat své regionální a místní orgány.
Výbor regionů však vyjadřuje znepokojení ohledně doby, kterou dostanou členské státy na zpracování národních strategických plánů a programů rozvoje venkova. Výbor regionů také lituje skutečnosti, že tyto národní strategické plány musí být nejprve předloženy a teprve poté je možné Evropské komisi zaslat programy pro rozvoj venkova, protože se jedná o těsně související opatření.
Z tohoto hlediska Výbor regionů navrhuje, aby se použil stejný postup jako v případě regionální politiky, kdy mohou členské státy předložit strategický rámec současně s operačními programy (doporučení 1).
2.5 Z dlouhodobé perspektivy je cílem zavedení jediného regionálního fondu, což by odstranilo rozdílnosti mezi financováním politiky regionálního rozvoje a regionální politiky.
V jednotlivých regionech by mělo být záměrem řešení možností a nesnází celého regionu na základě jediné strategie soudržnosti, zaměřené na celé území regionu.
2.6 Politika rozvoje venkova je formulovaná na základě jednoho nebo více programů rozvoje venkova.
Na základě vyhodnocení předností a slabin daného regionu a členského státu programy rozvoje venkova zavádějí opatření podle potřeb regionu a členského státu.
Tato akce může být v rozporu s ustanoveními článku 16 nařízení, která stanoví minimální finanční příspěvek Společenství ohledně každého prioritního cíle (15 % v případě os I a III a 25 % v případě osy II).
Výbor regionů podporuje požadavek vyváženosti výdajů na politiku regionálního rozvoje.
Z tohoto pohledu je možné doporučit především v případě třetího prioritního cíle – jmenovitě podpoře diversifikace hospodářství venkovských oblastí – přidělování minimálního příspěvku.
Hodnocení různých regionálních rozvojových programů pokrývajících období 2000-2006 skutečně ukázalo, že právě tato součást politiky regionálního rozvoje byla málo vyvinutá.
Hodnocení předností a slabin prováděné ve spojení s výše uvedenými programy nicméně musí být faktorem, který bude určovat, jak mají být zdroje různým prioritním cílům přidělovány.
VR tedy žádá, aby bylo možné odchýlit se od procentních podílů stanovených ve článku 16 v případech, kdy je takový postup odpovídajícím způsobem zdůvodněný podle výše zmíněné analýzy (Doporučení 3).
2.7 Je také nezbytné rozdělovat zdroje tak, aby nebránily těm projektům, které celkově vzato spadají do působnosti nařízení, ale zacházejí mimo rozsah působnosti některého jednotlivého prioritního cíle. Podmínka článku 71, odst.
6, že určitá akce může být financovaná pouze pod jednou prioritní osou, však zřejmě vylučuje dosažení výše uvedeného cíle. Výbor regionů tedy navrhuje odpovídající úpravu tohoto článku (Doporučení 19).
2.8 Nařízení se vyznačuje pozoruhodnou podrobností, zejména ve srovnání s nařízeními zabývajícími se regionální politikou.
Možná by bylo lepší svěřit zodpovědnost za zpracování některých jednotlivých záležitostí osobám, které zodpovídají za přípravu programu rozvoje venkova.
Názorným příkladem jsou opatření, podle kterých pouze malé a velmi malé podniky mají možnost získat podporu ke zlepšení zpracování a marketingu. Článek 50 stanoví, že pouze jedno z dětí rolníka může získat podporu pro diverzifikaci a maximální úrovně podpory EU jsou vyčísleny v Příloze I.
2.9 Jedním ze závěrů solnohradské konference bylo konstatování, že život na venkově je nepostradatelný pro zemědělství, stejně jako je zemědělství nepostradatelnou součástí života na venkově.
Je velmi důležité, aby programy regionálního rozvoje věnovaly odpovídající pozornost zahájení hospodaření mladými rolníky.
V současné době neexistuje integrovaná politika zabývající se mladými rolníky.
Jedním z případů takové integrované politiky by bylo zavedení startovacího balíčku, který by soustředil v jediném nástroji všechny záležitosti vztahující se k převzetí podniku a zahájení hospodaření mladými rolníky.
2.10 Výbor regionů bere na vědomí návrh přestat používat socioekonomická kritéria pro označení "jiných znevýhodněných oblastí kromě oblastí horských" a sladění základu pro výpočet příspěvků s platbami pro zemědělství a životní prostředí.
Důvody Komise pro tento krok jsou zřejmé, Výbor regionů však vyjadřuje znepokojení nad možným dopadem takových změn kritérií na zemědělské podnikání v oblastech, kterých se to týká.
V případě, že by navrhované změny měly významnější socioekonomické dopady, je nezbytné vytvořit podmínky zavádění ostatních politických opatření, které by takové účinky zmírnily.
Přinejmenším by se mělo také zvážit stanovení přechodného období pro postupný útlum pomoci rolníkům v oblastech, které v blízké budoucnosti pozbudou možnost podpory.
2.11 Výbor regionů vítá skutečnost, že kromě rolníků mají nyní možnost zemědělsko-ekologických opatření i jiní vlastníci půdy.
Tyto subjekty mohou představovat chybějící propojení v oblasti řízení půdy, jehož záměrem je pokrýt veškerou půdu v oblasti, tedy nejen půdu zemědělskou.
V této souvislosti Výbor regionů výslovně navrhuje přijetí ustanovení, která by odměňovala zemědělsko-ekonomická opatření, s ohledem na skutečnost, že stávající schéma odměn – založené na dodatečných nákladech a ušlém příjmu z důvodu plnění závazku – není vždy možné použít.
Jednou z možností je úprava náhrad, založená na skutečném výstupu a s ním spojenými přínosy (Doporučení 84).
2.12 Toto nařízení již neobsahuje přijímající iniciativu pro zemědělsko-ekologická opatření, tj. možnost 20 % navýšení příspěvku.
Je to nevhodné, uvážíme-li užitečnost takových opatření a jejich význam pro hospodaření s půdou. Výbor regionů navrhuje opětovné zavedení této iniciativy (Doporučení 84).
2.13 Existují dosti výrazné rozdíly mezi zeměmi s dobře rozvinutým a méně rozvinutým sektorem lesnictví.
Návrhy Komise nejsou dostatečně flexibilní, aby podporovaly zalesňování v zemích, kde je nedostatek lesů.
Rozvoj lesnického průmyslu bude v těchto zemích ohrožen a environmentální výhody ztraceny, nebudou-li vyčleněny prostředky na překlenutí rozdílů.
2.14 Každý rok hledá mnoho zemědělců práci mimo zemědělský sektor.
V některých regionech to může prohlubovat problém vylidňování.
Kromě vytváření pracovních míst je třeba věnovat pozornost i přeškolování zemědělských pracovníků a možnostem zemědělských profesí na částečný pracovní úvazek.
Programy rozvoje venkova musí poskytnout prostor pro toto přeškolování a/nebo výkon několika činností, a to včetně nezemědělských, v nemalé míře v regionech, které budou mít menší prospěch ze strukturálního financování (zejména z Evropského sociálního fondu).
V regionech, kam se více soustředí financování z ESF, by měly příslušné programy ESF výslovně umožňovat přeškolování zemědělských pracovníků a výkon několika činností.
2.15 Venkovské oblasti Unie uchovávají vzácné přírodní a kulturní dědictví, jež může hrát klíčovou roli v diverzifikaci ekonomiky venkova.
Nicméně schopnost místního turistického průmyslu využívat těchto zajímavostí trvale udržitelným způsobem a poskytovat turistovi vysoce kvalitní zkušenosti je často omezena špatným poskytováním služeb nebo nevhodným rozvojem produktů.
Proto je důležité zmínit výslovně vytváření dle článku 52 nařízení, jež se týká turistiky (Doporučení 6).
2.16 Ženy hrají podstatnou úlohu v diverzifikaci hospodářství venkovských oblastí, ale často také čelí specifickým problémům, jako je omezenější přístup ke kapitálu potřebnému k zahájení hospodaření.
Výbor regionů je toho názoru, že nařízení by mělo pomoci zajistit větší účast žen na venkovském hospodaření (Doporučení 11).
Nezastupitelnou úlohu v diversifikaci venkovského hospodaření má také internet.
Mnohé venkovské oblasti však mají přístup k internetu omezený nebo žádný.
Výbor vítá návrh Komise, využít Evropský fond pro rozvoj venkova (EFRV) na dostatečné vybavení venkovských oblastí infrastrukturami IKT.
Významně se tím přispěje k překlenutí tohoto "digitálního rozdělení".; vyřešení tohoto problému by také napomohlo zvýšit přitažlivost dotčených oblastí pro nové podnikatelské subjekty a mohlo by umožnit stávajícím podnikům vstup na nové trhy.
Doplňující opatření by byla možná v rámci priority diversifikace venkovského hospodářství Evropského fondu regionálního rozvoje.
3. … s pozoruhodným rozsahem možností uskutečňování na regionální úrovni …
3.1 Výbor regionů přičítá podstatný význam zahrnutí místních a regionálních orgánů do přípravy a uskutečňování programů rozvoje venkova a má za to, že tato úloha by se měla výrazněji odrazit v nařízení (Doporučení 13).
Výbor regionů vybízí k tomu, aby národní strategie nabízely odpovídající rozsah opatření přizpůsobených potřebám regionů a místních oblastí (viz též výše, bod 2.2).
VR přičítá význam tomu, aby strategie braly v úvahu potřeby vyváženého prostorového rozvoje v každém regionu.
Příliš mnoho evropských nebo národních pravidel pro strategii může zbrzdit zavádění regionálních iniciativ přizpůsobených místním příležitostem a obtížím.
3.2 Tvorba programů, financování a monitorování musejí být přizpůsobeny skutečným potřebám.
Proto je podivné, že by nařízení mělo stanovit, že členské státy musí připravovat program rozvoje venkova buď na celostátní nebo regionální úrovni.
Bylo by lepší poskytnout v tomto bodu členským státům více volnosti, včetně možnosti kombinovat regionální a národní programy.
Nadto se právě v členských státech s federální správou v právě probíhajícím období podpory osvědčila možnost povolení národních rámcových řešení, která pak mohla být realizována v regionálních programech. (Doporučení 2).
3.3 Výbor regionů vítá návrh Komise, aby se třetí priorita prováděla především prostředky strategií místního rozvoje.
Nelze pochybovat o tom, že nové ekonomické činnosti jsou pro venkovské oblasti životně důležité.
Tyto činnosti doplňují zemědělskou činnost.
Nové činnosti je však nutné zavádět s rozmyslem a tyto činnosti nesmí snižovat kvalitu venkovských oblastí.
V tomto kontextu Výbor sdílí názor vyjádřený ve stanovisku Evropského hospodářského a sociálního výboru, [3] že je nutné se vyhnout "venkovské urbanizaci", tj. uplatňování stejných opatření ve venkovských i městských oblastech.
To určitě platí pro venkovské oblasti pod městským tlakem, kde zachování povahy a charakteristických rysů těchto oblastí je životně důležité pro kvalitu městského života.
Problémy, se kterými se tyto oblasti potýkají, včetně problémů spojených s městským zemědělstvím, vyžadují zcela odlišný přístup, než kterým je možné čelit nesnázím v okrajovějších venkovských oblastech.
Nařízení musí nabídnout odpovídající rozsah, který by tyto požadavky pokryl.
4. … a jasná úloha programu LEADER
4.1 Výbor regionů přičítá velkou důležitost programu LEADER a lituje proto nejasné formulace nařízení, pokud se týká úlohy programu LEADER.
Na jedné straně je přístup LEADER ve článku 4.2 označený jako čtvrtý prioritní cíl, na straně druhé je popisovaný také jako metodologie zavádění opatření pro první tři prioritní cíle.
Výbor regionů vyzývá, aby se přístupu LEADER dostalo oprávněného postavení, jmenovitě postavení samostatné priority, srovnatelné s úlohou, kterou v regionální politice sehrává Interreg.
Podřazování přístupu LEADER hlavnímu proudu ohrožuje jeho jedinečný charakter a přidanou hodnotu.
Výbor regionů vyzývá Evropskou komisi k upřesnění nařízení v otázce budoucí úlohy programu LEADER a jasné stanovení programu LEADER jako samostatné priority.
4.2 Pokud se týká zavádění místních strategií, zdá se, že článek 63 odst. 1 říká, že tyto strategie musí plnit všechny cíle čtyř prioritních os.
To je v rozporu s ustanovením článku 62, písm. a), které stanoví, že uskutečňování iniciativy LEADER se děje "s ohledem na dosažení cílů jedné nebo několika ze tří prioritních os…"; Výbor regionů navrhuje odstranění této nekonzistence ze znění nařízení (Doporučení 14).
4.3 Výbor regionů podporuje návrh Komise vyhradit pro LEADER nejméně podstatnou část prostředků EU, kterými disponují členské státy, podle potřeb oblastí, kterých se to týká.
Výbor regionů též vítá návrh zřídit evropskou síť pro vývoj venkova.
V procesu vytváření by bylo možné čerpat ze zkušeností z vytváření národních sítí v rámci programu LEADER.
Výbor regionů nicméně varuje před opakováním nepřípustných průtahů, které nastaly při zřizování Observatoře venkovských oblastí EU (LEADER+), Evropské observatoře LEADER (LEADER II) a mnoha národních sítí LEADER.
Pro Evropskou komisi a členské státy by mělo být zřízení těchto orgánů od samého počátku programovacího období prioritou.
Místní orgány mají velké zkušenosti s prací podle programu LEADER, které by měly být využity členskými státy při vypracovávání koncepce LEADER.
4.4 Výbor regionů odmítá ponechávat významnou část dostupného rozpočtu jako rezervu pro ty členské státy, jejichž programy LEADER dosahují nejlepších výsledků.
To pravděpodobně povede k tomu, že se bude dávat přednost krátkodobým, "snadným" projektům před střednědobými a dlouhodobými projekty.
Z důvodů spolehlivého plánování musí být určeno, jaké prostředky jsou ve kterém členském státu k dispozici. (Doporučení 15 a 18).
5. Závěry
5.1 Výbor regionů je toho názoru, že důležité je neohrozit kontinuitu akcí a opatření během přechodu mezi programovým obdobím 2000 – 2006 a programovým obdobím 2007 – 2013.
Musí se proto zajistit, aby se opatření, které byly povoleny na několik let ještě ve starém období, např. v oblasti zemědělství a životního prostředí, financovala až do ukončení příslušného období a aby byl ponechán přislíbený příspěvek Společenství (podíl spolufinancování).
Výbor regionů podporuje návrh Komise na vyčlenění částky 88,75 miliard euro z rozpočtu (vyjma modulace) na financování politiky rozvoje venkova v EU, aby se dostala efektivní politika rozvoje venkova do nové fáze.
Opětovnou nacionalizaci politiky nebo její části VR výrazně odmítá.
5.2 Výbor regionů bere na vědomí, že podle návrhu nařízení se musí mimo ex-ante, ex-post a střednědobého hodnocení předložit i průběžné roční hodnocení, zajímá ho ale, jaká je přidaná hodnota průběžného ročního hodnocení.
5.3 Jedním z cílů nařízení je zjednodušení legislativy, která tuto oblast upravuje.
Aby bylo možné posoudit, je-li tohoto cíle dosaženo, je nezbytné prozkoumat prováděcí nařízení.
Výbor regionů by přivítal žádost o stanovisko k těmto prováděcím nařízením, vzhledem ke zkušenostem, které mají členové Výboru regionů s implementační politikou v této oblasti.
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Článek 11a(2)
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Každý členský stát pošle svůj národní strategický plán Komisi před předložením svých programů rozvoje venkova. _BAR_ 2.Každý členský stát pošle svůj národní a/nebo regionální strategický plán Komisi před předložením svých programů rozvoje venkova nebo zároveň s nimi. _BAR_
Odůvodnění:
Smyslem pozměňovacího návrhu je dosáhnout konzistence postupu předkládání národního strategického plánu a programů rozvoje venkova s postupem podle nařízení o regionální politice.
Strategie rozvoje venkova v souladu s principem subsidiarity přísluší členským státům na místní úrovni nejvhodnější pro konkrétní situaci v daném členském státě.
Doporučení 2
Článek 14(2)
Navrhovaný text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Členský stát může předložit buď samostatný program pro celé území, nebo program pro každý region. _BAR_ Členský stát může předložit buď samostatný program pro celé území, nebo program pro každý region.
Pokud jsou programy na národní i regionální úrovni, musí být jasná jejich vzájemná souvislost.
Členské státy mohou předložit ke schválení také všeobecná rámcová řešení, která mají být celá nebo z části součástí programů regionů. _BAR_
Odůvodnění:
Změna by umožnila členským státům možnost přizpůsobit programy vlastním potřebám.
Doporučení 3
Článek 16
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Finanční příspěvek Společenství každému ze tří cílů uvedených v článku 4 pokrývá alespoň 15 % celkového příspěvku fondu k programu pro prioritní osy 1 a 3 uvedeného v hlavě IV kapitole I oddíle I a III a 25 % celkového příspěvku fondu k programu pro prioritní osu 2 uvedeného v oddíle II kapitoly I. _BAR_ Finanční příspěvek Společenství každému ze tří cílů uvedených v článku 4 pokrývá alespoň 15 % celkového příspěvku fondu k programu pro prioritní osy 1 a 3 uvedeného v hlavě IV kapitole I oddíle I a III a 25 % celkového příspěvku fondu k programu pro prioritní osu 2 uvedeného v oddíle II kapitoly I. Tyto procentní podíly nemusí být požadovány, existuje-li pro to dostatečné odůvodnění založené na analýze podle článku 15(a). _BAR_
Odůvodnění:
Úprava umožní orgánu připravujícímu program rozvoje venkova větší flexibilitu přidělování rozpočtových zdrojů různým opatřením podle potřeb programu.
Doporučení 4
Článek 19 písm. c) odst. iii)
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Podpora zaměřená na konkurenceschopnost sektoru zemědělství a lesnictví se týká:(...) _BAR_ Podpora zaměřená na konkurenceschopnost sektoru zemědělství a lesnictví se týká:(...) _BAR_
c)opatření zaměřených na zlepšení kvality zemědělské produkce a výrobků na základě:(...) _BAR_ c)opatření zaměřených na zlepšení kvality zemědělské produkce a výrobků na základě:(...) _BAR_
iii)podpory seskupení producentů pro informační a reklamní akce týkající se výrobků v rámci programů jakosti potravin; _BAR_ iii)podpory seskupení producentů, včetně řídicích orgánů pro normy nebo nástroje kvality a meziprofesních asociací, pro informační a reklamní akce týkající se výrobků v rámci programů jakosti potravin; _BAR_
Odůvodnění:
Odkazuje se na seskupení producentů čerstvých a zpracovaných výrobků v širším smyslu.
Jedná se o řídicí orgány, v nichž jsou zastoupeni producenti a/nebo zpracovatelé.
Doporučení 5
Článek 27
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Přidání hodnoty k primární zemědělské a lesnické produkci _BAR_ Přidání hodnoty k primární zemědělské a lesnické produkci _BAR_
1.Podpora uvedená v čl. 19 písm. b) bodě iii) se poskytuje pro investice, které: _BAR_ 1.Podpora uvedená v čl. 19 písm. b) bodě iii) se poskytuje pro investice, které: _BAR_
a)zlepšují celkovou produktivitu podniku; _BAR_ a)zlepšují celkovou produktivitu podniku; _BAR_
b)týkají se zpracování a prodeje výrobků uvedených v příloze I Smlouvy s výjimkou produktů rybářství a produktů lesnictví a _BAR_ b)týkají se zpracování a prodeje výrobků uvedených v příloze I Smlouvy s výjimkou produktů rybářství a produktů lesnictví a _BAR_
c)dodržují normy Společenství platné pro příslušné investice.Pokud jsou investice uskutečněny za účelem splnění norem Společenství, může být podpora poskytnuta jen těm investicím, které jsou uskutečněny mikropodniky podle odstavce 2, aby byly splněny nově zavedené normy Společenství.
V tomto případě může být zemědělcům pro splnění tohoto standardu poskytnuta dodatečná lhůta nepřekračující 36 měsíců od data, kdy se norma stane pro podnik závaznou. _BAR_ c)dodržují normy Společenství platné pro příslušné investice.Pokud jsou investice uskutečněny za účelem splnění norem Společenství, může být podpora poskytnuta jen těm investicím, které jsou uskutečněny mikropodniky podle odstavce 2, aby byly splněny nově zavedené normy Společenství.
V tomto případě může být zemědělcům pro splnění tohoto standardu poskytnuta dodatečná lhůta nepřekračující 36 měsíců od data, kdy se norma stane pro podnik závaznou. _BAR_
2.Podpora podle odstavce 1 je omezena na mikropodniky a malé podniky ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES.
V případě lesnické produkce se podpora omezuje na mikropodniky.Podpora nesmí být udělena podnikům, které mají obtíže ve smyslu obecných směrů Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích. _BAR_ 2.Podpora podle odstavce 1 je omezena na mikropodniky a malé a střední podniky ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES a na organizace v rámci zemědělsko-potravinářského sektoru.V případě lesnické produkce se podpora omezuje na mikropodniky. _BAR_
3.Podpora je omezena maximální výší stanovenou v příloze I. _BAR_ 3.Podpora nesmí být udělena podnikům, které mají obtíže ve smyslu obecných směrů Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích. _BAR_
Odůvodnění:
Tato úprava je navrhována analogicky k opatřením jiných strukturálních fondů a podtrhuje skutečnost, že zemědělsko-potravinářský sektor vytváří více pracovních míst než jiné výrobní sektory.
Doporučení 6
Článek 34
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Opatření _BAR_ Opatření _BAR_
Podpora v rámci tohoto oddílu se týká následujících opatření: _BAR_ Podpora v rámci tohoto oddílu se týká následujících opatření: _BAR_
a)opatření zaměřených na udržitelné využívání zemědělské půdy prostřednictvím: _BAR_ a)opatření zaměřených na udržitelné využívání zemědělské půdy prostřednictvím: _BAR_
i)plateb za přírodní znevýhodnění poskytovaných zemědělcům v horských oblastech; _BAR_ i)plateb za přírodní znevýhodnění poskytovaných zemědělcům v horských oblastech; _BAR_
ii)plateb zemědělcům v znevýhodněných oblastech jiných než horských oblastech; _BAR_ ii)plateb zemědělcům v znevýhodněných oblastech jiných než horských oblastech; _BAR_
iii)plateb v rámci programu NATURA 2000; _BAR_ iii)plateb v rámci programu NATURA 2000; _BAR_
iv)plateb v rámci agroenvironmentu a zajištění dobrých životních podmínek zvířat; _BAR_ iv)plateb v rámci agroenvironmentu a zajištění dobrých životních podmínek zvířat; _BAR_
v)podpory neproduktivních investic. _BAR_ v)podpory neproduktivních investic. _BAR_
b)opatření zaměřených na udržitelné užívání lesní půdy prostřednictvím: _BAR_ b)opatření zaměřených na udržitelné užívání lesní půdy prostřednictvím: _BAR_
i)prvního zalesnění zemědělské půdy; _BAR_ i)prvního zalesnění zemědělské půdy; _BAR_
ii)prvního založení agrolesnických systémů na zemědělské půdě; _BAR_ ii)prvního založení agrolesnických systémů na zemědělské půdě; _BAR_
iii)prvního zalesnění nezemědělské půdy; _BAR_ iii)prvního zalesnění nezemědělské půdy; _BAR_
iv)plateb v rámci programu NATURA 2000; _BAR_ iv)plateb v rámci programu NATURA 2000; _BAR_
v)plateb za lesní prostředí; _BAR_ v)plateb za lesní prostředí; _BAR_
vi)obnovy potenciálu lesní produkce a zaváděním preventivních opatření; _BAR_ vi)obnovy potenciálu lesní produkce a zaváděním preventivních opatření; _BAR_
vii)podpory neproduktivních investic. _BAR_ vii)podpory neproduktivních investic. _BAR_
_BAR_ c)opatření zaměřených na rozšíření a péči o zemědělsko-lesnicko-pastýřské systémy včetně následujících ustanovení:i)podpory na péči o agrolesnické systémy;ii)podpory NATURA 2000. _BAR_
Odůvodnění:
V evropských předpisech je využití půdy rozděleno do dvou kategorií: zemědělská půda a lesní půda.
Agrolesnické systémy jsou ty, jež na stejném území slučují krátkodobé zemědělské či chovatelské činnosti s dlouhodobou produkcí statků spojených s lesními dřevinami (dřevo, korek, rekreace a celá řada externalit příznivých pro životní prostředí). Agrolesnické využívání půdy pokrývá široké spektrum výrobních režimů, založených na několikerém využívání půdy a optimalizaci synergie mezi různými způsoby jejího využití, a umožňuje vzájemně výhodné využití stromů, plodin a zvířat.
Návrh nařízení uznává existenci třetího okruhu využití půdy, odlišného od zemědělství a lesnictví.
Podpora Společenství se však týká pouze zakládání takových systémů.
Navrhované znění zahrnuje i zachování a údržbu agrolesnických systémů.
Doporučení 7
Článek 36
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Platby v rámci programu NATURA 2000 _BAR_ Platby v rámci programu NATURA 2000 _BAR_
Podpora uvedená v čl. 34 písm. a) bodě iii) se poskytuje zemědělcům každý rok a na hektar zemědělsky využité půdy ke kompenzaci nákladů a příjmů vyplývajících z nevýhod v příslušných oblastech týkajících se provádění směrnic 79/409/EHS a 92/43/EHS. _BAR_ Podpora uvedená v čl. 34 písm. a) bodě iii) se poskytuje zemědělcům každý rok a na hektar zemědělsky využité půdy ke kompenzaci nákladů a příjmů vyplývajících z nevýhod v příslušných oblastech týkajících se provádění směrnic 79/409/EHS a 92/43/EHS a k povzbuzení vzhledem k environmentální hodnotě jejich způsobu využití půdy. _BAR_
Odůvodnění:
Je třeba společensky uznat environmentální význam zemědělství a jeho roli v ochraně fauny, flory a krajiny. Nemělo by být pojednáváno jako méně významná činnost, jejíž provozování je možné omezit.
Doporučení 8
Článek 37(4)
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
4.Platby jsou poskytovány ročně a pokrývají další náklady a ztrátu příjmů vyplývající ze závazků a v případě potřeby také náklady na transakci.Je-li třeba, jsou příjemci vybíráni na základě výběrového řízení užitím kritérií účinnosti v hospodářské oblasti, v oblasti životního prostředí a dobrých životních podmínek zvířat.Podpora je omezena maximální výší stanovenou v příloze I. _BAR_ 4.Platby jsou poskytovány ročně a pokrývají další náklady a ztrátu příjmů vyplývající ze závazků a v případě potřeby také náklady na transakci.Tyto platby mohou být zvýšeny o 20%, aby podpořily zahájení hospodaření.V případě zmocnění mohou členské státy navrhnout alternativní schémata podpory.Je-li třeba, jsou příjemci vybíráni na základě výběrového řízení užitím kritérií účinnosti v hospodářské oblasti, v oblasti životního prostředí a dobrých životních podmínek zvířat.Podpora je omezena maximální výší stanovenou v příloze I. _BAR_
Odůvodnění:
Vzhledem k důležitosti zemědělsko-ekologických dohod pro spravování krajiny je správné dále povzbuzovat účast na takových dohodách.
Je důležité rozšířit základnu pro výpočet podpory, protože stávající systém není vždy použitelný.
Doporučení 9
Nový článek 46 a
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ Podpora určená na zachování a zlepšení agrolesnických systémů s vysokou hodnotou pro životní prostředí1.Podpora uvedená v čl. 34 písm. c) i) se poskytuje zemědělcům, již se zavážou k využití půdy a systému řízení zaručujícím zachování a zlepšení agrolesnických systémů s vysokou hodnotou pro životní prostředí a zahrnují především péči o dobré životní podmínky zvířat.2.Členské státy sestaví seznam možných lokalit, jež bude možno považovat za agrolesnické systémy s vysokou hodnotou pro životní prostředí.3.Podpora je omezena maximální výší stanovenou v příloze I. _BAR_
Odůvodnění:
Viz doporučení č. 6.
Doporučení 10
Nový článek 49 b
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ Podpora "NATURA 2000"Podpora podle čl. 34 písm. c) bodu ii) se poskytuje ročně a na hektar agrolesního pozemku fyzickým osobám nebo jejich sdružením na kompenzaci nákladů vzniklých na základě omezení užívání těchto pozemků v důsledku uplatnění směrnic 79/409/EHS a 92/43/EHS.Podpora je vymezena minimální a maximální částkou stanovenou v příloze I. _BAR_
Odůvodnění:
Viz doporučení č. 6.
Doporučení 11
Článek 49 a
text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Podpora uvedená v tomto oddíle zahrnuje: _BAR_ Podpora uvedená v tomto oddíle zahrnuje: _BAR_
a)Opatření pro diverzifikaci hospodářství venkova zahrnující: _BAR_ a)Opatření pro diverzifikaci hospodářství venkova zahrnující: _BAR_
(i)diverzifikaci činností nezemědělského charakteru; _BAR_ (i)diverzifikaci činností nezemědělského charakteru; _BAR_
(ii)podporu zakládaní a rozvoje mikropodniků z hlediska podpory jejich podnikání a rozvoje hospodářské struktury; _BAR_ (ii)podporu zakládaní a rozvoje mikropodniků z hlediska podpory jejich podnikání a rozvoje hospodářské struktury; _BAR_
(iii)podporu turistických aktivit; _BAR_ (iii)podporu turistických aktivit; _BAR_
(iv)ochranu, modernizaci a správu přírodního dědictví s přispěním k udržitelnému hospodářskému rozvoji. _BAR_ (iv)podporu větší účasti žen na hospodářství venkova. _BAR_
_BAR_ (v)ochranu, modernizaci a správu venkovského (přírodního, historického a kulturního)dědictví s přispěním k udržitelnému hospodářskému rozvoji. _BAR_
Odůvodnění:
Ženy hrají významnou úlohu v diversifikaci venkovského hospodářství, často ale čelí specifickým překážkám, jako je omezený přístup ke kapitálu.
Pozměňovací návrh je zaměřený tak, aby podpořil opatření k odstranění těchto překážek.
V rámci strategií rozvoje venkova EAFRD úspěšně podporují venkovské dědictví v širším slova smyslu.
K přírodnímu dědictví je nutno přičíst také dědictví historické a kulturní, jež jsou předmětem akcí v rámci Skupin rozvoje venkova.
Doporučení 12
Článek 52
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Podpora turistiky _BAR_ Podpora turistiky _BAR_
Podpora uvedená v čl. 49 písm. a) bodě iii) hradí následující: _BAR_ Podpora uvedená v čl. 49 písm. a) bodě iii) hradí následující: _BAR_
a)infrastrukturu v malém měřítku, jako jsou informační střediska a značení turistických míst; _BAR_ a)infrastrukturu v malém měřítku, jako jsou informační střediska a značení turistických míst; _BAR_
b)rekreační infrastrukturu nabízející přístup k přírodním oblastem a ubytování o malé kapacitě; _BAR_ b)rekreační infrastrukturu nabízející přístup k přírodním oblastem a ubytování o malé kapacitě; _BAR_
c)rozvoj turistických produktů vztahujících se k venkovské turistice a jejich uvedení na trh. _BAR_ c)rozvoj turistických produktů vztahujících se k venkovské turistice a jejich uvedení na trh, včetně on-line marketingu. _BAR_
_BAR_ d)specifickou odbornou přípravu pro sektor turistiky v oblastech, jako jsou zákaznické služby a rozvoj produktů. _BAR_
Odůvodnění:
Venkovské oblasti nabízejí úžasné přírodní dědictví a jiné zajímavosti.
Nicméně schopnost místního turistického průmyslu využívat těchto zajímavostí trvale udržitelným způsobem a poskytovat turistovi vysoce kvalitní zkušenosti je často omezena špatným poskytováním služeb nebo nevhodným rozvojem produktů.
Článek 56 může odkazovat na "odbornou přípravu", avšak specifický odkaz na odbornou přípravu v souladu s opatřeními pro turistiku je velice důležitý.
Stále častěji si lidé rezervují cestu, ubytování, dovolenou a aktivity a služby volného času, stejně jako přístup k informacím, online.
Menší poskytovatelé služeb venkovské turistiky jsou znevýhodněni, pokud nebyli vyškoleni a nemají prostředky pro provozování rezervací a marketingu online.
Doporučení 13
Článek 58
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Strategie místního rozvojeOpatření uvedená v článku 49 se uplatňují přednostně prostřednictvím strategií místního rozvoje. _BAR_ Strategie místního rozvojeOpatření uvedená v článku 49 se uplatňují přednostně s aktivním zapojením místních orgánů prostřednictvím strategií místního rozvoje. _BAR_
Odůvodnění:
Mnoho opatření stanovených v článku 49 jsou klíčovými zodpovědnostmi místních orgánů. V předchozích programech pro rozvoj venkova měly místní orgány v některých členských státech pouze okrajovou úlohu v procesu a nebyly přímo zapojeny do plnění strategií pro místní rozvoj.
Zajištění aktivní účasti místních orgánů v EAFRD umožní globálnější a souvislejší přístup k rozvoji mnoha venkovských oblastí.
Pokud by nebyl uveden specifický odkaz na místní orgány, plnění cílů EAFRD by mohlo být ohroženo.
Doporučení 14
Článek 63(1)
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.V případě podpory uvedené v čl. 62 písm. a) splňují operace v rámci strategie cíle uvedené v tomto nařízení pro každou z prioritních os. _BAR_ 1.V případě podpory uvedené v čl. 62 písm. a) splňují operace v rámci strategie cíle jeden nebo více cílů uvedených v tomto nařízení pro každou z prioritních os. _BAR_
Odůvodnění:
Článek 63(1) stanoví, že opatření prováděná v rámci programu LEADER musí plnit všechny cíle nařízení, což není konzistentní s článkem 62(a).
Pozměňovací návrh sjednocuje formulaci těchto dvou článků.
Doporučení 15
Článek 70(2)
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
3 % finančních prostředků uvedených v odstavci 1 v hodnotě 2,66 miliardy EUR v cenách roku 2004 je přiděleno jako rezerva uvedená v článku 92. _BAR_ 3 % finančních prostředků uvedených v odstavci 1 v hodnotě 2,66 miliardy EUR v cenách roku 2004 je přiděleno jako rezerva uvedená v článku 92. _BAR_
Odůvodnění
Nemá smysl vytvářet výkonnostní rezervu pro přístup LEADER.
Doporučení 16
Článek 71.4
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Nezávisle na limitech vymezených v odstavci 3 může být příspěvek fondu zvýšen o pět procent pro programy v nejokrajovějších regionech a pro menší ostrovy v Egejském moři. _BAR_ Nezávisle na limitech vymezených v odstavci 3 může být příspěvek fondu zvýšen do výše 85% veřejných výdajů v rámci financovánío pět procent pro programyů v nejokrajovějších regionech a pro menší ostrovy v Egejském moři. _BAR_
Odůvodnění:
Uznání specifické povahy a zvláštní závažnosti problémů rozvoje nejokrajovějších evropských regionů dle čl. 299.2 Smlouvy o Ústavě pro Evropu (budoucí čl.
III-424) vyžaduje specifický a náležitý přístup k těmto regionům v rámci zemědělské politiky po roce 2006.
Specifické problémy zemědělství v nejokrajovějších regionech rovněž vyžadují vyšší podporu směřující právě do těchto regionů.
Je proto nezbytné zachovat míru podpory pro dosažení maximální efektivnosti, a zmírnit tak významná strukturální znevýhodnění, jež vyplývají především z odlehlosti či ostrovní povahy uvedených regionů.
Doporučení 17
Článek 87
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Každý rok při předložení výroční zprávy o pokroku prověří Komise a řídící orgán hlavní výsledky předcházejícího roku v souladu s postupy stanovenými po dohodě s příslušným členským státem a řídícím orgánem. _BAR_ 1.Každý rok p Při předložení výroční zprávy o pokrokuprůběžného hodnocení poloviny období v roce 2010 prověří Komise a řídící orgán hlavní výsledky od počátku implementace programupředcházejícího roku v souladu s postupy stanovenými po dohodě s příslušným členským státem a řídícím orgánem. _BAR_
Odůvodnění:
Nařízení stanoví, že program poběží sedm let a během tohoto období nabídne členským státům možnost implementovat jejich národní strategie pro rozvoj venkova, přičemž bude brát ohled na stanovené cíle.
Abychom zajistili trvale udržitelný rozvoj venkova a dosáhli stanovených cílů, je důležité, aby tyto programy běžely několik let.
Z tohoto důvodu je pokrývá navrhované nařízení delší období, nikoliv pouze jeden rok.
Výše uvedené vznáší otázku, zda má smysl provádět roční hodnocení programu, zejména proto, že opatření směřují k dosahování trvalých cílů.
Není tudíž logické, abychom činili závěry o implementaci programu po jednom roce.
Bude rozumnější a dostatečné provést průběžné hodnocení implementace programu a způsobů zlepšení kvality.
Každoroční hodnocení, jak je uvedeno v návrhu Komise, by jen zvýšilo nadměrnou byrokracii a bylo by v rozporu s cíli jednoduchého a jasného programování s minimální úrovní byrokracie.
Doporučení 18
Článek 92
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Částka přidělená rezervě uvedená v čl. 70 odst. 2 se použije na podporu uskutečňování iniciativy LEADER v programech. _BAR_ 1.Částka přidělená rezervě uvedená v čl. 70 odst. 2 se použije na podporu uskutečňování iniciativy LEADER v programech. _BAR_
2.Uskutečňování iniciativy LEADER se hodnotí na základě objektivních kritérií včetně: _BAR_ 2.Uskutečňování iniciativy LEADER se hodnotí na základě objektivních kritérií včetně: _BAR_
(a)priority přiřazené iniciativě LEADER; _BAR_ (a)priority přiřazené iniciativě LEADER; _BAR_
(b)územnímu pokrytí iniciativy LEADER; _BAR_ (b)územnímu pokrytí iniciativy LEADER; _BAR_
(c)strategie dosažené při uskutečňování prioritní osy LEADER; _BAR_ (c)strategie dosažené při uskutečňování prioritní osy LEADER; _BAR_
(d)působení na soukromý kapitál; _BAR_ (d)působení na soukromý kapitál; _BAR_
(e)výsledků střednědobých hodnocení. _BAR_ (e)výsledků střednědobých hodnocení. _BAR_
Odůvodnění:
Tento článek je při zrušení výkonnostní rezervy nadbytečný.
Doporučení 19
Článek 71(6)
Text Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Operace financované Fondem nesmí současně během tohoto období oprávněnosti využívat příspěvků strukturálních fondů, Fondu soudržnosti nebo jiného finančního nástroje Společenství.
Výdaj spolufinancovaný fondem nesmí být spolufinancován prostřednictvím jiného finančního nástroje Společenství. _BAR_ Operace financované Fondem nesmí současně během tohoto období oprávněnosti využívat příspěvků strukturálních fondů, Fondu soudržnosti nebo jiného finančního nástroje Společenství.
Výdaj spolufinancovaný fondem nesmí být spolufinancován prostřednictvím jiného finančního nástroje Společenství. _BAR_
Operace může být oprávněna pro příspěvek z fondu jenom na základě jediného programu rozvoje venkova.
Může být financována jen na základě jedné prioritní osy rozvoje venkova. _BAR_ Operace může být oprávněna pro příspěvek z fondu jenom na základě jediného programu rozvoje venkova.
Může být financována jen na základě jedné prioritní osy rozvoje venkova. _BAR_
Odůvodnění:
Zrušená věta by vyřazovala projekty, které přesahují rozsah jedné prioritní osy, ale odpovídají rozsahem nařízení jako celku.
Doporučení 20
Příloha I vztahující se k článkům 46 a) a 46 b)
Text navržený Komisí
Neexistuje
Pozměňovací návrh VR _BAR_
Článek _BAR_ Předmět _BAR_ Částka v eurech nebo podíl v % _BAR_
46a, odst. 3 _BAR_ Maximální platba _BAR_ 200 _BAR_ Na hektar zemědělsky využité půdy _BAR_
46 b _BAR_ Maximální platba Natura 2000 _BAR_ 200 _BAR_ Na hektar zemědělsky využité půdy _BAR_
Odůvodnění:
Konsistence s ustanovením nového čl. 46a (1).
Stanovisko Výboru regionů Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o zvyšování bezpečnosti přístavů Neověřený překlad
(2005/C 43/08)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o zvyšování bezpečnosti přístavů (COM(2004) 76 final – 2004/0031 (COD)),
S ohledem na rozhodnutí Rady z 22. února 2004, aby s ním tento předmět konzultovala podle první věty čl. 265 a čl. 80 Smlouvy o založení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí svého předsedy z 27. ledna 2004 nařídit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti, aby k tomuto předmětu vydala stanovisko,
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 163/2004 rev 1) přijatý dne 7. července 2004 Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: Anders Knape, Městský komisař, SE/EPP)
Vzhledem k tomu, že:
(1) Protiprávní jednání a terorismus náleží mezi největší hrozby pro ideály demokracie a svobody a pro hodnoty míru, jež tvoří vlastní jádro Evropské unie.
(2) Bezpečnost osob, infrastruktury a zařízení včetně dopravních prostředků v přístavech i v příslušných přilehlých oblastech by měla být chráněna proti protiprávnímu jednání a jeho devastujícím účinkům.
Takováto ochrana by byla prospěšná pro uživatele dopravních prostředků, hospodářství i společnost jako celek.
(3) Dne [den.měsíc.2003] přijal Evropský parlament a Rada Evropské unie nařízení (ES) č. 725/2004 týkající se námořní bezpečnosti.
Zvýšená námořní bezpečnostní opatření, jež toto nařízení ukládá, představují pouze část opatření potřebných k tomu, aby se ve všech dopravních řetězcích propojených námořní dopravou dosáhlo přiměřené úrovně bezpečnosti.
Rámec tohoto nařízení se omezuje na bezpečnostní opatření na palubě plavidel a na bezprostřední ploše mezi lodí a přístavem.
(4) Aniž by byla dotčena pravidla členských států v oblasti národní bezpečnosti a opatření, jež lze učinit na základě VI. hlavy Smlouvy o Evropské unii, mělo by se cíle bezpečnosti popsaného v bodu odůvodnění 2 dosáhnout přijetím vhodných opatření v oblasti přístavní politiky a vytvořením společných standardů pro zřízení dostatečné úrovně bezpečnosti přístavů ve všech přístavech Společenství.
(5) Členské státy by se měly opírat o podrobná posouzení bezpečnosti, aby stanovily přesné hranice oblasti přístavu relevantní z hlediska bezpečnosti a aby rozhodly, jaká různá opatření jsou pro zajištění přiměřené bezpečnosti přístavu zapotřebí, při respektování stanoviska dotyčných místních a regionálních orgánů.
Takováto opatření by se měla lišit s ohledem na stávající úroveň bezpečnosti a měla by obrážet rozdíly v profilu rizika různých dílčích oblastí přístavu.
(6) Členské státy, nebo, pokud je to vhodné, místní a regionální orgány, by měly vytvořit bezpečnostní plány přístavů, do nichž se důsledně přenesou zjištění vyplývající z posouzení bezpečnosti přístavů.
Účinnost bezpečnostních opatření též vyžaduje jasné rozdělení úkolů mezi všechny zainteresované strany stejně jako pravidelný výkon opatření.
Má se za to, že zachování rozdělení úkolů a postupů výkonu opatření ve struktuře bezpečnostního plánu přístavu silně přispívá k účinnosti jak preventivních, tak i nápravných opatření v oblasti bezpečnosti přístavů.
(7) Členské státy by měly zajistit, aby národní ohnisko působilo jako styčný bod mezi Komisí a členskými státy.
(8) Tato směrnice respektuje základní práva a dodržuje principy, jež uznává zejména Charta základních práv Evropské unie.
(9) Opatření potřebná pro naplňování této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady č. 1999/468/ES z 28. června 1999, kterým se určují postupy pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi.
Měl by být vymezen postup pro úpravu směrnice, aby brala v potaz vývoj mezinárodních nástrojů a aby ve světle zkušeností měnila či doplňovala podrobná ustanovení příloh ke směrnici bez toho, aby rozšiřovala její rámec.
(10) Vzhledem k tomu, že cílů navrhované činnosti, jmenovitě vyváženého zavádění a používání vhodných opatření v oblasti námořní dopravy a přístavní politiky, nemohou členské státy dostatečně dosáhnout, a lze jich proto z titulu evropského rozsahu této směrnice lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu s principem subsidiarity stanoveném v čl. 5 Smlouvy.
V souladu s principem proporcionality stanoveném v tomtéž článku se tato směrnice omezuje na základní společné standardy potřebné pro dosažení cílů bezpečnosti přístavů a nejde dále než za to, co je pro tento účel zapotřebí,
přijal toto stanovisko na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29. a 30. září 2004 (zasedání z 30. září 2004).
1. Názory Výboru regionů VÝBOR REGIONŮ
sdílí názor, že protiprávní jednání a terorismus náleží mezi největší hrozby pro ideály demokracie a svobody a pro hodnoty míru, jež tvoří vlastní jádro Evropské unie,
poukazuje na to, že terorismus a podobné trestné činy mají nadnárodní povahu a jako takové se musejí v zásadě řešit za použití nadnárodních opatření.
Teroristické hrozby vůči přístavům či jiným infrastrukturám není zpravidla možné vyčíslit a posoudit pouze z místního nebo regionálního hlediska,
má za to, že ochrana vůči teroristickým útokům a jiné trestné činnosti je výhradně národní pravomocí, a že by proto členské státy měly nést jak finanční, tak celkovou odpovědnost za bezpečnostní opatření, o nichž se rozhodlo na národní úrovni či na úrovni Společenství.
Jakákoli opatření přijatá za účelem zvýšení bezpečnosti přístavů se musejí zvážit s ohledem na možnou hrozbu pro jednotlivé přístavy.
V souladu s principem subsidiarity by se však plány na ochranu přístavů měly vytvářet na místní a regionální úrovni,
poukazuje na to, že sdělení Komise o zvyšování bezpečnosti námořní dopravy (COM(2003) 229 final) obsahuje návrh na ochranu lodí a plochy mezi lodí a přístavem a že tento návrh v současnosti prochází schvalováním,
domnívá se, že bezpečnost přístavů se též zvýší pomocí bezpečnostních opatření týkajících se lodí a přístavů obsažených v upravené Mezinárodní úmluvě o bezpečnosti lidského života na moři (SOLAS), v Kodexu o mezinárodní bezpečnosti lodí a přístavních zařízení (ISPS) a v nařízení Komise (ES) č. 725/2004.
Toto nařízení se však vztahuje pouze na tu část přístavu, která představuje plochu mezi lodí a přístavem, tj. na terminál,
uvědomuje si, že v některých přístavech mohou být zapotřebí další bezpečnostní opatření týkající se jak přístavů, tak koordinace mezi přístavy a jejich okolím poté, co bude provedeno a zhodnoceno nařízení (ES) č. 725/2004.
Potřebnost ochrany se rozšiřuje i na osoby, které v přístavech pracují či jimi projíždějí, a na infrastrukturu a zařízení včetně dopravních prostředků.
Výbor regionů poukazuje na to, že Mezinárodní námořní organizace (IMO) a Mezinárodní organizace práce (ILO) v současnosti sestavují sbírku zásad pro bezpečnost přístavů,
má za to, že zvýšená bezpečnostní opatření týkající se přístavů a námořní dopravy, jež jsou stanovena v nařízeních a směrnicích, musejí být účinná, aniž by vyžadovala jakékoli další finanční či personální zdroje, než jaké jsou zaručeny z hlediska bezpečnosti a ochrany, a musejí brát v potaz zejména velikost, zeměpisnou polohu a činnost přístavů,
má za to, že jakákoli regulace činnosti, opatření a monitorování musejí být přiměřené dané hrozbě a potřebě mít účinnou a konkurenceschopnou dopravní síť, která má za následek zvýšenou námořní dopravu a ulehčuje ostatním formám dopravy,
má za to, že schválení posouzení a plánů v souladu se směrnicí a jejich naplňování by se měly zaručit prostřednictvím inspekcí monitorovaných příslušnými členskými státy,
má za to, že definice přístavu jakožto plochy mezi lodí a přístavem by se mělo rozšířit, aby zahrnovalo terminál a oblasti, jako jsou kotviště, kotevní okruhy a přístupy z moře a též jakékoli oblasti skladování zboží, které by se měly do oblasti přístavu zahrnout,
se domnívá, že vnitrozemské přístavům by měla být udělena výjimka
schvaluje názor, že s ohledem rozmanité činnosti přístavů Společenství poskytuje směrnice nejlepší způsob, jak dosáhnout potřebné flexibility a společné úrovně bezpečnosti přístavů,
je si vědoma toho, že členské státy již v přístavech používají řadu bezpečnostních systémů a že je možné stávající bezpečnostní opatření a struktury zachovat, pokud budou v souladu s pravidly stanovenými ve směrnici.
1.1 Obsah směrnice o bezpečnosti přístavů
1.1.1 má za to, že námořní bezpečnost a bezpečnost plochy mezí lodí a přístavem v některých přístavech by mohlo být zapotřebí zlepšit prostřednictvím zvýšené bezpečnosti přístavů a že by to zajistilo, že se bezpečnostní opatření zlepší díky tomu, že se použijí v celé oblasti přístavu.
V některých přístavech může být nutné doplnit protiteroristická opatření bezpečnostními opatřeními určenými na ochranu podniků umístěných v blízkosti přístavů, které by se mohly stát potenciálním terčem teroristických útoků, například nádrže s palivem a místa výroby chemického průmyslu či hnojiv.
1.1.2 má za to, že jednotlivé členské státy musejí spolu se zástupci místních a regionálních orgánů a zainteresovaných subjektů v přístavu stanovit potřebnost a rozsah jakýchkoli opatření,
1.1.3 má za to, že volba mezi různými úrovněmi bezpečnosti založená na běžné, zvýšené či bezprostřední hrozbě není otázkou pro přístavní úřady, ale je ve své podstatě horizontální.
1.2 Obecné principy
1.2.1 zdůrazňuje význam principu subsidiarity, zejména s ohledem na nedávno přijatou Ústavní smlouvu a nový protokol o subsidiaritě.
1.2.2 má za to, že je přínosné, že je návrh postaven na téže struktuře a bezpečnostním orgánu jako nařízení (ES) č. 725/2004, na základě něhož lze, je-li to zapotřebí, zřídit bezpečnostní systém, který by zahrnoval celý námořní dopravní řetězec, počínaje loďmi, přes plochu mezi lodí a přístavem, a plochou mezi oblastí přístavu a okolím konče,
1.2.3 vítá to, že členské státy mají stanovit meze, jak se bude směrnice na jejich přístavy vztahovat.
O tom by měly členské státy rozhodnout spolu s příslušnými místními a regionálními orgány.
Musí se provést základní posouzení rizika/potřebnosti, aby se zjistilo, jaké přístavy vyžadují zvýšená bezpečnostní opatření,
1.2.4 vítá také to, že členské státy mají zajistit, aby se vytvořila řádná posouzení bezpečnosti přístavů a bezpečnostní plány přístavů a aby se zřídily a komunikovaly úrovně bezpečnosti a jejich změny a aby byl stanoven úřad pro bezpečnost přístavu.
V souladu s principem subsidiarity se musí jednotlivým členským státům ponechat možnost, aby spolu se zainteresovanými úřady a místními a regionálními orgány stanovily potřebnost posouzení, plánů a úřadů a vzaly přitom v potaz posouzení jednotlivých členských států týkající se hrozby a též místní a regionální situace,
1.2.5 vítá návrh jmenovat osobu odpovídající za bezpečnost v každém přístavu, která by zajišťovala řádnou koordinaci realizace, aktualizace a pokračování posouzení bezpečnosti přístavů a bezpečnostních plánů přístavů – včetně bezpečnostních plánů pro přilehlé podniky, jež jednotlivé členské státy spolu s osobou odpovídající za bezpečnost považují za nezbytné, a rovněž za stanovení ohnisek v členských státech, která by zajišťovala potřebnou komunikaci jak ostatním členských státům, tak i Komisi,
1.2.6 nespatřuje potřebnost obecného požadavku, aby zde byl bezpečnostní výbor pro každý přístav, neboť tyto výbory by se měly zřizovat na základě konkrétní potřeby,
1.2.7 má za to, že navrhované minimální požadavky pro posouzení bezpečnosti a plánů a pro postupy inspekcí monitorujících naplňování opatření pro bezpečnost přístavů by měly mít formu všeobecných rad a doporučení, a nikoli nařízení,
1.3 Právní zřetele
1.3.1 má za to, že pokuty za porušení národních ustanovení přijatých podle směrnice musejí určit jednotlivé členské státy.
Vzhledem k tomu, že ve většině členských států již existuje příslušná legislativa, lze obecně říci, že další ustanovení trestního práva nejsou zapotřebí.
1.4 Posouzení dopadu
1.4.1 vyzývá Komisi, aby pečlivě posoudila náklady návrhu na zvýšení bezpečnosti přístavů.
Zvýšené náklady vznikající v důsledku navrhované směrnice týkající se vytváření plánů, různých typů opatření, monitorování a kontroly postupů apod. by měly nést převážně členské státy, aby se předešlo tomu, že se náklady na námořní dopravu osob a zboží stanou natolik vysoké, že by to podporovalo přechod k jiným méně ekologickým či bezpečným formám dopravy.
2. Doporučení Výboru regionů
Pozměňovací návrh
Doporučení č. 1
Bod odůvodnění 1 a nový
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
_BAR_ (1a)Terorismus a podobné trestné činy mají nadnárodní povahu a jako takové se musejí v zásadě řešit za použití nadnárodních opatření.
Teroristické hrozby vůči přístavům či jiným infrastrukturám není zpravidla možné vyčíslit a posoudit z místního nebo regionálního hlediska.Ochrana vůči teroristickým útokům a jiné trestné činnosti je tudíž výhradně národní pravomocí, a členské státy by proto měly nést jak finanční, tak celkovou odpovědnost za bezpečnostní opatření, o nichž se rozhodlo na národní úrovni či na úrovni Společenství _BAR_
Odůvodnění
V předmluvě by se mělo výslovně uvést, že terorismus a podobné trestné činy mají nadnárodní povahu a jako takové se musejí v zásadě řešit za použití nadnárodních opatření, za něž členské státy nesou celkovou odpovědnost.
Je důležité, aby úroveň, která odpovídá za učinění regulačního rozhodnutí, také odpovídala za jeho financování, aby se snížilo riziko nadměrné regulace a jakýchkoli negativních socioekonomických dopadů z ní vyplývajících.
Proto by se zdálo přirozené, aby stát rovněž nesl za opatření vedoucí k překažení a zabránění takovýmto činům finanční odpovědnost.
Doporučení č. 2
Bod odůvodnění 4
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Pro to, aby se dosáhlo největší možné ochrany námořních a přístavních průmyslových odvětví, by se měla v přístavech zavést bezpečnostní opatření.
Měla by přesahovat plochu mezi lodí a přístavem a pokrývat celý přístav, a tudíž chránit oblasti přístavu a zároveň zajišťovat, že bezpečnostní opatření učiněná v rámci aplikace nařízení (ES) č. 725/2004 budou mít užitek ze zvýšené bezpečnosti v přilehlých oblastech.
Tato opatření by se měla vztahovat na všechny přístavy, v nichž je jedno či více přístavišť, jež pokrývá směrnice (ES) č. 725/2004. _BAR_ Pro to, aby se dosáhlo největší možné ochrany námořních a přístavních průmyslových odvětví, by se mohla v přístavech stát bezpečnostní opatření nevyhnutelná.Takováto opatření by měla být aplikována na plochu mezi lodí a přístavem a pokrývat ty oblasti přístavu, které vyžadují zvýšenou bezpečnost.
Členské státy by měly určit, jaká přístaviště, jež pokrývá směrnice (ES) č. 725/2004, další opatření vyžadují _BAR_
Odůvodnění
Kromě směrnice (ES) č. 725/2004 může být zapotřebí zavést opatření v druhé fázi, kdy lze posuzovat dopad provádění tohoto nařízení.
V souladu s principem subsidiarity by měly jednotlivé členské státy určit, jakých přístavů se budou opatření týkat.
Další bezpečnostní opatření nebudou nutně vyžadovat všechny přístavy, na něž se nařízení vztahuje.
Doporučení č. 3
Bod odůvodnění 5 a nový
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
_BAR_ Výbor regionů má za to, žeZvýšená bezpečnostní opatření týkající se přístavů a námořní dopravy, jež jsou stanovena v nařízeních a směrnicích, musejí být účinná, aniž by vyžadovala jakékoli další finanční či personální zdroje, než jaké jsou zaručeny z hlediska bezpečnosti a ochrany, a musejí brát v potaz zejména velikost, zeměpisnou polohu a činnost přístavů. _BAR_
Odůvodnění
Pro to, abychom zabránili zamezování toků zboží a cestujících přepravovaných po moři, je důležité, aby byla rozhodnutá bezpečnostní opatření relevantní a rentabilní.
Jinak zde existuje riziko, že by opatření mohla mít negativní socioekonomický dopad.
Je důležité, aby se ve směrnici jasně stanovovalo, že bezpečnostní opatření musejí být ze socioekonomického hlediska rentabilní.
Doporučení 4
Bod odůvodnění 8
Návrh stanoviska _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Členské státy by měly zajistit, aby si všechny zainteresované strany jasně uvědomovaly své povinnosti v oblasti bezpečnosti přístavů.
Členské státy by měly monitorovat dodržování bezpečnostních pravidel a zřídit transparentní úřad odpovídající za všechny jejich přístavy, odsouhlasit všechna bezpečnostní posouzení a plány pro jejich přístavy, stanovit a sdělit úrovně bezpečnosti, zajistit, že jsou opatření správně komunikována, naplňována a koordinována, a zajistit zvýšení účinnosti bezpečnostních opatření a ostražitosti prostřednictvím poradenské platformy v rámci přístavní komunity. _BAR_ Členské státy by měly zajistit, aby si všechny zainteresované strany, včetně příslušných místních a regionálních úřadů, jasně uvědomovaly své povinnosti v oblasti bezpečnosti přístavů.
Členské státy by měly monitorovat dodržování bezpečnostních pravidel a zřídit transparentní úřad odpovídající za všechny jejich přístavy, odsouhlasit všechna bezpečnostní posouzení a plány pro jejich přístavy, stanovit a sdělit úrovně bezpečnosti, zajistit, že jsou opatření správně komunikována, naplňována a koordinována, a zajistit zvýšení účinnosti bezpečnostních opatření a ostražitosti prostřednictvím poradenské platformy v rámci přístavní komunity. _BAR_
Odůvodnění
Místní a regionální úřady mohou být zodpovědné za měkteré aspekty bezpečnosti přístavů jako je zdraví v přístavu, prohlídka lodních nákladů ekologickými inspektory a ostatními občanskými odpovědnými orgány za nepředvídatelné okolnosti.
Doporučení č. 5
Bod odůvodnění 9
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Členské státy by měly schválit posouzení a plány a měly by monitorovat jejich naplňování ve svých přístavech.
Účinnost monitorování tohoto naplňování by měla být předmětem inspekcí, na něž bude dohlížet Komise. _BAR_ Členské státy by měly schválit posouzení a plány a měly by monitorovat jejich naplňování ve svých přístavech.
Účinnost monitorování tohoto naplňování by měla být předmětem inspekcí, na něž bude dohlížet Komise příslušný členský stát a bude o tom informovat Komisi. _BAR_
Odůvodnění
Návrhy Komise týkající se monitorování inspekcí jsou více obsáhlé a regulované, než vyžaduje stávající situace.
Opatření, monitorování a pokračování by měly být přiměřené potřebnosti bezpečnosti a ochrany, a měly by brát v potaz zejména velikost, zeměpisnou polohu a činnost daných přístavů.
Monitorování a inspekce by mělo být možné provádět na úrovni členského státu.
Doporučení č. 6
Čl. 2, odst. 2
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Opatření stanovená v této směrnici by se měla vztahovat na jakýkoli přístav, který se nachází na území členského státu a v němž je umístěno jedno či více přístavišť, jež pokrývá směrnice (ES) č. 725/2004. _BAR_ Opatření stanovená v této směrnici by se měla vztahovat na jakýkoli přístav, kterýtakové přístavy, které se nacházínacházejí na území členského státu a v němžnichž je umístěno jedno či více přístavišť, jež pokrývá směrnice (ES) č. 725/2004, a u nichž má členský stát za to, že zvýšenou bezpečnost vyžadují. _BAR_
Odůvodnění
Tento pozměňovací návrh je důsledkem pozměňovacího návrhu k bodu odůvodnění 4. Návrh Komise se vztahuje na jakýkoli přístav, který se nachází na území členského státu a v němž je umístěno jedno či více přístavišť, jež pokrývá směrnice (ES) č.
725/2004. Výbor regionů není přesvědčen o tom, že další opatření je nutné přijímat ve všech přístavech.
Doporučení č. 7
Čl. 3, odst. 1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
"Přístav" či "námořní přístav" znamená oblast pevniny a vodní plochy, kterou tvoří takové zařízení a vybavení, jež v první řadě umožňuje příjem lodí, jejich nakládání a vykládání, skladování zboží, příjem a dodání tohoto zboží a nástup a výstup cestujících. _BAR_ "Přístav" či "námořní přístav" znamená oblast pevniny a vodní plochy definovanou a vymezenou členským státem, kterou tvoří takové zařízení a vybavení, jež v první řadě umožňuje komerční námořní dopravu a která je přímo napojená na přístaviště.příjem lodí, jejich nakládání a vykládání, skladování zboží, příjem a dodání tohoto zboží a nástup a výstup cestujících. _BAR_
Odůvodnění
To, co splňuje podmínky pro to, aby to bylo možné považovat za "oblast přístavu", se musí rozhodnout případ od případu a definice pojmu "přístav" nesmí být příliš restriktivní.
Výše uvedený pozměňovací návrh poskytuje členským státům flexibilitu, kterou při definování a vymezování takovýchto oblastí potřebují, aniž by se tak pojetí oblasti přístavu rozšířilo nad přiměřené meze.
Doporučení č. 8
Čl. 5, odst. 1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Členské státy určí úřad pro bezpečnost přístavu pro každý přístav, na nějž se tato směrnice vztahuje.
Jeden úřad pro bezpečnost přístavu lze stanovit i pro více přístavů. _BAR_ Členské státy určízajistí, aby byl určen úřad pro bezpečnost přístavu pro každý přístav, na nějž se tato směrnice vztahuje, na základě jednotného kritéria.
Jeden úřad pro bezpečnost přístavu lze stanovit i pro více přístavů. _BAR_
Odůvodnění
V souladu s principem subsidiarity by mělo být možné stanovit úřad pro bezpečnost přístavu na regionální a místní úrovni.
Členské státy by však měly mít i nadále finanční a celkovou odpovědnost za bezpečnost přístavů, jak bylo řečeno v doporučení č. 1.
Doporučení č. 9
Čl. 5, odst. 3
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Členské státy mohou úřadem pro bezpečnost přístavu podle nařízení (ES) č. 725/2004 stanovit "příslušný úřad pro námořní bezpečnost". _BAR_ Členské státy mohou Úřadem pro bezpečnost přístavu stanovitmůže být podle nařízení (ES) č. 725/2004 stanoven"příslušný úřad pro námořní bezpečnost". _BAR_
Odůvodnění
V souladu s principem subsidiarity by mělo být možné stanovit úřad pro bezpečnost přístavu na regionální a místní úrovni.
Tento pozměňovací návrh je důsledkem pozměňovacího návrhu k čl. 5, odst.
Doporučení č. 10
Čl. 9, odst. 1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Pro každý přístav by měla být určena osoba odpovídající za bezpečnost přístavu. V každém přístavu by měla být jiná osoba odpovídající za bezpečnost přístavu.
V malých přilehlých přístavech by mohla být jedna společná osoba odpovídající za bezpečnost přístavu. _BAR_ Pro každý přístav by měla být určena osoba odpovídající za bezpečnost přístavu. V každém přístavu by měla být jiná osoba odpovídající za bezpečnost přístavu.
V malých přilehlých přístavech by mohla být jedna společná osoba odpovídající za bezpečnost přístavu.
Výjimečně může být stejná osoba jmenována odpovědnou za bezpečnost více než jednoho přístavu, dokonce i v případě, kdy tyto přístavy nejsou přilehlé, kdy vhledem k jejich nízké pracovní zátěži by pro ně bylo nepřiměřené mít svého vlastního bezpečnostního důstojníka a také za předpokladu že bude zajištěn adekvátní stupeň bezpečnosti. _BAR_
Odůvodnění
Obecně vzato, přilehlým přístavům by mělo být umožněno, aby měly jednu společnou osobu odpovídající za bezpečnost přístavu bez ohledu na jeho velikost.
Doporučení č. 11
Čl. 10, odst. 1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Členské státy zajistí, aby se v přístavech zřídily bezpečnostní výbory, které by poskytovaly praktické rady přístavům, na něž se tato směrnice vztahuje, pokud nejsou vzhledem ke specifičnosti přístavu takovéto výbory nadbytečné. _BAR_ Členské státy zajistí, aby se zřídilymohou tam, kde je to zapotřebí, zřídit v přístavech bezpečnostní výbory, které by poskytovaly praktické rady přístavům, na něž se tato směrnice vztahuje, pokud nejsou vzhledem ke specifičnosti přístavu takovéto výbory nadbytečné. _BAR_
Odůvodnění
Je nepravděpodobné, že by všechny přístavy, na něž s tato směrnice vztahuje, potřebovaly bezpečnostní výbor.
Takovýto výbor pravděpodobně potřebují pouze větší přístavy. Obecným pravidlem by poté tudíž mělo být, že bezpečnostní výbor není vyžadován a že jej lze zřídit pouze tam, kde je to zapotřebí.
Doporučení č. 12
Čl. 14, odst. 2
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Šest měsíců po datu, na nějž se odkazuje v čl. 19, zahájí Komise spolu s ohnisky, na než se odkazuje v čl. 13, sérii inspekcí včetně inspekcí vhodného vzorku přístavů s cílem monitorovat aplikaci této směrnice členskými státy. Tyto inspekce budou brát v potaz údaje, které dodají ohniska, a to včetně monitorovacích zpráv. Postupy provádění takovýchto inspekcí budou přijaty v souladu s postupem, na nějž se odkazuje v čl. 16, odst. 2. _BAR_ Šest měsíců po datu, na nějž se odkazuje v čl. 19, zahájí Komisečlenský stát spolu s ohnisky, na než se odkazuje v čl. 13, sérii inspekcí včetně inspekcí vhodného vzorku přístavů s cílem monitorovat aplikaci této směrnice členskými státy. Tyto inspekce budou brát v potaz údaje, které dodají ohniska, a to včetně monitorovacích zpráv. Postupy provádění takovýchto inspekcí budou přijaty v souladu s postupem, na nějž se odkazuje v čl. 16, odst. 2. _BAR_
Odůvodnění
Tento pozměňovací návrh je důsledkem pozměňovacího návrhu k bodu odůvodnění 9.
Doporučení č. 13
Čl. 14, odst. 3
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Úředníci pověření Komisí provádět takovéto inspekce v souladu s odst. 2 budou vykonávat svou pravomoc poté, co se prokáží písemným zmocněním, které vydala Komise a v němž se stanovuje předmět, účel inspekce a datum, kdy má inspekce začít.
Komise bude s dostatečným předstihem před inspekcemi příslušné členské státy o inspekcích informovat.Příslušný členský stát se takovýmto inspekcím podrobí a zajistí, aby se jim podrobily též příslušné orgány či osoby. _BAR_ Úředníci pověření Komisí provádět takovéto inspekce v souladu s odst. 2 budou vykonávat svou pravomoc poté, co se prokáží písemným zmocněním, které vydala Komise a v němž se stanovuje předmět, účel inspekce a datum, kdy má inspekce začít.
Komise bude s dostatečným předstihem před inspekcemi příslušné členské státy o inspekcích informovat.Příslušný členský státúřad pro bezpečnost přístavu se takovýmto inspekcím podrobí a zajistí, aby se jim podrobily též příslušné orgány či osoby. _BAR_
Odůvodnění
Tento pozměňovací návrh je důsledkem pozměňovacích návrhů k čl. 14, odst. 2 a k bodu odůvodnění 9.
Doporučení č. 14
Čl. 14, odst. 4
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Komise oznámí příslušnému členskému státu zprávy z inspekcí, jež v průběhu tří měsíců od obdržení zpráv poskytnou potřebné podrobnosti o opatřeních učiněných pro nápravu jakýchkoli nedostatků.
Zpráva a odpovědi by měly být sděleny výboru, na nějž se odkazuje v čl. 16. _BAR_ KomiseČlenský stát oznámí příslušnému členskému státu zprávy z inspekcí Komisi, jež může vyžadovat, aby členský stát v průběhu tří měsíců od obdrženípředložení zpráv poskytnouposkytl potřebné podrobnosti o opatřeních učiněných pro nápravu jakýchkoli nedostatků.
Zpráva a odpovědi by měly být sděleny výboru, na nějž se odkazuje v čl. 16. _BAR_
Odůvodnění
Tento pozměňovací návrh je důsledkem pozměňovacích návrhů k čl. 14, odst. 2; 14, odst. 3 a k bodu odůvodnění 9.
Doporučení č. 15
Čl. 17, odst. 2
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Jakýkoli pracovník, jenž provádí bezpečnostní inspekce nebo nakládá s důvěrnými informacemi vztahujícími se k této směrnici, musí mít příslušný stupeň bezpečnostní prověrky, kterou uděluje členský stát, jehož národnost příslušný pracovník má. _BAR_ Jakýkoli pracovník, jenž provádí bezpečnostní inspekce nebo nakládá s důvěrnými informacemi vztahujícími se k této směrnici, musí mít příslušný stupeň bezpečnostní prověrky, kterou uděluje členský stát, jehož národnost příslušný pracovník má. _BAR_
Odůvodnění
Tento pozměňovací návrh je důsledkem pozměňovacích návrhů k čl. 14, odst. 2; 14, odst. 3; 14, odst. 4 a k bodům odůvodnění 9.
Doporučení 16
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
_BAR_ Výbor navrhuje, aby bezpečnostní představitelé jednotlivých přístavů, kteří byli zvoleni jednotlivými státy, byli alespoň jednou ročně pozváni k výměně zkušeností _BAR_
Odůvodnění
Návrhy a argumenty předložené Výborem regionů v jeho odůvodněních pro pozměňovací návrhy k směrnici objasňují, že koordinace bezpečnostních opatření přesahující rozhraní přístav/loď je záležitost, kterou by se měly pokud možno zaobírat členské státy.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ve vztahu k předloženému návrhu směrnice a dvou návrhů doporučení pro usnadnění příjímání státních příslušníků ze třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství
(2005/C 71/02)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ohledně předložení návrhu směrnice a dvou návrhů doporučení pro usnadnění přijímání státních příslušníků ze třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství (COM(2004) 178 final - 2004/0061 (CNS) - 2004/0062 (CNS) -2004/0063 (CNS));
S OHLEDEM na rozhodnutí Komise ze dne 29. června 2004, obrátit se na Výbor se žádostí o stanovisko k tomuto tématu, na základě článku 265, odstavec 1 smlouvy zakládající Evropské společenství;
S OHLEDEM na rozhodnutí svého ze dne 15. června 2004, pověřit výbor pro zahraniční vztahy vypracováním stanoviska k této záležitosti;
S OHLEDEM na jeho stanovisko k přistěhovalecké politice (sdělení Komise týkající se společné politiky v oblasti nezákonného přistěhovalectví (COM(2001) 672 final) a azylové politiky (Návrh směrnice Rady týkající se minimálních norem pro podmínky, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí a lidé bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o status uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a vztahujících se k obsahu těchto statutů (COM(2001) 510 final - 2001/0207 (CNS)) přijaté 16. května 2002 (VR 93/2002 fin) [1];
S OHLEDEM na jeho stanovisko k "Zelené knize o politice Společenství týkající se vracení osob s nezákonným pobytem" (COM(2002) 175 final), přijaté 20. listopadu 2002 (VR 242/2002 fin) [2];
S OHLEDEM na jeho stanovisko k "Pozměněnému návrhu směrnice Rady vztahující se k právu sdružování rodin" (COM(2002) 225 final – 1999/0258 CNS) přijatému 20. listopadu 2002 (VR 243/2002 fin) [3];
S OHLEDEM na jeho stanovisko k "Návrhu směrnice Rady o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, odborné přípravy nebo dobrovolných prací" (COM(2002) 548 final – 2002/0242 CNS) přijatému 9. dubna 2003 (VR 2/2003 fin) [4];
S OHLEDEM na stanovisko k Návrhu rozhodnutí Rady zakládající evropský fond pro uprchlíky na období 2005-2010 (COM(2004) 102 fin – 2004/0032 CNSVR 80/2004 fin) přijatý dne 17. června 2004;
S OHLEDEM na návrh stanoviska (VR 168/2004 rev1) přijatý komisí pro zahraniční vztahy dne 17. září 2004 (zpravodaj pan Gustav SKUTHÄLA, předseda městské rady v Närpes (FIN, ELDR);
přijal na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (schůze dne 17. listopadu jednomyslně následující stanovisko.
NÁVRH SMĚRNICE RADY TÝKAJÍCÍ SE SPECIFICKÉ PROCEDURY PRO PŘIJÍMÁNÍ STÁTNÍCH PŘÍSLUŠNÍKŮ ZE TŘETÍCH ZEMÍ ZA ÚČELEM VĚDECKÉHO VÝZKUMU
1. Poznámky Výboru regionů
Hodnocení Výboru
Návrh směrnice
1.1 Výbor regionů vítá návrh směrnice Komise jako celek, a to s pozměňovacími návrhy, které jsou navrhovány níže.
1.2 Výbor regionů zdůrazňuje význam toho, aby kromě ustanovení týkajících se přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu další doprovodná opatření, aby bylo možno dosáhnout cíle investovat 3 % HDP členských států do výzkumu před koncem desetiletí.
Bylo by proto vhodné posílit zájem mladých lidí o vědeckou kariéru, zlepšit možnosti celoživotního vzdělávání a mobility v oblasti výzkumu a také nabídnout lepší kariérní perspektivu vědcům uvnitř Společenství (výchozí předpoklad č. 4).
1.3 Výbor regionů zdůrazňuje skutečnost, že provádění směrnice nesmí vést k úniku vědomostí z nastupujících a rozvojových zemí.
V partnerství se zeměmi původu výzkumných pracovníků bude třeba přijmout doplňující opatření pro usnadnění návratu výzkumných pracovníků do země původu a podporu jejich mobility, a to s perspektivou zavedení globální migrační politiky.
VR zdůrazňuje význam, jaký má předložení konkrétních návrhů během roku 2004, v souladu s výzvou, která v tomto ohledu zazněla do Rady 19. května 2003 (výchozí předpoklad č. 6).
1.4 Podle názoru Výboru regionů je vhodné nevyžadovat pro přijímání výzkumných pracovníků kromě povolení k pobytu ještě i pracovní povolení.
Obvyklé možnosti přijímání, které existují nezávisle na procedurách předepsaných směrnicí, však zachovávají svůj význam, především pro doktorandy, kteří pokračují ve svých výzkumných pracích ještě jako studenti, protože směrnice se na takovéto osoby neuplatňuje (výchozí předpoklad č. 7).
1.5 Výbor regionů vítá návrh, podle kterého mají mít výzkumné organizace ústřední úlohu v proceduře pro přijímání výzkumných pracovníků.
V tomto ohledu je však mimořádně důležité stanovit jednoznačné rozdělení kompetencí a poslání mezi výzkumnou organizací a státními orgány, především proto, aby se předešlo zbytečnému překrývání a neúčinným administrativním řešením.
VR zdůrazňuje skutečnost, že s ohledem na právní bezpečnost je třeba vypracovat jasná ustanovení týkající se úkolů, které připadají jednotlivým účastníkům.
Spolupráce mezi výzkumnými organizacemi a státními orgány nesmí také zasahovat do práva, které ze zákona přísluší státním orgánům, pokud jde o poslání dohledu a kontroly (výchozí předpoklad č. 8).
1.6 Výbor regionů upozorňuje na zásadní význam, který má v rámci procedury přijímání úmluva o podmínkách přijetí.
Úmluvou o podmínkách přijetí se výzkumný pracovník zavazuje provést výzkumný projekt, o který se jedná, a výzkumné pracoviště se zavazuje výzkumného pracovníka přijmout za podmínky, že má tento pracovník povolení k pobytu.
Vzhledem k tomu, že úmluva o podmínkách přijetí tvoří výchozí předpoklad pro přijetí výzkumného pracovníka, musí tato úmluva obsahovat všechny relevantní údaje pro posouzení každého případu.
Je třeba, aby údaje týkající se výzkumného projektu byly údaje podrobné, aby výzkumné pracoviště, a ve výjimečných případech příslušný státní orgán, mohly přistoupit k jejich posouzení.
VR se domnívá, že tato hlediska byla ve směrnici vzata v úvahu odpovídajícím způsobem (výchozí předpoklad č.
9).
1.7 Výbor regionů konstatuje, že celková odpovědnost, která připadá výzkumné organizaci z hlediska nákladů, které by výzkumný pracovník mohl případně způsobit během svého pobytu v členském státě, je schopna vyvolat změnu postupů v oblasti přijímání.
VR zdůrazňuje význam, jaký má dostatečně přesné vymezení výdajových položek, ke kterým se přihlíží při výpočtu nákladů způsobených výzkumným pracovníkem z hlediska pobytu, zdravotní péče a návratu do vlasti na straně jedné, a okamžikem, kdy působí finanční odpovědnost, na straně druhé (výchozí předpoklad č. 10).
1.8 Výbor regionů zastává stanovisko, že definice výzkumného pracovníka je přiléhavá a že pokud jde o výklad tohoto pojmu, umožňuje ona definice uplatňovat směrnici neomezujícím způsobem.
Na příklad se jako podmínka neklade, že daný člověk musí výslovně vykonávat činnost výzkumného pracovníka ve své zemi původu.
Předmětem přijetí však přesto musí být realizace výzkumného projektu, v tomto rámci se však rovněž připouští, že bude vyučovat na nějakém vysokoškolském učilišti (výchozí předpoklad č. 11).
1.9 Výbor regionů konstatuje, že pojem výzkumná organizace je definován odpovídajícím způsobem.
Aby bylo možno dosáhnout investičního cíle 3 % HDP na výzkum, je třeba zahrnout do definice rovněž instituce a podniky ze soukromého sektoru.
Je zásadně důležité, aby organizace mohla být považována za pracoviště provozující výzkumnou činnost a aby byla akreditována členským státem, na jehož území se nachází (článek 2).
1.10 Výbor regionů podtrhuje význam toho, aby při předběžném schvalování výzkumné organizace, která si přeje přijmout výzkumné pracovníky pocházející ze třetích zemí, bylo přihlédnuto k názoru orgánů územní správy (článek 4).
1.11 Výbor regionů souhlasí s tím, aby členské státy měly možnost výzkumné organizaci tento souhlas odebrat nebo jí odmítnout tento souhlas obnovit.
Tato možnost může být využita tehdy, kdy výzkumná organizace již nesplňuje podmínky uvedené v článku 4, odstavce 2 až 4 a 7 a jestliže už výzkumný pracovník nesplňuje podmínky článků 5 a 6, jakož i v případě, kdy výzkumná organizace uzavřela úmluvu o podmínkách přijetí se státním příslušníkem třetí země, vůči které uplatňuje členský stát článek 8, odstavec 1.
VR se domnívá, že možnost vzniku finančních následků posiluje tendenci k přísnému dodržování ustanovení směrnice, což znamená, že tato možnost plní také preventivní funkci (článek 4).
1.12 Výbor regionů zdůrazňuje význam, jakého pro výzkumné pracovníky nabývá možnost pokračovat, pokud jsou držiteli povolení k pobytu a platných cestovních dokladů, v realizaci části výzkumného projektu na území jiného členského státu, ovšem za podmínky, že tento postup nenaruší ani veřejný pořádek a bezpečnost, ani veřejné zdraví.
Vzhledem k času, jaký si vyžádá realizace této části výzkumného projektu, může vyvstat nutnost uzavřít novou úmluvu o podmínkách přijetí.
Na základě dotyčné úmluvy o podmínkách přijetí musí být výzkumnému pracovníkovi vydáno povolení k pobytu v tomto dalším členském státě.
VR konstatuje, že je vhodné usnadnit a posílit mobilitu rovněž uvnitř Evropské unie, což je třeba považovat za prostředek, jak zlepšit konkurenceschopnost v mezinárodním měřítku (článek 13).
1.13 Výbor regionů se domnívá, že povinnost uložená příslušnému státnímu orgánu, aby rozhodl do třiceti dnů po předložení žádosti o přijímání nebo prodloužení povolení k pobytu, je povinnost nutná pro zaručení rychlosti procedury.
VR v této souvislosti zdůrazňuje skutečnost, že z důvodu právní bezpečnosti je vhodné usilovat o jednotnost a předvídatelnost v administrativní praxi v případech, kdy jde o to rozhodnout, kdy se má nějaká žádost považovat za složitou, protože v případech tohoto druhu se povoluje překročení předepsané lhůty (článek 15).
Návrh doporučení Rady pro usnadnění přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství
1.14 Výbor regionů soudí, že opatření uvedená v doporučení plní důležitou funkci z hlediska postupného přechodu k povinnostem a pravidlům, která vyplynou z provádění této směrnice.
1.15 Výbor regionů si na příklad všímá doporučení, které má vést k tomu, aby byl výzkumný pracovník vyvázán z povinnosti mít pracovní povolení nebo k tomu, aby toto pracovní povolení bylo vydáno automaticky, což by mělo přispět k tomu, aby lhůty zpracování žádostí byly zkráceny.
Vzhledem k významu dlouhodobých potřeb Evropské unie, pokud jde o výzkumné pracovníky, a především jejich kvantitativnímu rozsahu, je rovněž oprávněné vydávat pracovní povolení a povolení k pobytu na omezenou dobu pouze tehdy, kdy je to nutné z důvodů spjatých s potřebami, které existují v zemi původu (doporučení 1a, 1c, 2b).
1.16 Výbor regionů zdůrazňuje význam toho, aby výzkumné organizace byly zapojeny do procedury přijímání výzkumných pracovníků už v jejím raném stádiu, aby se tak nastolila vzájemná důvěra a optimální spolupráce mezi výzkumnými organizacemi a příslušnými státními orgány (doporučení 2c).
1.17 Výbor regionů vítá doporučení usilující o podporu slučování rodin, vzhledem k tomu, že toto slučování není povinné z hlediska směrnice o slučování rodin, a to především tím, že se povoluje předložení žádosti o sloučení rodiny po příjezdu do členského státu.
VR rovněž zdůrazňuje význam zabývat se žádostmi o přijímání rodinných příslušníků v krátké lhůtě.
Nesnáze, které je možno si představit z hlediska přijímání, a jimž by mohli být vystaveni rodinní příslušníci, jsou takového druhu, že by mohly výzkumné pracovníky odradit od úmyslu vydat se do členských států (doporučení 3a, 3b, 3d).
Návrh doporučení Rady usilující o usnadnění vydávání jednotných krátkodobých víz členskými státy pro výzkumné pracovníky ze třetích zemí cestujících za účelem vědeckého výzkumu do Evropského společenství
1.18 Výbor regionů zdůrazňuje význam toho, aby členské státy do velké míry využívaly oprávnění vydávat víza platná pro několik přijetí na jejich území.
Z důvodů hospodářské soutěže je rovněž žádoucí přihlížet při stanovení délky platnosti víz k době trvání projektu.
Takováto řešení pragmatického rázu jsou zamýšlena proto, aby se posílila přitažlivost v situaci mezinárodní konkurence (doporučení č. 2).
1.19 Výbor regionů chce upozornit na význam toho, aby členské státy dodržovaly zásady stanovené v doporučení s cílem usnadnit mobilitu výzkumných pracovníků, kteří často cestují v rámci krátkodobých pobytů.
V souladu s tímto účelem je správné vycházet z předpokladu, že výzkumní pracovníci, kteří přijíždějí na návštěvu do Evropské unie jednají v dobré víře, což by mělo mít rovněž dopad na povinnost, která je jim uložena pro předkládání průkazních materiálů pro jejich žádost o vízum (doporučení č. 3).
2. Doporučení Výboru regionů (pozměňovací návrhy)
Doporučení 1, týkající se návrhu směrnice
zdůvodnění č. 8 (strana 24 švédského textu)
Návrh Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Specifická procedura týkající se výzkumných pracovníků spočívá na spolupráci výzkumných organizací s příslušnými státními orgány členských států pro oblast přistěhovalectví, kterým je přidělena ústřední úloha v proceduře přijímání s cílem usnadnit a urychlit proceduru přijímání výzkumných pracovníků z třetích zemí ve Společenství při současném zachování výsad členských států ve vztahu k cizinecké policii. _BAR_ Specifická procedura týkající se výzkumných pracovníků spočívá na spolupráci výzkumných organizací s příslušnými státními orgány členských států pro oblast přistěhovalectví, kterým je přidělena ústřední úloha v proceduře přijímání s cílem usnadnit a urychlit proceduru přijímání výzkumných pracovníků z třetích zemí ve Společenství při současném zachování výsad členských států ve vztahu k cizinecké policii a kontrole cizinců jinými orgány než jsou útvary policie. _BAR_
Zdůvodnění
Spolupráce výzkumných organizací nesmí státní orgány připravit o jejich právo vykonávat poslání, které se váže k cizinecké policii Vzhledem k tomu, že toto poslání neplní pouze policie, jeví se jako oprávněné připomenout rovněž dohled, který ve vztahu k cizincům vykonávají jiné orgány.
Nemělo by být nutné podat úplný výčet těchto orgánů uvnitř Společenství.
Doporučení 2, týkající se návrhu směrnice
článek 4, odstavec 1 (strana 27 švédského textu)
Návrh Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každá výzkumná organizace, která si přeje přijmout výzkumného pracovníka v rámci přijímací procedury stanovené v této směrnici, musí být za tímto účelem předběžně akreditována členským státem, na jehož území se nachází. _BAR_ Každá výzkumná organizace, která si přeje přijmout výzkumného pracovníka v rámci přijímací procedury stanovené v této směrnici, musí být za tímto účelem předběžně akreditována členským státem, na jehož území se nachází.
Při akreditační proceduře je třeba brát v úvahu regionální a lokální hlediska a usilovat u těchto výzkumných organizací o jejich vhodné zeměpisné umístění. _BAR_
Zdůvodnění
Tento doplněk k textu se zdá být nezbytný, aby se zdůraznilo, jak je důležité přihlížet i k regionálnímu a lokálnímu hledisku při globálním posuzování faktorů, které mají význam pro přijímání rozhodnutí.
Doporučení 3, týkající se návrhu směrnice
článek 15, odstavec 2 (strana 32 švédského textu)
Návrh Komise _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každé rozhodnutí odmítnout, pozměnit, neobnovit nebo odebrat povolení k pobytu je řádně zdůvodněno.
V oznámení se uvádí, jaké nápravné prostředky může účastník použít, jakož i lhůta, ve které je může podat. _BAR_ Každé rozhodnutí odmítnout, pozměnit, neobnovit nebo odebrat povolení k pobytu je řádně zdůvodněno.
V oznámení se uvádí, jaké nápravné prostředky může účastník použít, jakož i lhůta, ve které je může podat.
V rozhodnutí musí být poskytnuty údaje týkající se odvolací procedury a zvláště pak informace o tom, co má obsahovat stížnost, jaké doklady je k ní třeba přiložit, jaká je lhůta pro předložení stížnosti a jakému orgánu má být doručena. _BAR_
Zdůvodnění
Hlediska právní ochrany vyžadují, aby rozhodnutí, které se týká povinností a práv jakékoli osoby, co nejjasněji uvádělo způsob, jakým má účastník postupovat, aby mohl proti tomuto rozhodnutí vystoupit.
Stanovisko Výboru regionů ze dne ke Sdělení o sledování Bílé knihy o novém impulsu pro evropskou mládež. Návrh společných cílů pro dobrovolné činnosti mladých v návaznosti na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže Sdělení o sledování Bílé knihy o novém impulsu pro evropskou mládež. Návrh společných cílů pro lepší porozumění a poznání mládeže v návaznosti na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže Nerevidovaný překlad
(2005/C 43/11)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na sdělení Komise Radě nazvané "Sledování Bílé knihy: nový elán pro evropskou mládež – Návrh společných cílů pro lepší pochopení a poznání mládeže v návaznosti na usnesení z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže" (COM(2004) 336 final);
S ohledem na sdělení Komise Radě "Sledování Bílé knihy: nový elán pro evropskou mládež – Návrh společných cílů v oblasti dobrovolných činností mladých v návaznosti na usnesení z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže " (COM (2004) 337 final);
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise z 30. dubna 2004 požádat jej o konzultaci v této věci v souladu s článkem 265, odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí svého předsedy z 5. dubna 2004 uložit Komisi pro kulturu a vzdělávání připravit návrh stanoviska k tomuto tématu;
S ohledem na vlastní stanovisko k pracovnímu dokumentu Komise "Dobrovolnická služba evropské mládeže" (COR 191/96 fin); [1]
S ohledem na vlastní stanovisko k tématu "Akční program - dobrovolnická služba evropské mládeže" (COR 86/97 fin); [2]
S ohledem na usnesení Rady a představitelů vlád členských států, přijaté na schůzce v sídle Rady 27. června 2002 ve vztahu k zásadám evropské spolupráce ve věci mládeže; [3]
S ohledem na vlastní stanovisko k Bílé knize Evropské komise "Nový impuls pro evropskou mládež" (COR 389/2001 fin); [4]
S ohledem na sdělení Komise Radě "Sledování bílé knihy Nový impuls pro evropskou mládež – Návrh společných cílů ve věci účasti a informovanosti mladých a sledování usnesení ze dne 27. června 2002 ve vztahu k zásadám evropské spolupráce ve věci mládeže" (COM (2003) 184 def.);
S ohledem na usnesení Rady z 25. listopadu ve věci společných cílů v účasti a informovanosti mladých; [5]
S ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Sledování doporučení Evropského parlamentu a Rady u 10. července 2001 ve vztahu ke komunitární mobilitě studentů, osob v období vzdělávání, osob účastnících se dobrovolných aktivit, vyučujících a školitelů" (COM (2004)21 def.);
S ohledem na vlastní stanovisko ke Sdělení Komise Radě "Sledování bílé knihy Nový impuls pro evropskou mládež – Návrh společných cílů ve věci účasti a informovanosti mladých a sledování usnesení ze dne 27. června 2002 ve vztahu k zásadám evropské spolupráce ve věci mládeže" (COR 309/2003 fin.);
S ohledem na vlastní návrh stanoviska (CdR 192/2004 rev. 1 přijatý 9. července 2004 Komisí pro kulturu a vzdělávání (zpravodaj: pan Roberto Pella, předseda provniční rady v Biella (IT/ELS);
Vzhledem k tomu, že:
1) místní a regionální samosprávné celky vždy oceňovaly pozornost věnovanou politikám v oblasti mládeže, neboť jsou přesvědčeny, že EU, členské státy a územní samosprávné celky mají přesvědčovat mladé občany o důležitosti aktivního občanství na celonárodní úrovni. Hlavní je, aby byly mladým poskytnuty takové podmínky, aby se mohli aktivně podílet na budování demokratické a solidární, ale také silné a konkurenceschopné Evropy z hlediska hospodářského a kulturního;
2) považují za zásadní a velmi aktuální, rovněž v souvislosti s nedávným rozšířením Evropské unie, Laekenskou deklaraci, která byla přiložena k závěrům Evropské rady ze 14. a 15. prosince 2001. Podle této deklarace je jednou z největších výzev Evropské unie to, jak přiblížit občany – a na prvním místě mládež – evropskému projektu a evropským institucím .
Tato výzva by však měla směřovat k tomu, aby přiblížila evropský projekt a evropské instituce občanům, zejména mládeži a posílila tak vztahy mezi mladší generací a stávajícími politickými strukturami;
3) se domnívají, že je nezbytné uskutečnit strategické cíle vytýčené na jednání Evropských rad v Lisabonu a Barceloně, které chtějí vytvořit z Evropy "nejkonkurenčnější a nejdynamičtější ekonomiku znalostí na světě", a dále že mobilita mladých uvnitř Evropy je zásadní a nezbytnou podmínkou tohoto cíle.
Evropská politika mládeže by však neměla mít příliš instrumentální přístup k mladé generaci.
Je nutné založit politiku mládeže především na konceptu, dle kterého jsou mladí evropští občané rovnocenní ostatním a mají možnost a moc rozhodnout o své budoucnosti a budoucnosti Evropy, což má, v širším slova smyslu, důsledky na konkurenceschopnost a hospodářský rozvoj Evropy.
přijal na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29.- 30. září 2004 následující stanovisko (na jednání dne 30. září).
1. Připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 shodně zdůrazňuje s Komisí, a ostatně Rada ji k tomu vyzývá, že vzhledem k rychlému vývoji situace mladých generací v Evropě je nezbytné aplikovat otevřenou metodu spolupráce na otázky mládeže a na akce pro mladé;
1.2 schvaluje a vítá metodu používanou Komisí spočívající v široké konzultaci zainteresovaných stran;
1.3 se domnívá, že musí být neustále průběžně konzultován a informován o oblastech týkajících se čtyř tematických priorit navrhovaných v Bílé knize Komise s názvem "Nový elán pro evropskou mládež", a to zejména vzhledem ke skutečnosti, že místní a regionální samosprávné celky jsou z titulu svých specifických institucionálních kompetencí odnepaměti zapojeny do zavádění užitečných akcí podporujících aktivní účast mladých na životě společenství, uvnitř kterého žijí;
1.4 shodně konstatuje s Komisí, že jsme v současné době svědky znepokojujícího nezájmu mládeže o politický život a zároveň poznamenává, že na druhou stranu se mladí často angažují v jiných oblastech společenských aktivit, jako např. v dobrovolné činnosti, které jsou jistým vyjádřením aktivního občanství; v důsledku toho se domnívá, že političtí činitelé jsou prvními, kteří musí přehodnotit svůj postoj vůči mládeži a přistupovat k ní tak, aby si u mládeže zajistili pevnější demokratickou důvěru.
To se týká v neposlední řadě Výboru regionů, který by mohl aktivněji podporovat nabírání mladých členů, žen stejně jako mužů, kteří by byli s to přispět ke zlepšení prací Výboru z důvodu jejich mládí a politických aktivit na místní a regionální úrovni;
1.5 Na základě projednávaného dokumentu – jak již bylo ostatně uvedeno v předcházejících stanoviscích Výboru regionů, jež se zabývaly politikami pro mladé – zde existuje přesvědčení o nutnosti, že "evropská politika v oblasti mládeže musí být viditelná na všech administrativních a politických úrovních a ve všech zemích, a musí se předávat prostřednictvím takového jazyka a komunikačních prostředků, které jsou mládeži nejbližší" (VR 309/2003 final).
V tomto kontextu oceňuje Výbor regionů vytvoření internetové stránky evropské mládeže, jejíž adresa je http://www.europa.eu.int/youth/index_fr.html
2. Zvláštní doporučení Výboru regionů pro lepší pochopení a poznání mládeže
VÝBOR REGIONŮ
2.1 aby bylo možné přiblížit politiku mladým lidem, je v prvé řadě potřeba pochopit, jaký by byl nejvhodnější přístup; za tímto účelem, jak správně potvrzuje Komise v obecném cíli stanoveném ve svém sdělení Radě, je potřeba rozvíjet souhrn koherentních, relevantních a kvalitních znalostí vztahujících se k oblasti evropské mládeže. Tyto znalosti by měly umožnit předvídat budoucí potřeby prostřednictvím výměn, dialogu a vytváření sítí za účelem vypracování vhodných, účinných a trvalých politik.
2.2 Komise správně identifikuje pod-cíle vztahující se ke zmíněnému obecnému cíli a Výbor regionů schvaluje, že souběžně s prioritními sektory označenými členskými státy na prvním místě v jejich odpovědích na předložené dotazníky, je zapotřebí neustálé otevřenosti i vůči ostatním prioritním sektorům, které jsou z hlediska mládeže důležité; jedná se o zásadní charakteristiku metody přizpůsobené na studium oblasti, která se vyvíjí stejně rychle jako oblast mládeže. VÝBOR REGIONŮ
2.3 zdůrazňuje, že místní a regionální samosprávné celky mohou hrát zásadní roli v lokalizaci znalostí, které jsou k dispozici v sektorech týkajících se oblasti mládeže, a vyzývá Radu, vzhledem k akčním směrům stanoveným na celonárodní úrovni, aby k této skutečnosti přihlížela.
Jestliže se hovoří o "nezbytnosti vypracovat dodatečné studie, shromáždit statistické údaje a praktické znalosti u nevládních organizací, mládežnických organizací a přímo u mladých na stanovená témata s cílem zaplnit mezery a průběžně aktualizovat znalosti o těchto aktuálních tématech", není zde však žádná zmínka o místních a regionálních samosprávných celcích.
Aby tyto znalosti mohly být úplné a aktuální, musí být identifikovány na místní úrovni, i když s využitím koordinace na celonárodní úrovni, aby bylo dosaženo obecného cíle – souboru koherentních znalostí;
2.4 vzhledem k nutnosti výše uvedené koordinace na národní úrovni se jeví jako obzvláště účinné projekty týkající se shromažďování nezbytných údajů a předpokládající přímé zapojení místních a regionálních samosprávných celků; tyto samosprávy totiž mohou snadněji uchopit všechny skutečnosti týkající se mladých žijících v jejich teritoriu, a za tímto účelem by tudíž měly mít nárok na adekvátní evropské financování;
2.5 vyzývá Komisi, aby přihlížela, a to i při vypracovávání dokumentů týkajících se čtyř priorit Bílé knihy v oblasti mládeže, k zásadní roli školských zařízení, která by mohla být výsadním místem pro vypracovávání příslušných dotazníků mladými, které se týkají různých zkoumaných oblastí; struktury sociální pomoci místních a regionálních samosprávných celků by se měly dostat k sociálně nejslabším mladým, kteří z finančních důvodů přestali navštěvovat vzdělávací zařízení;
2.6 se domnívá, že místní a regionální samosprávné celky by mohly účinně využít aktivní spolupráce s poradními orgány mládeže, které již působí v daných oblastech; v četných územních samosprávách byly totiž vytvořeny poradní organizace typu "Rady mladých" nebo "Obecní rady mladých". Tyto poradní orgány již prokázaly, že na místní úrovni mohou být výborným prostředkem k účinnému poznání mládeže, že mají zejména možnost neustálé aktualizace, přičemž současně podporují výkon aktivního občanství;
2.7 Skupiny aktivní na místní úrovni a zájmové skupiny, ve kterých jsou mladí reprezentováni, jako například rady mladých, by měly taktéž v určitých oblastech mít rozhodovací pravomoc a dostatečné prostředky.
To by mladým umožnilo přímo rozhodovat o některých projektech, které jsou pro ně podstatné, a také je realizovat.
Pokud by tyto rady mladých disponovaly opravdovou rozhodovací pravomocí, pozitivní obraz demokracie by se tak posílil a podpořil by také participaci mladých;
2.8 vyzývá Komisi, aby přímo zapojila místní a regionální samosprávné celky států, které v rámci rozšíření nedávno přistoupily do Evropské unie, a aby v nich podporovala rozšiřování osvědčených postupů, např. prostřednictvím družeb a kulturních výměnných akcí mezi "Radami mladých" z celé Evropy;
2.9 zdůrazňuje, že je důležité pokračovat v cíli souboru koherentních, relevantních a kvalitních znalostí v oblasti evropské mládeže, rovněž s přihlédnutím k etnickým a jazykovým menšinám;
2.10 schvaluje a vítá vůli Komise vytvořit na úrovni Společenství síť znalostí z oblasti mládeže, která má sdružovat zástupce všech zainteresovaných stran a má sloužit ke zkoumání metod a budoucích témat a k výměně osvědčených postupů;
2.11 požaduje, aby pro projednávání cíle 4 sdělení týkajícího se lepšího pochopení a poznání mládeže byly v co nejkratší době dopracovány podmínky pro vytvoření sítě znalostí v oblasti mládeže na úrovni Společenství, o které se zmiňuje sama Komise, a dále požaduje, aby byla výslovně uvedena i účast zástupců Výboru regionů;
2.12 bere na vědomí skutečnost, že ve svých odpovědích na dotazníky připravené Komisí členské státy nepožadují vytvoření nových struktur pro umožnění a podporu výměn, dialogu a sítí k zajištění vizibility znalostí v oblasti mládeže a k předvídání jejích potřeb, ale že si spíše přejí pracovat na základě již existujících sítí a vztahů cestou jejich účinnějšího využívání a zaručení; je proto vhodné rozvíjet zvláštní pracoviště územních samospráv určené pro mládež, jako např. "Informační střediska mládeže", které mohou zároveň sloužit jako výsadní místa ("kanály") pro získávání "informací pocházejících od mladých";
2.13 shodně s Komisí zdůrazňuje význam mobility k podpoře školení a vzdělávání vědeckých pracovníků a odborníků, zejména mladých, pracujících v oblasti mládeže, a veškerých ostatních aktérů rozvíjejících znalosti v tomto sektoru; vyzývá Komisi, aby na evropské úrovni dopracovala vhodné strategie pro upozornění na tuto problematiku u instancí a zařízení, o které se vědečtí a odborní pracovníci opírají, zejména u školských zařízení a univerzit. Jak se o tom zmiňuje i samotná Komise ve své zprávě o sledování doporučení Evropského parlamentu a Rady z 10. července 2001 týkající se mobility studentské komunity, osob navštěvujících vzdělávací kurzy, mladých dobrovolníků, učitelů a školitelů (COM(2004) 21 final), i přes strategie, které již byly zavedeny do praxe, je totiž "počet osob participujících na mobilitě ve vzdělávacích a školicích systémech ještě stále nesmírně omezený";
2.14 Vyučující ve školních zařízeních by měli být vedeni k tomu, aby věnovali jak ve výuce, tak při schůzkách se zástupci žáků potřebnou pozornost otázkám vztahujícím se k účasti a životě ve společnosti.
Skupiny, ke kterým žáci náleží, například zájmové skupiny ve školách, by také měly mít právo se vyjádřit, pokud se jedná o plánování a praktické vybavování školních zařízení a zejména prostor určených pro volný čas.
3. Zvláštní doporučení Výboru regionů ohledně dobrovolné činnosti mládeže
VÝBOR REGIONŮ
3.1 vítá speciální analýzu Komise vypracovanou na téma dobrovolných asociací, kterému místní a regionální samosprávné celky věnují odnepaměti svou pozornost vzhledem k jejich velkému významu především na místní úrovni; tato sdružení představují živé a aktivní jádro všech společenství osob;
3.2 vítá informace, podle kterých se na dobrovolných činnostech podílí hodně mladých lidí a poznamenává, že to jde v rozporu s údajným nezájmem mládeže o aktivní občanství; Výbor poznamenává, že by bylo správnější hovořit spíše o "depolitizaci" než o nezájmu mladých, poněvadž dobrovolné činnosti, jak tvrdí sama Komise, představují jistou formu společenské účasti, jistou vzdělávací zkušenost, jakož i faktor zaměstnanosti a integrace do společnosti;
3.3 sleduje, že lze pravděpodobně předpokládat, že se mládež vzdálila od politiky, jelikož se jí zdá, že politika je příliš odtržená od skutečných problémů; připomíná, co již bylo řečeno v nedávném stanovisku týkajícím se sdělení Komise Radě v oblasti účasti a informování mládeže, tj. že místní a regionální samosprávné celky hrají určující roli v evropské politice mládeže, poněvadž tyto instance jsou právě nejvíce v kontaktu s mladou generací;
3.4 vyjadřuje své uspokojení z role, kterou Komise připisuje místním a regionálním samosprávným celkům pro provádění akční linie usilující o zlepšení současných dobrovolných činností pro mládež a zdůrazňuje výsadní vztah, který mohou vybudovat místní a regionální samosprávné celky s mladými žijícími na jejich území;
3.5 s radostí schvaluje konstatování Komise, že dobrovolné činnosti nabízené mladým se v jednotlivých zemí značně liší a že situace není v členských státech zdaleka stejná;
3.6 přeje si, aby si všechny členské státy uvědomily nutnost podporovat dobrovolnou činnost mládeže, a tudíž odstranily existující překážky; zejména se zdá nutné, aby každý členský stát uznal dobrovolný statut pomocí legislativního rámce, poněvadž v některých zemích je tento statut považován za zaměstnanecký, což často přináší značné nevýhody;
3.7 oceňuje skutečnost, že Komise opětně zmiňuje v dokumentu, který je předmětem tohoto stanoviska, nutnost podporovat mobilitu osob zapojených do dobrovolné činnosti, jak již bylo podrobně vysvětleno se specifickým rozvojem ve zprávě o sledování doporučení Evropského parlamentu a Rady z 10. července 2001 týkající se mobility studentů, osob účastnících se vzdělávání, dobrovolníků, učitelů a školitelů [6];
3.8 zdůrazňuje, že místní a regionální samosprávné celky hrají zásadní roli v rozvoji dobrovolných činností mládeže, ve zvyšování průhlednosti současných možností, v rozšiřování jejich oblastí aplikace a ve zlepšení kvality. Například mohou vytvořit skutečná "střediska služeb pro dobrovolnou činnost", která by pomáhala dobrovolným asociacím, které již působí v daném území, a zejména užitečná "pracoviště pro dobrovolnou činnost", která by mohla nasměrovat mladé na ty formy dobrovolné práce, které nejvíce odpovídají jejich očekávání;
3.9 vyzývá Radu k vypracování zvláštní akční linie vedoucí ke zřízení skutečného "Registru dobrovolných činností" na celostátní, regionální a místní úrovni v těch zemích, které jej ještě nezavedly. V místech, kde byl tento nástroj uveden do praxe, se totiž ukázal jako velmi užitečný, poněvadž v kterékoliv chvíli může poskytnout aktuální informace o dobrovolných asociacích působících v daném území; neustálá aktualizace tohoto registru zároveň umožňuje poskytovat mladým zájemcům přesné adresy pro jejich činnost v této oblasti;
3.10 s lítostí pozoruje, že mladí se často dostávají k dobrovolné práci náhodou – pokud se k ní nedostali prostřednictvím své rodiny, která je v této oblasti aktivní – a že by tudíž bylo na místě podporovat akční linie, které by měly za cíl přinášet do škol již od nejnižších tříd potřebné informace například ve formě setkání či návštěv, jež by byly samozřejmě přizpůsobeny věku posluchačů a které by počítaly s účastí subjektů ze sféry dobrovolné činnosti; byl by to skvělý příklad moderní občanské výchovy zaměřené na provádění aktivního občanství mladých. Výbor proto žádá Komisi, aby uznala úlohu školských zařízení a nutnost informační kampaně u pedagogů;
3.11 sdílí názor Komise, jak bylo poznamenáno u cíle č. 3 (podporovat dobrovolnou činnost k posílení solidarity a zapojení mladých jakožto občanů), že je důležité zdůraznit, že cílem je vytvořit podmínky pro větší účast na dobrovolných činnostech ze strany mládeže ze sociálně slabších vrstev; zejména Výbor zdůrazňuje, že dobrovolná činnost může představovat druh opětného zařazení mladých do společnosti, kteří po dlouhém období nemoci či různé rehabilitační péči potřebují postupnou reintegraci do "chráněného prostředí";
3.12 vítá, že Komise jasně ukázala, že je nezbytné zajistit uznání dobrovolné práce mladých, aby bylo možné uznat jejich osobní kompetence a jejich společenskou angažovanost; Výbor volá po rychlém rozšiřování osvědčených postupů na všech úrovních, aby k tomuto uznání došlo od všech zainteresovaných stran, jak správně poznamenává Komise v akčních liniích týkajících se cíle 4, tj. od veřejné správy, soukromých podniků, sociálních partnerů, občanské společnosti, i ze strany samotné mládeže;
3.13 sdílí stanovisko Komise, která se domnívá, že na evropské úrovni je v rámci probíhajících procesů potřeba zajistit lepší uznání zkušeností získaných v dobrovolné práci mládeže, a to rovněž prostřednictvím jiných nástrojů existujících v jiných oblastech působení, zejména pomocí opatření jako např. Europass, které již bylo zavedeno v oblasti vzdělání podobné formy podpory mobility studentů mohou být totiž použity k usnadnění zkušeností z dobrovolné práce mládeže i v jiných zemích, než jsou původní země;
3.14 již nyní vyzývá Komisi, aby vypracovala návrhy na rozšíření evropské dobrovolné služby (EDS) na širší škálu činností a současně aby podporovala přípravu podobných projektů na národní úrovni ze strany členských států s cílem přijmout a obohatit iniciativy Společenství;
3.15 vyzývá Komisi, aby provedla veškeré vhodné strategie týkající se pokročilého návrhu ze strany Evropské úmluvy ohledně návrhu ústavní smlouvy pro Evropskou unii, tj. strategie vhodné pro vytvoření sboru mladých dobrovolníků pro sestavení rámce pro společné přispění mladých Evropanů k akcím solidarity Evropské unie, zejména na mezinárodní úrovni;
3.16 Jak již bylo uvedeno v nedávných stanoviscích, i v souvislosti s podporou dobrovolné práce, Výbor zdůrazňuje, že je nutné, aby se na této práci podíleli stejnou měrou obě pohlaví, jakož i ty kategorie mladých, které mají ze sociálních nebo etnických důvodů, z důvodu fyzického nebo mentálního postižení, zvláštní potíže při uskutečňování svého aktivního občanského života.
4. Obecná doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
4.1 hodnotí kladně obě sdělení Komise, která jsou předmětem tohoto stanoviska;
4.2 vyzývá zejména Komisi, aby Výbor regionů pravidelně informovala o postupu akčních programů prováděných členskými státy a co možná nejrychleji začala v maximálním míře rozšiřovat informace o osvědčených postupech; jelikož ve světě mládeže dochází k vývoji a změnám velmi rychle, je tudíž potřeba mít na paměti, že postupy, které se mají zavádět, se také velmi rychle vyvíjí.
4.3 Podobně, jak bylo postupováno v jiných oblastech, včetně u čtyř priorit Bílé knihy, Výbor vyzývá, aby bylo společně s územními samosprávami domluveno vypracování národních zpráv o postupu v zavádění dvou priorit – "lepší pochopení a poznání mládeže" a "dobrovolné činnosti mládeže", které se očekává na konec r. 2005. VÝBOR REGIONŮ
4.4 vyzývá Komisi, aby vzala na vědomí vhodnost a uskutečnitelnost náležitých iniciativ, které by upozornily politické zástupce na nutnost přiblížit se světu mladých v celé jeho složitosti a ze všech možných úhlů, aby bylo možné jej poznat, využít jeho přínosu nezbytného k vybudování silné a konkurenceschopné Evropské unie a plně realizovat "Evropu občanů";
4.5 znovu opakuje, podobně jako v nedávném stanovisku týkajícím se "účasti a informování mládeže", že Výbor jasně podporuje své přesvědčení, že článek III-182 návrhu evropské ústavy musí navrhovat doplnění ustanovení současně platných smluv v oblasti politiky pro mládež, aby bylo zdůrazněno, že Unie má za cíl podporovat účast mladých na demokratickém životě Evropy.
Stanovisko Výboru regionů ze dne ke Sdělení o sledování Bílé knihy o novém impulsu pro evropskou mládež. Návrh společných cílů pro dobrovolné činnosti mladých v návaznosti na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže Sdělení o sledování Bílé knihy o novém impulsu pro evropskou mládež. Návrh společných cílů pro lepší porozumění a poznání mládeže v návaznosti na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže Nerevidovaný překlad
(2005/C 43/11)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na sdělení Komise Radě nazvané "Sledování Bílé knihy: nový elán pro evropskou mládež – Návrh společných cílů pro lepší pochopení a poznání mládeže v návaznosti na usnesení z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže" (COM(2004) 336 final);
S ohledem na sdělení Komise Radě "Sledování Bílé knihy: nový elán pro evropskou mládež – Návrh společných cílů v oblasti dobrovolných činností mladých v návaznosti na usnesení z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže " (COM (2004) 337 final);
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise z 30. dubna 2004 požádat jej o konzultaci v této věci v souladu s článkem 265, odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí svého předsedy z 5. dubna 2004 uložit Komisi pro kulturu a vzdělávání připravit návrh stanoviska k tomuto tématu;
S ohledem na vlastní stanovisko k pracovnímu dokumentu Komise "Dobrovolnická služba evropské mládeže" (COR 191/96 fin); [1]
S ohledem na vlastní stanovisko k tématu "Akční program - dobrovolnická služba evropské mládeže" (COR 86/97 fin); [2]
S ohledem na usnesení Rady a představitelů vlád členských států, přijaté na schůzce v sídle Rady 27. června 2002 ve vztahu k zásadám evropské spolupráce ve věci mládeže; [3]
S ohledem na vlastní stanovisko k Bílé knize Evropské komise "Nový impuls pro evropskou mládež" (COR 389/2001 fin); [4]
S ohledem na sdělení Komise Radě "Sledování bílé knihy Nový impuls pro evropskou mládež – Návrh společných cílů ve věci účasti a informovanosti mladých a sledování usnesení ze dne 27. června 2002 ve vztahu k zásadám evropské spolupráce ve věci mládeže" (COM (2003) 184 def.);
S ohledem na usnesení Rady z 25. listopadu ve věci společných cílů v účasti a informovanosti mladých; [5]
S ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů "Sledování doporučení Evropského parlamentu a Rady u 10. července 2001 ve vztahu ke komunitární mobilitě studentů, osob v období vzdělávání, osob účastnících se dobrovolných aktivit, vyučujících a školitelů" (COM (2004)21 def.);
S ohledem na vlastní stanovisko ke Sdělení Komise Radě "Sledování bílé knihy Nový impuls pro evropskou mládež – Návrh společných cílů ve věci účasti a informovanosti mladých a sledování usnesení ze dne 27. června 2002 ve vztahu k zásadám evropské spolupráce ve věci mládeže" (COR 309/2003 fin.);
S ohledem na vlastní návrh stanoviska (CdR 192/2004 rev. 1 přijatý 9. července 2004 Komisí pro kulturu a vzdělávání (zpravodaj: pan Roberto Pella, předseda provniční rady v Biella (IT/ELS);
Vzhledem k tomu, že:
1) místní a regionální samosprávné celky vždy oceňovaly pozornost věnovanou politikám v oblasti mládeže, neboť jsou přesvědčeny, že EU, členské státy a územní samosprávné celky mají přesvědčovat mladé občany o důležitosti aktivního občanství na celonárodní úrovni. Hlavní je, aby byly mladým poskytnuty takové podmínky, aby se mohli aktivně podílet na budování demokratické a solidární, ale také silné a konkurenceschopné Evropy z hlediska hospodářského a kulturního;
2) považují za zásadní a velmi aktuální, rovněž v souvislosti s nedávným rozšířením Evropské unie, Laekenskou deklaraci, která byla přiložena k závěrům Evropské rady ze 14. a 15. prosince 2001. Podle této deklarace je jednou z největších výzev Evropské unie to, jak přiblížit občany – a na prvním místě mládež – evropskému projektu a evropským institucím .
Tato výzva by však měla směřovat k tomu, aby přiblížila evropský projekt a evropské instituce občanům, zejména mládeži a posílila tak vztahy mezi mladší generací a stávajícími politickými strukturami;
3) se domnívají, že je nezbytné uskutečnit strategické cíle vytýčené na jednání Evropských rad v Lisabonu a Barceloně, které chtějí vytvořit z Evropy "nejkonkurenčnější a nejdynamičtější ekonomiku znalostí na světě", a dále že mobilita mladých uvnitř Evropy je zásadní a nezbytnou podmínkou tohoto cíle.
Evropská politika mládeže by však neměla mít příliš instrumentální přístup k mladé generaci.
Je nutné založit politiku mládeže především na konceptu, dle kterého jsou mladí evropští občané rovnocenní ostatním a mají možnost a moc rozhodnout o své budoucnosti a budoucnosti Evropy, což má, v širším slova smyslu, důsledky na konkurenceschopnost a hospodářský rozvoj Evropy.
přijal na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29.- 30. září 2004 následující stanovisko (na jednání dne 30. září).
1. Připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 shodně zdůrazňuje s Komisí, a ostatně Rada ji k tomu vyzývá, že vzhledem k rychlému vývoji situace mladých generací v Evropě je nezbytné aplikovat otevřenou metodu spolupráce na otázky mládeže a na akce pro mladé;
1.2 schvaluje a vítá metodu používanou Komisí spočívající v široké konzultaci zainteresovaných stran;
1.3 se domnívá, že musí být neustále průběžně konzultován a informován o oblastech týkajících se čtyř tematických priorit navrhovaných v Bílé knize Komise s názvem "Nový elán pro evropskou mládež", a to zejména vzhledem ke skutečnosti, že místní a regionální samosprávné celky jsou z titulu svých specifických institucionálních kompetencí odnepaměti zapojeny do zavádění užitečných akcí podporujících aktivní účast mladých na životě společenství, uvnitř kterého žijí;
1.4 shodně konstatuje s Komisí, že jsme v současné době svědky znepokojujícího nezájmu mládeže o politický život a zároveň poznamenává, že na druhou stranu se mladí často angažují v jiných oblastech společenských aktivit, jako např. v dobrovolné činnosti, které jsou jistým vyjádřením aktivního občanství; v důsledku toho se domnívá, že političtí činitelé jsou prvními, kteří musí přehodnotit svůj postoj vůči mládeži a přistupovat k ní tak, aby si u mládeže zajistili pevnější demokratickou důvěru.
To se týká v neposlední řadě Výboru regionů, který by mohl aktivněji podporovat nabírání mladých členů, žen stejně jako mužů, kteří by byli s to přispět ke zlepšení prací Výboru z důvodu jejich mládí a politických aktivit na místní a regionální úrovni;
1.5 Na základě projednávaného dokumentu – jak již bylo ostatně uvedeno v předcházejících stanoviscích Výboru regionů, jež se zabývaly politikami pro mladé – zde existuje přesvědčení o nutnosti, že "evropská politika v oblasti mládeže musí být viditelná na všech administrativních a politických úrovních a ve všech zemích, a musí se předávat prostřednictvím takového jazyka a komunikačních prostředků, které jsou mládeži nejbližší" (VR 309/2003 final).
V tomto kontextu oceňuje Výbor regionů vytvoření internetové stránky evropské mládeže, jejíž adresa je http://www.europa.eu.int/youth/index_fr.html
2. Zvláštní doporučení Výboru regionů pro lepší pochopení a poznání mládeže
VÝBOR REGIONŮ
2.1 aby bylo možné přiblížit politiku mladým lidem, je v prvé řadě potřeba pochopit, jaký by byl nejvhodnější přístup; za tímto účelem, jak správně potvrzuje Komise v obecném cíli stanoveném ve svém sdělení Radě, je potřeba rozvíjet souhrn koherentních, relevantních a kvalitních znalostí vztahujících se k oblasti evropské mládeže. Tyto znalosti by měly umožnit předvídat budoucí potřeby prostřednictvím výměn, dialogu a vytváření sítí za účelem vypracování vhodných, účinných a trvalých politik.
2.2 Komise správně identifikuje pod-cíle vztahující se ke zmíněnému obecnému cíli a Výbor regionů schvaluje, že souběžně s prioritními sektory označenými členskými státy na prvním místě v jejich odpovědích na předložené dotazníky, je zapotřebí neustálé otevřenosti i vůči ostatním prioritním sektorům, které jsou z hlediska mládeže důležité; jedná se o zásadní charakteristiku metody přizpůsobené na studium oblasti, která se vyvíjí stejně rychle jako oblast mládeže. VÝBOR REGIONŮ
2.3 zdůrazňuje, že místní a regionální samosprávné celky mohou hrát zásadní roli v lokalizaci znalostí, které jsou k dispozici v sektorech týkajících se oblasti mládeže, a vyzývá Radu, vzhledem k akčním směrům stanoveným na celonárodní úrovni, aby k této skutečnosti přihlížela.
Jestliže se hovoří o "nezbytnosti vypracovat dodatečné studie, shromáždit statistické údaje a praktické znalosti u nevládních organizací, mládežnických organizací a přímo u mladých na stanovená témata s cílem zaplnit mezery a průběžně aktualizovat znalosti o těchto aktuálních tématech", není zde však žádná zmínka o místních a regionálních samosprávných celcích.
Aby tyto znalosti mohly být úplné a aktuální, musí být identifikovány na místní úrovni, i když s využitím koordinace na celonárodní úrovni, aby bylo dosaženo obecného cíle – souboru koherentních znalostí;
2.4 vzhledem k nutnosti výše uvedené koordinace na národní úrovni se jeví jako obzvláště účinné projekty týkající se shromažďování nezbytných údajů a předpokládající přímé zapojení místních a regionálních samosprávných celků; tyto samosprávy totiž mohou snadněji uchopit všechny skutečnosti týkající se mladých žijících v jejich teritoriu, a za tímto účelem by tudíž měly mít nárok na adekvátní evropské financování;
2.5 vyzývá Komisi, aby přihlížela, a to i při vypracovávání dokumentů týkajících se čtyř priorit Bílé knihy v oblasti mládeže, k zásadní roli školských zařízení, která by mohla být výsadním místem pro vypracovávání příslušných dotazníků mladými, které se týkají různých zkoumaných oblastí; struktury sociální pomoci místních a regionálních samosprávných celků by se měly dostat k sociálně nejslabším mladým, kteří z finančních důvodů přestali navštěvovat vzdělávací zařízení;
2.6 se domnívá, že místní a regionální samosprávné celky by mohly účinně využít aktivní spolupráce s poradními orgány mládeže, které již působí v daných oblastech; v četných územních samosprávách byly totiž vytvořeny poradní organizace typu "Rady mladých" nebo "Obecní rady mladých". Tyto poradní orgány již prokázaly, že na místní úrovni mohou být výborným prostředkem k účinnému poznání mládeže, že mají zejména možnost neustálé aktualizace, přičemž současně podporují výkon aktivního občanství;
2.7 Skupiny aktivní na místní úrovni a zájmové skupiny, ve kterých jsou mladí reprezentováni, jako například rady mladých, by měly taktéž v určitých oblastech mít rozhodovací pravomoc a dostatečné prostředky.
To by mladým umožnilo přímo rozhodovat o některých projektech, které jsou pro ně podstatné, a také je realizovat.
Pokud by tyto rady mladých disponovaly opravdovou rozhodovací pravomocí, pozitivní obraz demokracie by se tak posílil a podpořil by také participaci mladých;
2.8 vyzývá Komisi, aby přímo zapojila místní a regionální samosprávné celky států, které v rámci rozšíření nedávno přistoupily do Evropské unie, a aby v nich podporovala rozšiřování osvědčených postupů, např. prostřednictvím družeb a kulturních výměnných akcí mezi "Radami mladých" z celé Evropy;
2.9 zdůrazňuje, že je důležité pokračovat v cíli souboru koherentních, relevantních a kvalitních znalostí v oblasti evropské mládeže, rovněž s přihlédnutím k etnickým a jazykovým menšinám;
2.10 schvaluje a vítá vůli Komise vytvořit na úrovni Společenství síť znalostí z oblasti mládeže, která má sdružovat zástupce všech zainteresovaných stran a má sloužit ke zkoumání metod a budoucích témat a k výměně osvědčených postupů;
2.11 požaduje, aby pro projednávání cíle 4 sdělení týkajícího se lepšího pochopení a poznání mládeže byly v co nejkratší době dopracovány podmínky pro vytvoření sítě znalostí v oblasti mládeže na úrovni Společenství, o které se zmiňuje sama Komise, a dále požaduje, aby byla výslovně uvedena i účast zástupců Výboru regionů;
2.12 bere na vědomí skutečnost, že ve svých odpovědích na dotazníky připravené Komisí členské státy nepožadují vytvoření nových struktur pro umožnění a podporu výměn, dialogu a sítí k zajištění vizibility znalostí v oblasti mládeže a k předvídání jejích potřeb, ale že si spíše přejí pracovat na základě již existujících sítí a vztahů cestou jejich účinnějšího využívání a zaručení; je proto vhodné rozvíjet zvláštní pracoviště územních samospráv určené pro mládež, jako např. "Informační střediska mládeže", které mohou zároveň sloužit jako výsadní místa ("kanály") pro získávání "informací pocházejících od mladých";
2.13 shodně s Komisí zdůrazňuje význam mobility k podpoře školení a vzdělávání vědeckých pracovníků a odborníků, zejména mladých, pracujících v oblasti mládeže, a veškerých ostatních aktérů rozvíjejících znalosti v tomto sektoru; vyzývá Komisi, aby na evropské úrovni dopracovala vhodné strategie pro upozornění na tuto problematiku u instancí a zařízení, o které se vědečtí a odborní pracovníci opírají, zejména u školských zařízení a univerzit. Jak se o tom zmiňuje i samotná Komise ve své zprávě o sledování doporučení Evropského parlamentu a Rady z 10. července 2001 týkající se mobility studentské komunity, osob navštěvujících vzdělávací kurzy, mladých dobrovolníků, učitelů a školitelů (COM(2004) 21 final), i přes strategie, které již byly zavedeny do praxe, je totiž "počet osob participujících na mobilitě ve vzdělávacích a školicích systémech ještě stále nesmírně omezený";
2.14 Vyučující ve školních zařízeních by měli být vedeni k tomu, aby věnovali jak ve výuce, tak při schůzkách se zástupci žáků potřebnou pozornost otázkám vztahujícím se k účasti a životě ve společnosti.
Skupiny, ke kterým žáci náleží, například zájmové skupiny ve školách, by také měly mít právo se vyjádřit, pokud se jedná o plánování a praktické vybavování školních zařízení a zejména prostor určených pro volný čas.
3. Zvláštní doporučení Výboru regionů ohledně dobrovolné činnosti mládeže
VÝBOR REGIONŮ
3.1 vítá speciální analýzu Komise vypracovanou na téma dobrovolných asociací, kterému místní a regionální samosprávné celky věnují odnepaměti svou pozornost vzhledem k jejich velkému významu především na místní úrovni; tato sdružení představují živé a aktivní jádro všech společenství osob;
3.2 vítá informace, podle kterých se na dobrovolných činnostech podílí hodně mladých lidí a poznamenává, že to jde v rozporu s údajným nezájmem mládeže o aktivní občanství; Výbor poznamenává, že by bylo správnější hovořit spíše o "depolitizaci" než o nezájmu mladých, poněvadž dobrovolné činnosti, jak tvrdí sama Komise, představují jistou formu společenské účasti, jistou vzdělávací zkušenost, jakož i faktor zaměstnanosti a integrace do společnosti;
3.3 sleduje, že lze pravděpodobně předpokládat, že se mládež vzdálila od politiky, jelikož se jí zdá, že politika je příliš odtržená od skutečných problémů; připomíná, co již bylo řečeno v nedávném stanovisku týkajícím se sdělení Komise Radě v oblasti účasti a informování mládeže, tj. že místní a regionální samosprávné celky hrají určující roli v evropské politice mládeže, poněvadž tyto instance jsou právě nejvíce v kontaktu s mladou generací;
3.4 vyjadřuje své uspokojení z role, kterou Komise připisuje místním a regionálním samosprávným celkům pro provádění akční linie usilující o zlepšení současných dobrovolných činností pro mládež a zdůrazňuje výsadní vztah, který mohou vybudovat místní a regionální samosprávné celky s mladými žijícími na jejich území;
3.5 s radostí schvaluje konstatování Komise, že dobrovolné činnosti nabízené mladým se v jednotlivých zemí značně liší a že situace není v členských státech zdaleka stejná;
3.6 přeje si, aby si všechny členské státy uvědomily nutnost podporovat dobrovolnou činnost mládeže, a tudíž odstranily existující překážky; zejména se zdá nutné, aby každý členský stát uznal dobrovolný statut pomocí legislativního rámce, poněvadž v některých zemích je tento statut považován za zaměstnanecký, což často přináší značné nevýhody;
3.7 oceňuje skutečnost, že Komise opětně zmiňuje v dokumentu, který je předmětem tohoto stanoviska, nutnost podporovat mobilitu osob zapojených do dobrovolné činnosti, jak již bylo podrobně vysvětleno se specifickým rozvojem ve zprávě o sledování doporučení Evropského parlamentu a Rady z 10. července 2001 týkající se mobility studentů, osob účastnících se vzdělávání, dobrovolníků, učitelů a školitelů [6];
3.8 zdůrazňuje, že místní a regionální samosprávné celky hrají zásadní roli v rozvoji dobrovolných činností mládeže, ve zvyšování průhlednosti současných možností, v rozšiřování jejich oblastí aplikace a ve zlepšení kvality. Například mohou vytvořit skutečná "střediska služeb pro dobrovolnou činnost", která by pomáhala dobrovolným asociacím, které již působí v daném území, a zejména užitečná "pracoviště pro dobrovolnou činnost", která by mohla nasměrovat mladé na ty formy dobrovolné práce, které nejvíce odpovídají jejich očekávání;
3.9 vyzývá Radu k vypracování zvláštní akční linie vedoucí ke zřízení skutečného "Registru dobrovolných činností" na celostátní, regionální a místní úrovni v těch zemích, které jej ještě nezavedly. V místech, kde byl tento nástroj uveden do praxe, se totiž ukázal jako velmi užitečný, poněvadž v kterékoliv chvíli může poskytnout aktuální informace o dobrovolných asociacích působících v daném území; neustálá aktualizace tohoto registru zároveň umožňuje poskytovat mladým zájemcům přesné adresy pro jejich činnost v této oblasti;
3.10 s lítostí pozoruje, že mladí se často dostávají k dobrovolné práci náhodou – pokud se k ní nedostali prostřednictvím své rodiny, která je v této oblasti aktivní – a že by tudíž bylo na místě podporovat akční linie, které by měly za cíl přinášet do škol již od nejnižších tříd potřebné informace například ve formě setkání či návštěv, jež by byly samozřejmě přizpůsobeny věku posluchačů a které by počítaly s účastí subjektů ze sféry dobrovolné činnosti; byl by to skvělý příklad moderní občanské výchovy zaměřené na provádění aktivního občanství mladých. Výbor proto žádá Komisi, aby uznala úlohu školských zařízení a nutnost informační kampaně u pedagogů;
3.11 sdílí názor Komise, jak bylo poznamenáno u cíle č. 3 (podporovat dobrovolnou činnost k posílení solidarity a zapojení mladých jakožto občanů), že je důležité zdůraznit, že cílem je vytvořit podmínky pro větší účast na dobrovolných činnostech ze strany mládeže ze sociálně slabších vrstev; zejména Výbor zdůrazňuje, že dobrovolná činnost může představovat druh opětného zařazení mladých do společnosti, kteří po dlouhém období nemoci či různé rehabilitační péči potřebují postupnou reintegraci do "chráněného prostředí";
3.12 vítá, že Komise jasně ukázala, že je nezbytné zajistit uznání dobrovolné práce mladých, aby bylo možné uznat jejich osobní kompetence a jejich společenskou angažovanost; Výbor volá po rychlém rozšiřování osvědčených postupů na všech úrovních, aby k tomuto uznání došlo od všech zainteresovaných stran, jak správně poznamenává Komise v akčních liniích týkajících se cíle 4, tj. od veřejné správy, soukromých podniků, sociálních partnerů, občanské společnosti, i ze strany samotné mládeže;
3.13 sdílí stanovisko Komise, která se domnívá, že na evropské úrovni je v rámci probíhajících procesů potřeba zajistit lepší uznání zkušeností získaných v dobrovolné práci mládeže, a to rovněž prostřednictvím jiných nástrojů existujících v jiných oblastech působení, zejména pomocí opatření jako např. Europass, které již bylo zavedeno v oblasti vzdělání podobné formy podpory mobility studentů mohou být totiž použity k usnadnění zkušeností z dobrovolné práce mládeže i v jiných zemích, než jsou původní země;
3.14 již nyní vyzývá Komisi, aby vypracovala návrhy na rozšíření evropské dobrovolné služby (EDS) na širší škálu činností a současně aby podporovala přípravu podobných projektů na národní úrovni ze strany členských států s cílem přijmout a obohatit iniciativy Společenství;
3.15 vyzývá Komisi, aby provedla veškeré vhodné strategie týkající se pokročilého návrhu ze strany Evropské úmluvy ohledně návrhu ústavní smlouvy pro Evropskou unii, tj. strategie vhodné pro vytvoření sboru mladých dobrovolníků pro sestavení rámce pro společné přispění mladých Evropanů k akcím solidarity Evropské unie, zejména na mezinárodní úrovni;
3.16 Jak již bylo uvedeno v nedávných stanoviscích, i v souvislosti s podporou dobrovolné práce, Výbor zdůrazňuje, že je nutné, aby se na této práci podíleli stejnou měrou obě pohlaví, jakož i ty kategorie mladých, které mají ze sociálních nebo etnických důvodů, z důvodu fyzického nebo mentálního postižení, zvláštní potíže při uskutečňování svého aktivního občanského života.
4. Obecná doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
4.1 hodnotí kladně obě sdělení Komise, která jsou předmětem tohoto stanoviska;
4.2 vyzývá zejména Komisi, aby Výbor regionů pravidelně informovala o postupu akčních programů prováděných členskými státy a co možná nejrychleji začala v maximálním míře rozšiřovat informace o osvědčených postupech; jelikož ve světě mládeže dochází k vývoji a změnám velmi rychle, je tudíž potřeba mít na paměti, že postupy, které se mají zavádět, se také velmi rychle vyvíjí.
4.3 Podobně, jak bylo postupováno v jiných oblastech, včetně u čtyř priorit Bílé knihy, Výbor vyzývá, aby bylo společně s územními samosprávami domluveno vypracování národních zpráv o postupu v zavádění dvou priorit – "lepší pochopení a poznání mládeže" a "dobrovolné činnosti mládeže", které se očekává na konec r. 2005. VÝBOR REGIONŮ
4.4 vyzývá Komisi, aby vzala na vědomí vhodnost a uskutečnitelnost náležitých iniciativ, které by upozornily politické zástupce na nutnost přiblížit se světu mladých v celé jeho složitosti a ze všech možných úhlů, aby bylo možné jej poznat, využít jeho přínosu nezbytného k vybudování silné a konkurenceschopné Evropské unie a plně realizovat "Evropu občanů";
4.5 znovu opakuje, podobně jako v nedávném stanovisku týkajícím se "účasti a informování mládeže", že Výbor jasně podporuje své přesvědčení, že článek III-182 návrhu evropské ústavy musí navrhovat doplnění ustanovení současně platných smluv v oblasti politiky pro mládež, aby bylo zdůrazněno, že Unie má za cíl podporovat účast mladých na demokratickém životě Evropy.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Akční plán eEurope 2005: aktualizace Nerevidovaný překlad
(2005/C 71/14)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k Akčnímu plánu eEurope 2005: aktualizace (COM(2004)380 final),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. května 2004 konzultovat Výbor v této záležitosti v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí svého Předsednictva ze dne 20. dubna 2004 pověřit Komisi pro kulturu a vzdělávání, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu,
s ohledem na své stanovisko k eEurope 2005: informační společnost pro všechny (CdR 136/2002 fin) [1],
s ohledem na své stanovisko k Úloze eGovernmentu pro budoucnost Evropy,
s ohledem na svůj návrh stanoviska CdR 193/2004 Rev. 2 přijatém dne 22. září 2004 Komisí pro kulturu a vzdělávání, (Zpravodaj: p.
Risto Ervelä, předseda Místní rady v Sauvo, předseda Regionální rady Jihovýchodního Finska (FI/ELDR)
vzhledem k těmto důvodům:
1) informační a komunikační technologie (ICT) hrají důležitou úlohu při realizaci cílů hospodářského, sociálního a udržitelného rozvoje obsažených v lisabonské strategii;
2) za nejdůležitější cíl musí být považováno vytvoření sociálně a regionálně spravedlivé evropské informační společnosti;
přijal toto stanovisko na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání ze dne 18. listopadu)
1. Názory Výboru regionů
Sociálně a regionálně spravedlivá informační společnost
VÝBOR REGIONŮ
1.1 sdílí obavu opakovanou při kontrole akčního plánu eEurope v polovině období týkající se dopadu problémů způsobených digitálním předělem a děkuje Komisi za to, že e-připojení a sociální soudržnost, pokud jde o regionální nevyváženost a potenciál dodávek elektronických služeb pro zabezpečení větší dostupnosti pro všechny, stanovila jako novou prioritu v aktualizovaném akčním plánu, který je předmětem tohoto stanoviska;
1.2 domnívá se, že regionální rozdíly v dostupnosti a cenách širokopásmových služeb se stávají významnou překážkou pro rovný přístup a účast v informační společnosti a považuje za důležité, aby práce Fóra pro digitální předěl ustaveného pro řešení tohoto problému byla zahájena co nejdříve;
1.3 bere na vědomí, že akce navrhované Komisí pro urychlené e-připojení jsou jako takové vhodné, ale pochybuje o jejich účinnosti v krátkém čase, a domnívá se, že pro zabránění digitálnímu vyloučení je nutné, aby alespoň v daném okamžiku měli občané možnost přijímat základní služby tradičními kanály.
ICT a lisabonská strategie
VÝBOR REGIONŮ
1.4 souhlasí s Komisí, že ICT umožnily zvýšení produktivity a rozšíření příležitostí pro připojení, ale zdůrazňuje, že např. ve veřejné správě byla v tomto směru využita pouze malá část potenciálu nejen pokud jde o zabezpečení elektronických služeb v konkrétních oblastech, ale rovněž pokud jde o investice do těch oblastí, kde nemusí být dostatečná poptávka pro přilákání investorů, v souladu s právním rámcem Společenství pro konkurenci;
1.5 zjišťuje, že opatření uvedená v původním akčním plánu a jeho aktualizaci kladou důraz na rozvoj služeb on-line, i když využívání ICT pro zefektivnění státní správy vyžaduje i změny ve způsobu, jakým organizace pracují a vzájemně spolupracují;
1.6 podporuje názor Komise, že po roce 2005 bude politika EU v oblasti informační společnosti těsněji sladěna s potřebami různých oblastí lisabonské strategie tak, aby kromě hospodářských a sociálních cílů věnovala větší pozornost vztahu mezi ICT a udržitelným rozvojem.
Dopad rozšíření
VÝBOR REGIONŮ
1.7 oceňuje, že Komise reagovala rychle na potřeby vzniklé v souvislosti s rozšířením tím, že aktualizovala akční plán eEurope;
1.8 upozorňuje, že v důsledku rozšíření se rozdíly mezi členskými státy a zejména regiony zvýšily měřeno srovnávacími indikátory a vítá kroky, které Komise navrhuje pro zlepšení poskytování informací o porovnávacích výsledcích;
1.9 doufá, že bude možné využít dobrých sítí místních a regionálních orgánů, které pokrývají i nové členské státy, a to zejména při přenosu dobrých zkušeností.
Úloha místních a regionálních orgánů v provádění akčního plánu
VÝBOR REGIONŮ
1.10 zdůrazňuje důležitou a často nezávislou úlohu místních a regionálních orgánů při poskytování služeb on-line v oblastech správy, zdravotnictví, kultury, turistického ruchu a školství a vzdělávání a úlohu, kterou mají v místních a regionálních projektech zaměřených na rozvoj komunikačních služeb a e-podnikání;
1.11 se domnívá, že bez výrazného zapojení evropských místních a regionálních orgánů nebude možné realizovat procesy otevřené koordinace na podporu dobrovolného a multilaterálního přijetí priorit pro rozvoj služeb on-line.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doufá, že Komise vyjasní svoji politiku informační společnosti tím, že vydá souhrn svého původního akčního plánu eEurope a jeho aktualizace;
2.2 domnívá se, že je třeba zkvalitnit monitorování dostupnosti širokého pásma, aby bylo možno lépe zohlednit rozdíly v potřebách uživatelů, protože širokopásmové služby s nejnižší kapacitou nemohou přispět k dosažení cílů akčního plánu pro veřejné služby on-line zejména v nejvzdálenějších regionech;
2.3 domnívá se, že dostupnost komunikačních služeb, které jsou důležité pro společnost, nemůže záviset pouze na tom, zda bude mít soukromý sektor zájem na jejich rozvoji v určité oblasti nebo ne.
Naopak musí být veřejný sektor v případě nutnosti schopen přijmout vlastní opatření s cílem zajistit, aby dostupnost komunikačních služeb odpovídala potřebám uživatelů;
2.4 doufá, že zejména při šíření dobrých praktik bude priorita přikládána nejenom službám on-line, ale i příkladům toho, jak ICT přispěly ke zvyšování kvality a produktivity v tradičních službách a ke snížení zbytečné byrokracie;
2.5 podporuje myšlenku prohloubení pan-evropského rozměru veřejných služeb on-line, ale zdůrazňuje, že poskytování operativních služeb, které požadují společnosti i jednotlivci v jiném členském státě, je také do značné míry povinností místních a regionálních orgánů a je těžké si představit, že by mohl být v tomto smyslu rozvinut efektivní pan-evropský rozměr bez těsného zapojení místního a regionálního sektoru;
2.6 navrhuje, aby byla zpracována podrobnější zpráva o tom, proč je poptávka po službách on-line v Evropě menší než nabídka.;
2.7 zdůrazňuje, že všechny zúčastněné strany odpovědné za rozvoj služeb on-line ve zdravotnictví by měly mít možnost účastnit se zpracování celostátních a regionálních plánů pro e- zdravotnictví;
2.8 vyjadřuje naději, že interoperabilita v e-vzdělávání, tak jak ji požaduje akční plán, může být prohloubena např. definováním evropských kriterií kvality e-vzdělávání pro různé typy vzdělávání a školení;
2.9 považuje za důležité, aby Komise co nejrychleji provedla analýzu trhu pro interoperabilitu elektronických podpisů, která bere v úvahu i jiné než kvalifikované certifikáty a zároveň dává zvláštní důraz na pan-evropské služby;
2.10 žádá, aby Komise přijala kroky, které zajistí, aby skutečnost, že tato technologie ulehčující používání elektronického podpisu nepovede k situaci, kdy zejména ve veřejném sektoru bude jeho používání vyžadováno, i když nebude nezbytné ani vhodné z hlediska kvality zabezpečení služby;
2.11 upozorňuje, že kromě postupů elektronického podpisu pro uživatele služby je nejméně stejně důležité, aby bylo rozvinuto používání elektronického podpisu zaručující občanovi absolutní jistotu, že zprávy, které dostává od veřejného orgánu nebo podniku přichází ze zdroje, z kterého se zdá, že přichází;
2.12 podporuje plán Komise pro mobilní platby a zdůrazňuje,že díky rozvinutému mobilnímu trhu v Evropě mohou mobilní platby pomoci při prosazování cílů lisabonské strategie v několika následujících letech;
2.13 bere na vědomí, že příspěvek Komise k rozvoji rámce pro správu digitálních práv a získávání zainteresovaných stran do diskuse je nezbytný a že vlastníci digitálních práv budou podpořeni, aby se dohodli na stejném stupni interoperability;
2.14 vřele vítá plán Komise na zřízení databáze nejlepší praxe malých a středních podniků ve vztahu k e-podnikání a doufá, že evropské místní a regionální orgány, které těsně spolupracují s malými a středními podniky, se budou moci plně účastnit rozvoje a využívání této databáze;
2.15 žádá Komisi, aby rozšířila působnost pokynů o multiplatformovém přístupu tak, aby kromě služeb on-line zahrnovaly i tradiční servisní kanály, aby se snížily problémy s digitálním předělem;
2.16 domnívá se, že porovnávací data poskytovaná navrhovanou informační službou eEurope by měla umožňovat porovnání nejen mezi členskými státy, ale také mezi regiony, protože rozdíly mezi regiony jsou velké a informace o nedostatcích v regionech by umožnily těm, kteří v regionech rozhodují, zaměřit se na jejich nápravu.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení Komise k tématu Věda a technika: klíč k budoucnosti Evropy – směrnice pro budoucí evropskou politiku na podporu výzkumu
(2005/C 71/06)
VÝBOR REGIONŮ,
Vzhledem ke sdělení Evropské komise k tématu Věda a technika: klíč k budoucnosti Evropy – směrnice pro budoucí evropskou politiku na podporu výzkumu (COM(2004) 353 final;
Vzhledem k tomu, že se dne 17. června 2004 Evropské komise rozhodla konzultovat Výbor v této věci podle čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
Vzhledem k tomu, že se dne 5. dubna 2004 Prezident rozhodl nařídit Komisi pro kulturu a vzdělávání, aby vypracovala stanovisko k této věci;
Vzhledem k rozhodnutí lisabonské Evropské rady, která přijala koncept Evropského výzkumného prostoru (ERA) a položila tak základy společné politiky pro vědu a techniku v celé Evropské unii;
Vzhledem k rozhodnutí barcelonské Evropské rady v březnu 2002, ve kterém si Evropská unie stanovila cíl, že do roku 2010 zvýší výzkumné úsilí v Evropě na 3 % HDP Evropské unie;
Vzhledem ke sdělení Evropské komise k tématu Evropa a základní výzkum [1];
Vzhledem ke sdělení [2] Evropské komise k tématu Úloha univerzit ve znalostní Evropě a průzkumnému stanovisku Výboru regionů k tématu Úloha univerzit v místním a regionálním rozvoji v kontextu znalostní Evropy (CdR 89/2003 Fin) [3];
Vzhledem ke zprávě panelu odborníků na vysoké úrovni, které předsedal profesor Ramon Marimon, Hodnocení účinnosti nových nástrojů VI. rámcového programu ( 21. červen 2004)
Vzhledem k návrhu stanoviska (CdR 194/2004 rev. 1), který byl přijat dne 22. září 2004 Komisí pro kulturu a vzdělávání (zpravodaj: Jyrki Myllyvirta, starosta města Mikkeli, FI/EPP);
VZHLEDEM K TOMU, ŽE:
1) obecné cíle sdělení představují bezpodmínečně nutné prvky pro realizaci lisabonské evropské strategie.
Zvýšení investic do evropského výzkumu a vývoje na 3 % HDP, z nichž 2 % budou pocházet ze soukromých zdrojů a všechny investice budou vloženy do výzkumu a vývoje, který podporuje znalostní společnost a ekonomii v Evropě, je ambiciózní cíl, jehož lze dosáhnout sdílením závazku a koordinovaným postupem členských států Evropské unie
2) Sdělení přijímá šest hlavních cílů rozvoje. Jsou to:
- Vytvoření evropských "center excelence" prostřednictvím spolupráce mezi laboratořemi
- Zahájení evropských technologických iniciativ
- Podpora kreativity základního výzkumu pomocí soutěže mezi týmy na evropské úrovni
- Vytvoření atraktivních podmínek v Evropě pro nejlepší vědce
- Rozvoj výzkumné infrastruktury evropského významu
- Zlepšení koordinace národních programů;
Širší procesní návrhy se vztahují k:
- Zvýšení výkonnosti v oblasti vědy v celé Evropské unii, zejména v nových členských státech;
- Soustředění úsilí Evropské unie na klíčová témata a
- Usilovat o to, aby bylo prováděno více výzkumů;
3) opatření navržená ve sdělení nejsou nástroje soudržnosti jako takové, ale mají nevyhnutelně dopad, ať pozitivní či negativní, na soudržnost.
Znalostní průmyslová odvětví jsou hybnou silou rozvoje celé Evropy; získání těchto sil na podporu cílů soudržnosti je mnohem efektivnější z hlediska regionální politiky, než z hlediska politiky výzkumu směřující k centralizaci, která pak musí být vyvážena vyššími dotacemi a dávkami v rámci regionální politiky;
jednohlasně přijal na svém 57. plenárním zasedání, které se konalo dne 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání dne 18. listopadu 2004) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá sdělení k tématu Věda a technika: klíč k budoucnosti Evropy – směrnice pro budoucí evropskou politiku na podporu výzkumu a považuje jej za velmi důležitý výchozí bod zvyšování a zlepšování evropského výzkumu pro úspěch celé Evropy;
1.2 souhlasí s Evropskou komisí, že vědecký výzkum, technický rozvoj a inovace jsou základem znalostní ekonomie, klíčovým faktorem růstu, konkurenceschopnosti společností a zaměstnanosti a zlepšení kvality života občanů EU;
1.3 nám připomíná, že růst a úspěch každého regionu v Evropě závisí na stále více na rozvoji znalostní ekonomie;
1.4 se domnívá, že i když se úsilí Evropské unie v oblasti politiky výzkumu ukázalo být cenné a nezbytné, zdá se, že její přístup již nesplňuje současné požadavky;
1.5 podporuje cíl investovat 3 % HDP do výzkumu a vývoje.
Tohoto bezesporu nutného cíle lze dosáhnout pouze tak, že všechny členské státy přijmout závazek tento cíl splnit.
Z kvantitativního hlediska může být úloha přímého financování výzkumu Evropskou unií pouze okrajová. Opatření Evropské unie však mohou přispět a jsou vskutku nezbytná k posílení závazku a získání maximálního užitku z takové investice;
1.6 podporuje návrh Evropské komise zdvojnásobit financování výzkumu Unií v období 2007 – 2013.
Je v zájmu celé Evropy, aby se tento návrh realizoval, i když by se mohly změnit ostatní části rozpočtových plánů na období 2007-2013;
1.7 zdůrazňuje, stejně jako Komise, že nové členské státy jsou se svým lidskými a kulturními zdroji větší motivací k lepším opatřením a zvýšení zdrojů v rámci politiky výzkumu.
PŘIDANÁ HODNOTA EVROPY
VÝBOR REGIONŮ
1.8 zdůrazňuje, že v oblasti politiky výzkumu je přidaná hodnota Evropy nesporná.
Tvoří ji:
- možnost vybudování nezbytné kritické masy ve výzkumných projektech, pro které jsou jednotlivé země velmi malé;
- větší možnosti pro přilákání špičkových vědců a
- zvýšení mobility vysoce vzdělaných výzkumníků a jiných odborníků;
1.9 se domnívá, že financování výzkumu a rozvoje Unií, včetně nového Rámcového programu, musí být dynamické a musí odpovídat potřebám podnikání, vědy a společenství tak, aby výzkum směřoval do odvětví, která mají největší vliv na evropský růst, konkurenceschopnost společností a zaměstnanost;
1.10 poukazuje na to, že městské, místní a regionální orgány mohou mnoha pozitivními způsoby přispět k naplnění přidané hodnoty Evropy.
Týká se to regionálních inovačních politik, technologických středisek, inkubátorů, vědeckých parků a rizikových kapitálových fondů, což bylo vše také obsaženo ve sdělení.
Místní a regionální orgány také hrají důležitou úlohu při inovaci v oblastech jako trvale udržitelný rozvoj ve společenství kvůli svým těsným vztahům s občany EU;
1.11 vítá plán rozvoje výzkumné infrastruktury evropského významu;
1.12 vítá plán, jehož cílem je cenově efektivní politika výzkumu Evropské unie;
1.13 zdůrazňuje, že kritická masa závisí na tématu, tématické oblasti a účastnících (viz zpráva Marimonova panelu).
Koncept "jedna velikost skupiny vyhovuje všem tématům" by neměl být aplikován na všechny tématické oblasti ani nástroje;
1.14 poukazuje na to, že je nezbytné, aby se vzalo v úvahu zlepšení koordinace národních programů a také regionálních výzkumných programů a vliv těchto programů na regionální rozvoj;
1.15 zdůrazňuje, že malé a střední podniky (MSP), které tvoří 99 % všech podniků, poskytují většinu pracovních míst a hrají důležitou roli v evropské inovaci a regionálním rozvoji.
Evropská politika výzkumu musí zapojit MSP a jejich potřeby do oblasti výzkumu a rozvoje více než doposud.
1.16 souhlasí s tím, že výzkumníci musí být schopni plně využít opatření evropské politiky výzkumu, včetně menších projektů, podle svých zájmů a potřeb a vítánávrh k vytvoření mnohem otevřenějšího mechanismu financování výzkumu;
1.17 by rád viděl, aby měly větší váhu projekty navržené výzkumníky z jejich vlastní iniciativy založené na potřebách výzkumu a rozvoje společností;
1.18 zdůrazňuje podíl úlohy místních a regionálních ekonomických politik a strategií rozvoje.
Města, místní úřady a regiony většinou ve spolupráci s univerzitami a podniky v dané oblasti koordinují nástroje místního a regionálního ekonomického rozvoje a celé inovační infrastruktury;
1.19 se domnívá, že metoda EUREKA je dobrým příkladem vědecky orientované a ambiciózní výzkumné sítě, do které se musí určitým způsobem zapojit také MSP.
ROZMANITOST A GEOGRAFICKÁ DECENTRALIZACE VÝZKUMU
VÝBOR REGIONŮ
1.20 poukazuje na to, že hlavním aktivem Evropy je vysoká úroveň vzdělání velmi velké části její populace; abychom toho v Evropě dokázali plně využít, musíme mít obecně rozšířené vzdělání a výzkumnou infrastrukturu;
1.21 požaduje silná opatření, která umožní také malým institucím a státním orgánům, aby využily evropskou politiku výzkumu. Svět výzkumu a vývoje je mnohostranný a proměnlivý.
Rozdíl mezi základním a aplikovaným výzkumem se začíná pomalu stírat. Nové vědomosti lze produkovat v institucích různých velikostí a typů.
Dokonce i malé instituce mohou produkovat vědomosti světového významu ve specializovaných odborných oblastech, zejména když spolupracují s technicky vyspělými podniky;
1.22 zdůrazňuje, že rozmanitost, autonomie a geografická decentralizace výzkumu jsou důležitými faktory zvýšení jeho regionálního vlivu.
Rozvoj administrativních struktur městských a regionálních orgánů je také důležitý předpoklad úspěšného šíření inovací z výzkumu do podnikání a veřejných organizací.
Zejména je to důležité v nových členských státech, kde je rozvoj decentralizovaných administrativních strukturu a rovněž posílení místních a regionálních vlád klíčovým faktorem pro zajištění trvale udržitelného rozvoje na místní a regionální úrovni;
1.23 přípomína, že Evropě existují různé systémy.
Města, místní úřady a regiony hrají v každé zemi jinou, ale často rozhodující úlohu v organizaci, financování a rozvoji vyššího školství a výzkumu, zejména při vytváření inovačního prostředí, které zahrnuje výzkum, rozvoj, inkubátory a podnikatelské prostředí, kde výsledky výzkumu vedou k novým podnikatelským aktivitám, novým pracovním místům a většímu blahobytu;
1.24 věří, že koncept "center excelence", který předkládá sdělení, musí být realizován tak, že bude počítat také s malými vysoce specializovanými centry, která mohou být velmi důležitá pro rozvoj globálního konkurenčního podnikání malých odvětvích výroby a mohou být výchozím bodem pro vznik nového velkého podnikání;
1.25 věří, že to samé platí také pro technologické platformy; je důležité, aby byly platformy považovány za prostředek podpory rozmanitého technicky vyspělého podnikání v různých částech Evropy;
1.26 vítá doplňkové využívání financování výzkumu a strukturálních fondů; praktická řešení musí být vyvinuta v rámci cílů "Konvergence" a "Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanosti" se zvláštním důrazem na nové členské státy.
1.27 doporučuje, aby byla prodloužena a posílena opatření v rámci programu "Marie Curie", jejichž cílem je zajistit, aby byla Evropa pro špičkové výzkumníky atraktivnější. Evropský výzkum musí být schopen využít veškerý svůj potenciál pro zlepšení konkurenceschopnosti Evropy, mladých lidí, žen, všech regionů a výhod z větší spolupráce s jinými než evropskými zeměmi;
SMĚŘUJEME K SEDMÉMU RÁMCOVÉMU PROGRAMU
VÝBOR REGIONŮ
1.28 vítá výzvu předloženou v závěru sdělení adresovanou různým subjektům a uživatelům evropského výzkumu, aby se zapojili do diskuse, jejímž prostřednictvím bude formulován sedmý Rámcový program;
1.29 také zdůrazňuje možnou pozitivní úlohu různých subjektů, a zejména úlohu místních a regionálních orgánů, pro plánovanou Evropskou radu pro výzkum.
Myšlenka Evropské rady pro výzkum, bude-li to orgán Unie nebo bude-li zařazen do jiné struktury, by měla směřovat k úzké spolupráci rady s místní a regionální samosprávou a Výborem regionů.
Evropské finanční prostředky pro výzkum a vývoj by měly být rozdělovány na základě vědecké úrovně a potenciálního přínosu nových inovací pro obchodní trh a tak, aby splňovaly potřeby společnosti.
Výbor regionů se domnívá, že je důležité, aby evropské regiony a výzkumníci, kteří nejsou součástí týmů financovaných plánovanou Evropskou radou pro výzkum, také mohli mít prospěch z výzkumných výsledků;
1.30 podporuje plánovanou racionalizaci a přeskupení činností Unie s cílem podpořit výzkum v MSP a k jejich prospěchu; k rozvoji rizikových kapitálových fondů, vědeckých parků, inkubátorů a regionálních inovačních politik; k přenosu technologií a managementu duševního vlastnictví a patentů.
Návrh počítá se spoluprácí mnoha Generálních ředitelství Komise a musí být připravován společně, tj. bude nutné, aby se úzce zapojil také Výbor regionů.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doporučuje, aby bylo do realizace evropské politiky výzkumu zahrnuto také hledisko podpory vyrovnaného regionálního rozvoje
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví obecná ustanovení o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti
(2005/C 231/01)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh NAŘÍZENÍ RADY, kterým se stanoví obecná ustanovení o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti, KOM(2004)492 v konečném znění- 2004/0163 (AVC),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 16. července 2004 konzultovat Výbor regionů v této záležitosti podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu konzultovat Výbor regionů v této záležitosti;
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 21. prosince 2004 konzultovat Výbor regionů v této záležitosti podle prvního odstavce článku 265 a článku 80 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí Předsedy že dne 26. května 2004 kterým nařídil Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti, aby vypracovala stanovisko v této věci,
s ohledem na další návrhy nařízení Evropské komise, jež se týkají Fondu soudržnosti, KOM(2004) 494 v konečném znění- 2004/0166 (AVC); Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR), KOM(2004) 495 v konečném znění – 2004/0167 (COD), Evropského sociálního fondu, KOM(2004) 493 v konečném znění – 2004/0165 (COD) a "Založení Evropského uskupení pro přeshraniční spolupráci (EGCC)", KOM(2004) 496 v konečném znění- 2004/0168 (COD);
s ohledem na své stanovisko ke Třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti (CdR 120/2004 fin) [1];
s ohledem na svou Předběžnou zprávou o správě a zjednodušení strukturálních fondů po roce 2006, (CdR 389/2002 fin) [2];
s ohledem na stanovisko k "Partnerství mezi místními a regionálními úřady a sociálně hospodářskými organizacemi: přípěvek k zaměstnanosti, místnímu rozvoji a sociální soudržnosti (CdR 384/2001 fin)" [3];
s ohledem na návrh stanoviska pana Alberta Bora o finančních perspektivách ("Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Budování naší společné budoucí politiky: úkoly a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v období 2007 – 2013"), který přijala Komise pro teritoriální politiku soudržnosti dne 26. listopadu 2004 (CdR 162/2004 rev. 3);
s ohledem na návrh stanoviska pana Rosaria Condorelliho o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském fondu pro regionální rozvoj (EFRR), (CdR 233/2004 rev. 1);
s ohledem na návrh stanoviska pana Paiva k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Fondu soudržnosti, (CdR 234/2004);
s ohledem na návrh stanoviska paní Fernandez Felgueroso k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sociálním fondu, (CdR …/2004);
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 232/2004 rev. 3) přijatý Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti dne 4. února 2005 (zpravodajové: pan Nilsson, Kommunalrad/ORDF a pan Tatsis, Proedros Nomarchiakis Aftodioikissis Dramas-Kavalas-Xanthis;
a vzhledem k těmto důvodům:
1. VZHLEDEM K TOMU, že klíčovým měřítkem pro hodnocení Výboru je nadále cíl stanovený v článku 158 Smlouvy o založení ES.
Posilování ekonomické a sociální soudržnosti s cílem podpořit celkový harmonický vývoj Společenství a omezit rozdíly mezi regiony zejména s ohledem na omezení nedostatků většiny znevýhodněných oblastí bude významným příspěvkem k posílení role regionálních a místních orgánů v Evropě a přispěje splnění cílů agendy z Lisabonu a Göteborgu;
2. VZHLEDEM K TOMU, že článek III-220 Návrhu smlouvy zakládající Evropskou ústavu podtrhuje cíl soudržnosti zaváděním teritoriální dimenze, "S cílem podporovat celkový harmonický rozvoj bude Unie rozvíjet a pěstovat činnost vedoucí k posílení ekonomické, sociální a teritoriální soudržnosti";
3. VHLEDEM K TOMU, že rozšíření přineslo další požadavky na soudržnost v Evropě, které budou vyžadovat dlouhodobé a vytrvalé úsilí;
přijal na svém 59. plenárním zasedání ve dnech 13. a 14. dubna 2005 (zasedání dne 13. dubna 2005) následující stanovisko:
VÝBOR REGIONŮ
ÚVOD
I. Obecný kontext
1. se domnívá, že podle článku 158 Smlouvy o Evropské unii je regionální dimenze politiky soudržnosti nanejvýš důležitá a na podporu harmonického rozvoje členských států EU musí být po rozšíření posílena;
2. hodnotí jako pozitivní výsledky, kterých bylo v oblasti soudržnosti v posledních letech dosaženo, a dopad regionální politiky Evropské unie s ohledem na posílení sociální a hospodářské soudržnosti Společenství jako celku; rovněž zdůrazňuje, že politika soudržnosti schválena smlouvami je nejmocnějším a nejvýznamnějším nástrojem k provedení zásad solidarity a spolupráce, tudíž představuje jeden z hlavních základních kamenů integrace mezi lidmi a územími v Unii;
3. přijímá finanční návrhy Evropské komise přidělující 336,1 mld. EUR pro politiku soudržnosti a rozdělení této sumy na uvedené tři cíle.
Výbor regionů považuje návrh financování Komise za adekvátní pro další poskytování pomoci regionům ve "staré" EU za současného poskytování podpory novým členským státům za stejných podmínek, pokud budou zdroje rozdělovány spravedlivě a budou zaměřeny na řešení nejzávažnějších problémů. Tento návrh je pro současnou dobu přijat s výslovnou podmínkou, že Komise a členské státy budou usilovat o zajištění přiměřeného zvýšení s ohledem na nové požadavky vzniklé v důsledku rozšíření EU;
4. shledává, že každé snížení rozpočtu navržené Evropskou komisí v jakékoliv formě ohrozí podstatu politiky soudržnosti a následně podkope princip solidarity, který představuje výrazný a zásadní prvek identity evropské integrace;
5. proto odmítá jakýkoli pokus o rozpočtovou rektifikaci částek, které navrhuje Komise pro přidělení fondů podle cíle;
6. znovu zdůrazňuje neoddělitelné propojení mezi efektivní celoevropskou regionální politikou a realizací agendy z Lisabonu a Göteborgu.
Budoucí růst EU a konkurenceschopnost ve všech částech Evropy bude podporována pokračováním implementace politiky soudržnosti EU, která se týká všech regionů, spíše než cestou renacionalizace této politiky; konkurenceschopnost EU závisí na konkurenceschopnosti každého regionu v EU;
7. varuje, že opožděné zahájení období zpracovávání programu, které by bylo důsledkem prodlužovaných jednání, povede k finančnímu rozkolu a nestabilitě v regionálních orgánech EU;
II. Nové partnerství pro politiku soudržnosti
8. schvaluje koncentraci zdrojů a soustředění se na priority tří uvedených cílů (konvergence, regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost a teritoriální spolupráce).
Zlepší to vnitřní koherenci z hlediska koordinace mezi strukturálními fondy na úrovni Společenství a koordinace se specifickými evropskými sektorálními politikami a vnější koherenci z hlediska propojení různých úrovní akcí (místní, regionální, národní a evropská);
9. schvaluje fakt, že se Fond soudržnosti aplikuje na členské státy, jejichž DNP je nižší než 90 % průměru Společenství.
Politické řešení je třeba hledat pro ty členské státy, které v budoucnu nebudou moci využívat výhod v důsledku rozšíření;
10. vítá návrh, aby se podpora ze strukturálních fondů podle "cíle konvergence" zaměřila na trvale udržitelný regionální a místní hospodářský rozvoj;
11. vítá návrh Komise, aby bylo v rámci cíle konvergence nalezeno řešení pro regiony, jež jsou ovlivněny tzv. statistickým efektem.
Dosavadní forma tohoto opatření v návrhu nařízení však není dostačující, protože nenabízí žádnou jistotu plánování ohledně rozsahu podpory a aplikace pravidel, která upravují pomoc;
12. schvaluje návrh Komise na vytvoření cíle "konkurenceschopnosti a zaměstnanosti" pro všechny regiony, jež nespadají do cíle konvergence; zvláštní pozornost by se měla věnovat regionům s důležitými socio-ekonomickými problémy a velkou potřebou strukturálních změn, které je nutno určit na základě specifických kritérií; schvaluje skutečnost, že nový cíl má být také aplikován na regionální úrovni jako celku;
13. souhlasí s tím, aby regiony, celkově pokryté cílem 1 pro rok 2006 a které nemají nárok na podporu v rámci cíle konvergence, nadále profitovaly ze strukturálních fondů, a zaregistrovaly se za spravedlivých a rovných podmínek při sledování cíle regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti;
14. oceňuje vytvoření zvláštního "cíle teritoriální spolupráce" a rozšíření nadnárodní, přeshraniční a síťové spolupráce, žádá však také o zařazení meziregionální spolupráce jako nezávislé větve nového cíle.
Tento cíl musí klást zvláštní důraz na šíření inovace a nejlepších metod pro podporu konkurenceschopnosti v EU;
15. souhlasí s tím, že podpora fondů bere v úvahu teritoriální dimenzi Evropy, přičemž klade zvláštní důraz na znovuoživení městských oblastí, regionů závislých na rybolovu, regionů, které jsou geograficky nebo přírodně znevýhodněny (ostrovy, řídce osídlené oblasti, horské a příhraniční regiony) a nejokrajovějších regionů;
16. vítá nově navržený nástroj sousedství jako nástroj, jenž posiluje vizi společného evropského domu, a vyzývá Evropskou komisi, aby objasnila návrhy na koordinaci mezi tímto nástrojem a cílem teritoriální spolupráce a aby tak došlo k maximalizaci vzájemných synergií;
17. upozorňuje na to, že je nezbytné znovu promyslet určitý nadnárodní prostor, který vezme v úvahu nový politický zeměpis Evropy v kontextu budoucího rozšíření a navrhuje, aby se zachovaly zóny přeshraniční spolupráce ze současného období 2000-2006, které splní požadavky provázanosti a efektivnosti a umožní rozvoj společných zájmů a možností regionů, které je tvoří;
18. vítá integraci genderové perspektivy do všech fází plánování, implementace a hodnocení fondů;
19. vítá úsilí vynaložené na zjednodušení správy a řízení fondů, na něž se vztahuje obecné nařízení a přeje si, aby způsoby uplatňování těch nařízení, která budou přijata Komisí, probíhaly stejně ochotně;
20. podporuje návrh na posílení partnerství a spolupráce mezi místními, regionálními, národními orgány a orgány Společenství a rovněž soukromými a sociálními aktéry v celém procesu plánování, implementace a hodnocení strukturálních fondů a Fondu soudržnosti;
21. zasazuje se o zavedení strategického přístupu do programového systému, protože to povede novým politickým procesům, které zvýší jak kvalitu plánování, tak efektivnost a účinnost řízení.
Současně umožní sladit politiku soudržnosti s dalšími příslušnými národními politikami a strategickými cíly politiky soudržnosti;
22. domnívá se, že zavedení národních programů strategické povahy umožní přenést odpovědnost za řízení na úřady řídící operační programy, a v důsledku toho předpokládá, že může být dále posílena úloha regionálních a místních orgánů ve všech fázích politiky soudržnosti;
23. uznává, že poskytnutí nových výjimek pro aplikaci pravidla N+2 zvyšuje pružnost a pomáhá regionům, zejména regionům nových členských států, vstřebat včas a pořádně fondy politiky soudržnosti, i když se domnívá, že by Komise měla vyvinout větší úsilí pro dosažení větší pružnosti;
III. Názory Výboru regionů
24. poukazuje na to, že zjednodušení není pouze záležitostí decentralizace, nýbrž také otázkou větší odpovědnosti systému jako celku.
Výbor regionů podtrhuje význam zásady partnerství a zapojený zvolených zástupců místních a regionálních orgánů a apeluje na Komisi, aby podporovala členské státy při využívání možnosti tripartitních smluv, kde to bude nutné;
25. podporuje úsilí Komise týkající se posílení zásady subsidiarity.
Ve svém úsilí o zjednodušení Výbor regionů proto zdůrazňuje význam nezvyšování centralizace na úrovni členských států.
Je důležité zabezpečit proces subsidiarity také na místní a regionální úrovni.
Cílem nesmí být pouze přenesení odpovědnosti na členské státy, nýbrž zapojení příslušných aktérů v příslušné fázi implementace cílů politiky soudržnosti; a proto si přeje, aby byl princip subsidiarity aplikován i v rámci členských států, nejen ve vztazích mezi členskými státy a Evropskou unií;
26. shledává, že větší zapojení regionálních a místních orgánů ve všech fázích příštího programového období pozitivně přispěje k vyřešení problémů absorpce, které se objevily ve stávajícím období;
27. vyzývá Evropskou komisi, aby připravila podpůrný rámec pro teritoriální diferenciaci v pravidlech a předpisech pro státní pomoc, a tak umožnila cíleným veřejným investicím napravit tam, kde to bude možné, především i propad trhu a dosáhnout cíle teritoriální soudržnosti;
28. navrhuje, aby některé velmi řídce obydlené regiony byly posuzovány jako zvláštní případ s ohledem na závažnost přetrvávajících podmínek, jak je uvedeno ve Smlouvách o přistoupení Švédska a Finska;
29. domnívá se, že návrh na implementaci cíle evropské teritoriální spolupráce by měl být vyjádřen jasněji.
Značné úsilí musí být vyvinuto ke zjednodušení administrativních formalit, zejména v případě programů podpory, které jsou poskytovány na obou stranách hranic, protože velmi složitá právní a administrativní ustanovení EU doposud významným způsobem komplikovala přeshraniční spolupráci;
30. oceňuje zařazení námořních hranic za účelem teritoriální spolupráce požaduje, aby limit 150 km byl flexibilně interpretován a umožnil smysluplnou spolupráci mezi regiony, které mají společné námořní hranice;
31. navrhuje, aby z důvodu zlepšení účinnosti a efektivnosti meziregionální spolupráce regionální programy pokrývaly celou škálu strategických témat, která budou představovat přidanou hodnotu na evropské úrovni a dostatečné finanční zdroje;
32. vítá pozornost, kterou Komise věnuje posílení sociální inkluze a žádá více opatření, jenž by reagovala na potřeby postižených;
33. zároveň by bylo vhodné věnovat více pozornosti problémům souvisejícím se stárnutím obyvatelstva, protože to představuje jednu z hlavních výzev, kterým bude Evropa čelit v příštích desetiletích;
34. naléhavě doporučuje, aby budoucí programy financované ze strukturálních fondů pokrývaly taková témata, jako je městská obnova, společenská deprivace, ekonomická restrukturalizace a veřejná doprava, což jsou všechno jevy, které mají tendenci se soustředit na území hlavních měst. Strukturální fondy musí podporovat trvale udržitelný rozvoj měst;
35. je znepokojen zavedením sazby pro spolufinancování Společenství ve vztahu k celkovým veřejným výdajům, což by mohlo odradit soukromý sektor od účasti v programech.
Proto navrhuje, aby se příspěvek z fondů počítal ve vztahu k celkovým národním výdajům, což by představovalo základní nástroj pro posílení partnerství soukromého a veřejného sektoru;
36. naléhá na to, aby byl Výbor regionů aktivně konzultován prostřednictvím účasti na jarní výroční kontrole Evropské rady týkající se agend konkurenceschopnosti a soudržnosti.
To by zajistilo místním a regionálním úřadům příležitosti k předložení problémů a dobrých praktik, což je požadováno pro zlepšení fungování otevřené metody koordinace při uskutečňování Lisabonské a göteborské agendy;
37. zastává názor, aby byl národní strategický referenční rámec krátký strategický dokument, který ponechá dostatek místa pro operační programy regionů, které mohou nejlépe určit specifické cíle a akce pro každý region; navíc, je třeba zabránit tomu, aby tento dokument zpozdil proces schvalování operačních programů a byl dodatečnou překážkou při uskutečňování těchto programů;
38. žádá Komisi o zachování současného systému realizační rezervy;
39. navrhuje prověřit systém kde by refundovatelné DPH nebylo možno využít pouze u příspěvků opatření v rámci Evropského fondu pro regionální rozvoj, podobně jako to již Komise navrhla pro Evropský sociální fond.
V současné době to vytváří konkrétní náklady pro opatření na místní a regionální úrovni.
Protože DPH tvoří příjem státu, je potřebné vytvořit model, který by odstranil negativní vliv na místní a regionální úrovni;
40. domnívá se, že pravidlo N+2 má nadále negativní vliv na začátku programového období, zejména v případě cíle teritoriální spolupráce, a také na významné investiční projekty, které nedosahují limitu větších projektů.
Tento dopad by bylo možné značně omezit, pokud by bylo zavedeno zvýšení zálohy, která nepodléhá automatickému vyřazení;
41. žádá, aby operační programy, priority a opatření jasně odkazovaly na závazné předpisy týkající se životního prostředí;
42. zastává názor, že by politika soudržnosti měla podporovat prostorovou rozvojovou politiku schopnou zohlednit stávající struktury transevropské spolupráce a perspektivy spolupráce v rámci společných teritoriálních charakteristik.
DOPORUČENÍ VÝBORU REGIONŮ
HLAVA I
CÍLE A VŠEOBECNÁ PRAVIDLA POMOCI
KAPITOLA I
Rozsah a definice
Doporučení 1
Článek 2, odstavec 5
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
5)"veřejný výdaj": jakýkoli veřejný příspěvek k financování operací, který pochází ze státního rozpočtu, vydaný regionálními nebo místními úřady, Evropskými společenstvími ze strukturálních fondů či z fondu soudržnosti či jakýkoli podobný výdaj.
Za veřejný příspěvek bude pokládán jakýkoli příspěvek k financování operací, jehož původem je rozpočet veřejnoprávních orgánů nebo asociací jednoho či více regionálních nebo místních úřadů nebo veřejnoprávních orgánů ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů pro udělování zakázek veřejných prací, zakázek veřejných dodávek a zakázek veřejných služeb 9; _BAR_ 5)"veřejný výdaj": jakýkoli veřejný příspěvek k financování operací, který pochází ze státního rozpočtu, vydaný národními, regionálními nebo místními úřady, Evropskými společenstvími ze strukturálních fondů či z fondu soudržnosti či jakýkoli podobný výdaj.
Za veřejný příspěvek bude pokládán jakýkoli příspěvek k financování operací, jehož původem je rozpočet veřejnoprávních orgánů nebo jsou asociace jednoho či více regionálních nebo místních úřadů nebo veřejnoprávních orgánů ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů pro udělování zakázek veřejných prací, zakázek veřejných dodávek a zakázek veřejných služeb 9; _BAR_
Odůvodnění
Veřejný výdaj je veřejný příspěvek od veřejných orgánů.
Je zbytečné konkretizovat, odkud veřejné fondy pocházejí.
Tím pouze vznikají překážky a omezení namísto tvořivosti na místní a regionální úrovni spolu s partnerstvím, jak je uvedeno v článku 10. (pozn. př.: devítka na konci textu je možná zbytek po číslovaných poznámkách či jiných odkazech později vypuštěných)
Doporučení 2
Článek 3, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Opatření přijaté Společenstvím podle článku 158 Smlouvy bude navrženo k posílení hospodářské a sociální soudržnosti rozšířeného Společenství s cílem podporovat harmonický, vyvážený a udržitelný rozvoj Společenství.
Toto opatření bude přijato s pomocí fondů, Evropské investiční banky ( EIB) adalších stávajících finančních nástrojů.
Opatření bude zaměřeno na splnění úkolů spojených s hospodářskými, sociálními a teritoriálními rozdíly,které vznikly zejména ve státech a regionech, jejichž rozvoj se opožďuje, na urychlení hospodářské a sociální restrukturalizace a na stárnutí populace.Opatření přijaté v rámci fondů musí zahrnout na národní i regionální úrovni priority Společenství ve prospěch udržitelného rozvoje prostřednictvím posilování růstu, konkurenceschopnosti a zaměstnanosti, sociálního začlenění a ochrany životního prostředí a jeho kvality. _BAR_ 1.Opatření přijaté Společenstvím podle článku 158 Smlouvy bude navrženo k posílení hospodářské a sociální soudržnosti rozšířeného Společenství s cílem podporovat harmonický, vyvážený a udržitelný rozvoj Společenství.
Toto opatření bude přijato s pomocí fondů, Evropské investiční banky ( EIB) a dalších stávajících finančních nástrojů.
Opatření bude zaměřeno na splnění úkolů spojených s hospodářskými, sociálními a teritoriálními rozdíly,které vznikly zejména ve státech a regionech jejichž rozvoj se opožďuje, na urychlení hospodářské a sociální restrukturalizace a na stárnutí populace.Při sledování cílů politiky soudržnosti musí Společenství přispívat k harmonickému, vyváženému a udržitelnému rozvoji hospodářských činností na území EU.Opatření přijaté v rámci fondů musí zahrnout na národní, regionální a místní úrovni priority Společenství ve prospěch udržitelného rozvoje prostřednictvím posilování růstu, konkurence-schopnosti a zaměstnanosti, sociální začlenění a ochranu životního prostředí a jeho kvalitu. _BAR_
Odůvodnění
Obecným zdůrazněním cíle politiky soudržnosti a uvedením činností a opatření na pod-úrovni druhého odstavce se vracíme k jádru společné politiky soudržnosti na úrovni Společenství.
Toto doporučení je v souladu s článkem 1 nařízení č. 1260/99, které stanovuje, že "při sledování těchto cílů Společenství musí přispívat ..."
Koncept textu současného návrhu nařízení důraz jasně posouvá. "opatření přijaté v rámci fondů musí zahrnout na národní i regionální úrovni priority Společenství ve prospěch udržitelného rozvoje prostřednictvím posilování růstu ..." (finanční cíl).
Toto ustanovení klade důraz jinam, než je tomu v současném návrhu.
Doporučení 3
Článek 3, odstavec 2, písmeno a)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
a)cíl Konvergence musí být zaměřen na urychlení konvergence nejméně rozvinutých členských států a regionů zlepšením podmínek pro růst a zaměstnanost prostřednictvím zvyšování a zlepšováním kvality investic do hmotného a lidského kapitálu, do rozvoje inovací a do vědecké společnosti, do přizpůsobivosti na hospodářské a sociální změny, do ochrany a zlepšování životního prostředí a do účinnosti administrativy.
Tento cíl představuje prioritu fondů. _BAR_ a)cíl Konvergence musí být zaměřen na urychlení konvergence nejméně rozvinutých členských států a regionů zlepšením podmínek pro růst a zaměstnanost prostřednictvím zvyšování a zlepšováním kvality investic do hmotného a lidského kapitálu, do infrastruktury, do podnikavosti, do rozvoje inovací a do vědecké společnosti, do přizpůsobivosti na hospodářské a sociální změny, do ochrany a zlepšování životního prostředí a do účinnosti administrativy.
Tento cíl představuje prioritu fondů. _BAR_
Odůvodnění
Pro cíl Konvergence je důležité jasně zdůraznit otázky infrastruktur, a to nejen infrastruktur hmotných, ale rovněž infrastruktury lidského kapitálu a podnikatelské infrastruktury, jak je tomu také v případech rozvoje inovací a vědecké společnosti, ochrany a zlepšování životního prostředí a zlepšení účinnosti administrativy.
Doporučení 4
Článek 6, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Při předkládání národního strategického referenčního rámce uvedeného v článku 25 každý dotčený členský stát uvede, pro které regiony NUTS I nebo NUTS II předloží program pro financování z Evropského fondu pro regionální rozvoj. _BAR_ Při předkládání národního strategického referenčního rámce uvedeného v článku 25 každý dotčený členský stát se souhlasem regionů uvede, pro které regiony NUTS I nebo NUTS II předloží program pro financování z Evropského fondu pro regionální rozvoj. V souladu s čl.
34 odst. 2 může také některý členský stát navrhnout programy na jiné vhodnější územní úrovni. _BAR_
Odůvodnění
V zájmu jasného vyjádření je zde důležité vložit zvláštní odkaz na článek 34, odst. 2, podle kterého může členský stát navrhnout operativní programy i na jiné územní úrovni, než je úroveň regionů NUTS I a NUTS II.
Doporučení 5
Článek 7, odstavec 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Pro účely sítí spolupráce a pro výměny zkušeností je způsobilé území Společenství. _BAR_ Pro účely sítí spolupráce a pro výměny zkušeností meziregionální spolupráce, která může pokrývat širokou oblast od výměny zkušeností po investiční projekty, je způsobilé území Společenství.
Cílem je zajistit, aby byly projekty v regionech sousedících s bývalými vnitřními a novými vnějšími hranicemi Unie umožněny také v budoucnu. _BAR_
Odůvodnění
K nadnárodní spolupráci dochází v jednom ze třinácti regionů, které jsou k tomu určené.
Navíc je důležité dokázat vypracovat projekty spolupráce s ostatními regiony Unie, které nejsou způsobilé v rámci přeshraniční nebo nadnárodní spolupráce.
Omezením spolupráce na výměnu zkušeností a na vytvoření sítí spolupráce nebude uznána potřeba pro regiony posilovat jejich spolupráci s ostatními regiony Unie.
Z tohoto důvodu je vhodné brát v úvahu meziregionální spolupráci, čímž dojde k většímu pokrytí problematiky přeshraniční a nadnárodní spolupráce.
KAPITOLA IV
Principy pomoci
Doporučení 6
Článek 10, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
O pomoci z fondů Komise rozhoduje v rámci úzké spolupráce, dále jen,,partnerství", mezi Komisí a členským státem.
Členský stát v souladu se současnými vnitrostátními pravidly a postupy organizuje partnerství s orgány a subjekty, které určí, jmenovitě: _BAR_ O pomoci z fondů Komise rozhoduje v rámci úzké spolupráce, dále jen,,partnerství", mezi Komisí a členským státem.
Členský stát v souladu se současnými vnitrostátními pravidly a postupy organizuje partnerství s orgány a subjekty, které určí, jmenovitě: _BAR_
Odůvodnění:
Je nezbytné, aby nařízení zaručovalo účast regionů ve všech etapách jednání o fondech.
Návrh Komise podřizuje účast regionů na jednání rozhodnutí členského státu.
Je nezbytné, aby regiony diskutovaly přímo s Komisí při jednání o pomoci plynoucí z fondů na jejich území a v jejich oblasti kompetence.
Sama Komise v Bílé knize o vládnutí uvádí, že nárůst zodpovědnosti regionů v politikách Společenství (a konkrétně se odvolává na politiku soudržnosti) nedoprovázelo zvýšení jejich skutečné účasti v EU z toho důvodu, že vlády států dostatečně nezapojují regiony do přípravy svých postojů k politikám Společenství.
Nařízení by bylo způsob, který by zaručil účast regionů na přípravě politiky soudržnosti.
Regiony by měly být v nařízení uznány jako správní a platební orgány. Proto je třeba, aby přímo diskutovaly s Komisí při všech etapách jednání o fondech.
Doporučení 7
Článek 10, odstavec 1, písmeno c)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
c) jakékoli další vhodné orgány zastupující občanskou společnost, environmentální partnery, nevládní organizace a orgány odpovědné za podporu rovnosti mužů a žen. _BAR_ c)jakékoli další vhodné orgány zastupující občanskou společnost, environmentální partnery, nevládní organizace, sociálně-hospodářské organizace a orgány odpovědné za podporu rovnosti mužů a žen. _BAR_
Odůvodnění
Partnerství by mělo posílit inkluzi sociálně-hospodářských organizací.
Doporučení 8
Článek 10, odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Partnerství by mělo být uplatňováno v plném souladu s příslušnou institucionální, právní a finanční jurisdikcí každé kategorie partnerů.
Partnerství musí pokrývat přípravu a monitorování národního strategického referenčního rámce a přípravu, implementaci, monitorování a vyhodnocování operačních programů.Členské státy zapojí každého z vhodných partnerů, zejména regiony, do různých programových fází ve stanoveném časovém limitu pro každou z těchto fází. _BAR_ 2.Partnerství by mělo být uplatňováno v plném souladu s příslušnou institucionální, právní a finanční jurisdikcí každé kategorie partnerů.
Partnerství musí pokrývat přípravu a monitorování národního strategického referenčního rámce a přípravu, financování, implementaci, monitorování a vyhodnocování operačních programů.
Členské státy zapojí každého z vhodných partnerů, zejména regiony a města, do různých programových fází v časovém limitu dostatečném k ovlivnění každé z těchto fází. _BAR_
Odůvodnění
Je důležité, aby se partnerství dostalo možnosti ovlivňovat programové fáze.
Toho lze dosáhnout pouze poskytnutím dostatečného času.
Podobně je důležitá možnost ovlivnit otázky financování, a proto by měla být přidána.
KAPITOLA V
Finanční rámec
Doporučení 9
Článek 15, odstavec 2
Text navržený Evropskou komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Článek 15Globální zdroje1.Zdroje dostupné pro závazky z fondů pro období od roku 2007 do roku 2013 činí 336,1 miliard eur v cenách z roku 2004 v souladu s ročním rozpisem obsaženým v příloze 1.Pro účel jejich programování a následného zařazení do souhrnného rozpočtu Evropských společenství se částky uvedené v prvním pododstavci indexují 2 % ročně. Rozdělení rozpočtových zdrojů mezi cíle definované v čl.
2 je takové, aby umožnilo značné soustředění prostředků na regiony spadající pod cíl,,"konvergence".2.Komise vypracuje orientační roční rozpisy podle členských států v souladu s kritérii stanovenými v článcích 16, 17 a 18, aniž jsou dotčena ustanovení uvedená v článcích 20 a 21. _BAR_ Článek 15Globální zdroje1.Zdroje dostupné pro závazky z fondů pro období od roku 2007 do roku 2013 činí 336,1 miliard eur v cenách z roku 2004 v souladu s ročním rozpisem obsaženým v příloze 1.Pro účel jejich programování a následného zařazení do souhrnného rozpočtu Evropských společenství se částky uvedené v prvním pododstavci indexují 2 % ročně. Rozdělení rozpočtových zdrojů mezi cíle definované v čl.
3 odst. 2 je takové, aby umožnilo značné soustředění prostředků na regiony spadající pod cíl,,"konvergence".2.Komise vypracuje orientační roční rozpisy podle členských států a regionů v souladu s kritérii stanovenými v článcích 16, 17 a 18, aniž jsou dotčena ustanovení uvedená v článcích 20 a 21.
Je třeba věnovat zvláštní pozornost oblastem, které trpí vážnými a stálými přírodními nebo demografickými nedostatky, jako jsou nejseverněji položené regiony s nízkou hustotou obyvatel a ostrovní, přeshraniční a horské oblasti. _BAR_
Odůvodnění
Regiony by se měly podílet na přidělování podpory z fondů.
Tím, že Komise navrhuje orientační roční rozpisy podle členských států, nechává přidělování podpory z fondů pouze na členských státech.
V původním návrhu třetí zprávy o soudržnosti bylo stanoveno přidělování finančních prostředků na základě orientačního ročního rozpisu podle regionů, který stanovila Komise.
Zároveň je třeba uvést, že kritéria stanovená v článcích 16, 17 18 se týkají udělování prostředků státem a že by tedy bylo vhodné doplnit kritéria týkající se přidělování prostředků regiony.
Druhý dodatek je nezbytný k tomu, aby se obecné nařízení shodovalo s ustanoveními v této věci vyskytujícími se v Ústavní smlouvě (článek III – 220).
Doporučení 10
Článek 17, odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Přidělené zdroje uvedené v odst. 1 písm. a) se rozdělí stejnoměrně mezi programy financované z Evropského fondu pro regionální rozvoj a programy financované z Evropského sociálního fondu. _BAR_ 2. Přidělené zdroje uvedené v odst. 1 písm. a) se rozdělí stejnoměrně mezi programy financované z Evropského fondu pro regionální rozvoj a programy financované z Evropského sociálního fondu, podle rozdělení, které bere v úvahu regionální skutečnosti. Toto rozdělení je doprovázeno decentralizací, v rámci které regiony a města spolupracují na základě pevného partnerství. _BAR_
Odůvodnění
Přechod z ekonomiky založené na zemědělství a tradičním zpracovatelském průmyslu na ekonomiku založenou na znalostech si žádá od některých podniků výrazné inovační úsilí v oblasti výroby, procesu a trhu.
Z tohoto důvodu je podpora z EFRR vhodnější než z ESF.
HLAVA II
STRATEGICKÝ PŘÍSTUP K SOUDRŽNOSTI
KAPITOLA I
Strategické instrukce společenství ohledně soudržnosti
Doporučení 11
Článek 23
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Pro každý z cílů fondů tyto obecné zásady zejména uvedou v platnost priority Společenství s cílem podporovat vyvážený, harmonický a udržitelný rozvoj. _BAR_ Pro každý z cílů fondů tyto obecné zásady zejména uvedou v platnost priority Společenství s cílem podporovat vyvážený, harmonický a udržitelný rozvoj, zejména prostřednictvím omezení regionálních rozdílů v souladu s Lisabonskou strategií a göteborskými cíly. _BAR_
Odůvodnění
VR by chtěl připomenout, že základní cíl regionální politiky je omezení regionálních rozdílů, jak jej uvádí článek 158 Smlouvy.
Doporučení 12
Článek 25, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Členský stát představí národní strategický referenční rámec, který zajišťuje, že strukturální pomoc Společenství je v souladu se strategickými obecnými zásadami Společenství a který vymezuje spojení mezi prioritami Společenství na jedné straně a národními a regionálními prioritami na podporu udržitelného rozvoje a národním akčním plánem pro zaměstnanost na straně druhé.Tento rámec bude tvořit referenční nástroj pro přípravu programování fondů. _BAR_ Členský stát představí národní strategický referenční rámec, který zajišťuje, že strukturální pomoc Společenství je v souladu se strategickými obecnými zásadami Společenství a který vymezuje spojení mezi prioritami Společenství na jedné straně a národními, regionálními a městskými prioritami na podporu udržitelného rozvoje a národním akčním plánem pro zaměstnanost na straně druhé.Tento rámec bude tvořit stručný a strategický referenční nástroj pro přípravu programování fondů. _BAR_
Odůvodnění
Je rozumné přidat také zmínku o městských prioritách ve světle požadavku, aby každý národní strategický referenční rámec uváděl priority pro zásahy ve městech.
VR se domnívá, že by měl být ponechán dostatečný prostor pro operační programy vedené regiony, které mohou určit specifické cíle a opatření pro každý region.
Doporučení 13
Článek 25, odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Každý národní strategický referenční rámec musí obsahovat souhrnný popis strategie členského státu a její operační implementace. _BAR_ 2. Každý národní strategický referenční rámec musí obsahovat souhrnný popis strategie členského státu a její operační implementace.
Tato strategie se měla řídit přístupem k partnerství, jak jej upravuje článek 10. _BAR_
Odůvodnění
Zavádět národní strategické rámce je dobré, ale tyto rámce by měly být silně ovlivněny místní a regionální situací.
Doporučení 14
Článek 27, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Výroční zpráva členských státůPoprvé v roce 2008 a nejpozději do 1. října každého roku každý členský stát předloží Komisi zprávu o pokroku při provádění své strategie a dosahování svých cílů, obzvláště s ohledem na stanovené ukazatele, a o jejich přínosu k provádění strategických obecných zásad Společenství pro soudržnost a předloží také dostupná hodnocení.Zpráva odkazuje na národní akční plán pro zaměstnanost. _BAR_ Výroční zpráva členských státůPoprvé v roce 2008 2009 a nejpozději do 1. října každého roku každý členský stát předloží Komisi zprávu o pokroku při provádění své strategie a dosahování svých cílů, obzvláště s ohledem na stanovené ukazatele, a o jejich přínosu k provádění strategických obecných zásad Společenství pro soudržnost a předloží také dostupná hodnocení.Zpráva odkazuje na národní akční plán pro zaměstnanost. _BAR_
Odůvodnění
Zahájení strategického programování vedoucího k vlastnímu hodnocení politiky soudržnosti by mělo být v roce 2009.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ
KAPITOLA I
Obecná ustanovení o strukturálních fondech a o fondu soudržnosti
Doporučení 15
Článek 31, odstavec 5
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Komise přijme každý operační program co možná nejdříve po jeho oficiálním postoupení členským státem. _BAR_ Komise přijme každý operační program do šesti měsíců co možná nejdříve po jeho oficiálním postoupení členským státem. _BAR_
Odůvodnění
Musí být stanoven časový limit pro dobu, po kterou musí členský stát vyčkat konečného rozhodnutí Komise.
Změna vede k přesnějšímu harmonogramu.
Doporučení 16
Článek 32, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Z podnětu členského státu nebo Komise a po schválení Monitorovacím výborem musí být operační programy znovu přezkoumány a v případě nutnosti revidovány pro zbytek programového období v důsledku významných sociálně-hospodářských změn nebo s cílem více či odlišně zahrnout priority Společenství, zejména ve světle závěrů Rady. _BAR_ Z podnětu členského státu, nebo z podnětu Komise či oblastí, kterých se podpora týká a po schválení Monitorovacím výborem musí být operační programy znovu přezkoumány a v případě nutnosti revidovány pro zbytek programového období v důsledku významných sociálně-hospodářských změn nebo s cílem více či odlišně zahrnout priority Společenství, zejména ve světle závěrů Rady.
Toto přezkumné řízení bude v souladu s článkem 10. _BAR_
Odůvodnění
Je významné, aby partnerství, jak stanovuje článek 10, mělo vliv na rozhodnutí o znovu-přezkoumání programů.
Doporučení 17
Článek 32, odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Komise rozhodne o žádosti o revizi operačních programů co možná nejdříve po oficiálním postoupení žádosti členským státem. _BAR_ 2.Komise rozhodne o žádosti o revizi operačních programů co možná nejdříve do tří měsíců po oficiálním postoupení žádosti členským státem. _BAR_
Odůvodnění
Musí být stanoven časový limit pro dobu, po kterou musí členský stát vyčkat konečného rozhodnutí Komise.
Změna vede k přesnějšímu harmonogramu.
Doporučení 18
Článek 36, odstavec 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
4.Operační programy financované ERDF musí navíc k cílům Konvergence a Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost obsahovat: a) opatření pro meziregionální spolupráci přinejmenším s jedním regionem z jiného členského státu v každém regionálním programu; _BAR_ 4.Operační programy financované ERDF mohou navíc k cílům Konvergence a Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost obsahovat: a) opatření zacílená na meziregionální spolupráci přinejmenším s jedním regionem z jiného členského státu v každém regionálním programu; _BAR_
Odůvodnění
V okamžiku rozhodování o opatřeních musí být uveden konkrétní region.
Předem nelze určit, který region či které regiony budou spolupracovat na úrovni programů.
Rozhodnutí o tom, se kterým regionem či s kterými regiony bude navázána spolupráce, musí padnout až v rámci projektů samotných.
Doporučení 19
Článek 40, odstavec 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
3.Komise rozhodne o všech informacích uvedených v článku 39 co možná nejdříve po oficiálním postoupení žádosti členským státem nebo řídícím úřadem. _BAR_ 3.Komise rozhodne o všech informacích uvedených v článku 39 co možná nejdříve nejpozději do šesti měsíců od oficiálního postoupení žádosti členským státem nebo řídícím úřadem _BAR_
Odůvodnění
Musí být stanoven časový limit pro dobu, po kterou musí členský stát vyčkat konečného rozhodnutí Komise.
Změna vede k přesnějšímu harmonogramu.
Doporučení 20
Článek 41, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Řídící orgán může pověřit správou a prováděním části operačního programu jednoho nebo více zprostředkujících subjektů určených řídícím orgánem, včetně místních orgánů, orgánů pro regionální rozvoj a nevládních organizací, které budou zajišťovat provádění jedné nebo více operací v souladu s ustanoveními dohody uzavřené mezi řídícím orgánem a takovýmto orgánem. _BAR_ Řídící orgán může pověřit správou a prováděním části operačního programu jednoho nebo více zprostředkujících subjektů určených řídícím orgánem, včetně regionálních amístních orgánů, orgánů pro regionální rozvoj a nevládních organizací, které budou zajišťovat provádění jedné nebo více operací v souladu s ustanoveními dohody uzavřené mezi řídícím orgánem a takovýmto orgánem. _BAR_
Odůvodnění
Je vhodné upřesnit, že regionální orgánům může být svěřeno řízení a zavádění části operačního programu cestou globálního grantu.
HLAVA IV
EFEKTIVNOST
KAPITOLA I
Hodnocení
Doporučení 21
Článek 45, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Obecné strategické zásady Společenství, národní strategický referenční rámec a operační programy se vyhodnocují.
Cílem hodnocení je zlepšení kvality, efektivnosti finanční podpory z fondů, její soudržnost a realizace operačních programů.
Hodnocen bude rovněž jejich dopad z hlediska strategických cílů Společenství, článku 158 Smlouvy a specifických strukturálních problémů členských států a regionů, přičemž se přihlíží k požadavkům udržitelného rozvoje a k příslušným právním předpisům Společenství týkajícím se vlivu na životní prostředí a strategického ekologického hodnocení. _BAR_ 1.Obecné strategické zásady Společenství, národní strategický referenční rámec a operační programy se vyhodnocují.
Cílem hodnocení je zlepšení kvality, efektivnosti finanční podpory z fondů, její soudržnost a realizace operačních programů.
Hodnocen bude rovněž jejich dopad z hlediska strategických cílů Společenství, článku 158 Smlouvy a specifických strukturálních problémů členských států a regionů, přičemž se přihlíží k požadavkům udržitelného rozvoje a k příslušným právním předpisům Společenství týkajícím se vlivu na životní prostředí a strategického ekologického hodnocení, rovnost mezi muži a ženami, nediskriminace na základech uvedených v článku 13 Smlouvy o EU, sociální inkluze a přístupnost pro postižené. _BAR_
Odůvodnění
Nediskriminace a sociální inkluze jsou důležitým úkolem a cílem Evropského společenství a musí být výslovně uvedeny mezi jejími strategickými směry postupu.
KAPITOLA II
Rezervy
Doporučení 22
Článek 48
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.V kontextu výroční diskuse uvedené v článku 29 Rada v r. 2011 rozdělí rezervy uvedené v článku 20 mezi členské státy jako odměnu za pokrok učiněný s ohledem k výchozímu stavu, a to v souladu s postupem stanoveným v článku 161 Smlouvy:a)pro cíl Konvergence na základě následujících kritérií:i)růst HDP na hlavu vypočtený na úrovni NUTS II s ohledem průměrné hodnotě Společenství na základě údajů dostupných pro období 2004 – 2010;ii)růst podílu zaměstnanosti na úrovni NUTS II, na základě údajů dostupných pro období 2004 – 2010;b)pro cíl Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost na základě následujících kritérií:i)poměrně regionům, v nichž bylo v období 2007 až 2010 utraceno nejméně 50 % jejich přidělených částek z ERDF na inovační aktivity uvedené v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. […];ii) růst podílu zaměstnanosti na úrovni NUTS II na základě údajů dostupných pro období 2004 – 2010.2.Každý členský stát přidělí dotyčné obnosy operačním programům, přičemž budou brána v úvahu kritéria uvedená v předchozím odstavci. _BAR_ 1.V kontextu výroční diskuse uvedené v článku 29, Rada v r. 2011 rozdělí rezervy uvedené v článku 20 mezi členské státy jako odměnu za pokrok učiněný s ohledem k výchozímu stavu, a to v souladu s postupem stanoveným v článku 161 Smlouvy:a) pro cíl Konvergence na základě následujících kritérií:i) růst HDP na hlavu vypočtený na úrovni NUTS II, s ohledem průměrné hodnotě Společenství, na základě údajů dostupných pro období 2004 – 2010;ii) růst podílu zaměstnanosti na úrovni NUTS II, na základě údajů dostupných pro období 2004 – 2010;b)pro cíl Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost na základě následujících kritérií:i)poměrně regionům, v nichž bylo v období 2007 až 2010 utraceno nejméně 50 % jejich přidělených částek z ERDF na inovační aktivity uvedené v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. […];ii) růst podílu zaměstnanosti na úrovni NUTS II na základě údajů dostupných pro období 2004 – 2010;.2. Každý členský stát přidělí dotyčné obnosy operačním programům. přičemž budou brána v úvahu kritéria uvedená v předchozím odstavci.1.Každý členský stát, v rámci podrobných konzultací s Komisí, nejpozději do 31. prosince 2010 posoudí pro každý z cílů účinnost každého z operačních programů na základě omezeného počtu monitorovaných ukazatelů odrážejících efektivnost, řízení a finanční implementaci a měřících tématické výsledky ve vztahu k jejich konkrétním počátečním cílům.Na základě informací předaných regionálními orgány bude o O těchto ukazatelích rozhodnuto členskými státy v úzké konzultační spolupráci s Komisí, přičemž budou brány v úvahu všechny či jen část ukazatelů ze směrného seznamu ukazatelů navrženého Komisí, a budou kvantifikovány ve stávajících různých výročních zprávách o implementaci a v hodnotící zprávě v polovině programového období. Členské státy budou odpovídat za jejich uplatnění2.V polovině období, nejpozději však do 31. března 2011 Komise přidělí, v těsné konzultační spolupráci s dotyčnými členskými státy, vyhrazené částky závazků pro jejich operační programy a priority, které jsou pokládány za úspěšné, a to pro každý ze sledovaných cílů na základě návrhů členských států, berouc v úvahu jejich specifickou institucionální povahu a jejich odpovídající programování. _BAR_
Odůvodnění
Domníváme se, že návrh Komise na změnu základních principů a rozdělení rezerv na kvalitu a výkonnost mezi členské státy není vhodný. Myslíme si, že rezervy na kvalitu a výkonnost by měly být přidělovány členskými státy, jak tomu bylo během třetího programového období (2000 – 2006).
Doporučení 23
Článek 49
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Národní rezerva pro nepředvídané výdaje1.Členský stát si musí ponechávat jako rezervu 1 % ročního příspěvku ze strukturálního fondu na cíl "konvergence" a 3 % ročního příspěvku ze strukturálního fondu na cíl "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" pro pokrytí nepředvídaných lokálních krizí nebo krizí odvětví v důsledku ekonomické a sociální restrukturalizace nebo otevření trhu.Tato rezerva napomáhá adaptabilitě dotčených pracovníků a ekonomické diverzifikaci postižených regionů jako doplněk k operačním programům.2.Každý členský stát navrhne specifické operační programy pro rozpočtové závazky pokrývající celé období za účelem řešení krizí podle předchozího odstavce. _BAR_ Národní rezerva pro nepředvídané výdaje2.Členský stát si musí ponechávat jako rezervu 1 % ročního příspěvku ze strukturálního fondu na cíl "konvergence" a 3 % ročního příspěvku ze strukturálního fondu na cíl "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" pro pokrytí nepředvídaných lokálních krizí nebo krizí odvětví v důsledku ekonomické a sociální restrukturalizace nebo otevření trhu.Tato rezerva napomáhá adaptabilitě dotčených pracovníků a ekonomické diverzifikaci postižených regionů jako doplněk k operačním programům.2.Každý členský stát navrhne specifické operační programy pro rozpočtové závazky pokrývající celé období za účelem řešení krizí podle předchozího odstavce.Každá nezbytná změna programu podléhá zjednodušenému a zrychlenému schvalovacímu řízení. _BAR_
Odůvodnění
Za účelem rychlé reakce je nutný zjednodušený a zrychlený postup změn programů.
HLAVA V
FINANČNÍ PŘÍSPĚVKY FONDŮ
KAPITOLA 1
Příspěvky fondů
Doporučení 24
Článek 50, písmeno d)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
d)míra mobilizace soukromého financování, zejména v rámci partnerství veřejného a soukromého sektoru, v dotyčných oblastech. _BAR_ d)míra mobilizace soukromého financování, zejména v rámci partnerství veřejného a soukromého sektoru, v dotyčných oblastech _BAR_
Odůvodnění
Pojem míra se vztahuje k něčemu počitatelnému.
Následující články v této kapitole (51 – 53) nedefinují nic takového, jako metody měření či horní meze atd.
Doporučení 25
Článek 51, odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Příspěvek z fondů se vypočítá ve vztahu k celkovým veřejným výdajům. _BAR_ Příspěvek z fondů se vypočítá ve vztahu k celkovým veřejným veřejným a soukromým výdajům. _BAR_
Odůvodnění
VR je znepokojen zavedením sazby pro spolufinancování Společenství ve vztahu k celkovým veřejným výdajům, což by mohlo odradit soukromý sektor od účasti v programech.
Proto navrhuje, aby se příspěvek z fondů počítal ve vztahu k celkovým národním výdajům, což by představovalo základní nástroj pro posílení partnerství soukromého a veřejného sektoru.
Doporučení 26
Článek 51, odstavec 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Příspěvek z fondů u každé priority je omezen následujícími stropy:a)85 % veřejných výdajů spolufinancovaných z Fondu soudržnosti;b) 75 % veřejných výdajů spolufinancovaných u Evropského fondu pro regionální rozvoj a Evropského sociálního fondu v rámci operačních programů v regionech způsobilých v rámci cíle "konvergence";c) 50 % veřejných výdajů spolufinancovaných z Evropského fondu pro regionální rozvoj a Evropského sociálního fondu v rámci operačních programů v regionech způsobilých v rámci cíle "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost";d)75 % veřejných výdajů spolufinancovaných z Evropského fondu regionálního rozvoje v rámci operačních programů v rámci cíle "evropská územní spolupráce";e)podíl spolufinancování specifických opatření financovaných v rámci dodatečných přídělů nejvzdálenějším regionům podle čl. 5 odst. 4 činí 50 % veřejných výdajů. _BAR_ Příspěvek z fondů u každé priority je omezen následujícími stropy:a)85 % veřejných a soukromých výdajů spolufinancovaných z Fondu soudržnosti;b)75 % veřejných a soukromých výdajů spolufinancovaných u Evropského fondu pro regionální rozvoj a Evropského sociálního fondu v rámci operačních programů v regionech způsobilých v rámci cíle "konvergence";c)50 % veřejných a soukromých výdajů spolufinancovaných z Evropského fondu pro regionální rozvoj a Evropského sociálního fondu v rámci operačních programů v regionech způsobilých v rámci cíle "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost";d)75 % veřejných a soukromých výdajů spolufinancovaných z Evropského fondu regionálního rozvoje v rámci operačních programů v rámci cíle "evropská územní spolupráce";e)podíl spolufinancování specifických opatření financovaných v rámci dodatečných přídělů nejvzdálenějším regionům podle čl. 5 odst. 4 činí 50 % veřejných a soukromých výdajů. _BAR_
Odůvodnění
V rámci třetí zprávy o soudržnosti, předložené v únoru 2004, se Evropská Komise ještě vyjádřila pro financování ze soukromého sektoru.
Návrh nařízení nyní předpokládá výlučné spolufinancování z veřejných prostředků.
Podle toho by soukromé prostředky spolufinancování nemohly být – na rozdíl od aktuálního podporovacího období – zohledněny pro financování projektů EU.
Spoluzodpovědnost soukromého sektoru by měla být zohledněna a ne zcela vyloučena.
Taková úprava by postihla především širokou oblast preventivní politiky trhu práce a přispěla k tomu, že by se taková opatření již nerealizovala v objemu jako doposud.
Právě tato oblast se vyznačuje obzvlášť vysokým inovačním stupněm a různorodými Public-Private-Partnerships.
Doporučení 27
Článek 51, odstavec 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
4.Maximální příspěvek z fondů se zvýší na 85 % veřejných výdajů u operačních programů v rámci cílů "konvergence" a "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" v nejvzdálenějších regionech a u operačních programů odlehlých řeckých ostrovů v rámci cíle "konvergence". _BAR_ 4.Maximální příspěvek z fondů se zvýší na 85 % veřejných výdajů u operačních programů v rámci cílů "konvergence" a "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" v nejvzdálenějších regionech a u operačních programů odlehlých řeckých ostrovů v rámci cíleů "konvergence"a "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti". _BAR_
Odůvodnění
Vzhledem k tomu, že řecké ostrovy spadají z velké části do cíle "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti", bylo by jejich vyloučení z tohoto opatření bezpředmětné, kontraproduktivní a nespravedlivé.
HLAVA VI
ŘÍZENÍ, MONITOROVÁNÍ A KONTROLY
KAPITOLA I
Systémy řízení a kontroly
Doporučení 28
Článek, 58, odstavec 7 (nový)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
57 odst. 1 by měly být uplatněny trojstranné smlouvy mezi místními a regionálními orgány, členským státem a Komisí.
Tento druh smluv může přispět ke konsolidaci princip partnerství propojením místních, regionálních, národních a nadnárodních prvků. _BAR_
Odůvodnění
Pokud s tím všechny strany souhlasí, musí být možné posílit spolupráci na všech úrovních prostřednictvím trojstranných smluv.
To by mělo být součástí obecného nařízení s cílem zdůraznit význam místní a regionální angažovanosti a partnerství, jak stanovuje článek 10.
HLAVA VII
FINANČNÍ ŘÍZENÍ
KAPITOLA I
Finanční řízení
ODDÍL 3
PŘEDBĚŽNÉ PLATBY
Doporučení 29
Článek 81, odstavec 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
1.Po přijetí rozhodnutí Komisí schvalujícím příspěvek z fondů na operační program Komise vyplatí subjektu určenému členským státem jednu předběžnou platbu.
Tato předběžná platba představuje 7 % příspěvku ze strukturálních fondů a 10,5 % příspěvku z Fondu soudržnosti na daný operační program.
Může být rozložena na dva fiskální roky, podle dostupnosti rozpočtových prostředků. _BAR_ 1.Po přijetí rozhodnutí Komisí schvalujícím příspěvek z fondů na operační program Komise vyplatí subjektu určenému členským státem jednu předběžnou platbu.
Tato předběžná platba představuje 7 10,5 % příspěvku ze strukturálních fondů a z Fondu soudržnosti na daný operační program.
Může být rozložena na dva fiskální roky, podle dostupnosti rozpočtových prostředků. Dvě třetiny budou vyplaceny v průběhu prvního fiskálního roku a zbývající třetina bude vyplacena v průběhu druhého fiskálního roku. _BAR_
Odůvodnění
Zvýšení poměru příspěvku, který nepodléhá automatickému vyřazení, a rozložení plateb tímto způsobem neodpovídají potřebě realistické struktury výdajů v období prvních let implementace projektu; tato opatření vychází z opatření, která byla zavedena již v souvislosti s Fondem soudržnosti.
HLAVA VIII
VÝBORY
KAPITOLA 1
ERDF, Fond soudržnosti a výbor pro koordinaci fondů
Doporučení 30
Článek 104 (přidání nového bodu)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1. Komisi bude pomáhat ERDF, fond soudržnosti a Výbor pro koordinaci fondů (dále jen výbor).2.V případě odkazu na tento odstavec se uplatní postup poskytování poradenství stanovený v článku 3 rozhodnutí č. 1999/468/ES v souladu s čl. 7 odst. 3 citovaného rozhodnutí.3.V případě odkazu na tento odstavec se uplatní postup řízení stanovený v článku 4 rozhodnutí č. 1999/468/ES v souladu s čl. 7 odst. 3 citovaného rozhodnutí.Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí č. 1999/468/ES se stanovuje na jeden měsíc.4.Výbor si stanoví svůj vlastní jednací řád.5.EIB a EIF ustanoví nehlasujícího zástupce. _BAR_ 1.Komisi bude pomáhat ERDF, fond soudržnosti a Výbor pro koordinaci fondů (dále jen výbor).2.V případě odkazu na tento odstavec, se uplatní postup poskytování poradenství stanovený v článku 3 rozhodnutí č. 1999/468/ES v souladu s čl. 7 odst. 3 citovaného rozhodnutí.3.V případě odkazu na tento odstavec, se uplatní postup řízení stanovený v článku 4 rozhodnutí č. 1999/468/ES v souladu s čl. 7 odst. 3 citovaného rozhodnutí.Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí č. 1999/468/ES se stanovuje na jeden měsíc.4.Výbor si stanoví svůj vlastní jednací řád.5.Sociální a hospodářský výbor a Výbor regionů jmenují každý jednoho zástupce bez hlasovacích práv.5. 6.EIB) a EIF) ustanoví nehlasujícího zástupce. _BAR_
Odůvodnění
Tyto dva výbory jsou doporučující součásti Evropské unie, takže by měly být jasně jmenovány v rámci těsné spolupráce.
Pracovní rámce těchto dvou výborů uvedené v tomto článku by měly být dále definovány, jako je tomu v nařízení č. 1260/99, články 47 a 48.
To je v souladu s principem partnerství.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady týkající se Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR)
(2005/C 231/02)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na"Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady týkající se Evropského fondu pro regionální rozvoj", KOM(2004) 495 v konečném znění, 2004/0167 (COD);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise z 15. července 2004 požádat Výbor o vypracování stanoviska na toto téma podle 1. odstavce článku 265 a článku 262 Smlouvy ustavující Evropské společenství;
s ohledem na rozhodnutí jeho předsedy z 26. května 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním stanoviska na toto téma;
s ohledem na ostatní návrhy nařízení předložené Evropskou komisí, týkající se "Obecných ustanovení o Evropském fondu regionálního rozvoje, Evropském sociálním fondu a Kohezním fondu", KOM(2004) 492 v konečném znění, 2004 /0163 (AVC) a "Zřízení evropského uskupení přeshraniční spolupráce (EGCC)", KOM(2004) 496 v konečném znění 2004/0168-(COD);
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu nazvané "Budovat naši společnou budoucnost – Politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie – 2007-2013", KOM(2004) 101 v konečném znění;
s ohledem na sdělení Komise "Evropská politika sousedství-orientační dokument", KOM (2004) 373 v konečném znění;
s ohledem na sdělení Komise "Pevnější partnerství pro nejokrajovější regiony", KOM(2004) 343 v konečném znění;
s ohledem na výhledovou zprávu "Správa a zjednodušení Strukturálních fondů po roce 2006", CdR 389/2002 v konečném znění;
s ohledem na své předešlé stanovisko ke "Třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti", CdR 120/2004 v konečném znění [1];
s ohledem na své předešlé stanovisko z 18. listopadu 1998 k "Návrhu nařízení Rady o Evropském fondu pro regionální rozvoj" (KOM(1998) 131 v konečném znění) (CdR 240/98 v konečném znění) [2];
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 233/2004 rev.2) přijatý dne 4. února 2005...
Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (zpravodaj: pan Rosario CONDORELLI, radní Catanie (Itálie, ELDR));
a vzhledem k tomu, že:
1. zvýšení nerovnováhy mezi regiony v Unii po posledním rozšíření EU v květnu 2004 vyžaduje novou a zvýšenou angažovanost, aby bylo možné odpovědět na výzvy konvergence, konkurenceschopnosti, zaměstnanosti a územní spolupráce v Unii prostřednictvím speciálně vytvořených nástrojů pro politiky soudržnosti, jimž odpovídají nové cíle politiky soudržnosti na období 2007-2013, nebo všech fondů Společenství dostupných v rámci společné zemědělské politiky a politiky rybolovu;
2. tyto politiky soudržnosti budou muset být během období 2007-2013 důsledně koncipovány a účinně prováděny v souladu s Lisabonskou a Göteborskou strategií, jejichž cílem je vytvoření "knowledge based society" v rámci trvale udržitelného rozvoje.
Zodpovědnost za tyto strategie původně ležela na jednotlivých členských státech a z toho důvodu ještě nebyly systematicky zahrnuty do procesu integrovaného zavádění ostatních politik Unie;
3. za tímto účelem bude třeba, aby jak daný národní strategický rámec, tak operační programy odpovídaly strategickým směrům pro kohezi přijatým Radou s tím, aby byla zajištěna odpovídající znalost priorit Společenství;
4. jasné požadavky na zjednodušení vedly k ustanovení programů pouze s jedním fondem, s výjimkou některých kategorií činnosti, na něž může v rámci jednoho operačního programu přispívat EFRR nebo Fond soudržnosti;
5. jak požadavek vzájemné integrace jednotlivých programů a fondů, tak požadavek koordinace výše zmíněných politik s ostatními politikami Unie jsou tedy potvrzeny a dokonce posíleny;
6. tato struktura, jak ji určuje obecné nařízení, může přidělit EFRR daleko důležitější úlohu jako styčnému bodu jednotlivých politik a programů Unie pro plnění cílů konvergence, konkurenceschopnosti, zaměstnanosti a územní soudržnosti;
7. tato struktura, jak vyplývá z návrhu obecného nařízení a návrhu nařízení o EFRR, pověřuje zajištěním těchto vazeb a zjednodušením především členské státy a v případě, kdy to stanovuje jejich ústava, regiony;
8. návrhy Komise přisuzují větší význam než dříve místním úřadům, zejména městským, především v rámci prováděcích programů v regionálním měřítku.
Hovoří se v nich o možnosti udělení globální dotace, což je metoda, kterou ostatně úspěšně prokázala v praxi komunitární iniciativa Urban a jež je ustanovena v článku 36(4) nařízení o obecných ustanoveních týkajících se Fondů;
9. udržet a sloučit tyto četné cíle (přizpůsobování regionálních politik členských států evropským strategiím, subsidiaritu, zjednodušování, optimalizaci finančních zdrojů atd.) vyžaduje širší mobilizaci všech oficiálních aktérů, od Evropské komise po místní samosprávy, v kontextu, který spěje k víceúrovňové správě.
Též je nezbytné přijmout opatření, která mohou především preventivně podporovat a zaručovat posílení schopností všech zúčastněných oficiálních aktérů, jak v plánování a organizaci, tak v řízení a kontrole, v souladu s jejich funkcemi, a zároveň mohou povzbuzovat sociální partnery k aktivní účasti v návrhu a kontrole;
10. zároveň je však nezbytné, aby balíček nařízení, která určují politiku soudržnosti na období 2007-2013 a zvláště ta, která se týkají EFRR, neobsahoval nic, co by mohlo vést k mylnému výkladu či by obsahovalo nedostatky, ale přesně definoval rozdělení úloh mezi veřejnými orgány a sloučil odkaz na právní systémy členských států s připomenutím zásady nestrannosti, již má dodržovat každý oficiální aktér vůči ostatním aktérům v koloběhu institucí, počínaje Komisí;
přijal následující stanovisko na 59. plenárním zasedání dne 13. dubna 2005.
Obecná ustanovení vztahující se na cíl "konvergence" a "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti" (kapitoly I a II návrhu Komise)
1. Hledisko Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ:
1.1 především vyjadřuje značnou nespokojenost s veškerými posledními pokusy znovu přenést evropskou regionální politiku na státy, a to vzhledem k přidané hodnotě, kterou přinášejí programy soudržnosti k plnění cílů Smlouvy;
1.2 zdůrazňuje takové stanovisko, podle kterého by finanční návrh Komise, ve výši 0,41 % HDP (0,46 % se započtením strukturálních opatření na rozvoj venkova a rybolovu), mohl představovat přijatelný kompromis pro budoucí politiku soudržnosti,
1.3 je spokojen s tím, že bylo zcela oprávněně potvrzeno, že přednost bude dána rozvoji méně prosperujících regionů rozšířené Unie tím, že se budou odpovídajícím způsobem zvyšovat finanční zásahy v této oblasti;
1.4 vybízí členské státy, aby přijaly v zájmu tzv. "phasing in" regionů, uvnitř národního strategického rámce a za pomoci adekvátních zdrojů, opatření vhodná k podpoře konkurenceschopnosti a procesu konvergence;
1.5 oceňuje úsilí o zjednodušení správy a řízení fondů, i když přetrvávají pochyby, zda bude skutečně účinné;
1.6 vítá jak strukturu návrhů, které povyšují zejména podporu územní spolupráce na úroveň třetího cíle politiky soudržnosti, což převedeno do praxe znamená značné finanční prostředky, tak náplň činností, jež mají být financovány v rámci návrhu nařízení EFRR a jejichž témata souvisejí s Lisabonskou a Göteborskou strategií.
V této souvislosti především zdůrazňuje vhodnost výběru navržených možností:
- priorita je udělena výzkumné a inovační činnosti jak v rámci cíle "konvergence", tak cíle "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti", zejména projektům, které jsou založené na spolupráci mezi odbornými výzkumnými středisky "starých" a nových členských států;
- zvýšená pozornost je věnována problematice trvale udržitelného rozvoje prostřednictvím činnosti v oblasti životního prostředí, dopravy, energie či prevence a řízení přírodního či technologického ohrožení;
- v úvahu se berou problémy přístupnosti, včetně přístupu k počítačovým technologiím v rámci cíle "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti", což představuje významnou inovaci vzhledem k současné situaci;
- priorita je udělena tématům souvisejícím s městskými politikami;
- meziregionální spolupráce je uznána jako přínosná činnost v rámci regionálních programů, jelikož umožňuje podporovat jak konvergenci, tak rozvoj regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti;
1.7 lituje, že spolupráce mezi regiony, jak bylo rovněž doporučeno Evropským parlamentem v jeho zprávě o soudržnosti, nezůstane sektorem s vlastním financováním v rámci teritoriální spolupráce;
1.8 považuje za vynikající otevřenost Evropské komise ohledně územní dimenze soudržnosti, což se projevuje případ od případu v otevřeném přístupu vůči územím s velice specifickými problémy (městské a venkovské oblasti, ostrovy a horské oblasti, oblasti závisející na rybolovu, nejokrajovější oblasti, oblasti s nízkou hustotou zalidnění, regiony sousedící s novými členskými státy nebo situované podél nových vnějších hranic).
Je obzvláště potěšen, že soudržnost evropských území je považována za nezbytnou pro trvalý růst, jelikož se domnívá, že není možné plánovat budoucnost Evropy, pokud se dosud vyskytují opuštěné venkovské oblasti a/nebo přelidněná města.
Co se týče nejokrajovějších regionů nebo oblastí s přírodními handicapy, Výbor v souladu s ustanovením Smlouvy oceňuje, že se počítá s přiměřenou pomocí, aby se vyvážily specifické překážky bránící jejich rozvoji a neomezenému přístupu na vnitřní trh.
Lituje však, že není věnována větší pozornost problematikám týkajícím se stárnoucích populací, což je jednou z největších výzev, kterým bude Evropská unie čelit příští desetiletí;
1.9 nicméně konstatuje, že se v bodech odůvodnění 1 a 10 projednávaného návrhu uznává pouze handicap"některých ostrovů" narozdíl od toho, co bylo ustanoveno v prohlášení č.
30 v příloze k Amsterodamské smlouvě a potvrzeno v článku III-220 textu Evropské ústavy.
Výbor se domnívá, je tedy třeba zaručit lepší právní koherenci a logiku výkladu výše uvedených bodů odůvodnění (1-10), též vzhledem k ustanovením odstavce 1 článku 52 návrhu obecného nařízení.
Tytéž připomínky se vztahují na horské oblasti i na příhraniční regiony v souladu s článkem III-116 návrhu Evropské ústavy, jakož i v souladu s článkem 52 návrhu obecného nařízení.
1.10 zaznamenává, že nový přístup komunitární politiky spočívá v uznání, že regiony a místní orgány představují pro regionální politiky a politiky soudržnosti nejen nejvhodnější úroveň rozhodování, ale také nejefektivnější úroveň pro provádění činnosti, jak to například uvedla evropská sdružení regionů a místních orgánů při příležitosti konference v Lipsku (v květnu 2003).
Intenzivnější spolupráce na úrovni samospráv je nezbytná k tomu, aby komunitární činnost byla lépe chápána občany a byla zajištěna zvýšená efektivnost a zjednodušení komunitárních akcí;
1.11 nicméně považuje za nezbytné posílit partnerství mezi regionálními a místními orgány a především městskými orgány v oblasti společných cílů a vhodným způsobem prohloubit toto partnerství v souladu s národními předpisy a platnými metodami;
1.12 vítá skutečnost, že městské oblasti, ve kterých existuje větší schopnost inovace a zvýšené možnosti sociálního zařazení, mohou využívat větších zdrojů na cílené a kvalitní akce, i když musí spadat pod rámec prováděcích programů, které mají být řízeny podle systému subdelegace, jak je uvedeno v článku 36, odstavci 4 b) návrhu obecného nařízení o strukturálních fondech;
1.13 doporučuje, aby proces schválení celého legislativního balíčku o strukturálních fondech byl rychle završen, aby institucionální činitelé členských států měli ještě před vstoupením v platnost 1. ledna 2007 dostatečně dlouhou dobu na přípravu nových operačních programů, a aby kompetentní oddělení Komise mohla ověřit jejich řídící schopnosti.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ doporučuje: 2.1 doplnit demograficky znevýhodněné oblasti do druhého odstavce prvního článku;
2.2 doplnit k textu článku 3 investice do kulturního dědictví (aby byla především zajištěna logická souvislost s ustanoveními druhého odstavce článku 8(2)), investice do budov a vybavení, do organizování školení a aktivní politiky zaměstnanosti a také výdaje na provádění výše zmíněných školení a aktivní politiky zaměstnanosti, pokud mají nárok na financování EFRR;
2.3 zlepšit koherenci mezi cíli regionální politiky a specifickými opatřeními pro některé typy území;
2.4 doplnit do úvodu článku 5; že v rámci cíle "Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" musí podpora EFRR umožnit větší flexibilitu ve stanovování priorit pro tzv. "phasing in" regiony;
2.5 doplnit k článku 5, odstavci 3a) pobřežní plavbu a příčná letecká spojení mezi letišti třídy I a II a kromě místních a regionálních vnitrozemských vodních cest i námořní cesty spojující malé ostrovy;
2.6 zařadit spolupráci mezi přímořskými regiony jak do odstavce 1, tak odstavce 2 článku 6 a upřesnit, že v obou případech může být námořní spolupráci bilaterální nebo multilaterální;
2.7 doplnit k přírodním katastrofám vyjmenovaným v článku 6, odst. 2 písm. c) a aniž jsou dotčena ustanovení článku 33 odst. 1 návrhu nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti KOM(492) v konečném znění, "sopečné výbuchy"a "lesní požáry" spolu s následným odlesňováním;
2.8 zařadit kategorie uvedené v bodu 3) článku 4 mezi priority uvedené v článku 6;
2.9 nahradit termín "DPH" v článku 7a) termínem "uhraditelná DPH" v souladu s článkem 11 návrhu nařízení o Evropském sociálním fondu a s ustanoveními současného plánovacího cyklu;
2.10 nahradit"bydlení" v článku 7d) slovy "bydlení s jistými výjimkami v mezích cíle "konvergence"", zahrnujícími některé druhy akcí, které mají sociální význam, jako speciální ubytovací zařízení pro osoby pod ochranou a dočasné bydlení pro imigranty ze zemí mimo Společenství;
2.11 co se týče posledního odstavce článku 9, ustanovit, že národní referenční rámec, o němž se jedná v článku 25 návrhu obecného nařízení, zahrnuje obecné směry a kritéria, které by měly umožnit členským státům a regionům dohlížet na komplementaritu a skloubení činností spolufinancovanými EFRR s těmi, na nichž se finančně podílí Evropský sociální fond, Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova a Evropský fond pro rybolov, a zaručit jejich souběžné a následné hodnocení;
2.12 pozorně prozkoumat dopad legislativního přístupu souvisejícího s EFRR v obecnějším rámci návrhů reformy nařízení vztahujících se na strukturální fondy, a to co se týče sociálních dávek a podpory akcí pro znevýhodněné skupiny (postižené lidi, skupiny vystavené nebezpečí vyloučení ze společnosti atd.).
2.13 zdůraznit potenciál integrace strukturálních fondů do multikulturních a multilingvních oblastí.
Obecná ustanovení o cíli "evropské územní spolupráce" (kapitola III návrhu Evropské komise)
3. Hledisko Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ:
3.1 oceňuje, že evropská územní spolupráce byla zahrnuta mezi priority politiky soudržnosti Společenství;
3.2 vyjadřuje uspokojení nad tím, aby byly v rámci přeshraniční spolupráce uznány námořní hranice, jak jasně doporučil v předešlém stanovisku (CdR 120/2004 v konečném znění) a zdůrazňuje zejména důležitost takovéto spolupráce pro vlastní integraci nejvzdálenějších regionů v jejich geografickém kontextu;
3.3 zdůrazňuje, že vzhledem k tomu, že Evropské uskupení přeshraniční spolupráce (KOM(2004) 496 v konečném znění) se zaměřuje na programy transnacionální spolupráce a nejen na programy přeshraniční spolupráce, by měl být tento nástroj přejmenován na "Evropské uskupení transevropské spolupráce", který vyjadřuje jeho obecnou povahu.
4. Obecná doporučení
VÝBOR REGIONŮ doporučuje: 4.1 zhodnotit pozitivní zkušenosti sítí regionů, měst a místních samospráv, které jsou již dobře zavedeny, a podporu těch, které vznikly nedávno jak v rámci meziregionální spolupráce, tak v rámci evropské územní spolupráce;
4.2 vyjasnit kompetence, metody a rozvrh pro přípravu programů, obzvláště programů přeshraniční a transnacionální spolupráce, a pro jejich předložení Evropské komisi;
4.3 stanovit, aby byl rovněž brán v úvahu cíl 3 v národním strategickém rámci jako připomenutí členským státům, že se zavázaly podporovat programy územní spolupráce, a též dbát na to, aby byly zavedeny odpovídající metody pro zajištění národního spolufinancování, jakož i lepší skloubenost akcí prováděných v tomto rámci:
- plánování vztahující se na ostatní dva cíle;
- akce prováděné na národní a regionální úrovni díky národním a regionálním fondům;
- akce prováděné v rámci zavádění politik proximity a pomoci kandidátským zemím na cestě ke vstupu a jiných politik Společenství;
- akce prováděné v rámci programů pro místní a regionální rozvoj podporované jinými mezinárodními orgány (např. OECD, Světovou bankou).
4.4 posoudit, jak posílit aktivní úlohu místních samospráv a regionů v rozvoji a zavádění programů v souladu se směry priorit územní spolupráce, definovanými v různých národních strategických referenčních rámcích, o nichž se jedná v článku 25 návrhu nařízení o EFRR;
4.5 definovat procedury, kritéria a agendy, podle nichž Komise rozdělí zdroje a schválí programy;
4.6 jasněji definovat, kdo bude příjemcem (článek 16 a 21) a přesněji určit požadavky, kompetence a povinnosti, které na něj připadají, a podrobněji upřesnit sídlo a funkce certifikačního úřadu;
4.7 ustanovit, že opatření, o nichž se jedná v článku 19, mohou být někdy uskutečněna pouze v jednom členském státě, nicméně s podmínkou, že budou dodržena nejméně dvě ze čtyř kritérií.
5. Doporučení Výboru regionů:
Doporučení 1
1. bod odůvodnění
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Článek 160 Smlouvy stanovuje, že úkolem Evropského fondu pro regionální rozvoj je pomáhat odstraňovat zásadní regionální rozdíly ve Společenství.
Evropský fond pro regionální rozvoj proto přispívá ke snižování rozdílů mezi úrovní rozvoje různých regionů a snižování zaostalosti některých méně zvýhodněných regionů a ostrovů, včetně venkovských oblastí. _BAR_ Článek 160 Smlouvy stanovuje, že úkolem Evropského fondu pro regionální rozvoj je pomáhat odstraňovat zásadní regionální rozdíly ve Společenství.
Evropský fond pro regionální rozvoj proto přispívá ke snižování rozdílů mezi úrovní rozvoje různých regionů a snižování zaostalosti některých méně zvýhodněných regionů a ostrovů, včetně venkovských a městských oblastí, ostrovů, horských oblastí, řídce osídlených oblastí a přeshraničních regionů, jakož i upadajících průmyslových regionů . _BAR_
Odůvodnění
Vzhledem k tomu, že body odůvodnění 1 a 10 projednávaného návrhu uznávají pouze handicap "některých ostrovů" (přičemž naprosto svévolně odkazují na článek 160 Smlouvy, což je v rozporu s tím, co ustanovuje prohlášení č.
30 v příloze Amsterodamské smlouvy, potvrzují závěry summitu Rady v Nice v prosinci 2000, a uvádí článek III-220 návrhu Evropské ústavy), je třeba zaručit lepší právní koherenci a logiku výkladu výše uvedených bodů odůvodnění, též vzhledem k ustanovením 1. odstavce článku 52 návrhu obecného nařízení, která jsou též podrobně uvedena v článku 10 projednávaného návrhu.
Tytéž připomínky se vztahují na horské oblasti v souladu s výše uvedeným článkem 52 a musí být rozšířeny na všechny druhy znevýhodněných oblastí, aby byl výčet vyčerpávající.
Doporučení 2
6. bod odůvodnění
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Budováním na zkušenostech a silných stránkách iniciativy Společenství Urban uvedené v čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech by měla být posílena městská dimenze pomocí plného začlenění opatření v této oblasti do operačních programů spolufinancovaných Evropským fondem pro regionální rozvoj. _BAR_ Budováním na zkušenostech a silných stránkách iniciativy Společenství Urban uvedené v čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech by měla být posílena městská dimenze, včetně úrovně investic do udržitelného rozvoje měst, pomocí plného začlenění opatření v této oblasti do operačních programů spolufinancovaných Evropským fondem pro regionální rozvoj. _BAR_
Odůvodnění
Městská dimenze může být posílena pouze při zajištění adekvátní úrovně investic do udržitelného rozvoje měst.
Doporučení 3
10. bod odůvodnění
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Evropský fond pro regionální rozvoj by měl reagovat na problémy dostupnosti a vzdálenosti od velkých trhů, kterým čelí oblasti s extrémně malou hustotou obyvatelstva, jak je uvedeno v protokolu č. 6 k aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
Evropský fond pro regionální rozvoj by měl také reagovat na specifické obtíže některých ostrovů, horských oblastí a řídce osídlených oblastí, jejichž geografické umístění zpomaluje jejich rozvoj. _BAR_ Evropský fond pro regionální rozvoj by měl reagovat na problémy dostupnosti a vzdálenosti od velkých trhů, kterým čelí oblasti s extrémně malou hustotou obyvatelstva, jak je uvedeno v protokolu č. 6 k aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
Evropský fond pro regionální rozvoj by měl také reagovat na specifické obtíže některých ostrovů, horských oblastí, venkovských a městských oblastí,, a řídce osídlených oblastí, a přeshraničních regionů, jejichž geografické umístění zpomaluje jejich rozvoj. _BAR_
Odůvodnění
Tento pozměňovací návrh odpovídá požadavku logické souvislosti mezi textem 10. bodu odůvodnění a textem 1. bodu odůvodnění tak, jak jej pozměňuje předešlý pozměňovací návrh, a obecněji usiluje o to, aby byly oba body odůvodnění dokonale skloubené, což není případ navržené verze.
Doporučení 4
Čl. 1, odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Nařízení stanovuje specifická ustanovení týkající se zacházení pro městské a venkovské oblasti, oblasti závislé na rybolovu, nejvzdálenější regiony a oblasti s přírodním znevýhodněním. _BAR_ Nařízení stanovuje specifická ustanovení týkající se zacházení pro městské a venkovské oblasti, oblasti závislé na rybolovu, nejvzdálenější regiony a oblasti s přírodním a demografickým znevýhodněním. _BAR_
Odůvodnění
Výslovné uvedení demografického znevýhodnění, pokud se týká řídce osídlených oblastí, odpovídá požadavku vyčerpávajícího a souvislého výčtu.
Doporučení 5
Čl. 3, odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Evropský fond pro regionální rozvoj přispívá k financování:a)produktivních investic;b) infrastruktury;c)ostatních rozvojových iniciativ včetně služeb podnikům, vytváření a rozvoje finančních nástrojů, jako jsou například fondy rizikového kapitálu, úvěrové a záruční fondy a fondy pro místní rozvoj, dotací na úrok, místních služeb a výměn zkušeností mezi regiony, městy a příslušnými zúčastněnými stranami v oblasti sociální, ekonomické a životního prostředí;d)technické pomoci uvedené v článcích 43 a 44 nařízení (ES) č. (…). _BAR_ Evropský fond pro regionální rozvoj přispívá k financování:a) produktivních investic;b) infrastruktury;c)ostatních rozvojových iniciativ včetně služeb podnikům, vytváření a rozvoje finančních nástrojů, jako jsou například fondy rizikového kapitálu, úvěrové a záruční fondy a fondy pro místní rozvoj, dotací na úrok, místních služeb a spolupráce mezi regiony, městy a příslušnými zúčastněnými stranami v oblasti sociální, ekonomické a životního prostředí;d)technické pomoci uvedené v článcích 43 a 44 nařízení (ES) č. (…)e) investic do kulturního dědictví; _BAR_
Odůvodnění
Územní spolupráci nelze omezit na pouhou výměnu zkušeností, protože ta je pouze jednou z jejích složek.
Dále se zdá vhodné na základě dosud načerpaných pozitivních zkušeností díky zdrojům EFRR rozlišit a jasně uvést investice do restaurování, rekonstrukce a valorizace kulturního dědictví.
Navíc by bylo vhodné podrobně uvést možnost nároku na běžné výdaje, aby byl výčet úplný a odpovídal ostatním ustanovením projednávaného návrhu (viz čl. 8, odstavec 2).
Doporučení 6
Čl. 4 odst. 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
4)prevence rizik, včetně rozvoje a provádění plánů pro prevenci a řešení přírodních a technologických rizik; _BAR_ 4)prevence rizik, včetně rozvoje a provádění plánů pro prevenci a řešení přírodních rizik (například lesní požáry a povodně) a technologických rizik. _BAR_
Odůvodnění
Lesní požáry a povodně by měly být specificky zmíněny, protože představují častá rizika ve velkých oblastech EU.
Navíc, nové znění specifikuje "vypořádat se" ve smyslu, že zahrnuje aktivity (např. hašení lesních požárů) potřebné na co největší snížení negativních dopadů fenoménu tohoto typu, který není klasifikován jako rozsáhlá katastrofa a tudíž není způsobilý pro podporu z Fondu solidarity EU.
Doporučení 7
Čl. 4
Přidat nový bod 10
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
_BAR_ 10.Sociální infrastruktura a služby, které přispívají k vytváření pracovních míst a rovnosti pohlaví při práci. _BAR_
Odůvodnění
Oblasti, na které by měl EFRR zaměřit svou podporu, uvedené v článku 4 návrhu nařízení, se neshodují s některými oblastmi financovanými v současném období 2000-2006, zejména sociální infrastruktura a služby.
Je rozumné zachovat tyto projekty, jelikož přispívají k vytváření pracovních míst v oblasti, která je v současnosti považována za "nový zdroj", který chtějí evropské instituce, mimo jinými, zformovat.
Navíc, tento sektor zaměstnanosti umožňuje ženám přístup na trh práce v méně rozvinutých regionech,posiluje princip rovnosti pohlaví a slaďuje rodinný a profesní život.
Doporučení 8
Čl. 5
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
V souladu s cílem "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti" se pomoc FEDER v rámci strategií udržitelného regionálního rozvoje určí na zajištění následujících priorit: _BAR_ V souladu s cílem "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti"a aniž jsou dotčena ustanovení článku 8, se pomoc FEDER v rámci strategií udržitelného regionálního rozvoje určí na zajištění následujících priorit, s větší flexibilitou v oblastech zvaných "phasing in": _BAR_
Odůvodnění
Tato změna přispívá k lepší koherenci mezi stanoviskem a doporučeními vyjádřenými Výborem regionů ve stanovisku o Třetí zprávě o soudržnosti.
Doporučení 9
Článek 5, odst. 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
inovace a hospodářství založené na znalostech, prostřednictvím podpory sestavování a provádění regionálních inovačních strategií, které vedou k vytvoření regionálních systémů inovace, zejména: _BAR_ inovace a hospodářství založené na znalostech, prostřednictvím podpory sestavování a provádění regionálních inovačních strategií, které vedou k vytvoření regionálních systémů inovace, inter alia následující: _BAR_
Odůvodnění
Vzhledem k hospodářským a sociálním zvláštnostem každého území a jejich různému potenciálu rozvoje a potřebám, bychom měli mít možnost pružněji definovat specifická opatření v různých regionech a městských oblastech v kontextu tří priorit stanovených pro intervenci ERDF.
Doporučení 10
Čl. 5, odst. 1: přidat písmeno
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
_BAR_ e)dynamika růstu a zaměstnanosti u malých a středních podniků, t.j. oblasti jako je založení podniku, předávání podniku, dynamika podniku, zahraniční obchod a rozvoj kompetenčních oblastí jakož i vytváření vhodných předpokladů pro infrastrukturu. _BAR_
Odůvodnění
Podpora je důležitá především v regionech se sociálně-ekonomickými problémy, aby se mohly vytvořit předpoklady pro hospodářský růst a zaměstnanost.
Doporučení 11
Čl. 5 odst. 1 – vložit nové písmeno
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
_BAR_ f)stavební a výrobní technologie a výzkumná a vývojová centra _BAR_
Odůvodnění
Aby bylo možné splnit cíle Lisabonské a Göteborské strategie, pokud jde o výzkum a inovace, je třeba podporovat vytváření vysoce kvalitních výzkumných a technologických center.
Tyto oblasti pro aktivity priorit navrhované v článku 5 nařízení EFRR by proto měly být vhodně poskytovány pro cíle stanovené ve strategii Společenství. Jestliže tomu tak nebude, provádění politiky růstu a soudržnosti v regionech EU nebude možné.
Doporučení 12
Čl. 5, odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
_BAR_ životní prostředí a prevence rizik, inter alia následující:a)napomáhání trvale udržitelnému rozvoji představuje jednoznačný environmentální prvek a investice, které plní cíle článku 174 Smlouvy, pokud jde o životní prostředí, _BAR_
Odůvodnění
Oblasti způsobilosti popsané v návrhu nařízení jsou stejné jako ty ve stávajícím EFRR.
Navrhovaný text by měl proto být jasný a konzistentní se stávajícími nařízeními, kde stojí inter alia následující.
Příklad trvale udržitelného rozvoje je dodán, protože je považován za zvláště zajímavý.
Doporučení 13
Čl. 5 odst. 2 – vložit nové písmeno
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
_BAR_ f)stavební infrastruktury pro likvidaci odpadu, zásobování vodou a čištění odpadních vod. _BAR_
Odůvodnění
Priorita týkající se "životního prostředí a prevence proti rizikům" by měla zahrnovat činnosti v oblasti zásobování vodou a čištění odpadních vod, jelikož problémy omezující konkurenceschopnost v evropských regionech přetrvávají i dnes.
Doporučení 14
Čl. 5, odst. 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
3)Přístup – mimo velká městská střediska – k dopravním a telekomunikačním službám obecného hospodářského zájmu, obzvláště: _BAR_ 3)Přístup – mimo velká městská střediska – k dopravním a telekomunikačním službám obecného hospodářského zájmu, inter alia následující: _BAR_
Odůvodnění
Při podporování přístupu k dopravním a telekomunikačním službám by neměla být velká městská střediska předem vyloučena.
Doporučení 15
Čl. 5, odst. 3 písm. a)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
a)posilování sekundárních sítí zlepšováním spojení k dopravním sítím TEN, regionálním železničním uzlům, letištím a přístavům, nebo kombinovaným dopravním platformám, poskytováním radiálních spojení k hlavním železničním tratím a podporou regionálních a místních vnitrozemních vodních cest; _BAR_ a)posilování sekundárních sítí zlepšováním spojení k dopravním sítím TEN, regionálním železničním uzlům, letištím a přístavům, nebo kombinovaným dopravním platformám, poskytováním radiálních spojení k hlavním železničním tratím a podporou regionálních a místních vnitrozemních vodních cest, pobřežní plavby, námořních cest spojujících ostrovy a zejména menší ostrovy a přístavy menší než přístavy třídy A a příčných leteckých spojení mezi letišti třídy I a II; _BAR_
Odůvodnění
Všechny ostrovy, bez ohledu na jejich velikost, sdílí některé společné problémy.
Ostrovy jsou závislé jak na námořní, tak na letecké dopravě kvůli vzájemnému propojení s pevninou.
Tato skutečnost by měla být podtržena a je třeba zdůraznit, že tyto problémy jsou větší u menších ostrovů.
Nesmí se zapomínat na některé druhy cest, námořních a leteckých, které se využívají v evropských přímořských okrajových regionech.
Doporučení 16
Čl. 6, odst. 2 písm. c)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
c)prevence rizik, včetně podpory námořní bezpečnosti a ochrany proti povodním, znečištění mořských a vnitrozemských vod, prevence a ochrany proti erozi, zemětřesení a lavinám.
Programy mohou zahrnovat poskytování zařízení a rozvoj infrastruktury, sestavování a provádění nadnárodních plánů pomoci, systémy mapování obecných rizik a rozvoj obecných nástrojů pro studium, prevenci, sledování a kontrolu přírodních a technologických rizik. _BAR_ c)prevence rizik, včetně podpory námořní bezpečnosti a ochrany proti povodním, znečištění mořských a vnitrozemských vod, erozi, zemětřesením a seismickým nebezpečím, sopečným výbuchům, lesním požárům a lavinám.
Programy mohou zahrnovat poskytování zařízení a rozvoj infrastruktury, sestavování a provádění nadnárodních plánů pomoci, systémy mapování obecných rizik a rozvoj obecných nástrojů pro studium, prevenci, sledování a kontrolu přírodních a technologických rizik. _BAR_
Odůvodnění
Aby byl výčet podrobný, je třeba uvést i tyto speciální případy přírodních katastrof.
Doporučení 17
Čl. 6, odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
d) vytváření vědeckých a technologických sítí spojených s problémy týkajícími se vyváženého rozvoje nadnárodních oblastí, včetně vytváření sítí mezi univerzitami a spojení pro přístup k přenosům vědeckých poznatků a technologie mezi zařízeními pro výzkum a vývoj a mezinárodními středisky excelence v oblasti výzkumu a vývoje, rozvoje nadnárodních konsorcií pro sdílení zdrojů na výzkum a vývoj, spolupráce institucí zabývajících se přenosem technologie a rozvoje společných nástrojů finančního inženýrství zaměřených na podporu výzkumu a vývoje v malých a středních podnicích. _BAR_ d)vytváření vědeckých a technologických sítí spojených s problémy týkajícími se vyváženého rozvoje nadnárodních oblastí, včetně vytváření sítí mezi univerzitami a instituty na universitní úrovni a spojení pro přístup k přenosům vědeckých poznatků a technologie mezi zařízeními pro výzkum a vývoj a mezinárodními středisky excelence v oblasti výzkumu a vývoje, rozvoje nadnárodních konsorcií pro sdílení zdrojů na výzkum a vývoj, spolupráce institucí zabývajících se přenosem technologie a rozvoje společných nástrojů finančního inženýrství zaměřených na podporu výzkumu a vývoje v malých a středních podnicích. Regiony s různou zeměpisnou polohou by měly být podporovány, aby se účastnily všech těchto nástrojů spolupráce s cílem zvyšovat konkurenceschopnost a inovace napříč Evropou;e)podporou podnikavosti, především rozvoje malých a středních podniků, cestovního ruchu, kultury a přeshraničního obchodu; _BAR_
Odůvodnění
Zapojení regionů spadajících pod cíle konvergence a konkurenceschopnosti, stejně jako různá přechodná ustanovení (regiony ovlivněné statistickým a přírodním účinkem) ve stejném nástroji spolupráce mnohem více usnadní výměnu zkušeností a bude mít pozitivnější dopad na soudržnost.
Neomezujme navíc sítě pouze na univerzitní, zahrňme rovněž ostatní zařízení vyššího vzdělávání, která jsou často podnikání bližší; kromě toho, i když všechny kraje nedisponují universitou, mají často zařízení vyššího vzdělávání jiného typu.
Podpora podnikatelského ducha, rozvoj cestovního ruchu, ITC (informační a komunikační technologie) atd. jsou ideálními oblastmi k prohloubení výměny zkušeností a využívání poznatků získaných při spolupráci.
Regiony se zde mohou vzájemně posilovat a často v tom hranice nehrají žádnou roli.
Proto je vhodné nevylučovat z mezinárodní spolupráce tento hospodářsky a znalostně významný prvek.
Doporučení 18
Čl. 6, odst. 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
3)Posílení efektivnosti regionální politiky podporou sítí a výměny zkušeností mezi regionálními a místními orgány se zaměřením na témata uvedená v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a článku 8, včetně programů pro sítě spolupráce zahrnujících celé Společenství a akcí týkající se studií, shromažďování údajů, pozorování a analýz rozvojových trendů ve Společenství. _BAR_ 3)Podpora meziregionální spolupráce k posílení efektivnosti regionální politiky podporou podporováním sítí a výměny zkušeností mezi regionálními a místními orgány se zaměřením na témata uvedená v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a, článků 8, 9, 10, a 11, které zahrnují programy pro sítě spolupráce zahrnujících celé Společenství a akcí týkající se studií, shromažďování údajů, pozorování a analýz rozvojových trendů ve Společenství. Sítě a výměny zkušeností jsou kromě jiného nástroje určené k realizaci aktivit uvedených v bodě 1 a 2 tohoto článku. _BAR_
Odůvodnění
Výbor schvaluje návrh Evropské komise na vytvoření nového cíle "Evropská teritoriální spolupráce".
Tento nový cíl zatím zahrnuje pouze přeshraniční a mezistátní spolupráci, ale ne ještě spolupráci interregionální.
Tato spolupráce bude možná pouze formou sítí spolupráce a výměny zkušeností, jako je tomu u programů spojených s ostatními cíly.
Výbor je proti oddělování těchto tří osvědčených forem spolupráce, které byly doposud charakteristické pro evropskou teritoriální spolupráci.
V rámci nového cíle bude zachován specifický sektor financování určený pro interregionální spolupráci.
Regiony celé Unie se mohou navzájem o sebe zajímat z celé řady důvodů, a není proto možné vyloučit ani široce založenou spolupráci.
Regiony se mohou jeden od druhého naučit vzájemnému posilování, často bez ohledu na státní hranice.
Proto není vhodné předem vylučovat investiční projekty.
V rámci cíle územní soudržnosti je obzvlášť důležité, aby EFRR financoval kooperační sítě, týkající se regionů se zvláštními geografickými vlastnostmi.
Doporučení 19
Čl. 7 písm. a)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Pro příspěvky z Evropského fondu pro regionální rozvoj nejsou způsobilé tyto výdaje:a)DPH; _BAR_ Pro příspěvky z Evropského fondu pro regionální rozvoj nejsou způsobilé tyto výdaje:a)uhraditelná DPH; _BAR_
Odůvodnění
Je třeba potvrdit pravidlo, které se doposud uplatňuje v rámci minulých a současných programů EFRR a zároveň se vyhnout nesrozumitelným rozdílům v politice soudržnosti Společenství vzhledem k ustanovením v návrhu nařízení o ESF.
Doporučení 20
Čl. 7 písm. d)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
d)bydlení; _BAR_ d)bydlení s jistými výjimkami v mezích cíle "konvergence", zahrnujícími některé druhy akcí, které mají sociální význam, jako speciální ubytovací zařízení pro osoby pod ochranou a dočasné bydlení pro imigranty ze zemí mimo Společenství; _BAR_
Odůvodnění
Nárok na výdaje na stavbu a renovaci obytných budov v rámci cíle "konvergence" pro specifické citlivé skupiny a skupiny imigrantů ze zemí mimo Společenství odpovídá cílům evropské politiky soudržnosti, zejména sociálním, a je zároveň užitečný v rámci přínosu této komunitární politiky k řešení strukturálních problémů souvisejících s proudem imigrantů ze zemí mimo Společenství.
Doporučení 21
Čl. 8, odst. 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
V případě akcí, jejichž součástí je obnova měst podle čl. 25 odst. 4 písm. a) a čl. 36 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. (…) Evropský fond pro regionální rozvoj podporuje rozvoj účastnických, integrovaných strategií pro řešení velkého množství hospodářských, ekologických a sociálních problémů, s nimiž se potýkají městské aglomerace.Tyto strategie mohou kombinovat zlepšování fyzického prostředí, asanaci starých průmyslových areálů a opatření na zachování a rozvoj historického a kulturního dědictví s opatřeními na podporu podnikavosti, místní zaměstnanosti a místního rozvoje nebo s poskytováním služeb obyvatelstvu podle měnící se demografické struktury _BAR_ V případě akcí, jejichž součástí je obnova měst podle čl. 25 odst. 4 písm. a) a čl. 36 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. (…) Evropský fond pro regionální rozvoj podporuje rozvoj účastnických, integrovaných strategií, které by se měly provádět v rámci právních systémů členských států pro řešení velkého množství hospodářských, ekologických a sociálních problémů, s nimiž se potýkají městské aglomerace.Tyto strategie mohou kombinovat zlepšování fyzického prostředí, asanaci starých průmyslových areálů a opatření na zachování a rozvoj historického a kulturního dědictví s opatřeními na podporu podnikavosti, místní zaměstnanosti a místního rozvoje nebo s poskytováním služeb obyvatelstvu podle měnící se demografické struktury _BAR_
Odůvodnění
Spojení účastnických strategií uvedených v navrženém textu, s implicitním odkazem na subdelegaci stanovenou v článku 36, odstavci 4b) návrhu obecného nařízení, s institucionálními systémy členských států a s principem subsidiarity posiluje právní základ těchto účastnických strategií.
Vzhledem ke klíčové úloze, kterou hrají města v regionálním rozvoji, je pro účinnou politiku soudržnosti a jejich podílu na splnění Lisabonských a Göteborských cílů důležité, aby financování ze strukturálních fondů explicitněji vycházelo z potřeb a potenciálu měst v regionech.
Toho lze dosáhnout zavedením akcí trvale udržitelného rozvoje měst, jenž by měly zahrnovat, a současně přesahovat, opatření týkající se "obnovy měst".
V kontextu integrovaných akcí rozvoje měst bychom měli klást důraz, mimo jiné, na opatření, jejichž cílem je podpora inovací a znalostní ekonomiky ve světle cílů stanovených Lisabonskou agendou.
Doporučení 22
Čl. 9, odst. 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Členské státy a regiony zajistí vzájemné doplňování a soudržnost mezi akcemi spolufinancovanými Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova a akcemi spolufinancovanými Evropským fondem pro rybolov na jedné straně a akcemi spolufinancovanými Evropským fondem pro regionální rozvoj na straně druhé. V této souvislosti členské státy pro akce uvedené v bodech 1, 3 a 5 při přípravě operačních programů stanoví jasná demarkační kritéria pro akce, které budou podporovány z Evropského fondu pro regionální rozvoj na základě tohoto článku, nebo z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova na základě čl. 49 odst. 1 písm. A, b) a i) nařízení (ES) č. (…) pro venkovské oblasti, nebo z Evropského fondu pro rybolov na základě článku (…) nařízení (ES) č. (…) pro oblasti závislé na rybolovu na straně druhé. _BAR_ Členské státy a regiony zajistí v rámci operačních programů uvedených v článku 36 nařízení (ES) č. (…) Rady vzájemné doplňování a soudržnost, v souladu s koordinačními opatřeními v článku 25, odstavci 4c), mezi akcemi spolufinancovanými Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova a akcemi spolufinancovanými Evropským fondem pro rybolov na jedné straně a akcemi spolufinancovanými Evropským fondem pro regionální rozvoj na straně druhé. V této souvislosti členské státy a regiony pro akce uvedené v bodech 1, 3 a 5 při přípravě operačních programů stanoví jasná demarkační kritéria pro akce, které budou podporovány z Evropského fondu pro regionální rozvoj na základě tohoto článku, nebo z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova na základě čl. 49 odst. 1 písm. A, b) a i) nařízení (ES) č. (…) pro venkovské oblasti, nebo z Evropského fondu pro rybolov na základě článku (…) nařízení (ES) č. (…) pro oblasti závislé na rybolovu na straně druhé, a zároveň stanoví mechanismy pro hodnocení během přípravy programů, které mají ověřit, že jsou dodržovány uvedené podmínky komplementarity a koherence. _BAR_
Odůvodnění
Především je třeba nalézt spojitost s koordinačními pravidly. Tento odkaz na opatření uvedená v článku 25, odstavci 4c) (národní referenční rámec), vhodně začleněný do navrhovaného textu, zvyšuje jeho dopad.
Odkaz na členské státy a regiony je konzistentní s textem na začátku odstavce, kde se hovoří jak o členských státech, tak regionech.
V pozměňovacím návrhu jsou na konci odstavce uvedeny mechanismy, které jsou typické pro acquis communautaire a které jsou nástrojem pro posílení funkcí, se kterými souvisí;
Doporučení 23
Čl. 11
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
V souladu s článkem 16, odstavec 1 bod d) nařízení (CE) č. (…) a s pozměněním článku 3, odstavec 2 tohoto nařízení, EFRR uděluje dodatečný příspěvek nejvzdálenějším regionům na financování dotací zajišťujících kompenzace nadměrných nákladů v oblastech uvedených ve článku 4 a v následujících oblastech, vyjma produktů zanesených v příloze I Smlouvy:a)podpora nákladní dopravě a příspěvek na zlepšení služeb v sektoru dopravy;b)podpora na překonání problémů spojených s omezenou kapacitou uskladňování, s předimenzováním, s údržbou výrobních nástrojů a s nedostatkem lidských zdrojů na místním pracovním trhu. _BAR_ V souladu s článkem 16 odstavec 1 bod d) nařízení (CE) č. (…) a s pozměněním článku 3, odstavec 2 tohoto nařízení, EFRR uděluje dodatečný příspěvek nejvzdálenějším regionům na financování dotací zajišťujících kompenzace nadměrných nákladů v oblastech uvedených ve článku 4 a v následujících oblastech, vyjma produktů zanesených v příloze I Smlouvy:a)podpora nákladní dopravě a příspěvek na zlepšení služeb v sektoru dopravy;b)podpora na překonání problémů spojených s omezenou kapacitou uskladňování, s předimenzováním, s údržbou výrobních nástrojů a s nedostatkem lidských zdrojů na místním pracovním trhu.Zároveň přispívá k financování potřebných investic vyplývajících z reality nejvzdálenějších oblastí, především dopravních infrastruktur odvozených z územního členění a ze značného populačního růstu. _BAR_
Odůvodnění:
Tento specifický program by měl být zaměřen nejen na náklady spojené s fungováním, ale také na financování nezbytných investic vzhledem k situaci nejvzdálenějších oblastí.
Je třeba poznamenat, že některé nejvzdálenější regiony budou vyloučeny ze současného cíle 1 po dobu příštího programového období, zatímco se tak bude neustále zhoršovat jejich situace, která vyplývá z jejich geografické polohy a zároveň potřeba investic v těchto oblastech, které byly doposud financované v rámci politiky soudržnosti, zůstane nadále palčivým problémem.
Doporučení 24
Čl. 12, odst. 6
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
6)prováděcí ustanovení pro operační program:a)určení subjektů uvedených v článku 14 členským státem;b)popis systému sledování a hodnocení i složení monitorovacího výboru;c)definice postupů pro mobilizaci a oběh finančních toků pro zajištění jejich transparentnosti;d)ustanovení určená pro zajištění publicity operačního programu;e) popis postupů dohodnutých mezi Komisí a členským státem pro výměnu elektronických údajů pro splnění požadavků na platby, sledování a hodnocení stanovených v nařízení (ES) č. (…); _BAR_ 6)prováděcí ustanovení pro operační program:a)určení subjektů uvedených v článku 14 členským státem;b)popis systému sledování a hodnocení i složení monitorovacího výboru;c)definice postupů pro mobilizaci a oběh finančních toků pro zajištění jejich transparentnosti;d)ustanovení určená pro zajištění publicity operačního programu;e)popis postupů dohodnutých mezi Komisí a členským státem pro výměnu elektronických údajů pro splnění požadavků na platby, sledování a hodnocení stanovených v nařízení (ES) č. (…);f)popis způsobů účasti místních a regionálních samospráv realizovaných v souladu s článkem 10 nařízení (ES) č. (…) každým členským státem, který souběžně s ostatními předložil operační program během přípravné fáze daného programu a dalších programů; _BAR_
Odůvodnění
Je nezbytné též v rámci cíle "teritoriální soudržnosti", aby členské státy uplatňovaly pravidla partnerství, zvláště s místními a regionálními veřejnými orgány (je například nemožné vytvořit a realizovat programy pro přeshraniční spolupráci již od fáze návrhu bez aktivní účasti místních přeshraničních samospráv nebo měst, pokud se jedná o podporu evropských sítí měst).
Zdá se tedy vhodné a prospěšné stanovit, aby byl operační program úspěšný, že návrhy operačních programů, aby je Evropská komise schválila, musí bezpodmínečně uvést, jak dané členské státy uplatnily tato pravidla a jak je míní uplatňovat ve fázi realizace.
Doporučení 25
Čl. 12 – vložit nový odstavec
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ Členské státy zajistí, aby se regionální a místní orgány účastnily programování a monitorování operací přeshraniční a nadnárodní spolupráce. _BAR_
Odůvodnění
Je nutné zajistit, aby se regionální orgány účastnily všech fází programů přeshraniční a nadnárodní spolupráce.
Doporučení 26
Čl. 14, odst. 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
Každý členský stát, který se účastní operačního programu, jmenuje zástupce do monitorovacího výboru uvedeného v článku 64 nařízení (ES) č. (…). _BAR_ Každý členský stát, který se účastní operačního programu, jmenuje zástupce do monitorovacího výboru uvedeného v článku 64 nařízení (ES) č. (…) a dbá nato, aby bylo zajištěno odpovídající zastoupení zainteresovaných místních a regionálních orgánů v souladu s jeho institucionálním a ústavním systémem. _BAR_
Odůvodnění
Vzhledem k úloze místních a regionálních samospráv, která přinesla pozitivní zkušenosti v rámci INTERREGu A, B a C, se zdá v souladu s zásadami partnerství a subsidiarity, aby členské státy zajistily účast dle potřeby jednoho nebo druhého veřejného orgánu v rámci jejich delegace v monitorovacím výboru operačního programu. Zástupci by měli být pro každý konkrétní případ vybíráni z příslušného veřejného orgánu.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení o Fondu soudržnosti
(2005/C 231/03)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh nařízení Rady zakládající Fond soudržnosti (KOM (2004) 494 v konečném znění- 2004/0166 (AVC);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. července 2004 konzultovat tuto problematiku s Výborem regionů, v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 26. května 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1164/94 o zřízení Fondu soudržnosti, které bylo následně doplněno nařízeními (ES) č. 1264/99 a (ES) 1265/99;
s ohledem na ostatní návrhy nařízení Evropské komise týkající se obecných ustanovení k Evropskému fondu regionálního rozvoje, Evropskému sociálnímu fondu a Fondu soudržnosti, KOM(2004) 492 v konečném znění, 2004 /0163 (AVC) a Evropský fond regionálního rozvoje (ERDF), KOM(2004) 495 v konečném znění – 2004/0167 (COD);
s ohledem na své stanovisko ke Třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti (CdR 120/2004 fin) [1];
s ohledem na svou předběžnou zprávu k řízení a celkovému zjednodušení strukturálních fondů po roce 2006 CdR 389/2002 fin [2];
s ohledem na svůj návrh stanoviska přijatý Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti dne............. (zpravodaj: pan Antonio PAIVA, Presidente da Câmara Municipal de Tomar (PT/ELS) (CdR 234/2004 rev. 2);
přijal na svém 59. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech a 14. dubna 2005 (zasedání z 13. dubna 2005), následující stanovisko.
1. Stanoviska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ:
1.1. vítá rámcový návrh nařízení Evropské komise o strukturálních fondech pro období 2007 – 2013,
1.2. je přesvědčen, že s ohledem na rozšíření Unie na 25 členských států a brzy na 27, je návrh Komise přidělit 0,41 hrubého národního produktu (navýšení k 0,46 se zahrnutím pomoci na rozvoj venkova a rybolovu) a vyčlenit 336,3 miliard EUR na financování třech cílů (78 % Cíl konvergence; 18 % konkurenceschopnost regionů a zaměstnanosti a 4 % územní spolupráce) minimální kompromis pro budoucí politiku soudržnosti,
1.3. je potěšen, že rozsah prostředků z Fondu soudržnosti předpokládal podporu projektů napomáhajících životnímu prostředí, konkrétně projektů týkajících se energetické účinnosti a obnovitelných zdrojů. V sektoru dopravy se jedná kromě transevropských sítí o železniční, říční a námořní dopravu, intermodální dopravní systémy a jejich interoperabilitu, řízení silniční a letecké dopravy či čistotu městské a veřejné dopravy,
1.4. vítá skutečnost, že Fond soudržnosti bude použitelný pro členské státy, jejichž HNP je nižší než 90 % průměru Společenství.
Mělo by být nalezeno politické řešení pro členské státy, které už po rozšíření nebudou mít nárok na příspěvky z fondu. Pozm.návrh 1,
1.5. je toho názoru, že příjemci Fondu soudržnosti z členských států by neměli být penalizování pozastavením finanční podpory z Fondu soudržnosti, jestliže v souladu s článkem 104, odstavec 6 Smlouvy existuje v členském státě, který je příjemcem podpory, nadměrný schodek veřejného rozpočtu,
1.6. věří, že Evropská komise vysvětlí, jestli se pozastavení podpory, bude-li existovat, bude vztahovat pouze na nové projekty, které mají být schváleny po 1. lednu roku následujícího po přijetí rozhodnutí,
1.7. je přesvědčen, že Evropská komise musí analyzovat výhody a nevýhody aplikace stejných obecných předpisů pro ERDF, ESF i Fond soudržnosti.
Předkládané vysvětlující memorandum neobjasňuje toto stanovisko návrhu Komise.
VR se domnívá, že by měla být vypracována analýza užitečnosti nákladů k této změně předpisů Fondu soudržnosti,
1.8. věří, že Evropská komise má důvod přejít z analýzy pro každý projekt zvlášť (článek 1, odstavec 3 ES č. 1164/94 – nařízení o stávajícím Fondu soudržnosti) na programovou analýzu (poslední odstavec bodu 5.2 důvodové zprávy k dokumentu KOM (2004) 492v konečném znění– nařízení týkající se strukturálních fondů).
Tato metoda bude zcela odlišná od té, která je používána v současnosti.
Evropská komise by měla ospravedlnit tuto změnu na základě výsledků hodnocení, které by mělo být pro stávající Fond soudržnosti provedeno.
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Nový bod odůvodnění 5
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ Fond soudržnosti musí brát rovněž v úvahu sociální aspekty trvale udržitelného rozvoje a musí přispívat k dosažení sociální inkluze, zejména ve vztahu k dostupnosti a odstranění překážek pro zdravotně postižené občany a bojovat proti diskriminaci zdravotně postižených lidí, v souladu s ustanoveními článku 13 Smlouvy. _BAR_
Odůvodnění
Strukturální fondy, zejména Fond soudržnosti, jsou základním nástrojem pro snižování a zmírňování sociální exkluze snadno zranitelných skupin tím, že odstraňují překážky pro zdravotně postižené občany ve všech oblastech života. Jedná se zejména o podporu a vytváření dostupného fyzického prostředí pro zdravotně postižené občany ve vztahu k informačním a komunikačním technologiím, dopravě a vlastnímu prostředí.
Doporučení 2
Článek 2 – odstavec 1
Rozsah podpory
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Transevropské dopravní sítě, zejména prioritní projekty evropského zájmu, jak je stanoveno v rozhodnutí č. 1692/96 ES; _BAR_ Transevropské dopravní sítě, zejména prioritní projekty evropského zájmu, jak je stanoveno v rozhodnutí č. 1692/96 ES a jejich konkrétní uzly jmenovitě přístavy a letiště; _BAR_
Odůvodnění
Zejména nejokrajovější regiony Evropské unie potřebují tyto uzly, aby tím snížily svou izolovanost od evropského kontinentu a získaly přístup k transevropským sítím.
Doporučení 3
Článek 3 – odstavec 1
Pravidla způsobilosti výdajů
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Následující výdaje by neměly být způsobilé:1)DPH;2)úroková pohledávka;3)koupě půdy za částku, která přesahuje 10% celkových způsobilých výdajů za příslušnou operaci;4)bydlení;5)odstavení jaderných elektráren _BAR_ Následující výdaje by neměly být způsobilé:1)DPH;2)úroková pohledávka;3)koupě půdy za částku, která přesahuje 10% celkových způsobilých výdajů za příslušnou operaci;4)bydlení;5)odstavení jaderných elektráren _BAR_
Odůvodnění
V současném Fondu soudržnosti je DPH způsobilá a není žádný důvod pro zpřísnění již existujících pravidel.
Doporučení 4
Článek 4
Podmínky žádosti o získání podpory z fondu
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Získání podpory z Fondu soudržnosti bude podmíněno následujícími pravidly.2.Pokud Rada:a)dospěla k závěru, že v souladu s článkem 104, odst. 6 ES, existuje nadměrný vládní deficit v členském státě, který je příjemcem podporyb)rozhodla, že v souladu s článkem 104, odst. 8 příslušný členský stát, v závislosti na doporučení Rady vydaném v článku 104, odst. 7 ES, neprovedl potřebná opatření nebo se tato opatření ukázala jako nevhodná,bude příslušnému členskému státu pozastavena buď celá finanční podpora z Fondu nebo její část, a to s účinnosti od 1. ledna roku následujícího po přijetí tohoto rozhodnutí. Pozastavení podpory se týká závazků. _BAR_ 1.Získání podpory z Fondu soudržnosti bude podmíněno následujícími pravidly.2.Pokud Rada:a)potvrdila, že v souladu s článkem 104, odst. 6 ES, existuje nadměrný vládní deficit v členském státě, který je příjemcem podporyb)rozhodla, že v souladu s článkem 104, odst. 8 příslušný členský stát, v závislosti na doporučení Rady vydaném v článku 104, odst. 7 ES, neprovedl potřebnou aktivitu nebo se tato aktivita ukázala jako nevhodná,se pozastavuje příslušnému členskému státu buď celá finanční podpora z Fondu nebo její část, a to s účinnosti od 1. ledna roku následujícího po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost. Pozastavení podpory se týká závazků. _BAR_
3.Rada se rozhodne zrušit pozastavení finanční podpory z Fondu, jestliže dospěje k závěru, že příslušný členský stát provedl potřebná nápravná opatření. Komise přistoupí k novému rozpočtování pozastavených plateb.4.Rada přijme rozhodnutí vztahující se k odstavcům 2 a 3 kvalifikovanou většinou na návrh Komise. _BAR_ 3.Rada se rozhodne zrušit pozastavení finanční podpory z fondu, jestliže dospěje k závěru, že příslušný členský stát provedl potřebná nápravná opatření. Komise přistoupí k novému rozpočtování pozastavených plateb.4.Rada přijme rozhodnutí vztahující se k odstavcům 2 a 3 kvalifikovanou většinou na návrh Komise.Členské státy způsobilé k obdržení finančních prostředků z Fondu soudržnosti, jejichž hrubý národní produkt (HNP) na osobu měřený paritou kupní síly a vypočítaný na základě údajů Společenství za poslední tři dostupné roky k (…), je menší než 90% průměru Společenství. _BAR_
Odůvodnění
Článek 4 by měl být nahrazen novým odstavcem, který by měl vyjmenovat členské státy způsobilé k čerpání prostředků z Fondu soudržnosti.
Jestliže článek 4 zůstane ve znění navrhovaném Komisí, bude členský stát přijímající podporu z Fondu soudržnosti penalizován dvakrát.
První penalizace je podobná té, která je použita pro jakýkoli jiný členský stát s nadměrným veřejným deficitem.
Druhá penalizace bude znamenat pozastavení čerpání prostředků z Fondu soudržnosti pro příslušný členský stát.
Ačkoliv je pochopitelné, že stát přijímající podporu z Fondu soudržnosti musí splňovat podmínky hospodářské konvergence, pozastavení prostředků z Fondu soudržnosti způsobí větší potíže členskému státu, jehož HNP je již nižší než průměr Společenství.
Navíc, není jasné, jestli se pozastavení podpory vztahuje také na nové projekty přijaté po 1. lednu roku následujícího po přijetí rozhodnutí a co se stane s těmi, které byly přijaty před tímto datem.
Stanovisko Výboru regionů k Zelené knize o partnerství veřejného a soukromého sektoru a právu Společenství o veřejných zakázkách a koncesích
(2005/C 71/05)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na Zelenou knihu Evropské komise o partnerství veřejného a soukromého sektoru a právu Společenství o veřejných zakázkách a koncesích (COM(2004) 327 final);
S ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2004 konzultovat Výbor v této věci podle článku 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 26. května 2004 nařídit Komisi pro hospodářskou a sociální politiku, aby vypracovala stanovisko v této věci;
S ohledem na své stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky, služby a stavební práce a návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky a dopravy; (COM(2000) 275 final – 2000/0115 COD a COM(2000) 276 final – 2000/0117COD – CdR 312/2000 fin) [1];
S ohledem na své stanovisko k Zelené knize o službách obecného zájmu v Evropě (COM(2003) 270 final – CdR 149/2003 fin) [2];
S ohledem na své stanovisko k Průběžnému hodnocení Lisabonské strategie. S ohledem na sdělení Komise k posílení provádění evropské zaměstnanecké strategie.S ohledem na návrh rozhodnutí Rady o směrnicích zaměstnaneckých politik členských států s ohledem nadoporučení Rady o provádění zaměstnaneckých politik členských států; (COM(2004) 239 final – CdR 152/2004 fin);
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 239/2004 rev 1), který přijala Komise pro hospodářskou a sociální politiku dne 4. října 2004 (zpravodajka: paní Segersten Larsson, (Předsedkyně Výkonného výboru regionální rady Värmland SE-ELS);
přijal na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání dne 17. listopadu 2004) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá uveřejnění Zelené knihy Evropské komise o partnerství veřejného a soukromého sektoru a právu Společenství o veřejných zakázkách a koncesích, protože spolupráce mezi obcemi/regiony a světem obchodu je v Evropské unii stále důležitější.
Růst, soudržnost a otázky soutěže navazují na jeden z nejdůležitějších aspektů Lisabonské strategie, kterým je zlepšení klima pro hladké fungování vnitřního trhu.
Zároveň poukazuje na značné rozdíly mezi členskými státy a mezi různými oblastmi činností z hlediska způsobů spolupráce a jejich rozsahu;
1.2 upozorňuje, že Zelená kniha neobsahuje žádné konkrétní návrhy. Jejím cílem je však ukázat, v jakém rozsahu jsou aplikována pravidla Společenství ve fázi výběru soukromého partnera a v následných fázích, označit jakékoli nejasnosti a analyzovat, do jaké míry rámec Společenství vyhovuje požadavkům a specifickým charakteristikám partnerství veřejného a soukromého sektoru.
Zelená kniha také klade množství otázek a pro budoucí práci Komise bude velmi důležité tyto otázky zodpovědět;
1.3 se domnívá, že partnerství veřejného a soukromého sektoru nelze považovat za čistě technickou, právní záležitost, že pohled na partnerství musí být širší a musí být politicky objasněn;
1.4 doufá, že budou všechny problémy spojené s partnerstvím, veřejnými zakázkami a službami obecného zájmu řešeny holisticky;
1.5 věří, že místní a regionální úřady, tj. úřady, které jsou občanům nejblíže, jsou v nejlepší pozici na to, aby rozhodly, zda budou samy poskytovat služby, uzavírat smlouvy se subdodavateli nebo je poskytovat ve spolupráci s dalšími partnery.
Výbor zdůrazňuje rozhodující roli politických shromáždění při hodnocení, kdo bude poskytovat služby financované z veřejných prostředků;
1.6 zastává hledisko, že místní a regionální úřady jsou často v nejlepší pozici na to, aby posoudily, jakým způsobem budou služby financovány;
1.7 by chtěl zdůraznit, že obce a regiony hrají více úloh, protože kromě organizování, řízení a monitorování činností, také poskytují vlastní služby;
1.8 se domnívá, že by partnerství neměla být považována za zázračné řešení; potenciální přidaná hodnota partnerství veřejného a soukromého sektoru musí být posouzena projekt od projektu;
1.9 souhlasí s tvrzením obsaženým v Zelené knize, že veřejný partner musí být schopen určit cíle, kterých má být dosaženo z hlediska veřejného zájmu, kvalitu poskytovaných služeb a politiku stanovení cen a převzít odpovědnost za kontrolu dodržování těchto cílů.
Rozvoj partnerství veřejného a soukromého sektoru
VÝBOR REGIONŮ
1.10 poukazuje na to, že "partnerství" je interpretováno velmi široce, mnohem víc, než bylo původně zamýšleno;
1.11 navrhuje, aby byla definice "partnerství veřejného a soukromého sektoru" v budoucnosti zúžena a aby tento termín označoval rozšířené vztahy, společné převzetí rizika a hlavní finanční závazek;
1.12 se domnívá, že je tudíž nesmírně důležité lépe definovat koncept partnerství veřejného a soukromého sektoru, aby byla zajištěna odpovídající diskuse ohledně jakýchkoli budoucích iniciativ Společenství;
1.13 si všimnul, že partnerství/spolupráce je běžně vnímáno/vnímána jako širší fenomén než pouze partnerství veřejného a soukromého sektoru.
Obecní a regionální úřady také pracují s mnoha dalšími účastníky, jako jsou další místní a regionální úřady, univerzity, odbory, náboženské komunity, sdružení, sociální a odborné zájmové skupiny, dobrovolné organizace a soukromé fyzické osoby.
Lze očekávat, že tito partneři v budoucnosti také získají na významu;
1.14 poukazuje na to, že tradiční formy veřejných zakázek, v nichž mají strany za cíl užší spolupráci a společnou odpovědnost, se také někdy nazývají jako partnerství veřejného a soukromého sektoru nebo "smluvní PPP";
1.15 se domnívá, že v tradičních zadávacích řízeních je také důležitá užší spolupráce, zejména v průběhu realizační fáze;
1.16 poukazuje na to, že v případě společného partnerství nebo "institucionálního" partnerství veřejného a soukromého sektoru, leží často konečná odpovědnost na státním orgánu.
Přidaná hodnota vyplývá z větší odpovědnosti, kterou přebírá soukromý sektor a ze společného financování nových myšlenek,přístupů a založení dlouhodobého vztahu.
1.17 Výbor zdůrazňuje stávající několikanásobnou kontrolu, kterou vykonává veřejný činitel všeobecně při poskytování služeb jak obecně hospodářského zájmu tak i u řešení s partnery.
Nemělo by se zapomenout, že ekonomická a politická rozhodnutí podléhají vícenásobnému demokratickému hlasování a tím předchozím kontrolám jakož i vlastním kontrolním orgánům, které zaručují kvalifikované zveřejnění.
2. Doporučení výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 zdůrazňuje, že principy Smlouvy o EU, jako například průhlednost, rovné příležitosti, proporcionalita a vzájemné uznávání, musí být oporou pro všechny různé druhy projektů partnerství;
2.2 se domnívá, že v této fázi by nebylo vhodné ve Společenství zavádět žádnou legislativu týkající se partnerství, protože koncept "partnerství" ještě nebyl jasně definován.
Výbor se domnívá, že partnerství veřejného a soukromého sektoru nelze včlenit do směrnic Společenství o veřejných zakázkách, protože dostatečně nepodporují iniciativu, přebírání rizika nebo flexibilitu.
Regulační rámec není dostatečně flexibilní, protože partnerství vyžadují aktivnější úlohu partnera spíše než tradičního poskytovatele služeb.
Ačkoli se skutečně zdá, že se Komise zabývala některými aspekty předchozích stanovisek Výboru regionů, není to dostačující;
2.3 klade důraz na ústřední úlohu místních a regionálních úřadů při definování, organizaci, financování a kontrole služeb obecného zájmu;
2.4 se domnívá, že pokud jde o povinnost zaručit přístup ke službám obecného zájmu, měly by mít státní orgány volnou ruku při výběru a experimentování s různými modely, pokud budou dodržovány určité principy, jako jsou průhlednost, rovné zacházení, proporcionalita a vzájemné uznávání;
2.5 se domnívá, že místní a regionální úřady jsou v nejlepším postavení na to, aby rozhodly o druhu služby, rozsahu a kvalitativních požadavcích, protože jsou občanům nejblíže.
Nad demokratickými pravidly hry, kterým podléhají veřejní činitelé u příslušných rozhodnutí, je navíc zaručena kvalifikovaná kontrola a transparentnost;
2.6 považuje za důležité znovu zdůraznit, že tyto úřady by měly mít volnou ruku v tom, aby rozhodly, zda budou samy poskytovat služby, uzavřou smlouvu se subdodavatelem, nebo je budou poskytovat ve spolupráci s dalšími stranami;
2.7 zdůrazňuje, že místní a regionální úřady musí být schopny rozvíjet další individuální a flexibilní formy spolupráce;
2.8 klade důraz na potřebu zaměřit se více na občany, protože služby jsou poskytovány pro občany;
2.9 uvedl ve svém stanovisku k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky, služby a stavební práce, že projekty partnerství veřejného a soukromého sektoru musí být flexibilní a obecně dostupné.
Také zdůraznil potřebu rozsáhlého dialogu mezi zadavatelem a dodavatelem v průběhu celého zadávacího řízení;
2.10 ve stejném stanovisku poukázal na to, že "se musí stanovit, že veřejná zakázka regionálního nebo místního úřadu z jejich vlastních nezávislých subjektů nespadá do působnosti směrnic a musí být považována za záležitost, kterou si samy řídí";
2.11 vítá prohlášení uvedené s Zelené knize, že "právo Společenství o veřejných zakázkách a koncesích je neutrální z hlediska toho, zda si členské státy zvolí a budou poskytovat veřejné služby samy, nebo poskytování služeb svěří třetí straně";
2.12 poukazuje na to, že mnoho zemí vytváří určitý druh partnerství, v němž jednotliví občané rozhodují o tom, kdo bude danou službu poskytovat.
Úloha státního orgánu se týká spíše záruky minimální úrovně kvality a zajištění společností probíhá bona fide.
Stávající pravidla veřejných zakázek nezohledňují takové situace, kdy jsou občané důležitými účastníky a mají poslední slovo ohledně toho, kdo bude danou službu poskytovat;
2.13 stále není schopen říct, zda by měla být ve Společenství zavedena legislativa o koncesích na služby, protože výraz "partnerství" nebyl ještě definován.
Výbor se domnívá, že koncese na služby by neměly spadat do působnosti směrnic Společenství, protože vyžadují flexibilnější postupy než veřejné zakázky;
2.14 poukazuje na to, že stávající legislativa o veřejných zakázkách je stále složitá a nepodporuje flexibilitu a inovační myšlenky;
2.15 zdůrazňuje, že rozhodnutí převést společnost z veřejného do soukromého sektoru musí být rozhodnutím hospodářské politiky, a v důsledku toho musí být ve výhradní působnosti členských států;
2.16 doufá, že zkušenosti plynoucí ze soutěžního dialogu budou zohledněny před tím, než budou přijata jakákoli další opatření.
Výbor by rád také poukázal na to, že ve svém stanovisku ke směrnici o veřejných zakázkách vyjádřil výhrady k tomuto druhu veřejných zakázek, a místo toho vyzval k většímu využívání smluvních veřejných zakázek;
2.17 doufá, že Komise objasní právní situaci ve světle případu Teckal, který je v členských státech interpretován různě.
Výbor se domnívá, že by činnost, kterou provádí společnost ve výhradním vlastnictví státu, neměla být upravena komunitárním právem o veřejných zakázkách, protože je pod veřejnou kontrolou a rovná se službám, které poskytují úřady samy. Navíc je většina práce prováděna ve spolupráci se státními orgány, které takovou společnost vlastní;
2.18 zdůrazňuje potřebu místního/regionálního konsensu při uzavírání dlouhodobých smluv;
2.19 zdůrazňuje potřebu zohlednit demokratické požadavky, které musí vedle požadavků soutěže také reflektovat přání občanů;
2.20 má v úmyslu se k této záležitosti vrátit, jakmile bude definován výraz "partnerství";
2.21 by závěrem chtěl položit několik otázek:
- Jakým způsobem bude v projektech partnerství a veřejných zakázek zabezpečen demokratický prvek?
- Jak mohou občané uplatňovat politickou moc?
- Jaké ekonomické volnosti lze dosáhnout při dlouhodobých zakázkách?
- Jak lze zajistit politickou svobodu opatření?
- Jak se lze vypořádat s měnícími se potřebami a okolnostmi u dlouhodobých zakázek?
- Jak lze pro občany zajistit průhlednost činností?
- Existuje nějaká záruka, že úřady budou schopny řídit, kontrolovat a zaručit občanům vysokou kvalitu služeb?
- Jaký je dopad a význam strukturálních fondů při rozvoji partnerství veřejného a soukromého sektoru?
Stanovisko Výboru regionů k
- návrhu nařízení Evropského Parlamentu a Rady o Evropském sociálním fondu a k
- návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program Společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu – PROGRESS
(2005/C 164/05)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh Komise na nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sociálním fondu (COM(2004) 493 final – 2004/0165 (COD));
s ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program Společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu – PROGRESS (COM(2004) 488 final – 2004/0158 (COD));
s ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 15. července 2004 konzultovat výbor podle článku 265 a článku 148 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 5. dubna 2004 pověřit vypracováním tohoto stanoviska Komisi pro hospodářskou a sociální politiku;
s ohledem na sdělení Komise – Třetí zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti (COM(2004) 107 final);
s ohledem na své stanovisko ke Třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti (CdR 120/2004 fin);
s ohledem na evropské vládnutí: bílá kniha (COM(2001) 428 final);
s ohledem na své stanovisko k Evropskému vládnutí: bílá kniha (CdR 103/2001 fin);
s ohledem na návrh nařízení Rady o Evropském sociálním fondu (COM(98) 131 final)
s ohledem na své stanovisko k Návrh nařízení Rady o Evropském sociálním fondu (CdR 155/1998 fin) [1]
s ohledem na stanovisko Výboru regionů k Novým způsobům vládnutí-Evropa:rámec iniciativy občanů 182/2000 fin) [2]
s ohledem na sdělení Komise: Dialog se sdruženími regionálních a místních úřadů o formulaci politiky Evropské unie (COM (2003) 811 final)
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 240/2004 rev 2) přijatý dne ( 8. prosince 2004) Komisí pro hospodářskou a sociální politiku, (zpravodajka: paní Paz Fernandez Felgueroso, starostka Gijónu (ES – SES),
jednohlasně přijal na svém 58. plenárním zasedání ve dnech 23. a 24. února 2005 (zasedání dne 23. února) toto stanovisko.
1. Obecné poznámky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 zdůrazňuje, že toto nařízení tvoří součást souboru nařízení o strukturálních fondech, které předložila Evropská komise společně s jinými legislativními návrhy dne 14. července 2004.
Nařízení obsahuje obecná ustanovení o Evropském sociálním fondu (dále jen "fond" nebo "ESF") jako celku a stanoví charakter činností, které fond může financovat v rámci cílů konvergence a regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti.
Obsahuje rovněž jiná ustanovení mezioborového charakteru, která ovlivní opatření iniciovaná fondem;
1.2 zdůrazňuje, že fond doposud hrál významnou finanční roli v politice zaměstnanosti a nastartoval proces trvale udržitelného růstu, pokud jde o pracovní příležitosti.
Fond dále umožnil, aby se na národní, regionální i místní úrovni vytvořil významný počet aktivních politik v oblasti zaměstnanosti.
Jeho vztah s Evropskou strategií zaměstnanosti (ESZ) v současném programovém období přinesl v této oblasti mimořádně cenné výsledky.
Výbor regionů věří, že jeho vztah s lisabonskou strategií bude stejně pozitivní;
1.3 zdůrazňuje, že hlavním úkolem Evropského sociálního fondu je posílit hospodářskou a sociální soudržnost podporou politik členských států s cílem dosáhnout plné zaměstnanosti, zvýšit kvalitu a produktivitu, podporovat sociální začlenění a snížit nerovnosti v zaměstnanosti na regionální úrovni v souladu se zásadami a doporučeními stanovenými v Evropské strategii zaměstnanosti.
Tato strategie byla v roce 2003 revidována s cílem přizpůsobit ji lisabonské strategii a ještě více ji sladit s politikami hospodářské a sociální soudržnosti;
1.4 zaznamenává nedostatečnou podrobnost a přesnost v současném znění návrhu nařízeni.
Občas by nařízení – k pochopení jeho skutečné oblasti působnosti – potřebovalo srovnání s jinými právními nástroji v tomto stanovisku nezvažovanými, např. finanční prostředky vyčleněné na opatření, na která se vztahuje, nebo aspekty týkající se formy partnerství, což by zvýšilo dopad nařízení;
1.5 zdůrazňuje zejména své obavy, pokud jde o roli členských států a řídících orgánů při zajišťování dosažení cílů fondu, protože v partnerstvích se ani jednou neodkazuje na regionální a místní samosprávy; chce poukázat na potřebu většího a lepšího zapojení regionů a místních samospráv do stanovení, programování a provádění opatření fondu v souladu se zásadou subsidiarity při současném respektování institucionální struktury každého členského státu;
1.6 bere v úvahu tvrzení uvedená ve třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti, která se zabývá problémem stárnutí obyvatelstva v Evropě, a vlivy, které to má na svět práce.
Jak se v tomto dokumentu uvádí a jak se podle posledních předpokladů očekává, počet osob ve věku mezi 15 a 64 lety v EU do roku 2025 poklesne o 10 %.
Tato situace bude mít za následek větší počet lidí ve věku nad 65 let.
Stárnutí obyvatelstva zkrátka zapříčiní postupné snižování počtu ekonomicky činného obyvatelstva v EU.
Tyto vyhlídky ukazují potřebu udržet hospodářský růst EU a zvýšit míru zaměstnanosti a současně omezovat předčasné odchody do důchodu.
Výbor by chtěl odkázat na své stanovisko (přijaté v průběhu plenárního zasedání dne 29. září 2004) ke sdělení Komise týkající se Zvyšování zaměstnanosti starších pracovníků a prodlužování odchodu z trhu práce;
1.7 domnívá se, že budoucí nařízení o fondu musí umožnit provedení politiky pro zachování celoživotní zaměstnatelnosti a rekvalifikace u mužů i žen starších 40 let a pro podněcování mladých lidí, aby vstoupili na trh práce, což je myšlenka, která se v návrhu nařízení neobjevuje.
Aktivní stárnutí a postupný odchod do důchodu je nutno podporovat způsobem, který splňuje kritéria udržitelnosti;
1.8 domnívá se, že je vhodné, aby nařízení vzalo v úvahu specifické hospodářské a sociální problémy, kterým v současné době čelí městské oblasti v nejvzdálenějších regionech ve srovnání s ostatními, více rozvinutými oblastmi v Evropě.
Tato situace by mohla zachovat natrvalo problémy, kterým čelí všichni občané, pokud jde o přístup k službám zaměstnanosti; domnívá se, že sociální problémy je třeba zvažovat v celé jejich rozmanitosti, aby se zohlednila různost potřeb v evropských městech;
1.9 vítá zveřejnění programu PROGRESS, programu Společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu, zejména vzhledem k tomu, že návrh nařízení neobsahuje žádný odkaz na iniciativu Společenství. Výbor regionů doporučuje prosazovat začlenění odkazu na tento program do textu návrhu nařízení o Evropském sociálním fondu;
1.10 s radostí zaznamenává ustanovení o soudržnosti a doplňkovosti v navrženém rozhodnutí o programu PROGRESS.
Veškerá opatření podporovaná strukturálními fondy, zejména Evropským sociálním fondem, se musí řídit zásadou soudržnosti, doplňkovosti a koncentrace;
1.11 bere na vědomí přijetí Bílé knihy o evropském vládnutí Komisí v červenci 2001, která se zaměřila na otevření procesu tvorby politiky v EU a připomíná rovněž, že tento proces má do formování a provádění politiky EU zapojit více lidí a organizací, což povede k větší otevřenosti a odpovědnosti všech dotčených osob.
Větší zapojení regionálních a místních samospráv do vypracovávání politik EU v některých členských státech ukazuje významnou roli, kterou tito aktéři při tvorbě politiky mají, a odráží jejich rostoucí odpovědnost i větší angažovanost občanů a organizací na základní úrovni v procesech místní demokracie. Domnívá se, že toto by se mělo vzít v úvahu při provádění nařízení o strukturálních fondech, zejména nařízení o Evropském sociálním fondu;
1.12 s potěšením zaznamenává v návrhu nařízení výslovný odkaz na inovace, jelikož to přesně zapadá do filozofie lisabonské strategie, která doporučuje vytvořit Evropský prostor výzkumu a inovací;
1.13 věří, že vztah mezi návrhem nařízení, ESZ a lisabonskou strategií je chvályhodný a zajistí větší účinnost právních a finančních nástrojů Evropské unie; chce vyjádřit svou obavu kvůli nedostatečné srozumitelnosti, kterou zaznamenal v některých článcích návrhu, pokud jde o otázky obsahu a rovněž financování, které byly vzneseny v tomto stanovisku; domnívá se, že přesnější ustanovení by budoucímu nařízení pouze prospěly.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doufá, že pokud jde o definici poslání ESF, konkrétní odkaz zahrnutý v čl. 2 odst. 1 na podporu politik členských států zahrnuje, v souladu s principem rovnosti pohlaví a vzhledem k významu danému tomuto principu článkem 2 Smlouvy o založení ES a články I-2 a I-3 Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu, také politiky v oblasti nediskriminace, jak je stanoveno v článku 21 Charty základních práv Evropské unie, protože žádný takovýto odkaz se v textu navrženého nařízení neobjevuje. Výbor regionů připomíná, že jedním ze specifických úkolů budoucího programu PROGRESS je provádění zásady nediskriminace, a proto doporučuje, aby toto bylo v nařízení zahrnuto;
2.2 doporučuje, aby návrh nařízení v hlavní části textu společně s odkazem na Evropskou strategii zaměstnanosti zahrnoval rovněž odkaz na lisabonskou strategii, protože na základě tohoto dokumentu si Evropská unie stanovila strategický cíl stát se nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou založenou na znalostech na světě, schopnou trvale udržitelného hospodářského růstu, s více a lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností. Výbor regionů se domnívá, že činnosti podporované fondem musí pomoci tohoto cíle dosáhnout;
2.3 domnívá se, že místní a regionální samosprávy musí být zapojeny do rozvíjení a provádění ročních směrů zaměstnanosti.
Jelikož tyto směry poskytují ideální rámec pro použití fondu stanovením priorit, pokud jde o způsob jeho využití, místní a regionální samosprávy musí být konzultovány a plně zapojeny do stanovování těchto priorit.
Tento aspekt, který je projednán ve stanovisku Výboru regionů k návrhu nařízení Rady o Evropském sociálním fondu přijatém na 26. plenárním zasedání dne 18. a 19. listopadu 1998, je cílem, od něhož Výbor regionů nemůže v novém programovém období 2007-2013 upustit;
2.4 doporučuje rozšířit činnosti v oblasti odborné přípravy a vzdělávání, které se objevují hlavně v rámci cíle konvergence, aby spadaly pod cíl regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti, a projednat tuto záležitost s větší srozumitelností; dále doporučuje, aby se celoživotní učení zahrnulo jako zvláštní aktivita do oblasti odborné přípravy;
2.5 doporučuje, aby se k článku 3 připojil zvláštní odkaz, stanovující, že všechna opatření přijatá v rámci tohoto článku by měla být mířena k nabízení rovných příležitostí pro ženy, muže a mladé lidi vzhledem k tomu, že míra nezaměstnanosti mladých lidí v eurozóně je téměř dvojnásobná oproti obecné míře nezaměstnanosti, a to společně s odkazem na skupinu zahrnující nezaměstnané muže a ženy starší 40 let věku, kterým vzhledem k jejich specifickým charakteristikám hrozí, že budou vyloučeni ze zaměstnání, vedle ostatních skupin uvedených v návrhu: starší pracovníci a pracovníci s nízkou kvalifikací; uchazeči o zaměstnání a ekonomicky neaktivní lidé; přistěhovalci a lidé se zdravotním postižením; vítá preventivní pojetí v oblasti přístupu k zaměstnání, aby se předešlo výskytu nezaměstnanosti;
2.6 pokud jde o priority pro obdržení podpory stanovené v článku 3, chce zdůraznit opatření týkající se trvalého odborného vzdělávání, celoživotního učení a odborného vzdělávání v oblasti nových informačních a komunikačních technologií; vítá skutečnost, že zvýšení a podpora investic do lidských zdrojů je považována za prioritu vzhledem k účinkům, které toto opatření má na trh práce. To všechno je náležitě v souladu s lisabonskou strategií; vyzdvihuje rovněž opatření týkající se modernizace služeb zaměstnanosti, jazykové přípravy a odkaz na sociální hospodářství.
Co se týče služeb zaměstnanosti, doporučuje, aby se do článku zahrnula koordinace s místními samosprávami. Výbor regionů rovněž navrhuje, aby byla přijata zvláštní opatření k podněcování žen, aby během svého pracovního života přijímaly odpovědná místa;
2.7 doporučuje, aby zvýšení horní hranice financování opatření sociální inkluze (priorita c) z prostředků ESF na 10 % prioritních os, jak je uvedeno v článku 3 odst. 4 návrhu nařízení o ESF, se rovněž vztahovalo na opatření priority b) – zvyšování přístupu k zaměstnání.
2.8 obecně navrhuje, aby se zlepšila terminologie a znění článku 3 navrženého nařízení, jelikož by mohlo dojít k problémům při jazykovém výkladu, zejména v současné době, kdy k Unii přistoupilo deset nových států a součástí acquis Společenství se stanou i nové jazyky.
Toto by se mohlo rozšířit na všechny články navrženého nařízení;
2.9 zaznamenává, že navržené nařízení o fondu zdůrazňuje, že je úlohou členských států a řídících orgánů, aby se zajistilo, že opatření podporovaná fondem jsou v souladu s prováděním Evropské strategie zaměstnanosti, a proto se domnívá, že by bylo užitečné objasnit blíže roli místních a regionálních samospráv, které by měly rovněž zajistit soudržnost činností financovaných fondem, zejména jsou-li tyto činnosti prováděny na regionální a místní úrovni vlády; domnívá se, že tato potřeba konzistence a koncentrace, která se uznává v článku 4 navrženého nařízení, musí vzít v úvahu důsledky pro sociální soudržnost;
2.10 vítá výčet oblastí, na které se musí opatření fondu soustředit, a odkazuje na nejvážnější problémy, kterým čelí regiony a jednotlivé lokality, včetně zanedbaných městských oblastí a upadajících venkovských oblasti a oblastí závislých na rybolovu; navrhuje, aby se v článku 4 uvedl rovněž specifický odkaz na "průmyslové oblasti nacházející se v krizi", protože v této oblasti mohou opatření financovaná fondem pomoci dosáhnout větší sociální soudržnosti ve zvlášť těžkých dobách pro obyvatelstvo, zejména pro ženy;
2.11 vítá odkaz na regionální a místní samosprávy v aspektech týkajících se řízení a spolupráce; nicméně se domnívá, že pokud se plánují opatření, která mají být financována v rámci fondu, měly by se vzít v úvahu regionální a místní samosprávy v souladu se specifickými institucionálními charakteristikami jednotlivých členských států, protože jak Výbor regionů uvedl na svém 36. plenárním zasedání, které se konalo dne 14. prosince 2000 k iniciativě Nové formy vládnutí: Evropa – rámec pro občany, některé záležitosti (např. tvorbu pracovních příležitostí nebo začlenění a sociální soudržnost) nelze úspěšně řešit na jedné jediné úrovni, nýbrž je nutná pomoc ze všech stran v souladu se zásadou blízkosti a proporcionality.
Domnívá se, že by bylo vhodné, aby některá opatření přijatá v rámci fondu řídili regionální a místní aktéři, což by pomohlo dosáhnout cílů tohoto článku;
2.12 vítá odkaz na nutnost zajistit při programování, provádění a monitorování podpory ESF zapojení sociálních partnerů a přiměřené konzultace nevládních účastníků na příslušné územní úrovni; zaznamenává však, že navržené nařízení postrádá dostatečnou podrobnost, a proto požaduje, aby se tento odstavec článku 5 zlepšil; doporučuje upřesnit typ sdružení, který se má v této oblasti zvážit, například sdružení zaměstnanců a zaměstnavatelů, a ideální úroveň a rozsah těchto konzultací. V praxi by mohlo dojít k tomu, že by nedostatečná podrobnost tohoto článku způsobila jeho nefunkčnost, a Výbor regionů chce vyjádřit své obavy v tomto ohledu. Výbor regionů chce připomenout zveřejnění sdělení Komise: Dialog se sdruženími regionálních a místních samospráv při utváření politiky Evropské unie ze dne 19. prosince 2003, jehož hlavním cílem bylo informovat územní partnery prostřednictvím jejich sdružení o možnosti vyjádřit své názory a pomoci provádět evropské politiky;
2.13 vítá začlenění mezioborových hledisek do článků, zejména v navrženém nařízení, pokud jde o rovnost pohlaví.
Členské státy a řídící orgány musí zajistit, aby operační programy zahrnovaly popis toho, jak bude při programování, provádění, monitorování a vyhodnocování podporována rovnost pohlaví. Výbor regionů se domnívá, že by regionální a místní samosprávy mohly uplatnit své zkušenosti na základě ponaučení získaného v programovém období 2000-2006, a proto doporučuje, aby se v článku 6 uvedl odkaz na samosprávy;
2.14 domnívá se, že opatření financovaná ESF by měla hrát aktivní roli při provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73 ze dne 23. září 2002 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky; vítá skutečnost, že rovnost pohlaví je jednou z oblastí, které mají být zahrnuty do budoucího programu PROGRESS;
2.15 doporučuje, aby se objasnil význam slova popis v článku 6 navrženého nařízení, protože výbor se domnívá, že by bylo vhodné, aby nařízení obsahovalo nejen popis toho, jak se bude rovnost pohlaví podporovat, ale rovněž pokyny pro správné provádění této zásady. Ze všech těchto důvodů Výbor regionů doporučuje, aby se obsah tohoto ustanovení podrobně přepracoval;
2.16 chce vyjádřit své obavy, pokud jde o naprostou absenci odkazu na regionální a místní dimenzi, jelikož to je úroveň, na které lze nejsnáze stanovit potřeby v oblasti inovací uvedené v článku 7.
Znalost situace na samém počátku napomáhá aktivitám v oblasti výzkumu a inovací.
Kvůli své blízkosti se místní samosprávy setkávají s inovativními činnostmi a mohou je podporovat všemi dostupnými prostředky, a tudíž umožňují rozvíjet účinnější výzkumné a inovativní činnosti na regionální i národní úrovni;
2.17 se znepokojením zaznamenává vyškrtnutí "inovativních opatření", jelikož tyto pomáhaly provést mimořádně cenné pilotní projekty se značnými účinky na trh práce a trh odborného vzdělávání; považuje za vhodné, aby existoval nástroj pro inovace, který není zahrnut do obecné oblasti činností podporovaných fondem, a aby se zachoval určitý soulad opatření s podporou a podněcováním Společenství, což umožní dále experimentovat v oblasti zaměstnanosti, rovnosti mužů a žen v práci, sociálního začlenění a územních nerovností;
2.18 vítá skutečnost, že navržené nařízení o fondu obsahuje zvláštní odstavec, který se věnuje nadnárodní spolupráci – článek 8 – což ukazuje větší uznání role regionů; doporučuje, aby různé nástroje územní spolupráce podporovaly vytváření a posílení sítí měst a rozšíření iniciativ vytvořením decentralizované spolupráce mezi místními samosprávami, jak se uvádí ve stanovisku Výboru regionů k třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti, které bylo přijato na 55. plenárním zasedání dne 16. června 2004;
2.19 chce vyjádřit své obavy, pokud jde o absenci odkazu na regionální dimenzi v článku 8, který se věnuje nadnárodní spolupráci, maje na paměti zejména zkušenosti získané v průběhu současného programového období v rámci iniciativy Společenství INTERREG, kterou v regionech řídily nezávislé řídící orgány, jiné než vnitrostátní orgány; doporučuje, aby se tento článek více upřesnil a aby v něm byly uvedeny mechanismy akce, její financování a zvláštní role regionů a místních samospráv;
2.20 s potěšením zaznamenává, že do navrženého nařízení bylo zahrnuto ustanovení, které uvádí, že Komise musí podporovat výměnu zkušeností, činnosti ke zvyšování povědomí – semináře, vytváření sítí ke stanovení a šíření správných postupů a podněcovat vzájemné učení, aby se zlepšil příspěvek fondu k cílům Společenství v oblasti zaměstnanosti a sociálního začlenění; lituje skutečnosti, že navržené nařízení není přesnější, pokud jde o financování technické pomoci a koordinaci mezi tímto programem a všemi programy, které mají být provedeny v příštím programovém období; a proto požaduje v tomto článku větší podrobnost;
2.21 vítá začlenění článku, který se věnuje výročním zprávám a závěrečné zprávě, která shrne obsah těchto zpráv; domnívá se, že tyto zprávy by měly obsahovat také formy účasti a konzultací pro sociální partnery, nevládní zástupce veřejného zájmu a nevládní organizace;
2.22 chce vyjádřit své obavy, pokud jde o nedostatečnou podrobnost některých odrážek v článku o způsobilosti výdajů; tento článek zavádí pojem "nepřímých nákladů" projektu na paušálním základě, a to až do výše 20 % přímých nákladů stanovených pro tento projekt podle faktorů, které nejsou vysvětleny; doporučuje větší podrobnost v konečném znění tohoto ustanovení jako celku, protože nedostatečná podrobnost v těchto věcech komplikuje řízení a způsobuje, že výdaje jsou méně účinné, což je v rozporu s se zásadou řádné finanční správy – požadavkem, který Evropská komise neustále zdůrazňuje.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu "Evropský akční plán pro organické potraviny a farmářství"
(2005/C 71/04)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu "Evropský akční plán pro organické potraviny a farmářství", (COM (2004) 415 final) a jeho přílohy, Pracovního dokumentu pro zaměstnance Komise "Evropský akční plán pro organické potraviny a farmářství", SEC(2004) 739;
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 5. července 2004 projednat tuto problematiku podle článku 265, odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí jeho prezidenta ze dne 27. ledna 2004 pověřit Komisi pro trvale udržitelný rozvoj, aby vypracovala k tomuto tématu své stanovisko;
S ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o organické výrobě zemědělských produktů a označení vztahující se k zemědělským produktům a potravinám [1] a pozměňovací návrhy k tomuto nařízení;
S ohledem na návrh Komise k nařízení Rady týkající se podpory rozvoje venkova prostřednictvím Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EAFRD), COM(2004) 490 final - 2004/0161(CNS);
S ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Střednědobé hodnocení Společné zemědělské politiky (COM(2002) 394 final – CdR 188/2002 fin [2];
S ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů týkající se směřování k trvale udržitelnému zemědělství, COM(1999) 22 final - CdR 183/1999 fin [3];
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 251/2004 rev. 1) přijatý dne 20. září 2004 Komisí pro trvale udržitelný rozvoj (zpravodaj: pan Jyrki Myllyvirta, starosta Mikkeli (FI/EPP),
Vzhledem k těmto důvodům:
1) organické potraviny a farmářství hrají stále významnější úlohu při sbližování zemědělské produkce s potřebami trhu, jsou-li brána v potaz přání občanů EU s ohledem na dosažení vysokého stupně ochrany životního prostředí, přírodních zdrojů a péče o zvěř, a při posilování trvale udržitelného rozvoje v Evropě;
2) sdělení Komise přímo zdůrazňuje dvojí sociální úlohu organického farmářství: na straně jedné se jedná o environmentálně přátelskou a bezpečnou metodu výroby potravin a ostatních zemědělských produktů, která reaguje na zájmy spotřebitelů a je poháněna silou trhu; na straně druhé organické farmářství představuje přínos pro společnost zejména tím, že podporuje trvale udržitelný rozvoj, ochranu životního prostředí a péči o zvěř;
3) zvláštní pozornost je třeba věnovat zabezpečení podmínek pro organickou výrobu za měnících se okolností v různých regionech Společenství.
Normy pro organickou výrobu musí být spolehlivé, jednotné, jednoznačné a v souladu se zásadami organické výroby, zároveň ale musí nabízet skutečné příležitosti pro výrobu a zpracování v budoucnosti v rámci celého Společenství za různých přírodních a tržních podmínek.
jednohlasně přijal na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 v Bruselu (zasedání ze dne 17. listopadu 2004), toto stanovisko
1. Stanoviska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1. upozorňuje, že sdělení je pozitivní a vítá krok vpřed v oblasti uznávání hodnoty organické výroby a zlepšování předpokladů pro tuto výrobu v Evropské unii;
1.2. oceňuje skutečnost, že toto sdělení bylo vypracováno velmi pečlivě v úzké spolupráci se zainteresovanými stranami;
1.3. zdůrazňuje, že organická výroba má významný místní a regionální účinek a že místní a regionální úřady hrají klíčovou roli při naplňování cílů stanovených v tomto sdělení;
1.4. se domnívá, že toto sdělení je ve svém rozsahu spíše obecné a že jeho cíle jsou v některých ohledech skromné, vzhledem k tomu, že poměr organické výroby je nutné zvýšit, aby měla významný vliv na životní prostředí.
Tržní mechanismy
VÝBOR REGIONŮ
1.5. zdůrazňuje význam podpory trhu a zvyšování povědomí o organických výrobcích a očekává, že se Společenství bude také podílet na financování kampaně vedené za tímto účelem.
Zvyšování povědomí o organických výrobcích je součástí širších informačních a propagačních činností zaměřených na zvyšování povědomí lidí o principech trvale udržitelného rozvoje.
Financování kampaně musí být organizované, a to takovým způsobem, aby měli malí výrobci a malé a střední podniky také možnost se této kampaně zúčastnit;
1.6. vítá návrhy na zvýšení používání organického loga EU, v současné době spolu s národními a regionálními logy.
Je nezbytné, aby se vytvořila jednotná a spolehlivá kritéria pro používání loga EU na výrobcích v rámci a mimo EU.
Mělo by být možné přidat k organickému logu EU informace týkající se regionu původu výrobků;
1.7. si je vědom, že potřeba harmonizace organických norem je klíčová pro zajištění úspěchu iniciativ na podporu trhu Společenství a podporuje návrhy formulované za tímto účelem v tomto sdělení.
Návrhy na dokončení norem (pro zpracované živočišné produkty, ochranu zvěře, environmentální normy atd.) a zavedení harmonizovaných norem pro nové skupiny produktů (akvakultura, organická vína) si zaslouží podporu;
1.8. zdůrazňuje, že harmonizace norem je důležitá pro zajištění volného pohybu zboží na vnitřním trhu.
Odstranění umělých obchodních překážek by napomohlo vyrovnávání bilance mezi nabídkou a poptávkou.
Na straně jedné je v současné době rozvoj tohoto sektoru na některých trzích bržděn problémy s dostupností nerostných surovin a na straně druhé je z hlediska vzdálenějších a řídce obydlených výrobních regionů důležité, aby neexistovaly žádné překážky pro tržní výrobky v oblastech s vyšší poptávkou;
1.9. souhlasí, že návrh na zlepšení shromažďování statistických údajů o organickém farmářství je z hlediska monitorování vývoje trhu opodstatněný.
Mezinárodní obchod
VÝBOR REGIONŮ
1.10. zdůrazňuje že, jak bylo řečeno v tomto sdělení, existuje rovněž důvod k podpoře odstraňování překážek v mezinárodním obchodu s organickými výrobky.
Volný obchod by byl zárukou dostatečné dostupnosti v oblastech, kde je místní nabídka nedostatečná a rovněž by zvýšil používání environmentálně přátelských kultivačních metod mimo Společenství.
Mezinárodní obchod je zárukou tam, kde je potřeba dosáhnout různých činností, které jsou ekonomicky výhodné.
Zároveň je třeba zdůraznit, že principy trvale udržitelného rozvoje, které tvoří základ organického farmářství, hovoří ve prospěch posílení místní a regionální produkce a marketingu.
Při zahrnutí třetích zemí do ekvivalenčního seznamu je třeba věnovat pozornost nejen příslušným pravidlům, která musí být při organické výrobě respektována, ale rovněž souladu s ostatními normami EU na výrobu potravin
Společná zemědělská politika
VÝBOR REGIONŮ
1.11. upozorňuje, že v zemědělské politice Společenství i jednotlivých členských států by měl být kladen větší důraz na podporu organického farmářství.
V porovnání se současným stavem by měl být přidělen větší podíl fondů Společenství a národních fondů na organickou výrobu, aby byla zaručena podpora environmentálně přátelské zemědělské produkce.
Za účelem maximalizace pozitivních dopadů na životní prostředí by mělo organické farmářství rovněž být životaschopnou alternativou pro zemědělce v kultivovaných oblastech, které jsou nejvíce vyhovující pro intenzivní zemědělství;
1.12. zdůrazňuje, že by měla být, namísto regionálním zvláštnostem, poskytována podpora projektům a iniciativám, které povedou k lepší integraci produkce organických zemědělských plodin a chovu hospodářských zvířat.
Navíc, je třeba vynaložit úsilí, aby se nalezly cesty na zlepšení předpokladů pro organický chov hospodářských zvířat;
1.13. podporuje návrhy předložené v tomto sdělení na pomoc a podporu národním zodpovědným pracovníkům, aby využívali různých forem podpory tím největším způsobem.
Studie ukazují, že organické podniky v zemědělských oblastech často získávají příjmy z různých zdrojů a jsou aktivní pokud jde o síť pracovníků v zemědělských oblastech.
Z hlediska pestrosti zemědělství a udržování životaschopnosti zemědělských oblastí je proto důležité, aby mělo organické farmářství a výroba větší váhu při financování v rámci programů na rozvoj venkova;
1.14. souhlasí se sdělením, že výrobky, které jsou označeny jako "obsahující geneticky modifikované organismy (GMO)" nesmí být označeny jako organické a že hranice náhodné přítomnosti GMO v organické výrobě musí být stejné jako u běžného označování.
Běžná hranice pro semena, která ještě stále nebyla stanovena, by měla být nastavena jako stupeň, který je rovněž možné aplikovat na organickou výrobu;
1.15. pokládá za důležité, že v dlouhodobějším horizontu se bude třeba zamyslet nad způsoby, jak začlenit environmentální náklady výroby potravin do cen za tyto výrobky a tím posílit pozici na trhu environmentálně přátelských výrobků z dotyčného regionu.
Výzkum
VÝBOR REGIONŮ
1.16. zdůrazňuje důležitost výzkumu při řešení problémů, kterým je nutné čelit při výrobě a marketingu organických výrobků v sektoru, který se teprve rozvíjí.
Výzkum v oblastech, které se specificky týkají organického sektoru by měl být financován odděleně podle důležitosti a cílů rozvoje, a to jak v rámci národních programů, tak v rámci programů financovaných EU;
1.17. by rád posílil kapacitu regionálního výzkumu, vzdělávacích institucí a poradních orgánů čelícím výzvám organické výroby.
Jejich činnosti významně napomáhají podpoře rozvoje venkova.
Pracovníci v organickém sektoru jsou zejména malí výrobci nebo výrobní organizace, jejichž vlastní zdroje pro ně nejsou dostačující, aby se celé této problematiky mohli zhostit sami.
Kontrola a inspekce
VÝBOR REGIONŮ
1.18. je potěšen, že akční plán se plně zaobírá kontrolou a inspekcí a potřebou rozvíjet normy, které jsou jejich základem. Normy a inspekce jsou důležité, protože podporují celistvost organických výrobků.
Za předpokladu, že veřejné fondy budou použity na podporu organického řetězce a skutečnosti, že spotřebitelé budou platit pojištění za organické výrobky, musí existovat jistota, že výrobky jsou ve shodě s organickými pravidly v celém Společenství;
1.19. upozorňuje na to, že těžkopádné kontroly jsou hlavním faktorem pro náklady, zejména u malých organických výrobců.
Inspekce by se proto měly zlepšit zavedením rizikového přístupu, který by se zaměřil na pracovníky, kteří na sebe vezmou nejvyšší riziko.
S ohledem na pozitivní prvek organického farmářství pro veřejnost se jedná o základy pro využití veřejných fondů na pokrytí části nákladů vycházejících z inspekce a kontroly a to zejména aby bylo zajištěno, že náklady na kontrolu a inspekci nejsou překážkou pro zahájení výroby.
2. Doporučení Výboru regionů
2.1. požaduje, aby byla při implementaci Evropského akčního plánu pro organické potraviny a farmářství věnována zvláštní pozornost na zabezpečení podmínek, aby bylo možné provádět tuto činnost v rámci celé EU a aby implementace probíhala v úzké spolupráci s členskými státy a místními a regionálními úřady;
2.2. pokládá za důležité, aby implementace opatření Společenství byla zkoordinována s místními a regionálními opatřeními a aby Komise monitorovala implementaci akčního plánu, aniž by přidávala další finanční nebo administrativní zátěž na členské státy, a tam, kde je to nutné, vypracovala nové návrhy;
2.3. vyzývá členské státy, aby využily opatření na rozvoj venkova k podpoře trhů s místními a regionálními organickými výrobky;
2.4. vyzývá pracovníky ve veřejném sektoru a pracovníky placené státem, jako jsou místní a regionální úřady, aby podporovali organické výrobky například ve školách, mateřských školách a ostatních institucích.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Rady o Evropském rybářském fondu
(2005/C 164/04)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh Komise na nařízení Rady – Evropský rybářský fond (KOM (2004)497 v konečném změníl) – 2004/0169 (CNS));
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. července 2004 konzultovat výbor podle čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 26. května 2004 pověřit vypracováním tohoto stanoviska Komisi pro trvale udržitelný rozvoj;
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2369/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se mění nařízení (ES) č. 2792/1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu;
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky;
s ohledem na své stanovisko k Zelené knize Komise o budoucnosti společné rybářské politiky (KOM(2001) 135 v konečném znění – VR 153/2001 [1]);
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise o reformě společné rybářské politiky (KOM(2002) 181 v konečném znění a ke sdělení Komise, jímž se zřizuje akční plán Společenství pro začlenění požadavků na ochranu životního prostředí do společné rybářské politiky (KOM(2002) 186 v konečném znění – VR 189/2002 [2]);
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise týkající se Strategie pro udržitelný rozvoj evropské akvakultury (KOM(2002) 511 v konečném znění – VR 20/2003 [3]);
s ohledem na své stanovisko k finančnímu výhledu ve sdělení Evropské komise o Budování naší společné budoucnosti – politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007-2013 (KOM(2004) 101 v konečném znění – VR 162/2004 v konečném znění);
s ohledem na své stanovisko (VR 252/2004 rev.1) přijaté dne 9. prosince 2004 Komisí pro trvale udržitelný rozvoj (zpravodaj: Sir Simon Day, Rada hrabství Devon, (UK/ELS));
VZHLEDEM K TOMU, ŽE
1) společná rybářská politika by měla zajistit udržitelné využívání živých vodních zdrojů a akvakultury v rámci trvale udržitelného rozvoje při vyváženém zohlednění environmentálních, hospodářských a sociálních aspektů, zejména s přihlédnutím k podmínkám jednotlivých regionů Evropské unie;
2) prvek trvale udržitelného rozvoje společné rybářské politiky je do pravidel pro strukturální fondy začleněn od roku 1993.
Jeho provedení by se v rámci trvale udržitelného rozvoje mělo sledovat prostřednictvím Evropského rybářského fondu;
3) oblast působnosti společné rybářské politiky se rozšiřuje na zachování živých vodních zdrojů a akvakultury, na hospodaření s nimi a jejich využívání a na zpracování a uvádění na trh produktů rybolovu a akvakultury, pokud jsou tyto činnosti vykonávány na území členských států, ve vodách Společenství, rybářskými plavidly Společenství nebo státními příslušníky členských států;
4) Evropský rybářský fond bude mít na regiony značný účinek, a proto je nezbytné, aby se na provedení opatření navrhovaných v nařízení o Evropském rybářském fondu podílely regionální a místní samosprávy;
přijal na svém 58. plenárním zasedání ve dnech 23. a 24 února 2005 (zasedání dne 23. února) toto stanovisko:
1. Hledisko Výboru regionů
Obecné poznámky
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá návrhy Evropské komise na nařízení o Evropském rybářském fondu (ERF) na podporu udržitelného odvětví rybolovu.
Tento fond je nezbytný, jelikož je důležité, aby místní rybářské komunity mohly v současném procesu radikálních změn maximalizovat objem podpory na pomoc rybolovu, alternativnímu hospodářskému rozvoji a environmentálním iniciativám;
1.2 je názoru, že rozpočet ERF ve výši přibližně 700 milionů eur ročně je víceméně v souladu s rozpočtem na finanční nástroj pro orientaci rybolovu (FNOR) v rámci současného finančního výhledu EU. Výbor regionů se domnívá, že tento rozpočet představuje minimum nezbytné k dosažení cílů stanovených v návrhu a neměl by se při jednáních s ostatními institucemi EU v žádném případě snížit.
Panuje shoda, že existuje konečný balík peněz rozdělený pro více hráčů a že kvůli soudržnosti dostanou nové členské státy z financování konvergence více.
Výzvou pro "staré" členské státy ve finanční oblasti v budoucnu bude vynaložit co nejlépe menší částky;
1.3 doporučuje, aby regiony měly jasně definovanou roli v každé oblasti Evropského rybářského fondu, která má přímý dopad na regionální a místní úroveň.
Měla by existovat ustanovení, která umožní regionálně spravované programy; např. restrukturalizace je regionální záležitostí a místní struktury by měly umožnit flexibilitu při výkladu podle místních podmínek.
Rovněž regionální struktura by měla umožnit pružný výklad diverzifikace podle místních podmínek;
1.4 vítá úsilí zavést selektivnější rybářské techniky šetrnější k životnímu prostředí.
V posledních letech jsou ve všech částech Evropské unie stále vážnějším problémem problémy spojené se zpětným vypouštěním a neúmyslným lovem, zejména kytovců.
Při úsilí o vyřešení těchto problémů však musíme vzít v úvahu místní poměry;
1.5 pokud jde o strukturální pomoc, souhlasí, že ERF by se měl více zaměřit na iniciativy v oblasti ochrany a životního prostředí, na bezpečnost, zvyšování jakosti produktů a diverzifikaci, a méně na opatření kapitálových investic určených na zvýšení kapacity;
1.6 požaduje, aby byla rozšířena definice "drobného pobřežního rybolovu", protože se v současnosti omezuje pouze na plavidla o celkové délce menší než 12 metrů, jež nepoužívají tažná zařízení, takže mohou zahrnovat drobné, selektivnější techniky šetrné k životnímu prostředí, které nutně nesouvisí s rozměry plavidla.
1.7 navrhuje objasnit, zda bude možno projekty financovat z více než jedné prioritní oblasti, aby bylo možno integrovat činnost na úrovni projektu;
1.8 požaduje přehodnocení mechanismů společných podniků a rozšíření zamýšleného používání plavidel, která mají být vyřazena z provozu, aby mohla být přeměněna na nástroje hospodářského pokroku v rozvojových zemích.
1.9 má za to, že by během provádění měla existovat slučitelnost mezi ERF a strukturálním financováním, aby mohly členské státy a partneři podle místních podmínek stanovit nejvhodnější finanční nástroje.
Tato vazba je důležitá, jelikož mnoho budoucích programů Evropského fondu pro regionální rozvoj v oblasti konkurenceschopnosti nebude mít standardní rezervu pro oblasti závislé na rybolovu jako v minulosti, takže bez možnosti využít ERF nebo strukturální fondy by se některé činnosti na podporu komunit v pobřežních oblastech mohly dostat do problémů při financování;
1.10 požaduje objasnění postoje, pokud jde o rozhodnutí, kterým se v rámci společné rybářské politiky (SRP) zřizují regionální poradní rady, a vztah regionálních poradních rad k řízení ERF.
Reforma SRP přijatá v prosinci 2002 stanovila zřízení regionálních poradních rad, aby se zlepšila správa v rámci SRP, a uvedla, že o zřízení regionálních poradních rad by měla rozhodnout Rada.
Regionální poradní rady nabízejí dotčeným osobám příležitost, aby se více zapojily do rozvoje SRP;
1.11 navrhuje objasnit, zda budou regionální poradní rady přímo zapojeny do procesu ERF.
Jelikož se očekává, že regionální poradní rady zvýší účast dotčených osob při stanovování a provádění rybářské politiky EU v nadcházejících letech, je zapotřebí více informací o tomto aspektu;
1.12 schvaluje důraz kladený na prosazování rovnosti mužů a žen v odvětví rybolovu a úsilí zapojit mladé lidi a zlepšit pracovní postupy a podmínky v tomto odvětví; navrhuje, že by řada případových studií s využitím příkladů z různých členských států mohla být pro Komisi užitečným nástrojem, který by pomohl šířit dosavadní zkušenosti a osvědčené postupy;
Poznámky ke správě Evropského rybářského fondu
1.13 uznává, že přidáním nových výjimek při uplatnění pravidla N+2 dojde ke zvýšení flexibility a napomůže to regionům obzvláště v nových členských státech řádně a včas absorbovat strukturální fondy; souhlasí s návrhy na zálohové platby na jeden roční nárok (článek 78); navrhuje, že by bylo prospěšné, kdyby se včas dokončily audity procesů současného systému, aby se zajistily užitečné informace a případové studie, které pomohou vytvořit další program;
1.14 má za to, že by se mělo zjednodušit a minimalizovat monitorování, mělo by však být dostatečné, aby se prokázalo, že programy byly provedeny v rámci pravidel, a aby se zjistilo, která činnost byla efektivní.
Společně s tím by se měly zjednodušit a objasnit požadavky na audit a Výbor regionů doporučuje, aby návrhy zachovaly definici úředně uznaných organizací jako v nařízení 3759/92;
1.15 doporučuje, aby fond upřednostňoval projekty, které mají zajistit více peněz na jednotku vyloděných ryb, např. programy jakosti, zlepšení vazeb zásobovacího řetězce a zlepšení znalostí trhu a porozumění plavidlům a zpracovatelům.
Měly by být zahrnuty projekty k nalezení alternativního a doplňkového využití infrastruktury odvětví rybolovu, tak aby snížení počtu plavidel neznamenalo konec infrastruktury, pokud má také dodatečnou základnu zákazníků/uživatelů;
Poznámky k jednotlivým článkům
1.16 vítá úsilí stanovit pro ERF jasnější rámec a "strategičtější" přístup k rybářské politice obecně. Výbor regionů zejména vítá partnerství (článek 8), které se má vytvořit mezi Komisí, členskými státy a příslušnými místními a regionálními samosprávami.
To zajistí, aby bylo k dispozici odpovídající financování k poskytnutí finanční podpory ERF na restrukturalizaci a hospodářský rozvoj oblastí závislých na rybolovu;
1.17 požaduje, aby Komise konzultovala Výbor regionů, pokud jde o jeho názory na obsah hlavních směrů strategie (článek 14), jelikož to by zajistilo informace z úrovně vlády, která má nejblíže k těm, jichž se to týká;
1.18 důrazně doporučuje, aby zpráva o strategii každého členského státu (článek 17) zahrnovala odkaz na partnery členského státu a to, jak členský stát se svými partnery spolupracoval;
1.19 vyzývá Komisi, aby objasnila rozsah pomoci zaměřené na "hospodářskou a sociální prosperitu" rybolovných oblastí v rámci prioritní oblasti 4 – "trvale udržitelný rozvoj" (článek 42);
1.20 navrhuje objasnit a dále prozkoumat určení oblastí uvedených v čl. 42 odst.
3. Řízení delegované v tomto kontextu by mělo být podle stejných zásad jako u Leader, což by umožnilo koordinaci s iniciativami Společenství v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova a ponaučení z těchto iniciativ;
1.21 požaduje, aby v článku 44 byly v rámci oblasti 4 k dispozici praktičtější informace o navržených akčních skupinách pro pobřežní oblasti.
To by mělo zahrnovat vyjasnění postavení těchto akčních skupin v rámci regionálních a místních struktur vlády a rovněž údaje o jejich velikosti a složení, správní a finanční kapacitě.
Je nutné rovněž objasnit, jak má být definována odpovědnost soukromého sektoru podle čl. 44 odst.
1.22 požaduje objasnění, na které partnery se vztahuje čl. 45 písm. c);
1.23 navrhuje, že by bylo prospěšné, kdyby Komise v této rané fázi definovala lépe to, co se bude v rámci ERF považovat za "vyšší moc", aby bylo možno lépe pochopit článek 90; navrhuje, aby Komise v první řadě zahrnula ztráty způsobené politickými nepokoji, nepřátelskými akcemi, hrozbou války, teroristickou činností, a nezahrnovala ztráty způsobené stávkami, spory v odvětví, uzavřením přístavů, povětrnostními podmínkami;
1.24 domnívá se, že může být vhodnější zahrnout problémy týkající se akvakultury uvedené v článku 32 jako jeden z aspektů článku 90;
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Bod 29 preambule
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
29.Mělo by být omezeno loďstvo Společenství, aby se přizpůsobilo dostupným a přístupným zdrojům; _BAR_ 29.Mělo by být omezeno přizpůsobeno úsilí loďstvo Společenství v oblasti rybářství, aby se přizpůsobilo dostupným a přístupným zdrojům. _BAR_
Odůvodnění:
Omezení loďstva je pouze jedním z několika způsobů, jak přizpůsobit úsilí v oblasti rybářství dostupným zdrojům.
Opatření k přizpůsobení úsilí v oblasti rybářství by měla být implementována, pokud budou také odůvodněna zdroji.
Doporučení 2
Bod 33 preambule
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
33.Měla by být stanovena podrobná pravidla pro poskytování podpory pro akvakulturu, zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh tak, aby byla zajištěna ekonomická životaschopnost těchto odvětví; za tímto účelem je nezbytné identifikovat omezený počet prioritních cílů pomoci a zaměřit strukturální pomoc na velmi malé a malé podniky; _BAR_ 33.Měla by být stanovena podrobná pravidla pro poskytování podpory pro akvakulturu, zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh tak, aby byla zajištěna ekonomická životaschopnost těchto odvětví; za tímto účelem je nezbytné identifikovat omezený počet prioritních cílů pomoci a zaměřit strukturální pomoc na velmi malé a malé podniky; _BAR_
Odůvodnění:
Střední podniky by neměly být vyloučeny z pomoci akvakultuře, zpracování a marketingu rybářských výrobků.
Mnoho těchto podniků, zejména v konzervárenském průmyslu, spadá do definice středních podniků, protože zaměstnávají velkou pracovní sílu; nicméně, jejich objem obchodu je hodně pod limitem středních podniků.
Proto je to neslučitelné se stávajícími trendy soustředění v sektoru.
Doporučení 3
Článek 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
e)podporu udržitelného rozvoje a zlepšování kvality života v oblastech v blízkosti moře či jezer, které jsou ovlivněny lovnými a akvakulturními činnostmi; _BAR_ e)podporu udržitelného rozvoje a zlepšování kvality života v oblastech v blízkosti moře či jezer, které jsou ovlivněny lovnými a akvakulturními činnostmi, a to zejména v okrajových přímořských regionech; _BAR_
Odůvodnění:
Vyjasnění priorit.
Doporučení 4
Článek 6
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Doplňkovost, soudržnost a soulad1.Fond poskytne takovou pomoc, která doplní státní, regionální a místní opatření a včlení do nich priority Společenství.2.Komise a členské státy zajistí, aby pomoc od fondů odpovídala činnostem, politikám a prioritám Společenství.3.Členské státy zajistí, aby operace financované fondem byly v souladu s ustanoveními smlouvy a sousisejícími akty a s politikou a akcemi Společenství, zejména v souvislosti s pravidly hospodářské soutěže a udělováním veřejných zakázek a ochraně a zlepšování životního prostředí.4.Operace financované fondem nepřispějí přímo ani nepřímo ke zvýšení intenzity rybolovu.5.Použijí se ujednání článku 16 nařízení (ES) č. 2371/2002. _BAR_ Doplňkovost, soudržnost a soulad1.Fond poskytne takovou pomoc, která doplní státní, regionální a místní opatření a včlení do nich priority Společenství.2.Komise a členské státy zajistí, aby byla pomoc od fondů odpovídala činnostem, politikám a prioritám Společenství.3.Členské státy zajistí, aby operace financované fondem byly v souladu s ustanoveními smlouvy a souvisejícími akty a s politikou a akcemi Společenství, zejména v souvislosti s pravidly hospodářské soutěže a udělováním veřejných zakázek a ochraně a zlepšování životního prostředí.4.Operace financované fondem nepřispějí přímo ani nepřímo ke zvýšení intenzity rybolovu, kde existuje zřejmé riziko nadměrného rybolovu.
Fond ani nepřispěje ke zvýšení intenzity rybolovu druhů, které podléhají kvótám a regulaci, ani druhům, které se nachází mimo biologicky bezpečný rámec.
Financování rybolovu málo využívaných druhů je však povoleno.5.Použijí se ujednání článku 16 nařízení (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002. _BAR_
Odůvodnění:
Bez tohoto vysvětlení článek nevítaným způsobem zcela zakazuje zvyšování intenzity rybolovu.
Doporučení 5
Článek 9
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Za provádění operačních programů odpovídají členské státy.
Tato povinnost bude vykonávána na příslušné územní úrovni podle požadavků na řízení a kontrolu stanovených v tomto nařízení. _BAR_ 1.Za provádění operačních programů odpovídají členské státy ve spolupráci s určenými partnery.
Tato povinnost bude vykonávána na příslušné územní úrovni podle požadavků na řízení a kontrolu stanovených v tomto nařízení.. _BAR_
Odůvodnění:
To by mělo vést k lepšímu partnerství.
Doporučení 6
Článek 10
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Rozpočet Společenství přidělený fondu, bude prováděn v rámci systému sdíleného řízení, na kterém se podle článku 53 nařízení Rady (ES) č. 1605/2002 podílejí členské státy a Komise. Avšak rozpočet pro technickou pomoc podle čl. 45 odst. 1 je prováděn Komisí v rámci systému přímého řízení. Členské státy a Komise zajistí plnění zásad řádného finančního řízení podle článku 274 smlouvy. _BAR_ 1.Rozpočet Společenství přidělený fondu, bude prováděn v rámci systému sdíleného řízení, na kterém se podle článku 53 nařízení Rady (ES) č. 1605/2002 podílejí regiony, členské státy a Komise. Avšak rozpočet pro technickou pomoc podle čl. 45 odst. 1 je prováděn Komisí v rámci systému přímého řízení. Členské státy a Komise zajistí plnění zásad řádného finančního řízení podle článku 274 smlouvy. _BAR_
Odůvodnění:
Regiony by měly mít jasně definovanou roli v každé oblasti Evropského rybářského fondu, která má dopad na místní a regionální úroveň.
Za tímto účelem by se regiony měly zahrnout do přístupu "společného řízení" navrženého Komisí, aby se zajistila jejich účast na správě a provedení ERF.
Doporučení 7
Článek 18
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Pomoc musí mít formu operačních programů.
Členské státy vytvoří, po ukončení konzultací s regionálními, místními, hospodářskými a sociálními partnery v odvětví rybolovu a všemi dalšími příslušnými orgány podle jejich institucionální struktury, operační program na úrovni státu. _BAR_ 2.Pomoc musí mít formu operačních programů.
Členské státy ve spolupráci s místními a regionálními samosprávami a hospodářskými a sociálními partnery vytvoří, po ukončení konzultací s regionálními, místními, hospodářskými a sociálními partnery v odvětví rybolovu a všemi dalšími příslušnými orgány podle jejich institucionální struktury, operační program na úrovni státu. _BAR_
Odůvodnění:
To by mělo vést k lepšímu partnerství.
Doporučení 8
Článek 19
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
c)akce zaměřené na zlepšování a modernizaci správních struktur pro provádění společné rybářské politiky a posilování správní kapacity pro řízení a kontrolu fondu; _BAR_ c)akce zaměřené na zlepšování a modernizaci správních struktur pro provádění společné rybářské politiky a posilování správní kapacity pro řízení a kontrolu fondu, včetně převedení některých funkcí řídícího orgánu na subregiony s cílem zjednodušit fungování; _BAR_
Odůvodnění:
Navržený řídící orgán nebo jeho částečná činnost by se měla převést na podnárodní úroveň.
Zkušeností z financování PESCA (1996-00) a současných programů cíle 1 (2000-06) ukazují, že nejúčinnější, nejracionálnější a nejednodušší fungování programu vyžaduje místní řízení.
Nařízení proto musí členským státům umožnit, aby některé funkce řídícího orgánu převedly na místní partnerství.
Doporučení 9
Článek 23
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Oblast působnostiFond přispěje k financování:(a)veřejné podpory pro vlastníky lodí a posádky dotčené vnitrostátními plány na úpravu intenzity rybolovu, pokud jsou tyto plány součástí:plánů obnovy uvedených v článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002;nouzových opatření uvedených v článcích 7 a 8 nařízení (ES) č. 2371/2002;vnitrostátních plánů na úpravy intenzity rybolovu spočívající v neobnovování dohod o rybolovu uzavřených mezi Společenstvím a třetí zemí, nebo ve významném snížení rybolovných práv na základě mezinárodní dohody a jiné dohody;plány řízení podle článku 6 nařízení (ES) č. 2371/2002;vnitrostátní plány pro výstup z loďstva s maximálním trváním dva roky jako součást povinností uvedených v článcích 11 až 16 nařízení (ES) č. 2371/2002 o úpravě kapacity loďstva Společenství _BAR_ Oblast působnostiFond přispěje k financování:(a)veřejné podpory pro vlastníky lodí a posádky dotčené vnitrostátními plány na úpravu intenzity rybolovu, pokud jsou tyto plány součástí:plánů obnovy uvedených v článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002;nouzových opatření uvedených v článcích 7 a 8 nařízení (ES) č. 2371/2002;vnitrostátních plánů na úpravy intenzity rybolovu spočívající v neobnovování dohod o rybolovu uzavřených mezi Společenstvím a třetí zemí, nebo ve významném snížení rybolovných práv na základě mezinárodní dohody a jiné dohody;plány řízení podle článku 6 nařízení (ES) č. 2371/2002;vnitrostátní plány pro výstup z loďstva s maximálním trváním dva roky jako součást povinností uvedených v článcích 11 až 16 nařízení (ES) č. 2371/2002 o úpravě kapacity loďstva Společenství. _BAR_
- Odůvodnění:
Plány úpravy intenzity rybolovu musí zůstat v platnosti minimálně dokud jsou platné programy, do kterých patří.
Doporučení 10
Článek 24 odst. 6
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
6.Doba trvání vnitrostátních plánů na úpravu intenzity rybolovu uvedených v čl. 23 písm. a) nepřesáhne dva roky.V případech stanovených v čl. 23 odst. a) první, druhé a čtvrté odrážce přijmou členské státy vnitrostátní plány do dvou měsíců po datu vydání rozhodnutí Rady nebo Komise.V případech stanovených v čl. 23 písm. a) třetí odrážce přijmou členské státy do dvou měsíců od oznámení od Komise resktrukturalizační plány pro dotčená plavidla a rybáře. _BAR_ 6.Doba trvání vnitrostátních plánů na úpravu intenzity rybolovu uvedených v čl. 23 písm. a) nepřesáhne dva roky.V případech stanovených v čl. 23 odst. a) první, druhé a čtvrté odrážce přijmou členské státy vnitrostátní plány do dvou měsíců po datu vydání rozhodnutí Rady nebo Komise.V případech stanovených v čl. 23 písm. a) třetí odrážce přijmou členské státy do dvou čtyř měsíců od oznámení od Komise resktrukturalizační plány pro dotčená plavidla a rybáře. _BAR_
Odůvodnění:
V rámci programování 2007-13 se omezení plánování úpravy flotily na pouhé dva roky nezdá opodstatněné.
Pokud jde o druhou úpravu, dva měsíce jsou nedostatečné a musí být prodlouženy alespoň na měsíce čtyři.
Doporučení 11
Článek 25
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Veřejná podpora v případě trvalého zastavení činnosti1.Fond poskytne příspěvek pro spolufinancování trvalého zastavení rybolovné činnosti plavidel za předpokladu, že je tento krok součástí plánu na úpravu intenzity rybolovu uvedeného v čl.
23 písm. a). Trvalé odstavení plavidla z rybářské činnosti může být dosaženo pouze vrakováním plavidla nebo jeho převedením na činnost pro neziskové účely.Veřejná podpora pro trvalé odstavení z činnosti poskytnutá vlastníkům plavidel se použije na rybolovnou kapacitu plavidla a případně na rybolovná práva s ní spojená. _BAR_ Veřejná podpora v případě trvalého zastavení činnosti1.Fond poskytne příspěvek pro spolufinancování trvalého zastavení rybolovné činnosti plavidel za předpokladu, že je tento krok součástí plánu na úpravu intenzity rybolovu uvedeného v čl.
23 písm. a). Trvalé odstavení plavidla z rybářské činnosti může být dosaženo pouze vrakováním plavidla nebo jeho převedením na činnost pro neziskové účely.Veřejná podpora pro trvalé odstavení z činnosti poskytnutá vlastníkům plavidel se použije na rybolovnou kapacitu plavidla a případně na rybolovná práva s ní spojená. _BAR_
Odůvodnění:
Veřejné podpory pro trvalé odstavení flotily směřují k zaručení snížení intenzity rybolovu.
Tohoto snížení se dosáhne prostřednictvím odstavení příslušných plavidel a nikoliv prostřednictvím zrušení přístupových práv.
V případě plavidel flotily NEAFC by zrušení jedné rybářské jednotky znamenalo zrušit možnost, dosud legální, "hromadit" přístupová práva pro jiná plavidla stejné flotily s cílem získání většího koeficientu při rozdělování individuálních kvót.
Doporučení 12
Článek 26 odst. 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Veřejná podpora v případě dočasného zastavení činnosti1.V kontextu vnitrostátních plánů na úpravu intenzity rybolovu podle čl. 23 písm. a) první, druhé a čtvrté odrážky může fond přispívat na financování opatření na podporu v případě dočasného zastavení rybolovné činnosti pro rybáře a vlastníky plavidel po dobu maximálně jednoho roku, která může být ještě o jeden rok prodloužena.Tato opatření pro dočasné zastavení činnosti doprovází plán na úpravu intenzity rybolovu, který do dvou let zajistí trvalé snížení kapacity nejméně ve stejném rozsahu jako snížení intenzity rybolovu následkem dočasného zastavení činnosti. _BAR_ Veřejná podpora v případě dočasného zastavení činnosti1.V kontextu vnitrostátních plánů na úpravu intenzity rybolovu podle čl. 23 písm. a) první, druhé a čtvrté odrážky může fond přispívat na financování opatření na podporu v případě dočasného zastavení rybolovné činnosti pro rybáře a vlastníky plavidel po dobu maximálně jednoho roku, která může být ještě o jeden rok prodloužena.Tato opatření pro dočasné zastavení činnosti doprovází plán na úpravu intenzity rybolovu, který do dvou let zajistí trvalé snížení kapacity nejméně ve stejném rozsahu jako snížení intenzity rybolovu následkem dočasného zastavení činnosti. _BAR_
Odůvodnění:
Opatření pro dočasné zastavení musí mít kladný a trvalý dopad a proto musí zapadat do plánu úprav intenzity rybolovu.
Nicméně, dát jako podmínku, aby se flotila redukovala definitivně ve stejném rozsahu jako při dočasném zastavení činnosti je přehnané.
Je třeba počkat na to, co jednotlivé plány úprav doporučí.
Doporučení 13
Článek 27
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Investice do rybářských plavidel a do selektivnosti.1.Fond může přispět na financování vybavení:(a)podle čl. 11 odst. 5 nařízení (ES) č. 2371/2002;(b)které umožní, aby byly na palubě drženy úlovky, jejichž vyhození zpět do moře již není dále povoleno;(c)které je součástí pilotních projektů zahrnujících přípravu nebo testování nových technických opatření na omezenou dobu, která mají být stanovena Radou nebo Komisí;(d)které sníží dopad rybolovu na přirozené prostředí a na mořské dno a na nekomerční živočišné druhy kromě lovných zařízení.2.Fond může přispět na financování investic určených pro dosažení selektivnosti lovných zařízení za předpokladu, že daného plavidla se týká plán obnovy podle čl. 23 písm. a) první odrážky, že dané plavidlo mění metodu rybolovu a opouští dotčené loviště za účelem přesunu do jiného loviště, kde stav zdrojů umožňuje rybolov, a že jde pouze o první výměnu lovného zařízení.3.Kromě případů popsaných v odstavci 2 může fond přispět na financování první výměny lovného zařízení za předpokladu, že nové zařízení je selektivnější a splňuje uznaná kritéria životního prostředí a postupy, jež přesahují stávající povinnosti vyplývající z právních předpisů. _BAR_ Investice do rybářských plavidel a do selektivnosti.1.Fond může přispět na financování vybavení:(a)podle čl. 11 odst. 5 nařízení (ES) č. 2371/2002;(b)které umožní, aby byly na palubě drženy úlovky, jejichž vyhození zpět do moře již není dále povoleno;(c)které je součástí pilotních projektů zahrnujících přípravu nebo testování nových technických opatření na omezenou dobu, která mají být stanovena Radou nebo Komisí;(d)které sníží dopad rybolovu na přirozené prostředí a na mořské dno a na nekomerční živočišné druhy kromě lovných zařízení.2.Fond může přispět na financování investic určených pro dosažení selektivnosti lovných zařízení za předpokladu, že daného plavidla se týká plán obnovy podle čl. 23 písm. a) první odrážky, že dané plavidlo mění metodu rybolovu a opouští dotčené loviště za účelem přesunu do jiného loviště, kde stav zdrojů umožňuje rybolov, a že jde pouze o první výměnu lovného zařízení.3.Kromě případů popsaných v odstavci 2 může fond přispět na financování první výměny lovného zařízení za předpokladu, že nové zařízení je selektivnější a splňuje uznaná kritéria životního prostředí a postupy, jež přesahují stávající povinnosti vyplývající z právních předpisů.4.Fond může financovat konstrukci nových rybářských plavidel pod podmínkou, že:toto opatření figuruje dostatečně detailním způsobem v národním strategickém plánu,to neovlivní účinnost národního plánu úpravy rybolovu. _BAR_
- Odůvodnění:
Zajistit, aby pomoc mohla zahrnovat vybavení nebo modernizaci plavidel ke zlepšení lodního parku, a zabránit tomu, aby rybářské loďstvo Společenství zastaralo, bez toho, že by se tím ovlivnila účinnost národního plánu úpravy rybolovu.
Doporučení 14
Článek 27 a
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Drobný pobřežní rybolov1.Pro účely tohoto článku se "drobným pobřežním rybolovem" rozumí rybolov prováděný rybářskými plavidly o celkové délce nižší než 12 metrů, která nepoužívají tažná zařízení uvedená v tabulce 2 přílohy I nařízení Komise (ES) č. 26/2004 ze dne 30. prosince 2003 o rejstříku rybářských plavidel Společenství(4).2.Pokud fond financuje opatření podle článku 27 tohoto nařízení ve prospěch drobného pobřežního rybolovu, sníží se o 20 % sazba soukromé finanční účasti uvedená ve skupině 2 tabulky v příloze II.3.pokud fond financuje opatření podle článku 28 tohoto nařízení použijí se sazby uvedené ve skupině 3 přílohy II.4.Fond může přispět na výplaty prémií pro rybáře a vlastníky plavidel, kteří se podílejí na drobném pobřežním rybolovu za účelem:zlepšení řízení a kontroly podmínek přístupu do některých oblastí rybolovu;podpory organizace výrobního, zpracovatelského a marketingového řetězce pro produkty rybolovu;podpory dobrovolných kroků zaměřených na snížení intenzity rybolovu s cílem zachování zdrojů;využití technologických novinek (selektivnějších lovných technik, které přesahují příslušné zákonné požadavky), které nezvyšují intenzitu rybolovu.Použijí se sazby uvedené ve skupině 3 tabulky přílohy II tohoto nařízení. _BAR_ Drobný pobřežní rybolov1.Pro účely tohoto článku se "drobným pobřežním rybolovem" rozumí rybolov prováděný rybářskými plavidly o celkové délce nižší než 12 metrů, která nepoužívají tažná zařízení uvedená v tabulce 2 přílohy I nařízení Komise (ES) č. 26/2004 ze dne 30. prosince 2003 o rejstříku rybářských plavidel Společenství(5).2.Pokud fond financuje opatření podle článku 27 tohoto nařízení ve prospěch drobného pobřežního rybolovu, sníží se o 20 % sazba soukromé finanční účasti uvedená ve skupině 2 tabulky v příloze II.3.Pokud fond financuje opatření podle článku 28 tohoto nařízení použijí se sazby uvedené ve skupině 3 přílohy II.4.Fond může přispět na výplaty prémií pro rybáře a vlastníky plavidel, kteří se podílejí na drobném pobřežním rybolovu za účelem:zlepšení řízení a kontroly podmínek přístupu do některých oblastí rybolovu;podpory organizace výrobního, zpracovatelského a marketingového řetězce pro produkty rybolovu;podpory dobrovolných kroků zaměřených na snížení intenzity rybolovu s cílem zachování zdrojů;využití technologických novinek (selektivnějších lovných technik, které přesahují příslušné zákonné požadavky), které nezvyšují intenzitu rybolovu;podporuje rybolov málo využívaných druhů.podpory renovace s cílem prohloubit integrovaný rozvoj pobřežních oblastí;zlepšení bezpečnostního vybavení na palubě a také hygienických a pracovních podmínek;zavádění do provozu biologicky degradovatelných lovných zařízení v mořských oblastech se speciální ochranou;Použijí se sazby uvedené ve skupině 3 tabulky přílohy II tohoto nařízení. _BAR_
- Odůvodnění:
Rybáři odborníci by měli být podporování v tom, aby se soustředili na málo využívané druhy, spíše než na nadměrně využívané druhy.
Doporučení 15
Článek 28
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Socioeconomické vyrovnání za správu loďstva1.Fond může přispět na financování socioekonomických opatření navržených členskými státy pro rybáře, jichž se dotýkají změny v odvětví rybolovu, která zahrnují:(a)diverzifikaci činností s cílem podporovat vícenásobná zaměstnání pro osoby aktivně zaměstnané v odvětví rybolovu,(b)programy rekvalifikace v zaměstnáních mimo odvětví námořního rybolovu,(c)předčasný odchod z odvětví rybolovu, včetně předčasného odchodu do důchodu.2.Fond může také přispět na financování vzdělávacích opatření a pobídek pro mladé námořníky, kteří se poprvé chtějí stát vlastníky rybářských plavidel. _BAR_ Socioeconomické vyrovnání za správu loďstva1.Fond může přispět na financování socioekonomických opatření navržených členskými státy pro rybáře, jichž se dotýkají změny v odvětví rybolovu, která zahrnují:(a)diverzifikaci činností s cílem podporovat vícenásobná zaměstnání pro osoby aktivně zaměstnané v odvětví rybolovu,(b)programy rekvalifikace v zaměstnáních mimo odvětví námořního rybolovu,(c)předčasný odchod z odvětví rybolovu, včetně předčasného odchodu do důchodu,(d)minimalizace dopadu dočasného zákazu rybolovu,(e)zrušení všech pracovních míst na palubě plavidel, zahrnutých do opatření o definitivním ukončení rybolovu.2.Fond může také přispět na financování vzdělávacích opatření a pobídek pro mladé námořníky, kteří se poprvé chtějí stát vlastníky rybářských plavidel. _BAR_
Odůvodnění:
Samozřejmě, že by podniky neměly z ekonomického hlediska trpět zákazem uloženým úřady.
A navíc, opatření zajišťující úpravu rybolovu budou mít za následek zastavení činnosti rybářských jednotek a rušení s nimi souvisejících pracovních míst.
Socioekonomické kompenzace se musí rovněž týkat členů posádky postižených rušením plavidel, zahrnutých do opatření o trvalém ukončení rybolovu, jak předpokládá současná platná legislativa.
Doporučení 16
Článek 30
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Způsobilá opatření1.Fond podpoří investice, které pomáhají plnit jeden nebo více z následujících cílů:a)zvyšování počtu živočišných druhů a produkce druhů s dobrými vyhlídkami na trhu;b)provádění metod chovu, které ve srovnání s normální praxí v odvětví rybolovu výrazně snižují dopad na životní prostředí;c)podpora tradičních akvakulturních činností důležitých pro ochranu jak ekonomické, tak I sociální struktury a životního prostředí;(d)opatření ve společném zájmu týkající se akvakultury podle kapitoly III této hlavy a odborného vzdělávání;(e)vyrovnání za využívání takových akvakulturních výrobních metod, které pomáhají chránit životní prostředí a přírodu;(f)provádění opatření na ochranu veřejného zdraví a zdraví zvířat.2.Investiční pomoc je vyhrazena pro velmi malé a malé podniky. _BAR_ Způsobilá opatření1.Fond podpoří investice, které pomáhají plnit jeden nebo více z následujících cílů:a)zvyšování počtu živočišných druhů a produkce druhů s dobrými vyhlídkami na trhu;b)provádění metod chovu, které ve srovnání s normální praxí v odvětví rybolovu výrazně snižují dopad na životní prostředí;c)podpora tradičních akvakulturních činností důležitých pro ochranu jak ekonomické, tak I sociální struktury a životního prostředí;(d)opatření ve společném zájmu týkající se akvakultury podle kapitoly III této hlavy a odborného vzdělávání;(e)vyrovnání za využívání takových akvakulturních výrobních metod, které pomáhají chránit životní prostředí a přírodu;(f)provádění opatření na ochranu veřejného zdraví a zdraví zvířat.2.Investiční pomoc je vyhrazena pro velmi malé a malé podniky. _BAR_
Odůvodnění:
ERF přispívá k tvorbě pracovních míst a vytváření nových ekonomických aktivit v sektoru akvakultury, zpracování a marketingu jeho výrobků.
Toto přispívání by se nemělo omezovat na investování do velmi malých a malých podniků.
Dle svých možností si budou členské státy moci samy určit prioritní asistenci projektům, které umožňují účinnější socioekonomický rozvoj rybářského sektoru a oblastí na rybářství závislých.
Doporučení 17
Článek 33
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Investice do zpracování a uvádění na trh1.Fond může na základě konkrétních postupů, které jsou zahrnuty do vnitrostátních strategických plánů, podporovat investice do zpracování produktů rybolovu a akvakultury pro přímou lidskou spotřebu a do uvádění těchto produktů na trh.
Tato pomoc je omezena na velmi malé a malé podniky. _BAR_ Investice do zpracování a uvádění na trh1.Fond může na základě konkrétních postupů, které jsou zahrnuty do vnitrostátních strategických plánů, podporovat investice do zpracování produktů rybolovu a akvakultury pro přímou lidskou spotřebu a do uvádění těchto produktů na trh.
Tato pomoc je omezena na velmi malé a malé podniky. _BAR_
Odůvodnění:
ERF přispívá k tvorbě pracovních míst a vytváření nových ekonomických aktivit v sektoru akvakultury, zpracování a marketingu jeho výrobků.
Toto přispívání by se nemělo omezovat na investování do velmi malých a malých podniků.
Dle svých možností si budou členské státy moci samy určit prioritní asistenci projektům, které umožňují účinnější socioekonomický rozvoj rybářského sektoru a oblastí na rybářství závislých.
Doporučení 18
Článek 34 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ g)přidání hodnoty u zdroje, např. prvotní a druhotné zpracování. _BAR_
Odůvodnění:
To je jedním z hlavních cílů mnoha současných strategií a podněcuje významný hospodářský rozvoj v nových i stávajících zpracovatelských podnicích.
Doporučení 19
Článek 36
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ e)přispět na počáteční zřizovací náklady kolektivních skupin v odvětví rybolovu. _BAR_
Odůvodnění:
Podpora na projekty kolektivů je vítána.
Kolektivní akce však často vyžadují vytvoření nových organizací, proto by se do pomoci měla zahrnout podpora pro počáteční zřizovací náklady.
Doporučení 20
Článek 38 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ f)podpory na zlepšení přístavních trhů s rybami. _BAR_
Odůvodnění:
To je oblast, ve které přidaná hodnota pomáhá podpořit ostatní investice uvedené v článku.
Doporučení 21
Článek 39 odst. 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
3.Investice se musí týkat:(a)vedení vnitrostátních a nadnárodních reklamních kampaní;(b)likvidace přebytku nebo málo využívaných druhů, které jsou vyhazovány nebo jsou jen málo obchodně zajímavé;(c)provádění jakostní politiky u produktů akvakultury a rybolovu(d)propagace produktů získaných využíváním metod s malým vlivem na životní prostředí(e)propagace produktů uvedených v podmínkách nařízení (EHS) č. 2081/92;(f)osvědčování jakosti;(g)označování produktů včetně označování produktů chycených pomocí metod šetrných k životnímu prostředí;(h)mkampaně propagující výrobky nebo kampaně určené pro zlepšení obrazu odvětví rybolovu;(i)provádění průzkumů trhu. _BAR_ 3.Investice se musí týkat:(a)vedení vnitrostátních a nadnárodních reklamních kampaní;(b)likvidace přebytku nebo málo využívaných druhů, které jsou obvykle vyhazovány nebo jsou jen málo obchodně zajímavé;(c)provádění jakostní politiky u produktů akvakultury a rybolovu;(d)propagace produktů získaných využíváním metod s malým vlivem na životní prostředí;(e)propagace produktů uvedených v podmínkách nařízení (EHS) č. 2081/92;(f)osvědčování jakosti;(g)moznačování produktů včetně označování produktů chycených pomocí metod šetrných k životnímu prostředí;(h)kampaně propagující výrobky nebo kampaně určené pro zlepšení obrazu odvětví rybolovu;(i)provádění průzkumů trhu.(j)podpory vytváření a fungování organizací výrobců v oblasti rybolovu _BAR_
Odůvodnění:
Podpora těchto organizací musí pokračovat, vzhledem k pozitivnímu dopadu, který měly fondy FNOR na podporování výrobků rybolovu tímto způsobem.
Doporučení 22
Článek 41
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Úprava a přeřazení rybářských plavidelFond může podporovat úpravy rybářských plavidel na plavidla určená výhradně pro vzdělávací nebo výzkumné účely v odvětví rybolovu prováděné veřejnými nebo částečně veřejnými orgány pod vlajkou členského státu.Fond může podporovat trvalé přeřazení rybářského plavidla na neziskovou činnost mimo profesionální rybolov. _BAR_ Úprava a přeřazení rybářských plavidelFond může podporovat úpravy rybářských plavidel na plavidla určená výhradně pro vzdělávací nebo výzkumné účely v odvětví rybolovu prováděné veřejnými nebo částečně veřejnými orgány pod vlajkou členského státu.Fond může podporovat trvalé přeřazení rybářského plavidla na neziskovou činnost mimo profesionální rybolov. _BAR_
Odůvodnění:
Je potřeba podněcovat provozovatele rybářský plavidlel k tomu, aby se uplatnili v jiné činnosti, včetně komerčních aktivit za předpokladu, že se netýkají profesionálního rybolovu.Víceleté programy směrnic pro rybářské flotily, které platily do roku 2002 by byly dosáhly lepších výsledků, kdyby bývaly povolily provozovatelům plavidel se angažovat v nerybářských aktivitách, včetně komerčních, jako například cestovní ruch.
Doporučení 23
Článek 42
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Rozsah pomoci(1)Fond poskytne, spolu s jinými nástroji Společenství, pomoc na udržitelný rozvoj a zlepšování kvality života v oblastech, kde probíhá pobřežní rybolov, které jsou součástí celkové strategie, která se snaží podporovat provádění cílů společné rybářské politiky, zejména s přihlédnutím k socioekonomickým důsledkům.(2)Opatření pro udržitelný rozvoj oblastí, kde probíhá pobřežní rybolov usilují o:(a)udržení ekonomické a společenské prosperity těchto oblastí a hodnoty produktů rybolovu a akvakultury;(b)udržení a rozvíjení pracovních příležitostí v oblastech s pobřežním rybolovem podporou diverzifikace nebo ekonomické a sociální restrukturalizace oblasti, ve které se následkem změn v odvětví rybolovu vyskytly socioekonomické problémy;(c)podporu kvalitního životního prostředí v pobřežní oblasti;(d)podporu a rozvoj spolupráce mezi národními a nadnárodními pobřežními rybolovnými oblastmi.(3)Každý členský stát zahrne do svého operačního programu seznam oblastí, které mají nárok na podporu od fondu v rámci programu podpory udržitelného rozvoje pobřežních rybolovných oblastí.Pobřežní rybolovná oblast je obecně menší než NUTS III (klasifikace územních statistických jednotek) s pobřežím moře nebo jezera nebo v okolí ústí řeky, které se využívají k rybolovu. Oblast by měla být dostatečně koherentní jak z pohledu zeměpisného a oceánografického, tak i ekonomického a sociálního.Oblast by měla mít nízkou hustotu osídlení, významnou úroveň zaměstnanosti v odvětví rybolovu, rybolov na sestupu a žádné město s více než 100000 obyvateli.(4)Členský stát informuje Komisi o způsobilých oblastech podle odstavce 3. _BAR_ Rozsah pomoci(1)Fond poskytne, spolu s jinými nástroji Společenství, pomoc na udržitelný rozvoj a zlepšování kvality života v oblastech, kde probíhá pobřežní rybolov, a zejména v okrajových námořních oblastech, které jsou součástí celkové strategie, která se snaží podporovat provádění cílů společné rybářské politiky, zejména s přihlédnutím k socioekonomickým důsledkům.(2)Opatření pro udržitelný rozvoj oblastí, kde probíhá pobřežní rybolov usilují o:(a)udržení ekonomické a společenské prosperity těchto oblastí a hodnoty produktů rybolovu a akvakultury;(b)udržení a rozvíjení pracovních příležitostí v oblastech s pobřežním rybolovem podporou diverzifikace nebo ekonomické a sociální restrukturalizace oblasti, ve které se následkem změn v odvětví rybolovu vyskytly socioekonomické problémy;(c)podporu kvalitního životního prostředí v pobřežní oblasti;(d)podporu a rozvoj spolupráce mezi národními a nadnárodními pobřežními rybolovnými oblastmi.(3)Každý členský stát zahrne do svého operačního programu seznam oblastí, které mají nárok na podporu od fondu v rámci programu podpory udržitelného rozvoje pobřežních rybolovných oblastí.Pobřežní rybolovná oblast je obecně menší než NUTS III (klasifikace územních statistických jednotek) s pobřežím moře nebo jezera nebo v okolí ústí řeky, které se využívají k rybolovu. Oblast by měla být dostatečně koherentní jak z pohledu zeměpisného a oceánografického, tak i ekonomického a sociálního.Oblast by měla mít nízkou hustotu osídlení, významnou úroveň zaměstnanosti v odvětví rybolovu, rybolov na sestupu a žádné město s více než 100000 obyvateli.(4)Členský stát informuje Komisi o způsobilých oblastech podle odstavce 3. _BAR_
Odůvodnění:
První část pozměňovacího návrhu slouží k objasnění priorit.
Druhá část pozměňovacího návrhu je motivována skutečností, že první dva odstavce článku stanoví základní směry opatření.
Protože podmínka, aby byly oblasti dostatečně koherentní z hlediska geografického, oceánografického, hospodářského a sociálního, je dostačující, nemělo by existovat omezení pro obce s méně než 100000 obyvateli.
Doporučení 24
Článek 44
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Účast na udržitelném rozvoji pobřežních rybolovných oblastí1.Akce podporující udržitelný rozvoj pobřežních rybolovných oblastí jsou prováděny na daném území skupinou místních veřejných a/nebo soukromých partnerů založenou pro tento účel, dále v tomto dokumentu nazývanou "pobřežní akční skupina" (PAS).
Každá PAS, založená v souladu se zákony dotčeného členského státu, je vybrána průhledným postupem s veřejnou výzvou k předkládání nabídek.2.U nejméně dvou třetin projektů nese za operace prováděné z iniciativy PAS odpovědnost soukromý sektor.3.Pobřežní akční skupiny mohou mít nárok na podporu z fondu, pokud provádějí akce podporující integrovaný místní rozvoj, založené na principu postupu od zdola nahoru a prováděné na daném území nebo pro konkrétní kategorii osob či typ projektů.
Členský stát zajistí, aby PAS měla dostatečné administrativní a finanční kapacity pro uplatnění forem pomoci a pro úspěšné dokončení plánovaných operací.4.Území, na kterém PAS působí, by mělo být soudržné a mělo by mít dostatečnou kritické množství ve smyslu lidských, finančních a ekonomických zdrojů, nezbytných pro podporu realizovatelné rozvojové strategie.5.PAS vytvoří v daném členském státě nebo oblasti, podle konkrétních požadavků institucionální struktury, sdružení se stanovami, které zaručí její řádné fungování. _BAR_ Účast na udržitelném rozvoji pobřežních rybolovných oblastí1.Akce podporující udržitelný rozvoj pobřežních rybolovných oblastí jsoumohou být prováděny na daném území skupinou místních veřejných a/nebo soukromých partnerů založenou pro tento účel, dále v tomto dokumentu nazývanou "pobřežní akční skupina" (PAS). Každá PAS, založená v souladu se zákony dotčeného členského státu, je vybrána průhledným postupem s veřejnou výzvou k předkládání nabídek.2.U nejméně dvou třetin projektů nese za operace prováděné z iniciativy PAS odpovědnost soukromý sektor.3.Pobřežní akční skupiny mohou mít nárok na podporu z fondu, pokud provádějí akce podporující integrovaný místní rozvoj, založené na principu postupu od zdola nahoru a prováděné na daném území nebo pro konkrétní kategorii osob či typ projektů.
Členský stát zajistí, aby PAS měla dostatečné administrativní a finanční kapacity pro uplatnění forem pomoci a pro úspěšné dokončení plánovaných operací.4.Území, na kterém PAS působí, by mělo být soudržné a mělo by mít dostatečnou kritické množství ve smyslu lidských, finančních a ekonomických zdrojů, nezbytných pro podporu realizovatelné rozvojové strategie.5.PAS vytvoří v daném členském státě nebo oblasti, podle konkrétních požadavků institucionální struktury, sdružení se stanovami, které zaručí její řádné fungování. _BAR_
Odůvodnění:
První část pozměňovacího návrhu zlepšuje jasnost a flexibilitu místních podmínek.
Bod 2 textu Komise je zrušen, protože by nemělo být uloženo omezení na projekty, které lze provést v této oblasti na základě iniciativy veřejného sektoru, a protože prioritou by mělo být vše, co umožní, aby projekty přispěly k dosažení uvedených cílů, bez ohledu na to, zda projekty realizuje veřejný nebo soukromý sekotr.
Nový bod 6 je motivován potřebou učit se z nejlepších zkušeností, které byly vyvíjeny pro venkov v rámci Strukturálních fondů, což by mělo vést k lepší organizaci a založení PAS na začátku programového období.
Doporučení 25
Článek 54
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Způsobilost výdajů1.Výdaje jsou způsobilé na příspěvek z fondu, pokud příjemci vznikly tyto výdaje v souvislosti s prováděním operace v době mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2015.
U spolufinancovaných operací není možné, aby byly dokončeny před zahájení lhůty, kdy mají na pomoc nárok.2.Výdaje mají nárok na příspěvek z fondu pouze pokud byly vynaloženy na operace, o nichž rozhodl řídící orgán na základě dotčeného operačního programu, nebo na vlastní odpovědnost v souladu s kritérii předem stanovenými sledovacím výborem.Nový výdaj předložený během přezkumu operačního programu má nárok na podporu od data, kdy Komise přijme žádost o změnu operačního programu.3.Pravidla, kdy výdaje mají nárok na příspěvek, se stanoví na úrovni státu, s výhradou výjimek stanovených v tomto nařízení.4.Následující výdaje nemají na podporu nárok:(a)DPH,(b)úroky z půjček,(c)nákup půdy za částku vyšší než 10 % celkových výdajů na dotčenou akci, které nárok na podporu mají,(d)náklady na ubytování.5.Ustanovení článku 45 jsou nedotčena ustanoveními odstavců 1 až 3 tohoto článku. _BAR_ Způsobilost výdajů1.Výdaje jsou způsobilé na příspěvek z fondu, pokud příjemci vznikly tyto výdaje v souvislosti s prováděním operace v době mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2015.
U spolufinancovaných operací není možné, aby byly dokončeny před zahájení lhůty, kdy mají na pomoc nárok.2.Výdaje mají nárok na příspěvek z fondu pouze pokud byly vynaloženy na operace, o nichž rozhodl řídící orgán na základě dotyčného operačního programu, nebo na vlastní odpovědnost v souladu s kritérii předem stanovenými sledovacím výborem.Nový výdaj předložený během přezkumu operačního programu má nárok na podporu od data, kdy Komise přijme žádost o změnu operačního programu.3.Pravidla, kdy výdaje mají nárok na příspěvek, se stanoví na úrovni státu, s výhradou výjimek stanovených v tomto nařízení.4.Následující výdaje nemají na podporu nárok:(a)DPH.,(b)úroky z půjček,(c)nákup půdy za částku vyšší než 10 % celkových výdajů na dotčenou akci, které nárok na podporu mají.(d)náklady na ubytování.5.Ustanovení článku 45 jsou nedotčena ustanoveními odstavců 1 až 3 tohoto článku. _BAR_
Odůvodnění:
Podniky, které neplatí DPH, by měly mít možnost přijímat příspěvek včetně DPH.
Náklady na ubytování by měly být zahrnuty, pouze pokud jsou opravdu vynaloženy v souvislosti se specifickými projekty, které jsou způsobilé pro financování.
Doporučení 26
Článek 63
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
c)prověřuje výsledky provádění programu, zejména jak jsou plněny cíle stanovené pro každou prioritu a hodnocení v mezidobí uvedená v článku 48; _BAR_ c)prověřuje výsledky provádění programu, zejména jak jsou plněny cíle stanovené pro každou prioritu a hodnocení v mezidobí uvedená v článku 48 a případně provede přesun mezi jednotlivými položkami rozpočtu, aby se zajistilo dosažení cílů; _BAR_
Odůvodnění:
To přispěje ke zjednodušení procesu.
Doporučení 27
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o finančním nástroji pro životní prostředí (LIFE+)
(2005/C 231/11)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM NA návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o finančním nástroji pro životní prostředí (LIFE+) KOM(2004) 621 v konečném znění – 2004/0218 (COD)
S OHLEDEM NA rozhodnutí Evropské komise ze dne 1. října 2004 požádat ho k tomuto tématu o konzultaci v souladu s článkem 175.1, odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S OHLEDEM NA rozhodnutí svého předsedy ze dne 26. května 2004 pověřit vypracováním tohoto stanoviska Komisi pro udržitelný rozvoj;
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: "Financování programu Natura 2000" KOM(2004) 431 v konečném znění;
S OHLEDEM NA své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o Šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí "Životní prostředí 2010 – naše budoucnost, naše volba" a k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, jímž se vytváří akční program Společenství pro životní prostředí na období 2001–2010 KOM(2001) 31 v konečném znění – CdR 36/2001 fin [1];
S OHLEDEM NA jeho stanovisko ke sdělení Evropské komise "Vytváření naší společné budoucnosti.
Politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie na období 2007– 2013" KOM(2004) 101 v konečném znění – CdR 162/2004 fin;
S OHLEDEM NA svůj návrh stanoviska (CdR 253/2004 rev.1) přijatý dne 1. března 2005 Komisí pro udržitelný rozvoj (zpravodajka: paní Michèle EYBALIN, členka zastupitelstva regionu Rhône-Alpes (F, SES);
přijal jednohlasně toto stanovisko na svém 59. plenárním zasedání ve dnech 13. a 14. dubna 2005 (zasedání dne 14. dubna).
Názory a doporučení Výboru regionů
1. Obecné úvahy
VÝBOR REGIONŮ
1.1 sdílí názor Evropské komise, podle nějž nelze nástroj LIFE+ analyzovat odděleně od celkové změny definice finančních příspěvků EU a podmínek provádění různých součástí evropské politiky životního prostředí; nicméně se domnívá, že by bývalo bylo vhodné vyhotovit:
- úplný přehled finančních příspěvků Společenství ve prospěch životního prostředí, jehož součástí by bylo zhodnocení výhod a dopadu těchto finančních příspěvků z hlediska jejich vlastních cílů a z hlediska obecných cílů jednotlivých akčních plánů Společenství pro životní prostředí;
- zhodnocení evropské přidané hodnoty u projektů financovaných těmito různými programy (na jedné straně programy řízené přímo GŘ pro životní prostředí, na druhé straně programy spadající do ostatních typů financování Společenstvím) a zhodnocení jejich souvislosti s projekty podporovanými GŘ ENVI.
1.2 domnívá se, že Evropská komise měla návrh nařízení LIFE+ doplnit o analýzu potřeb financování v souvislosti s územním prováděním jednotlivých priorit politiky životního prostředí Společenství a o hodnocení těchto příspěvků s ohledem na princip subsidiarity.
1.3 oceňuje snahu Evropské komise o zjednodušení při provádění jediného nástroje financování, ale upozorňuje, že v současnosti je obtížné zjistit skutečné potřeby financování projektů v oblasti životního prostředí různými finančními nástroji, které budou zavedeny v období 2007–2013, a rovněž upozorňuje, že je třeba různé typy financování koordinovat tak, aby byly pokryty jednotlivé priority a způsoby poskytování finančních příspěvků Společenstvím.
1.4 bere na vědomí, že projekty dosud financované z kapitol LIFE Životní prostředí (projekty týkající se životního prostředí v hospodářství) a LIFE Třetí země již nebude možné financovat prostřednictvím programu LIFE+, a žádá, aby bylo upřesněno a zajištěno vložení kapitoly věnované životnímu prostředí do programů "Konkurenceschopnost a inovace" a "Nástroj sousedství", v jejichž rámci by tyto projekty mohly být v období 2007–2013 financovány.
1.5 domnívá se, že všechny výše uvedené aspekty jsou nezbytným předpokladem, bez nějž nelze navrhnout obsah a způsob financování projektů, které budou v souladu s hlavními osami evropské politiky životního prostředí (a činnost Evropské agentury pro životní prostředí); bez zohlednění těchto aspektů se bude na návrh nařízení LIFE+ pohlížet spíše jako na produkt finančního inženýrství, jehož logiku lze jen obtížně pochopit, a předkladatelé projektů z něj nebudou schopni zřetelně vyčíst priority Společenství a možnosti začlenění jejich iniciativ do těchto priorit.
1.6 varuje před tím, že v návrhu LIFE+ se podporují již jen studie, koncepce a plány a že konkrétní prováděcí opatření již nemohou být financována z prostředků programu LIFE.
Integrace všech tematických priorit, o kterou se Komise snaží (strukturální fondy a fond pro rozvoj venkova), má za negativní následek skutečnost, že ekologické projekty musí soutěžit s ostatními úkoly.
2. Obsah a způsob provádění LIFE+
VÝBOR REGIONŮ
2.1 je znepokojen deklarovanou snahou Evropské komise podstatnou část tvorby programů a rozpočtu (ve výši 75 až 80 % nástroje) LIFE+ decentralizovat na jednotlivé členské státy, aniž by text návrhu definoval způsob a podmínky této "decentralizace".
2.2 varuje před tím, aby se snaha o zjednodušení a pružnost, která je důvodem návrhu nařízení, nezměnila v opětné převedení politiky životního prostředí Společenství na národní úroveň, a poukazuje na to, že je to vůbec poprvé, kdy je velký program podporující jednu z nejdůležitějších vnitřních politik Evropské komise takto převáděn na národní úroveň, aniž by to přitom bylo nutné, neboť evropské finanční prostředky na působení ve prospěch životního prostředí na místní úrovni již existují.
2.3 nepovažuje za vhodné, že u všech aspektů vymezujících rámec financovaných akcí je odkazováno na víceletý strategický program a na roční pracovní programy, a v této souvislosti zdůrazňuje, že způsob financování (výše grantů, akce a kritéria způsobilosti) není v návrhu nařízení upřesněn.
2.4 žádá o vyjasnění toho, co znamená pojem evropské přidané hodnoty a jak by se tento cíl měl promítnout do typu a výběru projektů, které budou podpořeny programem LIFE+, případně jiným použitelným financováním ze strany Společenství; v této souvislosti zdůrazňuje nutnost vytvořit určitý počet objektivních kritérií a zabývat se možností modulace ve vztahu ke zřetelné evropské přidané hodnotě.
2.5 poukazuje na to, že v třetí části důvodové zprávy návrhu je zmíněna snaha vytvořit z LIFE+ zjednodušený a přiměřený nástroj, a přeje si, aby se tato přiměřenost důsledně dělila mezi všech pět hlavních os financování, přičemž bez ohledu na rozpočtové nároky by se z programu LIFE+ neměl stát nástroj jen jedné části politiky životního prostředí Společenství; tato důslednost by měla platit jak pro obě víceletá programová období na úrovni Společenství (2007–2009 a 2010–2013), tak pro případnou tvorbu programů na národní úrovni.
2.6 v této souvislosti žádá, aby Komise prostudovala důsledky a proveditelnost zavedení minimální výše závazků pro každou prioritní osu.
2.7 vyjadřuje velký zájem o zachování priorit a možností financování některých projektů, zejména financování vytváření a správy stanovišť a sítě NATURA 2000, jakož i projektů ke zlepšení ekologického stavu povrchových vod, je toho názoru že finanční nástroje předpokládané v rámci finančního výhledu pro roky 2007-2013 nezaručují odpovídající spuštění sítě a žádá Evropskou komisi, aby vyjasnila členění a výši volných (rezervovaných) prostředků v ostatních finančních nástrojích (EZFRV, ERDF) kromě LIFE+, které by tyto projekty mohly financovat.
2.8. žádá Komisi zejména o to, aby významně zvýšila plánovaný finanční rámec pro LIFE+, který ročně obnáší 300 milionů EUR, aby se dostálo všem požadavkům a aby se zaručilo minimální procento, které bude věnováno na spuštění sítě NATURA 2000.
2.9 vyjadřuje pochybnost nad kapitolou "Provádění a správa", jejímž cílem je zlepšit "znalostní základnu" pro rozvoj a provádění politiky životního prostředí; aniž by zpochybňoval tuto potřebu, domnívá se, že takové financování spadá především do činnosti Evropské agentury pro životní prostředí (EEA).
2.10 vyzývá proto Evropskou komisi, aby lépe definovala akce předpokládané v tomto rámci a jejich koordinaci s iniciativami a rozpočty EEA.
3. Zapojení místních a regionálních samospráv do provádění LIFE+
VÝBOR REGIONŮ
3.1 se domnívá, že výdaje vynaložené na zlepšování stavu životního prostředí v průběhu příštího finančního výhledu by měly zaručit efektivní, účinné a doplňkové akce vedené na úrovni EU tak, aby podněcovaly akce na národní, regionální nebo místní úrovni, a zdůrazňuje, že největší část těchto výdajů připadá na regionální a místní úroveň a že regionální a místní orgány jsou hlavními podílníky na tomto financování.
3.2 se domnívá, že LIFE+ by neměl být jen doprovodným nástrojem tohoto financování, ale že stejně jako u projektů financovaných současným nástrojem LIFE by se mělo jednat o financování zaměřené na iniciativy, které přinášejí v oblasti politiky životního prostředí Společenství konkrétní evropskou přidanou hodnotu.
3.3 přikládá velký význam podílu místních a regionálních orgánů na vypracování a provádění programů financování v oblasti životního prostředí; vyjadřuje nicméně své znepokojení nad tím, že tato úloha není jasně a výslovně vymezena v návrhu nařízení přesto, že Komise chce přistoupit k podstatné decentralizaci tvorby programů a řízení LIFE+.
3.4 je toho názoru, že některé podmínky provádění nástroje LIFE+ by měly být upřesněny, zvláště co se týče způsobu, jímž by LIFE+ zajišťoval mechanismus spolufinancování s členskými státy, s regionálními nebo místními orgány a s jinými veřejnými či soukromými subjekty, a v této souvislosti zdůrazňuje, jak je obtížné získat prostředky od více účastníků (zvláště ze soukromého sektoru) na málo finančně rentabilní projekty v oblasti životního prostředí jen na základě čistě voluntaristického přístupu.
3.5 v této souvislosti žádá, aby byly prozkoumány pružné metody partnerství a aby byl zaveden přístup založený na tripartitním modelu, který se zaměří na způsob práce na základě smluvní činnosti, jež by místní a regionální zastupitelstva zapojila do plnění politických cílů, tak aby prováděcí mechanismy získaly na dynamice.
Stanovisko Výboru regionů ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů eZdraví – vytváření lepší zdravotní péče pro evropské občany: Akční plán pro evropskou oblast eZdraví
(2005/C 71/08)
VÝBOR REGIONŮ,
vzhledem ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k tématu eZdraví – vytváření lepší zdravotní péče pro evropské občany: Akční plán pro evropskou oblast eZdraví (COM(2004)356 final),
vzhledem k tomu, že se dne 30. dubna 2004 Evropské komise rozhodla konzultovat Výbor regionů v této věci podle čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství,
vzhledem k rozhodnutí předsedy ze dne 8. září 2004 pověřit Komisi pro kulturu a vzdělávání, aby vypracovala stanovisko k této věci,
vzhledem k návrhu stanoviska 256/2004 Rev.1, který byl přijat 22. září 2004 Komisí pro kulturu a vzdělávání, (Zpravodaj: pan Olivier Bertrand, starosta Saint-Silvain-Bellegarde (Francie/ELS)
jednomyslně přijal na svém 57. plenárním zasedání, které se konalo ve dne 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání dne 17. listopadu) následující stanovisko
1. Stanovisko Výboru regionů
Úvod
1.1 E-Zdraví, jenž je obecně popsáno v Úvodu sdělení Komise, má potenciál poskytovat lepší zdravotní péči efektivně a ekonomicky.
Klíčovým úspěchem ovšem bude zajištění důvěry občanů v to, že všechny aspekty e-Zdraví, které pro ně mají důsledky, jsou určeny k tomu, aby upřednostnily jejich zájmy.
Proto bude velmi důležité, aby se zástupci organizací, které zastupují pacienty a občany, účastnili na vytváření produktů, systémů a služeb e-Zdraví.
V souvislosti se systémy, které byly vytvořeny pro specifické skupiny pacientů, by se měli zapojit zástupci příslušných podpůrných skupin.
V centru pozornosti občanů bude otázka důvěrnosti osobních lékařských záznamů.
1.2 Heslo "zdravotnická služba orientovaná na občany" musí být prosazováno při praktické realizaci politik a nesmí zůstat pouze jako popis záměru v politických dokumentech.
1.3 Zkušenost ze zavádění systémů e-Zdraví jasně ukázala na potřebu zapojení zdravotníků od samého počátku diskuse o jakémkoli projektu e-Zdraví určenému k jejich používání.
1.4 Pro získání a udržení důvěry veřejnosti bude mít také zásadní význam otázka záruky kvality ověřených (Websealem) informačních systémů e-Zdraví.
Získání důvěry by mělo být klíčovým bodem při podporování občanů, aby používali prameny, které poskytují spolehlivé, vyrovnané a nestranné informace a rady, namísto pramenů, které nabízí špatné, a dokonce nebezpečné informace, většinou z komerčních důvodů [1].
2. Výzvy a očekávání, kterým budou čelit evropské sektory zdraví, a role e-Zdraví
2.1 Dostupnost služeb: Sdělení uvádí, že do roku 2051 bude téměř 40 % populace Unie starší 65ti let.
Mladší část této věkové skupiny budou tvořit lidé, kteří budou žít a pracovat v elektronickém prostředí, a lze předpokládat, že budou s e-Zdravím obeznámeni a spokojeni za předpokladu, že budou mít pozitivní zkušenosti s fungující nutnou kontrolou kvality.
Na počátku 21. století má však většina lidí ze starších věkových skupin jen velmi málo zkušeností s e-Zdravím a někteří z nich nemají ani dostatek dovedností v oblasti informačních technologií, které jsou zapotřebí k dosažení maximálního užitku z rozvoje e-Zdraví.
Jsou to však právě tito lidé, kteří budou s velkou pravděpodobností potřebovat stále větší dostupnost lékařských služeb.
Proto musí fungovat takové systémy, které zajistí, aby zájmy těchto lidí nebyly dotčeny.
V období několika let bude tedy zapotřebí poskytnou občanům jiné komunikační kanály, například telefon.
Měly by být k dispozici také tištěné informace.
2.2 Předpokládáme, že Výbor, který se sešel pod záštitou Generálního ředitelství pro zaměstnanost a sociální věci, zkoumá e-Zdraví, včetně "digitální propasti", rozdílů mezi městem a venkovem a otázek týkajících se vzdělávání a školení zdravotníků a občanů.
Pro úspěšnou realizaci e-Zdraví bude klíčové vyřešení těchto problémů.
2.3 Technologická infrastruktura: Sdělení poukazuje na potřebu opatření k "zavedení širokopásmových sítí v telekomunikacích."
Některá stávající širokopásmová připojení na internet nejsou v současné době v některých oblastech dostatečně silná, což má závažné důsledky pro nemocnice a zdravotníky v oblasti základní péče v takových oblastech.
Některé aspekty telemedicíny, jako je přenos rentgenových paprsků, by byly velmi nejisté, ne-li nemožné.
Na venkově nebo v řídce osídlených oblastech, kde jsou stávající širokopásmová připojení poměrně slabá, jsou vzdálenosti mezi zařízeními zdravotní péče větší než v jiných oblastech, a tím se také zvyšuje potenciální přínos aplikací e-Zdraví.
Kromě toho, jestliže si místní poskytovatelé zdravotní péče přejí, aby byly informace místním obyvatelům k dispozici on-line, je důležité, aby takoví obyvatelé měli spolehlivou technologickou infrastrukturu k poskytování rychlého přístupu.
2.4 Je tedy nutné učinit investici do nezbytného zařízení, aby bylo zajištěno, že příslušná technologická infrastruktura je připravena pro všechny dotčené subjekty a že všichni mají přístup ke službám e-Zdraví.
Investice by mohla pocházet z fondů soudržnosti a/nebo strukturálních fondů EU a eventuálně prostřednictvím Evropské investiční banky.
2.5 Posílení spotřebitelů zdravotnických služeb – pacienti a zdraví občané: Sdělení poukazuje na podporu, kterou lidé nyní potřebují při zvládání jejich vlastních nemocí, rizik a životních stylů, a na fakt, že lidé aktivně vyhledávají informace týkající se jejich lékařského stavu.
Stručně řečeno, lidé se v současné době chtějí spolupodílet na rozhodnutích týkajících se léčby se svými zdravotníky.
2.6 Užívání léků je zdaleka nejběžnějším zásahem při léčení nemocí a má ochraňovat občany před závažnými lékařskými případy jako jsou ischemické choroby srdeční nebo mrtvice.
Zveřejněný návrh "cestovní mapy" Evropské lékové agentury (European Medicines Agency (EMA)) vyjadřuje přání, aby byla vytvořena databáze EMA, která by obsahovala všechny léky, kterým bylo uděleno marketingové oprávnění v kterémkoli členském státě EU, a to podle centralizovaného postupu.
Návrh by měl být realizován, co nejdříve to bude prakticky možné.
Lidé, kteří chtějí získat informace o lécích prostřednictvím internetu, by měli být podporováni v tom, aby používali databázi EMA jako svůj prvotní zdroj, protože poskytované informace budou objektivní, spolehlivé a vědecky prokázané.
2.7 Všechny "ověřené" internetové stránky o lékařských produktech a léčbách by měly obsahovat zřetelné varování pro uživatele, aby se o údajích nebo jakýchkoli zdravotních problémech poradili se svým lékařem nebo farmaceutem.
Zpráva WHO pro rok 2003 "Dodržování dlouhodobých terapií – důkaz pro činnost" poukázala na významné problémy, které vznikají v důsledku nedodržování doby dlouhodobého léčení u chronických zdravotních stavů.
Neznamená to pouze plýtvání zdroji, avšak také hrozbu pro budoucí zdraví daného jednotlivce.
2.8 Nedávný výzkum ukázal [2], že se lidé většinou pozitivně rozhodnout přestat s užíváním léků spíše než, že na to jednoduše zapomenou.
Zpráva WHO také ukázala, že se důvody pro nedodržování liší, častou příčinou jsou však nepříjemné vedlejší účinky.
Všechny iniciativy e-Zdraví, které poskytují informace o lécích a medicínských léčbách, by tento fakt měly vzít v úvahu spolu s pozitivním přístupem podporujícím dodržování doby léčení.
2.9 Ze zprávy WHO vyplynul závěr, že "zvýšení účinnosti zásahů, při kterých je dodržena doba léčby, může mít mnohem větší dopad na zdraví populace než jakékoli zdokonalení v oblasti konkrétní zdravotní péči."
V době, kdy je vyvíjen tlak na zdroje zdravotní péče, by se měly příslušné iniciativy e-Zdraví soustředit na zlepšení dodržování doby léčení.
2.10 Sdělení klade důraz na zlepšení kvality péče a bezpečnosti pacientů, která může být výsledkem přístupu k "úplným a bezpečným elektronickým lékařským záznamům".
Dilema však zůstává, jakým způsobem udržet důvěru pacienta v bezpečnost a důvěrnost lékařských záznamů a zároveň zajistit, aby byly všechny nezbytné údaje k dispozici všem zdravotníkům, kteří poskytují zdravotní péči jednotlivcům, a tím jim umožnit, aby poskytovali nejlepší možnou kvalitu péče.
Problém udržení důvěry veřejnosti v souvislosti s důvěrností údajů bude pravděpodobně obtížnější při poskytování přeshraniční zdravotní péče.
Sdělení otevírá možnost pro provedení studie, která se bude zabývat konkrétním problémem ochrany dat v kontextu e-Zdraví, což by mělo být prioritou.
2.11 Podpora zdravotnických úřadů a zdravotnických manažerů: Sdělení uvádí, že e-Zdraví otevírá nové příležitosti pro lidi, kteří žijí v odlehlých oblastech s omezenou nabídkou služeb zdravotní péče, a rovněž pro "okrajové skupiny", jako jsou lidé s různým stupněm postižení.
K realizaci ovšem dojde pouze pokud se bude provedena potřebná investice technologické infrastruktury v odlehlých oblastech všude tam, kde je to zapotřebí.
Bude nutné také školení občanů.
3. Současný stav
3.1 Hlavní úkoly pro širší realizaci: Další zásadní otázkou je, jak uvádí sdělení, interoperabilita, která, má-li být vyřešena, bude vyžadovat mnohem pozitivnější přístup než doposud.
Dosažení uživatelské přívětivosti by vzhledem k potřebné investici nemělo činit potíže.
O otázkách důvěrnosti a bezpečnosti se v tomto stanovisku již hovořilo.
3.1.1 Ustanovení obsažené v obecné směrnici na ochranu dat, jenž má za cíl vytvoření kodexu chování pro odborné oblasti jako je zdravotnictví, by mělo být chápáno jako naléhavá záležitost, zejména v souvislosti s řešením otázek důvěrnosti a bezpečnosti.
3.1.2 Kromě záruky důvěrnosti, bude občany také zajímat, zda budou chráněna jejich práva na náhradu, pokud se objeví problémy pro poskytování přeshraničních služeb.
Diskuse o návrhu směrnice ke službám na vnitřním trhu (COM (2004) 2 final) ukazuje, že pojištění odpovědnosti velmi liší v různých členských státech.
Pojišťovací společnosti poukázaly na to, že požadavek povinného pojištění odpovědnosti zdravotníků je ve vztahu k některým lékařským profesím nemožný, a tudíž nemohou získat přijatelnou pojistnou záruku.
Pak by takoví zdravotníci buď museli přestat poskytovat své služby nebo by postupovali protiprávně.
Tento problém musí být vyřešen, mají-li mít občané důvěru ve využívání přeshraničních služeb e-Zdraví.
3.2 Otázka kvalifikace osob, které nabízí přeshraniční lékařské služby, je také záležitostí občanů, jak ukázala diskuse k navržené směrnici o vzájemném uznávání odborných kvalifikací (COM(2002) 119 final).
Je velice důležité, aby služby e-Zdraví nebyly využívány k obcházení vnitrostátních právních předpisů, což znamená, že regulatorní úřady v hostitelském členském státě musí vědět o tom, že zdravotník z jiného členského státu nabízí určitou službu, a musí být obeznámeny s kvalifikací dotyčného zdravotníka, který má licenci k výkonu své profese, a musí vědět, že mu nebyly uloženy disciplinární sankce.
Občané chtějí mít jistotu, že zdravotníci z jiných členských států, kteří jim poskytují služby, splňují stejné podmínky požadované v jejich členském státě.
Pokud mají mít občané důvěru ve využívání služeb e-Zdraví, musí text dotyčná směrnice nalézt řešení.
3.3 Jedním z příkladů, který by pomohl zvýšit bezpečnost a právní jistotu, je elektronický formulář receptu.
V současné době neexistuje žádný standardní formát papírových receptů v celé EU, což je další věc, která způsobuje potíže pacientům, kteří žádají o vydání léků v jiném členském státě, než byl recept vydán.
Jak se zdá, je tedy vhodnější prověřit standardizaci elektronických formátů předpisů, pokud jsou elektronické služby předpisování léků ještě v začátcích, než čekat do doby, kdy budou systémy v jednotlivých členských státech již fungovat.
Zástupci lékařských, zubních a farmaceutických profesí z EU by měli být vyzváni ke spolupráci na této iniciativě.
3.4 Jak sdělení dále uvádí, občané dávají přednost službám, které jsou šity na míru jejich potřebám a požadavkům, a současně vědí, že jejich právo na soukromí je chráněno.
Panuje všeobecná shoda, že by zavádění systémů a služeb e-Zdraví probíhalo rychleji, kdyby byly zohledněny potřeby a zájmy uživatelských komunit (zdravotníků, pacientů a občanů).
Proto by měli být do projektů e-Zdraví také zapojeni zástupci uživatelských skupin, budou totiž také s největší pravděpodobností uživatelé a propagátoři e-Zdraví.
Lidé, kteří tyto projekty plánují, by měli mít na paměti, že každá zainteresovaná skupina může vetovat realizaci jakéhokoli projektu, není-li považován za prospěšný.
3.5 Riziko, že části komunity uvedené v podkapitole s názvem Přístup všech lidí k e-Zdraví by mohly být vyloučeny z možností, které e-Zdraví nabízí, musí být přednostně eliminováno, pokud se nemají lidé z těchto již znevýhodněných skupin cítit ještě více znevýhodněni.
E-Zdraví, pokud bude řádně poskytováno, pro ně může představovat velmi důležitý prvek pro poskytování lepší zdravotní péče.
4 Směřujeme k evropské oblasti e-Zdraví: problémy a opatření
4.1 Cíle uvedené k otázkám vzneseným ve sdělení budou dosaženy pouze za předpokladu, že se je členské státy zavážou zcela splnit, že všechny dotčené subjekty, včetně zástupců pacientů, občanů a profesí, budou úzce zapojeni od samého počátku jak na národní úrovni, tak na úrovni Společenství, že bude prováděna pečlivá a důsledná kontrola dosahování stanovených cílů a že bude provedena nutná investice do technologické infrastruktury.
Velmi to přispěje při budování důvěry občanů ve využívání služeb e-Zdraví a při podpoře jejich dalšího rozvoje.
Bez jejich podpory bychom dosáhli velmi málo.
Výbor regionů se nevyjádřil ke všem podkapitolám v této části sdělení.
4.2 Problém č. 1: řešení společných úkolů: (Bod 4.2.1 sdělení) Je důležité, aby členské státy a Komise uvažovaly o otázce finanční náhrady za služby poskytované obyvatelstvu přeshraničních oblastí.
Lze si skutečně představit případ, kdy pacient žijící v blízkosti hranice zjistí, že nejbližší odborník, který je mu podle něj schopen poskytnout případné další stanovisko a to prostřednictvím telekonzultace, jak je uvedeno v ustanovení 4.3.2 sdělení, pracuje v nemocnici jiného členského státu, než je ten, ve kterém má pacient trvalý pobyt.
Pro tyto obyvatele by bylo zřejmě těžko pochopitelné, proč neexistuje žádné nařízení a takové předpisy by měly být upraveny podle předpisů v každém členském státě.
4.2.1 (Bod 4.2.3 sdělení) V souvislosti s mobilitou pacientů bude velmi důležité dosažení společného přístupu k identifikátorům pacienta, jak je uvedeno v ustanovení 4.2.2.1, a jistoty, že fungují přísné kontroly, jejichž cílem je záruka kvalifikace zdravotníků, kteří nabízí své služby v členských státech.
4.2.2 (Bod 4.2.4 sdělení) Zde Výbor regionů opakuje své dřívější prohlášení, že finanční podpora Společenství bude zásadním prvkem urychlení rozvoje širokopásmových komunikací v místech, která v tomto ohledu trpí nedostatkem.
4.2.3 (Bod 4.2.7 sdělení) Sdělení Komise uvádí, že záruka odpovědnosti za produkty a služby e-Zdraví "by byla prospěšná".
Výbor regionů se domnívá, že by tato slova měla být nahrazena slovy "je zásadní", pokud mají mít pacienti důvěru ve využívání produktů a služeb e-Zdraví a tuto důvěru si udržet.
Komise by si pro zajištění nutného rámce větší právní jistoty měla spolu s členskými státy stanovit dřívější datum než rok 2009.
4.3 Problém 2: Pilotní projekt: urychlení prospěšné realizace
4.3.1 (Bod 4.3.1 sdělení) Výbor regionů vítá iniciativu Komise spolufinancovat stanovení souboru kritérií kvality pro internetové stránky týkající se zdraví.
Vlády a zdravotníci by měli uskutečnit dlouhodobé kampaně s cílem podpořit občany, aby dávali přednost používání stránek s "webseal" před jinými stránkami.
Bude důležité, aby tyto stránky byly formálně a nepřetržitě monitorovány s cílem zajistit nepřetržité dodržování kritérií kvality.
4.3.2 (Bod 4.3.3 sdělení) Výbor regionů vítá zavedení evropské karty zdravotního pojištění.
Návrh evropské karty zdravotního pojištění by měl při svém zavádění začlenit informace o kartě zdravotního pojištění spolu s dalšími hlavními zdravotními informacemi, pokud by si to pacient přál.
Pacient by pak měl umožnit jednotlivým zdravotníkům přístup k příslušným údajům, aby jim bylo umožněno poskytnout zdravotní péči nejvyšší kvality.
Zde se opět dostává do popředí význam zajištění interoperability elektronické technologie.
Mělo by se zajistit, že určité údaje, které mohou být zneužity, nejsou pro zdravotní pojišťovny dostupné.
4.3.3 (Bod 4.4.1 sdělení) Zřízení fóra o e-Zdraví na vysoké úrovni, které bude podporovat Komisi, poskytne ideální příležitost k upevnění důvěry tím, že všechny zainteresované subjekty budou do projektu zapojeny od samého začátku.
Počítá se s tím, že fórum založí pracovní skupiny ke konkrétním tématům, z nichž by jedním měla být samozřejmě interoperabilita.
Mezi fórem e-Zdraví a pracovní skupinou na vysoké úrovni zabývající se zdravotnictvím a lékařskými službami, která má být vytvořena v souladu se sdělením Komise k mobilitě pacientů, by měl být velmi úzký vztah.
5. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
5.1 Doporučuje, aby byla poskytnuta finanční podpora prostřednictvím strukturálních fondů/fondů soudržnosti EU nebo prostřednictvím Evropské investiční banky, aby byla zajištěna potřebná účinnost širokopásmových komunikací na místech, která by jinak v tomto ohledu trpěla nedostatkem.
5.2 Doporučuje, aby byl za pomoci Komise a ve spolupráci s členskými státy přednostně vyřešen problém udržení důvěry veřejnosti v důvěrnost osobních lékařských údajů tím, že se bude veřejnost obeznámena s výhodami spočívajícími ve sdílení příslušných informací zdravotníky, kteří jsou zapojeni do léčby pacienta.
5.3 Doporučuje, aby byli zástupci pacientů, občanů a zdravotnických profesí zapojeni od samého počátku do všech návrhů týkajících se projektů e-Zdraví.
5.4 Doporučuje, aby byla přijata pozitivní opatření k zajištění toho, že zejména zájmy představitelů starších věkových skupin a jiných citlivých skupin, budou konkrétně řešeny v souvislosti se všemi projekty e-Zdraví a že na několik let budou poskytnuty alternativní prostředky hledání informací a rad.
5.5 Doporučuje, aby si Komise, která má ve spolupráci s členskými státy poskytnout potřebný rámec pro větší právní jistotu v souvislosti s produkty e-Zdraví a odpovědností za poskytované služby, stanovila dřívější datum pro splnění svých úkolů než rok 2009.
5.6 Doporučuje, aby byl přednostně vyřešen problém náhrady výdajů za poskytnuté přeshraniční služby.
5.7 Doporučuje, aby vlády členských států a zdravotníci dlouhodobě propagovali občanům výhody používání internetových stránek "webseal" spíše než jiných stran.
5.8 Doporučuje, aby byl zaveden systém, který zajistí, že internetové stránky "webseal" nepřetržitě splňují kritéria kvality.
5.9 Doporučuje, aby služby e-Zdraví spojené s léčbou léky pozitivně řešily závažný problém nedodržování režimu takové léčby.
5.10 Doporučuje, aby byl vytvořen úzký vztah mezi fórem e-Zdraví a pracovní skupinou pro zdravotní péči a lékařské služby na vysoké úrovni, která má být založena v souladu se sdělením Komise k mobilitě pacientů.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Vysokorychlostní propojení Evropy: národní strategie širokopásmového připojení
(2005/C 71/13)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Vysokorychlostní propojení Evropy: národní strategie širokopásmového připojení COM(2004) 369 final,
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 13. května 2004 radit se na toto téma s Výborem regionů podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 20. dubna 2004 nařídit Komisi pro kulturu a vzdělání navrhnout stanovisko k tomuto tématu,
s ohledem na lisabonskou strategii udělat z Evropské unie "do roku 2010 nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomiku na světě založenou na znalostech, schopnou trvalého hospodářského růstu s více a lepšími pracovními místy a s větší sociální soudržností"
s ohledem na výzvu Evropské rady ze zasedání v Barceloně adresovanou Komisi, aby sestavila akční plán eEurope (elektronická Evropa), který se zaměří na "obecně rozšířenou dostupnost a používání širokopásmových sítí po celé Unii do roku 2005 a na rozvoj internetového protokolu IPv6 a bezpečnosti sítí a informací, eGovernment (elektronická správa), eLearning (elektronické vzdělávání), eHealth (elektronické zdravotnictví) a eBusiness (elektronické podnikání)" [1]
s ohledem na výsledný Akční plán eEurope 2005 přijatý v květnu 2002. Jeho novými hlavními cíli schválenými na zasedání Evropské rady v Seville byla stimulace používání a vytváření nových služeb [2].
Celkovým cílem je, aby Evropa měla do konce roku 2005 moderní on-line veřejné služby (eGovernment, eLearning, eHealth) a dynamické prostředí pro eBusiness na základě všeobecné dostupnosti širokopásmového přístupu za konkurenceschopné ceny a bezpečné informační infrastruktury.
s ohledem na předběžný návrh s stanoviska Evropského hospodářského a sociálního výboru Vysokorychlostní propojení Evropy: poslední vývoj v oblasti elektronických komunikací – COM(2004) 61 final [3],
s ohledem na sdělení Komise Vzájemně slučitelné poskytování celoevropských služeb elektronické správy veřejným institucím, podnikům a občanům (IDABC) COM(2003) 406 final – 2003/0147(COD);
s ohledem na své stanovisko k vyhodnocení programu IDA a k druhé fázi programu IDA (CdR 44/98 fin) [4];
s ohledem na vlastní návrh stanoviska CdR 257/2004 Rev.2 přijatý dne 22. září 2004 Komisí pro kulturu a vzdělání (zpravodaj: Tomaž Štebe, starosta obce Mengeš (SI/EPP)),
vzhledem k těmto důvodům:
1. Ambiciózní vysokorychlostní propojení, které zohledňuje rovná práva a nediskriminační a digitální příležitost pro celoevropskou informační infrastrukturu, musí hrát hlavní roli ve sjednocování celé Evropy, členských států EU i všech budoucích uchazečských států, tj. jejich měst a obcí, podniků a občanů;
2. Je důležité použít efektivní a moderní informační infrastrukturu pro nové i stávající podniky a modernizované veřejné služby;
3. Rovné příležitosti informační společnosti by měly být zařazeny mezi práva Evropanů týkající se připojení a služeb bez ohledu na typ uživatele, společenské postavení a lokalitu;
4. Informační infrastruktura by měla být ve společnosti chápána a řízena stejně jako výroba a rozvod vody a elektřiny.
přijal na svém 57. plenárním zasedání konaném ve dnech 17. – 18. listopadu 2004 (jednání dne 18. listopadu) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá výstižnost a jasnost analýzy a závěrů vypracovaných Komisí ve sdělení Vysokorychlostní propojení Evropy: národní strategie širokopásmového připojení, které úzce souvisí s předešlou analýzou a doporučeními ve sdělení Vysokorychlostní propojení Evropy: poslední vývoj v oblasti elektronických komunikací [5] a s opatřeními navrhovanými v dokumentu Akční plán eEurope 2005: aktualizace;
1.2. uznává, že výhody širokopásmového připojení hrají hlavní roli ve ekonomikách a společnostech.
Dřívější zkušenosti s významným zvýšením rozmístění a převzetí širokopásmového připojení jsou velmi povzbuzující.
Počet širokopásmových připojení se v EU s 15 členy v roce 2003 zdvojnásobil.
Stále zde však existuje rozdíl v porovnání s plánem eEurope a jeho cíli mimo městská centra a instituce, zvlášť ve venkovských a znevýhodněných nebo méně příznivých oblastech;
1.3 je přesvědčen, že aktualizace akčního plánu eEurope a rozšířené vysokorychlostní národní strategie širokopásmového připojení EU s 25 členy by měly stimulovat pokrok směřující k nejvyspělejší, nejdůvěryhodnější a bezprostřední evropské informační infrastruktuře (EII) pro veřejnou správu, podniky a občany;
1.4 požaduje, aby strategie a kroky týkající se informační infrastruktury, zvlášť výstavba základních komunikací – širokopásmových dálnic v městech a obcích – a rozvoj elektronických služeb (eServices) podpůrné infrastruktury, byly vysoce ambiciózní, aby braly v úvahu technologické a obchodní zájmy a aby byly financovány prostřednictvím místních, národních a evropských veřejných prostředků stejně jako (státní) silnice a dálnice nebo jiná základní infrastruktura
1.5 požaduje, aby Komise nadále stíhala protiprávní jednání nečinných regulátorů, kteří účinně nezakročují nebo nezakročují v přiměřeném časovém rámci proti dominantním sítím nebo službám a jejichž chování brání poskytování rovných příležitostí a účinné hospodářské soutěži v oblasti informační infrastruktury na národní a místní úrovni;
1.6 vítá Evropskou iniciativu pro ekonomický růst, schválenou Evropskou radou v prosinci 2003, která zdůrazňuje možnost využití veřejných prostředků, včetně strukturálních fondů, na zajištění všeobecné dostupnosti širokopásmového připojení, jak je již navrženo v dokumentu eEurope 2005 [6].
Nové projekty rychlého startu v rámci "digital divide" (digitální propast – nerovnoměrný přístup k ICT) urychlí zajištění širokopásmového připojení v méně příznivých oblastech, kde nelze uplatnit komerční důvody;
1.7 podporuje návrhy Komise na strukturální fondy Unie na podporu elektronických komunikací ve venkovských nebo znevýhodněných městských oblastech [7];
1.8 požaduje, aby politika Komise týkající se informační společnosti a informační infrastruktury propagovala a podporovala rozvoj inovačních služeb a postupů, které nahradí zastaralé technologie a zavedou nové konkurenceschopné a vyspělé komerční a veřejné elektronické služby pro podniky, občany i veřejnou správu;
1.9 Pozn.: Komise připravuje Zelenou knihu o partnerstvích veřejného a soukromého sektoru v Evropské unii.
[8];
1.10 podporuje vzdělávání a povzbuzování široké veřejnosti k využívání nových služeb a technologií; širokopásmové připojení by se mělo použít k poskytnutí nových a lepších služeb občanům.
1.11 vítá veřejnou intervenci v oblasti výstavby a rozvoje evropské informační infrastruktury ve prospěch konkurenceschopné evropské základny komerčních a obecně rozšířených veřejných služeb.
Elektronické služby vyvinuté s pomocí veřejných prostředků by měly hrát hlavní doplňující roli pro komerční investice, ulevit soukromým iniciativám a podpořit společnosti EU v celosvětové hospodářské soutěži;
1.12 vítá význam, který Evropská komise připisuje otázce bezpečné informační infrastruktury a zřízení Evropské agentury pro informační a síťovou bezpečnost (ENISA);
1.13 je příznivě nakloněn (nové) definici širokopásmového připojení podle ambiciózního chápání informační infrastruktury, jak je nastíněno v tomto stanovisku. V důsledku toho by měly být stávající aktivity a programy (eEurope, IST, IDA, eTEN…a DRM, IPR [9]) adekvátně objasněny, zjednodušeny, předefinovány a doplněny;
1.14 se domnívá, že definice "širokopásmového připojení" ve zprávě je dobrým východiskem, zejména: "…řada technologií, které byly vyvinuty na podporu poskytování inovačních interaktivních služeb, vybavených nepřetržitou funkčností, které zajišťují dostatečnou kapacitu pásma, jež se časem vyvíjí, a umožňují současné využívání hlasových i datových služeb";
1.15 navrhuje přidat k definici širokopásmového připojení, které je umožňující infrastruktura a vysokorychlostní komunikační síť, prvky důležitých nástrojů, utilit a mechanismů (platforma ovládacích prvků služeb EII) na podporu elektronických služeb pro on-line, bezpečnou a důvěryhodnou výměnu dat v reálném čase;
1.16 je příznivě nakloněn přidaným povinným specifikacím pro vysokorychlostní internet/širokopásmové připojení jako zpoždění, zotavení po poruše.
1.17 navrhuje zahájit novou iniciativu Digitální alternativní informační technologie (Digital Opportunity Information Technology – DOIT) pro všechny se zvláštní pozorností věnovanou méně rozvinutým oblastem, která zavede informační infrastrukturu a prostřednictvím financování vzdělávání, propagace a informační infrastruktury bude podporovat současné nebo zavede nové hospodářské činnosti
1.18 přesvědčuje místní úřady, aby při (pře)stavbě ulic a silnic navrhovaly a budovaly sdělovací kabely a podzemní potrubí nebo je instalovaly spolu s ostatní kabeláží a komunálními potrubími (pouliční osvětlení, silové kabely) jako dlouhodobou investici;
1.19 přesvědčuje místní úřady a Evropskou komisi, aby vyhodnotily model, kdy informační infrastrukturu vybuduje, vlastní a udržuje jedna společnost (nebo místní úřad či úřady).
Poskytovatelům více služeb by pak bylo umožněno využívat infrastrukturu na rovném principu.
Hlavním cílem této strategie by bylo posílit cenovou konkurenci a kvalitu poskytovatelů služeb, protože všichni budou mít stejné nediskriminační šance dostat se k zákazníkům.
1.20 je příznivě nakloněn zvýšení hospodářské soutěže: umožněním snadného a rychlého získání potřebných licencí na infrastrukturu a frekvenční pásma
1.21 je příznivě nakloněn normám a základním aplikacím (společné elektronické služby) se společnými (kompatibilními) datovými modely a datovými atributy, např. pro: vizualizační technologie GIS, 3D a VR pro územní plánování a obnovu/územní správa, správa nemovitého majetku a komunální infrastruktury, přístup k rozděleným a registrovaným veřejným databázím a jejich aktualizace, služby veřejných úřadů doma nebo na pracovišti, řízení dopravy: zácpy, mýtné, placení známek chytrými nekontaktními (mobilními) legitimacemi;
1.22 je příznivě nakloněn ambicióznějším cílům EII pro komunikaci/ propojitelnost/ propouštění/ dostupnost/ cenovou dostupnost:
a) připojení každého evropského konečného uživatele pomocí optických vláken s minimálním propouštěním 10 Mbps nebo více, obousměrné komunikace s výjimkou případů, kdy hospodárnost a optimální komunikace (geografie, potřeby uživatele) vyžadují jiná řešení, např. (vysokorychlostní) měděné dráty nebo pevný bezdrátový přístup (WFA)/satelitní přenos:
25 % - na konci roku 2006;
70 % - na konci roku 2010;
b) pásma a možnosti zajistit IP telefonii mobilním uživatelům – na konci roku 2006;
c) přiměřeného stanovení ceny nákladů na širokopásmové připojení s propouštěním 10 Mbps, bezpečných internetových a důvěryhodných transakcí, multimediální IP "telefonie", digitálního televizního/rozhlasového (multimediálního) vysílání (digitální práva nejsou v ceně) – na konci roku 2006;
1.23 je příznivě nakloněn následujícím strategiím evropské informační infrastruktury (EII):
a) on-line, spolehlivá, bezpečná, autentická a důvěryhodná výměna multimediálních dat a dokumentů – na konci roku 2006;
b) distribuovaný, interoperabilní, komplexní, hierarchický přístup k datům a jejich aktualizace – na konci roku 2007;
c) přístup do skutečných nebo simulovaných prostředí a k reálným procesům a jejich kontrola v reálném čase – na konci roku 2008;
1.24 je příznivě nakloněn platformám služeb EII:
a) interoperabilita certifikačních a ověřovacích systémů používaných v EU;
b) eMoney (elektronické peníze)/ePay (elektronické platby) s velmi dostupnými poplatky za transakce a vedení;
c) Elektronické zdravotnictví (eHealth), eLearning;
d) Připojené společenství: telemetrika, automatické řízení postupu práce, správa budov a zařízení.
1.25 je znepokojen, že většina tradiční "telefonické" komunikace pomocí měděných drátů zastarává nebo se dostává do velmi tvrdé hospodářské soutěže (volný přístup do místního okruhu).
Národní vlády nepodnikají nezbytnou restrukturalizaci a angažují se v diskriminačních činnostech vedoucích ke zpomalování realizace moderní informační infrastruktury.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doporučuje, aby Komise prosadila nařízení:
a) Dozor nad hospodářskou soutěží v oblasti sdílené infrastruktury a její prosazování na nediskriminační bázi založené na rovných nákladech pro všechny operátory nebo poskytovatele;
b) Národní regulační orgán (National Regulatory Authority – NRA), který umožní výběr frekvencí pro FWA a sníží licenční poplatky pro venkovské nebo méně příznivé oblasti;
2.2 doporučuje, aby Komise podporovala financování EII s následujícími záměry a prioritami:
a) pro výstavbu potrubí;
b) pro rozvoj platformy služeb;
c) pro kabelové a síťové vybavení ve venkovských a méně příznivých oblastech;
d) NRA, který sníží licenční poplatky pro méně příznivé oblasti;
2.3 doporučuje, aby Evropská komise v nadcházejícím dokumentu o strategiích vysokorychlostní komunikace (EU s 25 členy včetně nových kandidátských zemí), který bude vydán v říjnu 2004, zdůraznila význam ambiciózních a dalekosáhlých technických pokroků v evropské informační infrastruktuře.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí jednotný akční program v oblasti celoživotního učení
(2005/C 164/07)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí jednotný akční programu v oblasti celoživotního učení (COM(2004) 474 final – 2004/0153 (COD)),
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. července 2004 konzultovat Výbor regionů v této věci v souladu s článkem 265 odst. 1 a článkem 149 Smlouvy o založení Evropského společenství,
S ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru regionů ze dne 5. dubna 2004, kterým pověřil Komisi pro kulturu a vzdělávání, aby vypracovala stanovisko k této věci,
S ohledem na návrh stanoviska CdR 258/2004 rev.2, který Komise pro kulturu a vzdělávání přijala 7. prosince 2004, (Zpravodajka: paní Christina Tallberg, členka stokholmské Okresní rady (SE-PES)
a vzhledem ke:
jednomyslně přijal následující stanovisko na svém 58. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 23. – 24. února 2005 (schůze dne 23. února).
Obecný kontext
Komise sestavila návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí jednotný akční program v oblasti celoživotního učení a který obsahuje řadu odvětvových/specifických programů.
Jednotný program staví na současných programech Socrates a Leonardo da Vinci, na programu e-learning (elektronické vzdělávání), na iniciativě Europass a na různých opatřeních financovaných prostřednictvím akčního programu Společenství.
Návrh se zaměřuje na otázky důležité pro regionální a místní politiku, tj. pro základní úroveň, a proto Výbor regionu velmi zajímá.
Návrh Komise se však téměř výhradně zabývá úrovní EU a národní úrovní.
Dokument se pouze krátce dotýká místní a regionální úrovně a jejího významu pro podíl na vytváření a realizaci programu v Evropě.
Podle čísel, která zveřejnil Eurostat (2001), v průměru 19,6 % mladých Evropanů ve věku 18 a 24 let se neobjevuje v číslech týkajících se dalšího vzdělávání a odborného vzdělávání a 20 % – 30 % absolventů škol nepokračuje v žádném dalším vzdělávání ani odborném vzdělávání, odborného či obecného charakteru.
Ministři školství členských států a jejich protějšky z dalších 14 evropských zemí uvedli v Boloňské deklaraci ( 19. červen 1999), že evropská oblast vysokoškolského vzdělávání musí dosáhnout světové přitažlivosti, aby šla ruku v ruce s velkými evropskými úspěchy v oblasti kultury a vědy.
V souladu se závěry lisabonského zasedání Evropské rady (březen 2000) vyzvala Evropská rada, která se sešla ve Feira, členské státy, Radu a Komisi, aby zavedly jednotné strategie a praktická opatření na podporu celoživotního učení pro všechny.
V této souvislosti Komise přijala memorandum o celoživotním učení s cílem zahájit celoevropskou diskusi o komplexní strategii pro dosažení celoživotního učení na individuální a institucionální úrovni a ve všech oblastech veřejného a soukromého života.
Přístup k evropskému vzdělávání klade důraz na individuální učení.
Evropští ministři odpovědni za vysokoškolské vzdělávání u příležitosti jejich setkání v Praze dne 19. května 2001 zdůraznili, mimo jiné, význam větší přitažlivosti evropského vysokého školství pro studenty z Evropy a jiných částí světa.
Evropská rada, která se sešla ve Stokholmu (březen 2001), stanovila cíle evropských systémů vzdělávání a odborného vzdělávání.
Rada stanovila následující prioritní oblasti rozvoje pro implementaci pracovního programu Vzdělávání 2010: přístup k poradenství, zabezpečení kvality služeb, úloha poradenství při rozvoji lidských zdrojů a poradenství usnadňující mobilitu v oblasti studia a zaměstnanosti v Evropě.
K dosažení těchto cílů vypracovala Evropská rada v Barceloně (2002) pracovní program.
Návrh navazuje na sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o posílení spolupráce se třetími zeměmi v oblasti vyššího vzdělávání (COM(2001) 385 final)).
Bílá kniha o novém impulsu pro evropskou mládež se zaměřuje na potřebu flexibilního poradenství a poradenského systému pro mládež na podporu nepřetržitého přístupu k celoživotnímu a všeživotnímu učení.
V roce 2002 se Komise rozhodla učinit evropskou oblast celoživotního učení realitou.
Jedním z praktických výsledku, k nimž Komise dospěla ve spolupráci s Výborem regionů, jsou "Učící se regiony" (program Regionálních sítí celoživotního učení – R3L).
Projekt spojuje 120 regionů do 17 sítí a jeho cílem je vypracovat komplexní strategie celoživotního učení.
Ve sdělení k programům vzdělávání v Evropské unii po roce 2006 Komise zveřejnila své plány nových programů EU, včetně nového jednotného programu pro přeshraniční mobilitu a spolupráci v oblasti celoživotního učení pro členské státy EU, země EEA/EFTA a žadatelské země. Program zahrnuje jak všeobecné, tak odborné vzdělávání.
Společná průběžná zpráva, kterou předložila Rada a Komise ke vzdělávání a odbornému vzdělávání 2010, se zaměřuje na základní reformy pro realizaci lisabonské strategie a zdůrazňuje tři prioritní oblasti: zaměření reforem a investic na klíčové oblasti informační společnosti, realizace programu celoživotního učení a budování Evropy vzdělávání a odborného vzdělávání.
Publikace nové průběžné zprávy se očekává v roce 2006.
V listopadu 2004 Wim Kok, předseda skupiny na nejvyšší úrovni pro průběžné hodnocení, předložil zprávu o vývoji Lisabonské strategie.
Jedním ze závěrů zprávy je, že vývoj deklarovaných cílů je příliš pomalý.
Na návrh jednotného akčního programu pro celoživotní učení bychom měli pohlížet také v tomto kontextu.
Místní a regionální orgány mají velký potenciál k tomu, aby aktivně přispěly k dosažení cílů v oblasti vzdělávání.
Výbor regionu při různých příležitostech zdůraznil nutnost pevného zakotvení celoživotního učení na místní a regionální úrovni.
Vzhledem k významu této otázky pro způsob organizace společnosti na místní a regionální úrovni by Výbor regionu rád hrál aktivní roli při vypracování a realizaci kampaně za celoživotní učení.
Podstata návrhu
Jednotný program
Nová pravidla se týkají nového jednotného programu vzdělávání a odborného vzdělávání pro mobilitu, projekty spolupráce v oblasti celoživotního učení a budování sítí.
Zahrnuje následující programy:
1) Sektorální programy:
- Comenius – program pro aktivity v oblasti všeobecného vzdělávání až po střední školy ukončené maturitou;
- Erasmus – program pro aktivity v oblasti vzdělávání a pokročilého vzdělávání na úrovni vysokých škol;
- Leonardo da Vinci – program pro všechny ostatní aspekty odborného vzdělávání a přípravy;
- Grundtvig – program pro vzdělávání dospělých.
2) Obecný/průřezový program zahrnuje čtyři klíčové činnosti:
- spolupráce Společenství na politice celoživotního učení,
- věnování zvláštní pozornosti výuce jazyků,
- rozvoj činností souvisejících s ICT (Informačními a komunikačními technologiemi), pokud přesahují specifické programy,
- lepší šíření.
3) Program Jean Monnet na podporu opatření souvisejících s evropskou integrací a evropskými institucemi a asociacemi ve vzdělávání a odborném vzdělávání.
Cíle
Očekává se, že program celoživotního učení a odborného vzdělávání bude stát asi 13.620 miliard EUR na období sedmi let.
Rozpočet se zaměřuje na čtyři klíčové cíle stanovené ve finančních perspektivách pro období 2007-2013.
Hlavním cílem je vytvořit ze Společenství prostřednictvím celoživotního učení pokročilou společnost založenou na vědění.
Cíle pro čtyři programy:
- 1 z 20 školáků bude zapojen do činností programu Comenius v období 2007 – 2013;
- 3 miliony studentů v programu Erasmus do roku 2011;
- 150000 umístění v programu Leonardo každý rok do roku 2013;
- 25000 mobilit v programu Grundtvig do roku 2013.
Názory Výboru regionů
1. Výbor regionů vítá návrh Evropské komise koordinovat vzdělávací programy EU v jednotném programu celoživotního učení.
Výbor regionů to považuje za velmi důležitou pomoc v úsilí, jenž má za cíl podporovat všechny zainteresované strany, aby pracovaly na rychlých změnách systémů obecného a dalšího vzdělávání a odborného vzdělávání. Splňuje to potřeby ekonomiky znalostí a je to v souladu s ambicemi Společenství, které se týkají zapojení a odpovědnosti ve společnosti.
2. Výbor už dříve zdůraznil význam strategie celoživotního učení a rád by pomohl zajistit, aby měl jednotný program velký vliv a poskytl smysluplnou pomoc z hlediska demokracie a prosperity.
2a.
V souvislosti s 10. výročím založení Výboru regionů se konala ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 Diskuse mládeže.
Zástupci mládeže zdůraznili, že by se naléhavým cílem měla stát možnost, aby se každý žák mohl účastnit výměnných programů a získat tak povědomí o jiných kulturách, jazycích a Evropském společenství.
Výbor regionů považuje navrhované cíle za krok správným směrem a schvaluje dlouhodobý cíl, který zdůraznili zástupci mládeže.
3. Evropská rada v Lisabonu upozornila na to, že všeobecné vzdělávání a odborné vzdělávání jsou rozhodujícími faktory pro to, aby EU byla schopna tento úkol splnit a aby byla informační společnost dostupná pro všechny občany, což jí umožní zcela využít její potenciál.
Iniciativy v oblasti vzdělávání musí zahrnovat podporu různých forem nabývání a rozvoje vědomostí tak, aby stále více lidí mohlo být úspěšně podporováno.
Klíčová úloha místních a regionálních orgánů
4. V celé Evropské unii mají místní a regionální orgány klíčovou odpovědnost za oblasti, které upravuje dokument Komise.
5. V mnoha evropských zemích jsou místní a regionální orgány odpovědné za všeobecné vzdělávání, odborné vzdělávání a vzdělávání dospělých.
Na této úrovni se přijímají a realizují rozhodnutí týkající se vzdělávání a odborného vzdělávání.
Místní a regionální úroveň je také součástí sociálního partnerství a koordinátorem místního a regionálního rozvoje a růstu. Proto je také v jejich zájmu rozvíjet dovednosti pracovních sil.
6. Působí také jako sociální služba se zodpovědností za blahobyt svých občanů, bez ohledu na to, zda se jedná o děti, dospělé nebo seniory.
Dalším jejich úkolem je pomoci zajistit, aby nejzranitelnější skupiny byly nedílnou součástí společnosti, zejména tělesně a/nebo mentálně postižení.
Jsou také zaměstnavatelem a jako takové mohou očekávat, že ze snahy zlepšit dovednosti pracovních sil budou přímo těžit.
7. V oblasti evropského vzdělávání mají snahy na místní a regionální úrovni významný demokratický prvek: možnost účastnit se a stát se mistrem demokratické společnosti.
8. Místní a regionální orgány se nachází ve výjimečné pozici, kdy mohou vstupovat do konstruktivních partnerství se sociálními partnery a institucemi všeobecného a dalšího vzdělávání s cílem připravovat programy všeobecného vzdělávání a odborného vzdělávání s ohledem na konkrétní místní potřeby a požadavky.
9. Různé regionální a místní projekty spolupráce působí jako důležitá hnací sila růstu a rozvoje.
Vzdělávací programy umožňují EU dosáhnout přímo k občanům. Žádná jiná snaha EU neovlivňuje každý rok tolik lidí.
Programy také pomáhají při modernizaci vzdělávacích systémů a pomáhají jednotlivcům při doplňování nových dovedností.
S ohledem na úkoly místních a regionálních orgánů by měli být regionální aktéři důležitou cílovou skupinou programových činností v oblasti vzdělávání a odborné přípravy.
11. Regionální sítě pro celoživotní učení (program R3L), vytvořené Komisí a Výborem regionu, jsou vynikajícím příkladem šíření a rozvoje celoživotního učení v Evropě.
Výbor by přivítal několik dalších iniciativ tohoto typu, které se mohou rychle uchytit a od základu aktivně přispívat k podpoře sjednocování Evropy.
12. Evropské místní a regionální orgány musí být zapojeny v raných fázích činností programů vzdělávání a odborného vzdělávání.
Nikdy se nesmí stát, aby po uplynutí programu pouze akceptovaly jeho výsledky.
Místo strategie celoživotního učení v jednotném programu
13. Celoživotní učení je zaměřeno spíše na učení než na vzdělávání a zabývá se individuálním osvojováním dovedností, nikoliv formálními vzdělávacími systémy.
14. Tato strategie sahá od jeslí po vzdělávání dospělých a zabývá se různými formami učení a vzdělávání.
Je důležité, aby se tento překlenovací přístup opravdu stal hlavním proudem v navrhovaném jednotném programu a v odvětvových programech.
15. Lepší povědomí o rozmanitosti a hodnotě evropských kultur by měl být úkolem pro všechny programy a nikoliv pouze pro program Comenius.
16. Společné cíle by měly řešit, z hlediska celoživotního učení, význam trvale udržitelného hospodářského, sociálního a environmentálního rozvoje.
17. Proto memorandum Komise také vysvětluje, proč by měly být systémy vzdělávání a praktické odborné přípravy zapojeny do kontextu celoživotního učení.
Komise už uvedla, že nový jednotný program musí zahrnovat jak akademické vzdělávání, tak odbornou přípravu.
Výbor regionů tento přístup podporuje. Programy jako Socrates a Leonardo upravují různá nařízení, a proto se aplikují různé postupy, což bylo doposud nevýhodou.
18. Skutečnost, že základní odborná příprava spadá pod program Leonardo a odborná příprava po vysoké škole spadá pod program Erasmus, dále zdůrazňuje potřebu příležitostí pro dobré mezisektorální projekty.
19. Výbor regionu zdůrazňuje potřebu co nejlepší interakce mezi různými odvětvovými programy.
V programu celoživotního učení musí být umožněny a usnadněny horizontální i vertikální projekty.
Zdá se, že navrhovaná struktura bude této úzké mezisektorální spolupráci otevřena.
20. Výbor regionů se však domnívá, že mimo tuto otevřenost se musí učinit jasný krok k posílení spolupráce mezi různými konkrétními programy z hlediska evropské strategie celoživotního učení.
Splnění potřeb současných dovedností
21. Odborná příprava se rychle mění.
V odborné přípravě s rozměrem celoživotního učení na sebe berou pojmy jako znalosti a učení důležité konotace, stávající pracovní prostředí například vyžaduje lepší jazykové dovednosti.
22. Sociální dovednosti, jako je ochota převzít odpovědnost, pracovat jako součást teamu, vycházet dobře s kolegy a dalšími dospělými, kreativita, schopnost nazírat věci v širším kontextu a management kvality, se také stávají významnými faktory v odborné přípravě.
Podnikavost, aktivní občanství, rovné příležitosti a boj proti rasismu a xenofobii jsou příklady dalších velmi důležitých "obecných" částí odborné přípravy.
Některé z nich tvoří součást konkrétních cílů jednotného programu, což VR považuje za pozitivní.
23. Všeobecné vzdělávání musí být pro změnu otevřenější vůči pracovnímu světu a budoucímu zaměstnání například prostřednictvím partnerství s firmami, práce na projektech a zapojením zástupců pracovního světa do práce v učebnách.
24. Výbor regionů se domnívá, že program bude schopen poskytnout cennou podporu vysokému školství, což je velice důležité pro regionální rozvoj.
25. Rozvoj kromě toho také často závisí na malých a středních podnicích, kde zaměstnanci spíše nedosahují vysokoškolského vzdělání.
Zde se liší tradice vzdělávání a odborného vzdělávání.
Je tudíž také důležité poskytovat podporu rozvojovým programům pro pracovníky s potřebou základního nebo vysokoškolského vzdělání.
Je důležité zavést takové programy vzdělávání a osvojování dovedností, které se budou týkat pracovníků pracujících v malých a středních podnicích.
26. Je také důležité objasnit, jak flexibilní mají programy být, aby bylo možné splnit cíle politiky a uspokojit potřeby, které se mohou objevit v průběhu programového období.
27. Výbor regionů také zdůrazňuje potřebu, aby bylo rozdělování zdrojů pro různé programy kontinuální proces provázaný s rozpočtem a s programovými cíli.
Týká se to také rozvoje mezi konkrétními programy a možnostmi redistribuce s cílem poskytnou větší podporu rozvoji a výměně studentů, kteří prodělali kratší akademickou kariéru.
Situace účastníků
28. Evropský parlament upozornil na to, že z výměnných programů těží většinou studenti z bohatého prostředí, protože financování výměn studentů není adekvátní.
Členské státy musí zabezpečit, aby měli studenti skutečně přístup k výměnným programům a financování a aby byly zohledněny finanční zdroje žadatelů.
29. Pro Výbor regionů je velmi důležitou otázkou rozvoje – a oblastí, ve které může mít jednotný program celoživotního učení dalekosáhlý význam– sociální integrace.
Týká se to široké a různorodé skupiny studentů s různou potřebou podpory od studentů, kteří mají problémy s učením nebo pociťují sociální zranitelnost nebo exkluzi, až po studenty, kteří přijedou do země, jejíž kultura je pro ně neznámá.
Dnes můžeme vidět, že velká skupina mladých lidí s nedostatečným základním vzděláním buď přeruší svá studia, nebo vůbec nedokončí povinnou školní docházku.
Pro rozvoj mladých lidí bychom měli podporovat rozvoj metodologie, přenášení dovedností a další iniciativy.
30. Je to tak důležitý problém, že by měl být jasně formulován v programových cílech a měl by být řešen prostřednictvím evropských, národních, regionálních a místních programů.
Dobrým příkladem evropské sítě tohoto druhu jsou "Školy druhé příležitosti", které podporují rozvoj metodologie, přenášení dovedností a rozvoj činností.
31. Postižení studenti musí dostat skutečnou příležitost zapojit se do činností jednotného programu.
32. Co se týká účasti dospělých ve výměnných programech, je zapotřebí zdůraznit otázku rovných příležitostí tak, aby se mohli zúčastnit jak muži, tak ženy.
Zvláštní pozornost by měla být zaměřena na pracovníky s potřebou nového učení.
Zapojení sousedních třetích zemí
33. Výbor regionů vítá také záměr zapojit sousední třetí země.
V tomto kontextu je přirozené odkázat na prohlášení Evropského parlamentu o širším evropském sousedství.
Na místní a regionální úrovni byly již v rané fázi vytvořeny kontakty a bylo možné připravit půdu vytvořením kontaktů se zeměmi, které právě přistoupily k Evropské unii.
Zdálo by se přirozené, aby tato práce na regionální a místní úrovni pokračovala a rozšířila se do nových zemí.
Rozdělení odpovědnosti
34. Výbor regionů zdůrazňuje potřebu jasně rozdělit povinnosti mezi orgány na komunitární a národní úrovni.
Členské státy by měly být co nejvíce zodpovědné za praktickou stránku.
Pro úspěch budoucího úsilí je zásadní decentralizovaná struktura. Místní a regionální orgány budou muset v této struktuře hrát mnohem aktivnější úlohu.
35. V souladu s návrhem Komise by se měly orgány na komunitární úrovni zabývat záležitostmi jako jsou cíle, všeobecné přehledy, obecné strategie, pozorování a analýza, následná činnost a hodnocení.
Orgány na komunitární úrovni se budou muset také zabývat realizací, určováním a rozšiřováním úspěšných forem realizace.
Výbor regionů se domnívá, že místní a regionální orgány by měly hrát významnou roli při realizaci nových programů, získávání podpory pro ni a při jejich šíření.
36. Jako obvykle bychom se měli vyhnout rozhodovacím postupům, které se týkají záležitostí řešených na dvou úrovních.
Názory na součásti jednotného programu
37. Výbor regionů se domnívá, že navrhovaný jednotný program se svými současnými ambicemi je velmi významný pro podporu partnerství, projektů a sítí mobility v Evropě.
38. Projekty mobility jsou pro místní a regionální úroveň nesmírně důležité.
Právě malé projekty mobility, o nichž se rozhoduje na národní úrovni, mají často významný dopad a prosazují ideu Evropy, aktivní občanské společnosti a demokracie.
Je důležité, aby projekty poskytovaly rámec pro otevřenost a příležitosti pro sdílení zkušeností.
To usnadňuje šíření znalostí a realizaci.
Prubířským kamenem je zde vzájemné učení.
39. Cílem projektu mobility musí také čím dál tím častěji být zajištění národních, regionálních a místních záložních systémů, které budou podporovat pokračující mobilitu i po skončení projektu, aby se zachovaly struktury a kontakty, které byly navázány.
Projekty by měly pomáhat odstraňovat překážky a podporovat neustálé výměny, aby se tyto projekty staly součástí pravidelných aktivit.
Je důležité, aby národní systémy financování vzdělávání také umožňovaly studentům absolvovat část studií v jiném členském státě.
Co se týká rozvojových programu, je nezbytné využít odborné znalosti, které přinášejí, např. prostřednictvím sdružení odborníku atd. Pro strategii celoživotního učení budou zvlášť důležité projekty, které hodnotí různé formy učení.
Průkopnický přístup rozvojových projektů by proto měl za určitých podmínek umožňovat změnit kurs, když je projekt v plném proudu.
41. Výbor regionu se domnívá, že navrhované obecné/průřezové programy budou velmi důležité jako soudržná síla a z hlediska analýzy a podpory politického vývoje.
Další důležité úkoly se budou týkat zahájení nových projektů a vybudování sítí a přispějí svým dílem k novým procesům, které mohou splnit vzdělávací potřeby EU. Vzhledem k významu regionálních a místních orgánů v oblasti vzdělávání je zapotřebí návaznost mezi touto činností a Výborem regionu.
42. Strategickou úlohu pro evropské sjednocení v oblasti vysokoškolského vzdělávání a výzkumu bude hrát program Jean Monnet.
Výbor
43. Výbor regionů zdůrazňuje, že výbor, jenž má pomáhat Komisi (článek 10 návrhu), bude:
- pracovat s cíli a rozvojem politiky;
- neustále sledovat a podporovat společné cíle jednotného programu;
- zajišťovat, aby evropská strategie celoživotního učení v podstatě infiltrovala do různých sektorálních programů.
Výbor by měl nést celkovou odpovědnost za to, že mezi sektorálními programy nebudou vytvořeny žádné bariéry.
Pro budoucí úsilí bude také nutné, aby výbor spolupracoval s Výborem regionů.
Objem cílů
44. Výbor regionů podporuje navrhovaný objem cílů, což znamená, že se programy mobility ztrojnásobí.
Tyto ambiciózní cíle pravděpodobně posílí Evropské společenství a zlepší soudržnost.
Objem cílů však nesmí připustit, aby utrpěla kvalitativní stránka programu.
Zjednodušení administrativních postupů
45. Výbor regionu také vítá zjednodušený/paušální systém výpočtu nákladů.
VR už dříve upozorňoval na negativní dopad byrokracie na počty žadatelů.
Mnoho aktérů se odmítá programů účastnit kvůli složitým administrativním požadavkům.
Výbor regionů se domnívá, že administrativní a účetní požadavky by měly úměrné objemu financování.
Menší projekty nemusí být podrobovány stejným komplexním, pracným kontrolám jako projekty velké.
46. Na druhou stranu, však Výbor zdůrazňuje, že se liší okolnosti a schopnost účastnit se programů, což může mít dopad na náklady.
To lze přisoudit například nedostatečné obeznámenosti se studiem, handicapům, možnosti dovolit si cestovní výdaje a náklady za ubytování nebo různým regionálním podmínkám.
Názvy
47. Výbor regionů také zdůrazňuje, že nový program a jeho různé složky by měly mít jednoznačné praktické názvy, aby byly jasné a srozumitelné bez ohledu na používaný evropský jazyk.
Výrazy jako "jednotný program" a "obecný/průřezový program" povedou ke záměně a nedorozumění.
48. Mělo by být jasně dáno najevo, že "jednotný program" odkazuje na celou iniciativu, zatímco programy Comenius, Leonardo, Erasmus, Grundtvig a Jean Monnet jsou součástí celku.
Také by mělo být dáno jasně najevo, že obecný/průřezový program má strategickou, zastřešovací funkci.
Výbor regionů se domnívá, že k této záležitosti by se mělo přistupovat obzvlášť pečlivě.
Subsidiarita a proporcionalita
49. Program doplňuje národní nebo regionální a místní iniciativy.
Navrhovaný právní základ k nim poskytuje příležitost.
Program převážně funguje v oblastech, v nichž nemohou být účinná opatření členských států.
Jeho cílem není změnit strukturu ani obsah vzdělávacích systémů; spíše se zaměřuje na oblasti, v nichž lze vytvořit přidanou hodnotu na evropské úrovni.
Co se týká proporcionality, tento návrh byl vypracován tak, aby dosáhl co největšího zjednodušení.
Návrhy Výboru regionů
1. Místní a regionální orgány musí být do jednotného programu zapojeny v jeho rané fázi.
2. Místní a regionální aktéři by měli být důležitou cílovou skupinou pro iniciativy, které se obecně týkají evropského rozvoje a integrace a konkrétně programových aktivit v oblasti vzdělávání.
3. V dokumentu by měl být kladen větší důraz na neformální a informální učení.
4. Jedním ze způsobů, jak se vyhnout demarkačním problémům a překážkám, by mohlo být začlenění co nejvíce pravidel pro přístup k různým částem jednotného programu do jednoho společného článku (ekvivalent článku 4 návrhu) a podobně omezení konkrétních pravidel pro přístup pro každý sektorální program Comenius, Erasmus, Leonardo da Vinci a Grundtvig.
5. Je důležité, aby tato otevřenost pronikla také do způsobu, jakým se vytvářejí navrhované finanční rámce pro specifické projekty.
6. Vazba mezi základním a vyšším vzděláváním, mezi všeobecným a odborným vzděláváním a mezi formálním, neformálním a informálním učením musí být v během programového období aktivně posilována.
7. Evropská strategie celoživotního učení by měla být jasněji formulována v jednotném programu a jeho různých součástech.
8. Výbor regionů se domnívá, že místní a regionální orgány by měly hrát významnou roli při realizaci nových programů, získávání podpory pro ni a při jejich šíření.
9. Výbor regionů si přeje hrát aktivnější úlohu při zveřejňování, šíření a diskusi o pokroku, kterého se dosáhlo v těchto otázkách na úrovni Společenství.
10. Navrhovaný obecný/průřezový program bude hrát strategickou úlohu jako soudržná síla z hlediska rozvoje politiky, nových projektů a sítí pro analýzu a pomoc při vytváření nových mechanismů s cílem uspokojit vzdělávací potřeby Společenství.
Vzhledem k významu orgánů regionální a místní úrovně v oblasti vzdělávání je zapotřebí návaznosti mezi touto činností a Výborem regionu.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program Kultura 2007 (2007-2013)
(2005/C 164/08)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program Kultura 2007 (2007-2013) (KOM(2004)469 v konečném znění – 2004/0150 (COD));
s ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 15. července 2004 konzultovat výbor podle čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 27. ledna 2004 pověřit vypracováním tohoto stanoviska Komisi pro kulturu a vzdělávání;
s ohledem na čl. III-280 návrhu Smlouvy o Ústavě pro Evropu;
s ohledem na sdělení Komise "Aby občanství fungovalo: podpora evropské kultury a rozmanitosti prostřednictvím programů pro mládež, kulturu, audiovizuální média a zapojení občanů" (KOM (2004) 154 final);
s ohledem na sdělení Komise "Budování naší společné budoucnosti – politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007-13" (KOM (2004) 101 v konečném znění;
s ohledem na své stanovisko k "návrhu akce Společenství" hlavní město evropské kultury "na období 2005 až 2019" (VR 393/2003 v konečném znění) [1];
s ohledem na svůj návrh stanoviska VR 259/2004 rev.1 přijatý dne 7. prosince 2004 Komisí pro kulturu a vzdělávání (zpravodajka: paní Rosemary Butlerová, zvolená členka Velšského národního shromáždění (UK/SES),
jednomyslně přijal na svém 58. plenárním zasedání konaném ve dnech 23. a 24. února 2005 (zasedání dne 23. února) toto stanovisko.
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ:
Obecné poznámky
1.1 potvrzuje význam programu v oblasti evropské kulturní spolupráce a domnívá se, že jeho politický význam je nyní ještě větší vzhledem k rostoucí potřebě podporovat porozumění a toleranci jak v rámci EU, tak i s našimi sousedy;
1.2 souhlasí s celkovým duchem návrhu Komise, zejména se zaměřením programu na tři komplexní cíle a tři oblasti.
VR velmi vítá tuto novou strukturu, která by měla zajistit soudržnější a cílenější program, a vítá odstoupení od oborového přístupu;
1.3 domnívá se, že by se Evropská komise měla všemožně přičinit o prosazování mezioborových projektů, tvrdí, že výběrová kritéria by měla upřednostňovat projekty, které jsou inovační, riskantní nebo pilotní, s podmínkou, že inovace je relativní pojem a závisí na místním a regionálním kontextu;
1.4 doufá, že integrace tří oblastí do jednoho programu vytvoří mezi těmito oblastmi synergie a zlepší soudržnost programu.
VR žádá řídící výbor, aby sledoval, zda skutečně k těmto synergiím dochází;
1.5 podporuje tři komplexní cíle, které jsou základem programu, a to mobilitu umělců, mobilitu uměleckých děl a mezikulturní dialog;
1.6 vítá administrativní/finanční/právní zjednodušení, které bere v úvahu specifičnost kulturního odvětví, např. jednodušší formuláře žádostí, paušální sazby pro identifikovatelné rozpočtové položky, lepší informování žadatelů a omezená finanční kontrola organizací, které dostávají malé granty.
VR však lituje, že tato zlepšení nejsou zahrnuta v samotném právním textu, ale v odůvodnění.
Domnívá se rovněž, že tento proces zjednodušování by se měl dále rozvíjet flexibilnějším přístupem k financování v naturáliích a větší proporcionalitou; přičemž byrokratické požadavky na zadavatele projektů jsou přiměřené velikosti rozpočtu na projekt;
1.7 připomíná skutečnost, že malí kulturní aktéři mají spíše omezené zdroje, a to jak lidské, tak i finanční, a je pro ně mnohem těžší než pro jejich větší protějšky vypracovat žádosti o financování.
Maje toto na paměti Výbor požaduje, aby pro financování v rámci programu byly způsobilé náklady na přípravu projektu.
Orgány veřejné moci v členských státech by měly zvážit vytvoření malého fondu počátečního kapitálu na podporu malých aktérů ve fázi studií proveditelnosti a přípravy nabídky;
1.8 tvrdí, že návrh Komise může nepříznivě ovlivnit zapojení menších aktérů a projektů, které jsou "malé rozsahem, ale vysoce kvalitní".
Je nutné menší aktéry ujistit, že program je inkluzívní, a aktivně je podněcovat k účasti;
1.9 zdůrazňuje, že velikost neznamená vysokou kvalitu, kreativitu a inovaci a že kritická míra závisí na zeměpisném kontextu.
Ve venkovských oblastech s malou hustotou obyvatelstva může mít malý projekt nespornou kritickou míru a dopad;
1.10 bere na vědomí záměr Komise zajistit, aby nový program doplňoval programy Evropského společenství v oblasti mládeže, vzdělávání, sportu, informačních technologií atd., ale ptá se, jak bude toto provedeno a jak se bude tento cíl sledovat?
VR tvrdí, že v nových programech pro mládež a celoživotní učení (2007-13) by se měla zdůraznit kulturní činnost;
1.11 vítá skutečnost, že čl. III-280 návrhu Smlouvy o Ústavě pro Evropu stanoví, že v oblasti kultury se v Radě v legislativním procesu při přijímání evropských zákonů nebo rámcových zákonů zavádějících podpůrná opatření uplatňuje postup spolurozhodování kvalifikovanou většinou a vylučuje harmonizaci zákonů a nařízení členských států.
1.12 zdůrazňuje, že kulturní rozmanitost je jedním z vymezujících znaků Evropské unie a že se rozmanitost významně zvýšila přistoupením deseti nových členských států.
V souladu s tím VR požaduje, aby se v textu více odkazovalo na tuto základní zásadu, a zastává názor, že program Kultura 2007 by měl zahrnovat všechny místní, regionální a národní projevy jak kulturní, tak i jazykové rozmanitosti.
VR se domnívá, že program by měl zvláštní pozornost věnovat podpoře projektů zaměřených na menšiny nebo na překlenutí rozdílu mezi menšinovou a majoritní kulturou ve snaze zvýšit vzájemné porozumění, aby se zohlednila rozmanitost v rámci členských států a přistěhovalecké trendy;
1.13 domnívá se, že program Kultura 2007 musí zajistit a prosazovat jazykovou rozmanitost, a požaduje, aby v textu byl uveden odkaz na tento cíl v souladu s článkem 3 návrhu Ústavy pro Evropu a akčním plánem Evropské komise pro výuku jazyků a jazykovou rozmanitost;
1.14 navrhuje, aby se více odkazovalo na klíčovou roli místních a regionálních samospráv při podpoře a udržování kultury jejich komunit, a požaduje, aby Kultura 2007 prosazovala účast regionálních a místních samospráv v tomto programu.
Činnost by se měla zaměřit spíše na místní a regionální úroveň než na velké projekty;
1.15 vítá návrh rozpočtu na program Kultura 2007, který ve srovnání s programem Kultura 2000 znamená nárůst.
V kontextu širší debaty o financování EU na období 2007-13 VR věří, že bude nalezen přijatelný kompromis.
Zejména doufá, že v konečném rozhodnutí o finančním výhledu bude zachována přiměřená úroveň financování evropské kulturní spolupráce.
To je důležité, jelikož přistoupením deseti nových členských států se počet obyvatel zvýšil o 20 %, a rovněž se zřetelem na cíle samotného programu;
1.16 chtěl by, aby nový program vyzdvihl sociálně-ekonomický prospěch, který může kultura přinést, zejména jak může přispět k dosažení lisabonských cílů EU.
Výbor například zastává názor, že program by měl vyzdvihnout rovný přístup ke kultuře, tak aby se program nestal elitářským, a rovněž přínosy v oblasti obnovy a územní soudržnosti, které může kultura zajistit;
1.17 ptá se, zde existuje prostor ke zlepšení koordinace mezi kulturními politikami Evropského společenství a jednotlivých členských států při respektování zásady subsidiarity, aby se maximalizoval účinek každého grantu v rámci programu Evropského společenství v oblasti kultury;
1.18 vyjadřuje obavy, pokud jde o návrhy Komise týkající se délky trvání projektu, zvýšení počtu spoluorganizátorů a prahů.
Výbor se domnívá, že pro program v oblasti kultury by na rozdíl od mechanických výběrových kritérií a nepružných pravidel měla být nejdůležitější kvalita a flexibilita;
Detailní poznámky
Kontaktní místa pro spolupráci
1.19 požaduje vysvětlení, jak bude fungovat pravidlo týkající se postupného snižování podpory Společenství, pokud jde o podporu kontaktních míst pro spolupráci;
1.20 vyjadřuje pochyby, zda lze reálně očekávat, že se všechna kontaktní místa pro spolupráci stanou trvalými a finančně nezávislými po té, co grant Evropského společenství skončí;
Studie a analýzy
1.21 vítá návrh vynaložit 8,56 milionů eur na studie a analýzy, jelikož existuje reálná potřeba spolehlivějších informací o kulturním odvětví v Evropě obecně, a o evropské kulturní spolupráci zvlášť; vypracování široce použitelných kritérií by pro místní a regionální aktéry představovalo trvalý přínos pro jejich studium dynamiky a vývoje kulturní oblasti.
Shromažďování a šíření informací
1.22 požaduje odůvodnění potřeby vyčlenit 3,43 milionů eur na internetový portál odvětví, když náklady na čtyřletý pilotní projekt Evropské kulturní laboratoře, který se zaměřuje na vytvoření internetového portálu, se odhadují na 1,5 milionu eur.
Kromě toho VR poznamenává, že již existuje kulturní portál;
1.23 Navrhuje s ohledem na podporu "akcí zaměřených na ochranu a připomenutí hlavních míst a archivů spojených s deportacemi" (Druhá část), aby tyto akce zahrnovaly také ochranu míst připomínajících krutosti, jichž se dopouštěl totalitní režim v bývalém Sovětském svazu.
Článek 8 – Provedení
1.24 připomíná dobrou práci, kterou Komise odvedla ke zlepšení fungování programu Kultura 2000, např. při řešení problémů s prodlením pří zveřejňování výzev k podání návrhů, což je problém, který se v současném programu sleduje od samého začátku.
Ke zlepšení fungování programu požaduje rovněž, aby Komise pokračovala ve své práci, aby se zajistilo rychlé vyplácení grantů, omezily se problémy kulturních aktérů s likviditou a aby zadavatelé projektů, jejichž projekt nebyl úspěšný, byli náležitě informování o důvodech;
1.25 požaduje, aby se pozornost věnovala zajištění co nejlepšího souladu mezi zkušenostmi člena výběrové komise a projekty, které mají být posouzeny.
Tímto způsobem zajistit efektivní a přesvědčivé posouzení, což má zvláštní význam, jestliže se upustilo od oborového přístupu.
V případě mezioborových projektů může být k posouzení jednotlivého projektu zapotřebí více než jednoho znalce;
Článek 10 – Kulturní kontaktní místa
1.26 přimlouvá se za rozvíjení práce kulturních kontaktních míst při prosazování výměny osvědčených postupů a při spolupráci;
Článek 11 – Finanční ustanovení
1.27 má za to, že by se řídící výbor měl v prvních letech nového programu všemožně přičinit o zapojení kulturních aktérů, včetně regionálních a místních samospráv, z nových členských států.
VR se například domnívá, že by se minimální finanční příspěvek ve výši 5 % mohl v prvních dvou letech programu snížit na polovinu na 2,5 %, protože příspěvek ve výši 5 % bude v nových členských státech představovat ve skutečnosti více než ve "starých" členských státech vzhledem k tomu, že průměrný příjem nových států je nižší.
Pravidlo 2,5 % by se mělo vztahovat rovněž na případné nové členské státy, které přistoupí k EU po zahájení programu, a jeho uplatňování by se mělo prodloužit, pokud bude úroveň zapojení z nových členských států nízká;
Článek 13 – Monitorování a hodnocení
1.28 domnívá se, že do procesu hodnocení se musí zapojit zpětná vazba od zadavatelů a příjemců například prostřednictvím kulturních kontaktních míst;
1.29 navrhuje, aby se program Kultura 2007 posuzoval na základě cílů stanovených v rozhodnutí ve snaze zajistit dosažení těchto cílů a poskytnout základ pro rozvoj nových programů v oblasti kultury;
Příloha II – Řízení programu
1.30 vyjadřuje obavu, že sdružení prostředků do jedné výkonné "mega" agentury společné pro ostatní programy financované Evropským společenstvím jako programy v oblasti mládeže a celoživotního učení může vést ke ztrátě zkušeností a odborných znalostí v oblasti kulturního odvětví a vnímavosti vůči tomuto odvětví, čemuž je nutno se za každou cenu vyhnout.
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Bod odůvodnění 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Kultura by měla přispět k většímu vnějšímu zviditelnění Evropské unie podporou její kulturní rozmanitosti a společných rozměrů jejích kultur. _BAR_ Kultura by měla přispět k většímu vnějšímu zviditelnění Evropské unie podporou její kulturní rozmanitosti a společných rozměrů jejích kultur.
Zvláštní pozornost by se měla věnovat zajištění postavení malých evropských kultur a méně rozšířených jazyků. _BAR_
Odůvodnění:
Do textu programu Kultura 2007 by se měl zahrnout odkaz na zajištění postavení menších evropských kultur a méně používaných jazyků, stejně jak tomu bylo v rozhodnutí o programu Kultura 2000.
Jeho vynechání znamená negativní poselství pro zadavatele projektů z těchto komunit, kteří naopak potřebují ujistit, že jim je nový program otevřen.
Doporučení 2
Bod 13 Preambule
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Je třeba rovněž pokračovat v akci, kterou Evropská unie zahájila v rámci výše uvedeného rozhodnutí č. 792/2004/ES s cílem přispět k zajištění evropské a mezinárodní ochrany nacistických koncentračních táborů jako důležitých památných míst. _BAR_ Je třeba rovněž pokračovat v akci, kterou Evropská unie zahájila v rámci výše uvedeného rozhodnutí č.
792/2004/ES s cílem přispět k zajištění evropské a mezinárodní ochrany nacistických koncentračních táborů jako důležitých památných míst. Tento program by měl zahrnovat také projekty připomínající deportace, koncentrační tábory a oběti sovětského totalitního režimu. _BAR_
Odůvodnění:
Navrhované znění čl. 13 Preambule je založeno na názoru, že podpora by měla také směřovat k akcím zaměřeným na ochranu a památku hlavních míst a archivů spojených s deportacemi a bývalými koncentračními tábory a také k akcím připomínajícím památku obětí sovětského totalitního režimu.
Vzhledem k dějinám Evropy během druhé světové války a po jejím skončení by program neměl zdůrazňovat pouze uchování a ochranu míst a archivů připomínajících nacistické deportace a oběti nacistického režimu, nýbrž by měl také podpořit akce připomínající sovětský totalitní režim, jenž postihl velkou část zemí a národů východní Evropy.
Jak argumentují lotyšští historikové, sovětský režim byl režimem totalitním, měl svého času zásadní vliv na část evropských zemí, souhrnně označovaných jako tzv. "sovětský blok", a nebyl o nic méně krutý než totalitní režim nacistický.
Stojí také za připomenutí, že bývalé koncentrační tábory zřízené sovětským režimem jsou považovány za tábory nucených prací, rovnocenné s tábory nacistickými.
Z těchto důvodů by rovněž měly být chráněny jako důležitá památná místa.
Doporučení 3
Čl. 3 odst. 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Obecným cílem programu je zlepšit kulturní oblast společnou Evropanům rozvojem kulturní spolupráce mezi tvůrci, hráči v oblasti kultury a kulturními institucemi zemí, které se účastní programu, s cílem podněcovat vývoj evropského občanství. _BAR_ Obecným cílem programu je zlepšit kulturní oblast společnou Evropanům rozvojem kulturní spolupráce mezi tvůrci, hráči v oblasti kultury, a kulturními institucemi a rovněž regionálními a místními samosprávami zemí, které se účastní programu, s cílem podněcovat vývoj evropského občanství a prosazovat jak jazykovou, tak i kulturní rozmanitost. _BAR_
Odůvodnění:
Měl by se uvést odkaz na místní a regionální samosprávy vzhledem k roli, kterou hrají při podpoře kultury svých komunit prostřednictvím např. festivalů, zachování kulturního dědictví, zabezpečení uměleckých děl, projektů zdola a práce v partnerství s kulturními aktéry.
Kromě toho by se mělo v rozhodnutí o Kultuře 2007 více odkazovat na dvojí cíl Evropské unie, a to kulturní a jazykovou rozmanitost.
To by pomohlo ujistit budoucí zadavatele projektů pocházející z komunit méně-používaných jazyků, regionálních jazyků nebo jazyků národnostních menšin, že se program Kultura 2007 zaměřuje na cíl integrace projektů z těchto komunit do hlavního proudu programů financování.
Doporučení 4
Čl. 4.1 písm. b
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Podpora subjektů aktivně působících na evropské úrovni v oblasti kultury, jakož i akcí na ochranu a památku hlavních míst a archivů spojených s deportacemi, které symbolizují památníky postavené na místech bývalých táborů a jiných místech masového utrpení a vyhlazování civilních obyvatel, a na připomínání památky obětí na těchto místech. _BAR_ Podpora subjektů aktivně působících na evropské úrovni v oblasti kultury, jakož i akcí ochranu a připomínajících hlavních míst a archivů spojených s deportacemi, které symbolizují památníky postavené na místech bývalých táborů a jiných místech masového utrpení a vyhlazování civilních obyvatel, a na zachování vzpomínky na oběti masového vyhlazování, utrpení a masových deportací, stejně jako na ochranu hlavních míst, památníků včetně bývalých koncentračních táborů, jež dokumentují tyto události, aby oběti nebyly na těchto místech zapomenuty. _BAR_
Odůvodnění:
Připouštíme, že navrhovaným zahrnutím připomínky obětí sovětského totalitního režimu do společné historické paměti Evropy rozšiřujeme konsensuální a strukturované pojetí dějin kontinentu a že se bude patrně jednat o politicky "citlivé" téma.
Podstatou návrhu je naše přesvědčení, že uhýbání před politicky "citlivými" tématy by značně snížilo důvěru v Unii, zejména v očích těch občanů, pro něž jsou tato témata a příslušné vzpomínky nedávnou a bolestnou skutečností.
Je rovněž obtížné přejít mlčením skutečnost, že dějinná pravda o druhé světové válce a období po jejím skončení popisuje jasné a jednoznačné příběhy mnoha lidských osudů zničených sovětským terorem, a to v zemích, jež jsou dnes členskými státy Evropské unie.
Doporučení 5
Čl. 4 odst. 3 – nový
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ Aktéři budou moci libovolně podle svých zájmů a cílů navrhovat oborové či mezioborové projekty, pokud se zaměřují na alespoň dva z výše uvedených cílů.
Proto nebude předem vyloučen žádný aspekt kulturní a umělecké činnosti. _BAR_
Odůvodnění:
V legislativním textu by měla být uvedena skutečnost, že způsobilé jsou všechny obory.
Je důležité, aby znění rozhodnutí bylo pokud možno jasné, jednoduché a jednoznačné, aby se zajistilo, že všichni případní zadavatelé projektů textu rozumí a jsou si vědomi toho, že například pro podporu v rámci programu Kultura 2007 jsou způsobilé literární překlady.
Doporučení 6
Příloha bod 1.1 – změna nadpisu
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.1Kontaktní místa pro spolupráci _BAR_ 1.1Kontaktní místa pro spolupráci Střediska kreativity _BAR_
Odůvodnění:
Název "kontaktní místa pro spolupráci" by se měl změnit, jelikož se příliš podobá "kulturnímu kontaktnímu místu" a vedl by k záměně.
Doporučení použít název "střediska kreativity" výstižně podpisuje cíl této oblasti.
Slovo spolupráce je zbytečné, protože všechny projekty financované v rámci programu evropské kulturní spolupráce musí obsahovat spolupráci.
Doporučení 7
Příloha bod 1.1 odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každé kontaktní místo by mělo tvořit nejméně šest aktérů z šesti různých zemí, které se účastní programu, a spojovat aktéry z jednoho nebo více oborů za účelem různých víceletých činností nebo projektů, a to oborových či mezioborových, které však sledují společný cíl. _BAR_ Každé kontaktní místo by mělo tvořit nejméně šestpět aktérů z šestipěti různých zemí, které se účastní programu, a spojovat aktéry z jednoho nebo více oborů za účelem různých víceletých činností nebo projektů, a to oborových či mezioborových, které však sledují společný cíl. _BAR_
Odůvodnění: Pět spoluorganizátorů jasně prokazuje evropskou přidanou hodnotu a zadavatelé projektů by neměli být povinni od roku 2007 hledat šest spoluorganizátorů.
Záleží na závazku projektů pracovat společně a na kvalitě samotného projektu.
Doporučení 8
Příloha bod 1.1 odstavec 3
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každé kontaktní místo by mělo být určeno k provádění řady strukturovaných, víceletých kulturních činností. _BAR_ Každé kontaktní místo by mělo být určeno k provádění řady strukturovaných, víceletých kulturních činností a působit jako zprostředkující subjekt udělující granty. _BAR_
Odůvodnění:
"Kontaktní místa pro spolupráci" by měla mít možnost působit jako zprostředkující subjekty udělující granty.
Tak by kontaktní místa pro spolupráci mohla zajistit rychlé financování s omezenou byrokracií pro menší/inovativní projekty kulturní spolupráce.
Tento systém dobře fungoval v rámci strukturálních fondů a měl by se použít i v rámci programu Kultura 2007.
Doporučení 9
Příloha bod 1.1 odstavec 6
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Podpora Společenství nepřekročí 50 % rozpočtu projektu a musí být degresivní povahy.
Nesmí činit více než 500000 eur ročně.
Tato podpora se bude poskytovat po dobu pěti let. _BAR_ Podpora Společenství nepřekročí 50 % rozpočtu projektu a musí být degresivní povahy.
Nesmí činit více než 500000 eur ročně.
Tato podpora se bude poskytovat po dobuminimálně tří až pět let. _BAR_
Odůvodnění:
Měla by se umožnit větší flexibilita, pokud jde o délku trvání projektu, protože ne všichni zadavatelé projektů chtějí nebo potřebují provozovat pětiletý projekt.
Kromě toho mnoho aktérů bude pravděpodobně čelit potížím při hledání spolufinancování na celé pětileté období.
Doporučení 10
Příloha bod 1.2 – změna nadpisu
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.2Opatření v oblasti spolupráce _BAR_ 1.2Opatření v oblasti spolupráceOpatření v oblasti kreativity _BAR_
Odůvodnění:
Název "opatření v oblasti spolupráce" je příliš technokratický, zatímco název "opatření v oblasti kreativity" zdůrazňuje skutečnost, že při výběru projektů bude upřednostněna kreativita.
Doporučení 11
Příloha bod 1.2 odstavec 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Každá akce by měla být navržena a provedena v partnerství nejméně čtyřmi kulturními aktéry ze tří různých zúčastněných zemí, přičemž tito aktéři mohou pocházet z jednoho nebo více oborů. _BAR_ Každá akce by měla být navržena a provedena v partnerství nejméně čtyřmitřemi kulturními aktéry ze tří různých zúčastněných zemí, přičemž tito aktéři mohou pocházet z jednoho nebo více oborů. _BAR_
Tři spoluorganizátoři dostatečně prokazují evropskou přidanou hodnotu.
Jak již bylo uvedeno výše v souvislosti s evropskými kontaktními místy pro spolupráci, měly by se projekty posuzovat podle jejich skutečné kvality, a ne na základě mechanických výběrových kritérií.
Doporučení 12
Příloha bod 1.2 odstavec 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Podpora Společenství nepřekročí 50 % rozpočtu projektu.
Nesmí činit méně než 60000 eur a více než 200000 eur ročně.
Tato podpora se poskytuje po dobu maximálně 12 měsíců. _BAR_ Podpora Společenství nepřekročí 50 % rozpočtu projektu.
Nesmí činit méně než 60000 eur a více než 200000 eur ročně.
Tato podpora se poskytuje po dobu maximálně minimálně 12 měsíců a maximálně 24 měsíců. _BAR_
Odůvodnění:
Měla by existovat větší flexibilita, pokud jde o minimální výši podpory Evropského společenství (60000 eur ročně, což znamená minimální velikost projektu 120000 eur ročně), jelikož některé projekty nepotřebují nebo nejsou s to vstřebat takovouto částku, mají však dopad a kritickou míru.
Kromě toho by se mělo umožnit, aby projekty trvaly po dobu až dvou let, čímž by byl program pro zadavatele pružnější a uživatelsky přívětivější.
Doporučení 13
Příloha bod 1.3 odstavec 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
V této souvislosti by se značná podpora měla poskytnout rovněž "hlavním městům evropské kultury" s cílem pomoci realizovat činnosti, které zdůrazňují zviditelnění Evropy a celoevropskou kulturní spolupráci. _BAR_ V této souvislosti by se značná podpora mělamělo 90 % rozpočtu v rámci zvláštních akcí poskytnout rovněž"hlavním městům evropské kultury" s cílem pomoci realizovat činnosti, které zdůrazňují zviditelnění Evropy a celoevropskou kulturní spolupráci. _BAR_
Odůvodnění:
Zvláštní akce by se měly zaměřit na iniciativu hlavní město evropské kultury.
Financování Evropského společenství určené na hlavní město evropské kultury by se mělo zvýšit, jelikož od roku 2009 budou pravděpodobně dvě hlavní města evropské kultury, aby se zohlednilo nedávné rozšíření EU.
Vyšší podpora by se měla použít např. na to, pomoci městským orgánům a kulturním aktérům spolupracovat s partnery v jiných členských státech, a tím podporovat nadnárodní mobilitu a mezikulturní dialog.
Vyčlenění 90 % rozpočtu určeného na zvláštní akce na hlavní město evropské kultury zvyšuje transparentnost této oblasti, jelikož v minulosti toto bylo kritizováno jako poněkud neprůhledné.
Zbývajících 10 % by se mělo použít na ceny např. cena Evropa nostra a cena Evropské unie za současnou architekturu (cena Miese van der Rohe).
Doporučení 14
Čl. 5 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Program by měl být otevřen pro spolupráci s ostatními třetími zeměmi, které s Evropským společenstvím uzavřely dohody o přidružení nebo o spolupráci zahrnující kulturní doložky na základě doplňkových přidělovaných částek a zvláštních postupů, které budou stanoveny. _BAR_ Program by měl být otevřen pro spolupráci s ostatními třetími zeměmi, přičemž by se v souladu s evropskou politikou sousedských vztahů měli upřednostnit naši sousedé.které s Evropským společenstvím uzavřely dohody o přidružení nebo o spolupráci zahrnující kulturní doložky na základě doplňkových přidělovaných částek a zvláštních postupů, které budou stanoveny. _BAR_
Odůvodnění:
Program by měl upřednostňovat země, které jsou zapojeny do evropské politiky sousedských vztahů.
Nelze dostatečně zdůraznit význam dialogu mezi civilizacemi a volnou výměnu názorů mezi kulturami, náboženstvími, tradicemi.
Společné projekty v kulturní oblasti mohou evropské politice sousedských vztahů pomoci, aby dosáhla hlavních cílů týkajících se spojování lidí a zlepšení vzájemného porozumění kulturám, historii, postojům a hodnotám druhých, a tím odstranění zkreslených představ.
Doporučení 15
Čl. 9 odst. 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise. _BAR_ Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států a zástupce Výboru regionů, kterému předsedá zástupce Komise. _BAR_
Odůvodnění:
Jelikož pravomoci v oblasti kulturní politiky jsou v mnoha členských státech na subnárodní úrovni, měl by mít VR možnost jmenovat do výboru jednoho zástupce.
Kromě toho by delegace členských států ve výboru měly případně zahrnovat místní a regionální zástupce.
Doporučení 16
Čl. 10.1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Kontaktní body kultury definované v bodě I.3.3 Přílohy budou působit na vnitrostátní úrovni jako prováděcí subjekty podle čl. 54 odst. 2 bod c) a odstavce 3 nařízení č. 1605/2002 (ES, Euratom). _BAR_ Kontaktní body kultury definované v bodě I.3.3 Přílohy budou působit jak na národní,vnitrostátní,tak na regionální úrovni jako prováděcí subjekty podle čl. 54 odst. 2 bod c) a odstavce 3 nařízení č. 1605/2002 (ES, Euratom). _BAR_
Odůvodnění:
Tento pozměňovací návrh je v souladu s Doporučením č. 14 návrhu stanoviska.
Kontaktní body kultury musejí být také schopny vystupovat na regionální úrovni, aby měly snazší přístup k provozovatelům kultury a adaptaci na jejich specifické podmínky.
Místní a regionální orgány nebo jejich zástupci by proto měli mít snazší možnost zřizovat kontaktní místa kultury, a to vždy na dobrovolné bázi.
Doporučení 17
Čl. 10 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Kulturní kontaktní místa musí splňovat tato kritéria: _BAR_ 2.Kulturní kontaktní místa musí splňovat tato kritéria: _BAR_
—mít přiměřený počet zaměstnanců s odbornými a jazykovými schopnostmi vhodnými pro práci v prostředí mezinárodní spolupráce; _BAR_ —mít přiměřený počet zaměstnanců s odbornými a jazykovými schopnostmi vhodnými pro práci v prostředí mezinárodní spolupráce; _BAR_
—mít odpovídající infrastrukturu, zejména co se týče informatiky a komunikací; _BAR_ —mít odpovídající infrastrukturu, zejména co se týče informatiky a komunikací; _BAR_
—fungovat v administrativním rámci, který jim umožní plnit uspokojivě jejich úkoly a předcházet střetu zájmů. _BAR_ —fungovat v administrativním rámci, který jim umožní plnit uspokojivě jejich úkoly, např. kulturní kontaktní místa by měla případně fungovat na subnárodní úrovni, a předcházet střetu zájmů. _BAR_
Odůvodnění:
Kulturní kontaktní místa by se měla podněcovat, aby případně působila na subnárodní úrovni, a tak byla blíže občanům a kulturním aktérům na základní úrovni.
Příkladem osvědčených postupů je francouzský systém "regionálních středisek", který provozuje francouzské kulturní místo, který by se mohl použít v ostatních členských státech.
Doporučení 18
Čl. 12 písm. d) – nový
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ (d)podpora jazykové rozmanitosti EU _BAR_
Odůvodnění:
Z výše uvedených důvodů (doporučení 1 a 2) by se v tomto textu mělo více odkazovat na cíl jazykové rozmanitosti.
Doporučení 19
Příloha V ROZČLENĚNÍ CELKOVÉHO ROZPOČTU
Oblast 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Rozčlenění celkového rozpočtu programu _BAR_ Rozčlenění celkového rozpočtu programu _BAR_
Procento rozpočtu _BAR_ Procento rozpočtu _BAR_
Oblast 1 (podpora projektů) ca. 77 %—kontaktní místa pro spolupráci ca. 36 %—opatření v oblasti spolupráce ca. 24 %—zvláštní akce ca. 17 % _BAR_ Oblast 1 (podpora projektů) ca. 77 %—kontaktní místa pro spolupráci ca. 36 %30 %—opatření v oblasti spolupráce ca. 24 %30 %—zvláštní akce ca. 17 % _BAR_
Pro kontaktní místa pro spolupráci a opatření v oblasti spolupráce by mělo být vyčleněno vždy 30 % celkového rozpočtu, na rozdíl od původních 36 % a 24 %.
Výbor se domnívá, že současné rozčlenění by mohlo být diskriminační vůči malým aktérům, kteří často nejvíce experimentují a inovují, protože tito budou s menší pravděpodobností než velcí hráči s to zajistit odpovídající financování na pět let a provádět rozsáhlou vývojovou práci, která bude zapotřebí.
Doporučení 20
Stanovisko Výboru regionů k Návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o vytvoření programu "MLADÍ V AKCI" pro období 2007 – 2013 Nerevidovaný překlad
(2005/C 71/09)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady – Vytvoření programu "MLÁDEŽ V AKCI" pro období 2007-2013 (COM (2004) 471 final – 2004/0152 (COD);
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze 14. července 2004 konzultovat tento návrh podle prvního odstavce článku 265 a článku 149 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 27. ledna 2004 požádat Komisi pro kulturu a vzdělání o vypracování stanoviska k tomuto návrhu;
S ohledem na své stanovisko k pracovnímu dokumentu Evropské komise nazvanému K evropským dobrovolnickým službám pro mládež (CdR 191/1996 fin)y [1];
S ohledem na své stanovisko k akčnímu programu Společenství Evropské dobrovolné služby pro mládež [2] (CdR 86/1997 fin);
S ohledem na své stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o zahájení druhé fáze akčního programu Společenství v oblasti vzdělávání - SOCRATES; návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o zahájení druhé fáze akčního programu Společenství v oblasti prázdninového odborného vzdělávání - LEONARDO DA VINCI; a návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady na vytvoření akčního programu společenství - MLÁDEŽ [3] (CdR 226/1998 fin);
S ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Následná opatření k Bílé knize o novém podnětu pro evropskou mládež. Navrhované společné cíle pro zapojení a informování mládeže v odpovědi na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce pro evropskou spolupráci v oblasti mládeže [4] (CdR 309/2003 fin);
S ohledem na své stanovisko k Bílé knize Evropské komise o Novém podnětu pro evropskou mládež [5] (CdR 389/2001 fin);
S ohledem na své stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o jednotném rámci pro transparentnost kvalifikací a pravomocí (Europass) [6] (CdR 307/2003 fin);
S ohledem na své obecné stanovisko k následným opatřením k Bílé knize o novém podnětu pro evropskou mládež – Navrhované společné cíle pro dobrovolné činnosti vykonávané mládeží a Navrhované společné cíle pro lepší porozumění mládeži [7] (CdR 192/2004 fin);
S ohledem na Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1031/2000/EC ze 13. dubna 2000 o vytvoření akčního programu Společenství "MLÁDEŽ" [8];
S ohledem na Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 790/2004/EC z 21. dubna 2004 o vytvoření akčního programu na podporu orgánů vyvíjejících činnost na evropské úrovni v oblasti mládeže [9];
S ohledem na rozhodnutí Rady a zástupců vlád členských států jednajících v rámci Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže [10];
S ohledem na Sdělení Komise k Následným opatřením k Bílé knize o novém podnětu pro mládež. Navrhované společné cíle pro zapojení a informování mládeže v reakci na usnesení Rady z 27. června 2002 o rámci pro evropskou spolupráci v oblasti mládeže (COM(2003) 184 final);
S ohledem na usnesení Rady z 25. listopadu 2003 o společných cílech pro zapojení a informování mládeže [11];
S ohledem na usnesení Rady a ministrů pro mládež jednajících v rámci Rady [12] o neformální vzdělávací dimenzi sportovních činností v rámci programů Evropského společenství pro mládež [13] o sociální inkluzi mládeže [14] a o podpoře iniciativy, podnikavosti a tvořivosti mládeže [15];
S ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o Evropské dobrovolné službě pro mládež (COM(96) 610 final - 96/0318 (COD));
S ohledem na doporučení Evropského parlamentu a Rady z 10. července 2001 o mobilitě v rámci Společenství pro studenty, osoby absolvující školení, dobrovolníky, učitele a školitele [16];
S ohledem na zprávu Komise nazvanou Předběžné hodnocení programu Mládež 2000 – 2006 (pro období 2000 - 2003) (COM(2004) 158 final);
S ohledem na Bílou knihu o evropské správě věcí veřejných (COM(2001) 428 final);
S ohledem na články 13 a 149 Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na návrh svého stanoviska CdR 270/2004 Rev.1 přijatého dne 22. září 2004 Komisí pro kulturu a vzdělání (Zpravodaj: Mr Alvaro Ancisi, člen rady města Ravenna (IT/EPP);
Přijal na svém 57. plenárním zasedání, konaném ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání konané dne 17. listopadu)
1. Stanoviska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1. se domnívá, že podpora evropského občanství a začlenění mládeže do společnosti jsou nejvyššími politickými prioritami Výboru; že v praxi vyjadřují mladí lidé aktivní občanství na místní a regionální úrovni; a že se návrh vztahuje k prioritám Komise pro kulturu a vzdělání EDUC (bod 1.2 pracovního programu Komise pro kulturu a vzdělání pro rok 2004);
1.2. si je proto vědom, že aktivní občanství mládeže, její pocit evropské sounáležitosti a narůstající pocit solidarity a vzájemného porozumění jsou klíčové pro sociální soudržnost Unie a pro zajištění míru;
1.3. podporuje pět oblastí činností vytčených Komisí, a zejména programy "Mládež pro Evropu" a "Evropská dobrovolná služba", neboť mohou ovlivnit a mají multiplikační účinek na politiky týkající se mládeže;