1.4. zvláště vítá činnost "Světová mládež", jenž rozšiřuje možnosti výměn a dobrovolné činnosti v sousedních státech rozšířené Unie; vítá též činnosti č. 4 a 5, jejichž cílem je vytvořit podpůrné systémy na posílení spolupráce mezi mladými pracovníky, občanskými organizacemi, správními orgány a politiky zabývajícími se problematikou mládeže;
1.5. souhlasí s rozhodnutím zohlednit demografické, ekonomické a sociokulturní změny a rozšířit cílovou skupinu programu na mládež ve věku 13–30 let, spíše než na věkovou skupinu 15-25 let;
1.6. vítá přijatý metodu otevřené koordinace a zásadu, že politiky EU týkající se problematiky mládeže by měly doplňovat vnitrostátní politiky, za podmínky, že budou plně začleněny místní a regionální orgány, že bude plně využita jejich klíčová role při úspěšném plnění programu, a že se tento postup bude řídit zásadami subsidiarity, blízkosti a proporcionality;
1.7. uznává, že zúčastněné státy musí přijmout odpovídající opatření k vyřešení problému mobility, aby mohli účastníci programu plně využívat poskytované výhody. Na vnitrostátní a evropské úrovni musí být též přijaty odpovídající nástroje zaručující, že bude uznávána dobrovolná činnost vykonávaná mládeží a neformální vzdělání, jež jim bylo poskytnuto. V tomto směru by bylo prospěšné propojit program "Mládež" s jinými akčními programy Společenství;
1.8 zdůrazňuje, že při implementaci programu musí být brány v potaz zvláštní okolnosti každého státu.
Mělo by být možné přidělit prostředky pro aktivity, které přirozeně spadají do výdajů místních úřadů.
Obdobně by mělo být možné podporovat místní aktivity, které již byly vyzkoušeny a které se osvědčily;
1.9 bere na vědomí, že úvodní část a přílohy k tomuto návrhu jsou určeny pro financování partnerství s regionálními a místními úřady s cílem dlouhodobě rozvíjet projekty, které slučují několik programových opatření s prostředky využívanými pro koordinaci projektů a aktivit; a bere na vědomí, že partnerství s místními a regionálními úřady je rovněž určeno pro aktivity související s mladými pracovníky a podpůrnými systémy.
Výbor však zdůrazňuje, že tato ustanovení nejsou jednoznačně začleněna do textu tohoto rozhodnutí.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
a) se domnívá, že je důležité určit nové nástroje pro zjednodušení programu a zajištění jeho větší flexibility, zprůhlednit postupy a zajistit snadný přístup k informacím pro uživatele programu, například posoudit možnost větší decentralizace organizačních struktur;
b) se domnívá, že aby mohl být program úspěšný, je třeba více využít role místních a regionálních orgánů, umožnit mladým lidem plně se zapojit do aktivního občanství, každodenního politického života v obci, dobrovolné činnosti a budování pocitu vzájemnosti;
c) zdůrazňuje, že informace o programu mohou být nejlépe poskytovány na regionální a místní úrovni, v neposlední řadě zdravotně postiženým mladým lidem. Regionální a místní úroveň představuje též ideální prostředí pro vytváření nových iniciativ, podporu nevládních organizací mládeže a schopnosti jejich plánování na evropské úrovni, a pro vytváření a výměnu nejlepší praxe;
d) se domnívá, že by měly být soustavně monitorovány tyto tři klíčové body, jež jasně vyplynuly z předběžného hodnocení programu, a jež Komise projednává:
- chybějící legislativa upravující dobrovolnou činnost v řadě evropských států na ochranu práv dobrovolníků a uznání zvláštního charakteru jejich práce;
- problémy, s nimiž se potýkají účastníci programu, týkající se mobility a ochrany jejich práv na právní, sociální a zdravotní ochranu, zejména v partnerských zemích;
- chybějící vhodné nástroje, na národní a evropské úrovni, týkající se uznávání neformálního vzdělání, jež mladí lidé získají v rámci účasti činnostech programu;
e) zdůrazňuje potřebu podporovat nevládní organizace působící na evropské úrovni, a Evropské fórum mládeže; upozorňuje však, že je stejně důležité podporovat vnitrostátní fóra, zapojit je do sítí a podporovat možnosti pro místní mládežnické iniciativy a malá sdružení podporující evropské projekty na místní úrovni.
Doporučení č. 1
Čl. 3 odst.5
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
V kontextu obecného cíle podporovat evropskou spolupráci v politikách týkajících se mládeže _BAR_ V kontextu obecného cíle podporovat evropskou spolupráci v politikách týkajících se mládeže, zejména na regionální a místní úrovni _BAR_
Odůvodnění
Pozměňovací návrh zohledňuje skutečnost, že na úrovni obcí lze vytvořit dobrou praxi podporující aktivní občanství mládeže, podpořit mladé lidi, aby se zapojili do života ve své obci, mechanismů zastupitelské demokracie a výuky k účasti na veřejném životě.
Doporučení č. 2
Čl. 8 odst.2
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Komise a zúčastněné státy přijmou odpovídající opatření pro vytvoření struktur na evropské, vnitrostátní a, je-li to nezbytné, regionální či místní úrovni k dosažení cílů programu a získání co největšího prospěchu z činností programu. _BAR_ Komise a zúčastněné státy přijmou odpovídající opatření pro vytvoření struktur na evropské, vnitrostátní a, je-li to nezbytné, regionální či místní úrovni k dosažení cílů programu a získání co největšího prospěchu z činností programu. _BAR_
Odůvodnění
Aby bylo možné dosáhnout cílů programu, je nezbytné zajistit všeobecný přístup k informacím o možnostech, jež nabízí mládeži a mladým pracovníkům.
Je též důležité podporovat projekty nevládních organizací na regionální a místní úrovni a zveřejňovat opatření na podporu mládežnických iniciativ.
Doporučení č. 3
Čl. 8 odst.3
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Komise a zúčastněné státy přijmou odpovídající opatření na podporu uznání neformálního vzdělání mládeže, zejména ve vztahu k problematice uznávání dokumentů či osvědčení na vnitrostátní nebo evropské úrovni, především zkušeností získaných osobami využívajícími výhod programu a osvědčení pro přímou účast mládeže a mladých pracovníků na akcích v rámci programu. _BAR_ Komise a zúčastněné státy přijmou odpovídající opatření na podporu uznání neformálního vzdělání mládeže, zejména ve vztahu k problematice uznávání dokumentů či osvědčení na vnitrostátní nebo evropské úrovni, především zkušeností získaných osobami využívajícími výhod programu a osvědčení pro přímou účast mládeže a mladých pracovníků na akcích v rámci programu nebo na obdobných činnostech uznávaných Evropskou unií.
Tento cíl může být posílen zajištěním komplementarity s jinými činnostmi Společenství, jak je uvedeno v článku 11. _BAR_
Odůvodnění
Aby bylo možné uznávat neformální kvalifikaci získanou při účasti na dobrovolné práci, solidárních činnostech a kulturních výměnách, musí být tyto činnosti propojeny s jinými oblastmi činnosti Společenství, jako je vzdělávání a odborné vzdělávání, jak je uvedeno v článku 11, a s vnitrostátními politikami a nástroji, jak je uvedeno v článku 12.
Doporučení č. 4
Čl. 8 odst.6 písm.b)
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
_BAR_ Čl. 6 odst. b) (bis)může stanovit, že vnitrostátní agentury decentralizují některé své činnosti na regionální a místní úroveň. _BAR_
Odůvodnění
Decentralizace některých pravomocí vnitrostátních agentur na regionální a místní úroveň může zajistit lepší přístup a blízkost osobám, jež využívají výhod programů.
Tento postup může být prospěšný zejména při podpoře malých nevládních organizací co se týče informací, propagace, nabídkové fáze a hodnocení projektu, a též při navazování kontaktu s mladými lidmi s omezenými možnostmi.
Doporučení č. 5
Článek 12 odst.1
Text návrhu Komise _BAR_ Pozměňovací návrh Výboru regionů _BAR_
Zúčastněné státy mohou získat označení evropská činnost pro činnosti na vnitrostátní či regionální úrovni obdobné činnostem uvedeným v článku 4. _BAR_ Zúčastněné státy mohou získat označení evropská činnost pro činnosti na vnitrostátní, nebo regionální nebo místní úrovni obdobné činnostem uvedeným v článku 4. _BAR_
Odůvodnění
Mládež začíná své působení v demokratickém životě a dobrovolné práci především na místní úrovni.
Na této úrovni je též zajišťováno neformální vzdělávání.
Doporučení 6
S ohledem na čl.4, odstavec 4 návrhu rozhodnutí
Návrh stanoviska _BAR_ Pozměňovací návrh _BAR_
4)Mladí pracovníci a podpůrné systémyCílem této aktivity je aktivně podporovat orgány na evropské úrovni v oblasti mládeže, zejména chod nevládních organizací mladých, jejich síť a výměnu, školení a síť mladých pracovníků za podpory inovace a kvality poskytováním informací mladým lidem a rozvojem struktur a činností potřebných pro program, aby bylo možné splnit tyto cíle. _BAR_ 4)Mladí pracovníci a podpůrné systémyCílem této aktivity je aktivně podporovat orgány na evropské úrovni v oblasti mládeže, zejména chod nevládních organizací mladých, jejich síť a výměnu, školení a síť mladých pracovníků za podpory inovace a kvality poskytováním informací mladým lidem a rozvojem struktur a činností potřebných pro program, aby bylo možné splnit tyto cíle; a podporovat partnerství s regionálními a místními úřady. _BAR_
Odůvodnění
Pro zdůraznění hlavní části rozhodnutí, cíle podpory partnerství s regionálními a místními úřady, což již bylo zmíněno v úvodu a přílohách s odkazem na aktivitu 4.
Stanovisko Výboru regionů ke 4. zprávě Komise o občanství Unie a ke Sdělení Komise o Agentuře pro základní práva
(2006/C 31/02)
VÝBOR REGIONŮ
S OHLEDEM NA čtvrtou zprávu Evropské komise o občanství Unie – 1. května 2001- 30. dubna 2004 – (KOM(2004) 695 v konečném znění);
S OHLEDEM NA Sdělení Evropské komise o Agentuře pro základní práva (KOM(2004) 693 v konečném znění);
S OHLEDEM NA návrh nařízení Rady o založení Agentury Evropské unie pro základní práva (KOM(2005) 280 v konečném znění);
S OHLEDEM NA rozhodnutí Evropské komise z 26. října 2004 požádat jej o stanovisko ke 4. zprávě Komise o občanství Unie a ke Sdělení Komise o Agentuře pro základní práva, v souladu s čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S OHLEDEM NA rozhodnutí Evropské komise z 30. června 2005 požádat jej o stanovisko k návrhu nařízení Rady týkající se založení Agentury pro základní práva, v souladu s čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S OHLEDEM NA rozhodnutí svého Předsednictva ze dne 15. června 2004 pověřit Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu vypracováním stanoviska ke 4. zprávě Evropské komise o občanství Unie a ke Sdělení Komise o Agentuře pro základní práva;
S OHLEDEM NA Smlouvu o Evropské unii, zejména články 6 a 7, a Smlouvu o založení Evropského společenství, zejména její druhou část;
S OHLEDEM NA Smlouvu zakládající ústavu pro Evropu, podepsanou dne 29. října 2004, zejména články I-2, I-9 a I-10 a hlavu VI "Demokratický život Unie" první části, celou druhou část nazvanou "Charta základních práv" a článek III-129 třetí části;
S OHLEDEM NA své stanovisko k "Procesu vypracování Charty základních práv Evropské unie" (CdR 327/1999 fin [1]), své usnesení k "Chartě základních práv Evropské unie" (CdR 140/2000 fin [2]) a své usnesení ke "Schválení Charty základních práv Evropské unie" (CdR 381/2000 fin [3]);
S OHLEDEM NA své stanovisko k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků volně se pohybovat a zdržovat na území členských států (KOM(2001) 257 v konečném znění – 2001/0111 (COD)) – (CdR 287/2001 fin [4]);
S OHLEDEM NA své stanovisko k Třetí zprávě Komise o občanství Unie (KOM(2001) 506 v konečném znění) a Zprávě Komise pro Evropský parlament a Radu o aplikaci směrnice 94/80/CE, kterou se stanoví pravidla pro výkon práva volit a práva být volen v obecních volbách (KOM(2002) 260 v konečném znění) – (CdR 121/2002 fin [5]);
S OHLEDEM NA své stanovisko ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o informační a komunikační strategii Evropské unie (KOM(2002) 350 v konečném znění) – (CdR 124/2002 fin [6]);
S OHLEDEM NA Směrnici 2004/38/CE Evropského parlamentu a Rady z 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a zdržovat na území členských států;
S OHLEDEM NA návrh zprávy Výboru občanských svobod, spravedlnosti a vnitřních záležitostí Evropského parlamentu "Prosazování a ochrana základních práv: úloha národních a evropských institucí včetně Agentury pro základní práva", zpravodajka: paní K. Gál – LIBE/6/25781);
S OHLEDEM NA zprávu CFR-CDF.rapUE.2003.fr sítě nezávislých expertů v oblasti základních práv o situaci základních práv v Evropské unii v roce 2003;
S OHLEDEM NA svůj návrh stanoviska (CdR 280/2004 rev. 2), přijatý dne 22. dubna 2005 Komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu (zpravodajka: paní Claude du Granrut, členka regionálního zastupitelstva v Pikardii, první zástupkyně starosty v Senlis (Francie/ELS);
1) VZHLEDEM K TOMU, že druhá část Smlouvy o založení Evropského společenství vytvořila evropské občanství; že k právům, která jsou s tímto občanstvím spojena, patří zejména právo občana Unie svobodně se pohybovat a zdržovat na území členských států, právo volit a být volen v obecních volbách členského státu, kde se zdržuje, právo požívat ochrany diplomatických a konzulárních úřadů na území třetího státu, kde není zastoupen členský stát, jehož je státním příslušníkem, právo podávat žádosti u Evropského parlamentu a obracet se se stížnostmi na Evropského ombudsmana; a že tato ustanovení obsahuje i Smlouva o založení ústavy pro Evropu;
2) VZHLEDEM K TOMU, že občanství a uplatňování základních práv se uskutečňuje především na úrovni občanovi nejbližší; že v řadě členských států disponují místní samosprávy významnými pravomocemi v oblasti matrik, vydávání úředních dokumentů, ale také školství, policie a sociální podpory, bez nichž není možné občanství konkrétně uplatňovat a účinně chránit základní práva;
3) VZHLEDEM K TOMU, že jakožto orgán zastupující místní a regionální úřady a jakožto obhájce demokracie blízké občanům v rozhodovacím procesu Společenství jej v prvé řadě zajímá naplňování atributů tohoto evropského občanství;
4) VZHLEDEM K TOMU, že občanství Unie nenahrazuje státní občanství, ale zároveň že jednotný trh a solidární politika strukturálních fondů mají pozitivní dopady na ekonomiku členských států Evropské unie a blaho jejich státních příslušníků, je evropské občanství výhodou pro občany jakožto svobodné osoby, které jsou zároveň odpovědné i zabezpečené, a jakožto ekonomické a politické činitele.
5) VZHLEDEM K TOMU, že účinnost ochrany a podpory základních práv je základem veškeré demokracie a zásadním předpokladem vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti;
6) VZHLEDEM K TOMU, že integrace charty základních práv do Smlouvy o ústavě pro Evropu posiluje právní závazek Evropské unie zajistit podporu základních práv ve všech příslušných politikách v její působnosti;
7) VZHLEDEM K TOMU, že je nezbytné zaručit občanům Evropské unie výkon jejich práv na celém území Evropské unie.
přijal na 60. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 6. a 7. července 2005 (jednání dne 6. července), jednomyslně následující stanovisko.
1. Hlediska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 Poznámky ke čtvrté zprávě Komise o občanství Unie
1.1.1 děkuje Evropské komisi za její žádost o vypracování stanoviska, která je reakcí na jeho požadavek a tvoří užitečný precedens, jenž kompenzuje absenci právního základu jak v rámci stávajících platných smluv (článek 22 konsolidované Smlouvy), tak Smlouvy zakládající ústavu pro Evropu (Čl. III-129);
1.1.2 vítá zařazení Charty základních práv – která dává jednotlivci ústřední roli v evropském projektu a která obsahuje kapitolu věnovanou specificky občanství – do Ústavní smlouvy, která jí dodává právní závaznost a umožní každému státnímu příslušníkovi členského státu Unie vnímat své evropské občanství jako zdroj nových práv a výraz přináležitosti k tomuto novému společenství, kterým je Evropská unie;
1.1.3 konstatuje však, že evropští občané práva takto uznaná Chartou, která doplňují práva uvedená v Ústavní smlouvě a týkají se jejich každodenního života, dosud málo znají;
1.1.4 přijímá s povděkem všechny připomínky uvedené ve čtvrté zprávě Komise o občanství Unie a všímá si pozitivního vývoje v naplňování evropského občanství a základních práv, která jsou s ním spojena;
1.1.5 všímá si, že článek I.10 Ústavní smlouvy přejímá a syntetizuje články 17 až 22 Smlouvy o založení Evropského společenství, vyjasňuje výkon práva na volný pohyb a práva pobytu, práva volit a být volen do Evropského parlamentu a v obecních volbách a rozšiřuje právo komunikovat v mateřském jazyce, které dosud platilo jen ve vztahu k institucím Unie, avšak od nynějška se bude vztahovat i na její poradní orgány;
1.1.6 vítá zahájení dialogu mezi občanem a zástupci místních a regionálních samospráv, zejména pokud jde o potřebu informování o jejich právech a o pozitivních účincích, na něž mají nárok při jejich uplatňování místními a regionálními úřady;
1.1.7 lituje, že ve čtvrté zprávě Evropské komise, která zdůrazňuje potřebu vzdělávání mladých lidí tak, aby získali potřebné schopnosti pro uplatňování svého evropského občanství, není zmíněna úloha místních a regionálních úřadů, které přitom v některých členských státech tuto kompetenci mají;
1.1.8 konstatuje s uspokojením, že u práva na volný pohyb a práva pobytu nastal pokrok díky směrnici o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků volně se pohybovat a zdržovat na území členských států, což představuje významný posun a vyjasnění právního rámce, které musí být transponováno do práva členských států nejpozději 20. dubna 2006;
1.1.9 lituje však, že v ní nejsou zmíněny odpovědnosti místních úřadů při přijímání a evidenci evropských občanů v hostitelském členském státě, a to jak v okamžiku jejich příjezdu, tak po celou dobu jejich pobytu a v případě změn, k nimž dojde v jejich situaci či v situaci jejich rodinných příslušníků, přestože tyto úřady mají na starosti ověřování jejich případné registrace, jejich pracovních či osobních prostředků, jejich ubytování a práva pobírat sociální podporu po dobu prvních pěti let pobytu;
1.1.10 všímá si, že tato směrnice rovněž stanoví, že v případě úmrtí, odjezdu nebo odloučení mají rodinní příslušníci nárok na nezávislé právo pobytu, a vítá, že v souladu se stanoviskem, které vydal k tomuto návrhu směrnice dne 21. listopadu 2002 (CdR 121/2002 fin), byly do definice "rodinných příslušníků" zahrnuti také nesezdaní partneři, kteří mají v členském státě původu rovnocenný status jako partneři žijící v manželství;
1.1.11 domnívá se, že toto opatření je jistě oprávněné, avšak může vyvolat nutnost poskytnutí sociální podpory ze strany místních úřadů, na jejichž území taková rodina žije, s čímž evropský zákonodárce nepočítal, a navrhuje proto, aby bylo zavedeno dvouleté období na uvedení této směrnice do praxe, které by umožnilo tyto problémy vyřešit;
1.1.12 hodnotí příznivě zjednodušení procedur uplatňovaných v případě repatriace ostatků evropských občanů zesnulých v jiném členském státě a vzhledem k tomu, že pohřeb či zpopelnění zesnulých spadá často do kompetence obcí, se Výbor domnívá, že by měl být úzce zapojen do probíhajícího procesu tvorby textu v Evropské komisi;
1.1.13 připomíná, že Ústavní smlouva ve své III. části uvádí pravidla pro fungování vnitřního trhu a svobodu usazování pracovníků z Unie, která jim zajišťují právo na práci, a že v důsledku toho budou muset být odstraněny restrikce vyplývající z naplňování legislativy členských států a musí dojít k harmonizaci hospodářských a sociálních práv;
1.1.14 konstatuje, že i když se právo volit a právo být volen v evropských volbách, které přísluší evropským občanům v členském státě, kde pobývají, stane zavedeným zvykem, musí dojít k prohloubení informačního a osvětového úsilí, které bylo uplatněno u příležitosti voleb v roce 2004, a že jejich účast v obecních volbách se neobešla bez potíží;
1.1.15 souhlasí s tím, aby se občané státu Unie směli v jiném členském státě účastnit národních voleb, ale domnívá se, že mu nepřísluší navrhovat okolnosti této účasti; rovněž souhlasí s účastí občanů Unie ve volbách regionálních a je připraven se zabývat zkoumáním její formy, což předpokládá stanovení minimální doby pobytu a identifikování vhodné regionální úrovně pro každý členský stát;
1.1.16 vítá vývoj politických stran na evropské úrovni, ale lituje, že nebyl požádán o stanovisko k návrhu nařízení o statusu a financování politických stran na evropské úrovni, který byl přijat v souladu s druhým odstavcem článku 191 Smlouvy o založení Evropského společenství [7];
1.1.17 raduje se z nárůstu počtu žádostí adresovaných Evropskému parlamentu či ombudsmanovi, avšak zároveň je znepokojen četností případů, kdy jsou tyto žádosti shledány nepřijatelnými, a nelze jim nijak vyhovět;
1.2 Poznámky k Agentuře pro základní práva
1.2.1 přeje si vyjádřit se k oblasti působení, úkolům, geografické působnosti a struktuře tohoto nového orgánu, jehož posláním není jenom ochrana, ale také aktivní prosazování základních práv všech občanů členských států, či v budoucnu občanů Evropské unie;
1.2.2 domnívá se, že agentura by měla získat dostatek hmotných prostředků a lidských zdrojů, aby mohla vykonávat své poslání zcela nezávisle;
1.2.3 domnívá se, že oblast působení agentury je třeba zaměřit na uplatňování práva Unie a Charty základních práv, která se stala součástí Ústavní smlouvy, a zde stanovených prováděcích opatření k ochraně a prosazování práv spojených s evropským občanstvím;
1.2.4 přeje si, aby pokrývala všechny formy diskriminace uvedené v Chartě, zejména formy, které se dotýkají národnostních menšin, a zdůrazňuje, že bude třeba zvláštního dohledu v situacích, kdy dochází k soustavnému porušování základních práv;
1.2.5 domnívá se, že prvořadým posláním agentury musí být i nadále shromažďování a analyzování informací pomocí nezávislého a spolehlivého metodického nástroje a na základě systému odborných posudků;
1.2.6 je toho názoru, že agentura by měla tak, jak je to navrhováno, mít pravomoc dávat institucím Unie negativní i pozitivní doporučení v souvislosti s jejich legislativními a soudními odpovědnostmi;
1.2.7 domnívá se, že agentura by měla působit jako síť sítí s horizontálními pravomocemi a schopností vyvinout kulturu základních práv v Evropské unii, jejích členských státech a regionálních a místních orgánech, a měly by k ní tedy být připojeny i všechny orgány vytvořené ke specifickým otázkám lidských práv, jako je Institut pro rovnost žen a mužů;
1.2.8 míní, že analýzy agentury by se měly omezovat na území členských států Unie a kandidátských a přidružených zemí, neboť rozšíření na třetí státy, jako je tomu u Společné zahraniční a bezpečnostní politiky, vede k snížení efektivnosti její činnosti a nenabízí žádnou přidanou hodnotu v porovnání se stávajícími mezinárodními mechanismy, zejména těmi, které působí v rámci OSN;
1.2.9 připomíná nicméně, že je třeba, aby byla agentura vybavena pracovním programem, který by stanovil priority zaručující její účinnost;
1.2.10 podporuje návrh, aby agentura spolupracovala s Radou Evropy, národními institucemi zabývajícími se základními právy a sítí nezávislých expertů, ale nevytvářela samostatně analýzy pro jednotlivé země;
1.2.11 nebyl by proti tomu, aby agentura mohla být požádána o studii v rámci uplatnění článku 7 Smlouvy o Evropské unii, který je nově obsažen v článku I-59 Ústavní smlouvy, tedy v případě, že se některý členský stát dopustí závažného a opakovaného porušování principů, na nichž spočívá Evropská unie, ovšem pod podmínkou, že takováto studie bude moci vzniknout pouze na výslovnou žádost Rady, Evropského parlamentu nebo Evropské komise, a nebude ponechána na iniciativě agentury.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 Pokud jde o evropské občanství
2.1.1 doporučuje, aby se Charta základních práv stala součástí komunikační kampaně ohledně Ústavní smlouvy a aby byly do této operace zapojeny regionální a místní samosprávy, které mají možnost oslovit všechny občany a které mají na starosti každodenní uplatňování práv zakotvených v Chartě;
2.1.2 navrhuje, aby regionální a místní úřady byly připojeny do procesů, jež mají zajistit volný pohyb občanů Unie tak, aby zabezpečily jejich integraci ve státě jejich pobytu;
2.1.3 navrhuje, aby v rámci prosazování hospodářských a sociálních práv evropských občanů docházelo k harmonizaci těchto práv na celém území Unie a aby společně s regionálními a místními úřady bylo dbáno o zamezení jakékoli formy diskriminace;
2.1.4 vyzývá, aby se s jeho přispěním předcházelo obtížím spojeným se zřízením nezávislého práva pobytu pro rodinné příslušníky občana Evropské unie žijícího v jiném členském státě v případě jeho odjezdu, úmrtí nebo odloučení páru, zejména v souvislosti se sociální ochranou a s právem na práci příslušníků takovéto rodiny;
2.1.5 žádá, aby do přípravy evropského textu určeného ke zjednodušení procedur uplatňovaných v případě repatriace ostatků občanů Společenství zesnulých v jiném členském státě byli rovněž zapojeni zástupci obcí;
2.1.6 navrhuje, aby bylo vypracováno doporučení na podporu výchovy k evropskému občanství ve školním prostředí, přičemž vedoucím tohoto projektu by byla Evropská komise a Výbor by k němu byl přidružen jakožto zástupce sdružení způsobilých v oblasti školství;
2.1.7 doporučuje, aby iniciativy jako "Evropský rok občanství pomocí výchovy" byly dotovány odpovídající rozpočtovou položkou, která umožní rozvoj aktivit jak na evropské, tak na regionální a místní úrovni;
2.1.8 doporučuje, aby došlo k rozšíření politických práv evropských občanů, a zároveň dává ke zvážení možnost, že by evropským občanům bylo uděleno právo volit a právo být volen v regionálních a národních volbách na území členského státu, v němž pobývají;
2.1.9 doporučuje, aby se občanům pocházejícím ze smluvních stran zemí Evropského hospodářského prostoru automaticky neudělovalo právo volit a právo být volen v místních volbách v členském státě pobytu.
2.1.10 navrhuje, aby došlo k formalizaci procedur, které Evropskému parlamentu nebo ombudsmanovi umožňují v případě, že se na ně někdo obrátí s nekompetentně podanou žádostí nebo stížností, postoupit takovouto žádost tomu či onomu úřadu (např. národnímu ombudsmanovi, pokud existuje, nebo dokonce přímo regionálním a místním úřadům).
2.2 Pokud jde o Agenturu základních práv
2.2.1 doporučuje, aby budoucí Agentura základních práv dostala k dispozici takové hmotné prostředky a lidské zdroje, které by jí umožnily fungovat jak efektivně, tak nezávisle;
2.2.2 navrhuje, aby byla oblast působení agentury omezena na uplatňování základních práv zakotvených v Chartě a podle pravidel stanovených v článku II-112 Ústavní smlouvy;
2.2.3 navrhuje na jedné straně, aby na agenturu bylo pohlíženo jako na síť sítí s horizontálními pravomocemi a schopností vyvinout kulturu základních práv v Evropské unii, jejích členských státech a regionálních a místních orgánech, a měly by k ní tedy být připojeny i všechny orgány vytvořené ke specifickým otázkám lidských práv, na straně druhé, aby byla strukturována tak, aby pokrývala různé oblasti základních práv a měla roční nebo víceletý plán práce zajišťující její účinnost;
2.2.4 žádá, aby vedle toho, že bude působit jako nezávislý a spolehlivý nástroj při plnění svého poslání, jímž je shromažďování a analýza informací a podávání doporučení institucím Unie včetně Soudního dvora, byla agentura zapojena také do realizace osvětové a komunikační politiky spojené se základními právy;
2.2.5 navrhuje, aby byl prostor působení agentury omezen na členské státy Evropské unie;
2.2.6 vyzývá budoucí evropskou agenturu, aby v zájmu posílení svého působení navázala vztahy jednak s Radou Evropy, národními institucemi a nevládními organizacemi zabývajícími se aplikací základních práv a sítí nezávislých expertů, ale rovněž s regionálními a místními samosprávami, které svým specifickým přístupem mohou být pro její činnost užitečným přínosem a podávala výroční zprávu o základních právech v Evropské unii;
2.2.7 navrhuje, aby v souladu s článkem 7 Smlouvy o Evropské unii, který je obsažen v článku I-59 Ústavní smlouvy, jednala pouze na výslovnou žádost Rady, Evropského parlamentu nebo Evropské komise;
2.2.8 žádá, aby členem představenstva budoucí evropské agentury byl i zástupce regionálních a místních samospráv.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Řízení povodňových rizik – protipovodňová prevence, ochrana a zmírnění dopadů
(2005/C 164/01)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Řízení povodňových rizik – Protipovodňová prevence, ochrana a zmírnění následků ( KOM(2004) 472 v konečném znění),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. července 2004 konzultovat ho na toto téma podle prvního odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí předsedy ze dne 26. května 2004 nařídit Komisi pro udržitelný rozvoj, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu,
s ohledem na závěry Rady k řízení povodňových rizik přijatým 14. října 2004,
s ohledem na své stanovisko k návrhu Komise na směrnici Rady o vypracování rámce pro činnost Společenství v oblasti vodohospodářské politiky (KOM(1997) 49 v konečném znění – VR 171/97 v konečném znění [1]),
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise k šestému programu životního prostředí Evropského společenství "Životní prostředí 2010 – naše budoucnost, naše volba; Šestý akční program pro životní prostředí" a k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady k akčnímu programu životního prostředí Společenství 2001 – 2010 (KOM(2001) 31 v konečném znění – VR 36/2001 v konečném znění [2]),
s ohledem na své usnesení o nedávných ničivých povodních v Evropě a zřízení Fondu solidarity Evropské unie (VR 294/2002 v konečném znění [3]),
s ohledem na své stanovisko z vlastní iniciativy k tématu Řízení a následky přírodních katastrof: úloha evropské strukturální politiky (VR 104/2003 v konečném znění [4]),
s ohledem na své stanovisko k návrhu Komise na nařízení o evropském seskupení přeshraniční spolupráce (KOM(2004)496 v konečném znění – VR 62/2004 v konečném znění),
s ohledem na své stanovisko ke v konečném znění: Sdělení Evropské komise: "Budování naší společné budoucnosti – politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007-2013" (KOM(2004) 101 v konečném znění – VR 162/2004 v konečném znění);
s ohledem na své stanovisko (VR 299/2004 rev. 1) přijaté dne 9. prosince 2004 komisí pro udržitelný rozvoj (zpravodaj: pan Aalderink, člen Výkonné rady Provincie Gelderland (NL/ALDE);
VZHLEDEM K TĚMTO DŮVODŮM
1) Řízení povodňových rizik je důležitou záležitostí pro evropské regiony a obce.
Mnohé regionální a místní orgány se musí zabývat rizikem záplav z rozvodněných řek nebo moře, aby ochránily a zachovaly kvalitu života svých občanů.
2) Podle různých regionálních rysů je možno určit různé typy záplav.
Ke snížení pravděpodobnosti vzniku a zmírnění dopadu záplav je třeba přijmout různá opatření.
Z tohoto důvodu je třeba zaujmout regionální přístup k řízení povodňových rizik.
3) Řeky a moře nerespektují hranice.
Z tohoto důvodu je nutné usilovat o přeshraniční spolupráci obyvatel a správních činitelů v pobřežních oblastech a povodí řek.
Je nezbytně nutné vytvořit solidaritu mezi lidmi, kteří nejsou přímo ohroženi záplavami, a těmi, kteří žijí na březích nebo pobřeží ohrožovaných záplavami.
přijal následující stanovisko na svém 58. plenárním zasedání dne 23. a 24. února ( zasedání dne 23. února):
1. Hledisko Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá základní rysy sdělení Komise, zvláště společný akční program protipovodňové ochrany a zdůrazňuje, že moře a řeky jsou dynamické systémy, které nelze kontrolovat pomocí jednoduchého nebo odvětvového opatření;
1.2 je si vědom, že protipovodňová opatření v jednom regionu mohou ovlivnit záplavy v jiných regionech ležících proti nebo po proudu řeky.
Z toho důvodu je důležité, aby byly určeny účinky opatření pro celé povodí řeky.
Tento přístup by nicméně neměl vést k předepsaným modelům, standardizovaným plánům nebo dalšímu administrativnímu zatížení, neboť regionální a místní orgány vědí, že jsou vázáni rozmanitostí, nikoli jednotností;
1.3 uvědomuje si však, že určení účinků opatření pro celé povodí řeky vyžaduje minimální počet standardních ukazatelů. Tyto ukazatele dávají možnost vylepšovat a koordinovat činnosti na mezinárodní, národní, regionální a místní úrovni.
K zajištění flexibility by mělo být možné měnit počet standardních ukazatelů podle okolností;
1.4 zdůrazňuje, že by občané měli být informováni o tom, jak je důležité přijmout preventivní opatření, i když neexistuje žádné zřejmé ohrožení.
Zainteresování občanů je velmi důležité, neboť občané jsou skutečnými hlasateli principu solidarity.
To je zvláště důležité v případě občanů, kteří žijí v povodí řek, kde neexistuje akutní nebo potenciální nebezpečí záplav, ale jejichž části by mohly být zvláště citlivé na vytváření přívalů;
1.5 je si vědom, že Rada došla dne 14. října 2004 k závěru, že v rámci pravidelných setkání ředitelů správ povodí EU by měl být vypracován akční program protipovodňové ochrany ve spolupráci s jinými zainteresovanými činiteli a příslušnými stranami a zdůrazňuje, že by se tohoto vypracování měly účastnit evropské regionální a místní orgány;
1.6 podporuje a rád by hrál aktivní úlohu při podpoře regionálních a místních orgánů, aby do roku 2007 vypracovaly plány, které se budou dopředu slučovat s novými možnostmi financování v EU, vzhledem k tomu, že využití finanční podpory EU vyžaduje národní, regionální a místní finanční účast.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 má za to, že hrozba záplav je obecný problém a že je třeba se jím zabývat na úrovni celého povodí.
Celkovým cílem je vytvořit společnou odpovědnost a solidaritu v celém povodí, aby v případě hledání účinných opatření proti ohrožení záplavami v části povodí byla brána v úvahu celá oblast povodí;
2.2 má za to, že je nutné zvýšit informovanost všech zainteresovaných činitelů v povodí, zvláště v oblastech ležících proti proudu řeky, které nejsou tolik vystaveny záplavám, ale které přispívají díky využívání své půdy k vytvoření přívalových vln a doporučuje, aby všechny regionální a místní orgány v daném povodí byly povinny se aktivně účastnit procesu plánování preventivních opatření;
2.3 podporuje přístup založený na celém povodí jako integrovaný způsob práce bez jakýchkoli odvětvových výjimek.
Tato metoda se bude muset uplatňovat i při použití principu solidarity, který rovněž podporuje;
2.4 domnívá se, že Monitorovací a informační středisko civilní ochrany při Evropské komisi by mohlo hrát rovněž důležitou úlohu při rozšiřování informací národním, regionálním a místním orgánům a doporučuje, aby středisko zavedlo činnosti směřující rovněž ke zvýšení informovanosti zainteresovaných osob z řad veřejnosti i průmyslových odvětví;k posílení solidarity v celém povodí doporučuje, aby středisko založilo partnerské protipovodňové iniciativy;
2.5 domnívá se, že pouze široce integrovaný přístup zahrnující několik odvětví povede dlouhodobě k požadovanému výsledku a z tohoto důvodu navrhuje, aby akční program protipovodňové ochrany aktivně oslovoval více oborovou škálu politik souvisejících s půdou;
2.6 podtrhuje význam provádění principu solidarity v rámci strategie tří kroků, a to zadržování, uchovávání a vypouštění vody.
Správné využívání půdy a systém hospodaření s vodou mohou zmírnit povodně na velkých řekách a zvláště na malých řekách.
Příkladem je využití schopnosti půdy uchovávat vodu, využití malých vodních systémů a malých nádrží, neboť uchovávání dešťové vody v těchto prvcích může snížit maximální průtočné množství vody v řekách;
2.7 radí Komisi, aby stanovila činnosti nutné ke snížení dopadu nebo pravděpodobnosti výskytu záplav v akčním programu zahrnujícím spolupráci na všech dotčených administrativních úrovních.
Vypracování plánů řízení povodňových rizik by nemělo být znemožněno díky vyhýbavému postoji některého členského státu;
2.8 navrhuje, aby při vývoji a doladění opatření protipovodňové ochrany byly použity pracovní metody a zásady rámcové směrnice pro vodní politiku, aniž by bylo nutno usilovat o změnu směrnice;
2.9 domnívá se, že z dlouhodobého hlediska by měl být akční program protipovodňové ochrany sladěn se všemi opatřeními, které jsou výsledkem rámcové směrnice pro vodní politiku;
2.10 zastává pozitivní postoj k akčnímu programu protipovodňové ochrany s krátkodobými a dlouhodobými cíli.
Z krátkodobého hlediska je naprosto nezbytné, aby se pokračovalo v současných iniciativách, zvláště iniciativách zaměřených na realizaci strukturálních opatření.
Regionální a místní orgány by měly vyvinout veškeré úsilí k realizaci konkrétních činností v oblasti protipovodňové ochrany v očekávání akčního programu;
2.11 zastává názor, že úspěch akčního programu protipovodňové ochrany úzce souvisí s dostatečným financováním.
Tento názor se odráží v navrhovaných finančních perspektivách pro období 2007-2013 a v návrzích na Fond pro regionální rozvoj, Sociální fond EU a Kohezní fond EU;
2.12 důrazně podporuje metodu, kterou Komise navrhuje ke stanovení, rozšíření a podpoře osvědčené praxe.
K tomu účelu je kromě členských států nutné zapojit i regionální a místní orgány a všechny subjekty, které mohou být v různých územích zainteresované.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o zavedení programu podpory evropského audiovizuálního sektoru (MEDIA 2007)
(2005/C 164/09)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o zavedení programu podpory evropského audiovizuálního sektoru (COM(2004) 470 final – 2004/0151 (COD),
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 9. září 2004 konzultovat Výbor v této věci v souladu s článkem 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Předsednictva VR ze dne 27. ledna 2004 pověřit Komisi pro kulturu a vzdělávání, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu,
s ohledem na návrh stanoviska CdR 303/2004 rev.1, který přijala dne 7. prosince 2004 Komise pro kulturu a vzdělávání (zpravodaj: pan Theodóros Georgákis, starosta města Ilioúpoli (EL/PES)),
přijal na svém 58. plenárním zasedání dne 23. a 24. února 2004 (zasedání dne 23. února) následující stanovisko.
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 schvaluje sjednocení školení, vývoje, distribuce a propagace činností do nového zastřešujícího programu MEDIA 2007, který zaručí a posílí kontinuitu v rámci organizované akce, jejímž cílem je rozvoj a posílení evropské audiovizuální oblasti;
1.2 vítá návrh rozpočtu na zavedení programu, který dosahuje 1,055 miliard EUR, a upozorňuje na to, že rozpočet musí být tak vysoký proto, aby bylo možné pokrýt vyšší potřeby všech 27 zemí (25 členských států plus Bulharsko a Rumunsko), které se do programu zapojí.
Dotčené trhy jsou v zásadě "třístupňové", se značnými rozdíly v rozvoji audiovizuálního trhu, které kolísají od vysokého stupně rozvoje v audiovizuálním sektoru po téměř žádný.
Zvýšení rozpočtu představuje další potvrzení významné úlohy audiovizuálního sektoru jako prostředku pro šíření kulturních hodnot v rámci budování společné evropské identity a povědomí evropských občanů;
1.3 schvaluje zavedení zásady "pozitivní diskriminace" ve prospěch zemí s malou kapacitou audiovizuální produkce a/nebo s omezeným geografickým a lingvistickým rozsahem, jejímž cílem je vyrovnání nepoměrů a nerovností v porovnání s jinými zeměmi, které mají vysokou výrobní kapacitu.
Myšlenka podpory "audiovizuálně slabých" zemí, jako jsou nové členské státy nebo jiné země, jejichž trhy mají omezenou dynamiku, např. Řecko nebo Portugalsko, musí prostupovat celým programem MEDIA 2007.
Tato politika pomůže zachovat kulturní rozmanitost a mezikulturní dialog na evropské úrovni;
1.4 uznává potřebu zvýšení konkurenceschopnosti roztříštěného evropského audiovizuálního sektoru a současně posílení výrobní struktury malých a středních podniků (MSP), které v praxi tvoří základ evropského trhu;
1.5 sdílí názor Komise, že v rámci evropského audiovizuálního sektoru musí dojít neprodleně ke zjednodušení byrokratických postupů a mechanismů předkládání návrhů a vytváření vazeb spolupráce.
Zvláštní pozornost si také zaslouží transparentnost řízení pro výběr kandidátů.
Aby byla zabezpečena transparentnost, musí být hodnocení předložených kandidatur vždy doplněno odůvodněním;
1.6 schvaluje podporu mobility studentů a odborníků pracujících v evropské audiovizuální oblasti, která jim umožní výměnu cenných zkušeností a užitek ze znalostí a vzdělávání v zemích, jenž mají vyspělý komunikační sektor.
Mobilita má zvláštní význam pro nové členské státy EU, ale také pro země s omezeným lingvistickým a geografickým rozsahem, kde není audiovizuální sektor nijak rozvinutý;
1.7 souhlasí s podporou dabování, titulkování a vytváření vícejazyčných kopií audiovizuálních děl v Evropě s cílem chránit kulturní rozmanitost.
Důležitá je také digitalizace těchto děl.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 upozorňuje na to, že musí být kladen větší důraz na úlohu, kterou hrají místní a regionální komunity ve vytváření evropské identity.
V rámci specifického odvětví audiovizuální práce mohou regiony v Evropě představovat, s patřičnou podporou, hnací sílu původní tvorby a zachování kulturní rozmanitosti a mohou přispět svým dílem ke konkurenceschopnosti evropského trhu;
2.2 žádá, aby článek 6 programu o podpoře audiovizuálních děl obsahoval konkrétní odkaz na zvláštní úlohu, kterou hrají regiony a místní komunity, díky svým zvláštním programům a aktivitám, v úsilí o zvýšení konkurenceschopnosti evropského trhu.
Bylo by také užitečné pomáhat při aktualizaci "media desks", které fungují na regionální úrovni a které jsou zejména užitečné při poskytování informací evropským občanům o vývoji v audiovizuálním sektoru;
2.3 doporučuje poskytování finanční podpory a organizovanou komunikační propagaci regionálním a místním audiovizuálním festivalům, které hrají významnou roli při vytváření a rozvoji evropské identity tím, že obohacují její rysy a charakter o jedinečné kulturní, historické a lingvistické prvky místních komunit a společností.
Dalším krokem v této oblasti by mohly být podněty pro točení většího počtu filmů v malých městech a regionech Evropy;
2.4 zdůrazňuje potřebu realizace opatření zaměřených převážně na mladé lidi, kteří jsou budoucností evropského audiovizuálního sektoru.
Podpora děl nových kreativních umělců a festivalů v Evropě, určených pro mladou veřejnost a zakotvených v programu, představuje kroky v této oblasti, které však nejsou dostačující.
Mezi navrhovanými opatřeními je podpora mobility mladých lidí v členských státech, která jim umožní seznámit se s evropským trhem, poskytování informací a školení na základě současné reality a objektivních potřeb tohoto trhu;
2.5 zdůrazňuje potřebu realizace opatření, jejichž cílem je zlepšit školení odborných profesí audiovizuálního sektoru, zejména v zemích a regionech s malými výsledky v audiovizuálním sektoru a/nebo s omezeným geografickým a lingvistickým rozsahem.
V takových zemích je audiovizuální sektor stěží vyvinutý a potřeba aktuálních školení je velká.
Kromě dálkového vzdělávání a podpory výměn by bylo užitečné, aby byly propláceny cestovní výdaje a účastnické poplatky studentům, kteří se zúčastní školících programů a konferencí organizovaných zeměmi s tradicí v audiovizuálním sektoru;
2.6 doporučuje, aby byly dány podněty pro podporu obchodní spolupráce mezi společnostmi, které fungují v evropské, ale také v celosvětové audiovizuální oblasti, a to nejen ve výrobním sektoru, ale zejména v distribuci.
Jak objasnily příslušné studie a rovněž aktuální podmínky, slabost distribučního systému představuje základní překážku oběhu evropských filmů na mezinárodním trhu.
Podle výsledků nedávných výzkumů, které provedla společnost MEDIA Salles a které zahrnovaly všechny filmy distribuované v Americe a Kanadě od roku 2001 do roku 2003, návštěvnost filmů, které vznikly v zemích západní Evropy, stále klesá.
Naopak návštěvnost filmů vzniklých v evropské koprodukci vykazuje rok od roku stabilní růst, což představuje stejný trend návštěvnosti filmů vzniklých v americké koprodukci s evropskými zeměmi, kde jsou Američané hlavními producenty;
2.7 oceňuje skutečnost, že podpora Společenství, nemluvě o podnětech pro rozvoj audiovizuálního sektou ve fázích před a po produkci, musí zajistit transparentnost ve všech fázích postupu a musí stanovit pravidla pro záruku kvality vyrobených děl;
2.8 zastává názor, že v kontextu nového strategického cíle stanoveného
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o Bílé knize o službách obecného zájmu
(2005/C 164/06)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o Bílé knize o službách obecného zájmu (COM(2004) 374 final),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 13. května 2004 konzultovat s ním toto téma, v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 5. dubna 2004 zadat navržení stanoviska k tomuto tématu Komisi pro hospodářskou a sociální politiku,
s ohledem na článek 16 Smlouvy o založení Evropského společenství, o službách obecného hospodářského zájmu, jakož i články 2, 5, 73, 81, 86, 87, 88 a 295 této smlouvy,
s ohledem na článek 36 Charty základních práv EU o přístupu ke službám obecného hospodářského zájmu,
s ohledem na článek III-122 Smlouvy o ústavě pro Evropu, podepsané hlavami států a vlád v Římě, dne 29. října 2004,
s ohledem na své stanovisko k Zelené knize o službách obecného zájmu (CdR 149/2003 fin) [1],
s ohledem na své stanovisko ke Sdělení Evropské komise o službách obecného zájmu v Evropě (CdR 470/2000 fin) [2],
S ohledem na stanovisko k "návrhu rozhodnutí Komise týkajícího se aplikace článku 86 smlouvy o ES o státní podpoře formou kompenzace veřejných služeb a dále k návrhu směrnice pozměňující směrnici 80/723/CEE Komise o transparentnosti finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a návrh státní podpory formou kompenzací veřejných služeb v rámci Společenství." (CdR 155/2004 fin) [3]
S ohledem na své stanovisko k "návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady spojené se službami na vnitřním trhu" (CdR 154/2004 fin) [4]
S ohledem na Zelenou knihu Evropské Komise o partnerství veřejného a soukromého sektoru a o právu Společenství na veřejné trhy a koncese (CdR 239/2004 fin),
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 327/2004 rev 1.) přijatý 8. prosince 2004 Komisí pro hospodářskou a sociální politiku (Zpravodaj: Claudio MARTINI, předseda regionu Toskánsko (IT – PES).
přijal toto rozhodnutí na svém 58. plenárním zasedání, dne 23. a 24. února 2005 (zasedání dne 23. února), toto stanovisko.
1. Názory Výboru regionů
Úvod
1.1 Bílá kniha vytyčuje aktivity Komise až do roku 2006. Výbor regionů, úzce spolupracující s regionálními a místními orgány, podstatnou měrou přispěl do široké veřejné diskuse, která vedla k jejímu vytvoření.
VÝBOR REGIONŮ
1.2 Má za to, že Bílá kniha poskytuje příležitost k tomu, aby se pokračovalo v debatě o strategiích, návrzích a závazcích, které v ní jsou zmíněny.
Veřejné orgány a zvláště regionální a místní orgány a sociální partneři by měli přispět k dosažení cílů v těchto oblastech:
- nastolení správné rovnováhy mezi veřejným zájmem spojeným se službami obecného zájmu (SOZ) a pravidly hospodářské soutěže, a to také ve světle významu, který SOZ přiznala Ústavní smlouva;
- určit právní rámec pro SOZ (zejména v případě role veřejných orgánů, výběru řídících postupů, dlouhodobých záruk financování, regulace a hodnocení);
- přezkoumat stav realizace odvětvových směrnic o liberalizaci; v sektorech týkajících se elektronické komunikace, poštovních služeb, elektřiny a plynu ve světle konzultací v rámci Zelené a Bílé knihy a připravit v případě potřeby revizi těchto směrnic,
- vyvíjení cílů obecného zájmu, které budou v souladu s potřebami občanů a tak přispějí k prohloubení sociální i teritoriální soudržnosti a ke zvýšení konkurenceschopnosti evropské ekonomiky (Lisabonský proces). Výbor regionů lituje, že Komise ve svém sdělení "Společnou prací k růstu a zaměstnanosti – Nový elán pro Lisabonskou strategii", nezařadila plnění Bílé knihy o službách obecného zájmu mezi své prioritní cíle k naplnění Lisabonské strategie [5];
- zajišťování demokratického, pluralitního a otevřeného vyhodnocení této debaty, a to se zapojením všech zainteresovaných stran;
- závazek zajistit, aby mezinárodní předpisy o obchodu se službami byly v souladu s cílem zajistit všem občanům přístup k veřejným službám;
- úprava programů mezinárodní spolupráce s rozvojovými zeměmi, tak aby zahrnovaly také podporu investic do základních služeb obecného zájmu a zajištění co nejširšího přístupu veřejnosti k nim.
Konkrétní vyjádření k Bílé knize
VÝBOR REGIONŮ
1.3 vítá uvedené aspekty Bílé knihy:
- uznání sdílené odpovědnosti Komise, regionálních a místních orgánů a členských států;
- skutečnost, že Komise uznala článek III-122 Ústavní smlouvy za právní základ úpravy služeb obecného hospodářského zájmu;
- přání zajistit vyšší míru právní jistoty v oblasti financování SOZ v kombinaci s uznáním práva místních a regionálních orgánů na výběr metody řízení i financování (další kroky v této oblasti jsou naplánovány na červenec 2005, stejně jako přesné vymezení rozdílu mezi SOZ a službami obecného hospodářského zájmu (SOHZ));
- skutečnost, že cíle SOZ budou upřednostněny před pravidly hospodářské soutěže v případě, že mezi nimi dojde k rozporu (přezkoumání odvětvových směrnic je naplánováno na rok 2006);
- závazek připravit v průběhu roku 2005 konkrétní Sdělení o sociálních a zdravotních službách obecného zájmu;
- závazek přezkoumat postupy pro posuzování dopadů liberalizace;
- zaznamenává nicméně skutečnost, že přes převážně pozitivní charakter Bílé knihy provozovatelé a poskytovatelé služeb i nadále operují v prostředí s vysokou mírou nejistoty:
- právní povahy, co se týče hierarchie legislativy a jejího výkladu a aplikace;
- ekonomické povahy, s ohledem na neexistenci spolehlivého rámce, který by zaručil dlouhodobé financování investic a kompenzaci závazků v oblasti SOZ;
- s ohledem na dodržování principu subsidiarity a následně dodržování rozdělení pravomocí a odpovědnosti mezi všechny stupně veřejných orgánů (na místní, regionální a národní úrovni);
- politické povahy, co se týče role SOZ v procesu evropské integrace.
SOZ v evropském institucionálním rámci
VÝBOR REGIONŮ
1.4 zdůrazňuje, že SOZ jsou součástí hodnotového systému, na němž je založen život v EU a jejích členských státech, kde těsná interakce mezi hospodářským a sociálním pokrokem vytváří model sociálního tržního hospodářství a přispívá k optimalizaci účasti občanů na evropské ekonomice a společnosti.;
1.5 upozorňuje, že zajišťování SOZ přispívá k rozvoji hospodářské, sociální a teritoriální soudržnosti, k solidaritě, ke vzniku pocitu sounáležitosti jednotlivce se společenstvím, k šíření obecného zájmu občanů a k dlouhodobě udržitelnému rozvoji i v zájmu budoucích generací;
1.6 je potěšen, že Komise zaujímá stanovisko ke statutu služeb obecného zájmu v evropském měřítku.
To přispívá k vybudování mostu mezi stávajícím stavem, který je založený na smlouvách a judikatuře Evropského soudního dvora a středem jehož zájmu je soutěžní politika, a novou situací, kterou uvádí Ústavní smlouva;
1.7 je spokojen, že princip subsidiarity byl potvrzen vyjádřením, že "je v prvé řadě na příslušných národních, regionálních a místních orgánech, aby definovaly, organizovaly, financovaly a monitorovaly služby obecného zájmu".
Výbor regionů si zároveň přeje zmínit možnost, kterou mají národní orgány stejně jako místní a regionální samosprávy, rozvíjet a vytvářet systémy, které mají občanům zajistit libovolnou volbu vlastních dodavatelů individuálních služeb;
1.8 vítá, že Komise ocenila dodatek stávajícího článku 16 (nyní III-122) nové Ústavní smlouvy, který umožňuje kodecisním postupem "v rámci pravomocí Unie" vytvořit evropský zákon, a tak vybudovat jasnou právní základnu SOZ.
Neodbytnost argumentů proti vytvoření obecného právního rámce nás neopravňuje k prodlužování stávající situace, kdy neexistence legislativy nutí Evropský soudní dvůr k tomu, aby právo spíše vytvářel, než aplikoval.
Bílá kniha předpokládá, že po ratifikaci Ústavní smlouvy bude dále zvažována možnost vypracování rámcového zákona.
S ohledem na tuto skutečnost se Komise zavázala zveřejnit hodnotící zprávu k případným návrhům;
1.9 zdůrazňuje, že existuje široký konsensus ohledně potřeby vymezit roli EU jasněji a transparentněji, aniž by přitom EU byly dány další pravomoci.
Zdá se, že Bílá kniha tuto skutečnost akceptuje, neboť uznává pravomoci členských států a místních orgánů v oblasti služeb obecného zájmu, a to včetně práva na výběr právního rámce nebo výběru toho, zda plnění povinností plynoucích z obecného zájmu bude svěřeno soukromým či veřejným subjektům.
SOZ a politika soudržnosti
VÝBOR REGIONŮ
1.10 je přesvědčen, že univerzální přístup k cenově dostupným a vysoce kvalitním službám obecného zájmu, poskytovaným za cenu vypočtenou na základě nákladů na výrobu a dodání, představuje základní prvek hospodářské, sociální a teritoriální soudržnosti v celé EU a že místní orgány jsou nejlépe schopny posoudit potřeby občanů a nalézt nejvhodnější formu a struktury pro zajišťování SOZ ve své spádové oblasti;
1.11 podtrhuje, že se záměrem dosáhnout teritoriální soudržnosti se pojí potřeba zajistit rozvoj místních veřejných služeb a celoevropských sítí služeb.
Strukturální fondy – nepostradatelná nástroj Evropské kohezní politiky – by měly být reformovány tak, aby podporovaly SOZ ve vztahu ke kohezním cílům, se zvláštním důrazem na přeshraniční spolupráci a podporu SOZ v středoevropských a východoevropských zemích.
SOZ a hospodářská soutěž
VÝBOR REGIONŮ
1.12 zdůrazňuje citlivost propojení mezi zásadami jednotného trhu a SOZ;
1.13 má za to, že v důsledku těchto propojení zůstává zabezpečení dlouhodobého financování investic a plnění povinnosti veřejné služby klíčem k zajištění univerzálního přístupu ke kvalitním SOZ na území celé EU;
1.14 má za to, že Zelená kniha nese zodpovědnost za to, že zdůraznila výhody odvětvových liberalizačních politik, ale zdá se mu, že zde nebyl kladen dostatečný důraz na vyvážení loajální konkurence a SOZ;
1.15 vítá skutečnost, že Komise v Bílé knize výslovně uznala, že existuje určitá neslučitelnost mezi zásadami vnitřního trhu a hospodářské soutěže na jedné straně a provozováním SOZ na straně druhé. Otázku nerovnováhy mezi kritériem obecného zájmu a pravidly hospodářské soutěže bude nicméně ještě třeba dořešit;
1.16 opakuje, že by výběrové řízení na podnik pověřený zajišťovat veřejnou službu mělo být pouze dobrovolné a ne podmínkou k dodržení legálnosti státní podpory formou kompenzací veřejných služeb.
Domnívá se, v souvislosti se současnou judikaturou, která značně omezuje přímé spravování veřejných služeb místními samosprávami, že by měla Komise navrhnout pozměnění legislativy o veřejných zakázkách, aby ustanovila definici přímého spravování přizpůsobenou situaci místních samospráv;
1.17 souhlasí s Komisí v tom, že záměr vytvořit otevřený vnitřní trh je slučitelný s rozvojem SOZ, ale považuje za nezbytné, aby byla upřesněna představa "přidělení výměn", které na základě článků 12 a 81 až 89 smlouvy o ES, ustanovují používání pravidel pro hospodářskou soutěž pro SOZ.
Totiž, v současné době, Soudní dvůr EU přijal tak široký výklad pojmu potenciální přidělení výměn vně společenství, že dokonce podniky, které jsou pověřeny zajištěním veřejných služeb na místní úrovni přesně vymezené, mohou spadnout pod opatření článku 87.1 smlouvy o ES;
Rozlišení mezi službami obecného zájmu (SOZ) a službami obecného hospodářského zájmu (SOHZ)
1.18 vyzývá Komisi k tomu, aby urychleně připravila na základě Ústavní smlouvy návrh rámcové legislativy, která by zajistila definici některých společných pozitivních principů, jako jsou:
- kritéria rozlišení mezi SOZ ekonomickými a neekonomickými
- principy a všeobecné povinnosti SOZ mezi nimiž univerzálnost, kontinuita, kvalita, účinnost, dosažitelnost a ochrana uživatelů a spotřebitelů
- kritéria, která mají za úkol lokalizovat porušení rovnováhy výměn
- právo místních a regionálních samospráv na vlastní produkci služeb obecného hospodářského zájmu a na řídící principy financování
- mechanismy hodnocení
Společná řeč bude mít horizontální hodnotu pro sektory, které spadají pod správu společenství, ale zároveň vytvoří orientační bod pro ty, kteří do této správy nespadají.
1.19 zdůrazňuje, že tato rámcová legislativa je ještě důležitější pro řešení otázek kompenzací veřejných služeb. První dvě kritéria právního výroku "Altmark Trans", konkrétně povinnost žadatele o podporu jasně definovat úkol veřejné služby a dále stanovit předem, objektivním a transparentním způsobem, parametry, na jejichž základě jsou počítány kompenzační platby, nutí od této chvíle územní samosprávy k povinnosti definovat smlouvy pro veřejné služby.
Tato snaha musí přispět k větší transparentnosti a demokratické zodpovědnosti v řízení služeb všeobecného hospodářského zájmu.
VÝBOR REGIONŮ
1.20 má za to, že pokud nebudou jasně rozlišeny služby obecného hospodářského zájmu a nehospodářského zájmu a pokud nebudou SOZ jasněji vymezeny ve Smlouvách, bude pokračovat nerovná a automatická aplikace pravidel hospodářské soutěže;
1.21 Opakuje v tomto kontextu svůj požadavek formulovaný ve svém stanovisku týkajícím se návrhu směrnice o službách "vyloučit z principu služby obecného zájmu z oblasti aplikace této směrnice (a to nejen částečně, konkrétně z pole působnosti principu země původu), aby se zabránilo jakékoliv diskusi během budoucí realizace, a aby se zamezilo povinnosti krátkodobě harmonizovat tuto oblast pomocí pravidel platných pro celé společenství"; je rád, že Komise ve svém sdělení "Společnou prací k růstu a zaměstnanosti – nový elán pro Lisabonskou strategii" uznává obavy z uplatňování principu země původu [6];
1.22 vítá seriózní přístup k řešení problematiky SOHZ na straně jedné a povinnosti veřejné služby na straně druhé; nicméně se diví, že čtvrtletní pracovní program Komise oznamuje publikaci revidovaného návrhu nařízení Rady a Evropského parlamentu, týkajícího se povinností veřejné služby v sektoru pozemní osobní dopravy, zatímco ještě zdaleka nejsou dokončeny konzultace k Bílé knize o SOZ
1.23 upozorňuje však, že Bílá kniha neobsahuje přesnou definici SOZ a pouze konstatuje, že dodávání zboží a služeb obecného zájmu s sebou nese povinnost veřejné služby.
Bílá kniha zmiňuje devět orientačních kritérií pro identifikaci SOZ. Tato kritéria vytvářejí rámec pro hodnocení a posteriori, ale nezpochybňují princip hospodářské soutěže.
Bílá kniha tedy ukazuje ještě jasněji, jak těžké je nastolit rovnováhu mezi SOZ a pravidly hospodářské soutěže;
1.24 se obává, aby snaha o aplikaci pravidel vnitřního trhu nepřevážila nad právoplatnou ochranou SOZ.
Ve skutečnosti všechny SOZ mohou mít určitý ekonomický prvek, s výjimkou služeb, jež veřejné orgány poskytují zdarma v rámci výkonu svých úkolů;
1.25 zaznamenává, že tato skutečnost má značný dopad na odpovědnost regionálních a místních orgánů za řízení SOZ vlastními zdroji;
1.26 má za to, že SOZ a SOHZ mohou být přesně rozlišeny pouze za předpokladu, že budou posuzovány na základě kritérií, která zaručí základní práva, univerzální přístup, solidaritu a udržitelný rozvoj.
SOZ v oblasti sociální a zdravotní
VÝBOR REGIONŮ
1.27 vítá závazek Komise připravit v průběhu roku 2005 návrh konkrétního Sdělení o sociálních a zdravotních službách obecného zájmu, za úkolem zjištění jejich specifického charakteru, spojeného s nezbytnými modernizačními opatřeními a překonání stávající právní nejistoty v této oblasti.
V důsledku neexistence jasné legislativy jsou sociální a zdravotní služby příliš podrobovány pravidlům hospodářské soutěže, a to na úkor svého poslání.
Mobilita v rámci EU zároveň vyžaduje, aby byly podniknuty kroky potřebné pro zajištění práva na přístup k sociálním a zdravotním službám na celém území EU.
Je tedy třeba vyhodnotit specifické charakteristiky tohoto sektoru, vytvořit jednotné definice, najít řešení pro situace smíšeného charakteru a řádně koordinovat specifické role příslušných provozovatelů;
1.28 zdůrazňuje, že Komise v rámci přípravy svých návrhů musí rozvinout efektivní spolupráci s národními, regionálními a místními orgány, jakož i se všemi zainteresovanými stranami, neboť sociální a zdravotní služby jsou ve většině evropských zemí založeny na principech solidarity a kolektivního financování.
Odvětvové směrnice
VÝBOR REGIONŮ
1.29 zaznamenává, že Bílá kniha předpokládá, že v roce 2005 bude vypracována hodnotící zpráva o efektu odvětvových směrnic a že bude vyvinuto úsilí o dosažení větší míry horizontální koherence ještě před jejich přezkoumáním v roce 2006.
Celoevropské SOHZ podléhají odvětvovým směrnicím o vnitřním trhu: telekomunikace, poštovní služby, dodávky elektřiny a plynu, letecká, lodní i silniční doprava.
Z těchto směrnic vyplývají jak závazky v oblasti hospodářské soutěže, tak i povinnost veřejné služby.
Je třeba, aby bylo prováděno jejich periodické hodnocení, aby následně mohlo být provedeno jejich přezkoumání.
V rámci přezkoumání musí být důkladněji ošetřena povinnost veřejné služby a je třeba vnést větší soulad do úpravy povinnosti veřejné služby v různých odvětvích, jakož i zlepšit regulační rámec.
Stále ještě probíhají diskuse o tom, zda by měly být další SOHZ, včetně dodávek a rozvodů vody, odpadového hospodářství, městské dopravy a veřejného televizního vysílání, také pokryty rámcem Společenství a pokud ano, na jakém právním základě (životní prostředí, kulturní rozmanitost a svoboda informací ....).
SOZ, obchod a mezinárodní spolupráce
VÝBOR REGIONŮ
1.30 oceňuje skutečnost, že se Bílá kniha zabývá také otázkou spolupráce s rozvojovými zeměmi a pomocí těmto zemím při zavádění kvalitních SOZ.
Přístup k základním službám je nezbytným nástrojem pro podporu rozvoje.
Bohužel v současné době na mezinárodní úrovni neexistují společné zásady pro SOZ, ani spravedlivé mechanismy financování.
Za účelem podpoření rozvoje SOZ v rozvojových zemích by EU měla zformulovat politiku regionální spolupráce, která by v mezinárodním měřítku umožnila tvorbu veřejných statků prostřednictvím zavedení vyhovujícího institucionálního a regulačního rámce, jenž podpoří investice do základních SOZ;
1.31 nicméně věří, že pro vyjasnění všech možností, které v oblasti mezinárodního vyjednávání o obchodu službami souvisejí se SOZ, bude zapotřebí důkladné veřejné debaty.
V důsledku uplatňování principu, že interní regulatorní rámec by měl být v souladu s mezinárodními obchodními dohodami, zatím politika EU vedla k vyloučení veřejně financovaných základních SOZ (zdravotnictví, školství, kultura) a k uvalení četných omezení na odvětví, která se EU rozhodla liberalizovat, aniž by však přitom byly poskytnuty potřebné záruky.
2. Doporučený další postup
VÝBOR REGIONŮ
2.1 má za to, že – ačkoliv Bílá kniha na příští dva roky navrhuje intenzivní pracovní program a zohledňuje mnohé z obav, které byly vyjádřeny místními orgány – co se týče právní stránky věci, Komise neposkytla dostatečné informace o plánovaných právních nástrojích a změnách stávajícího práva vnitřního trhu a hospodářské soutěže;
2.2 zaznamenává, že Komise se zavázala představit do července 2005 návrhy na zaručení podmínek financování SOZ, a to při aplikaci rozsudku ve věci Altmark Trans;
2.3 žádá Komisi, aby i nadále zapojovala všechny zainteresované strany, jako např. v oblasti hospodářské soutěže, kde poprvé proběhly neformální konzultace, a tak umožnila VR přednést názory regionálních a místních orgánů na záležitosti, které se jich bezprostředně týkají (viz stanovisko CdR 155/2004 fin, jednohlasně přijaté na plenárním zasedání dne 29. září );
2.4 znovu konstatuje, že návrhy legislativy Společenství by měly být připravovány přísně v souladu s principem subsidiarity, tak aby místním orgánům byla ponechána volnost volby způsobu práce a svoboda výkonu jejich pravomocí, v souladu s národní legislativou;
2.5 podtrhuje, že závazek vyplývající z dodržení těchto zásad vylučuje jakoukoliv možnost zpochybnit rozhodnutí, která již místní orgány učinily co do způsobu, jímž mají plnit svou povinnost zajišťovat občanům přístup k službám, a to jak v městském, venkovském, tak i řídce obydleném prostředí;
2.6 má za to, že s ohledem na neodkladnou potřebu zajistit podmínky pro financování SOZ, musí být náročný program naplánovaný na další dva roky (zprávy, rozhodnutí, příprava legislativy, studie, sdělení atd.) naplněn ve stanovených termínech, pokud má vést k přijetí konkrétních operativních opatření;
2.7 oceňuje závazek Komise provést přezkoumání hodnotících postupů v oblasti liberalizace v roce 2005, a to ve světle stanovisek vyjádřených všemi zainteresovanými stranami a při zohlednění sociálních a ekologických dopadů;
2.8 souhlasí, že Komise by měla vyvíjet úsilí o to, aby místním orgánům byla zaručena svoboda volby vhodných postupů pro řízení služeb, a měla by vyloučit legislativní iniciativu zaměřenou na přijetí závazné legislativy EU, která by tuto svobodu omezila.
Je důležité, aby byl vyvinut systém, který zaručí kvalitu a srovnatelnost dat z jednotlivých členských států.
Stávající hodnocení kvality a efektivnosti SOHZ, na které se vztahují odvětvové směrnice, by mělo být zlepšeno a hodnotící povinnosti, které se týkají SOHZ nepokrytých odvětvovými směrnicemi, by měly být dále rozvíjeny v souladu se zásadami nezávislosti, pluralismu a kvality.
Za žádných okolností by nemělo být usilováno o liberalizaci bez obezřetného a neustálého vyhodnocování jejích ekonomických, sociálních, teritoriálních a ekologických dopadů.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o sociální dimenzi globalizace – politický příspěvek EU k rovnoměrnému rozdělení užitku
(2005/C 164/11)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o sociální dimenzi globalizace – politický příspěvek EU k rovnoměrnému rozdělení užitku (COM(2004) 383 final.);
na základě rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. května 2004, požádat výbor podle článku 265 odstavce 1 Smlouvy o založení Evropského společenství o stanovisko k tomuto tématu;
na základě rozhodnutí předsednictva Výboru regionů ze dne 15. června 2004 pověřit Komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním tohoto stanoviska;
s ohledem na zprávu Světové komise pro sociální dimenzi globalizace ze dne 24 února 2004;
s ohledem na své stanovisko k tématu Důsledky jednání o všeobecné dohodě o obchodu službami (GATS) v rámci WTO (CdR 103/2003 fin) [1];
s ohledem na své stanovisko ke Sdělení o přistěhovalectví, integraci a zaměstnanosti (CdR 223/2003 fin) [2];
s ohledem na své stanovisko k Podmínkám pro přicestování a pobyt příslušníků třetích států k zahájení studia, odborné přípravy na povolání nebo dobrovolné služby (CdR 2/2003 fin) [3];
s ohledem na své stanovisko k Návrhu na rozhodnutí Rady o zřízení Evropského uprchlického fondu na období 2005-2010 (CdR 80/2004 fin) [4];
s ohledem na své stanovisko k tématu Hodnocení lisabonské strategie v polovině období (CdR 152/2004 fin);
s ohledem na své stanovisko k Návrhu na nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sociálním fondu (CdR 240/2004fin);
s ohledem na své stanovisko ke Strategii vnitřního trhu na období 2003-2006 (CdR 341/2002 fin) [5];
s ohledem na návrh stanoviska, přijatý dne 8. prosince 2004 Komisí pro hospodářskou a sociální politiku (CdR 328/2004 rev. 1) (zpravodajka: paní Ulrike Rodust, členka zemského sněmu Šlesvicko-Holštýnska (DE/SPE));
jednomyslně přijal na svém 58. plenárním zasedání dne 23. a 24. února 2005 následující stanovisko (jednání dne 23. února):
Stanoviska a doporučení Výboru regionů
1. Obecné připomínky
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá sdělení Evropské komise o sociální dimenzi z května 2004, v němž sděluje první stanovisko k otázkám vysloveným ve zprávě Světové komise pro sociální dimenzi globalizace (WCSDG) a k závěrům v této zprávě;
1.2 sdílí názor Komise, že zpráva WCSDG obsahuje vyvážené, sice kritické, avšak kladné výpovědi, které mohou tvořit základ pro další postup;
1.3 poukazuje v této souvislosti na to, že globalizace zahájila dalekosáhlý proces změn, který se týká nás všech.
Při rozumném řízení může tento proces vytvořit materiální blahobyt v dosud nepoznané míře stejně jako produktivnější a lepší pracovní místa pro všechny a zásadně přispět ke snížení chudoby ve světě.
Svět je však ještě příliš vzdálen od realizace tohoto potenciálu.
Dnešní globalizační proces vytváří zkreslené vztahy jak mezi jednotlivými zeměmi a regiony tak v rámci nich;
1.4 konstatuje se znepokojením, že vliv globalizace na regionální a lokální úrovni vede k následujícímu vývoji:
- rostoucí počet společenství na světě je globalizací bezprostředně postižen.
V některých společenstvích zanikla četná pracovní místa jako důsledek úpadku lokálních průmyslových odvětví vyvolaného změnami vzorců mezinárodní dělby práce a liberalizací obchodu, což v některých případech vede k relokaci podniků v sektorech náročných na pracovní do zemí s nízkými mzdami.
To může krátkodobě způsobit problémy s přizpůsobováním a zátěže pro lokální sociální strukturu.
- určité aspekty globalizace mohou zničit zdánlivě nezdolná a vitální lokální společenství i bez přímého působení.
Rostoucí dosah globálních médií, zábavního a turistického průmyslu často zatěžuje tradiční kultury a představy o světě stejně jako solidaritu a pocit vlastní hodnoty regionálních a lokálních společenství.
Globální společenství musí zohledňovat celou paletu lokálních kultur a schopností, místo aby přílivovou vlnou homogenizace zaplavila mnohotvárnost;
1.5 uznává, že je nutno dosáhnout pokroků ve směru k odpovídající globalizaci a na pozadí zprávy WCSDG a prvních návrhů ve sdělení Komisi vyjadřuje svoji připravenost zavést opatření k posílení sociální dimenze;
1.6 domnívá se, že k zavedení sociální dimenze globalizace je potřebná vyvážená a integrující hospodářská a sociální politika na všech úrovních.
V této souvislosti je nutno věnovat zvláštní pozornost regionální a lokální úrovni jako oblasti, která je globalizací naprosto bezprostředně postižena. Regionálním a místním orgánům musí být zaručeno alespoň nějaké zapojení do procesu řešení problémů způsobených tímto fenoménem, a to zejména prostřednictvím Výboru regionů;
1.7 konstatuje rozdíly v používání pojmu "regionální úroveň".
Ve zprávě WCSDG se pojem "regionální" vztahuje na kontinent, zatímco ve sdělení – se zřetelem na ESF – je míněna sub-nacionální úroveň;
2. Účast lokálních a regionálních úrovní na globální governanci
VÝBOR REGIONŮ
2.1 zastává názor, že dnešní problémy vzniklé v důsledku globálního hospodářského jednání nelze vztahovat na globalizaci jako takovou, nýbrž na její nedostatečnou governanci.
Globální governance je vrcholem sítě vzájemně propojených struktur rozhodování, která sahá od lokální úrovně až k mnohonárodnostním koncernům.
"Dobrá governance" globalizace může vzniknout pouze z pozitivního propojení mezi supranacionálními, nacionálními stejně jako regionálními a lokálními aktéry v soukromém a ve veřejném sektoru.
Rámec governance na globální úrovni již není vymezen pouze jednáním a pravidly národních států.
Vedle národní úrovně musí vzájemně interagovat také globální aktéři jako Evropská unie, "corporate governance" stejně jako regionální a lokální samosprávy v rámci jednotných podmínek soutěže.
Rozsah jejího nasazení pro multilateralismus, univerzální hodnoty a společné cíle na straně jedné a stupně jejího citu pro přeshraniční dopady jejích politik a důležitost, kterou připisuje sociálním důsledkům svého jednání na globální úrovni na straně druhé, jsou důležité faktory pro kvalitu globální governance.
Řízením svých interních záležitostí tito aktéři rozhodují a ovlivňují do jaké míry budou lidé z globalizace profitovat a zůstanou uchráněni před jejími negativními důsledky;
2.2 zdůrazňuje, že přijatelné politiky globální governance v Evropě lze dosáhnout pouze účastí regionální a lokální úrovně na vytváření všech těchto "determinant";
2.3 zdůrazňuje, že jak globální, tak také národní vývoj závisí na lokální a regionální úrovni.
Toto je zároveň předpokladem pro lépe odpovídající a velkorysejší globalizaci a její ústřední otázky.
Decentralizované koncepce utváření a provádění politiky jsou nakonec efektivnější, protože se opírají o lepší chápání skutečných situací a vlivů, jsou zaměřeny více participativně, spíše odpovídají potřebám a požadavkům lidí a lze je snadněji kontrolovat.
Aby se posílilo toto spojení mezi lokální/regionální a globální dimenzí, je nutný cílevědomý a pozitivní postup, při němž jsou ve středu zájmu jak lokální a regionální správy tak také hospodářská základna, hodnoty a kulturní dědictví na lokální a regionální úrovni;
2.4 poukazuje na to, že v rámci Evropské unie přispívá zejména další rozvíjení Lisabonského procesu, utváření imigrační politiky a politiky zrovnoprávnění, přeshraniční a interregionální politiky a obchodní politiky ve značné míře k evropské odpovědi na výzvy globalizace.
3. Lisabonská strategie v globálním kontextu
VÝBOR REGIONŮ
3.1 sdílí názor Komise, že Lisabonská strategie je základem pro odpověď EU na důsledky globalizace pro soutěž, podnikání a zaměstnanost v Evropě;
3.2 bere na vědomí rostoucí nezávislost mezi hospodářskými rozhodnutími globálního rozsahu, která se týkají jak lokální tak také regionální úrovně, a zdůrazňuje nutnost lokálního myšlení při globálním jednání;
3.3 připomíná, že globální hospodářské jednání ve všech zemích musí být garantem určitého životního standardu na lokální a regionální úrovni.
Lidé se mohou na globalizaci podílet a profitovat z ní jen tehdy, když jsou přiměřeně zdraví, mají přístup ke vzdělání a dokáží toho využít, a mají skutečné příležitosti získat zaměstnání, které jim zabezpečí základní životní potřeby.
Zaměstnání, příjem, a zdravé životní prostředí jsou zásadními předpoklady pro sebeurčující, lidsky důstojný život a pro rozsáhlou účast občanek a občanů na jejich lokálních, regionálních, národních a globálních společenstvích;
3.4 zdůrazňuje, jak důležité je vzdělání a vzdělávání k zadržení dopadů globalizace.
Příklady osvědčených praktik ukazují, že všechny země, na kterých se globalizace projevila pozitivně, učinily rozsáhlé investice do svých systémů vzdělání a vzdělávání.
Jelikož regionální a lokální úroveň hrají v systému vzdělání a vzdělávání evropských zemí důležitou úlohu, je přizpůsobení těchto systémů výzvám globalizace nezbytné.
I když tento úkol zůstane i nadále v kompetenci členských států a subnárodní úrovně, měla by Evropská unie přesto soustředit své možnosti podpory na zlepšení systémů vzdělání a vzdělávání v Evropě;
3.5 zdůrazňuje, že možnosti, které vyplývají z části velkého potenciálu lidských zdrojů, se neustále zmenšují.
Nerovný přístup ke vzdělání, analfabetismus a nízká kvalifikace stejně jako diskriminace zaměřená na etnick é a náboženské menšiny si zaslouží zvláštní pozornost jak v zemích s nízkým tak i v zemích s vysokým příjmem;
3.6 znovu zdůrazňuje svůj pozitivní postoj k přijímání příslušníků třetích států za účelem vzdělání a vzdělávání, což učiní Evropu konkurenceschopnější v této oblasti;
3.7 důrazně odkazuje na spojení mezi reformou evropské politiky soudržnosti pro příští finanční rámce, realizací lisabonské strategie a nezodpovězenou výzvou globalizace v Evropě.
Politika soudržnosti EU a její tři různé cíle by měly regionům a komunitám v Evropské unii umožnit kombinovat provádění Lisabonské strategie s lepší schopností současného překonávání důsledků globalizace;
3.8 naléhavě vyzývá členské státy, aby se včas dohodly na limitech a finančním rámci pro novou politiku soudržnosti EU, aby se neztrácel čas pro nutné programové plánování na regionální a lokální úrovni;
3.9 velmi vítá, že návrh nařízení Komise o všeobecných ustanoveních o Evropském fondu regionálního rozvoje, Evropského sociálního fondu a Evropského kohézního fondu (COM (2004)492) navrhuje, aby podniky, které dostanou finanční podporu, nesměly v následných sedmi letech změnit místo působení, protože by to mohlo znamenat snížení počtu pracovních míst; jinak by se měly obdržené subvence vrátit;
3.10 žádá Evropskou komisi, aby zajistila, aby regionálním a lokálním samosprávám poskytla reforma nařízení EU o státní pomoci (článek 83 Smlouvy o EU) možnost podporovat hospodářský rozvoj prostřednictvím cílených finančních stimulů;
3.11 považuje spolu s Evropskou komisí za potřebné, intenzivněji spojovat několikaletou strategii vnitřního trhu s různými hospodářskými procesy.
S přihlédnutím ke specifickým doporučení zprávy Wim-Koka je nutno ji také nadále zaměřovat na jednotný cíl roku 2010, vytvořit z Unie nejvíce konkurenceschopný a dynamický hospodářský prostor na světě založený na poznání;
3.12 podporuje proto snahy zmíněné v souhrnných zprávách Evropské komise o zjednodušení realizace interní strategie spolu s ostatními procesy pomocí jednotné globální strategie.
Tento společně vytýčený cíl pro rok 2010 by se měl stát součástí evropské odpovědi na globalizaci;
3.13 sdílí názor o nezbytnosti rozšíření koncepce vnitřního trhu.
Podle jeho názoru musí v tomto směru strategie vnitřního trhu v příštích letech vyvinout řešení, která se budou orientovat na požadavky globálního trhu a současně budou splňovat hospodářskopolitické odpovědnosti a iniciativy členských států, regionálních a lokálních samospráv stejně jako kvalitu evropského sociálního modelu.
4. Imigrace
VÝBOR REGIONŮ
4.1 podporuje Komisi s ohledem na další rozvíjení bilaterálního a multilaterálního dialogu o imigraci;
4.2 připomíná význam migrace zaměstnanců pro regionální a lokální úroveň v Evropě a zdůrazňuje, že je nezbytné spěšně vypracovat ustanovení pro postup EU v otázkách imigrace;
4.3 zdůrazňuje, že je nezbytné vypracovat speciální pomocné programy pro země původu imigrantů;
4.4 vyzývá Radu a členské státy, aby při koncipování imigrační politiky EU a jednotlivých států braly zřetel na to, že je nutno nastolit integraci imigrantů s legálním pobytem, kteří nebudou diskriminováni a budou mít rovný přístup k veřejným službám;
4.5 je toho názoru, že EU by mohla zvýšit užitek opatření podporujících migraci na národní úrovni spíše pobídkami a podpůrnými opatřeními než harmonizací právních předpisů;
4.6 je toho názoru, že lokální a regionální samosprávy by měly být přizvány k tomu, aby se podílely na vypracování národních akčních plánů, a že by to usnadnilo porovnání a identifikaci nejlepších praktik a analýzu skutečných dopadů a výsledků strategií přijatých členskými státy;
4.7 naléhá na to, aby byla uznána existence velkého počtu migrantů s nelegálním pobytem a aby byl stanoveny mechanismy, kterými by imigranti, kteří porušují zákon o přistěhovalectví, mohli bez zbytečného zdržování legalizovat svůj status, přičemž je nutno případy posuzovat jednotlivě za předpokladu, že toto bude probíhat ve smyslu vhodného přijetí, a že budou vyloučeni ti imigranti, jejichž přestupky budou klasifikovány jako těžké.
Výbor regionů by však rád upozornil na to, že se úpravy postavení imigrantů vzhledem k neexistujícím kontrolám na vnitřních hranicích odrazí i na situaci v jiných zemích "Schengenu".
Proto je třeba postupovat k opatřením upravujícím postavení přistěhovalců s velkou obezřetností;
4.8 poukazuje na to, že absence multilaterálního rámce na úpravu přeshraniční mobility představuje pro globální hospodářství velkou mezeru v současné institucionální struktuře;
4.9 zastává názor, že absence multilaterálního rámce pro přeshraniční mobilitu je z pohledu rozvojových zemí další mezerou v úpravě týkající se globálního hospodářství.
Mnoho z těchto zemí je toho názoru, že výhody, které jim plynou z globalizace, by bylo možno rychle a efektivně zvýšit volně pojatou migrací do industrializovaného světa;
5. Rovnost příležitostí
VÝBOR REGIONŮ
5.1 poukazuje na to, že se stále zřetelněji rýsuje, že břemeno globalizace nesou především ženy.
Globalizace má stále větší negativní dopady na ženy jak v absolutních číslech, tak také ve srovnání s muži.
Např. ženy, které pracují v zemědělství, se současně při vstupu na nová pole působnosti vytvořená globalizací cítí být konfrontovány s téměř nepřekonatelnými překážkami.
Je to často dáno předpojatostí vůči ženám, která se projevuje buď přímo nebo v sektoru malých a středních podniků, ve kterém převážně působí, v politických a regulačních vlivech.
Globalizace zároveň přinesla pro mnoho jiných žen zlepšení jejich hospodářského a sociálního postavení.
K nim patří miliony výdělečně činných žen, které našly přístup ke globálnímu výrobnímu systému.
Placené povolání jim umožnilo vyšší příjem než měly za předchozí situace, to znamená při pomoci v rámci rodiny nebo v rámci nuzné a nejisté existence ve stínovém hospodářství.
Výdělečná činnost umožnila těmto ženám také větší potencionální ekonomickou nezávislost a pomohla jim – často dokonce ve velmi opresivně utvářených patriarchálních společnostech – k lepšímu sociálnímu postavení;
5.2 vyzývá členské státy, aby věnovaly zvláštní pozornost sociálním a právním rámcovým podmínkám zaměstnávání žen a podporovaly na regionální a lokální úrovni veškerá opatření na zlepšení politiky zrovnoprávnění;
5.3 sdílí názor Komise, že rovnost příležitostí je základním cílem interní a externí politiky EU a důležitým prvkem mezinárodně dohodnutých klíčových pracovních norem.
6. Přeshraniční, transnacionální a interregionální spolupráce, například sousedská politika
VÝBOR REGIONŮ
6.1 zdůrazňuje, že budoucí "teritoriální spolupráce" EU musí být utvářena tak, aby poskytovala pomoc regionálním a lokálním samosprávám při zvládání negativních dopadů globalizace;
6.2 podporuje "evropskou sousedskou politiku" ve smyslu aktivit, které jsou zaměřeny na zlepšování vztahů k východním a jižním sousedním zemím po rozšíření Unie;
6.3 sdílí názor Komise, že za touto iniciativou stojí úmysl vytvořit prostor stability a blahobytu, který se opírá o společné hodnoty a zájmy;
6.4 přispěje k tomu, aby pomohl partnerským zemím při provádění politických a hospodářských reforem a současně zintenzivnil dialog a spolupráci s těmito zeměmi v sociální oblasti;
6.5 připomíná nutnost vhodných pomocí pro přizpůsobení sektorů a regionů v EU, kterých se týká dále sahající integrace mezi EU a jejími východními a jižními sousedními zeměmi.
7. Obchodní politika EU
VÝBOR REGIONŮ
7.1 důrazně vyzývá Komisi, aby jako partner v jednáních s WTO
- pochopila, že liberalizace není sama o sobě cílem, nýbrž prostředkem k dosažení většího blahobytu.
V souladu s tím není liberalizace jednodimenzionální veličinou, ale je nutno ji rozvíjet s plným zohledněním všech sociálních, hospodářských a ekologických důsledků zejména pro lokální a regionální úrovně, kterých se to bezprostředně týká;
- brala zřetel na zásady regionální a komunální samosprávy v rámci jednání s WTO v souladu s ustanoveními článku 6 Smlouvy o EU a ústavní smlouvy;
7.2 vítá snahy Komise zlepšit transparentnost mezinárodních obchodních jednání a zapojit zájmové skupiny ze všech relevantních sektorů služeb.
Výbor je však toho názoru, že je nutno rozlišovat mezi regionálními a lokálními samosprávami a občanskou společností, poněvadž první jmenované jsou demokraticky legitimní a jako součást svých úkolů v demokratickém procesu regulují veřejný sektor služeb.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby
(2005/C 231/10)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh stanoviska k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby KOM(2004) 607 v konečném znění – 2004/0209 (COD),
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 20. října 2004 ho konzultovat v souladu s ustanoveními článku 137 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 3. listopadu 2004 zadat navržení stanoviska k tomuto tématu své Komisi pro hospodářskou a sociální politiku,
s ohledem na nařízení 93/104/ES o některých aspektech organizace pracovní doby, ve znění nařízení 2000/34/ES,
s ohledem na sdělení Evropské komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výborů regionů o přezkumu směrnice 93/104/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby,
s ohledem na druhou fázi konzultací sociálních partnerů na úrovni Společenství o revizi směrnice 93/104/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby,
s ohledem na rozhodnutí Evropského soudního dvora o interpretaci určitých ustanovení nařízení v případu C-303/98, Sindicato de Médicatos de Asistencia Pública (SIMAP) v. Conselleria de Sanidad y Consumo de la Generalidad Valenciana a případu C-151/02, Landeshauptstadt Kiel v. Norbert Jaeger;
s ohledem na princip subsidiarity zakotvený v čl. 5 Smlouvy o založení Evropského společenství – čl. 5 Smlouvy o ES,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 12. června 1989 o zavedení opatření ke zlepšení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců při práci (89/391/ES),
s ohledem na cíl stanovený Evropskou radou v Lisabonu ve dnech 23.- 24. března 2000 pro Evropskou unii stát se nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou na světě založenou na znalostech, schopnou trvalého hospodářského růstu s více a lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností,
s ohledem na svůj návrh stanoviska ( CdR 329/2004 rev.2) přijatý dne 11. února 2005 Komisí pro hospodářskou a sociální politiku VR (Zpravodajka: baronka Joan HANHAM, členka Royal Borough v Kensingtonu a Chelsea (UK – ELS),
přijal následující stanovisko na svém 59. plenárním zasedání ve dnech 13. a 14. dubna 2005, (zasedání dne 14. dubna 2005).
1. Stanoviska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ,
1.1 vítá iniciativu Komise upravit směrnici o pracovní době v této fázi, vzhledem k naléhavé potřebě vyřešit několik problémů týkajících se interpretace a aplikace Směrnice o pracovní době na úrovni členských států,
1.2 připomíná Komisi, Parlamentu a Radě, že místní a regionální samosprávy jsou v rámci Evropské unie významnými zaměstnavateli a hrají významnou roli v řízení veřejných služeb, jako jsou sociální péče, péče o zdraví a civilní ochrana,
1.3 připomíná zúčastněným stranám, že nebude-li nalezeno uspokojivé řešení, okamžitě vyvstanou potíže s nedostatkem kvalifikovaných pracovních sil v sektoru zdravotní a sociální péče napříč celou Evropskou unií a v krátkém časovém horizontu tento neúspěch najít řešení způsobí další ekonomickou migraci do těchto sektorů z nových členských států a z chudších zemí mimo EU do původních členských států, což bude mít jak z krátkodobého, tak z dlouhodobého hlediska negativní dopad na sektor zdravotní a sociální péče v nových členských zemích a v chudších zemích mimo EU,
1.4 domnívá se, že kromě technické stránky úpravy pracovní doby existují faktory pro právě ten typ společnosti, který se Evropa snaží budovat; usiluje-li tedy Evropa o podporu a rozvoj podnikání, kreativity a aktivního občanství současně se zajišťováním lepší rovnováhy mezi pracovním a osobním životem jednotlivců, představuje úprava pracovní doby důležitý faktor pro všechny tyto cíle, a musí proto být posuzována v tomto kontextu,
1.5 oceňuje, že návrh Komise týkající se definice pracovní doby usiluje o odstranění právní nejistoty vzniklé po vydání rozhodnutí ESD v případech Jaeger a SIMAP.
Evropská legislativa musí usilovat o zajištění toho, že pohotovostní služby zůstanou důležitým předpokladem poskytování kvalitní a trvalé zdravotní a domácí péče, a to včetně péče o ohrožené dospělé a děti,
1.6 uznává, že návrat k situaci před případy SIMAP a Jaeger mohou mít negativní dopad v pracovních režimech, kde pracovníci např. tráví dlouhé časové úseky v pohotovosti na pracovišti; není-li tento režim efektivně řízen, může dojít k negativním dopadům na zdraví a bezpečnost těchto pracovníků, případně i jiných, jako jsou zákazníci a veřejnost, a také na schopnost pracovníků sladit svůj pracovní a rodinný život,
1.7 zdůrazňuje, že směrnice o pracovní době je nicméně opatřením zaměřeným na zdraví a bezpečnost, jehož cílem je zavést maximální počty odpracovaných hodin, aby bylo možno dosáhnout rovnováhy mezi prací a odpočinkem.
Není opatřením, které má definovat jiné podmínky zaměstnávání, například souhlas s odpracováním určitého počtu hodin nebo finanční náhradu za tyto odpracované hodiny.
To jsou záležitosti, které je nutno dohodnout na individuálním nebo kolektivním základě v souladu se zvyklostmi a postupy v jednotlivých členských státech nebo v příslušných odvětvích.
Kromě toho, ať už je navržen jakýkoli model pracovní doby, zaměstnavatel odpovídá za zdraví a bezpečnost pracovníků a měl by mít k dispozici opatření, kterými zajistí, že nebude ohroženo jejich zdraví a bezpečnost,
1.8 domnívá se, že možnost prodloužit rozhodné období, jež se používá pro výpočet průměrného počtu hodin odpracovaných za týden, platí pouze pro omezený počet pracovišť zahrnutých v seznamu odchylek nebo na základě případné kolektivní smlouvy. Výbor se proto vyslovuje k rychlému přijetí používání ročního rozhodného období ke stanovení pracovní doby, zejména v odvětvích, ve kterých dochází k velkým sezónním výkyvům, pokud jde o poptávku po jejich výrobcích nebo službách.
Jednalo by se tedy o užitečný příspěvek do oblasti konkurenceschopnosti,
1.9 podotýká, že pravidlo pro uplatňování výpočtu průměrné pracovní doby u pracovníků zaměstnaných na kratší dobu je fakticky stejné jako to, jež v současné době platí pro pracovníky pracující po dobu kratší, než je standardní rozhodné období 4 měsíců,
1.10 upozorňuje na skutečnost, že návrh na poskytnutí náhradní doby odpočinku odstraňuje povinnost zavedenou rozhodnutím ESD v případu Jaeger, a sice přiznat náhradní dobu odpočinku okamžitě.
To odstraní nejasnosti, které rozsudek vyvolal.
Ve většině případů bude lhůta 72 hodin přiměřenou lhůtou pro poskytnutí náhradní doby odpočinku,
1.11 podotýká, že návrhy Komise by ponechaly v platnosti právo pracovníků odmítnout maximální průměrnou pracovní dobu 48 hodin týdně, a to v těch členských státech, jež se rozhodnou pro tuto možnost, ovšem na některých pracovištích bude tato možnost záviset na kolektivní smlouvě.
Bude-li pokračovat diskuse o této oblasti návrhu, bude nutno ji dále upřesnit, neboť za současného znění by jednotlivci mohli také odmítnout maximální průměr na pracovištích, kde neexistuje kolektivní smlouva.
Není proto dostatečně jasné, kdy má tato možnost platit.
Může se například vztahovat jen na malé zaměstnavatele v členských státech, které tradičně nemají rozšířené struktury kolektivního vyjednávání, jako např.
Spojené království. Může mít však rovněž význam pro některý z nových členských států, které nemají rozvinuté procesy sociálního dialogu,
1.12 vyjadřuje souhlas s tím, že rozhodnutí pro odchylku od maximálního týdenního průměru 48 hodin je dobrovolnou volbou konkrétního pracovníka a že na pracovníky nelze ze strany zaměstnavatele vyvíjet nátlak, aby tak učinili.
Musí být zajištěna přiměřená ochrana, aby bylo zaručeno, že k takovému nátlaku nedochází, ale také dodatečná opatření k zajištění ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků, pokud se pro odchylku rozhodnou,
1.13 podotýká, že mnohé z podmínek, jež je nutno splnit při využití odchylky, již platí pro individuální odchylku v současné podobě, některé však nezajišťují žádnou zjevnou další ochranu pracovníků a měly by být vyňaty nebo vyhrazeny pro členské státy,
1.14 domnívá se, že požadavek, podle kterého odchylka musí platit po dobu nejvýše jednoho roku a pak musí být prodloužena, by vedl k mylnému dojmu, že délka odchylky je stanovena na jeden rok, zatímco správně platí, že jednotlivec má právo kdykoli od odchylky odstoupit,
1.15 uznává, že ustanovení o tom, že souhlas s odchylkou udělený při podpisu pracovní smlouvy bude neplatný, poskytne určitou ochranu pracovníkům, kteří by se jinak mohli cítit nuceni se pro odchylku rozhodnout.
Jednotliví pracovníci však mohou z počátku u nového zaměstnavatele chtít pracovat déle, aby získali vyšší plat, musí tedy být upřesněno, v jaké fázi zaměstnání získává zaměstnanec právo rozhodnout se pro odchylku.
To bude zvlášť důležité tam, kde jsou pracovníci zaměstnáváni ke zvládnutí sezónního vrcholu v množství práce.
Dále vzhledem k tomu, že nepanuje obecná shoda nad definicí zkušební doby, povede dodatečný požadavek, aby zaměstnanec neměl právo rozhodnout se pro odchylku během zkušební doby, nejen k dotazům na interpretaci, ale také těmto zaměstnancům upře možnost vydělat si vyšší mzdu,
1.16 upozorňuje na neobvyklou anomálii vzniklou v důsledku nového návrhu, aby zaměstnanec, jenž se rozhodne pro odchylku a má na to právo v souladu s kolektivní smlouvou, nesměl pracovat déle než 65 hodin v kterémkoli jednotlivém týdnu, neboť se jedná o neobvykle vysoký počet hodin a nebude se jednat o normu, přičemž platí, že zaměstnanec, jenž se rozhodne pro odchylku, nesmí pracovat déle než 65 hodin v kterémkoli jednotlivém týdnu, zatímco zaměstnanec, jenž se pro odchylku nerozhodl, a tím pádem pro něj platí maximální průměrný počet 48 hodin týdně, takovou možnost má.
Navíc se zdá, že pracovník na pracovišti bez kolektivní smlouvy nebo zaměstnanecké organizace, jenž se individuálně rozhodne pro odchylku, rovněž nebude omezen maximálním počtem 65 hodin v kterémkoli jednotlivém týdnu,
1.17 se domnívá, že dodatečný požadavek na archivaci podrobných záznamů všech odpracovaných hodin u pracovníků, již se rozhodli pro odchylku, přinese další byrokracii; lepším řešením by mohlo být, kdyby Směrnice přenesla zodpovědnost za úpravu povinností zaměstnavatelů na příslušné orgány jednotlivých členských států.
Tyto orgány budou moci začlenit tyto požadavky v rámci celkové strategie členského státu v oblasti zdraví a bezpečnosti.
2. Doporučení Výboru regionů
Výboru regionů doporučuje,
Naléhavé otázky
2.1 aby Komise, Parlament a Rada bez prodlení zpracovaly předložené návrhy, a zaručily tak jednoznačnost a jistotu v otázce Směrnice o pracovní době,
Definice pracovní doby
2.2 aby byla přijata nová definice pracovní doby zahrnující dvě nové kategorie doby: "doba pracovní pohotovosti" a "doba nečinnosti v průběhu pracovní pohotovosti", tj. aby během pracovní pohotovosti, jež znamená dobu, kdy pracovník musí být přítomen na pracovišti, aby mohl zahájit výkon svých pracovních činností nebo povinností na pokyn zaměstnavatele, nebyla jako pracovní doba započítána doba nečinnosti, pokud se členské státy nerozhodnou jinak, nebo v tomto smyslu není sepsána kolektivní smlouva.
Doby pracovní pohotovosti, ve kterých pracovníci skutečně vykonávají práci, se budou započítávat do pracovní doby,
Rozhodná období pro výpočet průměrné týdenní pracovní doby
2.3 aby byl přijat návrh Komise, aby členské státy měly možnost dle vlastního uvážení zavést rozhodné období o maximálním počtu 12 měsíců pro všechny pracovníky, a to pod podmínkou, že u zaměstnanců na dobu určitou nemůže být rozhodné období delší než trvání pracovní smlouvy, je-li tato kratší než jeden rok,
Náhradní doba odpočinku
2.4 aby, ačkoli je návrh Komise, aby v situacích, kdy je pracovníkům upřeno právo na denní a týdenní dobu odpočinku a musí jim být poskytnuta ekvivalentní náhradní doba odpočinku v přiměřené lhůtě, jež nesmí překročit 72 hodin, významným zlepšením současné situace vyplývající z rozhodnutí ESD v případu Jaeger, je za účelem pokrytí širokého spektra sektorů a pracovních režimů nutno věnovat náležitou pozornost zajištění delší lhůty, během níž by byl zaručen nárok na náhradní dobu odpočinku.
Navíc, článek 17 by měl povolit možnost prodloužit časové omezení, v souladu s národními praktikami, právem čí kolektivní smlouvou,
Individuální odchylka od 48 hodin
2.5 se vyslovuje usilují-li EU a její členské státy o podporu rozvoje podnikání, kreativity a aktivního občanství současně se zajištěním lepší rovnováhy mezi pracovním a osobním životem jednotlivců k výraznému potlačení možnosti členských států udělit pracovníkům právo svobodně a individuálně se rozhodnout pro odchylku od maximální průměrného týdenní pracovní doby 48 hodin ve prospěch iniciativ podporujících výše uvedené cíle,
2.6 znovu vyzývá ke zrušení návrhu Komise, aby bylo možno povolit odchylku od pracovní doby v délce nejvýše 48 hodin pouze tehdy, pokud je tato možnost stanovena v kolektivní smlouvě nebo v dohodě mezi zaměstnavateli a zaměstnanci na národní nebo regionální úrovní, nebo v kolektivních smlouvách na příslušné úrovni,
Další podmínky pro odchylku od 48 hodinové pracovní doby
2.7 aby bylo silně podpořeno úsilí Komise zajistit, aby jednotlivci, již se rozhodnou pro odchylku, tak činili z vlastní vůle a s vědomím, že se mohou rozhodnout pro zrušení tohoto rozhodnutí bez obav z újmy,.
2.8 Je proto nezbytné zachovat následující podmínky:
- Je nutno získat souhlas pracovníka
- Žádný pracovník nesmí být poškozen, pokud s touto odchylkou nebude souhlasit
2.8.1 Dále je nutno zrušit následující podmínky:
- souhlas musí být platný po dobu nepřekračující jeden rok, tj. musí být prodloužitelný
- žádný pracovník nesmí v kterémkoli jednotlivém týdnu odpracovat více než 65 hodin, pokud není kolektivní smlouvou stanoveno jinak
2.8.2 Následující podmínky je nutno zrušit nebo ponechat na rozhodnutí členských států, zda je zavedou podle potřeby v souladu s národními postupy a v souladu s vlastními právními systémy a systémy pracovních vztahů:
- Souhlas udělený při podpisu individuální pracovní smlouvy nebo během zkušebního období je neplatný,
- Zaměstnavatel uchovává aktuální záznamy o všech pracovnících s odchylkou a o počtu skutečně odpracovaných hodin,
- Záznamy jsou k dispozici příslušným orgánům, které mohou z důvodu zdraví nebo bezpečnosti zakázat nebo omezit možnost pracovat déle, než je stanovená týdenní pracovní doba,
- Zaměstnavatel poskytne příslušným orgánům na žádost informace o počtu hodin, které tito pracovníci skutečně odpracovali.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise: Politika evropského sousedství – orientační dokument
(2005/C 231/08)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – Politika evropského sousedství – strategický dokument (KOM (2004) 373 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 13. května 2004 konzultovat Výbor regionů v této věci podle článku 265 odst. 1 Smlouvy zakládající Evropské společenství;
s ohledem na rozhodnutí jeho Předsednictva ze dne 15. června 2004 nařídit Komisi pro vnější vztahy, aby vypracovala předběžné stanovisko v této věci;
s ohledem na sdělení Komise Radě o návrzích akčních plánů Komise v rámci politiky evropského sousedství (PES) (KOM(2004) 795 v konečném znění);
s ohledem na návrh rozhodnutí Rady o postoji, který přijme Evropské společenství a jeho členské státy v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou smlouvou, kterou se zakládá přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hašemitským královstvím na druhé straně, ohledně přijetí doporučení o zavedení evropsko-jordánského akčního plánu (KOM(2004) 796 v konečném znění);
s ohledem na návrh rozhodnutí Rady o postoji, který přijme Evropské společenství ve Smíšeném výboru zřízeném Prozatímní dohodou o přidružení pro obchod a spolupráci, ohledně přijetí doporučení o zavedení akčního plánu mezi EU a Palestinskou samosprávou (KOM(2004) 789 v konečném znění);
s ohledem na návrh rozhodnutí Rady o postoji, který přijme Evropské společenství a jeho členské státy v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou smlouvou, kterou se zakládá přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na druhé straně, ohledně přijetí doporučení o zavedení evropsko-tuniského akčního plánu (KOM(2004) 792 v konečném znění);
s ohledem na návrh rozhodnutí Rady o postoji, který přijme Evropské společenství a jeho členské státy v Radě pro spolupráci zřízené Smlouvou o partnerství a spolupráci, kterou se zakládá partnerství mezi Evropskými společenstvími a jeho členskými státy na jedné straně a Ukrajinou na druhé straně, ohledně přijetí doporučení o zavedení evropsko-ukrajinského akčního plánu (KOM(2004) 791 v konečném znění);
s ohledem na návrh rozhodnutí Rady o postoji, který přijme Evropské společenství a jeho členské státy v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou smlouvou, kterou se zakládá přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a státem Izrael na druhé straně, ohledně přijetí doporučení o zavedení evropsko-izraelského akčního plánu (KOM(2004) 790 v konečném znění);
s ohledem na návrh rozhodnutí Rady o postoji, který přijme Evropské společenství a jejich členské státy v Radě pro spolupráci zřízené Smlouvou o partnerství a spolupráci, kterou se zakládá partnerství mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Moldavskou republikou na druhé straně, ohledně přijetí doporučení o zavedení evropsko-moldavského akčního plánu (KOM(2004) 787 v konečném znění);
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: budování naší společné budoucnosti: politické úkoly a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007-2013 KOM(2004) 101 v konečném znění;
s ohledem na návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví obecná ustanovení zakládající evropské sousedství a nástroj partnerství KOM(2004) 628 v konečném znění;
s ohledem na sdělení Komise k přípravě nového nástroje sousedství KOM(2003) 393 v konečném znění;
s ohledem na zprávu Evropského parlamentu "Širší Evropa – sousedství: nový rámec vztahů EU s východními a jižními sousedy" (KOM(2003) 104 – 2003/2018 (INI));
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: "Širší Evropa – sousedství: nový rámec vztahů EU s východními a jižními sousedy" (CdR 175/2003) [1];
s ohledem na předběžné stanovisko o evropsko-středomořském partnerství a místních a regionálních orgánech: potřeba koordinace a zvláštního nástroje pro decentralizovanou spolupráci (CdR 327/2003fin) [2];
s ohledem na stanovisko o místní a regionální samosprávě v Rusku a vývoji spolupráce mezi EU a Ruskem (CdR 105/2004);
s ohledem na stanovisko o severní dimenzi– druhém akčním plánu 2004-2006 (CdR 102/2003 fin) [3];
s ohledem na návrh stanoviska ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: budování naší společné budoucnosti: politické úkoly a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013 (CdR 162/2004 rev. 3) (zpravodaj: radní sir Albert Bore, Městská rada v Birminghamu (UK, SES));
s ohledem na návrh stanoviska (CdR336/2004 rev 1), který přijala dne 7. února 2005 Komise pro vnější vztahy (zpravodaj: Lord Hanningfield, člen rady hrabství v Essexu (UK/ELS)).
1) Vzhledem k tomu, že by měl Výbor regionů ve světle politiky evropského sousedství nyní rozšířit svou činnost v oblasti vnějších vztahů, v rámci svých zdrojů a úkolů instituce, za hranice stávajících přistupujících zemí, zejména v zemích uvedených v PES;
2) Vzhledem k tomu, že priority VR v oblasti vnějších vztahů musí zůstat na úrovni místních a regionálních orgánů stávajících žadatelských zemí;
3) Vzhledem k tomu, že by měla být v rámci PES přikládána vysoká priorita dialogu a spolupráci se všemi státy na severní, východní a jižní hranici EU;
přijal na svém 59. plenárním zasedání, které se uskutečnilo dne 13. a 14. dubna 2005 (jednání dne 14. dubna) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
1.1 Obecné poznámky k politice evropského sousedství (PES)
VÝBOR REGIONŮ
1.1.1 vítá tento důležitý a potřebný dokument Evropské komise, který poskytuje skutečnou a opravdovou příležitost k definici a zlepšení vztahů mezi Evropskou unií a jejími sousedními zeměmi;
1.1.2 potvrzuje, že s nedávným rozšířením Evropské unie a následnými změnami jejích vnějších hranic, je tato politika dobře načasovaným a vítaným krokem, jehož cílem je sdílení výhod rozšíření EU se sousedními zeměmi spočívající posílení stability, bezpečnosti a blahobytu všech zainteresovaných osob;
1.1.3 souhlasí s tím, že politika evropského sousedství nabízí prostředky k posílení vztahů mezi Evropskou unií a sousedními zeměmi a k zabránění vzniku nových dělicích linií mezi nimi;
1.1.4 zdůrazňuje, že politika evropského sousedství je odlišná od samotného procesu rozšíření a měla by být v tomto kontextu také posuzována, i když nabízí lepší vztahy mezi EU a jejími sousedními zeměmi;
1.1.5 zdůrazňuje významnou úlohu místních a regionálních orgánů, kterou v tomto procesu hrají, a je znepokojen skutečností, že se v rámci této politiky nevyskytuje jediná podstatná zmínka a definice úlohy místních a regionálních orgánů;
1.1.6 souhlasí s tím, že politika bude povzbuzovat sousední země, aby se zapojily do různých aktivit EU prostřednictvím větší politické, bezpečnostní, hospodářské a kulturní spolupráce;
1.1.7 domnívá se, že politika evropského sousedství podporuje úsilí o dosažení větší úcty k lidským právům a občanské společnosti a rozvíjí řádnou správu veřejných věcí v těchto zemích;
1.1.8 v této souvislosti vítá nedávný politický vývoj na Ukrajině a v Gruzii.
Politika evropského sousedství musí podporovat vývoj této země k větší demokracii a tržnímu hospodářství;
1.1.9 souhlasí s tím, že politika evropského sousedství usiluje o zlepšení obchodních vztahů a hospodářského růstu mezi EU a sousedními zeměmi;
1.1.10 uznává, že politika evropského sousedství hraje významnou úlohu při podporování užší spolupráce mezi zeměmi, které jsou součástí PES, a EU v boji proti terorismu, nelegálnímu přistěhovalectví a přeshraniční trestné činnosti, jako jsou drogy a obchod s lidmi;
1.1.11 podporuje úsilí o nalezení inovačních řešení na podporu soužití a respektu k univerzálně uznávaným základním zásadám v zemích PES s různými etnickými menšinami.
1.2 Místní a regionální dimenze politiky evropského sousedství:
VÝBOR REGIONŮ
1.2.1 zdůrazňuje, že by místní a regionální orgány v zemích PES měly hrát, kdekoli to bude možné, větší úlohu v procesu demokratizace a decentralizace;
1.2.2 zdůrazňuje, že v souladu s jednou z hlavních zásad Unie – subsidiaritou – která umožňuje, aby byla zvolena nejvhodnější úroveň řízení, hrají v tomto kontextu místní a regionální orgány rozhodující a specifickou úlohu, protože mohou zajistit trvalé a řádně orientované vztahy;
1.2.3 upozorňuje na efektivitu přístupu "zdola nahoru" při podporování demokratického procesu;
1.2.4 dodává, že v praxi místní a regionální orgány slouží jako dobrá demokratické výuka pro občany, a tudíž jsou důležitým subjektem pro zajištění dobře fungujících demokracií;
1.2.5 zdůrazňuje význam rozvoje a upevnění vlády na místní úrovni prostřednictvím přeshraniční spolupráce a většího využití výměn a sdílených vědomostí se stávajícími Euroregiony jako cesty pro dosažení cílů stanovených v akčním plánu každé země;
1.2.6 upozorňuje na problémy, se kterými se setkaly místní a regionální orgány v zemích, jenž jsou zahrnuty do PES, při přijímání nezbytných opatření pro přizpůsobení jejich správních struktur evropským strukturám;
1.2.7 si přeje sdílet se zeměmi, jenž jsou součástí PES, zkušenosti, které získali její členové v důsledku kontaktů s místními a regionálními orgány v kandidátských zemích během procesu rozšíření;
1.2.8 se domnívá, že místní a regionální orgány představují nejvhodnější úroveň pro decentralizovanou spolupráci s partnerskými zeměmi;
1.2.9 připomíná oblasti, v nichž mají místní a regionální správy těmto zemím co nabídnout:
a. územní a prostorové plánování;
b. městské plánování;
c. rozvoj zemědělství, rybolovu a venkova;
d. životní prostředí, obhospodařování zdrojů a občanské ochrany;
e. subregionální dimenze dopravy a energie;
f. politika podpory MSP;
g. politika podpory zaměstnanosti;
h. kulturní a sportovní iniciativy;
i. politiky na ochranu a péči o dědictví;
j. politika sociální proximity;
k. vzdělávání a odborná příprava;
l. zdravotní a sociální péče;
m. řízení imigračních toků, politika přijímání a integrace;
n. bydlení;
o. bezpečnost a bezpečnostní opatření;
p. veřejné zakázky;
1.2.10 připomíná, že existuje prostor pro akci místních a regionálních orgánů, která doplňuje a přesahuje tradiční omezení spolupráce na úrovni ústředních vlád. Na této úrovni může být PES, jak ji navrhuje Komise, skutečně účinná;
1.2.11 zdůrazňuje, že praxe decentralizované spolupráce, která se vyvinula v posledních letech, klade důraz na odpovědnost, kterou mají místní úřady ve své úloze katalyzátoru nových procesů spolupráce.
1.3 Geografické pokrytí
VÝBOR REGIONŮ
1.3.1 upozorňuje na to, že země, jenž jsou součástí PES, se liší svým hospodářským, sociálním a politickým rozvojem a nevychází ze stejného počátečního bodu, co se týká vztahů s EU;
1.3.2 se domnívá, že silné regionální a místní instituce zvolené lidmi a lidem odpovědné jsou pro skutečně demokratické společnosti nutností, a očekává, že v roce 2006 vstoupí v platnost federální legislativa týkající se místních a regionálních úřadů, která bude krokem vpřed pro případnou spolupráci mezi pověřenými úřady v EU a Rusku, zejména ujasněním si kompetencí s ohledem na přeshraniční spolupráci;
1.3.3 je znepokojen tím, že se PES přímo nezmiňuje o stávajících problémech v souvislosti s Kaliningradem, ačkoliv připouští, že tento problém adekvátně řeší jiné dokumenty a práce Komise;
1.3.4 vítá rozhodnutí začlenit jižní Kavkaz – Arménii, Azerbajdžán a Gruzii – do politiky evropského sousedství;
1.3.5 dále vítá závazek EU "podporovat důvěryhodné, konkrétní a trvalé reformní úsilí, zejména ve výše uvedených prioritních oblastech, dodatečnými prostředky pomoci" [4].
1.4 Akční plány
VÝBOR REGIONŮ
1.4.1 podporuje myšlenku všeobecného akčního plánu, na němž se společně dohodnou partnerské země a EU, jako efektivním způsobu pro dosažení cílů politiky evropského sousedství;
1.4.2 souhlasí s tím, že ambice a tempo rozvoje vztahů EU s každou partnerskou zemí budou určeny mírou závazku ke společným hodnotám a rovněž vůlí a schopností realizovat priority dohodnuté v akčním plánu;
1.4.3 zdůrazňuje význam zaměření pozornosti na zmírnění chudoby a význam řešení korupce, která je označována za "velkou překážku reforem v mnoha zemích PES";
1.4.4 se domnívá, že by bylo prospěšné, kdyby každý akční plán obsahoval zvláštní část týkající se úlohy místní a regionální samosprávy v příslušné partnerské zemi. Podrobným uvedením jasných cílů jak pro úlohu místní samosprávy, tak pro způsoby, kterými měla partnerská země v úmyslu decentralizovat pravomoci a posílit místní a regionální samosprávu.
Tento požadavek by měl být sdělen Komisi s tím, že každá taková zvláštní část by měla být zapracována do dalšího kola akčních plánů;
1.4.5 se domnívá, že jeho členové mají významnou úlohu při analýze a projednávání financování, kterého může využít každá partnerská země, zejména ve světle prohlášení uvedeném ve strategickém dokumentu PES: "Komise navrhla, aby byly stávající fondy a jejich nástupci významně zvýšeny podle nových finančních perspektiv a v souladu s dodržením priority, kterou EU stanovila PES".
Nový zjednodušený mechanismus financování, který má být přijat v roce 2007, dodatečně zařazuje takovou analýzu a projednání mezi priority.
1.5 Nástroj evropského sousedství
VÝBOR REGIONŮ
1.5.1 vítá nově navržený a zjednodušený systém financování, nástroj evropského sousedství.
1.5.2 se domnívá, že prioritou Komise musí být poskytování více informací a technických údajů o tom, jak bude nástroj v praxi fungovat, jak bude uplatňován a jak bude kontrolován.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 se domnívá, že lze využít zkušenosti jeho členů pro rozvoj místní a regionální demokracie, jenž je nepostradatelná pro politickou stabilitu v uvedených zemích;
2.2 doporučuje, aby VR za účelem překonání problémů, kterým čelí místní a regionální úřady v zemích uvedených PES, vytvořil vhodný mechanismus na podporu přímého dialogu a přenosu informací;
2.3 doporučuje, aby ty země, které provádí nezbytné reformy k tomu, aby se dostaly na cestu k demokracii a svobodným a spravedlivým volbám, získaly všechny výhody vyplývající z PES;
2.4 doporučuje, aby politika evropského sousedství nabídla šanci na uzavírání nových smluvních dohod s partnerskými zeměmi, jenž by mohly mít formu smluv evropského sousedství. Předmět těchto smluv by byl definován ve světle pokroku při plnění priorit stanovených v akčních plánech;
2.5 navrhuje, aby byly akční plány monitorovány za pomoci současných struktur podle různých smluv o partnerství a spolupráci/dohod o přidružení spolu s formálními průběžnými zprávami, které budou vypracovány po dvou až pěti letech po přijetí akčního plánu;
2.6 doporučuje Evropské komisi, aby členové Výboru regionů, jako při předchozím rozšíření, hráli vedoucí úlohu při role hodnocení pokroku v rámci akčních plánů, které se v první řade zaměřují na kroky směřující ke zmocnění a modernizaci místních a regionálních vlád;
2.7 doporučuje, aby byl v souvislosti s dalším kolem akčních plánů pro každou sousední zemi zařazen zvláštní oddíl o úloze místní a regionální samosprávy v každé partnerské zemi, který by podrobně stanovil cíle jak pro úlohu místní samosprávy, tak pro způsoby, které má partnerská země v úmyslu použít pro převedení pravomocí, včetně jasného a transparentního časového rámce k dosažení tohoto cíle;
2.8 se domnívá, že jakýkoli akční plán musí být úzce spojen s prioritami, jenž vychází z jasných a důvěryhodných ekonomických pobídek podporujících pozitivní změnu, a tím pomáhat při směrování technické pomoci;
2.9 se domnívá, že existuje naléhavá a základní potřeba zlepšit a zmodernizovat místní a regionální správu v těch zemích, které byly určeny v rámci PES, včetně dramatického zlepšení co se týče spravedlivých a svobodných voleb, demokratických hodnot a politických svobod na místní úrovni a doporučuje, aby Komise zavedla zvláštní program pro každou sousední zemi jako součást akčního plánu s cílem dosáhnout tohoto cíle (viz příloha);
2.10 doporučuje, aby se v rámci nově navrženého zjednodušeného systému financování, nástroje evropského sousedství, se vážně promyslel specifický finanční instrument, který je vytvořen přímo pro decentralizovanou spolupráci a který je určen pro místní a regionální úřady, aby jim pomohl modernizovat a reformovat jejich operace v sousedních zemích;
2.11 doporučuje, aby Evropská komise poskytla Výboru regionů a jeho členům možnost hrát vedoucí a aktivní úlohu při hodnocení a projednávání nových nástrojů evropského sousedství;
2.12 doporučuje, aby se za účelem zjednodušení tohoto procesu uskutečnila v roce 2006 konference, jejímž cílem by bylo svést dohromady zástupce místních a regionálních vlád ze všech států uvedených v PES s tím, že by se uskutečnily čtyři samostatné konference, které by se týkaly středomořského regionu, regionu Baltského moře, východoevropských zemí a zemí Středního východu.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Studie souvislostí mezi legální a nelegální migrací
(2005/C 231/06)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Studie souvislostí mezi legální a nelegální migrací (KOM(2004) 412 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 4. června 2004 konzultovat Výbor v této věci v souladu s článkem 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru ze dne 5. dubna 2004 pověřit Komisi pro vnější vztahy, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 2 písm. b Smlouvy;
s ohledem na závěry předsednictví k Hagskému programu: posílení svobody, bezpečnosti a spravedlnosti v Evropské unii, se zvláštním zaměřením na azyl, migraci a hraniční politiku (bod 1.2) a vnější dimenzi azylu a migrace (bod 1.6.);
s ohledem na stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o imigraci, integraci a zaměstnanosti (KOM(2003) 336 v konečném znění, CdR 223/2003 fin [1]);
s ohledem na stanovisko ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o předložení návrhu směrnice a dvou návrhů doporučení pro usnadnění přijímání státních příslušníků ze třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu v Evropském společenství KOM(2004) 178 v konečném znění – 2004/0061 (CNS) – 2004/0062 (CNS) – 2004/0063 (CNS), přijaté dne 17. listopadu 2004 (CdR 168/2004 fin);
s ohledem na další stanoviska Výboru regionů, které se zabývají především uprchlickou politikou (CdR 90/2001 fin [2]; CdR 214/2001 fin [3]; CdR 93/2002 fin [4]; CdR 249/2003 [5]);
s ohledem na návrh stanoviska (CdR.337/2004 rev 1), který přijala dne 7. února 2005 Komise pro vnější vztahy (zpravodaj: radní Keith Brown, člen Okresní rady Clackmannanshire (UK/UEN-EA)).
1) Vzhledem k tomu, že studie dochází k závěru, že "existuje souvislost mezi legální a nelegální migrací, avšak jejich závislost je složitá a určitě ne přímá."
2) Vzhledem k tomu, že studie navrhuje množství politických iniciativ pro vývoj společné migrační politiky.
3) Vzhledem k tomu, že studie zdůrazňuje potřebu spolehlivější a srovnatelné statistiky na úrovni EU.
4) Vzhledem k tomu, že stárnoucí populace a zmenšující se populace v pracovním věku povedou k nedostatku kvalifikovaných pracovních sil na evropském trhu práce, která způsobí pokračující potřebu migrace do EU.
5) Vzhledem k tomu, že Hagský program, který byl schválen Evropskou radou v listopadu 2004, navrhuje pracovní program v rámci vývoje migrační politiky.
přijal následující stanovisko na svém plenárním zasedání dne 13. a 14. dubna 2005 (zasedání ze dne 13. dubna)
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
a. Období hodnocení
1.1 vítá vypracování studie Evropské komise o vztazích mezi legální a nelegální migrací a domnívá se, že je cenným přínosem pro vývoj imigrační politiky EU, zejména svými návrhy politických iniciativ;
1.2 se velmi zajímá o studii vzhledem k významné úloze, kterou hrají regionální a místní orgány při přijímání, usazování a integraci migrantů. Místní a regionální orgány hrají hravní úlohu při poskytování veřejných služeb migrantům. Jedná se zejména o služby v oblasti bydlení, vzdělávání, zdravotnictví a zaměstnání;
1.3 si přeje, aby byla studie posuzována v kontextu vývoje migrační a azylové politiky EU, zejména v kontextu závazků tamperské Evropské rady, jenž se uskutečnila v říjnu 1999, a v kontextu přijetí Hagského programu Evropskou radou v listopadu 2004, který zdůrazňuje význam migrační politiky;
1.4 znepokojuje pomalý pokrok Evropské rady při vypracování migrační politiky EU, která vychází ze závěrů dosažených na tamperské Evropské radě;
1.5 upozorňuje na to, že studie dochází k závěru, že "existuje souvislost mezi legální a nelegální migrací, avšak jejich závislost je složitá a určitě ne přímá, jelikož je nutné vzít v úvahu řadu různých faktorů;" VÝBOR REGIONŮ však zdůrazňuje, že v EU je nelegální migrace v centru pozornosti, protože může podkopat politiky, jejichž cílem je podporovat regulérní migraci, a podporovat nepřátelství v hostitelských komunitách. Účinná ochrana před nelegální migrací je tedy klíčovým elementem vnitřní bezpečnosti EU.
Kromě toho mohou být nelegální migranti osobně ohrožováni a vystaveni riziku vykořisťování. Z tohoto hlediska je důležité mít vyrovnanou politiku, která bude podporovat opatření k zabezpečení stejné úrovně regulérní migrace společně s opatřeními, která budou odrazovat od nelegální migrace;
1.6 zdůrazňuje své obavy nad používáním termínu ilegální migrace, zejména proto, že mnozí přistěhovalci v této kategorii nejsou v trestním řízení, a tak bychom dali v náležitých případech přednost používání formulace neregulérní migrace;
1.7 upozorňuje na to, že studie uvádí velký počet nesrovnalostí ve výzkumu, a požaduje, aby Evropská komise vytvořila výzkumný program, který by tyto nesrovnalosti překlenul, a tím ovlivnil vytváření politik;
1.8 upozorňuje na to, že studie odkazuje na další politiky EU, které ovlivňují migranty, jako politika rozvoje a Evropská strategie zaměstnanosti. Dále si je vědom široké škály politik EU, které mají vliv na migrační politiku, zejména v oblastech sociální a hospodářské politiky a požaduje, aby byla v Evropské komisi vytvořena skupina, která by zahrnovala různá generální ředitelství a koordinovala činnosti ovlivňující migranty.
b. Znovuposílení konzultací a informací na úrovni EU
1.9 souhlasí se závěry studie, že na úrovni EU neexistuje dostatečné množství spolehlivých a srovnatelných dat a domnívá se, že akční plán Komise týkající se statistiky Společenství v oblasti imigrace (KOM (2003) 179 v konečném znění) a první výroční zpráva o migraci a integraci (KOM(2004) 508 v konečném znění) začínají tento problém řešit;
1.10 zdůrazňuje významnou úlohu, kterou hrají místní a regionální orgány při sběru dat a ve statistice, a požaduje, aby byly místní a regionální orgány plně zapojeny do konzultací týkajících se zavedení spolehlivých a srovnatelných dat v celé Evropské unii poté, co byla shromážděna srovnatelná data
1.11 podporuje skutečnost, že studie požaduje "intenzívní cílené využívání konzultací a výměny informací" a vítá vytvoření skupiny odborníků známé jako Výbor pro imigraci a azyl a sítě Národních kontaktních bodů pro integraci;
1.12 souhlasí s vytvořením Evropské migrační sítě a observatoře a domnívá se, že místní a regionální orgány budou v rámci této sítě hrát velmi důležitou úlohu, protože mohou přispět konkrétní přímou zkušeností a osvědčenými metodami;
1.13 se domnívá, že by mělo být více příležitostí pro výměnu zkušeností a osvědčených postupů, včetně činností jako zkoumání vrstevnických skupin z hlediska imigrační politiky a upozorňuje na to, že toho lze dosáhnout prostřednictvím přijetí otevřené metody spolupráce při formulaci imigrační politiky EU, a vybízí Evropskou radu, aby přijala návrhy Evropské komise v této oblasti;
c. Rozvoj nových politických iniciativ v rámci společné imigrační politiky EU.
Legální migrace
1.14 podporuje stanovisko Evropské komise, že v důsledku demografického poklesu a stárnutí populace, bude nábor pracovníků z řad státních příslušníků třetích zemí a imigrace do EU nejspíše dále pokračovat a stoupat. Toto téma je zmíněno v Kokově zprávě, která uvádí, že "stárnutí zvýší požadavky na podporu důchodů a zdravotní péče za současného snížení počtu lidí v produktivním věku, aby bylo dosaženo potřebné úrovně bohatství." [6] Kromě toho Kok připomíná projekty Evropské komise, které "odhadují, že čistý dopad stárnutí populace sníží potenciální tempo růstu EU ze současných 2 – 2,25 % na přibližně 1,2 % do roku 2040 [7] navíc by měly být zdůrazněny další kladné hospodářské a sociální vnější vlivy související s migrací, např. nový lidský kapitál, specializace, obohacení lidské dimenze";
1.15 zdůrazňuje význam regionální dimenze v rámci evropské politiky imigrace a integrace a domnívá se, že představuje důležitou oblast pro diskusi. Regionální dimenze je klíčová s tím, jak se v některých regionech EU snižuje populace a jak trpí obrovským nedostatkem kvalifikované pracovní síly, zatímco v jiných regionech se populace rychle zvyšuje a vytváří tlak na místní služby a přijatelné bydlení; domnívá se, že se v rámci rozvoje regionální a místní dimenze migrace musí udělat ještě hodně práce především v oblasti integrace. V současnosti se touto problematikou zabývá program INTI. Na rok 2004 bylo programu přiděleno 6 milionů EUR, ale přitom bylo podáno 158 žádostí o grant, tedy celkově byla požadovaná suma 42.58 milionů EUR. Výbor žádá o podstatné zvýšení dotací do tohoto programu na období 2007-2013;
1.16 vítá záměr Komise zahájit komplexní konzultační proces o přijímání pracovních migrantů. Zelená kniha o Přístupu EU k řízení hospodářské integrace (KOM(2004) 811 v konečném znění) byla publikována v roce 2005. Výbor regionů se domnívá, že jeho zapojení bude velmi důležité z hlediska případných účinků migrace na regionální trhy práce a služby poskytované místními a regionálními orgány;
1.17 souhlasí se studií, která zdůrazňuje skutečnost, že posílení integrace státních příslušníků třetích zemí, kteří mají legálně trvalé bydliště v členských státech, je "základním cílem imigrační politiky EU." Za klíčová témata Komise považuje začlenění do trhu práce, usnadnění mobility státních příslušníků třetích zemí v rámci EU a uznávání odborných kvalifikací státních příslušníků třetích zemí;
1.18 vítá princip mobility, který zavedla směrnice týkající se statutu dlouhodobých rezidentů (listopad 2003.). Směrnice zavedla práva mobility pro ty rezidenty, kteří pobývají v EU více než pět let, a mobilita státních příslušníků třetích zemí byla usnadněna přijetím rozšíření nařízení 1408/71; souhlasí s tím, že určitý stupeň mobility lze nalézt také v návrhu Komise k přijímání zahraničních studentů a výzkumníků;
1.19 klade důraz na to, aby bylo v EU zaměstnáváno více výzkumníků, jestliže mají být splněny lisabonské cíle. Výbor se domnívá, že tato oblast získávání pracovníků bude důležitým testem vývoje migrační politiky EU a její schopnosti pokrýt nedostatek kvalifikovaných pracovních sil. Ve svém sdělení Radě a Evropskému parlamentu o přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem vědeckého výzkumu (KOM (2004) 178 v konečném znění) Evropská komise vyslovila předpoklad, že do roku 2010 bude zapotřebí dalších 700000 výzkumníků, má-li EU splnit lisabonské cíle;
1.20 upozorňuje na to, že Rada pro spravedlnost a vnitřní věci schválila obecný přístup ke směrnici v listopadu 2004. I když tento přístup zahrnuje uznávání vzdělání, pracovních podmínek a daňových výhod, zdá se, že nezahrnuje uvolnění vstupních podmínek pro rodiny krátkodobých výzkumných pracovníků. Výbor má za to, že se jedná o klíčový faktor pro přijímání výzkumných pracovníků, jež by rovněž přivedl členské státy EU na úroveň jiných zemí, např. USA a Kanady.
1.21 zdůrazňuje důležitou úlohu Evropské strategie zaměstnanosti a Evropského sociálního fondu při poskytování odborných a pracovních dovedností, jenž jsou rozhodující pro integraci nových migrantů. Integrace znevýhodněných skupin na trhu práce byla klíčovým tématem Evropské strategie zaměstnanosti s cílem udržet pracovní poptávku, maximalizovat přizpůsobivost a reagovat na nedostatek pracovních sil v různých sektorech a regionech. Nové hlavní směry politiky zaměstnanosti v EU mají za cíl zmenšit rozdíl v zaměstnávání mezi státními příslušníky členských zemí EU a státními příslušníky zemí, jenž nejsou členy EU, který v roce 2002 činil 11,7 %. Studie neobsahuje žádnou zmínku o činnostech v rámci Evropského sociálního fondu, které podporují integraci imigrantů na trhu práce a inovační práci místních a regionálních orgánů v této oblasti;
1.22 upozorňuje na závěry studie týkající se efektivnosti regularizačních opatření jak z hlediska migrantů, tak z hlediska členských států a a je přesvědčen, že regularizační opatření ve velkých měřítcích obvykle nebývají nejvhodnějším řešením problémů neregulérní imigrace. Nicméně, regularizace na bázi případu od případu může být užitečným nástrojem pro jednání s mnohými případy neregulérní migrace;
1.23 souhlasí se zjištěním studie, jenž "dává váhu názoru, že regularizace by neměly být považovány za metodu řízení migračních toků, jelikož se často jeví jako záporný důsledek migrační politiky." Ale regularizace může být potřebná, zvažovaná případ od případu, když se imigranti usadí v místních komunitách a vyvedou lidi ze skryté ekonomiky, zvýší daňové příjmy a podpoří sociální soudržnost.
V tomto kontextu je zajímavý komentář ke zprávě Sněmovny lordů; [8]
1.24 souhlasí se zprávou Sněmovny lordů, jenž uvádí, že "určitá forma regularizace dlouhodobých nelegálních imigrantů je nevyhnutelná, nemá-li vzniknout rostoucí třída nejchudších lidí, kteří se nachází v nerovné situaci a kteří jsou zneužíváni."
Zpráva Sněmovny lordů klade důraz na potřebu minimalizovat "přitahující" faktory způsobené regularizací a uvádí, že to lze do velké míry překonat tím, že se budou posuzovat jednotlivé případy zvlášť a že se nebude jednat o celoplošnou amnestii.
Sněmovna lordů se také domnívá, že amnestie může "poskytnout vzácnou příležitost k získání spolehlivých informací o velikosti a charakteru populace nelegálních migrantů" [9];
Nelegální migrace
1.25 bere na vědomí různé formy nelegální migrace a problémy s nimi spojené při provádění výzkumu. Domnívá se však, že v oblasti různých druhů nelegální migrace musí být proveden další výzkum, který by umožnil efektivnější formulaci politik. V tomto ohledu je důležité rozlišovat mezi:
- lidmi, kteří do země vstoupili legálně, avšak zůstávají po vypršení legálního pobytu
- lidmi, kteří mají povolení k pobytu v dané zemi, avšak porušují podmínky vstupu
- lidmi, kterým byla odmítnuta žádost o azyl
- osobami, které vstoupily do země neregulérně a kterým nebyl povolen vstup z toho důvodu, že vstoupili na místech, kde vstup není povolen, a bez nutných dokumentů;
1.26 podporuje názory uvedené ve studii, že vypracování komunitární politiky vracení migrantů, příprava klíčových dohod o spolupráci se zeměmi původu a transformace nehlášené práce na řádné zaměstnání tvoří klíčové prvky v boji s neregulérní imigrací;
1.27 vítá návrhy uvedené ve studii týkající se vypracování komunitární politiky vracení migrantů. V listopadu 2002 schválila Evropská rada návrh na akční program pro vracení migrantů a v současné době se musí uspíšit jeho zavedení;
1.28 souhlasí se studií, která uvádí, že "spolupráce třetích zemí má zásadní význam, pokud má dojít ke snížení nelegálních migračních toků", a s novými závěry Evropských rad, které "zdůraznily potřebu komplexního přístupu k migraci řešením problémů v oblasti lidských práv, politiky a vývoje v zemích a regionech, ze kterých migranti pochází či kterými prochází";
1.29 schvaluje synergii mezi politikami migrace a rozvoje, jenž uvádí studie, a domnívá se, že politika rozvoje může zlepšit hospodářské a sociální podmínky ve třetích zemích, a tak snížit "vyháněcí" faktory, které vedou k migraci do EU;
1.30 zdůrazňuje, že je nutné, aby byla Evropská unie aktivní při podpoře společných iniciativ se sousedními zeměmi prostřednictvím programů jako Nástroj pro nové sousedství, Tacis, Meda, Encas a INTERREG. Je důležité, aby byl vytvořen "okruh přátel", aby se mír a solidarita rozšířily v zemích, které hraničí s EU, poté, co se Unie rozšířila. Evropská unie musí s těmito zeměmi pracovat v partnerství, aby se jejich hospodářská a sociální situace zlepšila a snížily "vyháněcí" faktory jako vysoká nezaměstnanost, nízké mzdy, nedostatek demokracie a organizovaný zločin. Jednou z prioritních oblastí spolupráce bude řízení migrace. Některé sousední země vypracovaly akční plány konkrétně zaměřené na neregulérní migraci a EU je připravena podpořit jejich zavedení, a stejně tak i zásahy proti neregulérní migraci těch států, jež podobné plány připraví;
1.31 zdůrazňuje klíčovou roli místních a regionálních orgánů v programech jako Tacis, Meda, Encas a INTERREG a připomíná Komisi a členským státům, že by místní a regionální orgány měly hrát klíčovou úlohu při vypracování následných programů;
1.32 z velké části vítá návrhy na Nástroj pro nové sousedství, avšak není spokojen s tím, že nástroj (jenž je předmětem zvláštního stanoviska Výboru regionů) nedává větší roli místním a regionálním orgánům, a to zejména proto, že mnoho oblastí politiky, které tento nástroj pokrývá, je v kompetenci místních a regionálních orgánů.
1.33 souhlasí se studií, která zdůrazňuje potřebu řešit problém neoficiálního trhu práce a stínové ekonomiky a která uvádí, že "je rozsah stínové ekonomiky odhadován na 7-16 % HDP EU, i když tu v žádném případě netvoří jen nelegální migranti." Existuje potřeba transformace nehlášené práce na řádné zaměstnání, což bylo zařazeno mezi jednu z deseti priorit ze směrů zaměstnanosti pro rok 2003. Několik členských států navrhlo zvláštní opatření pro zahraniční pracovníky a migranty v neregulérní situaci ve v programu z Haagu, aby členské státy splnily cíle stanovené svých Národních akčních plánech zaměstnanosti pro rok 2003 (NAP) a Výbor vítá výzvu, vyslovenou v Evropské strategii pro zaměstnanost o redukci neregulovaného trhu práce;
1.34 upozorňuje na potřebu větší podpory hraničním regionům, které v porovnání s ostatními regiony především pociťují ve větší míře dopad neregulérního vstupu a podporuje vytvoření evropského útvaru pohraniční stráže (European Corps of Border Guards), které by spolu se systémem včasného varování měl zajistit nutné účinné společné řízení vnějších hranic Unie, dále pak by měla být prohloubena spolupráce v oblasti práva a policejních sborů jak na centrální, tak na regionální a místní úrovni.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 připomíná institucím EU významnou úlohu, kterou hrají místní a regionální orgány při integraci migrantů a z hlediska této úlohy vyzdvihuje klíčovou úlohu, kterou hrají místní a regionální orgány v celé řadě iniciativ uvedených ve studii. Jedná se o výměnu zkušeností týkajících se integračních opatření, vypracování programů, jako Nástroj nového sousedství, a nástupnických programů, jako Tacis a INTERREG atd., a tudíž doporučuje, aby byly místní a regionální orgány plně zapojeny do těchto programů;
2.2 zastává názor, aby byly vytvářeny příležitosti pro výměnu zkušeností a nejlepších postupů, včetně činností jako zkoumání vrstevnických skupin z hlediska imigrační politiky a upozorňuje na to, že toho lze dosáhnout přijetím otevřené metody koordinace při vývoji imigrační politiky EU a apeluje na Evropskou radu, aby přijala návrhy Evropské komise v této oblasti
2.3 požaduje, aby Evropská komise vytvořila skupinu složenou z pracovníků generálních ředitelství, jejichž politiky a opatření ovlivňují státní příslušníky třetích zemí, aby mohly být stávající činnosti efektivněji integrovány a koordinovány;
2.4 požaduje, aby Evropská komise vyhlásila vědecký program, který by zaplnil prázdná místa ve výzkumu, o nichž hovoří studie;
2.5 žádá o podstatné zvýšení prostředků v programu INTI tak, aby se místní a regionální orgány mohly zúčastnit většího počtu nadnárodních projektů týkajících se integrace přistěhovalců a dotovaných EU;
2.6 zdůrazňuje významnou úlohu migrace z hlediska pokrytí nedostatku kvalifikovaných pracovních sil a požaduje, aby Evropská rada v těchto oblastech vypracovala účinné politické iniciativy, včetně přijímání státních příslušníků třetích zemí do vědeckého výzkumu;
2.7 zdůrazňuje příležitost vytvořit vhodné politiky rozvoje ve třetích zemích. Je rovněž důležité, aby studie o migraci vzaly v úvahu nové charakteristiky migračních toků, jako například to, že obsahují vysoké procento žen, neboť se jedná o fakta pro formulaci a aplikaci imigračních politik zásadní;
2.8 požaduje, aby byly místní a regionální orgány zapojeny do vývoje spolehlivých a srovnatelných dat na evropské úrovni;
2.9 vítá záměr Evropské komise zahájit komplexní konzultační proces k Zelené knize o Přístupu EU k řízení hospodářské integrace (COM(2004) 811 final) a připomíná Komisi, že je nutné, aby v rámci tohoto procesu proběhly konzultace s Výborem regionů a místními a regionálními orgány;
2.10 se domnívá, že je nutné provést naléhavá opatření, jejichž cílem bude další vývoj Evropské migrační sítě a observatoře za plného zapojení místních a regionálních orgánů;
2.11 vyjadřuje znepokojení nad pomalým postupem Evropské rady při vypracování evropské imigrační politiky a při přijímání opatření přijatých na tamperské Evropské radě v roce 1999. Z tohoto hlediska zdůrazňuje, že je nutné učinit rychlá rozhodnutí v souvislosti s problémy uvedenými
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu týkající se řízeného vstupu osob potřebujících mezinárodní ochranu do EU a zvyšování ochranné kapacity oblastí jejich původu: "zlepšování přístupu k trvalým řešením"
(2005/C 231/07)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu týkající se řízeného vstupu osob potřebujících mezinárodní ochranu do EU a zvyšování ochranné kapacity oblastí jejich původu: "zlepšování přístupu k trvalým řešením" (KOM(2004) 410 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. srpna 2004 konzultovat tuto problematiku s Výborem regionů, v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 5. dubna 2004 pověřit Komisi pro vnější vztahy vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména článek 63 odst. 2 písm. b této Smlouvy;
s ohledem na Smlouvu zakládající Ústavu pro Evropu, a zejména na články II-61, II-78, II-79, III-266, III-267 a III-268 této Smlouvy;
s ohledem na Ženevskou úmluvu o postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951, doplněnou Newyorským protokolem ze dne 31. ledna 1967;
s ohledem na závěry předsednictví v Programu z Haagu: Posilování svobody, bezpečnosti a spravedlnosti v Evropské unii, a zejména konkrétní zaměření na azylovou, migrační a příhraniční politiku (odstavec 1.2) a zahraniční rozměr azylu a migrace (odstavec 1.6.);
s ohledem na stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o imigraci, integraci a zaměstnanosti (KOM(2003) 336 v konečném znění, CdR 223/2003 fin [1];
s ohledem na ostatní stanoviska Výboru regionů zabývající se konkrétně uprchlickou politikou (CdR 90/2001 fin [2] CdR 214/2001 fin [3] CdR 93/2002 fin [4] CdR 249/2003 fin [5];
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 338/2004 rev 1) přijatý dne 7. února 2005 Komisí pro vnější vztahy (zpravodaj: pan Sértő-Radics, starosta obce Uszka (HU/ELDR);
1) vzhledem k tomu, že za účelem dosažení trvalých řešení by se mělo zlepšit rozdělení odpovědností mezi dotyčnými členskými státy, pokud jde o řízený vstup osob potřebujících mezinárodní ochranu do EU, a dále by se měla zvýšit ochranná kapacita zemí původu s úmyslem formulovat a provádět společnou uprchlickou politiku ve všech členských státech;
2) vzhledem k tomu, že za účelem dosažení tohoto cíle je třeba zabezpečit pro dotyčné členské státy a regiony, včetně zemí a regionů původu nebo tranzitních zemí a regionů, potřebné finanční prostředky, berouce zejména v úvahu rozšíření EU a potřeby nových členských států;
přijal na svém 59. plenárním zasedání konaném ve dnech 13. a 14. dubna 2005 (zasedání ze dne 14. dubna 2005) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 se hlásí k návrhům Evropské komise týkajících se řízeného vstupu osob potřebujících mezinárodní ochranu do EU a zvyšování ochranné kapacity oblastí jejich původu: "zlepšování přístupu k trvalým řešením", a zejména podporuje navrhované programy regionální ochrany v EU zlepšující ochrannou kapacitu zemí v regionech původu (sousední a tranzitní země);
1.2 poukazuje na nutnost dodržovat doporučení Vysokého komisaře pro uprchlíky při OSN, které se týká pronásledování z důvodu příslušnosti k pohlaví jako jednoho z důvodů pro uznání statutu uprchlíka;
1.3 oceňuje záměr Evropské komise zapojit tranzitní země ve svém přístupu k osobám potřebujícím mezinárodní ochranu, ale domnívá se, že by měl být kladen větší důraz na tranzitní země s ohledem na úlohu regionů a zabezpečení jejich vhodné ochrany;
1.4 zdůrazňuje, že důsledky přijímání osob potřebujících mezinárodní ochranu jsou nejpatrnější na místní úrovni ve společenstvích, kam tyto skupiny přicházejí; je proto velmi důležité zapojit místní a regionální úřady do rozhodovacího procesu o přijímání a integraci žadatelů o azyl a uprchlíků;
1.5 přitahuje zvláštní pozornost na klíčovou úlohu místních a regionálních aktérů, pokud jde o odpovědnost, kterou nesou za přijímání osob potřebujících mezinárodní ochranu a při činnostech podporujících integraci; proto lituje, že návrh Evropské komise nezajišťuje dostatečně rozsáhlou konzultaci s místními a regionálními úřady při plánování provádění programu a rozhodování o jeho financování. Návrh dostatečně nezabezpečuje, že budou mít místní a regionální aktéři příležitost se podílet na rozvoji dobrých praktik ve spojení s aktivitami Společenství;
1.6 v tomto ohledu považuje za důležité zabezpečit větší koherenci a lepší integraci mezi cíli, nástroji a vnitřními či vnějšími politickými procedurami, zejména pokud jde o přeshraniční zájmy;
1.7 přitahuje pozornost na skutečnost, že spolupráce a společné aktivity příslušných místních a regionálních úřadů, včetně místních a regionálních úřadů v členských státech přijetí, zemích původu a tranzitních zemí, mohou významně přispět k podpoře osob potřebujících mezinárodní ochranu;
1.8 domnívá se, že je nutná další analýza a výzkum plánu znovuusídlení v EU s ohledem na jeho pravděpodobný sociální dopad, zejména na pracovní trhy, v méně rozvinutých územích trpících vysokou nezaměstnaností v příslušných členských státech a regionech;
1.9 uznává význam politiky EU podporující obyvatele žijící v nedostatečně rozvinutých chudých zemích a regionech, ale na druhé straně zdůrazňuje význam rovného zacházení pro všechny občany EU, aby bylo možné dát příležitost k opatřením v rámci plánu znovuusídlení, který se těší široké podpoře mezi občany členských států;
1.10 navrhuje, že by se Evropská komise, ve spolupráci s nevládními organizacemi a ostatními zainteresovanými stranami, měla angažovat při další studii této složité právní problematiky, za účelem ustanovení jednotných objektivních kritérií, která umožní vybrat jednotlivce potřebující mezinárodní ochranu, kterým bude umožněno znovuusídlení a tím zajistit respektování lidských práv, zabránit diskriminaci a zajistit potřebnou právní podporu pro země a regiony přijetí. Považuje za nejdůležitější zabezpečit zapojení uprchlíků přicházejících do členských států do trhu práce v rámci reinstalačního programu, aby se všichni občané Unie těšili stejným právům.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 podporuje sdělení Komise jako dobrý základ pro další hodnotící práce, ale zejména s ohledem na plán znovuusídlení v EU se domnívá, že je zapotřebí provést další analýzu a průzkum. Proto doporučuje prodloužit termín předložení plánu znovuusídlení – návrh Radě, aby zabezpečila vypracování pečlivěji připraveného dokumentu;
2.2 vyzývá k většímu zapojení místních a regionálních úřadů při vytváření a provádění imigračních a azylových politik a současně k zajištění odpovídající finanční podpory pro tyto politiky;
2.3 navrhuje zvážit rozšíření rozsahu financování v rámci Politiky regionální spolupráce a nového sousedství, která je součástí třetího hlavního cíle strukturálních fondů pro období 2007-2013 za účelem splnění těchto úkolů a přeje si, aby byla zajištěna efektivní koordinace mezi mnohostrannými společnými programy realizovanými v rámi tohoto cíle a dvoustrannými akčními plány sestavenými jako součást politiky sousedství;
2.4 jelikož se jedná o významný fenomén v oblasti Středozemního moře, navrhuje se, aby v příštích jednáních programu věnovaných regulaci migračních toků, jako je program AENEAS, byly za prioritní považovány projekty směřující k intervenci v této oblasti;
2.5 vyzývá k uskutečňování plánu znovuusídlení v EU, který by zajišťoval rovné zacházení jak s uprchlíky, kteří se chtějí znovuusídlit v členských státech, tak se všemi občany EU;
2.6 podporuje uskutečňování závěrů předsednictví
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o první výroční zprávě o migraci a integraci
(2005/C 231/05)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o první výroční zprávě o migraci a integraci (KOM(2004) 508 v konečném znění);
S OHLEDEM na rozhodnutí Komise ze dne 16.července 2004, konzultovat tuto záležitost s Výborem podle prvního odstavce čl. 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S OHLEDEM na rozhodnutí jejího předsedy ze dne 3. listopadu 2004, kterým se dává pokyn Komisi pro vnější vztahy k vypracování stanoviska k této záležitosti;
S OHLEDEM na Příručku o integraci pro politiky a praktiky vydanou Evropskou komisí (Generálním ředitelstvím pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost) v listopadu 2004;
S OHLEDEM na své stanovisko o přistěhovalecké politice (sdělení Komise o společné politice týkající se nedovoleného přistěhovalectví (KOM(2001) 672 v konečném znění) a o azylové politice (návrh na Směrnici Rady o minimálních standardech pro vymezení a postavení státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti jako uprchlíků nebo jako osob, které jinak potřebují mezinárodní ochranu (KOM(2001) 510 v konečném znění- 2001/0207 (CNS)) přijaté dne 16. května 2002 (CdR 93/2002 fin) [1];
S OHLEDEM na své stanovisko k Zelené knize o politice Společenství týkající se vrácení ilegálních rezidentů (KOM(2002) 175 v konečném znění) přijatého dne 20. listopadu 2002 (CdR 242/2002 fin) [2];
S OHLEDEM na své stanovisko k doplněnému návrhu směrnice Rady o právu rodiny na sloučení rodiny (KOM(2002) 225 v konečném znění– 1999/0258 CNS) přijaté dne 20. listopadu 2002 (CdR 243/2002 fin) [3];
S OHLEDEM na své stanovisko k návrhu směrnice Rady o vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí pro účely studia, odborného vzdělávání nebo dobrovolné služby (KOM(2002) 548 v konečném znění – 2002/0242 CNS) přijaté dne 9. dubna 2003 (CdR 2/2003 fin) [4];
S OHLEDEM na své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o přistěhovalectví, integraci a zaměstnávání (KOM(2003) 336 v konečném znění) přijaté dne 12. února 2004 (CdR 223/2004 fin);
S OHLEDEM na své stanovisko ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o předložení návrhu na směrnici a dvou návrhů na doporučení o přijetí státních občanů třetích zemí k provádění vědeckého výzkumu v Evropském společenství KOM(2004) 178 v konečném znění – 2004/0061 (CNS) – 2004/0062 (CNS) – 2004/0063 (CNS), přijaté 17. listopadu 2004 (CdR 168/2004 fin);
S OHLEDEM na svůj návrh stanoviska (CdR 339/2004 rev. 1) přijatého Komisí pro vnější vztahy 3. prosince 2004 (zpravodaj: pan Aldo ISKRA, člen městského zastupitelstva města Malmö (SE, EPP);
přijala následující stanovisko na svém 59. plenárním zasedání, které se konalo dne 13. a 14. dubna 2005 (zasedání dne 13. dubna).
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá první výroční zprávu Komise o migraci a integraci jako důležité základny pro rozvoj komplexní strategie pro integraci přistěhovalců do nové rozšířené Evropské unie;
1.2 uznává význam a rozsah globální migrace a její důležitost pro různorodost a rozvoj, zejména v místním společenství.
Výbor plně potvrzuje důležitost koordinace přistěhovalecké, azylové a integrační politiky v rámci Evropské unie.
Ta je nyní dokonce důležitější v rozšířeném Společenství;
1.3 zdůrazňuje, že národní úroveň odpovídá za zavedení legislativy, zatímco úkol ohledně usnadnění přijetí přistěhovalectví, usídlení a integrace spadá do regionální a místní úrovně.
Výbor regionů by proto zvláště chtěl zdůraznit důležitou úlohu místních a regionálních orgánů, mezi jejichž odpovědnosti patří plánování, bydlení, vzdělání a pracovní trh, které přímo ovlivňují integraci a mohou podporovat sociální soudržnost, sociální integraci a udržitelná společenství;
1.4 bere na vědomí, že zpráva se zaměřuje na rozvoj přistěhovalecké politiky na národní úrovni a na úrovni EU.
Neúspěch EU na integrační frontě je částečně způsoben skutečností, že místní a regionální orgány se nezapojily do vytváření přistěhovalecké politiky.
Místní a regionální orgány jsou tou úrovní vlády, která je nejblíže občanům, ale dopady implementace na místní úrovni se často přehlížely, a ne vždy se braly v úvahu;
1.5 vyjadřuje politování, že před vypracováním zprávy se neuskutečnily konzultace s místními a regionálními úřady o sběru statistických údajů i o analýze.
V členských státech byla přijata různá opatření ke zvládnutí rostoucí rozmanitosti v dnešních společenstvích.
Tyto zkušenosti – jak pozitivní, tak negativní – jsou nyní zvláště důležité, když migrační toky jsou stále rozmanitější a globální, a členské státy musí přijímat přistěhovalce a uprchlíky z více a více zemí, než pouze z těch, se kterými měly obchodní nebo historické/kulturní vazby;
1.6 připomíná, že problémy týkající se integrace musí být zahrnuty do všech oblastí politiky pokud se má dosáhnout sociální soudržnost.
Politika Společenství o přistěhovalectví a integraci musí být v souladu s přesahujícími cíli EU v sociální politice, hospodářské politice a v zahraniční a rozvojové politice a musí dodržovat takové základní evropské hodnoty jako rovné příležitosti, lidská práva, lidská důstojnost, tolerance, úcta k rozmanitosti, opatření k boji proti diskriminaci a podpora zvýšené účasti ve společenství;
1.7 by chtěl poukázat na skutečnost, že integrace je povinnost pro společnost jako celek a vyžaduje vstupy jak od přistěhovalců, tak místního obyvatelstva za účelem dosažení trvalé sociální soudržnosti a růstu;
1.8 vyjadřuje politování nad nedostatkem údajů o integraci a o provádění přistěhovalecké politiky v této zprávě a zdůrazňuje, že Komise by měla dále podporovat výměnu informací a zkušeností.
Zpráva popisuje přistěhovalectví, ale nikoliv integrační úsilí. Uvádí informace o národní migraci, ale neexistují informace o integrační praxi a výsledcích.
Příručka o integraci pro politiky a praktiky vydaná Evropskou komisí (Generálním ředitelstvím pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost) v listopadu 2004 je v tomto směru prvním povzbuzujícím krokem při poskytování konkrétních informací o lepší integrační praxi a výsledcích týkajících se integrace.
Přistěhovalci a trh práce
1.9 potvrzuje že, zatímco problémy trhu práce mají rozhodující význam pro integraci přistěhovalců, nelze je vytrhovat z kontextu, protože stupeň integrace rovněž závisí na řadě dalších faktorů, jako je sociální prostředí, vzdělání a jazykové znalosti a účast v životě společenství.
Úspěšná integrace přistěhovalců je krokem vpřed při dosahování společnosti, ve které má každý podíl na prospěchu jak jednotlivce, místního společenství, tak společnosti v širším smyslu;
1.10 vítá rostoucí povědomí přistěhovalecké kreativity a podnikání v rámci EU.
Růst podnikání a nových podniků má rozhodující význam pro úspěšnou integraci a představuje důležitý přínos k dosáhnutí Lisabonské strategie;
1.11 bere na vědomí, že ve zprávě dominuje případ přistěhovalecké práce.
Nicméně zpráva uvádí, že sloučení rodin nebo nějaká jiná forma humanitární ochrany objasňují hromadné přistěhovalectví.
Existuje naléhavá potřeba, aby strategie řešily otázku velkých skupin přistěhovalců, kteří se nacházejí mimo trh práce z ekonomických, sociálních a politických důvodů.
Důležitost žen pro úspěšnou integraci nelze podceňovat, protože ženy často poskytují přímou vazbu na děti v rodině;
1.12 odsuzuje skutečnost, že zpráva se vůbec nezmiňuje o téměř 500,000 žadatelích o azyl v Evropské unii, kteří čekají na rozhodnutí o pobytu nebo na podobné povolení, kde většina z těchto žadatelů se nachází mimo běžný trh práce;
1.13 by chtěl zdůraznit, že tvrzení o tom, že občané EU dosáhli vysokou zaměstnanost, musí být dále objasněno, protože místní a regionální situace se radikálně liší.
Je samozřejmě legitimní odkazovat na vysokou míru zaměstnanosti v EU, ale rovněž je zapotřebí zmínit její nepravidelné místní a regionální rozmístění;
1.14 zdůrazňuje, že rozdílnost mezi pohledem národní úrovně na potřebu přistěhovalecké práce, která usiluje o boj proti vyloučení, přehlížení a xenofobii na místní úrovni, podporuje potřebu dialogu a spolupráce mezi všemi dotčenými úrovněmi;
Demokratické aspekty integrační politiky
1.15 upozorňuje na skutečnost, že různé úrovně společnosti velmi různě diskutují o přistěhovalecké a integrační politice. To vede k různým přístupům a omezuje efektivitu veškerých opatření.
Rovněž to připravuje cestu k nedůvěře ve společnosti, která může vést k pohrdání politickým systémem.
Tuto nedůvěru a pohrdání mohou využívat extrémní politické skupiny;
1.16 bere na vědomí, že rezervovanost a nedostatek dialogu mezi politickými úrovněmi částečně vedly ke vzniku stran s izolacionistickým xenofobním programem.
Mnoho stran, které se zaměřují proti EU a mnoho xenofobních stran vyrostlo z místní základny;
1.17 vítá zařazení hlediska rovnosti do zprávy i přes vážné opomenutí jakéhokoli popisu integračních opatření zaměřených na rovnost.
Opatření, která mohou využít dovednosti žen přistěhovalců mají hodnotný sociální, ekonomický a demokratický dopad;
1.18 domnívá se, že právo volit má přispívat k nárůstu účasti imigrantů v demokratickém životě a představuje minimální podmínku, která ještě nebyla ve všech státech realizována.
Je třeba rovněž lépe zajistit, aby byli noví občané integrováni úspěšněji.
Je tendence ignorovat volební práva tam, kde existuje silný pocit vyloučení.
Toto právo a možnost ovlivnit změny ve společnosti nic neznamenají pro někoho, kdo je nezaměstnaný nebo nemá sociální postavení;
1.19 zdůrazňuje, že strategie zaměstnanosti a strategie sociální integrace pouze uvádí obecné zásady pro pokrytí potřeby pracovních sil.
Není zde však žádná zmínka o velkém množství přistěhovalců, kteří přicházejí do Evropské unie z důvodu sloučení rodiny nebo hledají humanitární ochranu.
Strategie sociální integrace je neúplná bez obecných pokynů pro tuto velkou skupinu;
1.20 zdůrazňuje, že zpráva popisuje činnosti, které se provádí na místní úrovni.
Tyto informace jsou však nedostatečné a neexistují informace o jejich uplatňování v praxi a o výsledcích.
Je obtížné říci, jaké místo zaujímají ekonomické zdroje v integračním úsilí, protože zpráva neobsahuje místní a regionální úrovně;
1.21 zdůrazňuje, že v mnoha částech Evropské unie se vybírají daně na národní úrovni, zatímco ekonomická zátěž při řešení vyloučení týkajícího se přistěhovalectví připadá na místní úroveň.
Nedostatek jakýchkoli konzultací mezi různými úrovněmi je překážkou nejlepšího využití ekonomických zdrojů;
2. Doporučení Výboru regionů
2.1 vyzývá Komisi, aby využila odborné znalosti, které místní a regionální orgány nashromáždily po desetiletí praktických zkušeností v úsilí o integraci a uplatňování přistěhovalecké politiky.
Za účelem usnadnění a zlepšení výměny informací, nápadů a zkušeností souvisejících s integrací přistěhovalců, je zapotřebí podporovat národní kontaktní místa, aby konzultovala s regionálními a místními orgány a významnými městy a velkoměsty a těžila z jejich zkušeností;
2.2 rovněž vyzývá Komisi, aby v souvislosti s přijímáním výročních zpráv udržovala trvalý kontakt s Výborem regionů za účelem projednání toho, jak je možné co nejlépe přijmout místní a regionální zkušenosti v úsilí o integraci;
2.3 zdůrazňuje, že pro rozvoj integračních akcí musí místní orgány stanovit jasné cíle, které lze sledovat, a zhodnotit jejich naplňování.
Orgány na národní a regionální úrovni by též měly provést zhodnocení své činnosti; a bude připomínat Komisi potřebu hodnocení jednotlivých integračních strategií, jež se v současné době aplikují;
2.4 klade důraz na to, aby navržené podněty k zajištění účinné ekonomické podpory společné přistěhovalecké politiky braly vzít v úvahu regionální rozdíly.
Podpora by měla stimulovat flexibilní řešení a místní a regionální úrovně musejí dostat volnost volby svého vlastního přístupu;
2.5 naléhavě žádá Komisi, aby při rozpravě o budoucí evropské politice soudržnosti uvážila podněty přijímané v některých regionech, kde podpora ze Strukturálního fondu může být snížena a kde v posledních letech se počet přistěhovaleckého obyvatelstva značně zvýšil.
Toto zejména platí ve velkých městech a velkoměstech;
2.6 zdůrazňuje, že dialog s přistěhovaleckými organizacemi bude nedostatečný, jestliže se bude vést na národní úrovni a na úrovni EU.
Integrační politika a náboženské a kulturní problémy se zásadně řeší v každodenních životech lidí na místní úrovni.
Důležitost místního přeshraničního dialogu nelze dostatečně zdůrazňovat při úsilí posílit solidaritu napříč etnickými, náboženskými a kulturními rozdíly;
2.7 žádá, aby místní a regionální orgány byly schopny přispět k přípravě národních akčních plánů pro integraci a zaměstnanost.
To by usnadnilo srovnání přístupů a stavělo by na dobré praxi a rovněž analyzovalo skutečný dopad a výsledky strategií členských států;
2.8 zdůrazňuje, že zpráva se věnuje horizontální a národní úrovni zatímco diskutovaná opatření se realizují na místní úrovni.
Zde jasně existuje potřeba vertikálního přístupu.
Jestliže se má dosáhnout cíl přesné, objektivní analýzy je zapotřebí ilustrovat trendy na všech úrovních, včetně těch úrovní, kde se uplatňuje politika.
Národní kontaktní místa pro integraci musí být podporována místními a regionálními ekvivalenty;
2.9 zdůrazňuje, že přistěhovalectví nestačí k tomu, aby dlouhodobě pokrylo nedostatek pracovních sil v EU a odkazuje na své stanovisko o přínosu starších lidí na trhu práce;
2.10 klade důraz na to jak důležité je pro přistěhovalce, zejména ženy, aby byly viděny jako zdroj a obecně hodnotné doplnění trhu práce a pro to, aby pracovní síla byla různorodá.
Rovné zacházení je zásada, která musí platit na pracovišti;
2.11 klade důraz na to, že celkové množství místních a regionálních rozdílů dává lepší obrázek míry zaměstnanosti než národní průměry.
Analýzy vycházející z národních průměrů poskytují nedostatečnou základnu pro vypracování opatření, která řeší regionální rozdílnosti.
Úspěšné strategie musí být navrhovány z hlediska "zdola nahoru";
2.12 vyžaduje, aby opatření řešila problém značného počtu zaměstnanců, kteří přišli do EU nelegálně.
Je nezbytné zavést mechanismy, aby přistěhovalci, kteří porušují stávající přistěhovaleckou legislativu případně mohli bez prodlení legalizovat své postavení.
Je však zapotřebí brát do úvahy schopnost poskytnout slušné standardy pro přijetí;
2.13 vítá, že zpráva uznává potřebu zahrnout přistěhovaleckou problematiky do všech politických oblastí a zintenzívnit spolupráci mezi národními, regionálními a místními orgány a občanskou společností.
Kromě vertikálního dialogu je zapotřebí věnovat pozornost jednání o rozdělení zdrojů;
2.14 vyžaduje, aby byly zahrnuty informace ohledně zdraví přistěhovalců a zdůrazňuje význam spolupráce mezi místními zdravotnickými službami (které zajišťují základní zdravotní péči) a ostatními partnery, kteří usilují o úspěšnou integraci.
2.15 zdůrazňuje důležitost zaktivovat finanční nástroje určené k decentralizované spolupráci v otázkách imigrace i pokračovat v podpoře místního a regionálního úsilí o propagaci integrace prostřednictvím Strukturálních fondů EU a podnětů jako je Rovnost a Městské oblasti (Equal and Urban).
V této souvislosti je zapotřebí se zaměřit zejména na probíhající úsilí v rámci nového pilotního projektu INTI, který je upraven na podporu dialogu souvisejícího s integrací, na sítě a spolupráci na úrovni EU;
2.16 zdůrazňuje, že se musí ocenit a podporovat potřeba jednotlivého přistěhovalce pracovat pro vlastní potřeby.
Kromě hospodářských aspektů přispívá podnikání a malé podniky k pozitivnímu sociálnímu rozvoji.
Příležitost vlastnit a provozovat společnost má dopad na integraci, a proto je zapotřebí jí poskytovat zvýšenou veřejnou podporu;
2.17 připomíná, že ženy jsou diskriminovány na základě pohlaví i etnického původu.
Kdyby se do úvahy braly problémy pohlaví, tak úsilí o lepší integraci přistěhovalců se více zaměří na cíl a bude efektivnější;
2.18 klade důraz na to, že dosažení úspěšné strategie integrace vyžaduje zvážení dalších hodnot – kromě ekonomických hodnot.
Přistěhovalectví otevírá perspektivy, které mohou obohatit životy jednotlivých občanů, zrovna tak jako poskytnout EU dovednosti, které jsou cenné v mezinárodním kontextu.
2.19 zdůrazňuje význam činností nevládních organizací v úzké spolupráci s orgány místní a regionální samosprávy a podporuje jejich programy, jejichž cílem je urychlení integrace imigrantů do politického a sociálního života zemí (výuka jazyka, seznámení se s kulturou a demokratickými principy zemí, politická a sociální výchova, zachování národní identity imigrantů atd.).
Konečná zodpovědnost za kvalitní integraci do společnosti je vždy na národní úrovni, a to v úzké spolupráci s místními a regionálními samosprávami a v pokračování v dialogu s nevládními organizacemi.
Stanovisko Výboru regionů k následujícím sdělením Komise Radě a Evropskému parlamentu "Teroristické útoky: prevence, připravenost a reakce", "Prevence a potírání financování terorismu prostřednictvím opatření na zlepšení výměny informací, posílení transparentnosti a zvýšení sledovatelnosti finančních transakcí", "Připravenost a zvládání následků při boji proti terorismu", "Ochrana kritické infrastruktury v boji proti terorismu"
(2006/C 81/01)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 20. října 2004 "Teroristické útoky: prevence, připravenost a reakce" (KOM(2004) 698 v konečném znění);
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 20. října 2004 na téma "Prevence a potírání financování terorismu prostřednictvím opatření na zlepšení výměny informací, posílení transparentnosti a zvýšení sledovatelnosti finančních transakcí" (KOM(2004) 700 v konečném znění);
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 20. října 2004 "Připravenost a zvládání následků při boji proti terorismu" (KOM(2004) 701 v konečném znění);
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 20. října 2004 "Ochrana kritické infrastruktury v boji proti terorismu" (KOM(2004) 702 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. listopadu 2004 konzultovat Výbor v těchto otázkách, v souladu s článkem 265, první odstavec, Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 3. listopadu 2004 pověřit Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu vypracováním stanoviska k této problematice;
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a zejména na hlavu I, "Společná ustanovení", a na hlavu VI, "Ustanovení o policejní a soudní spolupráci v trestních věcech", a rovněž na Smlouvu o založení Evropského společenství;
s ohledem na smlouvu zakládající Ústavu pro Evropu, podepsanou dne 29. října 2004 a zejména hlavu I, "Ustanovení vymezující Unii, její cíle a pravomoci", první část, celou její druhou část nazvanou "Charta základních práv Unie", a rovněž na kapitolu IV, "Prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti", a konečně hlavy III, "Vnitřní politiky a činnosti", její třetí část;
s ohledem na akční program pro boj proti terorismu přijatý Evropskou radou dne 21. září 2001;
s ohledem na revidovaný akční program pro boj proti terorismu přijatý Evropskou radou dne 18. června 2004;
s ohledem na závěry Evropské rady ze dne 17. prosince 2004;
s ohledem na prohlášení Evropské rady týkající se boje proti terorismu ze dne 25. března 2004;
s ohledem na rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 týkající se boje proti terorismu;
s ohledem na rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 týkající se evropského zatykače a o postupech předávání mezi členskými státy;
s ohledem na rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 týkající se společných vyšetřovacích týmů;
s ohledem na rámcové rozhodnutí Rady ze dne 15. března 2001 týkající se postavení obětí v rámci trestních řízení;
s ohledem na zprávy Evropského parlamentu k daným žádostem o vypracování stanoviska;
s ohledem na své stanovisko k místnímu a regionálnímu rozměru prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti (CdR 61/2003 [1]);
s ohledem na své usnesení vyjadřující podporu místním voleným zastupitelům, jež jsou terčem útoků a hrozeb v Baskicku (CdR 72/2003 fin [2]);
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů nazvané "Posílení kapacity Evropské unie v oblasti civilní ochrany" (CdR 241/2003 fin [3]);
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu "Prevence kriminality v Evropské unii" (CdR 355/2003 fin [4]);
s ohledem na prohlášení o civilní ochraně na přeshraniční úrovni přijaté v Udine členy Komise pro trvale udržitelný rozvoj dne 27. května 2005;
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 465/2004 rev. 1) přijatý dne 14. června 2005 Komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu (zpravodajka: paní Théodora BAKOGIANNI, primátorka města Athény (Řecko – ELS));
1) vzhledem k tomu, že článek 2 Smlouvy o Evropské unii praví, že jedním ze zásadních cílů Unie je udržovat a rozvíjet sama sebe jako "prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti" a k tomu že je tento záměr potvrzen ve Smlouvě zakládající ústavu pro Evropu, jejíž článek II-66 hlavy II, "Svobody", druhé části, "Charta základních práv Unie" výslovně přiznává každé osobě "právo na svobodu a bezpečnost";
2) vzhledem k tomu, že vypracování společné evropské politiky v oblasti boje proti terorismu a koordinovaná činnost kompetentních orgánů na nadnárodní a národní úrovni jsou naprosto nezbytné, pokud chceme toto právo zachovat a uskutečnit zmíněný cíl Společenství;
3) vzhledem k tomu, že hrozba terorismu útočí na svobodnou a otevřenou demokracii a ohrožuje samotnou společnost;
4) vzhledem k tomu, že skutečná a účinná ochrana základních práv je základem společného evropského projektu a představuje zásadní a nediskutovatelnou podmínku vypracování akčního plánu EU pro boj proti terorismu;
5) vzhledem k tomu, že v mnohých státech mají místní a regionální zastupitelstva významné pravomoci v otázkách bezpečnosti a civilní ochrany; že jsou rovněž činnými aktéry ve vytváření politik v oblasti prací v infrastruktuře, že jsou blízko občanovi, a že mohou přispět podstatnou měrou k utváření evropského veřejného mínění tváří v tvář teroristické hrozbě;
6) vzhledem k tomu, že jako orgán zastupující místní a regionální samosprávy a zastánce demokracie blízkosti v rozhodovacím procesu Společenství se ho přímo dotýká uplatňování opatření pro boj proti terorismu,
jednomyslně přijal na svém 61. plenárním zasedání ve dnech 12. a 13. října 2005 (jednání dne 12. října) toto stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 Poznámky ke sdělení Komise "Teroristické útoky: prevence, připravenost a reakce"
1.1.1 děkuje Evropské komisi za to, že jej požádala o vyslovení stanoviska, tato žádost je odpovědí na jeho požadavek a vytváří užitečný precedent, jež kompenzuje chybějící právní základ jak ve smlouvách nyní platných (článek 22 sloučených smluv), tak ve Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu (článek III-129);
1.1.2 vyjadřuje uspokojení nad tím, že Charta základních práv, jež obsahuje specifickou kapitolu, věnovanou ochraně individuálních práv a spravedlnosti, byla začleněna do ústavní smlouvy, což jí dodává závazný právní charakter a přispěje k tomu, aby v povědomí evropského občana pevně zakořenila představa, že se Unie skutečně vyvíjí jako "prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti";
1.1.3 se ztotožňuje s návrhy Komise, tak jak byly formulovány v jejím sdělení "Teroristické útoky: prevence, připravenost a reakce", přitom však podotýká, že se jedná o návrhy obecného charakteru, a zejména vyjadřuje své uspokojení nad faktem, že bylo shodně konstatováno, že pro boj se skutečným jádrem terorismu je nutné zajistit spolupráci celé společnosti, aby mohla být definována jak dodatečná preventivní a represivní opatření, tak nová ustanovení s cílem ověřit patřičné respektování rovnováhy mezi kolektivní bezpečností a svobodou jednotlivce;
1.1.4 vyzývá k pozornému posouzení případného zavedení preventivních opatření proti násilné radikalizaci terorismu vzhledem k hlavnímu cíli, jímž je zajištění bezpečnosti občanů, žádná preventivní akce by se neměla projevit v praxi porušením základních práv;
1.1.5 připomíná nicméně, že všechny členské státy ještě konkrétně neaplikovaly rozhodnutí učiněná na úrovni Evropského společenství v oblasti boje proti rasismu a xenofobii;
1.1.6 poznamenává, že i v rámci potírání terorismu se prevence průřezově týká mnoha veřejných politik prováděných místními a regionálními samosprávami;
1.1.7 má za to, že je zajisté užitečné spustit dialog o otázkách bezpečnosti mezi veřejným a soukromým sektorem, ale vyzdvihuje nebezpečí, jež by eventuálně mohla vyplynout z porušení důvěrného charakteru osobních a obchodních údajů, jež budou z bezpečnostních důvodů shromážděny;
1.1.8 je naprosto spokojen s úsilím, jež Komise vyvíjí v oblasti obrany obětí teroristických útoků a jejich rodin a ve prospěch senzibilizace veřejného mínění, a vyjadřuje svůj souhlas s vytvořením mechanismu, jež by rozdělil hospodářský dopad události způsobující výjimečné škody na celou Evropskou unii;
1.1.9 je toho názoru, že integrace policejní a justiční spolupráce do globálních politik napomůže účinnějšímu potírání terorismu, ale zdůrazňuje, že toto zahrnutí předpokládá důsledné definování příslušných pravomocí a kompetencí;
1.1.10 souhlasí s tím, aby byl boj proti terorismu zařazen do rámce vnějších vztahů Evropské unie;
1.1.11 má za to, že bude nutné pro případ teroristického útoku nebo pro odpovídající nouzové situace posílit systémy vnitřní komunikace mezi kompetentními autoritami na národní a nadnárodní úrovni a rovněž mezi nimi a širokou veřejností, a zdůrazňuje především dopad, který bude mít konkretizace uživatelského fóra, jež otevře cestu účinnému uplatňování příslušných ustanovení;
1.1.12 se domnívá, že je nutné v oblasti informovanosti rozvinout užší spolupráci mezi orgány Europol a Eurojust na jedné straně a kompetentními národními orgány na straně druhé, ale poukazuje na fakt, že tato spolupráce se musí zapsat do jasně definovaného institucionálního rámce;
1.1.13 schvaluje posílení vědeckého výzkumu a technologie v oblasti bezpečnosti.
1.2 Poznámky ke sdělení Komise k tématu "Prevence a potírání financování terorismu prostřednictvím opatření na zlepšení výměny informací, posílení transparentnosti a zvýšení sledovatelnosti finančních transakcí"
1.2.1 uznává jednoznačně, že boj proti financování terorismu vyžaduje jak zlepšení spolupráce v oblasti výměny informací a posílení vystopovatelnosti finančních transakcí, tak větší transparentnost právních celků;
1.2.2 s uspokojením prohlašuje, že Evropská komise usiluje o nalezení jisté rovnovážné polohy mezi realizováním výše zmíněných činností na jedné straně a ochranou práv jednotlivce na straně druhé, což je vždy choulostivá záležitost, a že se tímto úsilím rovněž začleňuje do perspektivy Charty základních práv;
1.2.3 bere na vědomí pokrok v četných bodech, zaznamenaný v oblasti výměny informací mezi kompetentními orgány a podporuje sestavování společných vyšetřovacích týmů, do nichž by byli zapojeni prokurátoři a soudci;
1.2.4 chce poznamenat, že rozvoj dodatečných mechanismů spolupráce, výměny údajů a vzájemného informování se mezi veřejnou správou a finančními orgány si vyžádá, aby byla předběžně definována ustanovení určující kdo přesně má v dané oblasti jaké pravomoci a jaké jsou možnosti využívání dotyčných informací;
1.2.5 má za to, že vzhledem k velké různorodosti, jež v současné době charakterizuje jednotlivé národní právní systémy, nemůže být společná činnost na nadnárodní úrovni, zaměřená na podporu vytváření národních orgánů odpovědných za rozpoznávání, zmrazení a konfiskaci teroristických finančních prostředků, účinná, pokud nebude prováděna konkrétním a homogenním způsobem ve všech členských státech;
1.2.6 zdůrazňuje, že v otázkách používání a využívání elektronických důkazů v justici bude vhodné zvážit a prozkoumat problematiky, týkající se na jedné straně valorizace zmíněných důkazů a na straně druhé rizika zásahů třetích stran do dotyčných programů;
1.2.7 uznává rovněž fakt, že dodatečná legislativní ustanovení budu nutná k zajištění účinného monitorování přeshraničních přesunů kapitálu;
1.2.8 zastává teorii, podle níž definovat pro finanční orgány Evropské unie minimální soubor společných norem v oblasti kontroly totožnosti jejich klientů, ukládání jejich identifikačních údajů a vytvoření elektronické databáze shromažďující vzorky průkazů totožnosti, jsou opatření, která vyžadují odborný zásah specializovaných expertů, neboť významným způsobem porušují právo jednotlivce na ochranu osobních údajů;
1.2.9 považuje za nutné, aby došlo k rozvoji rozsáhlejšího dialogu o problematice zavedení minimálních legislativních norem pro transparentnost humanitárního nebo neziskového sektoru;
1.2.10 zaznamenává, že obtíže, jež byly konstatovány při sestavování evropského seznamu teroristických organizací, nebyly ještě zcela odstraněny.
1.3 Poznámky ke sdělení Komise k tématu "Připravenost a zvládání následků při boji proti terorismu"
1.3.1 s uspokojením konstatuje, že bylo navrženo posílit mechanismus civilní ochrany a vrací se zpět k analýze, podle níž může kolektivní činnost, založená na solidaritě, zaručit vhodnou a dobře cílenou reakci na teroristické scénáře;
1.3.2 trvá na významu otázky, kterou je metodická příprava zaměstnanců dotyčných služeb a lituje, že do dnešního dne jí všechny členské státy nevěnovaly specifickou pozornost;
1.3.3 schvaluje návrh pořídit inventář všech zdrojů civilní ochrany, které na evropské úrovni existují, aby bylo možné přijít na pomoc členským státům zasaženým teroristickým útokem, s úmyslem dosáhnout co neúčinnější přípravy a řízení dopadů teroristického útoku na místní a regionální úrovni;
1.3.4 je toho názoru, že mechanismy Společenství pro ochranu zdraví si zasluhují obzvláštní pozornost a považuje za naprosto nevyhnutelné, aby se jich ve větší míře a koordinovaným způsobem účastnily národní pravomoci;
1.3.5 se zasazuje o vytvoření systému varování na centralizované úrovni sdružujícího různá již fungující evropská zařízení, a rovněž na úrovni policejních služeb a potvrzuje svůj názor, že je nutné vytvořit centrum pro řešení krizových situací.
1.4 Poznámky ke sdělení Komise na téma "Ochrana kritické infrastruktury v boji proti terorismu"
1.4.1 naprosto se ztotožňuje s konstatováním, že teroristický útok na infrastruktury zásadního významu, jako například "terorismus na Internetu", s sebou nese obrovská rizika, jakmile bude nutné čelit případné krizi a účinně ji řídit;
1.4.2 považuje za správné navrhovaná kritéria, jež mají sloužit za základ definování infrastruktur kritického významu a je toho názoru, že bude rovněž nutné je detailně propracovat na národní úrovni, s ohledem na kolektivní zkušenost a zkušenost jednotlivých sektorů, a přitom vycházet ze zásady, že jde o to dosáhnout homogenní úrovně ochrany;
1.4.3 vyzdvihuje fakt, že byly učiněny některé důležité kroky na úrovni legislativy Společenství v oblasti ochrany kritické infrastruktury a je toho názoru, že se bude muset napříště aktivně účastnit prací na dodatečných legislativních návrzích;
1.4.4 aktivně podporuje vytvoření evropského programu ochrany kritické infrastruktury, a rovněž i s ním spojené sítě varování a přeje si poznamenat, že pokud tato opatření mají být účinná, je naprosto nezbytné jej aktivně začlenit do jejich koncepce a realizace.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 Teroristické útoky: prevence, připravenost a reakce
2.1.1 doporučuje, aby byla v institucionálním rámci podporována politika komunikace proti terorismu a vytváření příslušných center v místním a regionálním měřítku vzhledem k tomu, že rozproudění veřejné diskuse představuje jeden z nejlepších způsobů obrany otevřené demokratické společnosti proti teroristickým organizacím, soustředěným pouze samy na sebe;
2.1.2 navrhuje, aby byla v procesu přijímání opatření pro boj s rasismem a xenofobií vyžadována účast místních a regionálních samospráv, a touto cestou byla usnadněna realizace politiky Společenství v této oblasti;
2.1.3 navrhuje Radě vytvoření Evropské jednotky pověřené politikami na pomoc obětem terorismu, za kterou by byl zodpovědný a přímo by ji řídil evropský koordinátor pro potírání terorismu. Tato jednotka by koordinovala národní centra, jejichž cílem bude poskytovat podporu a pomoc obětem teroristických útoků a jejich rodinám, a do nichž se zapojí zástupci místních a regionálních samospráv, a požaduje, aby byly za tímto účelem vyčleněny zdroje z rozpočtu Společenství;
2.1.4 navrhuje sestavit ve spolupráci s kompetentními institucionálními orgány Evropské unie akční program pro podporu dobrých sousedských vztahů se třetími zeměmi s úmyslem podpořit strategickou politiku Společenství pro boj s terorismem v oblasti vnějších vztahů;
2.1.5 zasazuje se za to, aby EU ve vnějších vztazích, jakož i členské státy prosazovali rychlé dokončení Světové úmluvy o mezinárodním terorismu podporované OSN.
2.2 Prevence a potírání financování terorismu prostřednictvím opatření na zlepšení výměny informací, posílení transparentnosti a zvýšení sledovatelnosti finančních transakcí
2.2.1 doporučuje nastolení rozsáhlejší kontroly, prováděné nezávislou stranou, činnosti kompetentních orgánů při shromaždování a zpracování informací, jakož i posílení vystopovatelnosti finančních transakcí;
2.2.2 opětovně vyzývá při této příležitosti Evropskou komisi k předložení návrhu na ochranu a nešíření osobních údajů v rámci boje proti terorismu, aby byla chráněna základní práva občanů;
2.2.3 navrhuje, aby bylo prostřednictvím předpisů vymezeno pole působnosti místních a regionálních samospráv v oblasti shromažďování a strukturované výměny informací;
2.2.4 s radostí vítá ustavení specializované komise, jež bude pozorně sledovat na jedné straně vytváření národních orgánů, jejichž posláním bude rozpoznat, pronásledovat, zmrazit a zkonfiskovat teroristické finanční prostředky, a brát přitom ohled na nesrovnalosti, jež existují v různých právních systémech členských států, a na druhé straně spolupráci s dalšími autoritami na nadnárodní a národní úrovni, a doporučuje, aby se v každém případě počítalo s tím, že činnost zmíněných orgánů může být podrobena soudní kontrole;
2.2.5 požaduje, aby byla výslovně a veřejně stanovena účast jednoho zástupce místních a regionálních samospráv v poradním výboru pro výzkum a bezpečnost a žádá, aby byla v rozpočtu Společenství vyhrazena jedna specifická položka na financování výzkumných programů v této oblasti.
2.3 Boj proti terorismu: Připravenost a zvládání následků
2.3.1 navrhuje zavedení metodického školení osob pracujících pro organizace, jež zajišťují služby civilní ochrany na místní a regionální úrovni, a doporučuje, aby se především soustředily na oblast podpory využívání programu řízení problémů, analýzu krizových situací a komunikaci s veřejností a aby kromě toho výhledově počítalo s výměnou vzdělávacích programů;
2.3.2 požaduje rozšíření své institucionální role v určování evropské politiky pro podporu zařízení civilní ochrany;
2.3.3 žádá, aby bylo explicitně stanoveno, že součástí centra pro řízení krizových situací bude jeden zástupce místních a regionálních samospráv;
2.3.4 navrhuje, aby byly zvýhodněny místní, pevně strukturované sítě, které fungují jako operační centra a mají k dispozici řadu možností, jak varovat a koordinovat v nouzových situacích, a přitom jsou rovněž schopné komunikovat s odpovídajícími kompetentními aktéry na národní a nadnárodní úrovni a i ty varovat;
2.3.5 znovu vyzývá k vytvoření evropského střediska pro monitorování bezpečnosti měst, shromažďujícího zástupce místních a regionálních samospráv členských států, jež dodá všem ustanoveným evropským orgánům v dané věci kompetentním veškeré informace týkající se vytváření politik, podpory a koordinace výzkumu a sběru, uspořádání a zpracování bezpečnostních dat, zejména šířením příkladů, osvědčených postupů a vytvářením regionálních a místních partnerství;
2.4 Ochrana kritické infrastruktury v rámci boje proti terorismu
2.4.1 navrhuje sestavení komise, jež bude speciálně odpovědná za vypracování kritérií, jež členské státy navrhnou pro určení, ve kterých případech se jedná o kritickou infrastrukturu, a žádá, aby bylo institucionálně stanoveno, že se této komise bude účastnit jeden zástupce místních a regionálních samospráv za každý členský stát, s cílem napomoci vytvoření a realizaci evropského programu ochrany kritické infrastruktury;
2.4.2 doporučuje vytvořit na národní úrovni centra pro ochranu veškeré kritické infrastruktury; tato centra, do nichž budou zapojeni zástupci místních a regionálních samospráv, pomohou řešit problémy a prosazovat řešení, komunikovat a spolupracovat přímo mezi sebou na horizontální úrovni;
2.4.3 doporučuje, aby byli někteří zaměstnanci služeb kritické infrastruktury speciálně školeni v oblasti systému kontroly informatických sítí.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb
a k
Bílé knize k přezkoumání nařízení (EHS) č. 4056/86 o použití pravidel hospodářské soutěže ES v námořní dopravě
(2005/C 231/04)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (KOM(2004) 654 v konečném znění; 2004/0240 (COD)) a na Bílou knihu k přezkoumání nařízení (EHS) č. 4056/86 o použití pravidel hospodářské soutěže ES v námořní dopravě (KOM(2004) 675 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 2. prosince 2004 požádat Výbor podle článku 265 odstavec 1 a článku 80 Smlouvy o založení Evropského společenství o stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 3. listopadu 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním odpovídajícího stanoviska;
s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě na téma Zlepšení kvality služeb v námořních přístavech: Hlavní aspekt evropské dopravy a na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (KOM(2001) 35 v konečném znění) pozměňovacího návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (návrh Komise podle čl. 250 odst.
s ohledem na své stanovisko ze dne 20. září 2001 ke sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě na téma "Zlepšení kvality služeb v přístavech": Hlavní aspekt evropské dopravy (CdR 161/2001 fin) [1];
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 29. září 2001 k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (CES 1495/2001);
s ohledem na zprávu stálého výboru států ESVO ze dne 2. května 2002 o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb;
s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem podle čl. 251 odst. 4 Smlouvy o ES dne 22. října 2003, který se týká směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (PE-CONS 3670/03 – C5-0461/2003 – 2001/0047(COD));
s ohledem na zprávu delegace Evropského parlamentu v dohodovacím výboru ze dne 4. listopadu 2003 o společném návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, schváleném dohodovacím výborem, o uvolnění trhu přístavních služeb (A5-0364/2003);
s ohledem na své stanovisko ze dne 29. září 2004 (CdR 163/2004 fin) [2] k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zlepšení opatření k odvrácení nebezpečí v přístavech (KOM(2004) 76 v konečném znění);
s ohledem na směrnici Komise 2000/52/ES ze dne 26. července 2000, podle které se mění směrnice 80/723/EHS o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky;
s ohledem na nařízení Rady (EHS) 4056/86 ze dne 22. prosince 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 (nyní článek 81 a 82) Smlouvy v námořní dopravě, naposledy pozměněného nařízením 1/2003 ze dne 16. prosince 2002;
s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady z Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000, v nichž se Komise vyzývá, aby "urychlila liberalizaci v oblasti plynu, elektrické energie, poštovních služeb a dopravy";
s ohledem na Bílou knihu Evropská dopravní politika do roku 2010: Hodina pravdy ze dne 12. září 2001 (KOM(2001)370 v konečném znění);
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 823/2000 ze dne 19. dubna 2000 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy ES na některé kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě mezi společnostmi liniové dopravy (konsorcii);
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy;
s ohledem na zprávu sekretariátu Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) "Politika hospodářské soutěže v liniové dopravě" (Competition policy in liner shipping) ze dne 16. dubna 2002;
s ohledem na konzultační podklad Komise z března 2003 k přezkoumání nařízení Rady (EHS) 4056/86 ze dne 22. 12. 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 81 a 82 Smlouvy v námořní dopravě;
s ohledem na příspěvky obdržené na konzultační podklad Komise k přezkoumání nařízení (EHS) 4056/86;
s ohledem na zprávu Erasmovy univerzity v Rotterdamu ze dne 12. listopadu 2003, která se týká její podpory při zpracování připomínek obdržených s ohledem na konzultační podklad Komise k přezkoumání nařízení (EHS) 4056/86;
s ohledem na diskusní podklad Komise k přezkoumání nařízení (EHS) 4056/86 z prosince 2003;
s ohledem na dokument Evropského sdružení pro záležitosti liniových přepravců (European Liner Affairs Association (ELAA)) k přezkoumání nařízení č. 4056/86: návrh nové struktury nařízení ze dne 6. srpna 2004;
s ohledem na návrh stanoviska schválený dne 4.února 2005 Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (CdR 485/2004 rev. 1) (zpravodaj: pan Rolf Harlinghausen, člen Evropského výboru Parlamentu spolkové země Hamburk (DE/EVP);
při zvážení těchto důvodů
1) Liberalizace sektoru dopravy je zvlášť po schválení Lisabonské agendy v roce 2000 jedním z hlavních záměrů Evropské unie a jejích členských států.
2) Právě dopravní politika představuje pro Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti a rovněž pro VÝBOR REGIONŮ jako celek prioritu, jak to ostatně dokládají četná stanoviska, zejména ta, jež vypracoval pan Lamberti k prvnímu návrhu směrnice o přístavních službách.
Výbor tak podtrhuje podstatný přínos evropské dopravní politiky k dosahování soudržnosti v rozšířené a ještě mnohotvárnější Evropě.
3) Evropská unie bude v příštích letech konfrontována se značným růstem poptávky po dopravních službách.
Toto zvyšování poptávky, zakládající se mimo jiné na hospodářském růstu, rozšiřování Unie a intenzifikaci obchodních vztahů, se kromě toho bude ve značné míře týkat i nákladní dopravy.
4) S ohledem na očekávané přetížení především silniční infrastruktury je nezbytné vyvinout nemalé úsilí při řízení dopravních toků a budování dopravní infrastruktury.
Ekologicky šetrné námořní dopravě tak připadne ústřední role, protože její potenciální kapacity mohou přispět k přesunu dopravy zboží a nákladní dopravy ze silnic a tím k udržitelnému rozvoji dopravy.
Přestavba a výstavba efektivní intermodální dopravní sítě se rozhodujícím způsobem projeví v pobřežních, přístavních a týlových regionech a bude tak mít i dopady na tamější přístavní ekonomiku a podniky podílející se na námořní přepravě.
Lze předpokládat, že se tento vývoj, pozitivně ovlivňující celý vnitřní trh, mimo jiné výrazně projeví v oblastech přiléhajících k Baltskému moři.
5) Efektivní dopravní systémy jsou předpokladem mezinárodní konkurenceschopnosti Evropy.
Je třeba vytvořit spolehlivé rámcové podmínky pro pobídky k další intenzifikaci investic do dopravního sektoru.
Právo Společenství musí přitom dostát nejenom zásadám efektivní soutěže a volného přístupu na trh, ale i požadavkům na bezpečnost investic, přiměřeným bezpečnostním předpisům, sociálně snesitelným pracovním podmínkám a vysokým ekologickým standardům.
6) S ohledem na skutečnost, že náklady spojené s příslušným množstvím zboží přeloženého v daném přístavu během určité doby, jsou v Evropě v porovnání se severní Amerikou a Asií výrazně nižší, je nezbytné na základě analýzy nedostatků dnešního stavu diskutovat o opatřeních, jež mají přispět ke zlepšení soutěže a výkonnosti v přístavech.
Tato analýza však dosud není k dispozici.
7) Kromě toho je třeba poukázat na to, že zejména v přístavech, ale i v oblasti námořní dopravy po celá desetiletí vznikaly fungující komplexní struktury.
Tato okolnost přispěla k tomu, že řada podniků usazených, případně činných v Evropské unii a jejích přístavech se již řadí k celosvětově nejziskovějším a nejkonkurenceschopnějším.
Při změnách právních rámcových podmínek by se proto mělo přiměřeně přihlížet k jejich dopadům na vzájemné závislosti uvnitř struktur dopravního sektoru, případně mezi nimi a ostatním hospodářským děním.
Komise rovněž uznává komplexnost těchto struktur tím, že počítá se značnými finančními výdaji na budování fungujících dopravních systémů, jako je "short sea shipping" (námořní přeprava na kratší vzdálenosti) a "motorways of the sea" (mořské dálnice).
8) K nesporně nezbytné deregulaci v oblasti námořní přepravy a přístavních služeb je třeba přistupovat citlivě.
Příslušná přechodná pravidla by se navíc i z obchodně-politických důvodů měla pokusit zabránit třeba i jen dočasnému znevýhodnění v Evropě usazených, případně činných podniků v porovnání s ostatními účastníky světového trhu, a zabránit deformacím uvnitř Evropské unie;
9) Z celosvětového porovnání lze odvodit, že jak pro námořní přepravu, tak pro přístavní služby platí z hlediska soutěže nanejvýš rozdílné politické a právní rámcové podmínky.
Proto by se v úvahách o stupni, rozsahu a rychlosti liberalizace trhu uvnitř Evropské unie měly uplatnit i úvahy spojené s průmyslovou politikou.
Právě ony až doposud zůstávaly zcela stranou pozornosti.
Navíc by měla být učiněna další opatření týkající se politiky zaměstnanosti, aby případný krátkodobý negativní dopad liberalizace byl pokud možno co nejmenší;
schválil na svém 59. plenárním zasedání dne 13. – 14. dubna 2005 (schůzi dne 13. dubna) toto stanovisko:
I. Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb
1. Obecné připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 pozitivně hodnotí, že Komise chce vytvořit specifický unijní rámec pro přístavní služby.
To platí o to více s ohledem na skutečnost, že 20 z nynějších 25 členských států provozuje přístavy;
1.2 vítá zásadní cíl Komise uvedený v rámci návrhu směrnice, zaručit v přístavním sektoru soutěž a výkonnost.
V případě neefektivnosti mohou k dosažení uvedeného cíle přispět nástroje liberalizace, volný přístup na trh a transparentnost;
1.3 souhlasí s Komisí, že vedle uplatnění směrnice o zprůhlednění v přístavních podnicích je třeba schválit i jasné a transparentní, avšak zároveň i flexibilní principy podpory přístavních investic, v zájmu utváření čestné a efektivní soutěže;
1.4 je potěšen, že v zájmu podpory efektivní hospodářské soutěže Komise umožňuje přístavům ve veřejném vlastnictví poskytovat přístavní služby;
1.5 lituje ovšem, že Komise nedlouho poté, co ztroskotal první pokus, předkládá bez náležitých analýz předlohu zostřenou v důležitých oblastech úpravy, která obsahuje četné změny, jež většinou vycházejí z prvního návrhu, zamítnutého Radou a Evropským parlamentem, a zčásti výrazně zaostávají za výsledky dohodovacího řízení;
1.6 postrádá postačující zohlednění převládající struktury trhu evropských přístavů a přístavních služeb.
Mezi jednotlivými evropskými přístavy fakticky panuje značná konkurence, jež vede k tomu, že v evropské hospodářské soutěži mohou obstát pouze ty výkonné a cenově výhodné;
1.7 usuzuje s odvoláním na intenzivní soutěž mezi přístavy, že se mohou prosadit pouze ty přístavní služby, které používají výkonných a nenákladných výrobních metod.
Tím, že neefektivní subjekty nabízející přístavní služby a negativně tak přispívají k výkonnosti celého přístavu, jsou cestou soutěže mezi přístavy tlačeny ke zvýšení produktivity;
1.8 postrádá postačující přihlédnutí ke skutečnosti, že se hospodářská soutěž neomezuje pouze na činnosti v přístavu, ale že si navzájem konkurují i celé dopravní řetězce.
Zásah do dílčí oblasti těchto dopravních řetězců – v tomto případě do přístavu – má dopady na celý logistický řetězec dopravy v zázemí.
Nový návrh proto prakticky upravuje mnohem více než jen přístup k přístavním službám.
Důsledky této úpravy pro oblast logistiky jsou zatím v nedohlednu;
1.9 obává se snižování počtu subjektů působících v Evropě nabízejících přístavní služby, pokud by se měl návrh směrnic uvést do praxe ve stávající podobě.
Není vyloučeno, že omezený počet poskytovatelů služeb z přístavů mimo Evropskou unii, kteří na monopolistických trzích v zemi původu dosahují vysokých výnosů, ve větší míře pronikne do klíčových evropských přístavů a prosadí se ve výběrových řízeních vysokými finančními nabídkami.
To platí zejména tehdy, když výše nabídky je jediným nebo rozhodujícím kritériem výběru.
Tím se významně ohrozí současné struktury evropského přístavního hospodářství vyznačující se velkým počtem veřejných a soukromých provozovatelů terminálů.
Pokud by několik málo provozovatelů terminálů mohlo tímto způsobem na sebe soustředit značný tržní podíl na množství zboží přeloženého v daném přístavu během určité doby, vzniknou i v Evropě monopolistické struktury neslučitelné s cílem spočívajícím v posilování hospodářské soutěže;
1.10 obává se dále omezování investic ze strany subjektů nabízejících přístavní služby.
Směrnice povede k nejistotám kolem platnosti smluv a odškodnění, jejichž důsledkem bude značné omezení očekávaných výnosů z amortizace.
Z těchto nejistot vyplyne růst nákladů na refinancování investic, protože bankovní sektor bude na základě požadavků Basilejské dohody II více přihlížet k odpovídajícím rizikům.
Tyto dva důsledky směrnice samy o sobě znamenají značné omezení investičních pobídek;
1.11 všímá si porušení principu subsidiarity a rovněž principu přiměřenosti, zakotvených v článku 5 Smlouvy o ES, protože směrnice jenom velmi nedostatečně přihlíží k tomu, že na úrovni členských států již existuje liberalizovaná soutěž mezi evropskými přístavy.
Směrnicí navrhované úpravy nejsou proto v dané podobě a dosahu potřebné;
1.12 je proto znepokojen, že opatřeními navrhovanými směrnicí nebude dosaženo výslovně vítaných cílů Komise, a obává se, že současný trend značného zvyšování růstu a výkonnosti evropských přístavů a přístavních služeb bude spíše narušen;
1.13 považuje za správné, že možnost přístavů poskytovat přístavní služby není omezena na určité situace, ale je dána obecně.
Pokud správa přístavu samotná konkuruje ve výběrovém řízení jiným – soukromým – poskytovatelům, musí být zajištěno zachování řádných a transparentních podmínek hospodářské soutěže;
1.14 rád by na doplnění připojil, že v různých jazykových zněních existují kvalitativní rozdíly, které ztěžují hodnocení návrhu směrnice;
Jednotlivé aspekty směrnice
VÝBOR REGIONŮ
1.15 se obává enormního byrokratického úsilí odporujícího cílům "liberalizační" směrnice, které budou muset správy přístavů v souvislosti se zamýšlenými požadavky v rámci povinnosti úředního povolení vynaložit.
Návrh zamýšlí, že veškeré přístavní služby spadající do působnosti směrnice (technicko-plavební služby jako navádění, tažení, upevnění plavidel, veškeré činnosti spojené s překládkou zboží a rovněž služby cestujícím) budou v budoucnosti podléhat povolení.
To se týká i přístavních služeb, které se až dosud poskytovaly bez povolení.
Napříště by správy přístavů musely vystavovat jednoznačně více povolení než doposud, protože například i majitelé pozemků, kteří provozují přístavní služby na svém vlastním pozemku, by potřebovali povolení.
Rovněž zákazníci, kteří se sami obslouží, by potřebovali povolení, které lze sice udělit na dobu neurčitou, které však bude platit pouze po dobu, po niž tito zákazníci budou splňovat kritéria jeho udělení.
Přístavní správa by tedy byla kromě toho povinna povolení kontrolovat.
Vedle dodržování kritérií pro poskytnutí by se musely přezkoumat například i předpisy týkající se zaměstnanosti a sociálních otázek, což je v zásadě úkol sociálních partnerů.
Tyto závazky by ve svém úhrnu mohly v jednotlivých případech rovněž překročit kapacity příslušné přístavní správy;
1.16 považuje za myslitelné porušení vlastnických práv zamýšlenou povinnost úředního povolení, pokud jde o vlastníky pozemků, a rovněž neslučitelnost s článkem 295 Smlouvy o ES, podle něhož zůstávají vlastnická práva v členských státech nedotčena.
V případě, že majitel pro svou vlastní přístavní plochu neobdrží v rámci výběrového řízení zakázku, ale ta se naopak přizná třetí osobě, nebude již moci na svém vlastním pozemku nabízet žádné přístavní služby.
Na druhé straně přístavní správa jako nevlastník nemá žádný přístup na přístavní plochu a potud nemůže s žádnou třetí osobou uzavřít smlouvu o nájmu/pronájmu, aniž by s tím vlastník souhlasil.
Zvláště nemůže vlastníka přinutit, aby sám uzavřel smlouvu s třetí osobou, která obdržela zakázku.
Udělené povolení by tak běželo naprázdno;
1.17 dává k úvaze, že v rámci zamýšleného výběrového řízení by mohly nastat komplikace.
Dojde-li k omezení, mají podle návrhu směrnice dále trvat pouze taková povolení, jež byla rozdělena v rámci výběrového řízení.
Naproti tomu všechna povolení, která byla podle pravidel udělena ještě podle současného právního stavu, pozbudou své platnosti.
Na základě tohoto zpětného působení nového aktu aplikace práva by přístavní správy byly po vstupu směrnice v platnost povinny v rámci výběrového řízení nově udělit veškerá, tedy i již existující povolení;
1.18 se domnívá, že přiznat členským státům hlavní zodpovědnost za sestavení pravidel sloužících k výpočtu zbytkové hodnoty podniku může vést k porušování hospodářské soutěže.
Např. při výpočtu odškodnění by bylo možné počítat se (skrytými) dodatečnými srážkami z nájmu pozemku.
Princip odškodňování podle jasných, předem definovaných pravidel, formulovaný v návrhu směrnice dostatečně neupřesňuje požadavky kladené na národní metody výpočtu.
Na druhé straně musí veškerá komunitní nařízení brát v potaz existující rozdíly v jednotlivých národních amortizačních předpisech a daňových systémech, aby jejich následkem nedošlo k porušování hospodářské soutěže.
V souladu s těmito principy by evropská nařízení například mohla učinit povinnou aplikaci národních amortizačních předpisů platných ve všech členských státech.
Jakékoli odchylky by byly povoleny pouze na základě objektivních důvodů.
Navíc, v rámci lepší transparentnosti, by se pravidla pro výpočet odškodnění měla povinně zveřejnit, nebo alespoň sdělit Komisi;
1.19 obává se, že na základě různých dílčích úprav směrnice dojde k omezení investic:
a) Nové kratší doby platnosti příslušných povolení se neřídí obdobím nezbytným k amortizacím.
Tato příliš těsně stanovená doba platnosti povede k tomu, že se určité dlouhodobé investice vůbec nevyplatí anebo že bude nevyhnutelné zvýšit v mezinárodním porovnání až dosud výhodné ceny, aby se dosáhlo rychlejší amortizace.
b) Návrh směrnice neobsahuje žádnou možnost prodloužení již udělených povolení.
Podle návrhu se povolení nemohou prodloužit, aniž by proběhlo nové výběrové řízení, přinášející riziko ztráty povolení.
Za těchto okolností se bude dlouhodobě investovat pravděpodobně pouze na počátku doby platnosti příslušného povolení.
Úměrně s uplývající zbývající dobou platnosti povolení se pak bude pobídka k investicím snižovat.
c) Zamýšlená pravidla odškodnění jsou nedostatečná.
Investice do moderních technických zařízení vyžadují vedle použití kapitálu značné náklady na odborné vzdělávání pracovníků a rovněž na odpovídající přizpůsobení provozu.
K efektivnímu průběhu jsou dále nezbytné značné zdroje, které se musí umístit uvnitř diferencované sítě dopravního řetězce.
Nepřihlížení k takovým nákladům v případě odškodnění bude mít za následek odpovídající omezení v očekáváních rentability, a to již v okamžiku přidělení investic.
Důsledkem budou menší nebo žádné investice;
1.20 všímá si značné právní nejistoty u již činných subjektů nabízejících přístavní služby, způsobené absencí přechodných právních ustanovení.
Ostatně podniky, které jsou již na trhu aktivní, nemohou spoléhat na to, že i napříště budou působit v dosavadním rozsahu.
Podá-li si v budoucnu nový subjekt nabízející přístavní služby žádost, aby mohl rovněž pracovat v tomto oboru, a stane-li se tak v době, kdy panuje situace omezení, pak již usazené subjekty nabízející přístavní služby budou muset projít výběrovým řízením, kdy jim hrozí ztráta povolení.
Na jedné straně se tak otřese důvěrou ve stávající smlouvy a na druhé straně povede nejistota nad dalším osudem povolení ke značně menší ochotě investovat.
Při jednostranném zásahu do probíhajících smluv hrozí kromě toho riziko požadavků na značné odškodnění;
1.21 předvídá, že v důsledku omezení při samostatném odbavení se sníží přitažlivost evropských přístavů pro výletní čluny.
V návrhu směrnice se počítá s tím, že samostatné odbavení za pomoci vlastního palubního personálu je povoleno pouze u přepravy na krátkých námořních trasách a na mořských dálnicích.
Mezinárodní výletní čluny by podle návrhu již nebyly oprávněny provádět kontroly na palubě prostřednictvím vlastního palubního personálu;
1.22 obává se, že zamýšlené možné využití vlastního pozemního personálu povede k sociálnímu dumpingu, k omezení kvality a produktivity přístavních služeb a rovněž ke konfliktům s technickými a politickými bezpečnostními požadavky (ISPS).
Kromě toho by Komisí zamýšlený výběrový systém fungoval tak, že podniky zajišťující překládku zboží by sice obdržely povolení k provádění činností spojených s nakládkou, avšak ve skutečnosti by je nemohly využít, protože rejdařství by si odbavování zajišťovala sama;
1.23 vítá flexibilitu úpravy, pokud jde o naváděcí služby, kterou se členským státům přiznává možnost vázat národní předpoklady povolení a výběr poskytovatelů služeb na přiměřená kritéria.
Výbor si však klade otázku, zda je povinnost členských států sdělit skutečnosti týkající se zlepšení výkonnosti naváděcích služeb užitečná, protože – jak se zdůrazňuje i v návrhu samotném – u naváděcích služeb jsou rozhodující kritéria bezpečnosti v námořní přepravě a osobní odborné znalosti.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 zastává názor, že by směrnice neměla být schválena v navržené podobě, protože nepodporuje hospodářskou soutěž v přístavech, ale zčásti vytváří zbytečná a nepřiměřená nařízení, která poškozují zájmy zvláště malých a středních poskytovatelů přístavních služeb, napomáhají sociálnímu dumpingu, a tím působí proti efektivitě a spravedlivým příležitostem hospodářské soutěže přístavů.
Touto směrnicí nebudou dosaženy cíle, o které Komise usiluje;
2.2 považuje za nezbytné, aby se ještě před dalším jednáním provedla diferencovaná analýza aktuální situace na trhu přístavních služeb.
Danému nebezpečí nadměrné regulace trhu přístavních služeb, jež je provázena sníženou hospodářskou soutěží a menší výkonností, lze účinně čelit pouze detailním poznáním převažujících slabých míst na hlavních dílčích trzích evropského přístavního hospodářství;
2.3 je přesvědčen, že ke snížení právní nejistoty podniků, které jsou již na trhu aktivní, je potřebná záruka týkající se jejich pokračující existence a je nutné respektovat stávající závazky.
Proto by měly být již aktivní podniky po dobu platnosti stávajících smluv, případně povolení vyjmuty z povinnosti úředního povolení anebo by měla stávající povolení dále platit v maximálních lhůtách stanovených směrnicí.
Přinejmenším by však měly být přechodné lhůty přiměřené, tj. měly by se v souladu s objektivními potřebami dotyčných podniků odpovídajícím způsobem prodloužit;
2.4 je toho názoru, že na úrovni členských států je třeba zavést úpravy pro oblast odškodnění, které se také po řádném vypršení platnosti povolení řídí různými národním úpravami v oblasti odpisování a zároveň se zaměřují na aktuální hodnotu podniku při fiktivním předpokladu dalšího trvání povolení.
Taková úprava přihlíží jak k nákladům podniků s investičním charakterem v organizaci, k personálu a postavení v dopravním řetězci, tak k rozdílným institucionálním rámcovým podmínkám;
2.5 je toho názoru, že právní předpisy Společenství by měly upřesnit, které faktory mohou nebo musí být vzaty v úvahu v pravidlech výpočtu kompenzací.
Nicméně, tato pravidla musí počítat s rozdíly mezi jednotlivými národními amortizačními předpisy a daňovými systémy;
2.6 přimlouvá se za to, aby se doba platnosti povolení řídila trváním platnosti uskutečněných investic.
Kromě toho by v případě dlouhodobých, investic provedených až v průběhu doby platnosti povolení měly být otevřeny možnosti prodloužení.
Výbor doporučuje, aby se alespoň převzaly úpravy lhůt, které jsou obsaženy v návrhu Dohodovacího výboru Evropského parlamentu a Rady k "port package I" (balík opatření k přístavní problematice);
2.7 navrhuje nahradit obligatorní povinnost úředního povolení takovou povinností úředního povolení, která by se vztahovala pouze na situaci s omezením.
Dosáhlo by se tak značných úspor zdrojů;
2.8 pokládá za nezbytné, aby se samostatné odbavení absolutně omezilo na vlastní palubní personál.
Aby se předešlo sociálnímu dumpingu, a rovněž z bezpečnostních důvodů by členské státy měly omezit samostatné odbavení na ty uživatele přístavu, jejichž lodě se plaví pod vlajkou příslušného členského státu;
2.9 zastává názor, že prostorový rozsah platnosti směrnice by se měl rozšířit na přístupové vodní cesty k přístavům.
Do směrnice by se rovněž měly pojmout řeky a kanály splavné pro námořní plavidla, a to i za předpokladu, že nejsou výlučnou přístupovou cestou k přístavu.
Tento návrh připadá ovšem v úvahu pouze s výslovnou výhradou, že se budou realizovat ostatní doporučení Výboru regionů.
Rozšíření prostorové oblasti použití bez zohlednění ostatních doporučení by naopak uvedené problémy jenom dále prohloubilo;
2.10 podporuje důrazně záměr Komise vydat transparentní principy podpory přístavů;
2.11 je toho názoru, že zvýšení výkonnosti přístavů EU a intenzifikace hospodářské soutěže lze dosáhnout pouze tehdy, bude-li se přihlížet k doporučením Výboru.
II. Bílá kniha o přezkumu Nařízení č. 4056/86 (EHS) o aplikaci pravidel konkurence v námořní dopravě.
3. Obecné připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
3.1 se pochvalně vyjadřuje o snaze Komise podrobit Nařízení (EHS) č. 4056/86, kterým se stanoví prováděcí pravidla v námořní dopravě, revizi a za tím účelem využít a chtít zahrnout znalost věci v podnicích námořní lodní dopravy a jejich svazech;
3.2 souhlasí s Komisí, že každá příští úprava musí po přechodné fázi za všech okolností plně a bez výjimky splňovat předpoklady uvedené v čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES;
3.3 naprosto souhlasí s Komisí, jestliže hodlá zcela zrušit skutkovou podstatu výjimky u cenových a množstevních ujednání a ostatních úmluv omezujících hospodářskou soutěž;
3.4 souhlasí s Komisí, že výjimky z práva upravujícího podmínky hospodářské soutěže týkající se kabotážních a trampových služeb zakotvené v nařízení 1/2003 lze zrušit, protože skutečně nejsou zjevné žádné podstatné důvody k jejich zachování.
Ve prospěch zrušení skutkové podstaty výjimky svědčí kromě toho i skutečnost, že takovým způsobem se předem z hlediska práva upravujícího podmínky hospodářské soutěže působí proti rozdílnému nakládání s evropskými provozovateli, jakkoli je takové nakládání nepravděpodobné;
3.5 vítá, že se Komisí předkládaná Bílá kniha intenzivně zabývá slučitelností existujících úprav s evropským právem upravujícím podmínky hospodářské soutěže; Výbor však nabývá dojmu, že sice existují závažné indicie, svědčící pro to, že slučitelnost současných úprav s čl. 81 odst.
3 Smlouvy o ES již neexistuje, že by však i přesto mohlo být smysluplné, podepřít odpovídající závěry Komise ještě fundovanější databází. Tak by Komise mohla vyjít vstříc pochybnostem vyjadřovaným podniky námořní plavby a zároveň i dostát požadavkům uvedeným v článku 253 Smlouvy o ES;
3.6 je toho názoru, že se stále ještě postrádá obsáhlá následná analýza, přičemž Výbor pevně věří, že takové úvahy sehrají důležitou roli nejpozději tehdy, jakmile dojde na formulování konkrétních návrhů úpravy; přitom by se mělo více přihlížet zejména k dopadům na obchodní toky, investice, podíly na trhu a spotřebitelské ceny.
Námitku, že analýza bude znesnadněna okolností, že právě na základě dlouholeté tradice liniových konferencí se nelze dopátrat žádných dat o trhu za podmínek hospodářské soutěže, lze použít pouze podmíněně.
Neboť tak bude oslovena problematika, kterou se každá liberalizace až dosud intenzivně regulovaného sektoru musí zabývat;
3.7 klade si zejména otázku, zda by případné změny rovněž nemusely posunout aspekty politiky zaměstnanosti více do centra pozornosti – nakonec by se i podle vyjádření Komise dala očekávat silnější koncentrace na trhu a z toho vyplývající inovační posun.
Takový vývoj by z pohledu výzkumu i z hlediska průmyslové politiky stál za přímluvu, mohl by se však negativně odrazit na zaměstnanosti v podnicích;
3.8 je toho názoru, že návrh Evropského sdružení pro záležitosti liniových přepravců (ELAA), aby se dále umožňovala časově zpožděná a nediskriminující výměna určitých informací uchovávaných v anonymitě, si zasluhuje benevolentního zkoumání.
Volně dostupné informace o trhu mohou vést k větší transparentnosti a být tak hospodářské soutěži k prospěchu.
Základní součástí systému by byl všem účastníkům trhu přístupný cenový index, který by převzal roli směrné hodnoty stávajících konferenčních tarifů.
Přitom je ovšem třeba bezpodmínečně zajistit účinnou kontrolu a omezení na pouhou výměnu informací;
3.9 by rád zdůraznil, že pomine-li se otázka další existence určitých úprav v případně modifikované podobě, záleží v prvé řadě na tom, aby se prostřednictvím přiměřených a diferencovaných přechodných skutkových podstat dostálo potřebám aktivních podniků usazených na evropském trhu.
Ty by se měly zaměřit především na výsledky rozsáhlé následné analýzy.
V této souvislosti by Výbor rád vyzdvihl, že nařízení 4056/86 od samého počátku ukazovalo na absolutní výjimku z režimu soutěže EU, platnou pouze pro námořní plavbu; sektor musí proto stále počítat s tím, že úprava bude k pozdějšímu datu podrobena revizi.
Nárok na další platnost stávajících úprav nebo na zavedení přechodných skutkových podstat nelze proto odůvodnit pouze motivem právní jistoty a ochrany dobré víry.
Přesto by měli zákonodárci přihlédnout k tomu, že konference existují již celá desetiletí, postupy jsou hluboce zakořeněny a obchodní vztahy se navazují právě v souvislosti s těmito konferencemi;
3.10 nesdílí názor, že článek 2 nařízení 4056/86, který se týká oprávnění uzavírat technické úmluvy, by se skutečně měl zrušit.
Námitky Komise, že úprava je pouze deklarační, jenom podporuje chaos a rejdaři si ji budou příliš široce vykládat, by se zrušením neodstranily, ale naopak ještě více posílily, protože technické úmluvy by byly přípustné i bez zákonné úpravy.
Bez výslovné úpravy by se spíše objevily další nesnáze spojené s omezením.
Podle mínění Výboru může proto úprava, která dále definuje přípustné úmluvy expressis verbis, udržet právní jistotu a poskytnout pomoc při orientaci.
Toto také podléhá ustanovení, podle kterého je upraven článek 2 nebo příslušné budoucí ustanovení, pokud by způsob formulace režimu budoucí hospodářské soutěže učinil stávající ustanovení neplatnými.
Budoucí ustanovení by mohlo být začleněno do blokové výjimky pro konsorcia (Nařízení 823/2000);
3.11 je toho názoru, že celosvětové sjednocení právních rámcových podmínek se z důvodů hospodářské soutěže a rovněž politiky průmyslu jeví jako hodné vynaloženého úsilí.
To platí o to více, když se má nyní evropský trh liberalizovat a ostatní státy provozující lodní dopravu reglementují v současnosti hospodářskou soutěž na svých trzích ještě o něco dále, než tak činí právě platné právo Společenství s ohledem na evropský trh;
3.12 poukazuje na to, že Bílá kniha se dosud nezabývá dopady zrušení, případně změny nařízení 4056/86 na platné mezinárodní právo, ani řešením možných právních kolizí;
3.13 považuje plánované zrušení článku 9 nařízení 4056/86, podle něhož se v případě právních kolizí mezi EU a třetími státy umožňují jednání, za hodné přezkoumání.
Této úpravy se sice až dosud ještě nepoužilo, ale to by se mohlo změnit právě tehdy, když v současnosti platné právo upravující hospodářskou soutěž a vztahující se na námořní lodní dopravu projde v souladu s plánem revizí.
Kromě toho potřeba vyjednávání vyvstane nejenom tehdy, když právní režim vyžaduje něco, co jiný zakazuje, ale již v případě, že podle určitého právního režimu se povoluje něco, co je podle jiného zakázáno.
4. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
4.1 se dovolává podniků a svazů námořní lodní dopravy, aby se neuzavíraly před hospodářskými výhodami dosažitelnými prostřednictvím přídavku k hospodářské soutěži v zájmu obecného blaha;
4.2 se zasazuje o to, aby se další postup obsahově a časově uspořádal tak, aby se pochybnosti podniků lodní dopravy a jejich svazů mohly stále zkoumat.
V jednotlivých případech by se mělo vysvětlit, jak dalece se tyto pochybnosti mohou zohlednit nebo odmítnout.
Jenom tak lze pro námořní lodní dopravu vytvořit trvalý, právní jistotu zaručující a pokud možno všude akceptovaný režim hospodářské soutěže;
4.3 se vyslovuje pro to, aby se podle možnosti provedla obsáhlá následná analýza, při níž se budou blíže zkoumat dopady na obchodní toky, investice, podíly na trhu a spotřebitelské ceny.
Výbor doporučuje, aby se při zkoumání dopadů liberalizace přihlíželo zejména k aspektům politiky zaměstnanosti a sociální politiky;
4.4 vychází z toho, že návrh ELAA představuje nosný základ budoucí úpravy; Výbor přitom pokládá pro účely zajištění efektivní kontroly za bezpodmínečně potřebné, aby se Komise osobně a organizačně podílela na grémiu k problematice získávání, anonymizace a dalšího předávání informací, s jehož uskutečněním Komise počítá.
Kromě toho by se podle názoru Výboru mělo promyslet, zda by všechny informační toky neměla řídit Komise, případně Komisí zjednaný pozorovatel anebo zda by grémium nemělo přímo sídlit při Komisi.
Tak by se Komisi umožnilo trvale analyzovat dopady výměny informací na trh a na panující hospodářskou soutěž.
Protože spolehlivé výsledky by se daly očekávat až po delší době, bylo by nasnadě schválení termínované a zkusmé úpravy s možností prodloužení;
4.5 se přimlouvá za to, aby se zkoumalo, zda by se přechodné úpravy nemohly zaměřit na časová období amortizace nebo na to, kolik času by dotčení rejdaři pravděpodobně museli vynaložit, aby se přizpůsobili novým podmínkám v souvislosti se svými portfolii získaných, případně dlouhodobě nebo krátkodobě najatých lodí;
4.6 podněcuje k tomu, aby se zkoumalo, zda by se délka přechodných lhůt za určitých okolností nemohla upravit i podle geografických hledisek, tj. aby se tyto lhůty řídily podle podmínek panujících na daném regionálním trhu.
Tak by mohla být přechodná lhůta pro oblast Baltského moře spíše krátká, protože zde existuje pouze několik málo liniových konferencí, zatímco v případě atlantických tras by mohla být naopak spíše delší, protože tam konference převládají;
4.7 rád by poukázal na to, že zavedení přechodných lhůt a jejich délka by se rovněž mohly řídit podle prahů podílu na trhu ("market share thresholds");
4.8 vyzývá k tomu, aby se stávající nejistota s ohledem na článek 2 nařízení 4056/86 nebrala jako záminka ke zrušení úpravy stanovené v tomto článku, ale aby byla spíše podrobena přezkoumání z hlediska obsahu v rámci Nařízení 4056/86 a Nařízení 823/2000. Zaprvé by se měla zajistit slučitelnost s čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES a soulad s budoucím režimem hospodářské soutěže a zadruhé by bylo užitečné úpravy konkretizovat v místech, kde se Komise obává příliš širokého výkladu, pokud jde o námořní lodní dopravu, případně kde již takový výklad konstatovala. Příslušné podniky by měly dostat doporučení, aby v této věci z vlastní vůle předložily návrhy, pokud chtějí zajistit, aby úprava stanovená v článku 2 byla zachována.
4.9 ostatně zastává názor, že jak na dvoustranné a mnohostranné úrovni, tak v rámci spolupráce ve stávajících mezinárodních organizacích by se mohlo signalizovat úsilí o dosažení celosvětově jednotnějších a tím i čestnějších podmínek hospodářské soutěže.
V této souvislosti by se mělo rovněž zkoumat, zda a do jaké míry by úpravy v ostatních státech nemohly být vzorem pro Evropskou unii;
4.10 doporučuje, aby se článek 9 nařízení 4056/86 zachoval přinejmenším na základě úpravy s několikaletou lhůtou s možností prodloužení.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb
a k
Bílé knize k přezkoumání nařízení (EHS) č. 4056/86 o použití pravidel hospodářské soutěže ES v námořní dopravě
(2005/C 231/04)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (KOM(2004) 654 v konečném znění; 2004/0240 (COD)) a na Bílou knihu k přezkoumání nařízení (EHS) č. 4056/86 o použití pravidel hospodářské soutěže ES v námořní dopravě (KOM(2004) 675 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 2. prosince 2004 požádat Výbor podle článku 265 odstavec 1 a článku 80 Smlouvy o založení Evropského společenství o stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 3. listopadu 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním odpovídajícího stanoviska;
s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě na téma Zlepšení kvality služeb v námořních přístavech: Hlavní aspekt evropské dopravy a na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (KOM(2001) 35 v konečném znění) pozměňovacího návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (návrh Komise podle čl. 250 odst.
s ohledem na své stanovisko ze dne 20. září 2001 ke sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě na téma "Zlepšení kvality služeb v přístavech": Hlavní aspekt evropské dopravy (CdR 161/2001 fin) [1];
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 29. září 2001 k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (CES 1495/2001);
s ohledem na zprávu stálého výboru států ESVO ze dne 2. května 2002 o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb;
s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem podle čl. 251 odst. 4 Smlouvy o ES dne 22. října 2003, který se týká směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb (PE-CONS 3670/03 – C5-0461/2003 – 2001/0047(COD));
s ohledem na zprávu delegace Evropského parlamentu v dohodovacím výboru ze dne 4. listopadu 2003 o společném návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, schváleném dohodovacím výborem, o uvolnění trhu přístavních služeb (A5-0364/2003);
s ohledem na své stanovisko ze dne 29. září 2004 (CdR 163/2004 fin) [2] k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zlepšení opatření k odvrácení nebezpečí v přístavech (KOM(2004) 76 v konečném znění);
s ohledem na směrnici Komise 2000/52/ES ze dne 26. července 2000, podle které se mění směrnice 80/723/EHS o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky;
s ohledem na nařízení Rady (EHS) 4056/86 ze dne 22. prosince 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 (nyní článek 81 a 82) Smlouvy v námořní dopravě, naposledy pozměněného nařízením 1/2003 ze dne 16. prosince 2002;
s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady z Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000, v nichž se Komise vyzývá, aby "urychlila liberalizaci v oblasti plynu, elektrické energie, poštovních služeb a dopravy";
s ohledem na Bílou knihu Evropská dopravní politika do roku 2010: Hodina pravdy ze dne 12. září 2001 (KOM(2001)370 v konečném znění);
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 823/2000 ze dne 19. dubna 2000 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy ES na některé kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě mezi společnostmi liniové dopravy (konsorcii);
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy;
s ohledem na zprávu sekretariátu Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) "Politika hospodářské soutěže v liniové dopravě" (Competition policy in liner shipping) ze dne 16. dubna 2002;
s ohledem na konzultační podklad Komise z března 2003 k přezkoumání nařízení Rady (EHS) 4056/86 ze dne 22. 12. 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 81 a 82 Smlouvy v námořní dopravě;
s ohledem na příspěvky obdržené na konzultační podklad Komise k přezkoumání nařízení (EHS) 4056/86;
s ohledem na zprávu Erasmovy univerzity v Rotterdamu ze dne 12. listopadu 2003, která se týká její podpory při zpracování připomínek obdržených s ohledem na konzultační podklad Komise k přezkoumání nařízení (EHS) 4056/86;
s ohledem na diskusní podklad Komise k přezkoumání nařízení (EHS) 4056/86 z prosince 2003;
s ohledem na dokument Evropského sdružení pro záležitosti liniových přepravců (European Liner Affairs Association (ELAA)) k přezkoumání nařízení č. 4056/86: návrh nové struktury nařízení ze dne 6. srpna 2004;
s ohledem na návrh stanoviska schválený dne 4.února 2005 Komisí pro teritoriální politiku soudržnosti (CdR 485/2004 rev. 1) (zpravodaj: pan Rolf Harlinghausen, člen Evropského výboru Parlamentu spolkové země Hamburk (DE/EVP);
při zvážení těchto důvodů
1) Liberalizace sektoru dopravy je zvlášť po schválení Lisabonské agendy v roce 2000 jedním z hlavních záměrů Evropské unie a jejích členských států.
2) Právě dopravní politika představuje pro Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti a rovněž pro VÝBOR REGIONŮ jako celek prioritu, jak to ostatně dokládají četná stanoviska, zejména ta, jež vypracoval pan Lamberti k prvnímu návrhu směrnice o přístavních službách.
Výbor tak podtrhuje podstatný přínos evropské dopravní politiky k dosahování soudržnosti v rozšířené a ještě mnohotvárnější Evropě.
3) Evropská unie bude v příštích letech konfrontována se značným růstem poptávky po dopravních službách.
Toto zvyšování poptávky, zakládající se mimo jiné na hospodářském růstu, rozšiřování Unie a intenzifikaci obchodních vztahů, se kromě toho bude ve značné míře týkat i nákladní dopravy.
4) S ohledem na očekávané přetížení především silniční infrastruktury je nezbytné vyvinout nemalé úsilí při řízení dopravních toků a budování dopravní infrastruktury.
Ekologicky šetrné námořní dopravě tak připadne ústřední role, protože její potenciální kapacity mohou přispět k přesunu dopravy zboží a nákladní dopravy ze silnic a tím k udržitelnému rozvoji dopravy.
Přestavba a výstavba efektivní intermodální dopravní sítě se rozhodujícím způsobem projeví v pobřežních, přístavních a týlových regionech a bude tak mít i dopady na tamější přístavní ekonomiku a podniky podílející se na námořní přepravě.
Lze předpokládat, že se tento vývoj, pozitivně ovlivňující celý vnitřní trh, mimo jiné výrazně projeví v oblastech přiléhajících k Baltskému moři.
5) Efektivní dopravní systémy jsou předpokladem mezinárodní konkurenceschopnosti Evropy.
Je třeba vytvořit spolehlivé rámcové podmínky pro pobídky k další intenzifikaci investic do dopravního sektoru.
Právo Společenství musí přitom dostát nejenom zásadám efektivní soutěže a volného přístupu na trh, ale i požadavkům na bezpečnost investic, přiměřeným bezpečnostním předpisům, sociálně snesitelným pracovním podmínkám a vysokým ekologickým standardům.
6) S ohledem na skutečnost, že náklady spojené s příslušným množstvím zboží přeloženého v daném přístavu během určité doby, jsou v Evropě v porovnání se severní Amerikou a Asií výrazně nižší, je nezbytné na základě analýzy nedostatků dnešního stavu diskutovat o opatřeních, jež mají přispět ke zlepšení soutěže a výkonnosti v přístavech.
Tato analýza však dosud není k dispozici.
7) Kromě toho je třeba poukázat na to, že zejména v přístavech, ale i v oblasti námořní dopravy po celá desetiletí vznikaly fungující komplexní struktury.
Tato okolnost přispěla k tomu, že řada podniků usazených, případně činných v Evropské unii a jejích přístavech se již řadí k celosvětově nejziskovějším a nejkonkurenceschopnějším.
Při změnách právních rámcových podmínek by se proto mělo přiměřeně přihlížet k jejich dopadům na vzájemné závislosti uvnitř struktur dopravního sektoru, případně mezi nimi a ostatním hospodářským děním.
Komise rovněž uznává komplexnost těchto struktur tím, že počítá se značnými finančními výdaji na budování fungujících dopravních systémů, jako je "short sea shipping" (námořní přeprava na kratší vzdálenosti) a "motorways of the sea" (mořské dálnice).
8) K nesporně nezbytné deregulaci v oblasti námořní přepravy a přístavních služeb je třeba přistupovat citlivě.
Příslušná přechodná pravidla by se navíc i z obchodně-politických důvodů měla pokusit zabránit třeba i jen dočasnému znevýhodnění v Evropě usazených, případně činných podniků v porovnání s ostatními účastníky světového trhu, a zabránit deformacím uvnitř Evropské unie;
9) Z celosvětového porovnání lze odvodit, že jak pro námořní přepravu, tak pro přístavní služby platí z hlediska soutěže nanejvýš rozdílné politické a právní rámcové podmínky.
Proto by se v úvahách o stupni, rozsahu a rychlosti liberalizace trhu uvnitř Evropské unie měly uplatnit i úvahy spojené s průmyslovou politikou.
Právě ony až doposud zůstávaly zcela stranou pozornosti.
Navíc by měla být učiněna další opatření týkající se politiky zaměstnanosti, aby případný krátkodobý negativní dopad liberalizace byl pokud možno co nejmenší;
schválil na svém 59. plenárním zasedání dne 13. – 14. dubna 2005 (schůzi dne 13. dubna) toto stanovisko:
I. Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb
1. Obecné připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 pozitivně hodnotí, že Komise chce vytvořit specifický unijní rámec pro přístavní služby.
To platí o to více s ohledem na skutečnost, že 20 z nynějších 25 členských států provozuje přístavy;
1.2 vítá zásadní cíl Komise uvedený v rámci návrhu směrnice, zaručit v přístavním sektoru soutěž a výkonnost.
V případě neefektivnosti mohou k dosažení uvedeného cíle přispět nástroje liberalizace, volný přístup na trh a transparentnost;
1.3 souhlasí s Komisí, že vedle uplatnění směrnice o zprůhlednění v přístavních podnicích je třeba schválit i jasné a transparentní, avšak zároveň i flexibilní principy podpory přístavních investic, v zájmu utváření čestné a efektivní soutěže;
1.4 je potěšen, že v zájmu podpory efektivní hospodářské soutěže Komise umožňuje přístavům ve veřejném vlastnictví poskytovat přístavní služby;
1.5 lituje ovšem, že Komise nedlouho poté, co ztroskotal první pokus, předkládá bez náležitých analýz předlohu zostřenou v důležitých oblastech úpravy, která obsahuje četné změny, jež většinou vycházejí z prvního návrhu, zamítnutého Radou a Evropským parlamentem, a zčásti výrazně zaostávají za výsledky dohodovacího řízení;
1.6 postrádá postačující zohlednění převládající struktury trhu evropských přístavů a přístavních služeb.
Mezi jednotlivými evropskými přístavy fakticky panuje značná konkurence, jež vede k tomu, že v evropské hospodářské soutěži mohou obstát pouze ty výkonné a cenově výhodné;
1.7 usuzuje s odvoláním na intenzivní soutěž mezi přístavy, že se mohou prosadit pouze ty přístavní služby, které používají výkonných a nenákladných výrobních metod.
Tím, že neefektivní subjekty nabízející přístavní služby a negativně tak přispívají k výkonnosti celého přístavu, jsou cestou soutěže mezi přístavy tlačeny ke zvýšení produktivity;
1.8 postrádá postačující přihlédnutí ke skutečnosti, že se hospodářská soutěž neomezuje pouze na činnosti v přístavu, ale že si navzájem konkurují i celé dopravní řetězce.
Zásah do dílčí oblasti těchto dopravních řetězců – v tomto případě do přístavu – má dopady na celý logistický řetězec dopravy v zázemí.
Nový návrh proto prakticky upravuje mnohem více než jen přístup k přístavním službám.
Důsledky této úpravy pro oblast logistiky jsou zatím v nedohlednu;
1.9 obává se snižování počtu subjektů působících v Evropě nabízejících přístavní služby, pokud by se měl návrh směrnic uvést do praxe ve stávající podobě.
Není vyloučeno, že omezený počet poskytovatelů služeb z přístavů mimo Evropskou unii, kteří na monopolistických trzích v zemi původu dosahují vysokých výnosů, ve větší míře pronikne do klíčových evropských přístavů a prosadí se ve výběrových řízeních vysokými finančními nabídkami.
To platí zejména tehdy, když výše nabídky je jediným nebo rozhodujícím kritériem výběru.
Tím se významně ohrozí současné struktury evropského přístavního hospodářství vyznačující se velkým počtem veřejných a soukromých provozovatelů terminálů.
Pokud by několik málo provozovatelů terminálů mohlo tímto způsobem na sebe soustředit značný tržní podíl na množství zboží přeloženého v daném přístavu během určité doby, vzniknou i v Evropě monopolistické struktury neslučitelné s cílem spočívajícím v posilování hospodářské soutěže;
1.10 obává se dále omezování investic ze strany subjektů nabízejících přístavní služby.
Směrnice povede k nejistotám kolem platnosti smluv a odškodnění, jejichž důsledkem bude značné omezení očekávaných výnosů z amortizace.
Z těchto nejistot vyplyne růst nákladů na refinancování investic, protože bankovní sektor bude na základě požadavků Basilejské dohody II více přihlížet k odpovídajícím rizikům.
Tyto dva důsledky směrnice samy o sobě znamenají značné omezení investičních pobídek;
1.11 všímá si porušení principu subsidiarity a rovněž principu přiměřenosti, zakotvených v článku 5 Smlouvy o ES, protože směrnice jenom velmi nedostatečně přihlíží k tomu, že na úrovni členských států již existuje liberalizovaná soutěž mezi evropskými přístavy.
Směrnicí navrhované úpravy nejsou proto v dané podobě a dosahu potřebné;
1.12 je proto znepokojen, že opatřeními navrhovanými směrnicí nebude dosaženo výslovně vítaných cílů Komise, a obává se, že současný trend značného zvyšování růstu a výkonnosti evropských přístavů a přístavních služeb bude spíše narušen;
1.13 považuje za správné, že možnost přístavů poskytovat přístavní služby není omezena na určité situace, ale je dána obecně.
Pokud správa přístavu samotná konkuruje ve výběrovém řízení jiným – soukromým – poskytovatelům, musí být zajištěno zachování řádných a transparentních podmínek hospodářské soutěže;
1.14 rád by na doplnění připojil, že v různých jazykových zněních existují kvalitativní rozdíly, které ztěžují hodnocení návrhu směrnice;
Jednotlivé aspekty směrnice
VÝBOR REGIONŮ
1.15 se obává enormního byrokratického úsilí odporujícího cílům "liberalizační" směrnice, které budou muset správy přístavů v souvislosti se zamýšlenými požadavky v rámci povinnosti úředního povolení vynaložit.
Návrh zamýšlí, že veškeré přístavní služby spadající do působnosti směrnice (technicko-plavební služby jako navádění, tažení, upevnění plavidel, veškeré činnosti spojené s překládkou zboží a rovněž služby cestujícím) budou v budoucnosti podléhat povolení.
To se týká i přístavních služeb, které se až dosud poskytovaly bez povolení.
Napříště by správy přístavů musely vystavovat jednoznačně více povolení než doposud, protože například i majitelé pozemků, kteří provozují přístavní služby na svém vlastním pozemku, by potřebovali povolení.
Rovněž zákazníci, kteří se sami obslouží, by potřebovali povolení, které lze sice udělit na dobu neurčitou, které však bude platit pouze po dobu, po niž tito zákazníci budou splňovat kritéria jeho udělení.
Přístavní správa by tedy byla kromě toho povinna povolení kontrolovat.
Vedle dodržování kritérií pro poskytnutí by se musely přezkoumat například i předpisy týkající se zaměstnanosti a sociálních otázek, což je v zásadě úkol sociálních partnerů.
Tyto závazky by ve svém úhrnu mohly v jednotlivých případech rovněž překročit kapacity příslušné přístavní správy;
1.16 považuje za myslitelné porušení vlastnických práv zamýšlenou povinnost úředního povolení, pokud jde o vlastníky pozemků, a rovněž neslučitelnost s článkem 295 Smlouvy o ES, podle něhož zůstávají vlastnická práva v členských státech nedotčena.
V případě, že majitel pro svou vlastní přístavní plochu neobdrží v rámci výběrového řízení zakázku, ale ta se naopak přizná třetí osobě, nebude již moci na svém vlastním pozemku nabízet žádné přístavní služby.
Na druhé straně přístavní správa jako nevlastník nemá žádný přístup na přístavní plochu a potud nemůže s žádnou třetí osobou uzavřít smlouvu o nájmu/pronájmu, aniž by s tím vlastník souhlasil.
Zvláště nemůže vlastníka přinutit, aby sám uzavřel smlouvu s třetí osobou, která obdržela zakázku.
Udělené povolení by tak běželo naprázdno;
1.17 dává k úvaze, že v rámci zamýšleného výběrového řízení by mohly nastat komplikace.
Dojde-li k omezení, mají podle návrhu směrnice dále trvat pouze taková povolení, jež byla rozdělena v rámci výběrového řízení.
Naproti tomu všechna povolení, která byla podle pravidel udělena ještě podle současného právního stavu, pozbudou své platnosti.
Na základě tohoto zpětného působení nového aktu aplikace práva by přístavní správy byly po vstupu směrnice v platnost povinny v rámci výběrového řízení nově udělit veškerá, tedy i již existující povolení;
1.18 se domnívá, že přiznat členským státům hlavní zodpovědnost za sestavení pravidel sloužících k výpočtu zbytkové hodnoty podniku může vést k porušování hospodářské soutěže.
Např. při výpočtu odškodnění by bylo možné počítat se (skrytými) dodatečnými srážkami z nájmu pozemku.
Princip odškodňování podle jasných, předem definovaných pravidel, formulovaný v návrhu směrnice dostatečně neupřesňuje požadavky kladené na národní metody výpočtu.
Na druhé straně musí veškerá komunitní nařízení brát v potaz existující rozdíly v jednotlivých národních amortizačních předpisech a daňových systémech, aby jejich následkem nedošlo k porušování hospodářské soutěže.
V souladu s těmito principy by evropská nařízení například mohla učinit povinnou aplikaci národních amortizačních předpisů platných ve všech členských státech.
Jakékoli odchylky by byly povoleny pouze na základě objektivních důvodů.
Navíc, v rámci lepší transparentnosti, by se pravidla pro výpočet odškodnění měla povinně zveřejnit, nebo alespoň sdělit Komisi;
1.19 obává se, že na základě různých dílčích úprav směrnice dojde k omezení investic:
a) Nové kratší doby platnosti příslušných povolení se neřídí obdobím nezbytným k amortizacím.
Tato příliš těsně stanovená doba platnosti povede k tomu, že se určité dlouhodobé investice vůbec nevyplatí anebo že bude nevyhnutelné zvýšit v mezinárodním porovnání až dosud výhodné ceny, aby se dosáhlo rychlejší amortizace.
b) Návrh směrnice neobsahuje žádnou možnost prodloužení již udělených povolení.
Podle návrhu se povolení nemohou prodloužit, aniž by proběhlo nové výběrové řízení, přinášející riziko ztráty povolení.
Za těchto okolností se bude dlouhodobě investovat pravděpodobně pouze na počátku doby platnosti příslušného povolení.
Úměrně s uplývající zbývající dobou platnosti povolení se pak bude pobídka k investicím snižovat.
c) Zamýšlená pravidla odškodnění jsou nedostatečná.
Investice do moderních technických zařízení vyžadují vedle použití kapitálu značné náklady na odborné vzdělávání pracovníků a rovněž na odpovídající přizpůsobení provozu.
K efektivnímu průběhu jsou dále nezbytné značné zdroje, které se musí umístit uvnitř diferencované sítě dopravního řetězce.
Nepřihlížení k takovým nákladům v případě odškodnění bude mít za následek odpovídající omezení v očekáváních rentability, a to již v okamžiku přidělení investic.
Důsledkem budou menší nebo žádné investice;
1.20 všímá si značné právní nejistoty u již činných subjektů nabízejících přístavní služby, způsobené absencí přechodných právních ustanovení.
Ostatně podniky, které jsou již na trhu aktivní, nemohou spoléhat na to, že i napříště budou působit v dosavadním rozsahu.
Podá-li si v budoucnu nový subjekt nabízející přístavní služby žádost, aby mohl rovněž pracovat v tomto oboru, a stane-li se tak v době, kdy panuje situace omezení, pak již usazené subjekty nabízející přístavní služby budou muset projít výběrovým řízením, kdy jim hrozí ztráta povolení.
Na jedné straně se tak otřese důvěrou ve stávající smlouvy a na druhé straně povede nejistota nad dalším osudem povolení ke značně menší ochotě investovat.
Při jednostranném zásahu do probíhajících smluv hrozí kromě toho riziko požadavků na značné odškodnění;
1.21 předvídá, že v důsledku omezení při samostatném odbavení se sníží přitažlivost evropských přístavů pro výletní čluny.
V návrhu směrnice se počítá s tím, že samostatné odbavení za pomoci vlastního palubního personálu je povoleno pouze u přepravy na krátkých námořních trasách a na mořských dálnicích.
Mezinárodní výletní čluny by podle návrhu již nebyly oprávněny provádět kontroly na palubě prostřednictvím vlastního palubního personálu;
1.22 obává se, že zamýšlené možné využití vlastního pozemního personálu povede k sociálnímu dumpingu, k omezení kvality a produktivity přístavních služeb a rovněž ke konfliktům s technickými a politickými bezpečnostními požadavky (ISPS).
Kromě toho by Komisí zamýšlený výběrový systém fungoval tak, že podniky zajišťující překládku zboží by sice obdržely povolení k provádění činností spojených s nakládkou, avšak ve skutečnosti by je nemohly využít, protože rejdařství by si odbavování zajišťovala sama;
1.23 vítá flexibilitu úpravy, pokud jde o naváděcí služby, kterou se členským státům přiznává možnost vázat národní předpoklady povolení a výběr poskytovatelů služeb na přiměřená kritéria.
Výbor si však klade otázku, zda je povinnost členských států sdělit skutečnosti týkající se zlepšení výkonnosti naváděcích služeb užitečná, protože – jak se zdůrazňuje i v návrhu samotném – u naváděcích služeb jsou rozhodující kritéria bezpečnosti v námořní přepravě a osobní odborné znalosti.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 zastává názor, že by směrnice neměla být schválena v navržené podobě, protože nepodporuje hospodářskou soutěž v přístavech, ale zčásti vytváří zbytečná a nepřiměřená nařízení, která poškozují zájmy zvláště malých a středních poskytovatelů přístavních služeb, napomáhají sociálnímu dumpingu, a tím působí proti efektivitě a spravedlivým příležitostem hospodářské soutěže přístavů.
Touto směrnicí nebudou dosaženy cíle, o které Komise usiluje;
2.2 považuje za nezbytné, aby se ještě před dalším jednáním provedla diferencovaná analýza aktuální situace na trhu přístavních služeb.
Danému nebezpečí nadměrné regulace trhu přístavních služeb, jež je provázena sníženou hospodářskou soutěží a menší výkonností, lze účinně čelit pouze detailním poznáním převažujících slabých míst na hlavních dílčích trzích evropského přístavního hospodářství;
2.3 je přesvědčen, že ke snížení právní nejistoty podniků, které jsou již na trhu aktivní, je potřebná záruka týkající se jejich pokračující existence a je nutné respektovat stávající závazky.
Proto by měly být již aktivní podniky po dobu platnosti stávajících smluv, případně povolení vyjmuty z povinnosti úředního povolení anebo by měla stávající povolení dále platit v maximálních lhůtách stanovených směrnicí.
Přinejmenším by však měly být přechodné lhůty přiměřené, tj. měly by se v souladu s objektivními potřebami dotyčných podniků odpovídajícím způsobem prodloužit;
2.4 je toho názoru, že na úrovni členských států je třeba zavést úpravy pro oblast odškodnění, které se také po řádném vypršení platnosti povolení řídí různými národním úpravami v oblasti odpisování a zároveň se zaměřují na aktuální hodnotu podniku při fiktivním předpokladu dalšího trvání povolení.
Taková úprava přihlíží jak k nákladům podniků s investičním charakterem v organizaci, k personálu a postavení v dopravním řetězci, tak k rozdílným institucionálním rámcovým podmínkám;
2.5 je toho názoru, že právní předpisy Společenství by měly upřesnit, které faktory mohou nebo musí být vzaty v úvahu v pravidlech výpočtu kompenzací.
Nicméně, tato pravidla musí počítat s rozdíly mezi jednotlivými národními amortizačními předpisy a daňovými systémy;
2.6 přimlouvá se za to, aby se doba platnosti povolení řídila trváním platnosti uskutečněných investic.
Kromě toho by v případě dlouhodobých, investic provedených až v průběhu doby platnosti povolení měly být otevřeny možnosti prodloužení.
Výbor doporučuje, aby se alespoň převzaly úpravy lhůt, které jsou obsaženy v návrhu Dohodovacího výboru Evropského parlamentu a Rady k "port package I" (balík opatření k přístavní problematice);
2.7 navrhuje nahradit obligatorní povinnost úředního povolení takovou povinností úředního povolení, která by se vztahovala pouze na situaci s omezením.
Dosáhlo by se tak značných úspor zdrojů;
2.8 pokládá za nezbytné, aby se samostatné odbavení absolutně omezilo na vlastní palubní personál.
Aby se předešlo sociálnímu dumpingu, a rovněž z bezpečnostních důvodů by členské státy měly omezit samostatné odbavení na ty uživatele přístavu, jejichž lodě se plaví pod vlajkou příslušného členského státu;
2.9 zastává názor, že prostorový rozsah platnosti směrnice by se měl rozšířit na přístupové vodní cesty k přístavům.
Do směrnice by se rovněž měly pojmout řeky a kanály splavné pro námořní plavidla, a to i za předpokladu, že nejsou výlučnou přístupovou cestou k přístavu.
Tento návrh připadá ovšem v úvahu pouze s výslovnou výhradou, že se budou realizovat ostatní doporučení Výboru regionů.
Rozšíření prostorové oblasti použití bez zohlednění ostatních doporučení by naopak uvedené problémy jenom dále prohloubilo;
2.10 podporuje důrazně záměr Komise vydat transparentní principy podpory přístavů;
2.11 je toho názoru, že zvýšení výkonnosti přístavů EU a intenzifikace hospodářské soutěže lze dosáhnout pouze tehdy, bude-li se přihlížet k doporučením Výboru.
II. Bílá kniha o přezkumu Nařízení č. 4056/86 (EHS) o aplikaci pravidel konkurence v námořní dopravě.
3. Obecné připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
3.1 se pochvalně vyjadřuje o snaze Komise podrobit Nařízení (EHS) č. 4056/86, kterým se stanoví prováděcí pravidla v námořní dopravě, revizi a za tím účelem využít a chtít zahrnout znalost věci v podnicích námořní lodní dopravy a jejich svazech;
3.2 souhlasí s Komisí, že každá příští úprava musí po přechodné fázi za všech okolností plně a bez výjimky splňovat předpoklady uvedené v čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES;
3.3 naprosto souhlasí s Komisí, jestliže hodlá zcela zrušit skutkovou podstatu výjimky u cenových a množstevních ujednání a ostatních úmluv omezujících hospodářskou soutěž;
3.4 souhlasí s Komisí, že výjimky z práva upravujícího podmínky hospodářské soutěže týkající se kabotážních a trampových služeb zakotvené v nařízení 1/2003 lze zrušit, protože skutečně nejsou zjevné žádné podstatné důvody k jejich zachování.
Ve prospěch zrušení skutkové podstaty výjimky svědčí kromě toho i skutečnost, že takovým způsobem se předem z hlediska práva upravujícího podmínky hospodářské soutěže působí proti rozdílnému nakládání s evropskými provozovateli, jakkoli je takové nakládání nepravděpodobné;
3.5 vítá, že se Komisí předkládaná Bílá kniha intenzivně zabývá slučitelností existujících úprav s evropským právem upravujícím podmínky hospodářské soutěže; Výbor však nabývá dojmu, že sice existují závažné indicie, svědčící pro to, že slučitelnost současných úprav s čl. 81 odst.
3 Smlouvy o ES již neexistuje, že by však i přesto mohlo být smysluplné, podepřít odpovídající závěry Komise ještě fundovanější databází. Tak by Komise mohla vyjít vstříc pochybnostem vyjadřovaným podniky námořní plavby a zároveň i dostát požadavkům uvedeným v článku 253 Smlouvy o ES;
3.6 je toho názoru, že se stále ještě postrádá obsáhlá následná analýza, přičemž Výbor pevně věří, že takové úvahy sehrají důležitou roli nejpozději tehdy, jakmile dojde na formulování konkrétních návrhů úpravy; přitom by se mělo více přihlížet zejména k dopadům na obchodní toky, investice, podíly na trhu a spotřebitelské ceny.
Námitku, že analýza bude znesnadněna okolností, že právě na základě dlouholeté tradice liniových konferencí se nelze dopátrat žádných dat o trhu za podmínek hospodářské soutěže, lze použít pouze podmíněně.
Neboť tak bude oslovena problematika, kterou se každá liberalizace až dosud intenzivně regulovaného sektoru musí zabývat;
3.7 klade si zejména otázku, zda by případné změny rovněž nemusely posunout aspekty politiky zaměstnanosti více do centra pozornosti – nakonec by se i podle vyjádření Komise dala očekávat silnější koncentrace na trhu a z toho vyplývající inovační posun.
Takový vývoj by z pohledu výzkumu i z hlediska průmyslové politiky stál za přímluvu, mohl by se však negativně odrazit na zaměstnanosti v podnicích;
3.8 je toho názoru, že návrh Evropského sdružení pro záležitosti liniových přepravců (ELAA), aby se dále umožňovala časově zpožděná a nediskriminující výměna určitých informací uchovávaných v anonymitě, si zasluhuje benevolentního zkoumání.
Volně dostupné informace o trhu mohou vést k větší transparentnosti a být tak hospodářské soutěži k prospěchu.
Základní součástí systému by byl všem účastníkům trhu přístupný cenový index, který by převzal roli směrné hodnoty stávajících konferenčních tarifů.
Přitom je ovšem třeba bezpodmínečně zajistit účinnou kontrolu a omezení na pouhou výměnu informací;
3.9 by rád zdůraznil, že pomine-li se otázka další existence určitých úprav v případně modifikované podobě, záleží v prvé řadě na tom, aby se prostřednictvím přiměřených a diferencovaných přechodných skutkových podstat dostálo potřebám aktivních podniků usazených na evropském trhu.
Ty by se měly zaměřit především na výsledky rozsáhlé následné analýzy.
V této souvislosti by Výbor rád vyzdvihl, že nařízení 4056/86 od samého počátku ukazovalo na absolutní výjimku z režimu soutěže EU, platnou pouze pro námořní plavbu; sektor musí proto stále počítat s tím, že úprava bude k pozdějšímu datu podrobena revizi.
Nárok na další platnost stávajících úprav nebo na zavedení přechodných skutkových podstat nelze proto odůvodnit pouze motivem právní jistoty a ochrany dobré víry.
Přesto by měli zákonodárci přihlédnout k tomu, že konference existují již celá desetiletí, postupy jsou hluboce zakořeněny a obchodní vztahy se navazují právě v souvislosti s těmito konferencemi;
3.10 nesdílí názor, že článek 2 nařízení 4056/86, který se týká oprávnění uzavírat technické úmluvy, by se skutečně měl zrušit.
Námitky Komise, že úprava je pouze deklarační, jenom podporuje chaos a rejdaři si ji budou příliš široce vykládat, by se zrušením neodstranily, ale naopak ještě více posílily, protože technické úmluvy by byly přípustné i bez zákonné úpravy.
Bez výslovné úpravy by se spíše objevily další nesnáze spojené s omezením.
Podle mínění Výboru může proto úprava, která dále definuje přípustné úmluvy expressis verbis, udržet právní jistotu a poskytnout pomoc při orientaci.
Toto také podléhá ustanovení, podle kterého je upraven článek 2 nebo příslušné budoucí ustanovení, pokud by způsob formulace režimu budoucí hospodářské soutěže učinil stávající ustanovení neplatnými.
Budoucí ustanovení by mohlo být začleněno do blokové výjimky pro konsorcia (Nařízení 823/2000);
3.11 je toho názoru, že celosvětové sjednocení právních rámcových podmínek se z důvodů hospodářské soutěže a rovněž politiky průmyslu jeví jako hodné vynaloženého úsilí.
To platí o to více, když se má nyní evropský trh liberalizovat a ostatní státy provozující lodní dopravu reglementují v současnosti hospodářskou soutěž na svých trzích ještě o něco dále, než tak činí právě platné právo Společenství s ohledem na evropský trh;
3.12 poukazuje na to, že Bílá kniha se dosud nezabývá dopady zrušení, případně změny nařízení 4056/86 na platné mezinárodní právo, ani řešením možných právních kolizí;
3.13 považuje plánované zrušení článku 9 nařízení 4056/86, podle něhož se v případě právních kolizí mezi EU a třetími státy umožňují jednání, za hodné přezkoumání.
Této úpravy se sice až dosud ještě nepoužilo, ale to by se mohlo změnit právě tehdy, když v současnosti platné právo upravující hospodářskou soutěž a vztahující se na námořní lodní dopravu projde v souladu s plánem revizí.
Kromě toho potřeba vyjednávání vyvstane nejenom tehdy, když právní režim vyžaduje něco, co jiný zakazuje, ale již v případě, že podle určitého právního režimu se povoluje něco, co je podle jiného zakázáno.
4. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
4.1 se dovolává podniků a svazů námořní lodní dopravy, aby se neuzavíraly před hospodářskými výhodami dosažitelnými prostřednictvím přídavku k hospodářské soutěži v zájmu obecného blaha;
4.2 se zasazuje o to, aby se další postup obsahově a časově uspořádal tak, aby se pochybnosti podniků lodní dopravy a jejich svazů mohly stále zkoumat.
V jednotlivých případech by se mělo vysvětlit, jak dalece se tyto pochybnosti mohou zohlednit nebo odmítnout.
Jenom tak lze pro námořní lodní dopravu vytvořit trvalý, právní jistotu zaručující a pokud možno všude akceptovaný režim hospodářské soutěže;
4.3 se vyslovuje pro to, aby se podle možnosti provedla obsáhlá následná analýza, při níž se budou blíže zkoumat dopady na obchodní toky, investice, podíly na trhu a spotřebitelské ceny.
Výbor doporučuje, aby se při zkoumání dopadů liberalizace přihlíželo zejména k aspektům politiky zaměstnanosti a sociální politiky;
4.4 vychází z toho, že návrh ELAA představuje nosný základ budoucí úpravy; Výbor přitom pokládá pro účely zajištění efektivní kontroly za bezpodmínečně potřebné, aby se Komise osobně a organizačně podílela na grémiu k problematice získávání, anonymizace a dalšího předávání informací, s jehož uskutečněním Komise počítá.
Kromě toho by se podle názoru Výboru mělo promyslet, zda by všechny informační toky neměla řídit Komise, případně Komisí zjednaný pozorovatel anebo zda by grémium nemělo přímo sídlit při Komisi.
Tak by se Komisi umožnilo trvale analyzovat dopady výměny informací na trh a na panující hospodářskou soutěž.
Protože spolehlivé výsledky by se daly očekávat až po delší době, bylo by nasnadě schválení termínované a zkusmé úpravy s možností prodloužení;
4.5 se přimlouvá za to, aby se zkoumalo, zda by se přechodné úpravy nemohly zaměřit na časová období amortizace nebo na to, kolik času by dotčení rejdaři pravděpodobně museli vynaložit, aby se přizpůsobili novým podmínkám v souvislosti se svými portfolii získaných, případně dlouhodobě nebo krátkodobě najatých lodí;
4.6 podněcuje k tomu, aby se zkoumalo, zda by se délka přechodných lhůt za určitých okolností nemohla upravit i podle geografických hledisek, tj. aby se tyto lhůty řídily podle podmínek panujících na daném regionálním trhu.
Tak by mohla být přechodná lhůta pro oblast Baltského moře spíše krátká, protože zde existuje pouze několik málo liniových konferencí, zatímco v případě atlantických tras by mohla být naopak spíše delší, protože tam konference převládají;
4.7 rád by poukázal na to, že zavedení přechodných lhůt a jejich délka by se rovněž mohly řídit podle prahů podílu na trhu ("market share thresholds");
4.8 vyzývá k tomu, aby se stávající nejistota s ohledem na článek 2 nařízení 4056/86 nebrala jako záminka ke zrušení úpravy stanovené v tomto článku, ale aby byla spíše podrobena přezkoumání z hlediska obsahu v rámci Nařízení 4056/86 a Nařízení 823/2000. Zaprvé by se měla zajistit slučitelnost s čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES a soulad s budoucím režimem hospodářské soutěže a zadruhé by bylo užitečné úpravy konkretizovat v místech, kde se Komise obává příliš širokého výkladu, pokud jde o námořní lodní dopravu, případně kde již takový výklad konstatovala. Příslušné podniky by měly dostat doporučení, aby v této věci z vlastní vůle předložily návrhy, pokud chtějí zajistit, aby úprava stanovená v článku 2 byla zachována.
4.9 ostatně zastává názor, že jak na dvoustranné a mnohostranné úrovni, tak v rámci spolupráce ve stávajících mezinárodních organizacích by se mohlo signalizovat úsilí o dosažení celosvětově jednotnějších a tím i čestnějších podmínek hospodářské soutěže.
V této souvislosti by se mělo rovněž zkoumat, zda a do jaké míry by úpravy v ostatních státech nemohly být vzorem pro Evropskou unii;
4.10 doporučuje, aby se článek 9 nařízení 4056/86 zachoval přinejmenším na základě úpravy s několikaletou lhůtou s možností prodloužení.
Stanovisko Výboru regionů k Doporučení Evropské komise týkající se pokroku Turecka na cestě k přistoupení
(2006/C 31/03)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Doporučení Evropské komise týkající se pokroku Turecka na cestě k přistoupení (KOM (2004) 656 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise z 29. listopadu 2004, že má být VR ve smyslu článku 265, odstavec 1 Smlouvy zakládající Evropské společenství konzultován;
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva z 28. září 2004 pověřit Komisi pro vnější vztahy vypracováním stanoviska ke strategii Evropské komise k pokroku v procesu rozšiřování;
s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady ze 17. prosince 2004, které stanovily datum zahájení přístupových jednávání s Tureckem na 3. října 2005; závěry předsednictví Evropské rady v Soluni 19. – 20. června 2003; závěry Rady v Kodani 12. – 13. prosince 2002 a závěry Evropské rady v Helsinkách 10. – 11. prosince 1999;
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu k pravidelné zprávě a Doporučení Evropské komise k pokroku Turecka na cestě k přístupu (KOM(2004) 656 v konečném znění).
A6-0063/2004 v konečném znění;
s ohledem na své usnesení z 18. listopadu 2004 k zahájení jednání o vstupu Turecka do Evropské unie (CdR 476/2004);
s ohledem na závěry semináře tureckých místních územních orgánů a Komise pro vnější vztahy z 11. října 2004 v Ankaře, tzv. ankarské prohlášení (CdR 477/2004);
s ohledem na Evropskou chartu místní samosprávy, kterou Turecko ratifikovalo v roce 1992;
s ohledem na své stanovisko (CdR 495/2004 rev 1), které Komise pro vnější vztahy přijala dne 26. dubna 2005 (zpravodajka: paní Helene Lund, radní města Farum (DK/SES));
si přeje se vyjádřit k pokroku Turecka na cestě ke vstupu z místní a regionální perspektivy.
Vzhledem k těmto důvodům:
1) Usnesení Rady o zahájení jednání 3. října 2005 otevřelo Turecku evropskou perspektivu. Avšak je třeba, aby došlo k dalšímu významnému pokroku.
Jednání musejí být otevřená.
2) Turecko v současné době prochází radikálními změnami – mimo jiné se mění i společenské hodnoty.
Tak se může stát modelem pro země Středního východu jako stát s převážně muslimským obyvatelstvem, který se zavazuje dodržovat základní principy jako je svoboda, demokracie a respektování lidských práv a základních svobod a dodržování zákonů.
3) Úřady zrušily trest smrti, pokud jde o mučení zavedly politiku nulové tolerance a odstranily mnohá omezení v oblasti svobodného mínění, svobody shromažďování a náboženského vyznání; všem tureckým občanům, včetně občanů kurdského původu, byla vyhrazena určitá kulturní práva.
Kromě toho se podnikly kroky k boji proti korupci, která řádí ve správním aparátu.
Tyto snahy musí být posíleny na všech úrovních vlády a správy.
Fyzické a duševní násilí vůči ženám je absolutně nepřijatelné.
4) Turecko je centralizovaný stát, ve kterém jsou voleným zástupcům na místní a regionální úrovni vyhrazeny jen malé pravomoci.
Kromě toho může stát místní územní samosprávu prostřednictvím zákonně ustanovených nástrojů dalekosáhle kontrolovat.
V mnoha oblastech mají státní úředníci a guvernéři více moci, než volení zástupci lidu na místní a regionální úrovni.
Dozorčí činnost nad veřejnou správou řídí ministr vnitra a guvernéři 81 provincií.
5) Komise předložila strategii, vybudovanou na třech pilířích.
U prvního pilíře se jedná o spolupráci k posílení a podpoře reformního procesu v Turecku, obzvláště s ohledem na trvalé plnění politické části Kodaňských kritérií.
Druhý pilíř obsahuje specifické podmínky k průběhu přístupových jednání s Tureckem.
K třetímu pilíři se počítá velmi rozšířený politický a kulturní dialog mezi obyvatelstvem členských států a Tureckem.
Pomoc a podpora při budování turecké společnosti musí být v rámci případného vstupu Turecka považovány za významný element.
6) Výbor regionů se soustředí na oblasti spadající do oblasti kompetence regionálních a místních územních orgánů; jeho aktivní zapojení bude zaměřeno na praktické otázky, které mohou být řešeny na základě společné spolupráce mezi místními a regionálními partnery v EU a Tureckem.
Současně s tím by se mohly využít zkušenosti z partnerství mezi městy a z projektů pro budování kapacit.
přijal na svém 60. plenárním zasedání ve dnech 6. a 7. července 2005 (jednání dne 6. července) následující stanovisko:
1. Postoj Výboru regionů
1.1 zdůrazňuje, že pro Turecko budou uplatněna stejná přijímací kritéria jako pro ostatní kandidátské země, a vítá reformy, které turecká vláda provedla v minulých letech.
Tyto reformy přispěly k dostatečnému plnění Kodaňských kritérií ze strany Turecka, TAKŽE jednání o přistoupení Turecka k EU MOHOU BÝT ZAHÁJENA;
1.2 přiznává, že v posledních letech a především po volbách v roce 2002 uskutečnilo Turecko víc reforem než v předešlých desetiletích.
Parlament schválil sérii reformních balíčků, mezi nimiž byl i balíček opatření k administrativní reformě a četné zákony, nařízení a oběžníky k provádění těchto reforem. Některé z těchto zákonů nemohly nicméně vstoupit v platnost, protože dal president své veto;
1.3 uznává, že Turecko se může prokázat podstatným pokrokem v politických reformách, ke kterým patří mimo jiné dalekosáhlé ústavní a právní změny, které vedly ke změnám politického a právního systému;
1.4 upozorňuje, že je nutno přijmout další zákony;
1.5 zdůrazňuje však, že Turecko musí ještě učinit kroky k tomu, aby tyto právní úpravy také vstoupily v platnost a byly především adekvátně realizovány a aby porušování lidských práv bylo účinně stíháno.
Kyperská republika musí být před zahájením jednání uznána podle mezinárodního práva;
1.6 upozorňuje na to, že Turecko je země s velkými regionálními rozdíly. To představuje další výzvu k tomu, aby byl zajištěn pozitivní rozvoj na celém jeho území;
1.7 domnívá se, že balíček reforem pro veřejnou správu by měl být po konzultování asociací místních a regionálních územních samosprávních celků a občanské společnosti co nejrychleji schválen;
1.8 přeje si se konstruktivně podílet na provádění strategie tří pilířů, kterou Komise předložila, především na provádění třetího pilíře, který si klade za cíl rozšíření politického a kulturního dialogu mezi obyvatelstvem členských států EU a Tureckem.
V tomto dialogu, který musí Komise usnadňovat konkrétními činnostmi, aby se stal efektivním, by měla sehrát důležitou roli občanská společnost a orgány regionální a místní samosprávy;
1.9 vítá posílení účasti občanské společnosti na politickém dění a zdůrazňuje nutnost podporování dalšího rozvoje občanské společnosti, k němuž patří i právo shromažďovat se;
1.10 zastává názor, že posílení spolupráce a výměna informací a osvědčených postupů na místní a regionální úrovni podporuje demokracii a socioekonomický rozvoj;
1.11 odkazuje na následující oblasti, ve kterých mohou orgány místní a regionální samosprávy přispět k přípravě Turecka ke vstupu:
a. kvalifikace a organizace veřejné správy, zejména na regionální a místní úrovni
b. administrativní řízení veřejných služeb
c. regionální rozvoj a územní plánování,
d. urbanizace,
e. zemědělství, rybářství a rozvoj venkova,
f. životní prostředí, řízení zdrojů a civilní obrana,
g. subregionální rozměr v oblasti dopravy a energetiky,
h. opatření k podporování malých a středních podniků,
i. opatření k podporování zaměstnanosti,
j. opatření k rovnosti a opatření k odstranění diskriminace vztahující se jak na rovnost mužů a žen, tak i na etnický původ,
k. iniciativy v oblasti kultury a sportu,
l. opatření k ochraně a péči o kulturní dědictví,
m. opatření k podporování blízkosti občanům,
n. všeobecné a profesní vzdělání,
o. zdravotnictví a sociální záležitosti,
p. řízení migračních toků a přijímací a migrační politika,
q. bydlení,
r. bezpečnostní opatření,
s. zadávání veřejných zakázek,
t. místní demokracie a spoluúčast občanů.
1.12 poukazuje na to, že posílení místního a regionálního rozvoje má pro podporování hospodářského a sociálního pokroku všech částí Turecka velký význam a vzhledem k této skutečnosti se domnívá, že by měla být podporována a uspíšena decentralizace z úrovně ústřední vlády na úroveň regionální;
1.13 zdůrazňuje, že je nutné včas zapojit místní a regionální úroveň do procesu v souvislosti se vstupem a přednostně řešit životní prostředí jako jednu z významných oblastí acquis EU, která má pro regionální a místní úroveň velký význam. Poznamenává, že v oblasti životního prostředí bylo dosaženo některých pokroků a rovněž byly zvětšeny administrativní kapacity. Pokračování tohoto procesu je spolu se zlepšováním koordinace mezi příslušnými úřady zajisté bezpodmínečně nutné;
1.14 domnívá se, že velkou část právních předpisů EU budou provádět orgány místní a regionální samosprávy, kterým tak v rámci možného vstupu Turecka náleží obzvlášť důležitá role.
Na základě těsné spolupráce na úrovni projektů mohou orgány místní a regionální samosprávy členských států EU přispět k provádění reforem a k realizaci acquis na místní a regionální úrovni;
1.15 připouští zvláštní výzvy vyplývající z členství Turecka z hlediska budoucího uplatnění společné zemědělské politiky, politiky soudržnosti a volného pohybu pracovníků
1.16 souhlasí s Komisí, že je zapotřebí vypracovat odhad dopadu, plán pro realizaci a rozpočtový a finanční rámec;
1.17 přeje si intenzivnější dialog mezi Výborem regionů a orgány místní samosprávy v Turecku, tak jak to bylo s minulými uchazeči o statut kandidátské země;
1.18 zdůrazňuje, jak důležitá je politika nulové tolerance v souvislosti s týráním a mučením, dodržování práv a svobod všech menšin, respektování všech náboženství, zejména co se týče rovnosti právního statutu všech náboženství, absolutní potírání diskriminace a násilí vůči ženám a dodržování standardů Mezinárodní organizace práce (ILO) v souvislosti s dětskou prací;
1.19 poukazuje na to, jak důležité je, aby byly administrativní kapacity na místní a regionální úrovni posíleny a bylo tak zajištěno, že budou právní předpisy EU efektivně prováděny a uplatňovány.
1.20 domnívá se, že vláda je jasně povinna plně a bez výhrad uznat všechny členské státy Evropské unie a bez jakýchkoli podmínek či předpokladů dodržovat lidská práva a osobní svobody všech evropských občanů bez výjimky.
2. Doporučení Výboru Regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 žádá Komisi, aby aktivně zapojila orgány místní a regionální samosprávy do provádění své strategie tří pilířů, především do pilíře třetího, který má posílit politický a kulturní dialog mezi obyvatelstvem členských států Evropské unie a Turecka;
2.2 doporučuje, aby Komise v úzké spolupráci s orgány místní a regionální samosprávy zahájila informační kampaň s cílem informovat občany EU o vztazích s Tureckem a podporovat výměnné programy, které přispějí k zvýšení vzájemného porozumění mezi občany EU a tureckou společností;
2.3 doporučuje Komisi, využít zkušenosti orgánů místní a regionální samosprávy celků v oblasti budování místní demokracie a rozvoje obecní a regionální administrativy;
2.4 doporučuje Komisi objasnit v příští zprávě o Turecku koncem roku 2005 také úlohu orgánů místní a regionální samosprávy v Turecku – včetně požadavku na vytvoření samostatné subnárodní úrovně, která bude úzce zapojena do vypracování návrhu strategií definujících priority pro místní a regionální rozvoj a do následné implementace programů podporovaných ze strukturálních fondů EU a dalších iniciativ určených na regionální rozvoj;
2.5 doporučuje nasadit Smíšený poradní výbor, složený se zástupců Výboru regionů a orgánů místní a regionální samosprávy Turecka, tak jak tomu bylo v případě předešlých kandidátských zemí;
2.6 žádá tureckou vládu, aby uspíšila reformu decentralizace veřejné správy tak, aby byla co nejdříve ireversibilní a trvalá, neboť taková reforma je ústředním prvkem hospodářského a sociálního rozvoje regionu;
2.7 zastává názor, že by těmto dotčeným orgánům místní a regionální samosprávy měly být povoleny finanční prostředky a lidské zdroje, které jsou pro provedení reformy nezbytné; současně je nutno věnovat zvláštní pozornost hospodářskému a sociálnímu rozvoji nejvíce znevýhodněným regionům Turecka;
2.8 je přesvědčen, že strukturální a kohezní fondy mohou pomoci tureckým regionům v jejich socioekonomickém rozvoji, především na jihovýchodě země;
2.9 žádá, aby se uskutečnily konkrétní iniciativy pro vybudování administrativní kapacity orgánů místní a regionální samosprávy pro použití prostředků ze strukturálních fondů; současně žádá tureckou vládu, aby uvolnila finanční prostředky za účelem spolufinancování;
2.10 doporučuje, aby byli představitelé na místní a regionální úrovni vybaveni větší pravomocí a aby jim byly svěřeno více úkolů, a aby byl zvýšen podíl veřejných výdajů, které jsou určeny orgánům místní a regionální samosprávy;
2.11 žádá, aby byl pro regionální rozvojovou politiku vytvořen právní rámec;
2.12 žádá tureckou vládu, aby přijala opatření, která by zaručila, že Turecko může provádět právní předpisy Evropské unie i na místní a regionální úrovni;
2.13 žádá Turecko, aby učinilo příslušné kroky, které by odstranily obavy v souvislosti s ochranou lidských práv a plného výkonu základních práv a svobod pro všechny včetně menšin, o nichž se zmiňuje Komise ve svém doporučení;
2.14 žádá tureckou vládu, aby v souladu s chartou místní samosprávy podporovala zásadu místní a regionální samosprávy a aby zaručila plnou a přímou spoluúčast občanů;
2.15 očekává, že turecká vláda bude jednat v souladu se svým potvrzením a ratifikuje Protokol o přijetí dohody z Ankary před skutečným zahájením přístupových jednání;
2.16 nabádá Turecko, aby plně respektovalo mezinárodní právo a zásadu dobrého sousedství;
2.17 má v úmyslu v nejbližší době a za vhodných okolností vyjádřit své stanovisko k přistoupení Turecka z místního a regionálního hlediska a žádá Komisi, aby jej při vypracovávání svých pravidelných zpráv konzultovala.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – strategická studie Evropské komise o pokroku v procesu rozšíření (Rumunsko)
(2006/C 31/04)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Strategická studie Evropské komise o pokroku v procesu rozšíření (KOM(2004) 657 v konečném znění – SEC (2004) 1200;
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 29. listopadu 2004 konzultovat Výbor regionů podle článku 265 odstavce 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí Předsednictva ze dne 28. září 2004 pověřit Komisi pro vnější vztahy vypracováním stanoviska ke strategii Evropské komise týkající se pokroku v procesu rozšíření;
s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady ze dne 16. a 17. prosince 2004 (č. 16238/04);
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu o pokroku Rumunska na cestě k přistoupení (KOM(2004)0657-C6-0151/2004 -2004/2184(INI));
s ohledem na politické priority Výboru regionů pro období 2002 – 2006, jež hodnotí rozšíření EU jako jedinečnou událost, která zaručí mír a stabilitu a která posílí integrační proces v celé Evropě;
s ohledem na své usnesení ze dne 13. února 2003 k Pracovnímu programu Evropské komise a prioritám Výboru regionů pro rok 2003 (CdR 6/2003 v konečném znění [1]);
s ohledem na stanovisko Výboru regionů k dokumentu Na cestě k rozšířené Unii: Strategický dokument a zpráva Evropské komise o pokroku každé kandidátské země na cestě k přistoupení a ke Zprávě Komise Radě – Objasnění k rozšíření Evropy (Cdr 325/2002 v konečném znění [2]);
s ohledem na stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise o akčních plánech pro správní a justiční oblast a o kontrole závazků zemí, ke kterým se zavázaly kandidátské země v rámci jednání o přistoupení (Cdr 244/2002 v konečném znění);
s ohledem na společné prohlášení Federace rumunských samospráv a Výboru regionů, které bylo podepsáno v Bukurešti u příležitosti 11. konference Výboru regionů organizované v kontextu rozšíření Evropy ( 3. října 2001) [3] a semináře VR o rozšíření v Essexu ( 5. listopadu 2004) [4];
s ohledem na projev "Rumunsko a EU: společná budoucnost, společné výzvy", který přednesl pan Olli Rehn, komisař Evropské komise pro rozšíření (Bukurešť, 28. února 2005) [5];
s ohledem na návrh stanoviska VR (CdR 496/2004 rev 1), který přijala dne 26. dubna 2005 Komise pro vnější vztahy (zpravodaj: pan Lars Abel, člen okresní rady města Kodaň (DK/ELS);
přijal na svém 60. plenárním zasedání dne 6. a 7. července 2005 (jednání dne 6. července) následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
1.1 Obecné připomínky k procesu rozšíření
VÝBOR REGIONŮ
1.1.1 vítá rozšíření Evropské unie o deset nových členských států, které se uskutečnilo dne 1. května 2004;
1.1.2 zdůrazňuje, že Bulharsko a Rumunsko patří do současného procesu rozšíření, přestože k přístupu dojde z různých důvodů později;
1.1.3 vítá výsledky a doporučení, která Evropská komise předložila dne 6. října 2004 Radě a Evropskému parlamentu ve své pravidelné zprávě a ve strategickém dokumentu o Bulharsku, Rumunsku a Chorvatsku;
1.1.4 sdílí názor, že Bulharsko a Rumunsko budou schopny plnit povinnosti vyplývající z členství v EU, splnit politická kodaňská kritéria a mít funkční tržní hospodářství;
1.1.5 podporuje podepsání Smluv o přistoupení s Bulharskem a Rumunskem dne 25. dubna 2005 ministry zahraničních věcí EU, což těmto dvěma státům umožní, aby se staly členy EU od 1. ledna 2007, pokud do té doby splní veškeré podmínky přistoupení;
1.1.6 připomíná, že osvědčenou zásadou pro dosavadní rozšíření byla individuální způsobilost každé kandidátské země stát se členem EU;
1.1.7 zdůrazňuje, že je nutné prostřednictvím intenzivního monitoringu dále sledovat, jak po ukončení vyjednávání plní Bulharsko a Rumunsko dohodnuté povinnosti;
1.1.8 se domnívá, že by se měly prostřednictvím ochranných doložek stanovit opatření pro řešení závažných problémů, ke kterým by mohlo dojít před vstupem do EU nebo v prvních třech letech po vstupu;
1.1.9 uznává specifičnost ochranné doložky vyjednané s Bulharskem a Rumunskem, na jejímž základě a na základě doporučení Komise a členských států jednajících jednomyslně lze přistoupení odložit o jeden rok; dále upozorňuje, že v případě problémů v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí a hospodářské soutěže v Rumunsku může být toto rozhodnutí přijato rovněž kvalifikovanou většinou.
1.1.10 zdůrazňuje, že může podporovat místní a regionální orgány Bulharska a Rumunska v předvstupní fázi tak, že po podepsání smluv o přistoupení začne intenzivně spolupracovat s pozorovateli ve Výboru regionů;
1.1.11 prohlašuje, že je připraven se na základě aktivní informační politiky zasadit o široký souhlas v ratifikačním řízení v souvislosti se vstupem Bulharska a Rumunska;
1.1.12 vítá účast Rumunska a Bulharska na vypracování Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu a podporuje zahájení kampaně v regionech, jejímž cílem je vysvětlit a podpořit obsah Ústavy, a šířit tak ducha acquis Společenství, a jež by mohla vybudovat vazbu a povědomí občanů o evropských hodnotách a fungování EU,
1.1.13 vítá závěry předsednictva Evropské rady ze dne 16. a 17. prosince 2004 o zahájení přístupových jednání s Chorvatskem a bere na vědomí odklad zahájení přístupových jednání do té doby, než začne plně spolupracovat s Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii (ICTY);
1.1.14 schvaluje závěry předsednictva Evropské rady ze dne 16. a 17. prosince 2004 o zahájení přístupových jednání s Tureckem dne 3. října 2005;
1.1.15 vidí pro své členy možnost podpořit kandidátské země v přípravě k jejich přistoupení prostřednictvím partnerství s regionálními nebo místními orgány;
1.2 Poznámky k pravidelné zprávě o pokroku Rumunska k přistoupení
VÝBOR REGIONŮ
a) v souvislosti s místní demokracií a procesu decentralizace
1.2.1 bere na vědomí pozitivní vývoj, kterého Rumunsko dosáhlo v roce 2004 v oblasti místní vlády prostřednictvím posílení právní základny, zejména novelizací Ústavy, která zavádí koncept dekoncentrace, obnovené strategie správní reformy, rámcového zákona o decentralizaci a zákona o instituci prefekta [6];
1.2.2 vítá uznání všeobecného konsensu všech politických stran ohledně vývoje reformy veřejné správy, zejména názory a závazky místních a regionálních orgánů týkající se jejich konstruktivní účasti na evropském procesu přistoupení Rumunska, a podporuje rumunskou vládu ustanovenou v prosinci 2004 v pokračujícím procesu správní a finanční decentralizace a posilování místní autonomie v souladu s pravidly stanovenými v Evropské chartě místních samospráv, kterou Rumunsko oficiálně přijalo v roce 1997;
1.2.3 bere na vědomí opatření, která jsou součástí nového vládního programu [7], týkající se účinného vládnutí, za současného zavádění úplné politické a finanční transparentnosti na místní úrovni a zapojení místních vlád do národního procesu rozhodování s ohledem na zásady subsidiarity a proporcionality;
1.2.4 sdílí názory Evropské komise týkající se špatného propojení finančních a lidských zdrojů s převáděním odpovědností na místní úrovni, což může ohrozit účinný veřejný management;
1.2.5 zdůrazňuje naléhavou potřebu kvalifikovaných, motivovaných a nezávislých státních úředníků na místní a regionální úrovni, které budou muset odpovídat vyhrazené finanční zdroje pro programy odborné přípravy, přesun kompetencí cestou výměn metod správné praxe s místní a regionální správou zemí EU a předpokládané účinné pobídky;
1.2.6 prozatím uznává, že zabezpečení lidských zdrojů pro moderní veřejnou zprávu je zdlouhavý proces, nicméně představuje strategické opatření, které by mělo být přijato, abychom se vyrovnali s novými výzvami evropské integrace a managementem strukturálních fondů;
1.2.7 vyjadřuje obavy ohledně míry politické migrace před posledními místními volbami v roce 2004, kterou zaznamenalo několik nezávislých pozorovatelů [8], a domnívá se, že ji lze omezit prostřednictvím přímého a transparentního rozdělování veřejných prostředků založeného na objektivních kritériích mezi různými úrovněmi orgánů a prostřednictvím trvalého výkonu místní demokracie jako "jediné hry ve městě";
1.2.8 zdůrazňuje, že korupce může být stále zdrojem znepokojení na národní a místní úrovni, což by mohlo ohrozit místní demokracii a management veřejných a evropských fondů, proto požaduje, aby byla Evropskými institucemi monitorována;
1.2.9 velmi podporuje implementaci nové protikorupční strategie, kterou nedávno zahájila rumunská vláda a kterou by mělo doprovázet příslušné odměňování soudců; bere na vědomí specifická opatření, která byla přijata s cílem snížit počet situací vyvolávajících korupci v době poté, co byla ustanovena nová vláda, a která ukazují, že Rumunsko se zavázalo k prioritnímu řešení tohoto problému;
1.2.10 apeluje na zahraniční společnosti a státní orgány, které podnikají v Rumunsku a které jsou terčem zkorumpovaných úředníků, aby fungovaly jako detektory korupce, odmítaly platit úplatky, informovaly příslušné orgány a pomáhaly tak při boji proti korupci;
1.2.11 podporuje aktivní účast místních vlád v legislativním procesu prostřednictvím včasných a účinných konzultací při navrhování zákonů, které mají vliv na zájmy a odpovědnost místních orgánů;
1.2.12 podporuje rumunské místní orgány v rozvoji účasti občanů a mladých lidí v sociálním a politickém životě komunit a v zahájení veřejných kampaní na podporu moderní veřejné správy;
b) v souvislosti s ekonomickým vývojem
1.2.13 bere na vědomí, že splněním ekonomických kritérií tržní ekonomiky spolu s důkladnou implementací strukturálních reforem bude Rumunsku schopno zvládat konkurenční tlak a tržní síly v rámci EU;
1.2.14 upozorňuje na cíle, kterých má Rumunsko dosáhnout v oblasti hospodářské soutěže, zejména vytvořit efektivně fungující legislativní a institucionální rámec, vítá poslední opatření, která v tomto ohledu přijalo [9], a probíhající činnosti, které mají zabezpečit plně dostačující správní výkonnost; nicméně vítá strukturální reformy, tj. revidovanou národní strategii restrukturalizace a jednotlivé obchodní plány, které stanoví, že nebude poskytována ani vyplácena žádná státní podpora ocelářskému průmyslu, a to od 1. ledna 2005 do konce restrukturalizačního období [10]; zároveň zdůrazňuje, že by měly být posouzeny také sociální důsledky, které mohou mít přímý dopad na místní komunity;
1.2.15 je si vědom toho, že musí dojít k pokroku ve fungování soudnictví a veřejné správy, aby bylo vytvořeno lepší obchodní prostředí;
c) v souvislosti s implementací acquis Společenství
1.2.16 vítá pokrok, kterého bylo dosaženo v přípravě implementace strukturálních politik a při přijímání právních předpisů, které vytváří mechanismy a nástroje pro řádné využívání strukturálních fondů;
1.2.17 upozorňuje na další úsilí, které je nutné vyvinout pro posílení místní a regionální samosprávy s ohledem na zabezpečení řádné implementace acquis v oblastech jejich kompetencí, zejména v oblastech veřejných zakázek, dopravy, infrastruktury, silnic, životního prostředí, sociálních politik, ochrany dítěte a ochrany menšin, zdravotnictví, vzdělávání, kultury a přeshraniční spolupráce;
1.2.18 podporuje posílení administrativní kapacity na regionální a místní úrovni v oblasti životního prostředí a lepší koordinaci mezi místními a regionálními orgány a dalšími příslušnými orgány, aby bylo možné implementovat evropské právní předpisy v klíčových sektorech jako je vodní a odpadové hospodářství, kvalita ovzduší, hluk, ochrana přírody, průmyslové znečištění, chemikálie atd.
1.2.19 bere na vědomí spíše pozitivní vývoj v rámci politiky a implementace římské strategie přijaté v roce 2001; vyzývá k větší koordinaci mezi místní a centrální úrovní a efektivními akcemi na okresní úrovni v oblastech školení a vzdělávání za současného zohlednění kulturních a sociálních kořenů;
1.2.20 zdůrazňuje, že na místní, okresní a regionální úrovni jsou nutná další konkrétní zlepšení k vytvoření mechanismů pro identifikaci, management, monitorování a evaluaci projektů, a zejména možností spolufinancování, aby bylo dosaženo požadované úrovně spotřeby financování EU do roku 2007;
1.2.21 zdůrazňuje, že by při přípravě do strukturálních fondů měly místní orgány co nejvíce využívat předvstupní finanční pomoci;
1.2.22 vítá stávající národní plán rozvoje na období 2004-2006 jako dobrý základ pro plán požadovaný v rámci strukturálních fondů a požaduje hlubší analýzu pro vypracování NPR na období 2007-2013 v souladu s rumunskou koncepcí politiky soudržnosti a evropského výhledu v této oblasti;
1.2.23 vyzývá k tomu, aby byla věnována zvláštní pozornost zásadám konzultace a partnerství, zejména těsnějšímu a aktivnějšímu zapojení místních, okresních a regionálních orgánů a rovněž sociálních a nevládních partnerů do vypracování národního plánu rozvoje na období 2007-2013 a operačních programů a jejich následné implementace;
1.2.24 v důsledku toho požaduje vytvoření lepšího vlastnictví a dosažení konsensu mezi okresy v rámci stávajících regionálních struktur a konkrétní zapojení místně volených politiků, aby bylo možné zavést programy EU, vypracovat budoucí NPR na období 2007-2013 a následně kontrolovat a využívat strukturální fondy;
1.2.25 vyzývá k tomu, aby byla regionální politika v Rumunsku budována na solidním základě, kdy místní vláda není pouze vyzvána se zúčastnit, ale je také zavázána v souladu se zájmy místních komunit;
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 vítá uzavření přístupových jednání a podepsání smlouvy o přístupu mezi Rumunskem a Evropskou unií dne 25. dubna 2005 a doporučuje, aby všechny členské státy EU tuto smlouvu ratifikovaly včas a umožnily tak EU přivítat Rumunsko jako řádného člena od 1. ledna 2007;
2.2. doporučuje, aby byla v období před úplným přístupem zahájena diskuse o odpovědnosti regionální politiky v Rumunsku a aby bylo vyvinuto úsilí k posílení místních a regionálních orgánů tak, aby do roku 2007 mohlo Rumunsko ukázat, že má místní administrativní struktury, které splňují požadavky a výzvy členství v EU;
2.3. proto podporuje zahájení konstruktivní a na výsledek orientované diskuse v Rumunsku zaměřené na proces decentralizace a regionalizace za účasti místních vlád, ústřední vlády a zainteresovaných orgánů EU, která by měla zlepšit stávající místní struktury a proces rozhodování, aby mohly být po roce 2007 efektivně vypracovány regionální politiky a implementovány strukturální fondy;
2.4 těší se na to, že přivítá 15 členů zastupujících regionální a místní orgány v Rumunsku jako pozorovatele ve VR a lituje, že nebylo možné založit Společný poradní výbor (SPV) s Rumunskem v řádné době;
2.5 zdůrazňuje, že podpora regionální transevropské spolupráce mezi členskými státy a přistupujícími zeměmi tvoří základ pro účinné nasazení strukturálních fondů a evropské integrace obecně;
2.6 požaduje, aby bylo co nejdříve zorganizováno výjezdní zasedání v Rumunsku, které by se jako prioritními tématy zabývalo zapojením rumunské místní a regionální vlády na pracích VR procesem decentralizace a reformou veřejné správy.
Toto zasedání by bylo odpovědí na pozvání, které VR obdržel od rumunských sdružení místních vlád a bylo by konkrétním krokem k zabezpečení pravidelné podpory VR rumunským místním a regionálním orgánům jak při dalším pokroku v národním procesu decentralizace, tak při zapojení místní a regionální úrovně do dalšího přibližování Rumunska k acquis ES.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ke strategickému dokumentu Evropské komise o stavu procesu rozšíření
(2006/C 31/05)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ke strategickému dokumentu Evropské komise o stavu procesu rozšíření (KOM(2004) 657 v konečném znění – SEC (2004) 1199,1200);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 29. listopadu 2004 konzultovat ho podle článku 265, odstavce 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí Předsednictva ze dne 28. září 2004 pověřit svou Komisi pro vnější vztahy vypracováním stanoviska ke strategii Evropské komise pro pokrok procesu rozšíření;
s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady přijaté 16. a 17. prosince 2004 (č. 16238/04);
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu týkající se pokroku Bulharska na cestě ke vstupu (KOM(2004) 0657-I6-150/2004 – 2004/2183(INI));
s ohledem na politické priority Výboru regionů pro období 2002 – 2006, které hodnotí rozšíření EU jako jedinečnou událost, která zaručuje mír a stabilitu a která posílí integrační proces v celé Evropě;
s ohledem na své rozhodnutí ze dne 13. února 2003 k "Pracovnímu programu Evropské komise a prioritám Výboru regionů pro rok 2003" (CdR 6/2003 fin) [1];
s ohledem na své stanovisko k dokumentu "Na cestě k rozšířené Unii: strategický dokument a zpráva Evropské komise o pokroku každé kandidátské země na cestě ke vstupu" a ke "Zprávě Komise Radě – objasnění k rozšíření Evropy" (CdR 325/2002 fin) [2];
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise k akčním plánům na budování samospráv ve správní a justiční oblasti a kontrola závazků zemí, které vyjednávají o svém vstupu (CdR 244/2002 fin);
s ohledem na doporučení svého Smíšeného poradního výboru rozšíření EU-Bulharská republika týkající se "Posílení regionálních a místních samospráv v Bulharské republice" ze dne 2. dubna 2004 (CdR 33/2004 fin);
vzhledem k prohlášení o spolupráci s Národním svazem obcí Bulharské republiky, které bylo podepsáno 12. prosince 2001;
vzhledem k dohodě o spolupráci mezi Národním svazem obcí Bulharské republiky a vládou Bulharské republiky, která byla podepsána 11. prosince 2001;
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 497/2004 rev. 1), který schválila Komise pro vnější vztahy dne 26. dubna 2005 (zpravodaj: Tilman Tögel, člen zemského sněmu Saska-Anhaltska (Německo/ SES))
přijal na svém 60. plenárním zasedání ve dnech 6. a 7. července 2005 (jednání dne 6. července) následující stanovisko:
1. Stanoviska Výboru regionů
1.1 Obecné připomínky k procesu rozšíření
VÝBOR REGIONŮ
1.1.1 vítá rozšíření Evropské unie o deset nových členských států, které se uskutečnilo 1. května 2004;
1.1.2 zdůrazňuje, že Bulharsko a Rumunsko patří do současného procesu rozšíření, přestože ke vstupu dojde z různých důvodů později;
1.1.3 vítá výsledky a doporučení, která Komise EU předložila 6. října 2004 Radě a Evropskému parlamentu ve své pravidelné zprávě a ve strategickém dokumentu o Bulharsku, Rumunsku a Chorvatsku;
1.1.4 domnívá se, že Bulharsko a Rumunsko budou schopny plnit povinnosti, vyplývající z členství v EU, splnit politická kodaňská kritéria a mít funkční tržní hospodářství;
1.1.5 doporučuje, aby smlouvy o přistoupení s Bulharskem a Rumunskem byly dne 25. dubna 2005 podepsány ministry zahraničí EU tak, aby se oba státy mohly stát 1. ledna 2007 členy EU, pokud do té doby splní všechny podmínky pro přistoupení;
1.1.6 připomíná, že osvědčenou zásadou pro dosavadní rozšíření byla individuální způsobilost každé kandidátské země stát se členem EU;
1.1.7 zdůrazňuje, že je nutné prostřednictvím intenzivního monitoringu dále sledovat, jak po ukončení vyjednávání plní Bulharsko a Rumunsko dohodnuté povinnosti;
1.1.8 poukazuje na to, že vstup Bulharska a Rumunska může být zpožděn o jeden rok, pokud nebudou realizovány nezbytné reformy především v oblasti justice, vnitra, správy a pravidel hospodářské soutěže;
1.1.9 zdůrazňuje, že může podporovat místní a regionální samosprávy Bulharska a Rumunska v jejich začleňování se do EU tím, že po podepsání přístupových smluv začne intenzivně spolupracovat s pozorovateli ve svém sídle;
1.1.10 prohlašuje, že je připraven se na základě aktivní informační politiky zasadit o široký souhlas v ratifikačním řízení v souvislosti se vstupem Bulharska a Rumunska;
1.1.11 poukazuje na to, že tato informační politika by měla obsahovat i návrh Ústavní smlouvy EU, protože jako součást acquis Společenství musí být ipso facto Rumunskem a Bulharskem v rámci jejich vstupu ratifikován a zastává názor, že v obou státech by měla začít informační kampaň na místní a regionální úrovni a vysvětlen a zprostředkován obsah ústavy tak, aby občanům byly přiblíženy poznatky o hodnotách a způsobu fungování Evropské unie;
1.1.12 vítá rozhodnutí státních a vládních představitelů EU ze dne 16. a 17. prosince 2004 zahájit vyjednávání o vstupu s Chorvatskem a bere na vědomí posunutí zahájení jednání o přistoupení až do doby, dokud nebude plně existovat spolupráce s Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii (TPIY);
1.1.13 podporuje rozhodnutí hlav států a vlád EU ze dne 16. a 17. prosince 2004 zahájit 3. října 2005 vyjednávání o vstupu s Tureckem; zdůrazňuje, že tato jednání musí být vedena tak, aby jejich výsledky zůstaly otevřené;
1.1.14 vidí pro své členy možnost podpořit kandidátské země v přípravě ke vstupu do EU prostřednictvím partnerství s regionálními nebo místními samosprávami.
1.2 Připomínky k pravidelné zprávě o pokrocích Bulharska na cestě ke vstupu SEC(2004)1199
VÝBOR REGIONŮ
1.2.1 uznává hospodářské úspěchy Bulharska s přihlédnutím k jeho makroekonomické stabilitě, strukturálním reformám a hospodářskému růstu, avšak nepodceňuje stále trvající problémy v souvislosti s ještě příliš vysokou nezaměstnaností;
1.2.2 doufá, že Bulharsko bude ve zbývajícím čase nadále usilovat o přípravu ke vstupu a obzvláštní význam bude klást na zlepšení v oblasti justice, vnitra a správy, o kterých se již zmínila Komise;
1.2.3 poukazuje na to, že Evropská unie poskytuje značné finanční obnosy na přístupovou pomoc, které by se měly využít i pro posílení kapacit na místní úrovni a na podporu a urychlení realizace evropské politiky soudržnosti pomocí těchto prostředků;
1.2.4 konstatuje, že se v současném stádiu velmi zlepšily podmínky pro regionalizaci;
1.2.5 vítá schválení zákona o regionálním rozvoji, kterým byl vytvořen základ pro plánování v regionální politice a lepší struktura územního členění na základě statistického dělení země na regiony NUTS 1;
1.2.6 vítá současné úsilí vlády a Parlamentu týkající se reformy veřejné správy a uznává její příspěvek k účinnější regionální politice;
1.2.7 velmi podporuje probíhající reformy veřejné správy a s ní související reformy v oblasti místní správy, obzvláště kroky k posílení odpovědnosti místních samospráv, výkonnosti a institucionální a tím i finanční nezávislosti obcí na základě změny zákona o obecním majetku;
1.2.8 přiznává, že tvorba kapacit těchto orgánů je dlouhodobý proces, který musí být pravidelně podporován formou informací, slyšení a školení šitých na míru.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 vítá ukončení jednání o přistoupení a podepsání Smlouvy o přistoupení mezi Bulharskem a Evropskou unií a doporučuje všem členským státům Evropské unie, aby tuto smlouvu včas ratifikovaly, aby Bulharsko mohlo být 1. ledna 2007 přijato za plnoprávného člena;
2.2 vyzývá Bulharsko, aby podniklo další účinné kroky a pokračovalo v reformě na základě adekvátních změn v zákonu o státním majetku, který umožňuje zohlednit princip subsidiarity;
2.3 doporučuje další kroky v průběhu decentralizace a poukazuje zároveň na to, že přesun kompetencí z centrálních na místní správní, příp. samosprávné orgány je třeba chápat nejen jako převod práv a povinností, ale je nutné zajistit také převod struktur a lidských a finančních zdrojů;
2.4 doporučuje zároveň v přechodné fázi pokračovat v diskusi o regionálně politických otázkách pravomocí v Bulharské republice a snažit se o posílení postavení místních a regionálních územních samosprávných celků, aby se Bulharsko k termínu vstupu mohlo prokázat efektivními místními správními strukturami, které budou vyhovovat společnému trhu;
2.5 připomíná, že posílení úlohy a kompetencí místních a regionálních samospráv je mimo jiné i při rozdělování a správě majetku předpokladem pro pozitivní spolupráci ústředních a místních orgánů a představuje tak pro místní orgány lepší výchozí podmínky pro provádění opatření Společenství a využití strukturálních fondů;
2.6 opakovaně zdůrazňuje, že rozšíření rozhodovacích pravomocí místních a regionálních samospráv se zohledněním principu subsidiarity a současně solidarity se musí uskutečnit jak mezi ústředními úřady a místními a regionálními samosprávami a obcemi, tak i na horizontální úrovni mezi těmito samosprávami a obcemi;
2.7 upozorňuje, že místní samosprávy musí vytvořit potřebný institucionální rámec, který je nezbytný pro uplatnění nástrojů strukturální politiky nástrojů. To platí především pro vytváření správních úřadů nebo pro provádění potřebných institucionálních a/nebo organizačních změn, tak aby byly místní samosprávy lépe připraveny na využívání strukturálních fondů;
2.8 poukazuje na to, že za účelem budování účinné regionální a místní samosprávy je nutno učinit další právní a organizační opatření, která by posílila kvalifikované využití místních zdrojů tím, že poskytne odpovídající financování programů odborné přípravy, převodu kompetencí prostřednictvím výměny příkladů dobré praxe mezi regionálními a místními správními orgány z jednotlivých zemí EU a stanoví efektivní stimulující opatření, a doporučuje věnovat zvláštní pozornost ochraně a lepšímu řízení zboží, struktur a služeb v síti, protože hospodářská a finanční autonomie obcí představuje významnou základnu samosprávy;
2.9 poukazuje na to, že místní a regionální samosprávy a obce by měly ve své legislativní činnosti uplatňovat na příslušné úrovni právní normy Společenství, které byly transponovány do bulharského právního systému, pokud to kompetenční oblast samosprávy a obcí dovoluje. Toto platí bezpodmínečně pro právní předpisy Společenství, které platí mimo jiné pro veřejné zakázky a pro oblast životního prostředí, soutěživost a sociální záležitosti;
2.10 vyjadřuje obavu, že integrace romského obyvatelstva je ještě otevřený problém a že na obce připadá největší díl zodpovědnosti za jeho dlouhodobé řešení, a požaduje, aby obecní a regionální územní samosprávné celky ve větší míře a s ohledem na princip stejných šancí nabízeli pracovní místa příslušníkům této skupiny obyvatelstva v místních správních strukturách, při čemž je třeba zabránit sekundární diskriminaci v rámci těchto struktur (Romové se starají o Romy);
2.11 poukazuje na to, že pro urychlení integrace Romů je třeba použít nástroje samosprávy, a při tom v jejich kolektivech podporovat opatření k efektivnímu převzetí vlastní zodpovědnosti, např. v oblasti bezpečnosti, sociálních věcí atd.
2.12 trvá na tom, aby byly vypracovány a realizovány dlouhodobé komunální programy k odstranění oddělených obytných čtvrtí (ghett). K tomu musí být uvolněny pozemky, na kterých se uskuteční výstavba přiměřených bytů pro příslušníky této skupiny obyvatelstva za podmínek veřejně soukromého partnerství a za účasti romského obyvatelstva; VR doporučuje, aby se EU v této záležitosti více angažovala;
2.13 poukazuje na to, že existují obrovské nedostatky v oblasti integrace duševně postižených občanek a občanů, a vyzývá komunální orgány, aby se tímto problémem zabývaly a v rámci svých kompetencí hledaly vhodná řešení;
2.14 poukazuje na to, že vzhledem k ambicióznímu harmonogramu na předložení plánu národního rozvoje si Bulharsko určilo, že územním samosprávným celkům připadá zvláštní zodpovědnost za vypracování odpovídajících místních a regionálních plánů rozvoje. Toto přispěje na jedné straně ke korektnosti plánu národního rozvoje a na druhé straně budou vytvořeny podmínky pro to, aby se obce a regiony podílely rovnoprávně a spravedlivě na provádění strukturálních fondů;
2.15 poukazuje také na to, že je třeba věnovat zvláštní pozornost aplikaci tak zvaného principu partnerství, to znamená větší zapojení regionálních, sociálních a nestátních partnerů zúčastněných v tomto procesu;
2.16 doporučuje, aby ze sbližovacích fondů byly dány k dispozici prostředky na rozvoj správních struktur a kapacit, a upozorňuje na to, že při poskytování těchto prostředků je nutno mít odpovídajícím způsobem na zřeteli význam místních a regionálních územních samosprávných celků pro realizaci programů strukturálních fondů a jiných iniciativ k regionálnímu rozvoji;
2.17 zdůrazňuje, že efektivní výměna zkušeností na základě uzavřených partnerských dohod mezi Bulharskou republikou a členskými státy je základem pro účinné nasazení strukturálních fondů na regionální úrovni;
2.18 dále konstatuje, že existující přímé partnerské dohody mezi jednotlivými regiony členských států a regiony v Bulharské republice jsou formou výměny informací a zkušeností, ale také slouží pro přímou kooperaci nebo personální a materiální pomoc regionálním a místním územním samosprávným celkům
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Rady zřizující nástroj předvstupní pomoci (IPA)
(2005/C 231/09)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na návrh nařízení Rady zřizující nástroj předvstupní pomoci (IPA) (KOM(2004) 627 v konečném znění – 2004/0222 (CNS));
S ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 29. listopadu 2004 konzultovat tuto problematiku s Výborem regionů, v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S ohledem na rozhodnutí jeho předsedy ze dne 28. září 2004 pověřit Komisi pro teritoriální politiku soudržnosti vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
S ohledem na celkový balíček revidující rámec vnější pomoci, přijatý Evropskou komisí dne 29. září 2004, spolu s nástrojem předvstupní pomoci: 1) návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanovují obecná ustanovení zřizující nástroj evropského sousedství a partnerství (KOM (2004) 628 v konečném znění – COD 2004/219); 2) návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady zřizující finanční nástroj na rozvoj spolupráce a na hospodářskou spolupráci (KOM (2004) 629 v konečném znění); 3) návrh nařízení Rady zřizující nástroj stability (KOM (2004) 630 v konečném znění – CNS 2004/223);
S ohledem na rozhodnutí Evropské rady ze dne 16. a 17. prosince 2004 o otevření přístupových jednání s Tureckem;
S ohledem na závěry Evropské rady ze dne 17. a 18. června 2004, že Chorvatsko je kandidátem na členství; na závěry předsednictva Evropské rady ze dne 16. a 17. prosince 2004 o zahájení přístupových jednání s Chorvatskem; a na rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 16. března 2005, že zahájení přístupových jednání bylo odloženo do té doby, než bude potvrzena plná spolupráce s Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii (ICTY);
S ohledem na své stanovisko k finančním perspektivám: sdělení Evropské komise s názvem "Budování naší společné budoucnosti – politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v období 2007-2013" KOM(2004) 101 v konečném znění, CdR 162/2004 v konečném znění, (Zpravodaj: Cllr Sir Albert Bore, městská rada Birmingham (UK, SES))
S ohledem na usnesení Výboru regionů ze dne 18. listopadu 2004 o zahájení jednání o přistoupení Turecka k EU;
S ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 498/2004 rev 1) přijatého dne 7. února 2005 Komisí pro vnější vztahy (zpravodajka: paní Ruth Coleman, Vrchní představitelka Rady North Wilshire (UK/ELDR);
1) Vzhledem k tomu, že návrh nařízení závisí na dohodě mezi členskými státy o finančních perspektivách (viz výše).
přijal na svém 59. plenárním zasedání ve dnech 13. a 14. dubna 2005 (zasedání dne 14. dubna) následující stanovisko
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 vítá tento nástroj jako odpověď na žádost o větší flexibilitu a jednoduchost systému předvstupní pomoci a jako prostředek na lepší překlenutí propasti mezi předvstupním obdobím a přistoupením;
1.2 uznává, že předchozí přístupové nástroje byly velmi poučné a proto vítá vytvoření jednotného rámce předvstupní pomoci pro kandidátské a potenciální kandidátské země jako prostředku zjednodušené podpory a lepší koordinace mezi různými složkami podpory;
1.3 uznává rozdíl mezi předvstupní pomocí a tradiční rozvojovou pomocí v tom, že předvstupní pomoc je a) směrována k cíli přistoupení v krátkém a středním období a b) má v úmyslu připravit země na období po přistoupení.
Celkovým cílem předvstupní pomoci je postupné sladění s normami a politikami Evropské unie;
1.4 vítá rozhodnutí o nabídnutí předvstupní pomoci jak kandidátským, tak potenciálním kandidátským zemím – obě skupiny budou mít přístup k těmto oblastem:
- Přechodná pomoc a institucionální zajištění
- Regionální a přeshraniční spolupráce
Kandidátské země budou mít přístup k těmto oblastem:
- Regionální rozvoj
- Rozvoj lidských zdrojů
- Rozvoj venkova
1.5 vítá snížení počtu rozpočtových položek pokrývajících předvstupní pomoc, což umožní větší flexibilitu při plnění potřeb kandidátských a potenciálních kandidátských zemí;
1.6 věří, že návrh, aby řízení pomoci kandidátským zemím zahrnovalo decentralizované řízení, zatímco pomoc potenciálním kandidátským zemím by byla i nadále řízena centrálně, je návrhem vyváženým;
1.7 vítá sloučení rozpočtových položek navrhované GŘ pro regionální politiku a GŘ pro rozšíření, pokud jde o přeshraniční spolupráci.
Tím bude zabezpečen mnohem flexibilnější systém s jedním řídícím orgánem;
1.8 vítá zjednodušenou a zlepšenou koordinaci předvstupní pomoci pro kandidátské a potenciální kandidátské země a pro demokratické instituce v těchto zemích včetně místní a regionální samosprávy.
2. Doporučení Výboru regionů
2.1 zdůrazňuje skutečnost, že rozsah navrhované pomoci zahrnuje mnoho oblastí, ve kterých mají místní a regionální samosprávy zkušenosti a tudíž v nich mohou hrát významnou úlohu, včetně:
- posilování demokratických institucí
- hospodářské reformy
- podpory a ochrany lidských práv a základních svobod a většího respektování práv menšin
- rozvoje občanské společnosti
- regionální a přeshraniční spolupráce
2.2 doporučuje, aby místní a regionální samosprávy v rámci Evropské unie nabízely větší rozsah expertíz pro oblasti pomoci uvedené v odstavci I 5 (výše), což by mohlo být uskutečněno například prostřednictvím výměny informací nebo programy technické pomoci,anebo asistencí na konferencích s cílem seznámit místní či regionální samosprávy v kandidátských/potenciálních kandidátských zemích s acquis Společenství;
2.3 naléhá na místní a regionální úřady, aby zvážily využití příležitosti nabízené v článku 16 a účastnily se výběrových řízení a smluv za účelem provádění programů pomoci v rámci tohoto nástroje;
2.4 navrhuje, aby Evropská komise prováděla pravidelnou kontrolu a hodnocení IPA, v případě regionální a místní problematiky by se tak mělo dít ve spolupráci s Výborem regionů.
Tím by se zlepšilo řízení projektů na pokrytí aktuálních potřeb obou stran, EU i kandidátských či potenciálních kandidátských zemí.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie
(2005/C 231/12)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na návrh nařízení Rady, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie [KOM(2004) 687 v konečném znění – 2004/0247 (CNS)];
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. října 2004 konzultovat tuto věc s Výborem regionů podle článku 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 20. ledna 2005 pověřit Komisi pro trvale udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
s ohledem na své stanovisko ke zprávě Komise o prováděcích opatřeních k článku 299 odst. 2 – nejvzdálenější regiony Evropské unie (KOM(2004) 147 v konečném znění – CdR 156/2000 fin [1]);
s ohledem své stanovisko k balíčku návrhů nařízení Komise s názvem "Dlouhodobá politická perspektiva pro trvale udržitelné zemědělství" (KOM(2003) 23 v konečném znění – CdR 66/2003 fin [2]);
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise o pevnějším partnerství pro nejvzdálenější regiony (KOM(2004) 343 v konečném znění – CdR 61/2004 fin);
s ohledem na sdělení Komise o posíleném partnerství pro nejvzdálenější regiony: hodnocení a perspektivy (KOM(2004) 543 v konečném znění);
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 509/2004 rev 1), který přijala dne 1. března 2005 Komise pro trvale udržitelný rozvoj [zpravodaj: pan Alfred ALMONT, starosta města Schoelcher (FR-EPP)];
VZHLEDEM K TOMU, ŽE
1. nejvzdálenější regiony, jak je upravuje článek 299 odst. 2 Smlouvy, jsou od roku 2001 předmětem zvláštního rámce úprav Společenství v oblasti zemědělství s názvem "program možností určený pro vzdálené a ostrovní regiony", který vychází z rozhodnutí Rady z roku 1989;
2. tyto programy, jenž jsou součástí politiky Společenství ve prospěch nejvzdálenějších regionů, pokrývají opatření, která mají zlepšit podmínky pro výrobu a marketing zemědělských výrobků z těchto regionů;
3. navzdory implementaci cenných a účinných opatření, neustálá strukturální znevýhodnění, kterým čelí nejvzdálenější regiony (zejména závislost na malém počtu hospodářských odvětví, vzdálenost od center zásobování a velkých trhů, a z toho plynoucí vyšší náklady, a nesoběstačnost týkající se potravin) zcela ospravedlňují pokračování a posilování těchto programů, zejména prostřednictvím opatření na podporu zásobování surovin určených k výživě zvířat a lidí a rozvoje chovu dobytka a pěstování zeleniny, které v těchto oblastech tvoří základ socioekonomického rozvoje;
4. Komise ve svém sdělení z května 2004 o pevnějším partnerství pro nejvzdálenější regiony vyjádřila názor, že "po reformě společné zemědělské politiky v roce 2003 stále existuje potřeba zajištění stability zdrojů přidělených pro zachování podpory pro nejvzdálenější regiony a co největší decentralizace procesu přijímání rozhodnutí a zjednodušení řízení režimů" těchto programů;
5. se nepředpokládá, že by navrhovaná reforma, jenž má vstoupit v platnost do roku 2007 navzdory kalendáři realizace určitých opatření, ovlivnila podstatu současného programování a že by regiony, kterých se program týká, byly finančně penalizovány;
6. návrhem, aby rozpočtové obálky přidělené "zásobovací" části příslušného programu vycházely z průměru historických referenčních období v letech 2001-2003, Komise v zásadě penalizuje způsobilé regiony a přehlíží skutečnost, že v roce 2001 nový legislativní rámec ještě nevstoupil v platnost; nezohledňuje také případný nárůst potřeb zásobování, čímž nezaručuje flexibilitu, která je pro vývoj tohoto systému nutná;
7. kromě opatření pro řízení, navrhovaná reforma také upravuje právní formu programů sloučením tří nařízení 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001 do jednoho společného nařízení;
8. je nutné zajistit, aby návrh Komise na reformu postupů řízení nástroje neustupoval základním zásadám a cílům režimu Posei, zejména:
a. kompenzaci za znevýhodnění vyplývající z okrajové polohy,
b. podpoře diverzifikace v zemědělství,
c. rozvoji diverzifikovaných odvětví určených k podpoře místní zaměstnanosti,
d. cíli soběstačnosti v oblasti potravin;
9. v členských státech, které tyto programy využívají, hrají místní a regionální orgány klíčovou úlohu v územním hospodářském rozvoji a právní úprava Společenství v oblastech upravených stávajícím nařízením musí být v souladu s politikami rozvoje prováděnými na místní úrovni;
přijal na svém 59. plenárním zasedání, které se uskutečnilo dne 13. a 14. dubna 2005 (schůze dne 14. dubna), následující stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ:
1.1 se domnívá, že by nařízení, které se přímo vztahuje k nejvzdálenějším regionům Unie, mělo vycházet výhradně z článku 299 odst. 2 Smlouvy, jenž tvoří právní základ umožňující přijetí konkrétních opatření ve prospěch nejvzdálenějších regionů, a to i ve vztahu ke společné zemědělské politice;
1.2 vítá skutečnost, že Komise uznala hodnotu pevnějšího partnerství s místními a regionálními orgány, což umožní řešení konkrétních problémů dotčených regionů cíleným způsobem, prostřednictvím programů podpory rozvoje jejich zemědělství;
1.3 zdůrazňuje však, že řízení programu nesmí předjímat způsob, jakým jsou rozděleny ústavní pravomoci mezi členské státy a regionální orgány nejvzdálenějších regionů s ohledem na intervenci v oblasti zemědělství;
1.4 se domnívá, že zjednodušení metod řízení, o něž usiluje Komise prostřednictvím co největší decentralizace, musí být doprovázeno, jde-li o způsobilé členské státy a subjekty, zjednodušením postupů, zejména postupů týkajících se programování a hodnocení programů, monitorování, vyrovnávání a kontroly;
1.5 zdůrazňuje, že zjednodušení metod řízení nesmí vést ke změně podstaty nástroje, ani nesmí ovlivnit pokračování platnosti nebo účelu těchto opatření; v důsledku toho by měly členské státy získat maximální flexibilitu při definování, kde to bude nutné, a úpravě opatření a úrovní pomoci v rámci programů;
1.6 také zdůrazňuje, že plánovaná reforma nesmí ovlivnit úroveň finanční podpory požadované pro zavedení programu; zamýšlená stabilizace rozpočtu je tudíž neslučitelná s koncepcí rozvoje, jenž je podstatou těchto programů;
1.7 se proto domnívá, že podpora zásobování ze strany Společenství pro nejvzdálenější regiony nesmí být v důsledku navrhovaných historických referenčních období snížena ve srovnání se současným stavem, nýbrž musí vycházet z roku 2004 pro francouzské zámořské departementy a z průměru v letech 2002, 2003 a 2004 pro Madeiru, Azory a Kanárské ostrovy, což umožní, aby byla rozpočtová obálka upravena v souladu s měnícími se potřebami, zejména vzhledem k často nerovné soutěži třetích zemí;
1.8 připomíná, že podpora opatření ze strany Společenství zaměřená na pomoc místní produkci musí být posuzována z dlouhodobého hlediska, aby mohla poskytnout jasný pohled na budoucnost způsobilých odvětví; bude to vyžadovat dlouhodobý závazek ze strany subjektů a plánované programy by tudíž měly být víceleté;
1.9 doufá, že úroveň finanční podpory pro tato opatření lze stanovit s co největší flexibilitou a že plánované rozpočty lze upravit na základě jednotlivých opatření a mezi různými roky v rámci navrženého programování, aby mohl být zohledněn velký počet faktorů, zejména hospodářských (tržní změny atd.) a klimatických (cyklóny, hurikány, sucha atd.), jenž mohou ovlivnit implementaci určitých opatření;
1.10 požaduje, aby stejně jako v případě ustanovení přijatých Radou v souvislosti s reformou SZP v roce 2003 Komise umožnila zvýšit rozpočtové obálky určené pro "opatření zaměřená na pomoc místním zemědělským produktům" v souladu s hlavou III návrhu nařízení s cílem udržet krok s růstem místní produkce.
1.11 se domnívá, že tento podpůrný plán ke zvýšení ekonomické diverzifikace v oblasti zemědělství a vývoj činností, který podpoří místní zaměstnanost, by neměly ovlivnit vývoj zemědělských obchodů, které využívají suroviny pokryté zvláštním režimem zásobování jen pro vlastní zásobování a tradiční export, přičemž se přihlíží k malé velikosti a trhu nejvzdálenějších regionů, což je penalizuje na stále otevřenějším konkurenčním trhu.
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
První "s ohledem"
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36, 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy, _BAR_ s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 36, 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy, _BAR_
Odůvodnění
Článek 299 odst. 2 představuje vhodný právní základ pro zavádění opatření navržených v názvu tohoto návrhu nařízení, jenž se zaměřuje především na nejvzdálenější regiony.
Pro nejvzdálenější regiony by měl představovat společný právní základ, protože samotné jeho zařazení do textu Smlouvy stanoví, že zdaleka neohrožuje integritu Unie, nýbrž naplňuje cíle soudržnosti stanovené Smlouvou.
Doporučení 2
Hlava II
Zvláštní režim zásobování
Článek 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Zřizuje se zvláštní režim zásobování zemědělskými produkty uvedenými v příloze I, jež mají v nejvzdálenějších regionech zásadní význam pro lidskou spotřebu, pro zpracování a jako zemědělské vstupy _BAR_ 1.Zřizuje se zvláštní režim zásobování zemědělskými produkty uvedenými v příloze I Smlouvy zakládající Evropské společenství, jež mají v nejvzdálenějších regionech zásadní význam pro lidskou spotřebu, pro zpracování a jako zemědělské vstupy, definovány budou ve zvláštním víceletém programu předloženém každým členským státem. _BAR_
Odůvodnění
Komise přikládá k nařízení Rady seznam produktů krytých zvláštním režimem zásobování.
Dále navrhuje, aby mohl být tento seznam revidován za použití komitologického postupu.
Výbor regionů sdílí cíl Komise zjednodušit tento režim a navrhuje, aby bylo členským státům dána větší flexibilita. Tento seznam by měl být sestaven až při přijetí programů na návrh příslušných členských států.
Doporučení 3
Článek 4 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Omezení uvedené v odstavci 1 se nevztahuje na produkty zpracované v nejvzdálenějších regionech za použití produktů, které využívají zvláštního režimu zásobování:a)které jsou vyváženy do třetích zemí nebo zasílány do zbývající části Společenství v rámci množstevních limitů, které odpovídají tradičnímu vývozu a tradičnímu zasílání. Tato množství a přijímající třetí země stanoví Komise, v souladu s postupem stanoveným v čl. 26 odst. 2 na základě průměrů vývozů a zasílání v letech 1989, 1990 a 1991,b)které jsou vyváženy do třetích zemí v rámci regionálního obchodu, při dodržení podmínek stanovených postupem v čl. 26 odst. 2,c)které jsou vyváženy na Azorské ostrovy a Madeiru a naopak.Při vývozu těchto produktů se neposkytuje žádná vývozní náhrada. _BAR_ 2.2. Omezení uvedené v odstavci 1 se nevztahuje na produkty zpracované v nejvzdálenějších regionech za použití produktů, které využívají zvláštního režimu zásobování:a)které jsou vyváženy do třetích zemí nebo zasílány do zbývající části Společenství v rámci množstevních limitů, které odpovídají tradičnímu vývozu a tradičnímu zasílání. Tato množství a přijímající třetí země stanoví Komise, v souladu s postupem stanoveným v čl. 26 odst. 2 na základě průměrů vývozů a zasílání v letech 1989, 1990 a 1991,b)které jsou vyváženy do třetích zemí v rámci regionálního obchodu, při dodržení podmínek stanovených postupem v čl. 26 odst. 2,c)které jsou vyváženy na Azorské ostrovy a Madeiru a naopak.Při vývozu těchto produktů se neposkytuje žádná vývozní náhrada. _BAR_
Odůvodnění
Toto omezení by vůči nejvzdálenějším regionům mohlo být velmi předpojaté.
Trvale udržitelný vývoj venkova v nejvzdálenějších regionech částečně závisí na existenci zemědělských obchodů, které mohou přidat hodnotu místním produktům a poskytnout důležitou hybnou sílu vývoje vytvořením nových pracovních míst, podporou inovace a zavedením nových kultur a praktik.
Malá fyzická velikost a trh nejvzdálenějších regionů je vážným omezením vývoje zemědělských obchodů na stále otevřenějším konkurenčním trhu.
Doporučení 4
Článek 5 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Programy zásobování jsou schvalovány v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2. Seznam produktů uvedených v příloze I je možné revidovat v souladu s tímtéž postupem podle vývoje potřeb nejvzdálenějších regionů. _BAR_ 2.Programy zásobování jsou schvalovány v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2. Seznam produktů uvedených v příloze I je možné revidovat v souladu s tímtéž postupem podle vývoje potřeb nejvzdálenějších regionů. _BAR_
Odůvodnění
V zájmu zjednodušení postupů podle přání Komise a aby členské státy dostaly maximální flexibilitu, navrhujeme, aby byl seznam požadovaných produktů vytvořen každým členským státem při vytváření programů.
Komise bude dále kontrolovat výběr produktů členskými státy po přijetí programů, a stanoví produkty, množství a úroveň pomoci. Členské státy budou dále konzultovány v souvislosti s komitologickými postupy při schvalování programů zásobování.
Doporučení 5
Článek 8a
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
_BAR_ CukrBěhem období stanoveného v článku 10 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 je cukr C podle článku 13 uvedeného nařízení, vyvážený v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení (EHS) č. 2670/81 a uváděný na trh pro účely spotřeby na Madeiru a Kanárské ostrovy ve formě bílého cukru, který spadá pod kód KN 1701, nebo na Azory ve formě surového cukru, který spadá pod kód KN 17011210, za podmínek uvedených v tomto nařízení v mezích množství stanovených v odhadech dodávek uvedených v článku 3 osvobozen od dovozních cel. _BAR_
Odůvodnění
Účelem tohoto pozměňovacího návrhu je začlenění článku 18 nařízení Komise 20/2002, ve znění nařízení Komise 127/2005, který upravuje dovoz cukru C na Kanárské ostrovy, Madeiru a Azory, do návrhu nařízení Rady.
Vzhledem k tomu, že návrh nařízení Rady, který se vztahuje k novému programu, již obsahuje řadu otázek, které mají být začleněny do následného prováděcího nařízení, měl by být tento článek zařazen do výše uvedeného návrhu nařízení o programu Posei, aby tak poskytnul právní podporu pro dovoz cukru C do těchto nejvzdálenějších regionů.
Doporučení 6
Hlava III
Opatření ve prospěch místní zemědělské produkce
Článek 9
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Zavádějí se programy podpory Společenství pro nejvzdálenější regiony, které zahrnují zvláštní opatření ve prospěch místní zemědělské produkce, na niž se vztahuje třetí část hlavy II Smlouvy o ES _BAR_ 1.Zavádějí se víceleté programy podpory Společenství pro nejvzdálenější regiony, které zahrnují zvláštní opatření ve prospěch místní zemědělské produkce, na niž se vztahuje třetí část hlavy II Smlouvy o ES _BAR_
Odůvodnění
Programový přístup vychází z kontinuity opatření.
V takových odvětvích, jako je pěstování zeleniny nebo chov dobytka, jenž vyžadují dlouhodobý výhled, by mělo být možné, aby programy přesahovaly celkovou délku budoucího programového období 2007-2013.
Doporučení 7
Článek 12a)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Program podpory Společenství zahrnuje:(a)kvantifikovaný popis situace příslušné zemědělské produkce s ohledem na dostupné výsledky hodnocení, které ukazují nepoměry, mezery a rozvojový potenciál, mobilizované finanční zdroje a hlavní výsledky akcí provedených podle nařízení Rady (EHS) č. 3763/91, nařízení Rady (EHS) č. 1600/92, nařízení Rady (EHS) č. 1601/92, nařízení (ES) č. 1452/2001, nařízení (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001; _BAR_ Program podpory Společenství zahrnuje:(a)kvantifikovaný popis situace příslušné zemědělské produkce s ohledem na dostupné výsledky hodnocení, které ukazují nepoměry, mezery a rozvojový potenciál, mobilizované finanční zdroje a hlavní výsledky akcí provedených podle nařízení Rady (EHS) č. 3763/91, nařízení Rady (EHS) č. 1600/92, nařízení Rady (EHS) č. 1601/92, nařízení (ES) č. 1452/2001, nařízení (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001; _BAR_
Odůvodnění
Hodnocení, jenž požaduje Komise, by nemělo jít až do roku 1991, protože programy Poseidom, Poseima a Poseican zhodnotila již v roce 2000 před přijetím nařízení 1452/2001, 1453/2001 a 1454/2001.
Za druhé, hodnocení v souladu s článkem 27 odst. 2, článkem 39 odst. 2 a článkem 25 odst. 2 těchto nařízení neprovedla Komise. Není to povinností členských států.
A konečně, hodnocení dopadu opatření od roku 1991 by bylo v rozporu s cílem zjednodušení, jenž vedl k vypracování návrhu nařízení, a mnohem více by pracovně zatížilo členské státy.
V důsledku toho by se mělo hodnocení opatření programu Posei vztahovat k období jejich zavedení od přijetí těchto nařízení, tj. 2002, 2003 a 2004.
Doporučení 8
Článek 12d)
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
(d)kalendář realizace opatření a obecnou finanční tabulku shrnující zdroje k mobilizaci; _BAR_ (d)kalendář realizace opatření a obecnou finanční tabulku shrnující zdroje k mobilizaci; rozpočtová pružnost mezi různými opatřeními v rámci jednotlivých programů by měla být možná po celou dobu trvání programu; _BAR_
Odůvodnění
Zvláštní situace nejvzdálenějších regionů, zejména malé trhy a závislost na malém počtu hospodářských odvětví, vyžaduje úzkou vzájemnou závislost mezi odvětvími, jichž se tento program týká.
Aby tato odvětví mohla maximálně využít svých možností k dosažení cílů rozvoje a také v souladu s cílem zjednodušení řízení nástroje, měly by mít rozpočty možnost co největší flexibility mezi různými opatřeními jednotlivých programů po celou dobu příslušného období. To by zajistilo dosažení požadované efektivity.
Doporučení 9
Článek 19 odst. 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2. Odchylně od čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 mohou být k výrobě vína, které může být v oběhu pouze uvnitř zmíněných regionů, použity hrozny pocházející ze zakázaných přímých pěstitelských hybridních odrůd vinné révy (Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton, Herbemont) sklizené na Azorech a Madeiře.Portugalsko do 31. prosince 2006 postupně zruší vinice osázené zakázanými přímými pěstitelskými hybridními odrůdami vinné révy, v případě potřeby s podporou podle kapitoly III hlavy II nařízení (ES) č. 1493/1999. _BAR_ 2.Odchylně od čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 mohou být k výrobě vína, které může být v oběhu pouze uvnitř zmíněných regionů, použity hrozny pocházející ze zakázaných přímých pěstitelských hybridních odrůd vinné révy (Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton, Herbemont) sklizené na Azorech a Madeiře.Portugalsko do 31. prosince 2013 2006 postupně zruší vinice osázené zakázanými přímými pěstitelskými hybridními odrůdami vinné révy, v případě potřeby s podporou podle kapitoly III hlavy II nařízení (ES) č. 1493/1999. _BAR_
Odůvodnění
Horský charakter regionu (88 % pozemků má sklon více než 16 %) a struktura zemědělského vlastnictví (průměrná velikost farmy je menší než 0,4 ha a rozprostírá se na velkém počtu malých pozemků) způsobuje, že restrukturalizace vinic je jak fyzicky obtížná, tak nákladná.
Protože pěstování vína má pro tento region sociálně ekonomickou důležitost, musí být konečný termín restrukturalizace vinic podle legislativy Společenství posunut.
Doporučení 10
Článek 20 odst. 4
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
4.Odchylně od článků 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 2597/97 a v mezích potřeb místní spotřeby je na Madeiře povolena výroba obnoveného UHT mléka ze sušeného mléka původem ze Společenství, pokud toto opatření zajistí sběr a prodej mléka vyprodukovaného v místě. Tento výrobek je určen pouze pro místní spotřebu.Prováděcí pravidla tohoto odstavce se stanoví podle postupu uvedeného v čl. 26 odst. 2. Tato pravidla zejména stanoví množství čerstvého mléka, získaného v místě, které má být začleněno do obnoveného mléka UHT, uvedeného v prvním pododstavci. _BAR_ 4.Odchylně od článků 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 2597/97 a v mezích potřeb místní spotřeby je na Madeiře povolena výroba obnoveného UHT mléka ze sušeného mléka původem ze Společenství, pokud toto opatření zajistí sběr a prodej mléka vyprodukovaného v místě. Tento výrobek je určen pouze pro místní spotřebu.Prováděcí pravidla tohoto odstavce se stanoví podle postupu uvedeného v čl. 26 odst. 2. Tato pravidla zejména stanoví množství čerstvého mléka, získaného v místě, které má být začleněno do obnoveného mléka UHT, uvedeného v prvním pododstavci. Toto množství má být povinné, pokud neexistuje garantovaný odbyt pro místní produkci. _BAR_
Odůvodnění
Pozměňovací návrh se snaží zajistit, aby mléko vyrobené v regionu vždy našlo odbyt, a dát mlékárenskému průmyslu více flexibility při řízení místní produkce a vyrobeného obnoveného mléka.
Stanovení minimálního množství mléka způsobuje omezení v sektoru. Například v případě mlékárenského průmyslu Madeiry byla místní produkce mléka dostatečná na pokrytí právě platného procentuálního množství.
Doporučení 11
Článek 24
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Opatření stanovená tímto nařízením s výjimkou opatření uvedených v článku 16 představují intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1258/19992.Společenství financuje opatření, stanovená v hlavě II a III tohoto nařízení do výše roční částky, která se rovná:pro zámořské departementy: 84,7 milionu EURpro Azory a Madeiru: 77,3 milionu EURpro Kanárské ostrovy: 127,3 milionu EUR3.Částky, které jsou ročně přidělovány na programy stanovené v hlavě II, nemohou být vyšší než následující částky:pro zámořské departementy: 20,7 milionu EURpro Azory a Madeiru: 17,7 milionu EURpro Kanárské ostrovy: 72,7 milionu EUR _BAR_ 1.Opatření stanovená tímto nařízením s výjimkou opatření uvedených v článku 16 představují intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1258/19992.Společenství financuje opatření, stanovená v hlavě II a III tohoto nařízení do výše roční částky, která se rovná: vypočítané na základě částek vynaložených na financování zvláštního režimu zásobování během referenčního období 2004 pro zámořské departementy, podle průměru v letech 2002, 2003 a 2004 pro Madeiru, Azory a Kanárské ostrovy a na základě stropů výdajů, jenž jsou aplikovány na podporu místní produkce.pro zámořské departementy: 84,7 milionu EURpro Azory a Madeiru: 77,3 milionu EURpro Kanárské ostrovy: 127,3 milionu EUR3.Částky, které jsou ročně přidělovány na programy stanovené v hlavě II, nemohou být vyšší než následující částky:pro zámořské departementy: 20,7 milionu EURpro Azory a Madeiru: 17,7 milionu EURpro Kanárské ostrovy: 72,7 milionu EUR _BAR_
- Odůvodnění
Stanoví-li Komise rozpočtovou obálku pro režim zásobování na základě historického referenčního období 2001-2003, ignoruje tak progresivitu, jež byla zaznamenána zejména v roce 2004, jakož i dopad změn režimu v rámci reformy programů POSEI v r.
2001. Použití průměru lépe odráží skutečnost vzhledem k tomu, že umožňuje zrušit efekt "netypických let či situací".
Návrh 2002/2004 je logičtější než návrh Komise (2001/2003), protože bere v úvahu pouze léta, kdy se uplatňovala reforma POSEI z r. 2001.
Průměr v letech 2002 až 2004 lépe odráží skutečnou situaci Madeiry, Azor a Kanárských ostrovů.
Podle Lucemburského kompromisu ze dne 30. června 2003, jenž umožnil, aby byly nejvzdálenější regiony vyřazeny ze systému oddělených plateb přímé pomoci v odvětví chovu dobytka, bylo vhodné zavést zvláštní program, který bude integrován do "opatření na pomoc místním zemědělským produktům" v souladu s tímto návrhem nařízení.
Přidělení rozpočtu pro tento program bylo stanoveno v souladu s platbami vyplacenými v posledním roce používání CMO pro odvětví chovu skotu, jak uvádí článek 147 nařízení 1782/2003.
Stejná metoda výpočtu, která by určila rozpočtovou obálku zámořských departementů s ohledem na poslední rok používání režimů, tj. rok 2004, by měla být také použita pro zvláštní režim zásobování a to podle specifického vývoje těchto ostrovů.
Proto musí být podle toho také revidovány částky stanovené tímto článkem.
Doporučení 12
Článek 26
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
1.Komisi je nápomocen Řídící výbor pro přímé platby zřízený článkem 144 nařízení (ES) č. 1782/2003, vyjma uplatňování článku 16 tohoto nařízení, kdy je Komisi nápomocen Výbor pro zemědělské struktury a rozvoj venkova zřízený článkem 50 nařízení (ES) č. 1260/1999 _BAR_ 1.Komisi je nápomocen Řídící výbor pro přímé platby zřízený článkem 144 nařízení (ES) č. 1782/2003, vyjma uplatňování článku 16 tohoto nařízení, kdy je Komisi nápomocen Výbor pro zemědělské struktury a rozvoj venkova zřízený článkem 50 nařízení (ES) č. 1260/1999V souvislosti s fytosanitárními programy podle článku 18 bude Komisi napomáhat Stálý rostlinolékařský výbor zřízený směrnicí 76/894/EHS. _BAR_
Odůvodnění
Vzhledem k předmětu fytosanitárních programů a v souladu s komitologií, by přijímání fytosanitárních programů podle článku 18 mělo být předkládáno Stálému rostlinolékařskému výboru a nikoli
P6_TA(2004)0002
Návrh opravného rozpočtu 7/2004
Usnesení Evropského parlamentu o návrhu opravného rozpočtu Evropské unie č. 7/2004 na rozpočtový rok 2004, oddíl III — Komise (11041/2004 — C6-0108/2004 — 2004/2039(BUD))
Evropský parlament,
- s ohledem na Smlouvu o založeni Evropského společenství, a zejména na čl. 272 odst. 4 předposlední pododstavec této smlouvy,
- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 177 této smlouvy,
- s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména na články 37 a 38 tohoto nařízení,
- s ohledem na souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2004, jehož konečné znění bylo přijato dne 18. prosince 2003 [2] a upraveno v souladu s rozšířením Evropské unie [3],
- s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a zdokonalení rozpočtového procesu [4],
- s ohledem na předběžný návrh opravného rozpočtu č. 7/2004 Evropské unie na rozpočtový rok 2004, který předložila Komise dne 12. května 2004 (SEC(2004) 0593),
- s ohledem na návrh opravného rozpočtu Evropské unie č. 7/2004 na rozpočtový rok 2004, který vypracovala Rada dne 16. července 2004 (11041/2004 — C6-0108/2004),
- s ohledem na článek 69 a přílohu IV jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru (A6-0004/2004),
A. vzhledem k tomu, žeúčelem návrhu opravného rozpočtu č. 7/2004 je zapsat do rozpočtu na rok 2004 přebytek z rozpočtového roku 2003 ve výši 5 470 milionů EUR,
B. vzhledem k tomu, že tento přebytek má několik složek, z nichž nejdůležitější je skutečnost, že výdaje byly nižší o 4729 milionů EUR,
C. vzhledem k tomu, že k největšímu rozdílu mezi výsledným a původním rozpočtem došlo v roce 2003 opět ve strukturálních fondech, u nichž zůstatek výdajových položek dosáhl výše 3134 milionů EUR,
D. vzhledem k tomu, že se zlepšilo využívání finančních prostředků v oblasti zemědělství, fondu soudržnosti, transevropských sítí, vnějších opatření a správy,
E. vzhledem k tomu, že v oblasti vnitřních politik jako celku procento využitých výdajů vzrostlo také, ačkoli i tak zbylo 159 milionů EUR,
1. vyjadřuje svou nespokojenost s dalším přebytkem rozpočtu na rok 2003 ve výši 5 470 milionů EUR;
2. připomíná, že kromě této částky byl rozpočet na rok 2003 už dříve snížen o částku 5000 milionů EUR opravným rozpočtem č. 6/2003 v důsledku značného nadhodnocení plateb v rámci strukturálních fondů; konstatuje, že z tohoto důvodu již byly příspěvky členských států do rozpočtu EU o tuto částku sníženy; zdůrazňuje, ževdůsledku toho činí skutečný přebytek rozpočtu na rok 2003 způsobený nižšími výdaji téměř 10500 milionů EUR;
3. hluboce lituje, že tímto skončil pozitivní vývoj posledních let, kdy přebytek klesl z 15000 milionů EUR v roce 2001 na 7000 milionů EUR v roce 2002;
4. schvaluje návrh opravného rozpočtu, který předložila Rada, beze změn;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
[1] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s.1.
[2] Úř. věst.
L 53, 23.2.2004.
[3] Úř. věst.
C 105, 30.4.2004, s. 9.
[4] Úř. věst. C 172, 18.6.1999, s.
1. Dohoda ve znění rozhodnutí 2003/429/ES (Úř. věst.
L 147, 14.6.2003, s. 25).
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0003
Návrh opravného rozpočtu 8/2004
Usnesení Evropského parlamentu o návrhu opravného rozpočtu Evropské unie č. 8/2004 na rozpočtový rok 2004, oddíl III — Komise (11042/2004 — C6-0109/2004 — 2004/2066(BUD))
Evropský parlament,
- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 272 odst. 4 předposlední pododstavec této smlouvy,
- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 177 této smlouvy,
- s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména na články 37 a 38 tohoto nařízení,
- s ohledem na souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2004, jehož konečné znění bylo přijato dne 18. prosince 2003 [2] a upraveno s ohledem na rozšíření Evropské unie [3],
- s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [4],
- s ohledem na rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [5],
- s ohledem na předběžný návrh opravného rozpočtu č. 8/2004 Evropské unie na rozpočtový rok 2004, který předložila Komise dne 28. května 2004 (SEC(2004) 0675),
- s ohledem na návrh opravného rozpočtu č. 8/2004 Evropské unie na rozpočtový rok 2004, který vypracovala Rada dne 16. července 2004 (11042/2004 — C6-0109/2004),
- s ohledem na článek 69 a přílohu IV jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru (A6-0005/2004),
A. vzhledem k tomu, že návrh opravného rozpočtu č. 8/2004 se týká příjmové stránky rozpočtu a obsahuje řadu prvků, které ovlivňují výši příspěvků členských států do vlastních zdrojů Společenství,
B. vzhledem k tomu, že se tyto prvky vztahují na vrácení přebytku rozpočtu záručního fondu na externí opatření z roku 2003 a také na roční revizi odhadu cel, základů DPH a základů hrubého národního důchodu a na technický přepočet příspěvků nutných k financování rabatu Spojeného království,
C. vzhledem k tomu, že se Komise zavázala předložit do léta 2004 zprávu o vlastních zdrojích, jak stanoví rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom, a předložit příslušné návrhy na obecný mechanismus oprav,
1. schvaluje návrh opravného rozpočtu č. 8/2004, který předložila Rada, beze změn;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
[1] Úř. věst.
L 248, 16.9.2004, s.1.
[2] Úř. věst.
L 53, 23.2.2004.
[3] Úř. věst.
C 105, 30.4.2004, s. 9.
[4] Úř. věst. C 172, 18.6.1999, s.
1. Dohoda ve znění rozhodnutí 2003/429/ES (Úř. věst.
L 147, 14.6.2003, s. 25.).
[5] Úř. věst.
L 253, 7.10.2000, s. 42.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0020
Návrh opravného rozpočtu 9/2004
Usnesení Evropského parlamentu o návrhu opravného rozpočtu Evropské unie č. 9 na rozpočtový rok 2004, oddíl VIII (B) — evropský inspektor ochrany dat (13083/2004 — C6-0132/2004 — 2004/2100(BUD))
Evropský parlament,
- s ohledem Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 272 odst. 4 předposlední pododstavec této smlouvy,
- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 177 této smlouvy,
- s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, a zejména na články 37 a 38 tohoto nařízení [1],
- s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [2],
- s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu, Rady a Komise č. 1247/2002/ES ze dne 1. července 2002 o úpravě a obecných podmínkách výkonu funkce evropského inspektora ochrany údajů [3],
- s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 2004/55/ES ze dne 22. prosince 2003 o jmenování nezávislého kontrolního orgánu podle článku 286 Smlouvy o ES (evropského inspektora ochrany údajů) [4],
- s ohledem na souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2004, jehož konečné znění bylo přijato dne 18. prosince 2003 [5] a upraveno v souladu s rozšířením Evropské unie [6],
- s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [7],
- s ohledem na opravný rozpočet Evropské unie č. 2/2004 na rozpočtový rok 2004 [8],
- s ohledem na předběžný návrh opravného rozpočtu Evropské unie č. 10/2004 na rozpočtový rok 2004, který Komise předložila dne 26. července 2004 (SEC(2004)1018),
- s ohledem na návrh opravného rozpočtu Evropské unie č. 9/2004 na rozpočtový rok 2004, který vypracovala Rada dne 7. října 2004 (13083/2004 — C6-0132/2004),
- s ohledem na článek 69 a přílohu IV jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru (A6-0013/2004),
A. vzhledem k tomu, že opravný rozpočet č. 2/2004 nestanovil všechny finanční prostředky nezbytné pro evropského inspektora ochrany údajů na celý rok 2004;
1. má za to, že všechna pracovní místa schválená v oddílu VIII (B) by měla zůstat stálá, aby bylo možno přijímat pracovníky v průběhu roku 2004;
2. schvaluje návrh opravného rozpočtu č. 9/2004, který vypracovala Rada, v nezměněném znění;
3. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a evropskému inspektorovi ochrany údajů.
[1] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 8, 12.1.2001, s. 1.
[3] Úř. věst.
L 183, 12.7.2002, s. 1.
[4] Úř. věst.
L 12, 17.1.2004, s. 47.
[5] Úř. věst.
L 53, 23.2.2004.
[6] Úř. věst.
C 105, 30.4.2004, s. 9.
[7] Úř. věst. C 172, 18.6.1999, s.
1. Dohoda ve znění rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 2003/429/ES (Úř. věst.
L 147, 14.6.2003, s. 25).
[8] Úř. věst.
L 128, 29.4.2004, s. 45.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0069
Návrh opravného rozpočtu 10/2004
Usnesení Evropského parlamentu o návrhu opravného rozpočtu č. 10/2004 Evropské unie na rozpočtový rok 2004 (15179/2004 — C6-0209/2004 — 2004/2223(BUD))
Evropský parlament,
- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství a zejména na čl. 272 odst. 4, předposlední bod,
- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství a zejména na článek 177,
- s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména na články 37 a 38 tohoto nařízení,
- s ohledem na souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2004, přijatý s konečnou platností dne 18. prosince 2003 [2] a upravený v souladu s rozšířením Evropské unie [3],
- s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a zdokonalení rozpočtového procesu [4],
- s ohledem na předběžný návrh opravného rozpočtu č. 11/2004 Evropské unie na rozpočtový rok 2004, který předložila Komise dne 13. října 2004 (SEC(2004) 1234),
- s ohledem na návrh opravného rozpočtu č. 10/2004 sestavený Radou dne 29. listopadu 2004 (15179/2004 —C6-0209/2004),
- s ohledem na článek 69 a přílohu IV jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru (A6-0053/2004),
A. vzhledem k tomu, že oproti předešlým rokům, které vykazovaly obrovské přebytky v platbách strukturálních fondů, je cílem předběžného návrhu opravného rozpočtu č.11začlenit do rozpočtu další prostředky ve výši 1,0 miliardy eur,
B. vzhledem k tomu, že se Rada na rozpočtové dohodovací schůzce dne 24. listopadu 2003 zavázala krýt veškeré dodatečné platby, které bude potřeba učinit ve strukturálních fondech,
C. vzhledem k tomu, že žádosti členských států o příspěvky, které Komise obdržela do 31. října 2004, naznačují, že bude možná třeba ještě více prostředků,než je 1,0 miliardy eur,
1. schvaluje návrh opravného rozpočtu č. 10/2004 v nezměněné podobě;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi a ostatním dotčeným orgánům a institucím.
[1] Úř.věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1.
[2] Úř.věst.
L 53, 23.2.2004.
[3] Úř.věst.
C 105, 30.4.2004, s. 9.
[4] Úř.věst. C 172, 18.6.1999, s.
1. Dohoda ve znění rozhodnutí 2003/429/ES (Úř.věst.
L 147, 14.6.2003, s. 25).
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0075
Finanční výhled
Usnesení Evropského parlamentu o finančním výhledu s ohledem na zasedání Evropské rady v prosinci 2004
Evropský parlament,
- s ohledem na sdělení Evropské komise (KOM(2004) 0101 a KOM(2004) 0487),
- s ohledem na Smlouvu o ES, zejména na její článek 272,
- s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 a zejména na její článek 26 [1],
- s ohledem na Smlouvu o Ústavě pro Evropu,
- s ohledem na otázku k ústnímu zodpovězení s rozpravou O-0067/2004 (B6-0130/2004) Radě,
- s ohledem na čl. 108 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že současný finanční výhled je platný do konce roku 2006,
B. vzhledem k tomu, že současný finanční výhled je součástí celkové interinstitucionální dohody, která může být prodloužena pouze na základě vzájemné důvěry mezi orgány a společné dohody mezi dvěma složkami rozpočtového orgánu,
C. vzhledem k tomu, že článek 272 Smlouvy o ES umožňuje i v případě neexistence finančního výhledu schválení ročních rozpočtů,
D. vzhledem k tomu, že byl vytvořen dočasný výbor s mandátem definovat politické priority Parlamentu pro budoucí finanční výhled jak z hlediska legislativního, tak i rozpočtového,
1. potvrzuje cíl Evropského parlamentu mít víceletý finanční rámec pro období po roce 2006;
2. připomíná, že Smlouva o ES neobsahuje žádný právní závazek týkající se přijetí finančního výhledu;
3. připomíná, že pro existenci finančního výhledu po roce 2006 je nutná dohoda mezi Evropským parlamentem a Radou, protože tyto dva orgány jsou si rovny;
4. zdůrazňuje, že Evropský parlament není ochoten dohodnout se na novém finančním výhledu bez záruky financování:
- politik umožňujících větší integraci a soudržnost EU
- priorit Parlamentu
- pružného rozpětí pro nepředvídané události nebo potřeby;
5. vyzývá Evropskou radu, aby dala pokyn příštím předsednictvím, aby pokračovaly v interinstitucionálním dialogu pomocí pravidelných konzultací s Evropským parlamentem s cílem zajistit úspěšné ukončení této otázky, pokud možno za lucemburského předsednictví;
6. trvá na tom, aby harmonogram rozhodovacích postupů byl sestaven tak, aby se předešlo jakémukoli přerušení víceletých programů, plnění závazků a vyplácení příspěvků, jak se to stalo na počátku současného období finančního výhledu;
7. požaduje, aby se pořádaly měsíční trialogy k zajištění efektivní výměny informací o probíhající interní diskusi vedoucí k odpovídajícím společným postojům včetně otázky vlastních zdrojů;
8. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
[1] Úř. věst.
C 172, 18.6.1999, s.1 Dohoda ve znění rozhodnutí 2003/429/ES (Úř. věst.
L 147, 14.6.2003, s. 25).
--------------------------------------------------
ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
ze dne 16. prosince 2004
o využití nástroje flexibility podle bodu 24 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 ve prospěch rozšíření programu PEACE II, dotací decentralizovaným agenturám a obnovy a rekonstrukce Iráku
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [1], a zejména na bod 24 uvedené dohody,
vzhledem k těmto důvodům:
na jednání v rámci dohodovacího řízení dne 25. listopadu 2004 soulasily obě složky rozpočtového orgánu s využitím nástroje flexibility za účelem doplnění financování z rozpočtu na rok 2005 v těchto oblastech:
- rozšíření programu PEACE II o částku 45 milionů EUR,
- dotace decentralizovaným agenturám o celkovou částku 40 milionů EUR a
- obnova a rekonstrukce Iráku o částku 100 milionů EUR,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2005 (dále jen "rozpočet na rok 2005") se nástroj flexibility použije na poskytnutí částky 185 milionů EUR v položkách závazků.
Tyto částky se použijí na doplnění financování:
- v okruhu 2, rozšíření programu PEACE II, o částku 45000000 EUR, z čehož se 17550000 EUR zapíše do článku 04 02 02 a zbývajících 27450000 EUR do článku 13 03 02 rozpočtu na rok 2005,
- v okruhu 3, dotace decentralizovaným agenturám, o částku 40 milionů EUR, a
- v okruhu 4, pomoc při obnově a rekonstrukci Iráku, v článku 19 08 07 rozpočtu na rok 2005, o částku 100 milionů EUR.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Usnesení
Evropského parlamentu obsahující poznámky k rozhodnutí o udělení absolutoria za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie za rozpočtový rok 2002 — Hlava VIII — Veřejný ochránce práv
Rozhodnutí ze dne 21. dubna 2004 se týkají pouze rozpočtového roku 2002, a tedy nejsou přeložena do českého jazyka.
--------------------------------------------------
Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Účetnímu dvoru
Rozvahy a účetní závěrky 6., 7., 8. a 9. Evropského rozvojového fondu za finanční rok 2003
(2004/C 291/01)
I. ÚČETNÍ ZÁSADY A METODY OCEŇOVÁNÍ
I.1.
FINANČNÍ NAŘÍZENÍ
Rozvahy a účetní závěrky byly vypracovány v souladu s finančními nařízeními platnými pro 6., 7., 8. a 9. Evropský rozvojový fond (ERF).
Relevantní dokumenty musí být předloženy Evropskému parlamentu, Radě a Účetnímu dvoru, jak je stanoveno v článku 71 finančního nařízení platného pro 7. ERF, článcích 66, 67 a 68 finančního nařízení platného pro 8. ERF a článcích 102 a 103 finančního nařízení platného pro 9. ERF.
I.2.
ÚČETNÍ ZÁSADY A STANDARDY
A. Zásada zúčtovací jednotky
Zdroje ERF musí být stanoveny a vynakládány v jednotce euro a údaje v účetních závěrkách musí být uváděny v jednotce euro.
Pro účely finančního řízení dle článku 26, však může účetní provádět operace v euro, v jiných měnách a v národních měnách.
B. Zásada specifikace
Zdroje ERF musí být vyhrazeny pro určité účely v souladu s hlavními nástroji spolupráce dle ustanovení Finančního protokolu ke smlouvě mezi státy AKP a ES a v Rozhodnutí o přidružení zámořských zemí.
C. Zásada řádného rozpočtového hospodaření
Zdroje ERF musí být používány v souladu se zásadami řádného rozpočtového hospodaření, to znamená v souladu se zásadami hospodárnosti, účinnosti a efektivity.
D. Zásada transparentnosti
Zdroje ERF musí být stanoveny a vynakládány a účetní závěrky musí být zpracovány podle zásady transparentnosti.
E. Výnosy
Finanční příspěvky se platí v euro.
Komise převádí prostředky ze shora uvedených účtů na provozní účty vedené v euro či v měně daného členského státu, aby byla zajištěna dostatečná hotovost pro realizaci projektů a programů.
Příspěvky členských států do ERF musí být navíc využity dříve, než budou státy vyzvány k zaplacení příspěvků týkajících se následujícího ERF.
F. Výdaje
Výdaje zohledňují veškeré platební příkazy provedené bankami do 31. prosince 2003.
V případě místních výdajů ve státech AKP a plateb, u nichž nebyly účetnímu oddělení Komise sděleny příslušné informace před koncem finančního roku, jsou však platby zaznamenávány na základě informací obdržených v posledním období před 31. prosincem.
Celková výše předmětných plateb, jež nejsou zahrnuty do vyúčtování za rok 2003, se nepovažuje za podstatnou.
Výdaje delegací se do vyúčtování ERF s konečnou platností zaznamenávají až po jejich validaci schvalujícím úředníkem a účetním.
Výdaje, jež nebyly dosud validovány, se uvádějí v kapitole "Neuzavřené transakce".
G. Splátky na účet a zálohy
Splátky na účet (jakákoli částka uhrazená na základě podkladů před provedením konečné platby) a zálohy zaplacené v rámci provádění smluv se zahrnují do výdajů daného roku a nejsou uváděny mezi aktivy v rozvaze.
Zálohy na stipendia a technickou podporu jsou však považovány za pohledávky a jsou proto uváděny v rozvaze mezi aktivy.
H. Zaznamenávání operací
Pro využití dotací z ERF není stanoven žádný časový limit.
Jakmile jsou tyto dotace přiděleny, jsou k dispozici do té doby, dokud nejsou využity či opětovně přiděleny.
Z povinnosti předkládat rozvahu aktiv a pasiv ERF vyplývá, že nároky vůči členským státům (zejména příspěvky, jejichž platba byla odložena, či úroky z prodlení) musí být uvedeny v účetních závěrkách.
Příslušné kapitoly jsou uvedeny v rozvahách pro jednotlivé ERF.
V souladu se zásadami účtování na základě časového rozlišení se v účetních závěrkách uvádějí finanční náklady a příjmy za daný finanční rok, bez ohledu na datum jejich zaplacení či výběru, provozní platby se však v současnosti nadále zúčtovávají na základě peněžních transakcí.
I. Jiné obecně uznávané účetní zásady
a) zásadou prosperujícího podniku;
b) obezřetnosti;
c) jednotné účetní metody;
d) porovnatelnosti informací;
e) reálnosti;
f) zákazu započítávání;
g) přednosti skutečnosti před formou;
h) účtování na základě časového rozlišení.
Posledně jmenovaná zásada představuje změnu oproti minulým rokům; výdaje a příjmy se zaznamenávají podle data připsání platby uvedeného na výpisu z bankovního účtu, s výjimkou provozních plateb, jež se nadále vyúčtovávají na základě peněžních transakcí.
I.3.
METODY OCEŇOVÁNÍ
A. Výnosy
Příspěvky členských států se platí v euro.
Ostatní výnosy se účtují podle směnných kurzů platných v den jejich přijetí.
B. Výdaje
Pro převod plateb na realizaci projektů a programů uhrazených v místních měnách na euro se používají směnné kurzy platné v den jejich skutečného uhrazení.
V některých smlouvách jsou stanoveny pevné směnné kurzy; jedná se o výjimku z obecně platného pravidla.
C. Bankovní převody
Převod částek z účtů vedených v euro na provozní účty vedené v místních měnách se provádí na základě směnného kurzu platného v den uskutečnění takových převodů.
D. Přidělené prostředky
Přidělené prostředky se převádějí na euro podle směnného kurzu platného v den zaúčtování a v účetních závěrkách se uvádějí podle své historické hodnoty.
E. Hotovost v bance
1 euro = 0,7048 GBP
--------------------------------------------------
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0004
Početní složení meziparlamentních delegací, delegací ve smíšených parlamentních výborech a delegací ve výborech pro parlamentní spolupráci
Rozhodnutí Evropského parlamentu o početním složení meziparlamentních delegací, delegací ve smíšených parlamentních výborech a delegací ve výborech pro parlamentní spolupráci
Evropský parlament,
- s ohledem na článek 188 jednacího řádu,
- s ohledem na rozhodnutí ze dne 10. března 2004 o počtu a příslušnosti meziparlamentních delegací, delegací ve smíšených parlamentních výborech a delegací ve výborech pro parlamentní spolupráci( [1]);
1. stanoví početní složení parlamentních delegací takto:
D01 _BAR_ Delegace pro vztahy se Švýcarskem, Islandem a Norskem a ve Smíšeném parlamentním výboru Evropského hospodářského prostoru (EHP): _BAR_ 17 členů _BAR_
D02 _BAR_ Delegace pro vztahy s Albánií, Bosnou a Hercegovinou, a Srbskem a Černou Horou (včetně Kosova): _BAR_ 15 členů _BAR_
D03 _BAR_ Delegace ve Výboru pro parlamentní spolupráci EU-Rusko: _BAR_ 31 členů _BAR_
D04 _BAR_ Delegace ve Výboru pro parlamentní spolupráci EU-Ukrajina: _BAR_ 16 členů _BAR_
D05 _BAR_ Delegace ve Výboru pro parlamentní spolupráci EU-Moldavsko: _BAR_ 14 členů _BAR_
D06 _BAR_ Delegace pro vztahy s Běloruskem: _BAR_ 15 členů _BAR_
D07 _BAR_ Delegace ve Výborech pro parlamentní spolupráci EU-Kazachstán, EU-Kyrgyzstán a EU-Uzbekistán a pro vztahy s Tádžikistánem, Turkmenistánem a Mongolskem: _BAR_ 19 členů _BAR_
D08 _BAR_ Delegace ve Výborech pro parlamentní spolupráci EU-Arménie, EU-Ázerbájdžán a EU-Gruzie: _BAR_ 18 členů _BAR_
D09 _BAR_ Delegace pro vztahy s Izraelem: _BAR_ 20 členů _BAR_
D10 _BAR_ Delegace pro vztahy s Palestinskou legislativní radou: _BAR_ 20 členů _BAR_
D11 _BAR_ Delegace pro vztahy se zeměmi Maghrebu a Arabskou maghrebskou unií (včetně Libye): _BAR_ 20 členů _BAR_
D12 _BAR_ Delegace pro vztahy se zeměmi Mašreku: _BAR_ 20 členů _BAR_
D13 _BAR_ Delegace pro vztahy se státy Perského zálivu včetně Jemenu: _BAR_ 18 členů _BAR_
D14 _BAR_ Delegace pro vztahy s Íránem: _BAR_ 19 členů _BAR_
D15 _BAR_ Delegace pro vztahy se Spojenými státy: _BAR_ 34 členů _BAR_
D16 _BAR_ Delegace pro vztahy s Kanadou: _BAR_ 16 členů _BAR_
D17 _BAR_ Delegace pro vztahy se zeměmi Střední Ameriky: _BAR_ 22 členů _BAR_
D18 _BAR_ Delegace pro vztahy se zeměmi Andského společenství: _BAR_ 17 členů _BAR_
D19 _BAR_ Delegace pro vztahy s Mercosurem: _BAR_ 25 členů _BAR_
D20 _BAR_ Delegace pro vztahy s Japonskem: _BAR_ 24 členů _BAR_
D21 _BAR_ Delegace pro vztahy s Čínskou lidovou republikou: _BAR_ 32 členů _BAR_
D22 _BAR_ Delegace pro vztahy se zeměmi jižní Asie a Jihoasijského sdružení pro regionální spolupráci (SAARC): _BAR_ 22 členů _BAR_
D23 _BAR_ Delegace pro vztahy se zeměmi jihovýchodní Asie a Sdružením států jihovýchodní Asie (ASEAN): _BAR_ 19 členů _BAR_
D24 _BAR_ Delegace pro vztahy s Korejským poloostrovem: _BAR_ 15 členů _BAR_
D25 _BAR_ Delegace pro vztahy s Austrálií a Novým Zélandem: _BAR_ 20 členů _BAR_
D26 _BAR_ Delegace pro vztahy s Jihoafrickou republikou: _BAR_ 14 členů _BAR_
D27 _BAR_ Delegace pro vztahy s Parlamentním shromážděním NATO: _BAR_ 10 členů _BAR_
DM01 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Rumunsko: _BAR_ 25 členů _BAR_
DM02 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Bulharsko: _BAR_ 25 členů _BAR_
DM03 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Chorvatsko: _BAR_ 15 členů _BAR_
DM04 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Bývalá jugoslávská republika Makedonie: _BAR_ 13 členů _BAR_
DM05 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Turecko: _BAR_ 25 členů _BAR_
DM06 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Mexiko: _BAR_ 14 členů _BAR_
DM07 _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Chile: _BAR_ 15 členů _BAR_
ACP _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru AKT-EU: _BAR_ 77 členů _BAR_
EUROMED _BAR_ Delegace ve Smíšeném parlamentním výboru EU-Středomoří: _BAR_ 45 členů _BAR_
[1] P5_TA(2004)0166.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0005
Zřízení dočasného výboru pro politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013
Rozhodnutí Evropského parlamentu o zřízení dočasného výboru pro politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013
Evropský parlament,
- s ohledem na článek 175 jednacího řádu,
- s ohledem na rozhodnutí Konference předsedů ze dne 9. září 2004 navrhnout zřízení dočasného výboru pro politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013,
- s ohledem na své usnesení ze dne 22. dubna 2004 o "budování společné budoucnosti: politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013" (1),
- s ohledem na sdělení Komise "Budování společné budoucnosti: politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013" (KOM(2004)0101),
- s ohledem na sdělení Komise "Finanční výhled na léta 2007-2013" (KOM(2004)0487),
- s ohledem na nutnost shromáždit a koordinovat názory jednotlivých dotčených výborů a vytvořit mandát pro Rozpočtový výbor k jednání s Radou o nové interinstitucionální dohodě obsahující finanční výhled;
1. rozhoduje o zřízení dočasného výboru, jehož úkolem je:
a) formulovat politické priority EP pro budoucí finanční výhled z legislativního i rozpočtového hlediska,
b) navrhnout strukturu budoucího finančního výhledu v souladu s těmito prioritami,
c) odhadnout finanční prostředky, které budou přiděleny na výdaje Evropské unie v letech 2007-2013,
d) navrhnout orientační rozdělení prostředků mezi jednotlivé okruhy finančního výhledu a v rámci těchto okruhů v souladu s prioritami a navrhovanou strukturou;
2. rozhoduje, že dočasný výbor předloží Evropskému parlamentu konečnou zprávu předtím, než Rada přijme svůj společný postoj, s cílem určit postoj Parlamentu pro vyjednávání;
3. připomíná, že konkrétními rozpočtovými a legislativními návrhy se budou zabývat příslušné výbory podle přílohy VI jednacího řádu;
4. rozhoduje, že dočasný výbor bude mít 50 členů.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0093
Žádost o zbavení Rainera Wielanda poslanecké imunity
Usnesení Evropského parlamentu o žádosti o zbavení Rainera Wielanda poslanecké imunity (2004/2174(IMM))
Evropský parlament,
- s ohledem na žádost o zbavení pana Rainera Wielanda poslanecké imunity předloženou Spolkovým ministerstvem spravedlnosti dne 17. srpna 2004 a oznámenou na plenárním zasedání dne 13. září 2004,
- poté, co byla panu Raineru Wielandovi v souladu s čl. 7 odst. 3 jednacího řádu Evropského parlamentu dána možnost být slyšen a poté, co prohlásil, že se zbavení své poslanecké imunity nebude bránit,
- s ohledem na článek 10 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství ze dne 8. dubna 1965 a čl. 6 odst. 2 Aktu ze dne 20. září 1976 o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách,
- s ohledem na rozsudky Soudního dvora Evropských společenství ze dne 12. května 1964 a ze dne 10. července 1986 [1],
- s ohledem na článek 46 základního zákona Spolkové republiky Německo,
- s ohledem na čl. 6 odst. 2 a článek 7 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A6-0059/2004);
1. se rozhodl zbavit pana Rainera Wielanda poslanecké imunity;
2. pověřuje svého předsedu, aby okamžitě předal toto rozhodnutí a zprávu výše uvedeného parlamentního výboru příslušným orgánům Spolkové republiky Německo.
[1] Viz Soudní dvůr ES, Wagner v. Fohrmann a Krier (101/63, Recueil 1964, s.
383) a Wybot v. Faure a ostatní (149/85, Recueil 1986, s.
2391).
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0094
Ověření pověřovacích listin
Rozhodnutí Evropského parlamentu o ověření pověřovacích listin (2004/2140(REG))
Evropský parlament,
- s ohledem na akt ze dne 20. září 1976 [1] o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách,
- s ohledem na články 3, 4 a 9 a přílohu I jednacího řádu,
- s ohledem na úřední sdělení výsledků voleb do Evropského parlamentu příslušnými orgány členských států,
- s ohledem na spory týkající se platnosti zvolení některých poslanců Evropského parlamentu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A6-0043/2004),
A. vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 1 a 2 aktu ze dne 20. září 1976 stanoví funkce neslučitelné s mandátem poslance Evropského parlamentu,
B. vzhledem k tomu, že podle článku 9 a přílohy I jednacího řádu jsou poslanci povinni vyplnit podrobné prohlášení o svých profesních činnostech nebo jiných placených funkcích či činnostech,
C. vzhledem k tomu, že všechny členské státy sdělily Evropskému parlamentu jména zvolených kandidátů, ale některé z nich ještě nepředaly nebo předaly se zpožděním seznam případných náhradníků spolu s jejich pořadím v souladu s výsledky hlasování podle čl. 3 odst. 2 jednacího řádu,
D. vzhledem k tomu, že v některých případech členský stát přistoupil k částečnému oznámení zvolených kandidátů a jejich pozdějšímu začlenění, což nedovolilo Evropskému parlamentu sejít se v plném složení již na svém ustavujícím zasedání,
E. vzhledem k tomu, že v některých členských státech probíhá v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy projednávání sporů týkajících se zvolení některých poslanců a že tyto postupy by mohly vést ke zrušení mandátu dotyčných poslanců,
F. vzhledem k tomu, že podle článku 12 aktu ze dne 20. září 1976 Evropský parlament rozhoduje o sporech týkajících se platnosti mandátu svých poslanců pouze v souvislosti s porušením ustanovení výše uvedeného aktu, nikoli však v případě porušení vnitrostátních volebních právních předpisů, na něž akt odkazuje,
G. vzhledem k tomu, že změny aktu ze dne 20. září 1976 provedené rozhodnutím Rady č. 2002/772/ES, Euratom ze dne 25. června 2002 a ze dne 23. září 2002 ozřejmily neadekvátnost ustanovení článků 3 a 4 jednacího řádu, zejména co se týče přijetí opatření souvisejících s ověřováním zjevné neslučitelnosti (vyplývající z článku 7 aktu ze dne 20. září 1976) s platností od ustavujícího zasedání Evropského parlamentu;
1. prohlašuje za platné mandáty poslanců Evropského parlamentu na seznamu v příloze I tohoto rozhodnutí, jejichž zvolení bylo oznámeno příslušnými vnitrostátními orgány a kteří vyplnili písemné prohlášení podle čl. 7 odst. 1 a 2 aktu ze dne 20. září 1976 a přílohy I jednacího řádu, s výhradou případných rozhodnutí příslušných orgánů členských států, ve kterých by byly volební výsledky zpochybněny;
2. prohlašuje za nepřípustné a nepodložené spory, které obdržel ohledně platnosti zvolení některých členů Evropského parlamentu, a to z důvodů vysvětlených pro každou námitku v příloze II tohoto rozhodnutí;
3. opětovně žádá příslušné vnitrostátní orgány, aby Evropskému parlamentu sdělily nejen jména zvolených kandidátů, ale rovněž jména jejich případných náhradníků spolu s jejich pořadím v souladu s výsledky hlasování;
4. vyzývá příslušné orgány členských států, aby neprodleně přistoupily k oznámení zvolených poslanců tak, aby složení Evropského parlamentu bylo úplné již od jeho ustavujícího zasedání;
5. vyzývá příslušné orgány členských států, aby neprodleně projednaly spory, které jim byly předloženy a informovaly Evropský parlament o výsledku projednání;
6. pověřuje svého předsedu, aby postoupil příslušnému výboru otázku úpravy článků 3 a 4 jednacího řádu podle pozměněného aktu ze dne 20. září 1976, rovněž s cílem zavést ustanovení, která umožní Parlamentu jednat v každém jasném případě neslučitelnosti, aby se všichni poslanci Parlamentu mohli s účinností od ustavujícího zasedání ujmout svého mandátu;
7. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí příslušným orgánům a parlamentům členských států.
[1] Úř. věst. L 278, 8.10.1976, s.
5. Akt naposledy pozměněný rozhodnutím 2002/772/ES, Euratom (Úř. věst.
L 283, 21.10.2002, s. 1.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0102
Mobilizace nástroje flexibility
Usnesení Evropského parlamentu o mobilizaci nástroje flexibility podle bodu 24 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 (KOM(2004)0402 — C6-0213/2004 — 2004/2087(ACI))
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Komise (KOM(2004)0402 - C6-0213/2004) [1],
- s ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o revizi finančního výhledu na období 2000-2006 předložený Komisí (KOM(2004)0666),
- s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a zdokonalení rozpočtového procesu [2],
- s ohledem na výsledek dohodovacího řízení s Radou ze dne 25. listopadu 2004,
- s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru a na stanovisko Výboru pro zahraniční věci (A6-0069/2004),
A. vzhledem k tomu, že EU mohutně podporuje mírový proces v Severním Irsku a prodloužila fungování programu PEACE II,
B. vzhledem k tomu, že výrazné zvýšení počtu decentralizovaných agentur v okruhu 3 finančního výhledu nebylo možné předvídat, když byl finanční výhled dne 9. května 1999 schvalován,
C. vzhledem k tomu, že v tu dobu nebylo možné předvídat ani možnou účast EU na rozsáhlém programu rekonstrukce Iráku,
D. vzhledem k tomu, že návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady předložený Komisí musel být v důsledku výsledku jednání v rámci dohodovacího řízení ze dne 25. listopadu 2004 změněn;
1. zdůrazňuje svou obnovenou podporu programu PEACE II a jeho financování; připomíná však, že úprava jednotlivých dílčích stropů v okruhu 2, původně navržená Komisí, mohla být alternativním řešením;
2. zdůrazňuje, že mobilizace nástroje flexibility ve prospěch decentralizovaných agentur v okruhu 3 poukazuje na nutnost najít systémové řešení stále rostoucích finančních potřeb těchto agentur a na nutnost sladit je s ostatními politickými prioritami v oblasti vnitřních politik;
3. zdůrazňuje, že o mobilizaci nástroje flexibility, kterou stanoví bod 24 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999, bylo rozhodnuto pro okruh 4 pátý rok za sebou, neboť potřeby na vyrovnání se s mezinárodními krizemi nelze od roku 2000 financovat v rámci původního stropu tohoto okruhu;
4. souhlasí s přiloženým rozhodnutím;
5. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení i s přílohou rozhodnutí Radě a Komisi.
[1] Dosud nezveřejněno
P5_TA(2004)0384
Schválení Evropské komise v novém složení
Usnesení Evropského parlamentu, kterým se schvaluje Komise v nové podobě
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 214 odst. 2 třetí pododstavec a článek 215 Smlouvy o ES,
- s ohledem na Akt o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie [1], a zejména na článek 45 tohoto aktu,
- s ohledem na kandidáty nominované 10 novými členskými státy na členy Komise, jimiž jsou Péter Balázs, Joe Borg, Ján Figeľ, Dalia Grybauskaitė, Danuta Hübner, Siim Kallas, Sandra Kalniete, Markos Kyprianou, Janez Potočnik a Pavel Telička,
- s ohledem na slyšení kandidátů, které pořádala Konference předsedů výborů Evropského parlamentu ve dnech 13.- 15. dubna 2004,
- s ohledem na záměr Rady jmenovat 10 nových členů Komise nejpozději do 5. května 2004, jak se uvádí v dopise Rady předsedovi Evropského parlamentu ze dne 26. února 2004,
- s ohledem na odstoupení pana Michela Barniera z funkce člena Komise, které bylo oznámeno dne 31. března 2004,
- s ohledem na to, že dne 1. dubna 2004 vláda Francouzské republiky nominovala na člena Komise pana Jacquese Barrota,
- s ohledem na odstoupení pana Pedra Solbese Miry z funkce člena Komise, které bylo oznámeno dne 17. dubna 2004,
- s ohledem na to, že dne 19. dubna 2004 Španělské království nominovalo na člena Komise pana Joaquína Almuniu,
- s ohledem na slyšení kandidátů, kteří mají nahradit pana Barniera a pana Solbese Miru, jež proběhla ve dnech 26. dubna 2004 a 27. dubna 2004,
- s ohledem na představení nové rozšířené Komise jejím předsedou dne 5. května 2004,
- s ohledem na článek 33 svého jednacího řádu,
A. bera na vědomí výsledky slyšení deseti nominovaných komisařů z nových členských zemí shrnuté v hodnotících dopisech zaslaných jednotlivými předsedy parlamentních výborů předsedovi Konference předsedů výborů a doporučení Konference předsedů výborů Konferenci předsedů,
B. připomínaje, že v souladu s postupem stanoveným ve smlouvách a v jednacím řádu Parlamentu musí být nová Komise schválena Parlamentem předtím, než se dne 1. listopadu 2004 ujme své funkce, a že se v této fázi budou konat podrobná a rozhodující slyšení v parlamentních výborech,
C. uznávaje, že Komise, v jejímž čele stojí p. Prodi, musí nadále pokračovat v plnění svých povinností v souladu s legislativním a pracovním plánem na rok 2004 a s usnesením Parlamentu ze dne 17. prosince 2003 [2] v této věci až do konce svého mandátu, avšak očekávaje, že v období po volbách nebude Komise přicházet s novými politicky významnými podněty, které by se vztahovaly k období po skončení jejího mandátu,
D. připomínaje rozhodnutí Rady ze dne 9. července 1999 [3] nepřistoupit k nahrazení odstupujících komisařů a naléhaje na členské státy a Radu, aby nenahrazovaly členy současné Komise, kteří opustí své funkce před koncem jejího funkčního období,
E. opakuje znovu svoji výzvu ve prospěch souběhu funkčních období Evropského parlamentu a Komise,
F. vyzývaje k přezkoumání postupu tak, aby se vztahoval na situace, kdy jednotliví členové opustí Komisi před koncem svých funkčních období;
1. schvaluje Komisi v její nové podobě na zbývající část jejího funkčního období do 31. října 2004;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě, Komisi a vládám členských států.
[1] Úř. věst. č.
L 236, 23.9.2003, s.33..
[2] P5_TA(2003)0585.
[3] Úř. věst. č.
L 192, 24.7.1999, s. 53.
--------------------------------------------------
Doporučení Evropské centrální banky
ze dne 16. července 2004
o požadavcích Evropské centrální banky týkajících se statistické zpravodajské povinnosti v oblasti statistiky platební bilance, statistiky investiční pozice vůči zahraničí a výkazu devizových rezerv
(ECB/2004/16)
(2004/C 292/05)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 5.1 a třetí odrážku článku 34.1 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ke splnění svých úkolů vyžaduje Evropský systém centrálních bank (ESCB) úplnou a spolehlivou statistiku platební bilance, statistiku investiční pozice vůči zahraničí a výkaz devizových rezerv, které uvádějí hlavní skutečnosti ovlivňující měnové podmínky a devizové trhy v eurozóně.
Statistické požadavky Evropské centrální banky (ECB) v této oblasti jsou zakotveny v obecných zásadách ECB/2004/15 ze dne 16. července 2004 o požadavcích Evropské centrální banky týkajících se statistické zpravodajské povinnosti v oblasti statistiky platební bilance, statistiky investiční pozice vůči zahraničí a výkazu devizových rezerv [1].
(2) První věta článku 5.1 statutu požaduje, aby ECB ve spolupráci s národními centrálními bankami pro zajištění úkolů, kterými je pověřen ESCB, shromažďovala buď od příslušných orgánů jiných než národní centrální banky, nebo přímo od hospodářských subjektů nezbytné statistické informace.
Druhá věta článku 5.1 stanoví, že za tím účelem ECB spolupracuje s orgány nebo subjekty Společenství, s příslušnými orgány členských států nebo třetích zemí a s mezinárodními organizacemi.
(3) Informace nutné ke splnění požadavků ECB v oblasti statistiky platební bilance a statistiky investiční pozice vůči zahraničí mohou shromažďovat nebo sestavovat příslušné orgány jiné než národní centrální banky.
Proto některé z úkolů, které mají být za účelem splnění těchto požadavků provedeny, vyžadují spolupráci mezi ECB nebo národními centrálními bankami a těmito příslušnými orgány v souladu s článkem 5.1 statutu.
Článek 4 nařízení Rady (ES) č. 2533/98 ze dne 23. listopadu 1998 o shromažďování statistických informací Evropskou centrální bankou [2] po členských státech požaduje, aby si samy řídily organizaci v oblasti statistiky a plně spolupracovaly s ESCB, a zajistily tak plnění povinností vyplývajících z článku 5 statutu.
(4) Pokud podle vnitrostátních pravidel a zavedených postupů zpravodajské jednotky poskytují výkazy příslušným orgánům jiným než národní centrální banky, musí tyty orgány a příslušné národní centrální banky vzájemně spolupracovat, aby zajistily plnění statistických požadavků ECB.
V Irsku shromažďuje a sestavuje potřebné informace v oblasti statistiky platební bilance a investiční pozice vůči zahraničí Central Statistics Office, přičemž v Itálii toto činí Ufficio Italiano dei Cambi.
Za účelem splnění uvedených statistických požadavků by měly Central Bank and Financial Services Authority of Ireland a Central Statistics Office i Banca d'Italia a Ufficio Italiano dei Cambi vzájemně spolupracovat.
Tato spolupráce by měla zahrnovat zavedení trvalé struktury pro přenos údajů, pokud tentýž výsledek již nezajišťují vnitrostátní právní předpisy.
Ufficio Italiano dei Cambi je podle italské vyhlášky č. 319/9 ze dne 26. srpna 1998 [3] pomocným subjektem Banca d'Italia.
(5) Jak je uvedeno v článku 4 odst. 3 obecných zásad ECB/2004/15, jsou-li zdroji statistických informací označených za důvěrné příslušné orgány jiné než národní centrální banky, použije ECB tyto informace výhradně pro plnění statistických úkolů souvisejících s ESCB, pokud zpravodajská jednotka nebo jiná právnická či fyzická osoba, subjekt nebo pobočka, které informace poskytly (za předpokladu, že tyto subjekty lze určit), výslovně neposkytly svůj souhlas s použitím těchto informací k jiným účelům.
(6) Údaje měsíční a čtvrtletní statistiky platební bilance a čtvrtletní a roční statistiky investiční pozice vůči zahraničí, které uvádějí hlavní skutečnosti ovlivňující měnové podmínky a devizové trhy v eurozóně by se měly Central Bank and Financial Services Authority of Ireland a Banca d'Italia poskytnout včas.
Za tímto účelem by požadované statistické informace měly být předávány v souladu s postupem dohodnutým s příslušnou národní centrální bankou a pokud takový postup dohodnut nebyl nejpozději třicátého pracovního dne následujícího po měsíci, ke kterému se údaje vztahují, jedná-li se o údaje měsíční platební bilance; do tří měsíců od konce čtvrtletí, ke kterému se údaje vztahují, jedná-li se o údaje čtvrtletní platební bilance a investiční pozice vůči zahraničí; a do devíti měsíců ode dne, ke kterému se údaje vztahují, jedná-li se o údaje roční investiční pozice vůči zahraničí.
(7) Centralizovaná databáze cenných papírů, která bude v budoucnosti používána pro mnoho statistických účelů (sestavování a vytváření statistik) a nestatistických účelů (ekonomické analýzy, analýzy finanční stability nebo operační analýzy), bude zpřístupněna národním centrálním bankám.
Obsah údajů bude zpřístupněn příslušným orgánům jiným než národní centrální banky za případných právních omezení.
To jim pomůže zejména při vytváření údajů požadovaných pro sestavování statistik o transakcích a pozicích eurozóny ohledně portfoliových investic.
Spojením informací z Centralizované databáze cenných papírů s údaji shromážděnými podle jednotlivých cenných papírů by mělo být zejména možné přesně sestavovat transakce a pozice týkající se cenných papírů portfoliových investic, které jsou vydány rezidenty eurozóny a které drží rezidenti v jiných zemích eurozóny.
To v konečném důsledku umožní sestavování sektorového členění týkajícího se údajů o pasivech portfoliových investic eurozóny.
(8) Je třeba zavést postup pro účinné provádění technických změn příloh tohoto doporučení za předpokladu, že takové změny nepovedou ke změně základního koncepčního rámce, ani nepříznivě neovlivní vykazovací zatížení zpravodajských jednotek v členských státech.
Při uplatňování tohoto postupu bude brán ohled na stanoviska Výboru pro statistiku ESCB.
Národní centrální banky a ostatní příslušné vnitrostátní orgány mohou navrhovat technické změny příloh tohoto doporučení prostřednictvím Výboru pro statistiku ESCB a jeho příslušné pracovní skupiny.
(9) Od přijetí doporučení ECB/2003/8 ze dne 2. května 2003 o požadavcích Evropské centrální banky týkajících se statistické zpravodajské povinnosti v oblasti statistiky platební bilance, statistiky investiční pozice vůči zahraničí a výkazu devizových rezerv [4] bylo dosaženo zřejmého pokroku, pokud se týká nových požadavků a metod shromažďování a sestavování údajů uvnitř eurozóny.
Je proto nutné nahradit doporučení ECB/2003/8 tímto doporučením,
PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto doporučení:
- "zúčastněným členským státem" se rozumí členský stát, který přijal jednotnou měnu v souladu se Smlouvou,
- má výraz "rezident" stejný význam, jaký je definován v článku 1 nařízení (ES) č. 2533/98,
- "eurozónou" se rozumí hospodářský prostor zúčastněných členských států a ECB. Území, která jsou součástí členských států eurozóny, nebo země přidružené k těmto státům jsou uvedeny v tabulce 10 přílohy III,
- "Eurosystémem" se rozumějí národní centrální banky zúčastněných členských států a ECB,
- "přeshraniční transakcí" se rozumí transakce, která zcela nebo částečně zakládá nebo splácí pohledávky či dluhy, nebo transakce, při které dochází k převodu práva k určitému předmětu mezi rezidenty eurozóny a nerezidenty eurozóny,
- "přeshraničními pozicemi" se rozumí stav finančních pohledávek a finančních závazků vůči nerezidentům eurozóny.
Přeshraniční pozice také zahrnují i) pozemky, jiná hmotná nevyrobená aktiva a jiný nemovitý majetek, pokud se fyzicky nacházejí mimo eurozónu a jsou ve vlastnictví rezidentů eurozóny nebo pokud se nacházejí uvnitř eurozóny a jsou ve vlastnictví nerezidentů eurozóny; a ii) měnové zlato a zvláštní práva čerpání ve vlastnictví rezidentů eurozóny.
Avšak v rozsahu nutném k sestavení účtu portfoliových investic a účtu výnosů z portfoliových investic v rámci statistiky platební bilance pokrývající eurozónu a k sestavení účtu portfoliových investic v rámci statistiky investiční pozice vůči zahraničí pokrývající eurozónu zahrnují výrazy "přeshraniční pozice" a "přeshraniční transakce" také pozice a transakce týkající se aktiv nebo pasiv rezidentů eurozóny vůči rezidentům ostatních členských států eurozóny,
- "rezervními aktivy" se rozumějí vysoce likvidní, obchodovatelné a bonitní pohledávky, které má Eurosystém vůči nerezidentům eurozóny a které znějí na jiné měny než euro, a současně zlato, rezervní pozice u MMF a držba zvláštních práv čerpání,
- "ostatními devizovými aktivy" se rozumějí (i) pohledávky Eurosystému vůči rezidentům eurozóny, které znějí na jiné měny než euro; a (ii) pohledávky Eurosystému vůči nerezidentům eurozóny, které znějí na jiné měny než euro, jež nesplňují kritéria likvidity, obchodovatelnosti a bonity rezervních aktiv,
- "závazky spojenými s rezervami" se rozumějí předurčené a potenciální krátkodobé čisté závazky v rámci Eurosystému, které jsou podobné rezervním aktivům a ostatním devizovým aktivům Eurosystému,
- "platební bilancí" se rozumí statistický výkaz, který uvádí přeshraniční transakce během sledovaného období, včetně příslušného členění těchto transakcí,
- "výkazem devizových rezerv" se rozumí statistický výkaz, který uvádí stavy rezervních aktiv, ostatních devizových aktiv a závazků Eurosystému spojených s rezervami k referenčnímu dni, včetně příslušného členění těchto aktiv a závazků,
- "investiční pozicí vůči zahraničí" se rozumí bilance, která uvádí stav přeshraničních finančních aktiv a pasiv k referenčnímu dni, včetně příslušného členění těchto aktiv a pasiv,
- shromažďováním údajů "podle jednotlivých cenných papírů" se rozumí shromažďování údajů členěných podle jednotlivých cenných papírů.
Článek 2
Poskytování statistických informací národním centrálním bankám
1. Pokud jsou shromažďováním statistických informací o přeshraničních transakcích a pozicích pověřeni adresáti tohoto doporučení, zajistí, aby takto shromážděné informace byly příslušné národní centrální bance poskytnuty včas.
Není-li dohodnuto jinak s příslušnou národní centrální bankou, požadované statistické informace se za tímto účelem předávají nejpozději třicátého pracovního dne následujícího po měsíci, ke kterému se údaje vztahují, jedná-li se o údaje měsíční platební bilance; do tří měsíců od konce čtvrtletí, ke kterému se údaje vztahují, jedná-li se o údaje čtvrtletní platební bilance a investiční pozice vůči zahraničí; a do devíti měsíců ode dne, ke kterému se údaje vztahují, jedná-li se o údaje roční investiční pozice vůči zahraničí.
2. Informace se poskytne v souladu se statistickými standardy a požadavky ECB ohledně statistiky platební bilance a investiční pozice vůči zahraničí, jak jsou uvedeny v přílohách I, II, III, IV, V a VII tohoto doporučení.
Aniž jsou dotčeny úkoly ECB provádět sledování uvedené v příloze VI tohoto doporučení, sledují adresáti tohoto doporučení kvalitu a spolehlivost statistických informací předávaných příslušné národní centrální bance.
Článek 3
Stálá spolupráce
Adresáti tohoto doporučení písemně stanoví spolu s příslušnou národní centrální bankou vhodné formy spolupráce, aby se zajistila stálá struktura pro předávání údajů, která splňuje statistické standardy a požadavky ECB, pokud tentýž výsledek již nezajišťují vnitrostátní právní předpisy.
Článek 4
Zjednodušený postup provádění změn
S přihlédnutím ke stanoviskům Výboru pro statistiku ESCB je Výkonná rada ECB oprávněna provádět technické změny příloh tohoto doporučení za předpokladu, že takové změny nepovedou ke změně základního koncepčního rámce, ani nepříznivě neovlivní vykazovací zatížení zpravodajských jednotek v členských státech.
Článek 5
Závěrečná ustanovení
1. Toto doporučení nahrazuje doporučení ECB/2003/8.
2. Toto doporučení je určeno Central Statistics Office
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Energie fúze"
(2004/C 302/07)
Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl dne 29. ledna 2004 podle článku 29 odstavec 2 svého jednacího řáda vypracovat iniciativní stanovisko k tomuto tématu: "Energie fúze".
Odborná skupina Doprava, energie, infrastruktury, informační společnost pověřená přípravou prací přijala své stanovisko dne 10. června 2004.
Zpravodajem byl pan Wolf.
Výbor schválil na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (schůze dne 30. června 2004) počtem 141 hlasů pro a 9 členů se zdrželo hlasování toto stanovisko.
Toto stanovisko doplňuje dřívější stanoviska Výboru v oblasti energetickopolitické a v oblasti politiky výzkumu.
Zabývá se vývojem reaktorů k využití energie fúze a jejich očekávanými pozitivními bezpečnostními a environmentálními aspekty.
Děje se tak na pozadí globální energetické otázky.
Výzkumné a vývojové práce k tomu nezbytné jsou krátce nastíněny a zhodnoceny.
Stanovisko se také týká evropské pozice při současných jednání o lokalitě ITER.
Obsah:
1. Energetická otázka
2. Jaderné štěpení a jaderná syntéza (fúze)
3. Dosavadní vývoj
4. Další cesta k fúzní elektrárně
5. Otázka lokality ITER
6. Shrnutí a doporučení
1. Energetická otázka
1.1 Využitelná energie [1] je základ našeho dnešního životního způsobu a kultury.
Teprve dostatečná disponibilita energie vedla k současnému životnímu standardu: střední délka života, zásobování potravinami, všeobecný blahobyt a prostor pro osobní rozvoj dosáhly u velkých národů směřujících k vyšším vývojovým stupňům dříve nepoznané úrovně.
Bez dostatečného zásobování energií by tyto vymoženosti byly ohroženy.
1.2 Nezbytnost spolehlivého, cenově výhodného, ekologického a trvale udržitelného zásobování využitelnou energií se nalézá v průsečíku usnesení Rady z Lisabonu, Göteborgu a Barcelony.
V souladu s tím Evropská unie sleduje v energetické politice tři úzce propojené a stejnou měrou důležité cíle, jimiž je ochrana a zlepšení (1) konkurenceschopnosti, (2) spolehlivosti zásobování energií a (3) životního prostředí, vše dohromady ve smyslu trvale udržitelného vývoje.
1.3 Výbor v několika stanoviscích konstatoval, že dosažení těchto cílů však stojí v cestě závažné překážky, a zabýval se již několikrát energetickým problémem z toho vyplývajícím, jeho různými aspekty a možnými způsoby řešení. [2].
Je nutno zde zdůraznit stanovisko Výboru k Zelené knize Komise "Kurz k evropské strategii spolehlivého zásobování energií" [3] a stanovisko k "Potřebě výzkumu vzhledem ke spolehlivému a trvale udržitelnému zásobování energií" [4].
1.4 V těchto stanoviscích již Výbor zdůraznil, že poskytování a využívání energie je spojeno s ekologickou zátěží, riziky, vyčerpáním zdrojů i problematickými zahraničněpolitickými závislostmi a nepostižitelnými jevy a že nejdůležitější opatření vedoucí ke snížení rizika dodávek energie i jiných rizik je maximálně různorodé a vyvážené využití všech druhů a forem energie, včetně veškerého úsilí o dosažení úspor a o racionální nakládání s energií.
V nich je obsažen také stručný nástin [5] výhod a nevýhod konkrétních postupů, které není možné z důvodů prostorových zde opakovat.
1.5 Žádná z opcí a technik, které mohou přispět k budoucímu zásobování energií, není technicky perfektní, zcela zbavena rušivých vlivů na životní prostředí, dostačující pro všechny potřeby a její potenciál nelze v dostatečně dlouhém časovém horizontu odhadnout.
Proto se nemůže plánovitá a odpovědná evropská energetická politika spolehnout ani na to, že může zaručit ve smyslu výše uvedených cílů dostatečné zásobování energií výhradním využitím pouze několika málo nositelů energie.
Platí to i vzhledem k nutnosti energetických úspor a racionálního využívání energie.
1.6 Dlouhodobě disponibilní, ekologické a ekonomicky kompatibilní zásobování energií tedy není zajištěno ani v Evropě, ani v globálních měřítku [6].
Klíč k možným řešením může přinést pouze další intenzivní výzkum a vývoj.
Energetický výzkum [7] je strategický prvek a nutný základ každé dlouhodobě úspěšné energetické politiky.
V citovaném stanovisku k tomu Výbor doporučil konzistentní Evropský program energetického výzkumu, z něhož jsou sice podstatné části obsaženy již v Šestém rámcovém programu výzkumu a vývoje popř. ve Výzkumném a vzdělávacím programu EURATOM, zatímco by se však příslušné náklady na výzkum a vývoj měly výrazně zvýšit.
1.7 Vedle toho Výbor upozornil na to, že výzkumy energetického problému by měly být orientovány globálněji a měly by zahrnovat podstatně delší období, protože změny v energetice probíhají jen pomalu, protože emise skleníkových plynů není regionální, ale globální problém a protože je třeba očekávat, že se problematická situace v druhé polovině tohoto století dále přiostří.
1.8 Jak omezené zdroje, tak i problematika emisí (skleníkové plyny) jsou nadto ztíženy prognózou, že se světová spotřeba energie do roku 2060 patrně zdvojnásobí nebo dokonce ztrojnásobí v důsledku růstu počtu obyvatel a potřeby méně rozvinutých zemí vyrovnat rozdíl oproti rozvinutějším zemím.
Strategie a perspektiva vývoje musí být tímto zaměřeny nad rámec tohoto cílového horizontu.
1.9 Výbor ve svém nedávném stanovisku k trvale udržitelnému využívání přírodních zdrojů znovu upozornil na to, že strategie trvale udržitelného vývoje musí zohledňovat výrazně delší časové období.
1.10 Jak již Výbor rovněž konstatoval, nevnímají však občané v dostatečné míře výše uvedená sdělení a nepřihlížejí k nim ve veřejné diskusi.
Spíše zde existuje spektrum názorů vymezené podceňováním a přeceňováním rizik a šancí.
Toto spektrum začíná názorem, že žádný energetický problém neexistuje, že dosud šlo všechno dobře a v případě potřeby budou zpřístupněna nová ložiska (protože už desetiletí existovala prognóza umírání lesa nebo se tvrdilo, že zásoby ropy a zemního plynu stačí již jen na 40 let), a sahá až k víře, že celkovou světovou spotřebu energie lze snadno pokrýt obnovitelnými energetickými zdroji, jestliže se všechny prostředky určené pro výzkum k tomuto účelu koncentrují a společnost se tomu přizpůsobí.
1.11 V důsledku toho také ještě neexistuje dostatečně jednotná globální energetická politika a dokonce na úrovni členských států Unie existující výrazné rozdíly v jejich postoji vůči energetickému problému.
2. Jaderná energie – jaderné štěpení a jaderná syntéza (fúze)
2.1 Jak štěpení velmi těžkých atomových jader, tak syntéza (fúze) velmi lehkých atomových jader jsou procesy, při nichž se uvolňuje – měřeno potřebnou přeměnou hmoty – určité množství energie, které převyšuje množství energie uvolňované při chemických procesech zhruba o faktor jednoho miliónu.
2.2 Předcházel tomu objev (kolem r. 1928), že jaderná fúze je dříve nevysvětlitelný zdroj energie slunce a většiny hvězd.
Tímto je tedy fúzní energie prostřednictvím slunečního záření zdroj energie určující také náš život – mimo jiné růst rostlin, vznik fosilních energetických zdrojů i získávání regenerativních forem energie.
2.3 Jakmile bylo poté objeveno štěpení jádra (r. 1938) a jeho potenciál jako mocného pozemního energetického zdroje také pro mírové účely, vznikl nadějný a dynamický vývoj směřující k jeho využití.
2.4 V jeho průběhu se ukázalo, že jaderným štěpením se pozoruhodně rychle dospělo k cíli, zatímco naději v prakticky neomezený pozemní zdroj energie z jaderné fúze zatím nebylo možné definitivně realizovat.
2.5 Cílem konkrétního využití obou druhů jaderné energie je (i) vyrobit elektřinu bez emisí skleníkových plynů a dále (ii) šetřit uhlovodíky (ropu a zemní plyn) důležité jako pohonné hmoty v dopravním sektoru, jejichž spalování v porovnání s uhlím produkuje méně CO2 a které se proto stále více zvažují jako zdroj k výrobě elektřiny, popř. se již k tomu využívají [8].
2.6 Fungování, provozní podmínky, environmentální a bezpečnostní aspekty, dosah a disponibilita zdrojů atd. se u procesů jaderného štěpení a jaderné fúze zásadně liší. Ve všech těchto kategoriích by byla totiž jaderná fúze koncepčně výhodnější (viz. bod 2.11 a další).
2.7 Jaderné štěpení se již po desetiletí využívá k získávání energie.
Jaderné elektrárny založené na jaderném štěpení již výrazně přispěly k eliminaci emisí skleníkových plynů (CO2) a k snížení závislostí spojených se spotřebou/importem ropy nebo zemního plynu.
Proto byla opět zahájena diskuse o jaderné energii zvláště v souvislosti s redukcí emisí CO2 a s nástroji (pobídkami/sankcemi), které jsou předpokládány pro tento účel.
Výbor ji teprve před nedávnou dobou pojednal ve vlastním stanovisku [9].
2.8 Jako palivo pro jaderné štěpení slouží izotopy [10] zvláště těžkých prvků periodické soustavy – thoria, uranu a plutonia.
Neutrony uvolňované při jaderném štěpení indukují v jádrech atomů těchto prvků nové procesy štěpení, takže může proběhnout řetězová reakce spojená s výtěžkem energie, jejíž rozsah je třeba regulovat.
Přitom vznikají radioaktivní produkty štěpení a aktinidy částečně s velmi dlouhou životností, u nichž je třeba po tisíciletí zabránit jejich průniku do biosféry.
To vyvolává obavy a vede část občanů k tomu, aby využití jaderné energie obecně odmítali.
Vedle toho vznikají současně nové štěpné látky jako plutonium (z uranu238), které podléhají kontrole jako potenciální materiál pro výrobu jaderných zbraní.
2.9 Štěpné jaderné reaktory pracují na základě principu milíře.
Zásoba jaderného paliva na několik let (v elektrárně řádově 100 tun) je při tom uzavřena v objemu reakce a regulací se navozuje potřebný počet štěpných reakcí, aby se generoval požadovaný výkon.
Přes vyspělé techniky regulace těchto procesů a zajištění bezpečnosti zvyšuje pouhé množství akumulované energie tyto obavy ještě více.
K tomu přistupuje okolnost, že vzniká značné množství zbytkového tepla, kvůli němuž je u většiny typů rektorů třeba provádět intenzivní chlazení ještě delší dobu po vypnutí reaktoru, aby se zabránilo přehřátí ochranných plášťů.
2.10 Vzhledem k takovým obavám již Výbor ve svém nedávném stanovisku [11] k tomuto problému již upozornil na to, že v oblasti techniky štěpení jádra probíhá vývoj čtvrté generace jaderných elektráren.
Vysoký standard současných zařízení v oblasti pasivní bezpečnosti v nich bude ještě dále optimalizován.
2.11 Jaderná fúze.
Měřeno potřebnou přeměnou hmoty je jaderná fúze nejúčinnější energetický proces potenciálně využitelný na zemi.
Fúzní reaktory jsou nástroje ke kontrolovanému utváření fúzních procesů a k využití uvolněné energie, a to jako kontinuálně [12] fungující elektrárny určené zejména pro oblast základního zatížení.
Jako palivo budou sloužit těžké izotopy vodíku (viz níže).
Helium, neškodný ušlechtilý plyn [13], s možností prospěšného využití je "popelem" fúzního reaktoru.
2.12 Při fúzní reakci, k níž dochází jen tehdy, jestliže partneři účastnící se reakce na sebe narážejí velmi vysokou rychlostí [14], se navíc uvolňují neutrony, které vytvářejí radioaktivitu v materiálech stěn reaktoru (a mohou změnit jejich mechanické vlastnosti).
Proto je cílem příslušného programu výzkumu a vývoje vyvinout materiály, jejichž radioaktivní toxicita [15] již po sto, nanejvýše po několika stech letech, klesne na úroveň radioaktivní toxicity uhelného popele. Tím by se, mimo jiné, vytvořila možnost pro znovupoužití značné části těchto materiálů.
Problém skladování odpadů by tak byl definitivně vyřešen.
2.13 Vědecko-technické předpoklady pro získávání fúzní energie jsou mimořádně náročné.
V podstatě jde přitom o obtížný úkol zahřátí plynu tvořeného izotopy vodíku (totiž směsí deuteria a tritia) na teploty přesahující 100 milionů stupňů (při němž se plyn přeměňuje v plazma [16]), aby na sebe narážející jádra měla dostatečně vysokou rychlost a umožnila tak požadované fúzní procesy.
Kromě toho se musí podařit zajistit po dostatečně dlouhou dobu soudržnost tohoto plazmatu a přitom vyvést vznikající fúzní energii a zajistit její využití.
2.14 Tyto procesy probíhají v pracovní komoře fúzního reaktoru, přičemž zásoba energie paliva průběžně vháněného (v elektrárně řádově několik gramů) stačí bez dalšího přísunu vždy jen na několik minut předávaného výkonu, takže nejsou možné nežádoucí výkonové rozběhy (exkurze).
Kromě toho právě skutečnost, že každá chyba vede k chlazení a k uhašení "termonukleárního" procesu hoření [17], je další inherentní bezpečnostní výhoda.
2.15 Tyto inherentní bezpečnostní aspekty, možnost drasticky snížit radioaktivní toxický odpad s dlouhou životností – přičemž štěpné produkty i zvláště nebezpečné součásti (aktinidy) s dlouhou životností se při fúzi vůbec nevyskytují – a téměř neomezená zásoba zdrojů by tak z využití fúzní energie učinily velmi atraktivní a určující součást budoucího trvale udržitelného zásobování energií a tímto způsobem by přispěly k řešení současných problémů.
2.16 V souladu s tím Výbor již v dosavadních stanoviscích upozornil na to, že výzkumné a vývojové práce zaměřené na využití fúzní energie jsou velmi důležitým prvkem budoucí energetické politiky, exemplárním úspěchem Evropské integrace, a proto je zapotřebí je v evropských rámcových programech výzkumu a vývoje, popř. ve výzkumných a vzdělávacích programech EURATOM důrazně podporovat.
3. Dosavadní vývoj
3.1 První úvahy o mírovém využití fúzní energie se objevily před necelými 50 lety.
Zatímco v některých státech byla již tehdy k dispozici technika využívající fúzní procesy pro účely zbrojení (vodíková bomba), jevil se krok k mírovému využití sice velmi slibný, avšak současně mimořádně obtížný a zdlouhavý.
3.2 Dva citáty z této doby používané dodnes to zvláště ozřejmují a charakterizují již záhy zjištěné napětí mezi velkým očekáváním a nejobtížnějšími fyzikálními a technickými problémy.
Na jedné straně řekl H.J. Bhabha ve svém zahajovacím projevu na první Ženevské konferenci k mírovému využití jaderné energie v roce 1955: "I venture to predict that a method will be found for liberating fusion energy in a controlled manner within the next two decades [18]."
Na druhé straně napsal R.F. Post v roce 1956 ve svém prvním přehledném článku [19] na téma fúze, který USA schválili k uveřejnění: "However, the technical problems to be solved seem great indeed.
When made aware of these, some physicists would not hesitate to pronounce the problem impossible of solution." [20]
3.3 Při zpětném pohledu je možné konstatovat, že mezi různými myšlenkami možné realizace, vzniklými v tehdejší době, již byly i ony koncepce takzvaného magnetického uzavření, které se mezitím ukázaly jako nejslibnější postupy pro splnění požadovaných podmínek.
Byl však nutný další náročný vědecko-technický vývoj provázený překážkami a dílčími neúspěchy a optimalizace, než bylo možné dospět k tomuto poznatku.
Přitom se jedná o TOKAMAK (ruská zkratka pro toroidální [21] magnetickou komoru) a o STELARÁTOR.
Oba postupy jsou varianty společné základní koncepce, koncepce založené na uzavření horkého plazmatu za požadovaných podmínek pomocí vhodně strukturovaných kruhovitých magnetických polí.
3.4 Průkopnickou roli přitom měl společný evropský projekt JET (Joint European Torus), jehož technický návrh [22] byl k dispozici přibližně o dvacet let později [23].
V průběhu experimentální fáze projektu JET bylo nejen poprvé skutečně dosaženo potřebných teplot plazmatu, ale v devadesátých letech – na bázi využití fúzního procesu deuteria s tritiem – bylo kontrolovaným způsobem uvolněno relevantní množství (zhruba 20 megajoulů na experimentální běh) fúzní energie.
Tím se již podařilo generovat z plazmatu cestou fúzních procesů krátkodobě téměř takový výkon, jenž je zapotřebí pro účely jeho ohřevu.
3.5 Tohoto úspěchu bylo možné dosáhnout spojením všech sil na úrovni výzkumného programu Fúze Evropského společenství realizovaného v rámci programu EURATOM.
V této síti se sešly různé laboratoře členských států, sdružené v programu EURATOM, disponující pokusným zařízením a našly zde společnou identitu v rámci příspěvků založených na dělbě práce a účasti v programu JET.
Evropský výzkumný prostor zde byl již v rané fázi naplněn a projevila se jeho výkonnost.
3.6 Tím bylo tedy úspěšně dosaženo první rozhodující etapy celosvětového fúzního výzkumu a byl demonstrován fyzikální princip vytvoření a magnetického uzavření fúzních plazmatů.
3.7 Určující pro tento pokrok byla nadto příkladná globální kooperace, mimo jiné také koordinovaná organizacemi jako IAEA (Mezinárodní agentura pro atomovou energii) a IEA (Mezinárodní energetická agentura).
Rozhodující byl především příspěvek evropského výzkumu.
V průběhu usilovné práce s cílem dohnat náskok zejména USA dnes zaujímá uznávané místo v čele mezinárodního výzkumu.
3.8 Z iniciativy prezidentů Gorbačova a Reagana, od níž již uplynulo 17 let, později také prezidenta Mitteranda, vzešel plán ITER [24], plán vývoje prvního testovacího reaktoru s pozitivní výkonovou bilancí plazmatu (tj. z plazmatu se na základě fúzních procesů uvolňuje výrazně větší množství energie, než se do něho vkládá) jako společného celosvětového projektu, jeho případné společné výstavby a provozování.
ITER má v dimenzi, která je pro elektrárnu relevantní, ukázat, že je po stránce technické a vědecké možné uvolnit využitelnou energii jadernou fúzí pomocí hořícího plazmatu.
3.9 "Hořením" (nazývaným také "termonukleární hoření") se rozumí onen stav, při němž energie uvolněná fúzními procesy (přesněji: energie nesená vzniklými heliovými jádry) výrazně přispívá k udržení potřebné extrémně vysoké teploty plazmatu.
Dosavadní experimentální nálezy ukázaly, že toho lze dosáhnout teprve pomocí aparatur dostatečné velikosti, tj. velikosti podobné elektrárně.
To vedlo ke stanovení dimenze reaktoru ITER.
3.10 Tím se program nachází v přechodné fázi mezi výzkumem a vývojem, přičemž nelze provést přesné oddělení obou těchto pojmů.
K dosažení cílů projektu ITER je totiž třeba na jedné straně definitivně prozkoumat ony fyzikální otázky, které jsou přístupné pouze na základě vysokoteplotního plazmatu [25] hořícího delší dobu.
Na druhé straně jsou zapotřebí technické konstrukční komponenty (jako např. velmi velké supravodivé magnety, pracovní komora rezistentní vůči plazmatu, agregáty k ohřevu plazmatu atd.) v takové podobě, v jaké budou později potřeba s podobnými specifikacemi a v podobné konstrukční velikosti pro fungující energetický reaktor.
Toto je tedy první krok směřující z úrovně fyziky na úroveň technického zařízení elektrárny.
3.11 Výsledky projektových prací, realizovaných v souvislosti s ITER v celosvětovém měřítku, jsou k dispozici v podobě dat určujících dimenzování reaktoru, obsáhlých stavebních podkladů i jako prototypy a testované modelové komponenty.
Zakládají se na zkušenostech a extrapolaci všech dosavadních experimentů, v jejichž čele stojí evropský projekt JET jako vlajková loď nejen evropského, ale dokonce celosvětového programu v oblasti jaderné fúze.
3.12 Lineární rozměry reaktoru ITER (středně velký průměr prstence plazmatu 12 metrů, objem pracovní komory zhruba 1000 m3) jsou tímto přibližně dvakrát tak velké jako rozměry JET.
V reaktoru ITER se má vyrobit – při desetinásobném zesílení výkonu [26] – zhruba 500 MW energie vzniklé z jaderné fúze nejprve během hoření po dobu minimálně 8 minut (při redukovaném zesílení výkonu během hoření převážně o neomezené délce).
3.13 Rozpočet stavebních nákladů reaktoru ITER je zhruba 5 mld. eur [27].
3.13.1 Při výstavbě reaktoru ITER by hlavní díl těchto nákladů připadl firmám, které získaly zakázku na výrobu a montáž různých konstrukčních komponent pokusného zařízení.
Podstatný podíl Evropy na výstavbě reaktoru ITER by proto přinesl evropskému průmysl zisk v podobě inovačního potenciálu a obecného technického know-how a tím by sloužil cílům formulovaným v Lisabonské strategii.
3.13.2 Již v minulosti byly průmyslovému sektoru na prospěch různé spin-offs fúzního programu [28].
Lze očekávat, že se tento důležitý vedlejší efekt dostaví při výstavbě reaktoru ITER ve zvláště vysoké míře.
3.13.3 V průběhu výstavby reaktoru ITER by se evropské výdaje potřebné pro celkový program fúze (tj. výdaje Společenství a členských států) pohybovaly pod hranicí 0,2 % nákladů spojených s konečnou spotřebou energie v Evropě.
3.14 V rámci partnerství ITER započatého zpočátku za účasti EU, Japonska, Ruska a USA, z něhož v průběhu dalšího proměnlivého vývoje [29] USA asi před pěti lety vystoupily, zatímco Čína a Korea se připojily a USA zároveňv roce 2003 svou účast obnovily, bylo možné rozložit nejen projektové náklady na bedra všech velkých partnerů mezinárodního energetického výzkumu, ale také zajistit, aby v projektu byly zohledněny výsledky disponibilní v celosvětovém měřítku.
3.15 Tím byl zdůrazněn význam záměru jako globálního projektu k řešení globálního problému.
3.16 Společné vybudování a činnost ITER by pro všechny dotyčné partnerské země (viz také kapitola 5) rovněž znamenaly podstatný nárůst znalostí a technických dovedností, a to nejen pokud jde o tento nový druh energetického systému, ale také pokud jde o celkovou inovaci špičkových technologií.
3.17 Ve vývoji techniky by bylo naprosté novum, kdyby zařízení sledující cíle reaktoru ITER bylo vybudováno celosvětově pouze jednou, kdyby se tedy při tomto kroku upustilo od vývoje popř. vyzkoušení konkurujících si variant na stejném stupni vývoje – jako tomu již bylo např. u vývojových projektů v oblasti letectví, astronautiky nebo štěpných reaktorů.
3.18 Pokud by se z úsporných důvodů od toho upustilo, musel by být tento krok kompenzován mimořádně úderným doprovodným programem, v němž by byl také prostor pro inovativní myšlenky a koncepční varianty [30] snižující vývojové riziko, které by však bylo třeba prozkoumat nejprve ve zmenšeném měřítku a které by důsledku toho byly spojeny s nižšími náklady.
4. Další cesta k fúzní elektrárně
4.1 Akumulované výsledky reaktoru ITER očekávané zhruba 20 let po zahájení výstavby mají přinést základní data týkající se dimenzování a výstavby první fúzní demonstrační elektrárny DEMO dodávající elektrickou energii.
Výstavba elektrárny DEMO by tudíž mohla začít zhruba za 20 až 25 let.
4.2 Z nynějšího pohledu by mělo být možné vytvořit koncepci fúzních elektráren, které se budou vyznačovat těmito vlastnostmi:
- Zajištění elektrické energie v oblasti základního zatížení a při velikostech bloku srovnatelných s dnešními elektrárnami.
Tím také možnost výroby vodíku.
- Hodinová potřeba paliva [31] např. bloku 1 GW [32](elektrické napětí): cca 14 g těžkého vodíku (deuterium) < jako součást přibližně 420 kg přirozené vody a asi 21 g supertěžkého vodíku (tritia), < vyprodukovaného množením z cca 42 g6 6-Li jako součásti přibližně 570 g přirozeného lithia.
- Zásoby paliva jsou globálně rozšířené a dostačují daleko za rámec historických časových etap [33].
- Hodinová produkce popela takového bloku: cca 56 g helia [34].
- Interní koloběh [35] radioaktivního tritia (12,5 let poločas rozpadu) vyprodukovaného množením v množivém plášti (blanket) pracovní komory z lithia.
- Radioaktivita materiálů pracovní komory vytvořená neutrony, jejich radioaktivní toxicita klesne po stu až několika stech let podle volby materiálů na úroveň radioaktivní toxicity uhelného popela.
- Žádné riziko nekontrolované výkonové exkurze.
Palivo je – podobně jako v plynovém hořáku – vstřikováno zvenku a stačí po vypnutí pouze na jednu fázi hoření o délce několika minut.
- Žádné scénáře havárií, při nichž by se uvolnilo tolik radioaktivity (prach, tritium, atd.), že by byla nutná evakuační opatření mimo areál provozu.
- Kvůli inherentním bezpečnostním vlastnostem a nízké hladině snadno uvolnitelných radiotoxických látek také relativně omezené škodlivé následky v případě teroristických útoků.
- Velikost objektu (prostorová velikost) odpovídá dnešním elektrárnám.
- Nákladová struktura podobná současným jaderným elektrárnám: náklady vyplývají hlavně z investičních nákladů na výstavbu zařízení, zatímco náklady spojené se zajištěním paliva prakticky nehrají roli.
4.3 Pro vývoj elektrárny DEMO je vedle centrálních otázek, jako je výtěžek energie a procesy limitující dobu hoření, které mají být zkoumány a demonstrovány již na reaktoru ITER, a vedle náročných postupů, které jsou k tomuto účelu již k dispozici, popř. musí být dále vyvíjeny, třeba pokračovat a dále intenzifikovat také jiné důležité technické vývojové práce.
4.4 Tyto se týkají zvláště interního palivového cyklu (produkce tritia a jeho zpracování), získávání energie, stabilita materiálů vystavených zátěži plazmatu (interakce plazma – stěna) a ostřelování neutrony, technika oprav, zdokonalení dálkového ovládání a technik k prodloužení doby spalování až na plynulý proces spalování.
Zvláště důležitým úkolem je také vývoj vhodných nízkoaktivovatelných strukturních materiálů nebo jen aktivovaných materiálů s krátkou životností, který je třeba intenzivně provádět na základě dlouhodobého zkoušení a validace.
4.5 Bylo by ovšem omylem věřit, že elektrárnou DEMO budou ukončeny úkoly v oblasti výzkumu a vývoje.
Historie techniky ukazuje, že intenzivní výzkum a vývoj započal mnohdy dokonce teprve tehdy, když existoval již první prototyp.
4.5.1 Historie techniky také ukazuje, že první prototypy nové technologie byly často ještě nedostatečně optimalizované hrubé přístroje v porovnání s elegantními stroji, které z nich postupně vznikly.
4.5.2 Dnešní optimalizace Dieselova motoru probíhala téměř 100 let po jeho objevu.
Také fúzní elektrárny musí být zlepšovány, optimalizovány a přizpůsobovány následně existujícím požadavkům.
5. Otázka lokality reaktoru ITER
5.1 V současné době existuje spor vedený na nejvyšší politické úrovni o lokalitu pro vybudování reaktoru ITER– Cadarache [36] pro Evropu a Rokkasho-Mura [37] pro Japonsko, na jehož výsledku závisí jak finanční účast různých partnerů, tak i podoba potřebného doprovodného programu.
5.2 Před obnovením účasti USA v programu a vstupem Číny a Koreje do partnerství ITER nebyly z realistických důvodů téměř pochyby o tom, že lokalita pro reaktor ITER připadne Evropě, protože by se tím také nejlépe zajistilo, že ITER – podobně jako JET – bude završen úspěchem.
5.3 Nyní však vznikla nová situace tím, že USA a Korea se v současné době angažují ve prospěch lokality Rokkasho-Mura v Japonsku přes jasné a akceptované technické výhody, které skýtá lokalita Cadarache.
Rozhodnutím o lokalitě v tomto smyslu by Evropa ztratila své vedoucí postavení a zřekla by se plodů dosavadních investic a prací se všemi důsledky, které z toho vyplývají pro výzkum a průmysl.
5.4 Výbor v souladu s tím oceňuje, vítá a podporuje rozhodnutí Evropské rady ze dne 25./26.března 2004, v němž se potvrzuje, že Rada jednomyslně potvrzuje evropskou nabídku pro projekt ITER a vyzývá Komisi, aby urychlila příslušná jednání s cílem zahájení projektu co nejdříve v evropské lokalitě ucházející se o výstavbu.
6. Shrnutí a doporučení Výboru
6.1 Výbor sdílí názor Komise, že mírové využití fúzní energie skrývá potenciál pro velmi významný příspěvek k dlouhodobému řešení energetického zásobováníve smyslu trvale udržitelného vývoje, příznivého vlivu na životní prostředí a konkurenceschopnosti.
6.1.1 Důvodem proto jsou potencionální přednosti této technologie budoucnosti, mezi nimiž:
- Zásoby paliv jako těžký vodík a lithium jsou nevyčerpatelné, pokud to bereme z časového hlediska.
- Nevznikají ani škodlivé plyny pro ovzduší, ani radioaktivní látky či aktinidy.
- Inherentní ochranné vlastnosti zabraňují eventuélním nekontrolovatelnýn únikům proudu [38]
- Radioaktivita materiálů hořící komory může klesnout již po sto, nanejvýše po několika stech letech, na úroveň radioaktivní toxicity uhelného popele. Tím pádem je i vyřešen problém skladování odpadů.
- Vzhledem k výše uvedeným vlastnostem a nízké hladině snadno uvolnitelných radiotoxických látek by byly relativně omezené škodlivé následky v případě teroristických útoků.
6.1.2 Potenciál fúzní energie doplňuje zvláště potenciál obnovitelných zdrojů energie, má však oproti větrné a solární energii tu výhodu, že není časově závislý na klimatických podmínkách a ročním či denním období.
Toto platí i vzhledem k poměru mezi centrálními a decentrálními systémy přizpůsobenými požadavkům.
6.1.3 Proto se již Výbor v několika stanoviscích [39] vyslovil pro důraznou a intenzivnější podporu programu výzkumu a vývoje fúzní energie.
6.2 Výbor s uspokojením konstatuje, že na základě vedoucí postavení evropského programu jaderné fúze a jeho společného experimentu JET bylo úspěšně dosaženo první rozhodující etapy celosvětového výzkumu v oblasti jaderné fúze, totiž demonstrace fyzikálního principu uvolňování energie jadernou fúzí.
Tím byla vytvořena báze pro pokusný reaktor ITER, v němž má být poprvé vytvořeno a zkoumáno hořící plazma, jež vydá výrazně více energie v porovnání s tím množstvím, které do něj muselo být vloženo.
6.3 V souladu s tím vedly dlouholeté práce v oblasti výzkumu a vývoje a k tomu nezbytné investice v rámci celosvětové kooperace k tomu, že projektové práce a politická opatření nezbytná pro výstavbu a provoz testovacího reaktoru ITER, jehož dimenze se již blíží dimenzi elektrárny, dospěly do fáze rozhodování.
6.4 Výbor zdůrazňuje průkopnický a určující příspěvek Evropského programu jaderné fúze, bez něhož by dnes projekt ITER neexistoval.
6.5 Výsledky projektu ITER mají poskytnout základní data týkající se dimenzování a výstavby první demonstrační fúzní elektrárny DEMO dodávající elektrický proud.
Výstavba elektrárny DEMO by tím mohla začít asi za 20 až 25 let.
6.6 Výbor podporuje Komisi v jejím úsilí připravit Evropu ve strategickém ohledu na to, aby mohla ve fázi komerčního využití zaujmout silnou pozici, a v souladu s tím ve zvýšené míře již dnes zaměřila části výzkumného programu jaderné fúze na práce přesahující rámec reaktoru ITER a řešící otázky elektrárny DEMO.
6.7 Pro vývoj elektrárny DEMO jsou nutné odpovědi na centrální otázky, která mají být zkoumány a demonstrovány již v rámci reaktoru ITER, zapotřebí je však i další pokrok související s jinými důležitými úkoly: příkladem jsou optimalizace magnetové konfigurace, vývoj materiálů (např. zlepšení při erozi indukované plazmatem, poškození neutrony, doba odeznívání indukované radioaktivity), palivový cyklus, vyvedení energie, pohon proudu v plazmatu a řízení jeho interní distribuce, účinnost a spolehlivost komponent.
6.7.1 Výbor poukazuje na to, že takové další pokroky jsou dosažitelné pouze na základě široce založeného evropského doprovodného programu výzkumu a vývoje, do něhož se zapojí členské státy a který si vyžádá síť fyzikálních, zvláště také technických experimentů, a zajištění velkých zařízení, která musí být k dispozici jako podpora a doplnění k ITER.
6.8 Výbor pokládá za mimořádně důležité udržet současný dynamický vývoj a důrazně, angažovaně a vkladem nezbytných prostředků čelit výzvám takového náročného vědecko-technického cíle mimořádně důležitého pro dlouhodobé zajištění energie.
Je to také závažný závazek k splnění strategie z Lisabonu a Göteborgu.
6.8.1 K tomu je zapotřebí, aby energetickému výzkumu celkově, zde však především programu jaderné fúze byly v rámci budoucího Sedmého rámcového programu výzkumu a vývoje plus programu EURATOM přiděleny prostředky, které jsou nutné pro dosažení dalšího úspěchu, aby v důsledku toho byly poskytnuty ve zvýšeném objemu a aby byly vyčerpány jiné možnosti financování ITER.
6.8.2 K tomu je zapotřebí učinit preventivní opatření pro vytvoření dostatečné personální základny expertů v oblasti fyziky a techniky, aby byl dostatečný počet evropských expertů k dispozici pro účely provozu reaktoru ITER a vývoje elektrárny DEMO.
Výbor k tomu poukazuje také na své nedávné stanovisko [40] k tomuto speciálnímu tématu.
6.8.3 K tomu je zapotřebí, aby v síti zůstaly zapojeny vysoké školy a výzkumná centra; jednak aby zajišťovaly přípravu vědeckého a technického dorostu a předávaly mu nezbytné speciální vědomosti, jednak aby se podílely na řešení nadcházejících úkolů souvisejících s expertizou a vybavením a konečně aby fungovali jako spojovací článek s občanskou společností.
6.8.4 Jako zvláště důležitý úkol je k tomu konečně zapotřebí zavčas propagovat a zajistit stále potřebnější angažovanost evropského průmyslu v oblasti vědecko-technického špičkového vývoje.
Zatímco se evropský průmysl v dosavadním programu jaderné fúze ujal hlavně funkce související s vývojem a dodávkami vysoce specializovaných a maximálně náročných dílčích komponent, - přičemž je rovněž třeba tento fundus zkušeností udržet a zachovat - měl by v průběhu blížící se aplikace fúzních rektorů postupně vrůst do odpovědnější a spoluurčující role.
6.8.5 Předpokládaný značný objem investičních prostředků plynoucích průmyslovému sektoru na výstavbu reaktoru ITER a vývoj elektrárny DEMO posílí jednak ekonomiku, jednak zvýší – což je ještě důležitější - kompetenci a inovace v nejnáročnější technické oblasti, která nebyla dosud prozkoumána.
Toto již bylo zřejmé z různorodých spin-offs dosavadního programu jaderné fúze.
6.9 Evropa stojí v mezinárodním měřítku před několikerou výzvou: je třeba na jedné straně obhájit vedoucí roli ve výzkumu jaderné fúze nejen vůči silnému výkonu výzkumu USA, ale také vůči zvyšujícímu se potenciálu třech asijských [41] partnerů ITER.
Na druhé straně je však třeba udržet a rozšiřovat dosavadní bezpříkladnou mezinárodní spolupráci v optimální podobě.
6.10 V souladu s tím Výbor podporuje Komisi v jejím záměru přijmout tuto výzvu.
Apeluje na Radu, Parlament a členské státy, aby se připojily a nepustily z ruky prioritní postavení Evropy v této důležité oblasti budoucnosti.
Zde však existují problémy.
6.11 Před obnovením účasti USA a vstupem Číny a Koreje do partnerství ITER neexistovaly z realistických důvodů téměř pochyby o tom, že lokalita pro reaktor ITER připadne Evropě také proto, aby se tímto optimálně zajistilo, že projekt ITER – stejně jako JET – bude úspěšný.
6.12 Nyní však vznikla nová situace tím, že se USA a Korea v současné době angažují ve prospěch lokality Rokkasho-Mura v Japonsku, a to přes jasné a dosud akceptované technické výhody lokality Cadarache.
Rozhodnutím o lokalitě v tomto smyslu by Evropa ztratila své vedoucí postavení a zřekla by se plodů dosavadních investic a prací se všemi důsledky, které z toho vyplývají pro výzkum a průmysl.
6.13 Výbor v souladu s tím oceňuje, vítá a podporuje rozhodnutí Evropské rady ze dne 25./26.března 2004, v němž se potvrzuje, že Rada jednomyslně potvrzuje evropskou nabídku pro projekt ITER a vyzývá Komisi, aby urychlila příslušná jednání s cílem zahájení projektu co nejdříve v evropské lokalitě ucházející se o výstavbu.
6.14 V souhrnném a akcentovaném vyjádření apeluje Výbor na Radu, Parlament a Komisi, aby byla učiněna opatření k vyčerpání skutečně všech možností a v případě nutnosti k vývoji nových strukturních koncepcí mezinárodní spolupráce, aby bylo možné reaktor ITER vzhledem k jeho klíčové strategické roli při vývoji důležitého trvale udržitelného energetického zdroje v každém případě vybudovat v Evropě.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k "Průmyslové změny a hospodářská, sociální a územní soudržnost"
(2004/C 302/11)
Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) rozhodl 29. ledna 2004 v souladu s článkem 29, odstavcem 2 svého vnitřního řádu o vypracování iniciativního stanoviska k problematice "Průmyslové změny a hospodářská, sociální a územní soudržnost".
Přípravou prací výboru na dané téma byla pověřena Poradní komise pro průmyslové změny (PKPZ), která své stanovisko schválila 7. června 2004 (zpravodaj: p.
LEIRIÃO a druhý zpravodaj: p. CUÉ).
Při svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (schůze dne 30. června 2004), schválil Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko.počtem 155 hlasů pro a 13 členů se zdrželo hlasování:
Souhrn
Cílem tohoto stanoviska je prozkoumat, zda mají nástroje na podporu hospodářské, sociální a územní soudržnosti vhodnou podobu a zda existují předpoklady pro vytvoření příznivého prostředí pro podnikání tak, aby mohlo docházet k průmyslovým změnám a zároveň byla zachována konkurenceschopnost podniků.
Kapitola se závěry a doporučeními obsahuje 17 bodů, což ukazuje, že naše analýza skutečně prokázala potřebu zlepšit politiky, nástroje, kritéria způsobilosti regionů pro přijetí pomoci z evropských fondů, zavádění dobré praxe a hledání synergií mezi politikami a nástroji. Dále je nutné zlepšit celkovou koordinaci při realizaci strukturálních strategií EU, mezi něž patří Lisabonská strategie a strategie související se strukturálními reformami a udržitelným rozvojem.
Argumentace se opírá o následující oblasti, které se zároveň prolínají jednotlivými kapitolami stanoviska:
- Regionální rozvoj jako prvek regulující globalizaci pomocí zakládání tzv. hroznů ("clusters") na regionální úrovni; "hrozny" jsou účinným prostředkem k přitáhnutí a udržení podniků.
- Sociální zodpovědnost podniků a zavádění tzv. dobré praxe v rámci preventivního přístupu a předcházení změnám.
- Vyjednávání a sociální dialog v podnicích umožňující, že se k restrukturalizaci bude přistupovat sociálně zodpovědným způsobem a s kladným postojem státní správy, podniků a zaměstnanců ve snaze nalézt dobrá řešení pro podniky, pracovníky i celá společenství a vytvořit rovnováhu mezi sociálním a ekonomickým aspektem.
- Akce v partnerství s podnikateli, sociálními partnery, občanskou společností (univerzity, výzkumná a inovační centra, sdružení atd.) a místními úřady tak, aby byly vytvořeny podmínky pro růst produktivity.
- Návrh vytvořit kategorii "zvýhodněnějšího regionu"; takto by se označovaly regiony s vysokou úrovní sociální soudržnosti a zaměstnanosti, které náhle ztrácejí sílu kvůli přemisťování podniků jinam a kvůli neexistenci alternativních ekonomických činností, které by v těchto regionech udržely pracovní místa. Takové regiony budou získávat finanční pomoc specificky zaměřenou na obnovu hospodářské sítě.
Úvod
EHSV ve svém iniciativním stanovisku nazvaném "Průmyslové změny v Evropě – zhodnocení a perspektivy, komplexní přístup" [1] prohlásil, že budoucí práce PKPZ by se měly zaměřit na: "…podporu rámce a podmínek, které umožní takový průběh průmyslových změn, jenž bude v souladu s požadavky na konkurenceschopnost podniků a zároveň s hospodářskou, sociální a územní soudržností", čímž vytvořil základy pro působení komise a definoval pole a rámec její působnosti jakož i témata, jimiž by se při tvorbě svých stanovisek měla zabývat.
Do tohoto kontextu zapadá i rozhodnutí o vyhotovení tohoto iniciativního stanoviska k problematice "Průmyslové změny a hospodářská, sociální a územní soudržnost".
1. Definice
Pojem "průmyslové změny" označuje "normální a nepřetržitý vývojový proces v průmyslovém odvětví, které chce proaktivně zareagovat na dynamický pohyb svého ekonomického okolí ve snaze udržet si konkurenceschopnost a otevřít nové možnosti růstu" [2]. Pojem "restrukturalizace" označuje "zvláštní formu průmyslové změny, která obvykle spočívá v mimořádné a dočasné proceduře přizpůsobení se (často nuceného) specifickým ekonomickým podmínkám ve snaze obnovit konkurenceschopnost, což s sebou nese přerušování pracovní činnosti [3]".
Pojem "předcházení" je klíčový pro správné řízení změn, neboť předcházení umožňuje vyhnout se problematické restrukturalizaci.
Předcházením se rozumí proces studií a předvídání budoucích podmínek hospodářské soutěže a požadavků trhu, díky čemuž je možné naplánovat adaptaci na vhodný okamžik a minimalizovat sociální problémy a potíže s produktivitou podniku.
1.2 Pojem globalizace můžeme definovat jako hledání takového scénáře, který násobí a usnadňuje obchodní vztahy mezi zeměmi, čímž přispívá k odstranění obchodních překážek mezi těmito zeměmi, ke snížení (zrušení) dovozních cel a k posílení mezinárodních uskupení (např. EU či Mercosur).
V rámci tohoto procesu vlády jednotlivých zemí nabízejí zahraničním podnikům pobídky k usazení se na jejich území a poskytují prostředky umožňující dát veškeré obchodní činnosti mezinárodní rozměr.
Globalizace rovněž vyžaduje ustavení a dodržování základních společných pravidel platných na celém světě.
1.3 Smyslem politiky hospodářské, sociální a územní soudržnosti je snížit hospodářské a sociální nerovnosti mezi členskými státy a mezi regiony, urychlit růst a podpořit udržitelnější rozvoj tím, že se regionům v nejnepříznivější situaci pomáhá přizpůsobit se potřebám znalostní ekonomiky tak, aby všechny regiony mohly konkrétně plnit cíle Lisabonské strategie.
Konkrétně se tato politika musí projevit v oblasti infrastruktury, životního prostředí, podnikavosti, příjmu na obyvatele, přístupu k zaměstnanosti a sociálnímu zabezpečení a v neposlední řadě v boji proti sociálnímu vyloučení, v přístupu k novým informačním technologiím, ve školství a v celoživotním vzdělávání, v lepší veřejné správě a v posílení kapacity hospodářských a sociálních subjektů.
1.4 Nejvhodnější definicí pojmu "cluster" ("hrozen") je definice, kterou uvedl Michael PORTER (profesor na Harvard business school) ve své knize nazvané "The competitive advantage of nations" (Konkurenční výhoda národů), tj. "skupina vzájemně propojených podniků a přidružených geograficky blízkých institucí (univerzity, státní organizace nebo obchodní sdružení) v určité oblasti, mezi nimiž existuje vztah hospodářské soutěže a spolupráce".
2. Účinky globalizace a nevyhnutelnost průmyslových změn
2.1 Celá evropská společnost připouští, že průmyslové změny jsou nevyhnutelným důsledkem globalizace a neustálých proměn světového hospodářství. Průmyslové změny souvisejí s rychlou a hlubokou proměnou trhů a chování, s rostoucí technickou náročností a s vysokým stupněm podílu spotřebitelů na koncepci a prodeji zboží, výrobků a služeb.
2.2 Globalizace je hybnou silou světové hospodářské soutěže na trhu práce a trhu produktivity.
Nadnárodní společnosti se snaží přesměrovat investice do zemí, kde jsou nižší náklady na pracovní sílu a kde mají přímý přístup na trhy a k technologickým možnostem.
2.3 Rozmach hospodářské soutěže, stárnutí obyvatelstva, požadavky a vyspělost spotřebitelů vytvářejí a budou vytvářet situaci, od níž lze očekávat velké napětí a závažné problémy.
2.4 Evropská unie může tomuto napětí a problémům rozhodně čelit tak, že přijme opatření, která zabrání vymizení průmyslu z Evropy, tj. zamezí tomu, aby současně došlo k následujícím třem procesům:
- přemisťování podniků [4];
- propad zaměstnanosti a výroby a
- propad obchodní bilance.
Dá se říci, že tyto tři jevy se zatím neprojevují současně, ovšem k propadu zaměstnanosti a obchodní bilance skutečně dochází.
2.5 EU může na tyto jevy úspěšně zareagovat pouze za předpokladu, že reviduje průmyslovou politiku tak, aby tato politika byla více proaktivní, komplexnější a zcela transparentní z hlediska specifických a kumulativních účinků všech rozhodnutí, která se týkají nákladové struktury a efektivity evropského průmyslu. To platí jak pro horizontální aspekty, tak pro konkrétní průmyslová odvětví (např. oceli či textilu). Dále je třeba mít neustále na paměti rozšíření EU na 25 zemí.
3. Regionální rozvoj jako prvek regulující globalizaci, "clusters"
3.1 Paradoxem naší doby je přetrvávání nerovností přesto, že vědeckotechnický pokrok by měl všem zajistit dostatečnou obživu. Navíc se ukazuje, že "nové světové hospodářství" spočívající na neregulované hospodářské soutěži s sebou nese velké riziko dalšího prohloubení těchto nerovností.
V této souvislosti je regionální rozvoj nezbytným nástrojem regulace samotné globalizace, neboť znamená vzájemné sbližování se osob tak, aby měly snazší přístup ke zboží, službám a příležitostem.
3.2 Rozvoj musí přijít za lidmi, ať žijí kdekoli. Nelze se bezstarostně hájit předpokladem, že mobilita, díky níž mohou někteří lidé jít za rozvojem, platí pro všechny. Vždyť právě lidé v nejméně příznivé situaci mají obvykle nejmenší možnosti se přemisťovat.
Regiony musí definovat své ambice v oblasti průmyslových změn a restrukturalizací, definovat potřebné investice a nutnou spolupráci mezi veřejným a soukromým sektorem, se zvláštním zaměřením na infrastrukturu související se školstvím a odborným vzděláváním.
3.3 EHSV se domnívá, že vznik regionálních hroznů ("clusters") by mohl být nejefektivnější cestou, jak přitáhnout podniky a udržet si je, a že je tudíž důležitým faktorem regionální konkurenceschopnosti, hybnou silou hospodářské, sociální a ekonomické soudržnosti a prevencí negativních ekonomických, sociálních a územních dopadů, které by mohly vyvolat průmyslové změny a restrukturalizace.
Mezi faktory, díky nimž by se hrozny ("clusters") mohly stát systémem napomáhajícím udržení podniků a zachování možností daného území, lze zařadit následující:
- posílení a zlepšení spolupráce mezi podniky;
- příležitosti ke zlepšení technologických schopností díky existenci výzkumných a vývojových institucí v rámci procesu sdružování do "hroznů" (např. automobilový "hrozen");
- vybudování síťových vztahů mezi odběrateli, subdodavateli a dodavateli, které vedou k vytvoření a rozvoji užších vazeb mezi socioekonomickými subjekty a zvláště mezi územími;
- začlenění podniků do nadnárodních sítí umožňujících přístup na nové trhy a
- rozvoj zkušeností s mobilitou pracovníků uvnitř "hroznu".
3.4 Vzhledem k tomu, že v dnešním hospodářství jsou podniky vzájemně provázané v rámci celosvětové hospodářské soutěže, usidlují se a přemisťují výrobu do "hroznů", které mají nějaký vztah k jejich činnosti a z jejichž komparativních výhod mohou těžit. Tyto komparativní výhody spočívají v generických faktorech, mezi něž patří úroveň kvalifikace aktivního obyvatelstva, kvalita správy věcí veřejných, územní infrastruktury, místní nebo regionální úroveň inovací a rozvoje a obecně kvalita života na daném území (sem může patřit např. potřeba veřejné pomoci s rekultivací opuštěných průmyslových zón).
Regionální "hrozny" mohou být významným faktorem zlepšování hospodářské, sociální a územní soudržnosti a motivem k usídlení podniků v rozvíjejících se regionech za předpokladu, že na úrovni EU a národních vlád budou financovány programy na podporu usidlování podniků. Tyto programy by se měly zaměřit na technologie, rozvoj a inovaci, odborné vzdělávání a podporu sdružování podniků, univerzit, místních samospráv, sociálních partnerů a občanské společnosti.
3.5 Metropolitní oblasti jakožto centra kulturních i jiných aktivit, v nichž veřejné a soukromé subjekty společně hledají řešení směřující ke změnám a modernosti, hrají rozhodující úlohu ve zřizování a v úspěšnosti "hroznů", neboť "metropolitních regionů se nejvíce týkají technologické změny, které ovlivňují dopravu, stavebnictví, veřejné práce, informační a komunikační technologie, správu infrastruktury atd.
Tyto technologické změny jsou rovněž základem průmyslových restrukturalizací a přesouvání aktivit založených na lidské práci a služeb s vysokou přidanou hodnotou.
Projevy ekonomické specializace mají i svou prostorovou složku – "clustery" neboli hrozny podniků, které jsou propojeny do sítě a spolupracují s výzkumnými a inovačními středisky a s univerzitami. V důsledku toho je nutné posílit spolupráci mezi univerzitami a podniky" [5].
Velkým úkolem metropolitních oblastí je rovněž vyřešení problémů se sociální soudržností, jakými jsou sociální vyloučení a chudoba. Nezbytnou podmínkou úspěšného řešení je harmonický, vyvážený a udržitelný rozvoj metropolitních oblastí, včetně vztahů se sousedními oblastmi.
Ovšem hledání vhodných řešení je komplikováno neexistencí koherentních statistických údajů.
4. Dopady průmyslových změn a restrukturalizací
Proces průmyslových změn a restrukturalizací má dopad na různé rozměry, aspekty a úkoly v rámci jednotlivých odvětví a regionů.
4.1 Sociální aspekty
Veškeré ekonomické subjekty uznávají, že restrukturalizace a konsolidace jsou podmínkou pro přežití podniků a zlepšení jejich konkurenceschopnosti.
Restrukturalizace se stává sociálním problémem v okamžiku, kdy v dotčeném regionu neexistují vhodná a volná alternativní pracovní místa nebo není možná mobilita pracovníků.
Podniky tedy musí efektivně uplatňovat zásady sociální zodpovědnosti a do svých procedur včas začlenit jak struktury zastupující pracovníky, tak místní a regionální instituce.
Průmyslové konkurenceschopnosti je třeba dosahovat prostřednictvím sociálního dialogu.
4.2 Úkoly stojící před podniky
Velkým úkolem podniků je nalezení vhodné reakce na průmyslové změny s přihlédnutím ke konkurenceschopnosti, k celkovým souvislostem a ke konkrétní sociální a institucionální situaci.
Nelze opomenout ani důsledky průmyslových změn, realizovaných velkými podniky, pro malé a střední subdodavatelské firmy.
Bylo by vhodné vytvořit systém síťové spolupráce, díky níž by se malé a střední podniky mohly lépe přizpůsobit situaci.
4.3 Dopady na rozšíření a zvláště dopady na zaměstnanost
Je třeba definovat specifické politiky na podporu rozvoje a zaměstnanosti tak, aby bylo řešení průmyslových změn a restrukturalizace v nových členských zemích EU chápáno jako velká šance ve prospěch hospodářského růstu, zlepšení kvality života a ochrany životního prostředí.
Přímé zahraniční investice pocházejí především z EU (více než 60 % v roce 1998) a soustředí se do České republiky, Maďarska a Polska.
V těchto třech zemích končily koncem roku 2001 tři čtvrtiny veškerých investic do budoucích členských států.
Jako příklad úspěchů či neúspěchů v ocelářství můžeme zmínit Košice (Slovenská republika), kde přímá zahraniční investice vedla k modernizaci tamních zařízení, aniž by byl snížen celkový počet pracovních míst. To bylo možné díky dohodám mezi místními podniky, mobilitě pracovní síly, účinku investičních pobídek, inovacím a konkurenci.
Dopad strategií nadnárodních společností na zaměstnanost se liší podle typu zamýšlené investice.
Strategie nadnárodní společnosti _BAR_ Dopad na zaměstnanost _BAR_
země, odkud pochází PZI _BAR_ země přijímající PZI _BAR_
(1)Rozšíření sítí: velmi "lokální" nebo špatně exportovatelné výrobky a služby: Energetika – Doprava – Banky – Obchod – Zemědělskopotravinářský průmysl – Cestovní ruch _BAR_ Z krátkodobého hlediska slabý nebo žádný.
Ze středně- a dlouhodobého hlediska: reorganizace "back-office" (administrativní funkce) _BAR_ Více či méně významný podle toho, zda došlo k odkupu stávajících aktivit (se zvýšením produktivity nebo bez něj) nebo k vytvoření od nuly _BAR_
(2)Horizontální rozšíření kapacit: zpětně exportovatelné výrobky a služby: Automobilový průmysl – Chemie – Metalurgie _BAR_ Nepřímý okamžitý dopad (nevytváření kapacit), ze střednědobého hlediska možné substituční efekty (např. Seat/Škoda) _BAR_ V případě převzetí již dříve existujících činností silná restrukturalizaceV případě založení firmy "na zelené louce" tvorba pracovních míst _BAR_
(3)Přemístění podniku kvůli snížení nákladů: snadno exportovatelné výrobky a služby: Textil – Slévárny – Vybavení automobilů – Elektronika ve velkých objemech – Počítačové systémy s nízkou nebo střední přidanou hodnotou _BAR_ Z krátko- a střednědobého hlediska silný dopad (doba substitučního cyklu se liší podle typu činnosti) _BAR_ V případě převzetí již dříve existujících činností silná restrukturalizaceV případě založení firmy "na zelené louce" tvorba pracovních místZe středně- a dlouhodobého hlediska riziko dalšího přemístění podniku _BAR_
(1) & (2): U těchto dvou scénářů se jedná o horizontální investiční strategie.
V prvním případě se nadnárodní společnosti především snaží získat nové trhy a rozšířit svou síť služeb – např. síť bankovních služeb nebo dopravní a energetickou síť.
V druhém případě se nadnárodní společnosti snaží rozvinout své výrobní kapacity pro snadno exportovatelné zboží nebo služby.
(3): V tomto scénáři se jedná o vertikální strategii přemístění podniku, která má na zaměstnanost významnější dopad.
Tento scénář volí firmy, jejichž předmětem podnikání jsou činnosti s vysokým podílem lidské práce (např. textil a automobilová elektronika).
4.4 Dopady na územní aspekty
4.4.1 V případě průmyslové restrukturalizace a přemisťování podniků je nezbytné ocenit aktiva v infrastrukturách, ve vybavení a v lidských zdrojích a na jejich základě pobízet jiné podniky, aby se v oblasti usídlily.
V některých případech je pro obnovení podnikatelské činnosti v regionu nezbytné odstranit znečištění půdy a podloží.
Je třeba posílit a kontrolovat územní zodpovědnost investorů, kteří získali finanční podporu z veřejných zdrojů.
K obnovení dynamického rozvoje regionů postižených průmyslovými změnami je zapotřebí, aby všechny subjekty mezi sebou uzavíraly dohody o spolupráci.
4.5 Dopady na lidské zdroje
Všechny subjekty se musí zavázat, že osobám s nejnižší kvalifikací zaručí přístup ke vzdělání.
To je podmínkou ekonomické životaschopnosti.
V podnicích musí být řízení kvalifikací předmětem dohody a společného přístupu podniku a jeho zaměstnanců, především co se týče vzdělávacích potřeb, schopností a kvalifikací.
4.6 Dopady na evropský sociální model
Dosažení vysoké úrovně hospodářské, sociální, environmentální a územní soudržnosti představuje základní pilíř udržitelnosti evropského sociálního modelu.
Průmyslová restrukturalizace může v rámci evropského sociálního modelu uspět pouze tehdy, budou-li z ní mít prospěch všechny subjekty.
4.7 Aspekty vzájemného působení průmyslu a služeb
4.7.1 Od 70. let byla pro hospodářský růst typická převaha sektoru služeb nad sektorem výrobního průmyslu.
Nicméně vzájemná závislost a vzájemné působení těchto dvou sektorů má zásadní význam pro růst produktivity a inovace a pro zlepšení kvality výrobků a služeb.
Toto vzájemné působení je klíčové právě u průmyslových restrukturalizací a změn, neboť v případě, že se průmyslové podniky přemístí, následují je obvykle i podniky poskytující jim služby (např. výzkumu a vývoje).
5. Sociální zodpovědnost podniků a hospodářská a sociální soudržnost
5.1 Ve stanovisku EHSV k problematice "průmyslové změny v Evropě – zhodnocení a perspektivy, komplexní přístup [6]" se uvádělo, že "Evropa potřebuje nový model, jehož cílem budou průmyslové změny s lidskou tváří a který bude založen na konkurenceschopnosti, udržitelném rozvoji a územní a sociální soudržnosti".
V pozadí tohoto pohledu stojí cíle stanovené Lisabonskou strategií. V přímé návaznosti na zmiňovanou strategii vyzvala EU podniky, aby prokazovaly svou sociální zodpovědnost s ohledem na potřeby a nejlepší praxi v oblasti celoživotního odborného vzdělávání, organizace práce, rovnosti příležitostí, sociálního začlenění a udržitelného rozvoje.
5.2 Předpokládá se, že podniky mohou svou sociální zodpovědnost na základě etického chování prokazovat ve dvou hlavních oblastech:
- v oblasti pracovních podmínek a zaměstnanosti;
- v oblasti životních podmínek v regionu, v němž působí – tj. účast podniku na revitalizaci hospodářství v regionu, v místním společenství podpora praxe ohleduplné k životnímu prostředí.
Od podniků se obecně očekává, že budou spolupracovat se sociálními partnery, místními úřady, spotřebiteli a dodavateli ve věcech, které se těchto konkrétních skupin dotýkají.
5.3 Tento výkon sociální zodpovědnosti podniků (s výše uvedeným zaměřením) může být nástrojem napomáhajícím hospodářské, sociální a územní soudržnosti za předpokladu, že se proaktivně zavede takový preventivní přístup ke změnám a restrukturalizacím, který bude prospěšný všem zúčastněným.
6.
Tzv. dobrá praxe v restrukturalizaci s ohledem na sociální a územní zodpovědnost
6.1 Evropský sociální fond povzbuzuje a podporuje experimenty s tzv. dobrou praxí při zvládání průmyslových změn.
Evropské středisko pro monitorování změn (EMCC), které je součástí Evropské nadace pro zlepšování životních a pracovních podmínek se sídlem v Dublinu, pravidelně informuje o takových zkušenostech se zhodnocováním sociální a územní zodpovědnosti podniků.
Také v rámci první etapy konzultací zahájených Evropskou komisí na téma "Anticipating and managing change – a dynamic approach to the social aspects of corporate restructuring" (Předvídání a řízení změn – dynamický přístup k sociálním aspektům restrukturalizace podniků) byla zaznamenána řada příkladů dobré praxe v této oblasti.
Zkušenosti s dobrou praxí obecně ukazují důležitost následujících aspektů:
- potřeba předvídat a předem řešit otázky zaměstnanosti související s předpokládanou restrukturalizací;
- potřeba zkoumat přímý a nepřímý dopad v regionu;
- působení a získávání subjektů z terénu (podniky, odbory, místní a regionální představitelé veřejné moci, sdružení a občanská společnost atd.);
- zhodnocování kolektivního vyjednávání a nezbytnost tzv. sociálního dialogu mezi podniky, zástupci pracovníků a místními a regionálními úřady; jedná se o zcela klíčové prvky při hledání řešení a alternativ ke strategickým rozhodnutím o přemisťování podniků;
- doprovázení změn sociálními programy (rekvalifikace, odborné vzdělávání, zhodnocování znalostí pracovníků a sledování jejich profesionální dráhy, oživení základů zaměstnanosti, rozvoj hospodářské sítě, podpora pracovníků, kteří si chtějí založit vlastní firmu, apod.);
- závazek podniků obchodovat s pracovníky, kteří v rámci externalizace činností opustí podnik a pracují pro něj jako subdodavatelé služeb;
- vznik inovačních řešení díky rozvoji podnikavosti;
- ve vhodném čase informování celé sítě malých a středních subdodavatelských firem, veřejné moci a úřadů, univerzit a sdružení firem o úmyslu restrukturalizace v podnicích, které v regionu působí; zajištění takové informovanosti je obtížnější, jedná-li se o nadnárodní společnosti s rozhodovacími centry za hranicemi regionu, země nebo dokonce Evropy.
6.2 Vyjednávání a sociální dialog jsou nezbytným předpokladem toho, že restrukturalizace proběhne sociálně zodpovědným způsobem. Proto je velmi důležité, aby podniky i odbory zaujaly kladný postoj ve snaze nalézt takovou podobu restrukturalizace, která bude úspěchem pro podniky, pracovníky i celá společenství.
Komise dala v tomto směru impuls dobré praxi prostřednictvím směrnic (98/59/CE, 2001/23/CE, 94/45/CE a 2002/12/CE), které zavádějí určité hlavní směry a povinnosti.
Na evropské úrovni můžeme zdůraznit iniciativu z roku 2002, která propaguje "sociálně inteligentní restrukturalizaci" a na jejímž základě bylo přijato několik hlavních směrů, zveřejněných v červnu 2003.
Je třeba zabývat se všemi alternativami k propouštění pracovníků.
6.3 Existuje mnoho kvalitních příkladů dobré praxe z evropských podniků, které zvolily sociálně zodpovědný přístup ke své strategii průmyslových změn nebo restrukturalizací. Jako příklad můžeme uvést ocelářský koncern Arcelor, který se po fúzi firem Arbed, Aceralia a Usinor rozhodl (v situaci strukturálního přebytku výrobních kapacit ploché oceli a ve snaze zlepšit synergie) postupně uzavřít vysoké pece v Lutychu a omezit výrobu v Brémách a v Eisenhüttenstadt.
Vzhledem k tomu, že s těmito opatřeními souviselo snížení počtu pracovních míst, Arcelor se zavázal, že nedopustí, aby někdo musel sám čelit problému se zaměstnáním, že rekultivuje příslušné průmyslové oblasti a že s pomocí všech zainteresovaných stran přispěje k nové industrializaci místních ekonomických sítí.
Naopak negativním příkladem nepoužití dobré praxe je restrukturalizace automobilového průmyslu v Mezzogiorno (Itálie). Tamní podnik se rozhodl převést část svých subdodavatelských aktivit do zahraničí, aniž by naplánoval a zorganizoval dostatečná doprovodná opatření a aniž by se snažil najít řešení souvisejících sociálních problémů.
6.4 Průmyslové změny prováděné proto, aby podniky zůstaly konkurenceschopné, musí být podporovány úřady, které by měly financovat vzdělávání a školení pracovní síly z těchto podniků. V této souvislosti je vhodné podporovat zavádění nových technologií.
Navíc je nutné připomínat posilování sociální zodpovědnosti podniků a sociálních zájmů ve smyslu tvorby většího množství kvalitních pracovních míst a ve smyslu udržitelnosti činností s ohledem na životní prostředí v regionech, kde podniky působí.
7. Průmyslové změny a hospodářská, sociální a územní soudržnost jako nástroj udržitelného rozvoje
7.1 Cíl udržitelného rozvoje stojí v centru snah EU.
Velké transevropské projekty (např. silniční sítě či jiných infrastruktur plánovaných na evropské úrovni) samy o sobě nestačí k podpoře udržitelného rozvoje a k rozmachu nejvíce znevýhodněných regionů.
Mezi zeměmi a regiony přetrvávají nerovnosti z hlediska výroby, produktivity a přístupu k zaměstnání, vyplývající z nedostatečných struktur v klíčové oblasti konkurenceschopnosti, tj. ze struktur s nedostatkem lidského a fyzického kapitálu, z problémů se životním prostředím a z nedostatečné inovační kapacity a regionální správy.
7.2 Příležitosti, které průmyslové změny vzhledem ke svým účinkům na hospodářskou, sociální a vědeckou strukturu a na účast občanské společnosti a místních úřadů poskytují, mohou prostřednictvím kombinovaného využití nástrojů a politik sociální soudržnosti a strukturálních politik EU podstatnou měrou přispět k udržitelnému a vyváženému rozvoji.
Změny vyžadují určité úsilí při adaptaci, výzkumu, inovaci a zaujímání nových postojů jak ze strany podniků, tak ze strany sociálních partnerů a občanské společnosti, které musí pracovat v partnerství. Cílem jejich spolupráce je pomoci regionům uchovat, vylepšit a vyvážit jejich ekonomickou a sociální strukturu.
8. Návrhy reformy ve třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti
8.1 Komise navrhuje novou podobu evropské politiky hospodářské, sociální a územní soudržnosti, která by se měla soustředit na tři priority:
Konvergence
Cílem je podpořit růst a tvorbu pracovních míst v členských státech a v nejméně rozvinutých regionech.
Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost – předvídat a podporovat změny
Tuto prioritu vítáme zvláště v kontextu našeho stanoviska, neboť vytváří vazbu mezi průmyslovými změnami a politikou soudržnosti prostřednictvím národních a regionálních programů, které se soustředí na prevenci a předvídání hospodářského vývoje a včasné přizpůsobení tomuto vývoji.
To vše je navíc ve vztahu s politickými prioritami evropské strategie zaměstnanosti i s podporou kvality a produktivity práce a sociální soudržnosti.
Evropská územní spolupráce
Cílem je podporovat harmonický a vyvážený rozvoj území Evropské unie pomocí opatření, která stimulují přeshraniční a nadnárodní spolupráci.
9. Připomínky k návrhům ve třetí zprávě, které se týkají průmyslových změn a restrukturalizací
9.1 EHSV vyjadřuje potěšení nad tím, že třetí zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti, předložená 18. února, přistoupila k tématu "průmyslových a obecně ekonomických změn"explicitně a objektivně.
9.2 Zvláště podporuje zásady, které jsou v pozadí strategií obsažených ve třetí zprávě o soudržnosti, a dále souvislost mezi Lisabonskou strategií a budoucí regionální politikou v rámci programů zaměřených na znalosti a národních a regionálních programů, jejichž cílem je stimulovat hospodářský rozvoj znevýhodněných regionů.
Tato opatření nicméně nepovažuje za dostatečná a kritizuje následující body:
- neexistence kvantifikovaných cílů týkajících se konkretizace opatření na podporu soudržnosti jak na úrovni členských států, tak na úrovni regionů, což je dokladem zmírnění požadavků na konkretizaci cílů;
- neexistence záruky, že v příštím programu na období 2007–2013 bude zajištěna zvýšená soudržnost nejen mezi členskými státy, ale i mezi regiony v souladu s tím, co bylo obsaženo v předchozích programech na období 1994–1999 a 2000–2006; pokud by taková soudržnost nebyla zajištěna, jednalo by se o projev nedostatečné realizace politik a o neúspěch EU v její politice hospodářské, sociální a územní soudržnosti ve prospěch nejvíce znevýhodněných regionů;
- neexistence specifického kontrolního mechanismu, který by zajistil, že nejvíce znevýhodněné regiony obdrží finanční prostředky potřebné k rozvoji; již v minulosti se stalo, že procesu více využívaly regiony v příznivé situaci než regiony znevýhodněné, a to díky své infrastruktuře výroby a poskytování služeb;
- neexistence návrhů pobídek podnikům, které zavedou politiku sociální zodpovědnosti s příznivými dopady na politiku hospodářské, sociální a územní soudržnosti;
- neexistence účinné metody koordinace výsledků politik soudržnosti, doplněné o sankce pro členské státy, které nesplní stanovené cíle v oblasti politiky soudržnosti;
- text neuznává, že průmyslové změny jsou samy o sobě faktorem, který vytváří nerovnováhu v regionech nebo k ní alespoň přispívá, neboť změny mohou spočívat v přemisťování podniků, jež způsobuje otřesy na nejrůznějších úrovních; postiženým regionům totiž hrozí, že se jejich úroveň soudržnosti, třebaže byla v určitém okamžiku vysoká, velmi vážně zhorší, což pak může dlouhodobě zkomplikovat schopnost obnovy dynamického rozvoje; ve zprávě se neobjevují žádné specifické návrhy, jak předcházet takovým dopadům.
10. Závěry a doporučení
10.1 EHSV se domnívá, že návrhy reformy politiky soudržnosti předložené Komisí jsou nedostatečné a že není plně využita možnost změny řídit. Tyto změny jsou přitom nejen nevyhnutelné, ale přímo nezbytné, neboť jsou vyjádřením dynamického hospodářství a pákou udržitelného rozvoje.
Komise nebyla schopna optimalizovat a dostatečně propojit příležitosti, které poskytuje Lisabonská strategie se svým pozitivním přístupem ke změnám, ke konkurenceschopnosti a k soudržnosti, s Programem sociální politiky, jenž definuje předvídání a řízení změn jako klíčový úkol, a s evropskou strategií zaměstnanosti (resp. s její částí o přizpůsobivosti).
10.2 EHSV se domnívá, že je nezbytné vytvořit rovnováhu mezi tématem hospodářským a tématem sociálním a zahájit řízení průmyslových změn s dvojím cílem: na jedné straně zaručit a podporovat obecné sociální cíle (vzdělávání, zaměstnanost, příležitosti a sociální ochrana) a na druhé straně zajistit přežití podniků pomocí specifických podpůrných politik, neboť restrukturalizace a konsolidace jsou předpokladem přežití a zvýšené konkurenceschopnosti.
Tento přístup musí být realizován v podobě integrovaných a vzájemně se doplňujících akcí, do nichž se zapojí hlavní aktéři, tj. stát (na svých různých úrovních – centrální, regionální a lokální) a podniky.
10.3 EHSV považuje za nezbytný předpoklad úspěchu politiky hospodářské, sociální a územní soudržnosti zvýšenou a lepší koordinaci při uplatňování stávajících rozvojových politik EU, které zahrnují: existující směrnice o účasti pracovníků v podnicích, sociální dialog napříč průmyslovými odvětvími, pravidelné konzultace s Poradní komisí pro průmyslové změny (PKPZ) výboru, Evropské středisko pro monitorování změn (EMCC), využívání strukturálních fondů, politiku hospodářské soutěže a uplatňování zásady sociální zodpovědnosti podniků.
Klíčovou součástí tohoto cíle je angažovanost a účast všech zainteresovaných stran.
10.4 EHSV je toho názoru, že je třeba sestavit soubor zásad pro restrukturalizaci, který by byl základem a podporou dobré praxe. Jeho součástí by mělo být i stimulování konkurenceschopnosti podniků a zohlednění požadavků hospodářské, sociální a územní soudržnosti.
10.5 EHSV se domnívá, že trvalé zhoršování konkurenceschopnosti Evropy ve srovnání se Spojenými státy vyplývá z neexistence požadavků na dodržování lhůt, které mají členské státy na realizaci základních strategií a nástrojů EU, mezi něž patří Lisabonská strategie, strukturální reformy a udržitelný rozvoj.
Pokud bude tato tendence pokračovat, Evropské unii, která je v současnosti druhou světovou velmocí, hrozí, že klesne na třetí místo (pozor na Japonsko, Čínu a Indii!).
Tomu je třeba zamezit.
Proto došel EHSV k závěru, že Komise musí být náročnější a musí hrát aktivnější roli v koordinaci a sledování skutečného zavádění výše uvedených strategií.
Jedním z hlavních koordinačních opatření by mohlo být jmenování komisaře zodpovědného za průmyslové změny a přemisťování podniků, díky němuž by se průmyslová politika dala zároveň snáze propojit s ochranou životního prostředí.
V rámci tohoto iniciativního stanoviska EHSV doporučuje následující:
a) Je nutné revidovat strategický pohled na soudržnost s ohledem na úkoly, které před EU v současnosti stojí. Je třeba aktualizovat a posílit definici pojmu "soudržnost" tak, aby se neomezoval jen na ekonomický přístup ke strukturálním fondům a k soudržnosti. Nová definice by měla být zvážena ve světle tří cílů:
- posílení soudržnosti evropského hospodářství;
- podpora "myšlenky evropské rodiny";
- podpora solidarity mezi státy a regiony Společenství.
b) Bylo by vhodné změnit absolutní kritérium HDP na obyvatele, používané ke zhodnocení nároku na finanční pomoc, neboť toto kritérium je zdrojem relativních nerovností při realizaci strukturálních politik.
Jak je známo, relativní bohatství nelze vyjadřovat suchými čísly typu HDP na obyvatele.
Dalšími důležitými faktory jsou výše kvalifikace lidských zdrojů, nedostatky v infrastruktuře, vzdálenost od hybného centra evropského hospodářství a demografická struktura a i ony musí být brány v úvahu při hodnocení nároku evropských regionů na finanční pomoc.
c) Je třeba vytvořit novou skupinu kritérií pro hodnocení regionů tak, aby bylo možné vypracovat novou mapu evropské soudržnosti.
d) Co se týče územní soudržnosti, bylo by dobré přepracovat správu území EU tak, aby byl poskytnut prostor polycentrickému, harmonickému, vyváženému a udržitelnému rozvoji.
Tento prostorový přístup musí přihlédnout k meziregionální soudržnosti ve fyzickém i ekonomickém smyslu a začlenit místní, národní i evropské úřady s cílem vytvořit takový model evropského územního rozvoje, který povede k novým ekonomickým strategiím (investice, výzkum a vývoj a sociální věci – např. zaměstnanost).
e) Při formulování strukturálních politik souvisejících s hospodářskou, sociální a územní soudržností je nutné řídit se logikou zrychlování. Jedině tak je možné předvídat hospodářské změny a zvláště průmyslové restrukturalizace.
Současný strop finančních zdrojů EU (1,24 % hrubého národního důchodu (HND)), který se ve finančních výhledech na období 2003-2013 možná ještě sníží, je ve srovnání s potřebami nedostatečný a vede k omezování akcí. Kvůli tomu pak nelze rychleji dosáhnout cílů soudržnosti.
f) Je důležité soustředit se na lidské zdroje a prostředky vkládat především do vzdělávacích oborů vedoucích k získání pracovní kvalifikace a do odborného vzdělávání v pravém slova smyslu. Zároveň je ale nutné zvolit pružný přístup, který bude možné přizpůsobit různým typům problémů, jimž čelí členské státy a regiony.
g) Je nutné poskytnout specifickou pomoc regionům, v nichž probíhá radikální restrukturalizace průmyslové výroby. Měl by být vytvořen přehled odvětví a regionů, jimž nejvíce hrozí ztráta konkurenceschopnosti, na jehož základě by pak mohly být vypracovány zvláštní návrhy podpory pro jednotlivá odvětví v souladu s jejich specifiky.
Konečně je třeba věnovat zvláštní pozornost dopadům průmyslové restrukturalizace v nových členských státech.
h) V návaznosti na předcházející odstavec je třeba zavést "zásadu nejvíce zvýhodněného regionu", v němž by se mohly využívat specifické finanční prostředky určené k podpoře přeměny tohoto regionu.
V této oblasti by měl hrát zásadní úlohu nejen sociální dialog, ale i dialog občanský, do nějž by se zapojily všechny síly působící v regionu (podniky, univerzity, výzkumná střediska, místní úřady, sdružení, odbory atd.).
Díky tomu by vznikaly nové alternativy ekonomických aktivit a obnovila by se životaschopnost hospodářství v regionu.
i) Je důležité podporovat rozvoj regionálních "hroznů" ("clusterů") stimulováním odvětví informačních a komunikačních technologií jakož i tvůrčích průmyslových oborů se silným technologickým zázemím, neboť právě díky nim může vzrůstat potenciál a schopnost regionů přitahovat a udržet na svém území podniky. Touto cestou by průmyslové změny a restrukturalizace šly ruku v ruce s posilováním konkurenceschopnosti regionů a se zvyšováním hospodářské, sociální a územní soudržnosti a zaměstnanosti.
Je zcela nezbytné uskutečnit regionální studie a ve spolupráci s národními a regionálními vládami plánovat způsob maximálního využití potenciálu regionu při budování "hroznu".
j) Při formulování politik průmyslové modernizace regionů je nutné přihlédnout k pozitivním zkušenostem získaným v minulosti v rámci sektorových programů typu Rechar, Resider a Retext tak, aby byl využit veškerý potenciál růstu regionů.
k) Komise musí i nadále modernizovat a aktivovat průmyslovou politiku s cílem přizpůsobit pravidla novému světovému prostředí.
EHSV vyjadřuje v této souvislosti potěšení nad nedávným návrhem revize průmyslové politiky, který byl předložen 20. dubna 2004 [7].
Zvláště je třeba dbát na koordinaci průmyslové politiky s jinými politikami Společenství, především s politikou životního prostředí.
l) Evropa musí sledovat pravidla MOP a důsledně dbát na jejich dodržování. Jestliže se nic neudělá pro ukončení "sociálního a daňového dumpingu" praktikovaného v jiných regionech, které striktně nedodržují pravidla hry na trhu, může v Evropě vypuknout hospodářská krize v důsledku nedostatečné konkurenceschopnosti evropských podniků.
m) Má-li Evropa do světové soutěže vstoupit posílená o vysoké technické, technologické a lidské schopnosti, musí revidovat svou politiku podpory výzkumu, zvláště lidského kapitálu.
Je známo, že z přibližně 14000 evropských vědců studujících ve Spojených státech se pouze 3000 hodlají vrátit do Evropy.
Jedná se o mimořádně závažnou situaci, na niž je třeba okamžitě zareagovat vhodnými opatřeními.
Krokem správným směrem je iniciativa "Regiony znalostí" (KnowREG), v jejímž rámci bylo 27. dubna 2004 rozhodnuto o vytvoření 14 pilotních projektů, které podporují znalostní ekonomiku na místní a regionální úrovni.
n) EHSV zdůrazňuje, že Evropská rada se musí jasně zmínit o vztahu mezi cíli týkajícími se konkurenceschopnosti a znalostí na straně jedné a budoucí regionální politikou na straně druhé.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Mezinárodní úmluvě o migrujících pracovnících
(2004/C 302/12)
Dne 29. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl vypracovat podle čl. 29 odst.2 jednacího řádu stanovisko ve věci Mezinárodní úmluvy o migrujících pracovnících.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 14. června 2004.
Zpravodajem byl p. Pariza Castaños.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30.června a 1. července 2004 (zasedání ze dne 30. června 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 162 hlasů pro, 3 hlasy proti a 11 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Tuto úmluvu přijalo Valné shromáždění Organizace spojených národů ve své rezoluci č. 45/158 ze dne 18. prosince 1990.
Úmluva vstoupila v platnost dne 1. července 2003 poté, co ji ratifikovalo prvních 20 států.
Dosud úmluvu ratifikovalo 25 států [1].
Jako taková je plně vynutitelnou mezinárodní smlouvou, kterou musejí smluvní státy dodržovat.
1.2 Cílem úmluvy je na celé chránit zeměkouli lidská práva a důstojnost lidí, kteří emigrují z ekonomických důvodů nebo důvodů souvisejících se zaměstnáním, a to pomocí odpovídající legislativy a dobré národní praxe.
Společným základem pro takovouto mezinárodní legislativu pro migrační politiky by měla být podpora demokracie a lidských práv.
Úmluva rovněž zajišťuje rovnováhu mezi různými situacemi v zemích původu i hostitelských zemích.
1.3 Tato úmluva je jednou ze sedmi mezinárodních smluv OSN, které se týkají lidských práv. Uznává, že některá základní lidská práva, jak jsou definována ve Všeobecné deklaraci lidských práv, musejí být pro všechny migrující pracovníky a jejich rodiny zaručena mezinárodně.
Komplexním a univerzálním způsobem kodifikuje práva migrujících pracovníků a jejich rodin na základě zásady rovného zacházení.
Stanoví práva, která musejí být přiznána přistěhovalcům, ať už legálním, či nelegálním, přičemž stanoví minimální normy ochrany, co se týče občanských, ekonomických, politických, sociálních a zaměstnaneckých práv, a uznává, že migrující pracovníci musejí mít základní práva, která jsou zabezpečena v mezinárodních smlouvách.
1.4 Tato úmluva dále rozvíjí předchozí úmluvy ILO (Mezinárodní organizace práce) [2] rozšířením právního rámce na veškeré přistěhovalectví celosvětově, podporou spravedlivého zacházení s přistěhovalci a úsilím o předcházení vykořisťování nelegálních přistěhovalců.
Pohlíží na migrační proces jako na celek od vzdělávání, rozhodnutí, odjezdu, tranzitu a pobytu v zemi zaměstnání až po návrat a znovuusazení v zemi původu.
1.5 Za řízení migračních toků odpovídají jednotlivé státy.
EHSV podporuje názor generálního tajemníka OSN a přimlouvá se za lepší bilaterální, regionální a mezinárodní spolupráci mezi zeměmi původu a hostitelskými zeměmi.
Úmluva nepodporuje, ani neřídí migrační toky, ale usiluje spíše pouze o to, zaručit všeobecné uznávání základních lidských práv a posílit celosvětově jejich ochranu.
1.6 Úmluva zvažuje možnou administrativní situaci migrujících pracovníků různým způsobem: zaručuje pro všechny jednotlivce ochranu jejich základních lidských práv, přičemž pro legální přistěhovalce uplatňuje dalekosáhlá práva.
1.7 Touto úmluvou mezinárodní společenství a OSN znovu potvrdily svou touhu zlepšit spolupráci mezi státy s cílem skutečně předcházet a vymýtit obchodování s přistěhovalci a nelegální zaměstnávání těch, kteří jsou v postavení nelegálního přistěhovalce, a rovněž rozšířit na celý svět ochranu základních lidských práv přistěhovalců [3].
2. Práva přistěhovalců
2.1 Úmluva usiluje o to, zaručit pro migrující pracovníky rovné zacházení a stejné právní podmínky jako pro národní pracovníky. To znamená:
- předcházet nelidským životním a pracovním podmínkám, fyzickému a sexuálnímu zneužívání a ponižujícímu zacházení včetně otrocké práce (články 10, 11, 25, 54);
- zaručit přistěhovalcům právo na svobodu myšlení, projevu a náboženského vyznání (články 12, 13);
- uznat práva přistěhovalců na soukromí a osobní bezpečnost (články 14, 15, 16);
- zajistit přístup k účinné právní pomoci prostřednictvím spravedlivého soudního řízení, které zaručuje právo na rovnost před zákonem a právo na nediskriminaci a v němž se na migrující pracovníky uplatňují odpovídající právní postupy a jsou jim poskytovány tlumočnické služby (články 18, 19, 20);
- zaručit přistěhovalcům přístup k informacím o jejich právech (články 33, 37);
- zaručit pro všechny přistěhovalce rovný přístup k vzdělávání a sociálním službám (články 27, 28, 30, 43 to 45, 54);
- uznat právo přistěhovalců na vstup do odborových svazů a na účast v odborových svazech (články 26, 40).
2.2 Úmluva rovněž stanoví, že přistěhovalci musejí mít právo na udržování vazeb se svou zemí původu. To znamená:
- zajistit, aby se přistěhovalci mohli vrátit do své země původu, pokud chtějí, a umožnit jim příležitostné návštěvy a udržování kulturních vazeb (články 8, 31, 38);
- zaručit politické zapojení přistěhovalců v zemi původu (články 41, 42);
- zabezpečit právo přistěhovalců na převod příjmů do země původu (články 32, 46, 48).
2.3 Úmluva je založena na základním principu zajistit pro všechny přistěhovalce minimální úroveň ochrany.
Bere v úvahu dvě možné situace, v nichž se mohou migrující pracovníci nacházet (legální nebo nelegální přistěhovalectví), stanoví řadu dalekosáhlých práv pro legální přistěhovalce a uznává některá základní práva pro nelegální přistěhovalce.
2.4 Úmluva navrhuje, aby se uskutečnily iniciativy k vymýcení nelegálního přistěhovalectví, a to především eliminací zavádějících informací používaných k tomu, zlákat lidi k nelegálnímu přistěhovalectví, a uložením sankcí těm, kdo s nelegálními přistěhovalci obchodují nebo je zaměstnávají.
2.5 Úmluva zřizuje Výbor na ochranu práv všech migrujících pracovníků a jejich rodinných příslušníků složený z deseti expertů, které jmenují smluvní státy a kteří budou dohlížet na uplatňování úmluvy.
3. Západní země dosud úmluvu neratifikovaly
3.1 Mezinárodní přistěhovalectví je důsledkem velké hospodářské a sociální nerovnosti mezi bohatými zeměmi Severu a rozvojovými zeměmi. Tato nerovnost se ve stále více globalizovaném ekonomickém systému dneška prohlubuje.
Přesto patří většina zemí, které dosud úmluvu ratifikovaly, k zemím původu přistěhovalců.
Členské státy Evropské unie, Spojené státy americké, Kanada, Austrálie, Japonsko a ostatní země západního světa, které hostí velký počet přistěhovalců [4], dosud úmluvu neratifikovaly, ani nepodepsaly [5].
3.2 Evropská unie, která chce vytvořit mezinárodní pravidla v řadě oblastí (mezinárodní obchod v rámci WTO, v oblasti životního prostředí prostřednictvím Kjótského protokolu atd.), musí také zajistit, aby prostřednictvím takovýchto mezinárodních norem byla zaručena základní práva přistěhovalců.
4. Přistěhovalecká politika v rámci Evropské unie
4.1 Evropská unie je oblastí, ve které jsou dodržována a chráněna lidská práva a kde se uplatňuje většina mezinárodních právních nástrojů OSN.
Evropská unie má v této oblasti rovněž vlastní nástroje, např. Evropskou úmluvu o lidských právech a Chartu základních práv.
4.2 Evropská unie také vypracovala řadu právních nástrojů proti diskriminaci [6].
Navzdory tomu zaznamenali různi experti, včetně Evropského monitorovacího střediska pro rasismus a xenofobii [7], diskriminaci, kterou trpí migrující pracovníci, pokud jde o jejich pracovní podmínky.
4.3 Od zasedání Evropské rady v Tampere vypracovala Evropská unie společné právní předpisy týkající se azylu a přistěhovalectví.
Zasedání v Tampere položilo dobrý politický základ pro to, umožnit Unii harmonizovat její právní předpisy o přistěhovalectví a azylu a zlepšit spolupráci s třetími zeměmi s cílem lépe řídit migrační toky.
Dále bylo v Tampere dosaženo shody, co se týče potřeby zaručit spravedlivé zacházení pro všechny jednotlivce a vypracovat politiky na podporu integrace a předcházení diskriminaci.
4.4 Komise vypracovala četné legislativní návrhy, které se však v Radě setkaly se značným odporem.
[8] Po čtyřech letech jsou výsledky hubené: právní předpisy, které byly přijaty, jsou zklamáním a značně se odchýlily od cílů z Tampere, návrhů Komise, stanoviska Parlamentu a stanoviska EHSV.
Stávající systém používaný v Radě k přijetí dohod umožňuje návrhy blokovat. To společně s postojem některých vlád způsobuje, že je velmi těžké dosáhnout shody.
4.5 Evropský hospodářský a sociální výbor vyzval prostřednictvím řady stanovisek Radu, aby jednala s větší odpovědností a přijala konstruktivnější přístup založený na větší spolupráci.
Pro Evropskou unii je v rostoucí míře nezbytné, aby měla odpovídající společnou legislativu, která umožní zvládnout přistěhovalectví legálním a transparentním způsobem.
4.6 EHSV vypracoval několik stanovisek [9], ve kterých vyzývá Evropskou unii, aby přijala politiku, která zajistí řešení ekonomického přistěhovalectví pomocí správných legálních kanálů, předcházením nelegálnímu přistěhovalectví a zastavením nezákonného obchodu s lidmi.
4.7 Ve světle výše uvedeného se stává nyní naléhavou záležitostí schválení směrnice o podmínkách vstupu, pobytu a přístupu k zaměstnání pro přistěhovalce, která je založena na návrhu Komise [10] a zohledňuje stanovisko EHSV [11].
4.8 Zasedání Evropské rady v Soluni přivítalo sdělení Komise o přistěhovalectví, integraci a zaměstnanosti [12], ve kterém se uvádí, že se pracovní migrace do Evropské unie v budoucích letech značně zvýší, a že proto budou zapotřebí odpovídající právní předpisy, které umožní řídit migraci v právním rámci.
Komise rovněž uvádí, že budou nutné integrační politiky zaměřující se na migrující populaci a usilující o omezení všech forem vykořisťování a diskriminace.
4.9 Některé vnitrostátní předpisy o přistěhovalectví se neshodují plně s použitelnými mezinárodními úmluvami o lidských právech a některé evropské směrnice (například o sloučení rodin) jsou dokonce považovány některými nevládními organizacemi a Evropským parlamentem za směrnice, které jsou v rozporu se základními lidskými právy.
EHSV se domnívá, že základem pro celkovou evropskou legislativní strukturu, co se týče přistěhovalectví, by měly být stávající mezinárodní úmluvy o lidských právech a Charta základních práv EU.
5. Globální hodnoty Evropské unie
5.1 Nedávno vypracovaly Spojené státy jednostranný přístup k řízení mezinárodních záležitostí. V důsledku této situace čelí celý systém OSN vážným problémům.
Následkem toho je ohrožen jediný systém, který v současné době existuje a ve kterém se mají hledat mnohostranná řešení mezinárodních konfliktů na základě spolupráce.
5.2 Evropská unie vypracovává, i když velmi obtížně, vlastní společnou zahraniční politiku, ve které bude OSN hrát podstatnou roli.
Budoucí ústavní smlouva bude tento mandát zahraniční politiky konsolidovat jako jeden z úkolů Společenství.
5.3 Vnější vztahy Evropské unie jsou založeny na multilateralismu a aktivním kompromisu v rámci OSN.
V nedávném dokumentu [13] Evropská komise prohlásila, že "výzva, které v současné době OSN čelí, je jasná: "globální správa" zůstane slabá, pokud multilaterální instituce nebudou s to zajistit efektivní provedení svých rozhodnutí a norem, ať už ve sféře "vysoké politiky" týkající se mezinárodního míru a bezpečnosti, nebo při praktickém provedení závazků přijatých na konferencích OSN v sociální, hospodářské a environmentální oblasti.
EU má v tomto ohledu zvláštní odpovědnost.
Na jedná straně učinila multilateralismus trvalou zásadou svých vnějších vztahů.
Na druhé straně může a měla by ostatním sloužit jako vzor při provádění svých mezinárodních závazků – nebo když jde dokonce ještě dále".
5.4 Globalizace vytváří pro globální správu nové příležitosti i nové problémy [14].
V současnosti znamená migrace velké problémy jak pro samotné migranty, tak i pro země původu a hostitelské země.
Výzvou, které čelíme, je transformovat tyto problémy na příležitosti pro každého, pro migranty, pro země původu i hostitelské země.
Multilateralismus a mezinárodní spolupráce jsou cestou k dobré globální správě, k systému pravidel a institucí zřízených mezinárodním společenstvím a všeobecně uznávaných.
5.5 Jak řekl dne 29. února 2004 v Evropském parlamentu Kofi Annan, generální tajemník Organizace spojených národů, mezinárodní spolupráce je nejlepším přístupem ke zvládnutí rostoucí mezinárodní migrace v nadcházejících letech.
"Jedině prostřednictvím spolupráce – bilaterální, regionální a globální – můžeme vybudovat partnerství mezi přijímajícími a vysílajícími zeměmi, která jsou v zájmu obou; zkoumat inovace, tak aby se migrace stala hnací silou rozvoje; bojovat účinně s pašeráky a těmi, kdo se zabývají obchodem s lidmi, a dohodnout společné normy pro zacházení s přistěhovalci a řízení migrace".
5.6 Evropa je oblastí svobody, demokracie a respektování lidských práv všech lidí.
K posílení těchto hodnot v budoucnosti musejí všechny členské státy EU ratifikovat mezinárodní úmluvy, které tato základní lidská práva chrání, a jejich právní nařízení musejí být začleněna do právních předpisů Společenství i vnitrostátních právních předpisů.
5.7 Článek 7 návrhu evropské ústavy se přimlouvá za přistoupení Evropské unie k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod.
EHSV toto podporuje. EHSV rovněž podporuje zahrnutí Charty základních práv Unie do ústavy, což vytvoří společný základ pro práva všech lidí v Unii.
5.8 Tyto hodnoty se musejí rovněž stát nedílnou součástí mezinárodních vztahů Unie.
Evropa musí podporovat vytvoření společného soudního orgánu pro celosvětovou ochranu základních práv všech lidí, bez ohledu na jejich národní původ a místo pobytu, na základě mezinárodních úmluv vypracovaných Organizací spojených národů.
6. Návrh EHSV
6.1 V souladu se stanovisky vypracovanými k evropské přistěhovalecké politice a na podporu stanoviska Evropského parlamentu chce Evropský hospodářský a sociální výbor podnítit členské státy Evropské unie, aby ratifikovaly Mezinárodní úmluvu o ochraně práv všech migrujících pracovníků a jejich rodinných příslušníků, kterou schválilo Valné shromáždění Organizace spojených národů v rezoluci č. 45/158 ze dne 18. prosince 1990 a která vstoupila v platnost dne 1. července 2003.
6.2 Výbor vyzývá předsedu Komise a současné předsednictví Rady, aby uskutečnili nezbytné politické iniciativy k zajištění toho, aby členské státy tuto úmluvu v příštích 24 měsících ratifikovaly a aby EU rovněž ratifikovala tuto úmluvu, jakmile jí Ústavní smlouva umožní podepisovat mezinárodní dohody. K usnadnění ratifikace by měla Komise provést studii analyzující vnitrostátní právní předpisy a právní předpisy Společenství týkající se úmluvy. Navíc, sociální partneři a ostatní organizace občanské společnosti se připojí k EHSV a Komisi, aby podpořily ratifikaci. Brusel, 30. června 2004. Prezident Evropského hospodářského a sociálního výboru Roger Briesch [1] Ázerbájdžán, Belize, Bolívie, Bosna-Hercegovina, Burkina Faso, Egypt, Ekvádor, Filipíny, Ghana, Guatemala, Guinea, Kapverdy, Kolumbie, Kyrgizstán, Mali, Maroko, Mexiko, Salvador, Senegal, Seychely, Srí Lanka, Tádžikistán, Uganda, Uruguay, Východní Timur. [2] Úmluva č. 97 z roku 1949 a úmluva č. 143 z roku 1975. [3] Podle Mezinárodní organizace pro migraci žije v současné době 175 milionů lidí v jiných zemích, než v zemi, kde se narodili, nebo v zemi, jejímiž státními příslušníky jsou. [4] 55 % z celosvětového počtu přistěhovalců žije v Severní Americe a západní Evropě. [5] Signatářskými státy jsou státy, které projevily přání připojit se k úmluvě v budoucnu, např. Chile, Bangladéš, Turecko, Komory, Guinea-Bissau, Paraguay, São Tomé a Principe, Sierra Leone, Burkina Faso a Togo. [6] Směrnice 2000/43 a směrnice 2000/78. [7] Směrnice 2000/43 a směrnice 2000/78. [8] V roce 1994 doporučila Komise ve své Bílé knize o Evropské sociální politice (COM(1994) 333 final), aby členské státy ratifikovaly tuto úmluvu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "2. pilíř Společné zemědělské politiky: perspektivy úpravy politiky rozvoje venkovských oblastí (Reakce na konferenci v Salcburku)"
(2004/C 302/13)
29. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 29, odstavec 2 svého Jednacího řádu rozhodl vypracovat iniciativní stanovisko k následujícímu tématu: "2. pilíř SZP: perspektivy úpravy politiky rozvoje venkovských oblastí (Reakce na konferenci v Salcburku)".
Přípravou této práce Výboru byla pověřená odborná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí".
Evropská komise oznámila ve svém dopise z 3. května 2004 adresovaném EHSV prostřednictvím pana Silvy Rodrigueze, GŘ Zemědělství, že si přeje znát co nejdříve stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k této věci.
Vzhledem k naléhavosti prací Evropský hospodářský a sociální výbor na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (zasedání dne 30. června 2004) stanovil jako generálního zpravodaje pana Gilberta BROSE (a přijal toto stanovisko počtem 127 hlasů pro a 9 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 V listopadu 2003 zorganizovala Komise konferenci v Salcburku o budoucnosti komunitární politiky rozvoje venkova po rozšíření Evropské unie.
V duchu konference v Corku, která se vyslovila pro "živoucí venkovské prostředí" [1], se na této konferenci podařilo:
- shromáždit hlavní aktéry zapojené do vypracování a realizace politiky rozvoje venkova;
- navrhnout ve své deklaraci hlavní politické orientace aktérů rozvoje venkova;
- upřesnit osy, které se týkají přispění "fondu pro venkov" ještě před rozpravou o rozpočtu k finančním perspektivám na léta 2007-2013.
Proto Výbor navrhuje, aby se úvaha o úpravách politiky rozvoje venkovských oblastí na období 2007–2013 opírala o závěry této konference.
1.2 Výbor konstatoval, že rozšíření Evropské unie s sebou přineslo větší rozmanitost venkovských oblastí, ale zejména postavilo do popředí sociální otázku a zaměstnanost v nových členských státech. Proto se Výbor domnívá, že je důležité zajistit logické skloubení a propojení mezi regionální politikou a druhým pilířem SZP.
1.3 Komise zveřejnila dva dokumenty o finančních perspektivách na nové programové období [2] a 3. zprávu o Soudržnosti [3].
Z těchto dokumentů vyplývá, že regionální politika plně zapracovává lisabonskou strategii, která podporuje konkurenceschopnou ekonomiku a znalosti a budoucí politika rozvoje venkova je obsažena v rubrice nazvané "Trvale udržitelné hospodaření a ochrana přírodních zdrojů", která se odvolává na strategii trvale udržitelného rozvoje.
Tato rubrika také obsahuje 1. pilíř SZP a programy Společenství v oblasti ochrany životního prostředí.
1.4 Závěry z vrcholného evropského setkání v GÖTEBORGU ve dnech 15. a 16. června 2001 [4] umožnily přijmout evropskou strategii trvale udržitelného rozvoje, v níž se uvádí, že cílem Společné zemědělské politiky "… by mělo být mimo jiné přispívat k trvale udržitelnému rozvoji a více podporovat zdravé a vysoce kvalitní produkty, ekologicky životaschopné výrobní metody...;" [5].
1.5 Závěry Rady "Zemědělství a rybolov" z Lucemburku z června 2003 potvrzují posílení 2. pilíře SZP s cílem "… podporovat životní prostředí, kvalitu a komfort zvířat a pomáhat zemědělcům, aby se přizpůsobili evropským výrobním normám, které vstoupí v platnost v roce 2005 [6]".
Z tohoto důvodu má toto iniciativní stanovisko analyzovat a prohloubit úvahu o 3 akčních osách, které byly stanovené v Salcburku: konkurenceschopné zemědělství, ochrana životního prostředí a přispění k ekonomické a sociální soudržnosti ve venkovských oblastech.
1.6 Aktéři rozvoje venkova také v závěrečné salcburské deklaraci zdůraznili, že je nutné a neodkladné zjednodušit komunitární politiku rozvoje venkova.
Toto zjednodušení by mělo zároveň poskytnout partnerstvím v programech větší odpovědnost při stanovení a realizaci celkové strategie.
1.7 V rámci tohoto iniciativního stanoviska chce tedy Výbor prověřit konzistentnost mezi budoucí regionální politikou a budoucí politikou rozvoje venkova, aby se omezil počet "šedých míst", chce prohloubit návrh tří budoucích os, z nichž se skládá politika rozvoje venkova, a zaměřit se na administrativní zjednodušení.
A. KOMPLEMENTARITA MEZI POLITIKOU REGIONÁLNÍHO ROZVOJE A ROZVOJE VENKOVA
2. Regionální politika: od principu ekonomické a sociální soudržnosti k principu územní solidarity
2.1 Přijetí Jednotného evropského aktu v roce 1986 urychlilo integrační proces ekonomik členských států.
Přesto různá úroveň rozvoje regionů na území Evropské unie a jejich porovnání položilo počátky skutečné politiky soudržnosti, která má vytvořit pro země jižní Evropy a znevýhodněné oblasti určitou protiváhu omezením daným jednotným trhem.
Poté Maastrichtská smlouva o Evropské unii, která vstoupila v platnost v roce 1993, dala hospodářské a sociální politice soudržnosti institucionální podobu.
2.2 Zároveň rozvoj ekonomických vztahů Unie a postupné otevírání vnitřního trhu rozjitřilo konkurenční postavení evropských regionů, které nemají stejné podmínky.
V 90. letech bylo cílem strukturální politiky přinést řešení těchto hlavních úkolů:
- snížit rozdíly v úrovni rozvoje podporou pro vytváření pracovních míst ve znevýhodněných oblastech;
- kompenzovat nevýhody regionů, které nemají stejné přednosti a stejný přístup na světový trh;
- podporovat faktory, které vytvářejí bohatství ve znevýhodněných oblastech.
2.3 V duchu stávající strukturální politiky cílem reformy z roku 1999 (Agenda 2000) bylo:
- zvýšit přesun finančních prostředků z "nejlépe vybavených" regionů do regionů s pomalým růstem (snížení počtu cílů a 75 % prostředků věnovaných cíli 1),
- rozvíjet ekonomické vazby mezi těmito regiony (Interreg III),
- podporovat integraci méně rozvinutých regionů do jednotného trhu pomocí Kohezní fondu.
2.4 Deklarace ministrů Evropské unie pověřených územním plánováním (Postdam, 10.- 11. května 1999 [7]) a závěry Rady z Göteborgu (červen 2001) k definici evropské strategie o podpoře trvale udržitelného rozvoje zdůrazňují nutnost územní soudržnosti pro rovnovážný a trvalý rozvoj území Evropské unie.
Naposled to byl Konvent, který v duchu tohoto vývoje navrhl ve svém článku 3 návrhu evropské ústavy začlenit územní soudržnost mezi cíle Unie [8].
2.5 Navíc nařízení č. 1260/99 [9], které přináší obecná ustanovení ke strukturálním fondům, uznává, že rozvoj vnitřního potenciálu venkovských oblastí zůstává prioritním cílem rozvoje a strukturálních úprav v oblastech zaostávajících ve vývoji.
2.6 S ohledem na vůdčí principy strukturální politiky, kterými jsou trvale udržitelný růst a rozvoj, vyzývá Výbor Komisi a Radu, aby si v rámci územní soudržnosti připomněla, že rozvoj venkovských oblastí musí zůstat jedním z prioritních cílů regionální politiky.
Proto problematika vytváření pracovních míst, celoživotního vzdělávání a přístupu k novým informačním technologiím ve venkovském prostředí musí zcela najít v této politice své řešení.
3. Politika rozvoje venkova: od zelené Evropy k lucemburskému kompromisu
3.1 Změny, ke kterým došlo v zemědělství během téměř padesáti let, jsou zásadní.
Tyto změny postupně určovaly vývoj zemědělských struktur politiky Společenství.
V letech 1962 až 1972 zásahy Společenství spočívaly pouze v koordinaci opatření na řízení trhů, protože tyto trhy vznikaly.
V letech 1972 až 1985 se objevily další dvě nové kategorie akcí: akce horizontální, jejichž realizace se týkala všech členských zemích (odborné školení, předčasný odchod do důchodu …) a akce regionální, jejichž cílem bylo snížit přírodní strukturální znevýhodnění a podporovat celé zemědělství.
3.2 Od roku 1985 do roku 1999 hledání rovnováhy mezi nutným zlepšením konkurenceschopnosti evropského zemědělství a přizpůsobením výrobního potenciálu potřebám trhu, ochraně životního prostředí a rozvoji znevýhodněných oblastí vede k tomu, že politika zemědělských struktur se stává zemědělskou částí nové strategie regionální politiky.
Politika struktur kromě horizontálních akcí realizuje akce pro zachování venkovského prostoru, ochranu životního prostředí, rozvoj venkovské a turistické infrastruktury a zemědělských činností.
3.3 Na základě konference v Corku umožnila "Agenda 2000" vytvořit integrovanou politiku rozvoje venkova prostřednictvím dvou právních nástrojů (EAGGF-záruční sekce a EAGGF- orientační sekce).
Tyto nástroje vedou k lepšímu logickému propojení mezi politikou rozvoje venkova (2. pilíř SZP) a politikou trhů (1. pilíř SZP) zejména podporováním diversifikace zemědělských činností.
3.4 K tomu byl zaveden volitelný mechanismus pro přímé platby.
Umožňuje finančně řešit opatření agro-environmentální, odchodu do předčasného důchodu, zalesnění nebo opatření určená znevýhodněným oblastem čerpáním podpor pro kompenzování institucionálního poklesu cen, o kterém je rozhodnuto ve společných organizacích trhů zemědělských produktů.
3.5 Nařízení č. 1257/99 [10], které se týká rozvoje venkova s využitím fondu EAGGF, se opírá o tato zjištění:
- opatření rozvoje venkova mají financovat a doplňovat politiku trhů;
- tři doprovodná opatření ustavená reformou SZP v roce 1992 mají doplnit režim pro znevýhodněné oblasti (přírodní omezení) a oblasti, které jsou vystavené omezením z titulu životního prostředí;
- další opatření rozvoje venkova se mohou začlenit do programů integrovaného rozvoje regionů, kterých se týká cíl č. 1 a 2.
3.6 Série 22 opatření, která mohou členské státy zapracovat do svého programování rozvoje venkova, jsou v programovacím období 2000-2006 [11] rozdělaná takto: 39,2 % na zlepšení konkurenceschopnosti a přizpůsobení zemědělství, 35 % pro znevýhodněné oblasti a pro agri-environmentální opatření a 25,8 % pro přizpůsobení a rozvoj venkovských oblastí.
3.7 Reforma SZP přijatá v červnu 2003 potvrdila jeden z úkolů politiky rozvoje venkova, kterým je pomoc zemědělství v procesu přizpůsobení se požadavkům společnosti.
Pole působnosti opatření bylo rozšířené o podporu kvality produktů, zlepšení standardů výroby (životní prostředí, komfort zvířat), zavedení Natura 2000 a posílení opatření na pomoc mladým zemědělcům, kteří začínají samostatně hospodařit.
3.8 Mechanismus modulace je dnes už v Evropě povinný.
Měl by odpovídat finančnímu přesunu asi 1,2 miliardy eur během roku z politiky trhů na politiku rozvoje venkova.
3.9 Z pohledu tohoto vývoje Výbor zdůrazňuje, že SZP musí sledovat jako první cíl pomoc zemědělství, aby se dokázalo přizpůsobit strukturálnímu vývoji očekávání občanů.
3.10 Zpráva Komise o finančních perspektivách na období 2007-2013 předkládá stabilní a skromný rozpočet s tím, že vlastní zdroje Evropské unie budou ve výši 1,24 % HDP.
Výbor podporuje návrh Komise a zdůrazňuje, že pokles zdrojů Společenství by byl špatným signálem v době, kdy proběhlo rozšíření Evropské unie.
3.11 Totéž platí také pro politiku rozvoje venkova.
Jediným "dalším" zdrojem pro tuto politiku by bylo použití modulace. Ta by umožnila pouze přesun mezi 1. a 2. pilířem SZP.
Proto Výbor naléhavě žádá Radu a Evropský parlament, aby dohlédl na přidělení odpovídajících finančních prostředků na tuto politiku, protože jinak by ztratila svou podstatu.
3.12 Budoucí politika rozvoje venkova bude uplatňována novou Komisí, která by měla mít 25 komisařů.
Řízení obou pilířů SZP různými komisaři by představovalo reálné riziko, že mezi těmito dvěma politikami dojde ke ztrátě logického propojení.
Výbor zdůrazňuje, že je proti jakékoliv snaze vytvořit dvě různá generální ředitelství a proti jmenování jiných komisařů pro zemědělské otázky a jiných pro rozvoj venkova.
4. Úloha multifunkčnosti zemědělství a politiky rozvoje venkova
4.1 Výbor již připomněl ve svých předchozích stanoviscích [12], že zemědělské trhy jsou nestabilní svou povahou a jsou silně podléhají pohybu cen.
Proto mechanismy regulace nabídky a regulace trhu jsou nezbytnou podmínkou k tomu, aby zemědělská hospodářství mohla vyhovět podmínkám trvale udržitelné zemědělské produkce.
Výbor zdůrazňuje, že udržení politiky pro regulaci trhu zemědělských produktů přispívá také k úspěchu politiky rozvoje venkovských oblastí.
4.2 K odstranění vazby mezi aktem výroby a veřejnou podporou zemědělství došlo ostatně při poslední reformě SZP z 26. června 2003.
Tento vývoj posiluje nutnost, aby existovala taková perspektiva ekonomického rozvoje zemědělských činností, které lépe zohlední nové požadavky jako je biodiversita, zachování specifické krajiny nebo vytváření pracovních míst zemědělským odvětvím.
Výbor tedy důrazně připomíná, že zemědělská činnost v první řadě přispívá ke vzniku živoucího venkova, protože umožní rozvíjet přímou vazbu mezi činností lidí a jejich územím.
4.2.1 Územní zakotvení systémů výroby, prostředky valorizace zemědělské produkce zejména rozvojem Označení chráněného původu (AOP) a Zeměpisného určení výroby (IGP), a dále přímý prodej jsou některé z aspektů multifunkčnosti zemědělství, které působí ve prospěch rozvoje venkova.
4.3 Zemědělství bude představovat v Unii s 25 členskými státy více než 13 milionů přímých pracovních míst a 5 milionů nepřímých v odvětvích, která předcházejí nebo následují po zemědělské výrobě.
Tato pracovní místa mají svou povahou silnou "územní příslušnost".
A vývoj obchodování v rámci Společenství, které čím dál tím více směřuje k obchodování s potravinářskými produkty, posiluje vazbu mezi zemědělským a potravinářským odvětvím.
Udržení a rozdělení zemědělské činnosti ve venkovských oblastech se tedy stává prioritou, protože jinak hrozí nebezpečí, že by se stalo limitujícím faktorem pro integraci venkovských území do regionální ekonomiky.
4.4 Zemědělská činnost se bude týkat 45 % evropského území, což je 190 milionů ha (EU s 27 členskými státy).
Navíc v roce 2001 více než 10 % obdělávané zemědělské půdy bylo vázáno agri-environmentální smlouvou.
15 % oblastí, na něž se vztahuje směrnice "ochrana stanovišť a ptactva" jsou zemědělské půdy.
A 38 % zemědělské půdy v EU o 15 členech bylo označeno za "zónu ohroženou nitráty".
Tato opatření odpovídají místním cílům udržování životního prostředí a/nebo územního plánování.
Rozumí se samo sebou, že zemědělská činnost bude v rámci řízení území vždy na prvním místě.
4.5 Výbor připomíná, že multifunkční aspekty zemědělské výroby přispívají z několika úhlů pohledu k zachování živoucího venkova.
Komise a Rada to mají připomenout v preambuli každého nového směru politiky rozvoje venkova.
4.6 I když se Výbor opírá o závěry konference v Salcburku o diversifikaci venkovské ekonomiky, přesto zdůrazňuje, že by bylo vhodné vyhnout se "urbanizaci venkova", tedy aplikovat stejné akce, jaké existují pro rozvoj městských oblastí, na venkovské oblasti.
K tomu Výbor v současné době vypracovává iniciativní stanovisko o příměstském zemědělství [13].
Proto by se měla v rámci politiky rozvoje venkova osa "diversifikace venkovské ekonomiky" zaměřit na určitá témata, která jsou úzce spjata se zemědělstvím, jako jsou služby zemědělskému obyvatelstvu, které zlepšují jejich životní podmínky, rozvoj agroturistiky a podpora různorodosti činností založené na zemědělství.
5. Specifika a omezení politiky rozvoje venkova
5.1 Závěry ze 3. zprávy o soudržnosti ukazují, že přetrvávající rozdíly mezi regiony z pohledu trvale udržitelné produkce, produktivity a vytváření pracovních míst vyplývají ze strukturálních nedostatků u hlavních faktorů konkurenceschopnosti.
Výbor zdůrazňuje, že politika rozvoje venkova musí také z těchto principů vycházet, aby se začlenila do postupu týkajícího se strukturálního rozvoje venkovských území.
5.2 Rozšíření Evropské unie zesiluje problematiku ekonomického rozvoje venkovských území kvůli významnému výskytu "skryté nezaměstnannosti" v nových členských státech.
Proto oddělovat regionální politiku a politiku rozvoje venkova je ještě obtížnější.
Výbor navrhuje, aby společná témata regionální politiky a politiky rozvoje venkova byla upřesněná v novém nařízení o strukturálních fondech a aby se počet opatření financovaných jednou či druhou politikou snížil, a tak se podpořila větší jasnost obou těchto politik.
5.3 Zemědělství sice nemůže samo zajistit rozvoj zemědělských oblastí, ale ukazuje se, že toto odvětví činnosti zůstává nezbytné pro každý úspěch politiky rozvoje venkova. Vzhledem k vazbě s územími, kde jsou přímá a nepřímá pracovní místa, rozsahu udržovaného prostoru je pomoc zemědělství v procesu přizpůsobení se vývoji očekávání občanů nadále prioritní.
Navíc se jak 1., tak 2. pilíř SZP podílejí na cílech rozvoje venkova zachováním nebo posílením zemědělských činností.
5.4 Rozšíření Evropské unie představuje také významný úkol pro budoucnost SZP.
Výbor zdůrazňuje, že výměna zkušeností a přenos metod by měly zaujímat zvláštní místo v podmínkách realizace 2. pilíře SZP pro budoucí období.
5.5 Výbor zdůrazňuje, že regiony se slabou hustotou obyvatelstva, jako jsou ostrovy a horské oblasti, vždy spadají vzhledem ke svému trvalému přírodnímu znevýhodnění do cíle dokončení vytváření do jednotného trhu.
Regionální politika, stejně jako politika rozvoje venkova musí tento aspekt při stanovení způsobů realizace brát v úvahu, zejména nabízet vyšší míru kofinancování, která by zohlednila tuto obtížnou situaci.
Výbor ostatně v současné době zpracovává iniciativní stanovisko [14], které se konkrétně zabývá způsoby umožňujícími lepší integraci přírodně znevýhodněných oblastí do regionální ekonomiky.
5.6 Výbor konečně zdůrazňuje, že politika rozvoje venkova a regionální politika nejsou jedinými prostředky akce veřejné moci, která má přispět k harmonickému rozvoji území Evropské unie.
Výbor připomíná, že odpovídající územní zakotvení veřejných služeb poskytovaných občanům se také podílí na cíli územní soudržnosti.
B. PROHLOUBIT NÁVRHY NA ZLEPŠENÍ OPATŘENÍ
6. Opatření stanovená v rámci kompromisu z Lucemburku z 26. června 2003
6.1 Reforma SZP z června 2003 zdůraznila posílenou vazbu mezi druhým pilířem SZP věnovaným rozvoji venkova a úpravu prvního pilíře.
Tak byl vytvořen celek nových doprovodných opatření 1. pilíře SZP a jejich počet se zvýšil z 22 na 26.
6.1.1 Byla zavedena dvě nová opatření týkající se kvality potravin (dobrovolná účast na národním programu uznávaného označení kvality a na propagačních a informačních akcích pro spotřebitele o těchto výrobcích).
Další dvě nová opatření se zabývají uvedením výrobních postupů na úroveň evropských standardů, které se týkají životního prostředí, komfortu zvířat, zdraví rostlin a živočichů.
6.1.2 Několik stávajících opatření bylo upraveno (zohlednění otázek komfortu zvířat v agri-environmentálních opatřeních, posílení veřejné podpory mladým začínajícím samostatně hospodařícím zemědělcům, zavedení směrnice "Stanoviště a ptáci" a financování investic do lesnictví pro lesy, které jsou spravovány podle environmentálních a společenských kritérií.)
6.2 Pro nové členské státy byl přijat dočasný program rozvoje venkova na období 2004-2006.
Kromě čtyř doprovodných opatření bude tento program financovat: pomoc sdružením zemědělců, podporu hospodářstvím, které mají produkci částečně pro zabezpečení vlastních potřeb a částečně tržní, technickou pomoc a doplatek k přímým platbám 1. pilíře SZP.
7. Nové možnosti pro 3 osy stanovené v Salcburku
7.1 Dokončení vytváření jednotného trhu a postupné otvírání vnitřního trhu zemědělským ekonomikám, které mají lepší přírodní výhody nebo nižší environmentální normy, vede k tomu, že evropský zemědělský model musí naléhavě zlepšit svou konkurenceschopnost.
7.2 Výbor tedy má za to, že osa "pomoc investicím do zemědělských hospodářství" v rámci politiky rozvoje venkova by měla být posílena.
Investice, které umožní zemědělským hospodářstvím vzít v úvahu environmentální požadavky a zlepšení komfortu zvířat a pracovních podmínek, by měly být podporovány více, protože přispívají k zakotvení zemědělské činnosti v daném území.
7.3 Výbor zdůrazňuje, že realizace opatření "Zemědělské poradenství", které má podporovat přizpůsobení se novým výrobním standardům, by měla proběhnout dříve.
Opatření bude moci být skutečně prováděné v členských státech až od roku 2006.
Ale podmíněnost bude platit již od roku 2005.
7.4 Oslabení regulačních nástrojů trhů se zemědělskými produkty, klimatický vývoj a opatření vázaná na zdravotní krize poukazují již několik let na nutnost mít pod kontrolou obrat, kterého dosahují zemědělská hospodářství.
V rámci reformy SZP z roku 2003 se Komise bude zabývat ve zprávě možností, aby určité procento modulace mohlo být využité na národní úrovni pro specifická opatření, která by měla pomoci vypořádat se s riziky, krizemi a přírodními katastrofami.
Výbor připomíná, že Komise by měla zprávu zveřejnit do konce roku 2004 a měla by se také zabývat možnostmi rozvoje systému zemědělského pojištění na národní úrovni i na úrovni Společenství.
Výbor požaduje, aby v tomto případě přispění druhého pilíře SZP bylo analyzováno jako doprovodný nástroj.
7.5 Budoucí politika rozvoje venkova by měla potvrdit jako druhou osu ochranu životního prostředí a řízení prostoru, jejichž hlavním nástrojem jsou agri-environmentální opatření a kompenzace přírodních znevýhodnění na základě společných kritérií k zajištění rovnováhy mezi územími.
7.6 Reforma SZP zavedla princip podmíněnosti přímé podpory zemědělství dodržováním legislativy Společenství (119 směrnic a nařízení) týkající se životního prostředí, zdraví obyvatel, zdraví zvířat a rostlin a komfortu zvířat.
Výbor zdůrazňuje, že tento nový aspekt 1. pilíře SZP nesmí být zaměňován za agri-environmentální opatření (MAE).
Tato opatření nejsou v logice předpisů, ale podporují dobrovolné akce s účastí zemědělců s cílem zavést takové metody zemědělské výroby, které jsou vytvořené k ochraně životního prostředí a zachování přírodního prostoru.
7.7 Výbor zdůrazňuje, že administrativní ustanovení, která se týkají realizace MAE, by měla být zjednodušena.
Stanovení cílů těchto opatření by mělo proběhnout v rámci subsidiarity.
Klade si také otázku o nutnosti rozšiřovat dále pole těchto opatření o ostatní environmentální problematiky vzhledem k neměnnosti rozpočtu.
V každém případě by měl být položen důraz na ty MAE, která podporují různorodost systémů zemědělské výroby s cílem zachovat rovnováhu agrosystémů.
7.7.1 Podle deklarace vrcholného evropského setkání v Göteborgu by agri-environmentální opatření měla být povinná ve všech národních programech.
7.7.2 Výbor zdůrazňuje, že financování Natura 2000 by se nemělo dít na úkor stávajících opatření.
Proto si přeje, aby Komise stanovila nová financování ke kompenzaci nákladů spojených s prováděním směrnice "Stanoviště a ptáci".
7.8 Třetí osa budoucí politiky rozvoje venkova by se měla zaměřit na diversifikaci venkovské ekonomiky ve vazbě na zemědělskou činnost, aby přispěla k udržení obyvatelstva na venkově.
7.9 Komise ve své 3. zprávě o soudržnosti zdůrazňuje, že tři typy akcí, tedy ty, které se týkají turistiky, řemesel a venkovského kulturního dědictví, by měly patřit do společného pole působnosti regionální politiky a politiky rozvoje venkova.
Výbor si přeje, aby tato rovnováha byla zachována.
Zdá se, že venkovská infrastruktura by již neměla být financována strukturálními fondy.
Výbor se staví proti tomu, aby tento typ investic byl přesunut z působnosti regionální politiky na politiku rozvoje venkova.
7.10 Vzhledem k vývoji regionální politiky Výbor navíc navrhuje, aby akce obnovy nebo zhodnocení venkovského kulturního dědictví, které nejsou součástí určitého projektu "agrituristiky", nespadaly do politiky rozvoje venkova.
7.11 Výbor navrhuje, aby osa "ekonomika venkova" zahrnovala některé služby, které zlepšují kvalitu života zemědělského obyvatelstva (např. služby, které zajišťují zástup zemědělců v práci).
C. ZLEPŠENÍ PODMÍNEK ŘÍZENÍ POLITIKY ROZVOJE VENKOVA
8. Prvním bodem, v němž musí dojít ke zlepšení podmínek řízení, je kontinuita programování plánů rozvoje venkova.
Výbor tedy podporuje Komisi v její snaze vypracovat novou politiku rozvoje venkova, aby se co nejvíce omezila "doba latence" mezi dvěma programovými obdobími.
8.1 Obtíže, které se objevily v některých členských zemích s administrativním prováděním politiky rozvoje venkova, dokazují, že zapojení několika finančních nástrojů podléhajících různým pravidlům může být na úkor větší jasnosti veřejné akce.
A tak návrh seskupit akce ve prospěch rozvoje venkova do jednoho nařízení mohl být vnímán uživateli jako další zdroj administrativní složitosti.
8.2 Zjednodušení programování spočívá v tom, že bude pouze jeden fond, který bude spravovat akce politiky rozvoje venkova.
Výbor k tomu zdůrazňuje, že způsob řízení tohoto jednotného fondu musí logicky navazovat na způsob řízení strukturálních fondů.
8.3 Strukturování budoucí politiky rozvoje venkova do tří os (konkurenceschopnost zemědělství, řízení prostoru a diversifikace venkovské ekonomiky) by se mělo také projevit ve vypracování budoucího nařízení o rozvoji venkova.
Toto nařízení by mohlo upřesnit principy intervence, cíle všech tří os a vyjmenovat možné typy akcí (pomoc v investicích, zvýhodněná půjčka, víceletá veřejná podpora jako záruka určitých specifikací, technická pomoc, finanční inženýrství …).
Způsob realizace každého zvoleného opatření by měl být stanovený v rámci národní subsidiarity.
Výbor zdůrazňuje, že řízení jediného rozhodnutí členským státem na základě strategického dokumentu by mělo tu výhodu, že by byl stanovený pevný rámec Společenství na programové období.
8.4 Stávající postup přijímání změn opatření výborem STAR (Řídící výbor zemědělských struktur a rozvoje venkova) není flexibilní, protože postup hodnocení ex-ante je velmi dlouhý.
Výbor navrhuje, aby nově zavedený postup vycházel z postupu schvalování státních dotací.
Tedy pokud je plán rozvoje venkova přijat na počátku programového období, změny, které by se týkaly opatření, by mohly být předkládány Komisi pro ověření zákonnosti (hodnocení ex-post).
8.5 Schvalování operativních plánů by mělo být řešeno v rámci subsidiarity jednotlivých států nebo i na nižší úrovni podle toho, jakou organizaci členské státy mají.
Komise by byla odpovědná za dohled, který má zajistit, aby při realizaci akcí nedocházelo k porušování pravidel hospodářské soutěže, měla by ověřovat zákonnost způsobů intervence a ujišťovat se o logickému skloubení se strukturálními fondy.
Výbor dále zdůrazňuje, že vzhledem ke svým zkušenostem by Komise mohla pomáhat při akcích, které by spočívaly v předávání zkušeností v rámci technické pomoci určené zejména novým členským státům.
8.6 Výbor si přeje, aby počet etap pro schvalování programů byl nižší a aby byla vymezená odpovědnost každé rozhodovací úrovně: komise, členských států a územních samosprávních celků.
8.7 Volba jednotného fondu pro akce, které se týkají rozvoje venkova, vede také ke zjednodušení finančního řízení.
V logice strukturálních fondů by měl tento nový fond převzít tyto jejich hlavních charakteristiky:
- zakládat se na ročním předběžném plánování,
- provádět víceleté plánování,
- nabízet flexibilnější způsob plateb než EAGGF záruční sekce (prostředky, které jsou předmětem smluvního závazku – platební prostředky).
8.8 Otázka kontrol se řadí také do rámce zjednodušení administrativního řízení politiky rozvoje venkova.
Výbor podporuje směry, které představila Komise v rámci své 3. zprávy o Soudržnosti, zejména podporuje směr, který se týká proporcionality kontrolních úkolů.
Od určité částky směrem dolů by si členský stát mohl zvolit svůj národní systém kontroly daných programů.
Výbor zdůrazňuje, že tyto směry by se měly uplatňovat v řízení politiky rozvoje venkova, pokud zajišťují stejnou efektivnost kontrol a tedy dobré využití prostředků Společenství.
8.9 Výkonnostní rezerva, kterou zavedly strukturální fondy v rámci Agendy 2000, je pociťována spíše jako frustrující opatření vzhledem k nepředvídatelným okolnostem, které mohou nastat při administrativní realizaci programů.
Navíc její přidělení, které je založené na jediném kritériu, jímž je použití prostředků, by mohlo mít negativní dopady tím, že by podporovalo rychlé programování a poté přísný monitoring provádění operací, což není konzistentní s rozvojem venkova na základě víceletých plánů.
Proto Výbor zdůrazňuje, že princip výkonnostní rezervy by se neměl na budoucí politiku rozvoje venkova vztahovat.
8.10 Otázka partnerství také zapadá do logiky zjednodušení realizace programů.
V souladu s tím, jak je nastavená regionální politika, si Výbor přeje, aby se každý členský stát snažil zorganizovat spolupráci mezi jednotlivými úrovněmi veřejné správy, ale také se sociálními partnery a zástupci organizované občanské společnosti již od fáze vzniku až do fáze realizace a monitorování programů.
8.11 Od zahájení iniciativy Leader v roce 1989 se na úspěchu této iniciativy Komise podílelo významně hledání nových cest rozvoje ve venkovských oblastech. Navíc současná fáze programu poukázala na efekt výměny zkušeností, který sice proces zpomaluje, ale zvyšuje jeho výkonnost. Umožnila totiž vytvořit partnerství mezi sdruženími pro místní akce v jednotlivých zemích. Výbor zdůrazňuje, že iniciativa Leader by měla pokračovat jako doprovodná k místním iniciativám, které se snaží nalézt nové cesty rozvoje pro venkovské oblasti, zejména pomocí jedné linie, která existuje v rámci politiky rozvoje venkova: jak předvídat potřeby celoživotního vzdělávání na určitém území, hledání nových odbytišť zemědělských produktů, rozvoj synergie mezi ekonomickými aktéry v rámci jednoho území, to vše jsou témata, která mohou přinést nový pohled na budoucnost politiky rozvoje venkova. Výbor tedy podporuje pokračování iniciativy Leader v rámci politiky rozvoje s cílem nalezení nových řešení pro rozvoj venkovských oblastí. Brusel, 30. června 2004. Prezident Evropského hospodářského a sociálního výboru Roger Briesch [1] Evropská konference o rozvoji venkova, Cork (Irsko), od 7. do 9. listopadu 1996 na:http://www.europa.eu.int/comm/agriculture/rur/cork_fr.htm. [2] COM(2004)101. [3] COM(2004)107. [4] Evropská rada v Göteborgu, 15.- 16. červen 2001, na:http://europa.eu.int/comm/gothenburg_council/sustainable_fr.htm. [5] Závěry předsednictví, Evropská rada v Göteborgu, 15. a 16. června 2001, bod 31 dokument č.: 200/1/01. [6] 2516. zasedání Rady "ZEMĚDĚLSTVÍ A RYBOLOV" - Lucemburk, 11., 12., 17., 18., 19., 25. a 26. června 2003; 10272/03 (Tisk 164), strana 7, bod 3. [7] Potsdam, květen 1999;http://europa.eu.int/comm/regional_policy/sources/docoffic/official/reports/som_fr.htm. [8] Článek 3: Cíle Unie: 3. Unie […] podporuje ekonomickou, sociální a územní soudržnost a solidaritu mezi členskými státy.http://europa.eu.int/futurum/constitution/part1/title1/index_fr.htm#Article3. [9] Nařízení (ES) č. 1260/1999 Rady z 21. června 1999 obsahující obecná ustanovení ke strukturálním fondům; Úř. věst. L 161, 26.6.1999, s. 1–42. [10] Nařízení (ES) č. 1257/1999 Rady z 17. května 1999 o podpoře rozvoje venkova Evropským zemědělským záručním a orientačním fondem (EAGGF), které pozměňuje a zrušuje některá; Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 80–102. [11] Fact Sheet "rozvoj venkova
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Vztahy mezi EU a Tureckem před zasedáním Evropské rady v prosinci 2004 (Stanovisko z vlastní iniciativy)
(2004/C 302/17)
Dne 28. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor z vlastní iniciativy rozhodl zpracovat v souladu s Článkem 29 svého Jednacího řádu stanovisko na téma: "Vztahy mezi EU a Tureckem před zasedáním Evropské rady v prosinci 2004"
Oddělení externích vztahů, které má starosti přípravu činnosti Výboru k tomuto tématu, schválilo toto stanovisko 7. června 2004.
Reportérem byl Tom Etty.
Na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června 2004 a 1. července 2004 (zasedání ze dne 1. července 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor schválil toto stanovisko v poměru 166 hlasů pro, 17 hlasů proti a 28 členů se zdrželo hlasování:
1. Východiska
1.1 EHSV sleduje vývoj v Turecku již mnoho let.
Turecko přistoupilo k ES v roce 1963, o členství požádalo v roce 1987 a členem celní unie EU se stalo v roce 1995.
1.2 Prostřednictvím Společného poradního výboru, který byl založen v rámci organizací občanské společnosti v Turecku a který pracuje od roku 1995, má EHSV podrobné informace o touhách zájmových sociálních a hospodářských skupin v Turecku ohledně členství jejich země v EU.
Výbor vždy bral zřetel na tyto touhy a upřímně doufá, že na Evropském summitu v prosinci 2004 bude možné dojít k závěru, že Turecko splnilo kodaňská konvergenční kritéria z roku 1993 a tudíž bude rozhodnuto otevřít přístupová jednání bez prodlevy.
1.3 Turecko již několik desetiletí dokazuje, že se jednoznačně orientuje na Evropu.
1.4 Turecko je sekulární zemí s převážně muslimským obyvatelstvem.
Jako taková chce působit jako moderní a sekulární demokracie.
Je významným příkladem zemí, které mají převážně muslimské obyvatelstvo a které si přejí posílit své politické struktury ve smyslu sekularizace a demokracie.
V den, kdy by Turecko vstoupilo do Evropské unie, by dokázala Unie, jak vysoké úrovně dosáhl její pluralismus, a to tím, jak by řídila dialog mezi kulturami a náboženstvími a svou rolí mluvčího za mír a rovnost na světě.
1.5 Turecko je demograficky mladá země s rychle rostoucí ekonomikou s vysokým potenciálem.
Bylo by ale nesprávné ji nadále považovat jen za velký trh pro evropské vývozy nebo za oblast vhodnou pro investice s nízkými náklady.
1.6 Turecko v průběhu let na jedné straně hrálo úlohu nárazníkové zóny a na druhé straně mostu mezi západem a východem, ale nikdy se nepřestalo považovat za evropskou zemi.
Pokud se Turecko dokáže stát členem EU, mohlo by ještě jednoznačnějším způsobem podporovat aktivity EU v oblasti zabraňování konfliktům, zvláště díky svým vynikajícím vztahům s oblastí Střední Asie, státy Blízkého východu a oblastí Perského zálivu.
2. Úvod
2.1 Vztahy mezi EU a Tureckem se v současnosti a po zbytek tohoto roku se budou dále řídit tím, zda budou či nebudou zahájena jednání o přistoupení.
Evropský summit o tom rozhodne na svém zasedání v prosinci 2004.
2.2 Toto rozhodnutí bude rozhodující událostí během období více než patnácti let, kdy Turecko čekalo na jasně formulovanou odpověď na svou žádost o přijetí za člena EU.
Na zasedání Rady v Helsinkách v prosinci 1999 dostalo Turecko statut kandidátské země.
Na zasedání Rady v Kodani v prosinci 2002 bylo rozhodnuto, že jednání bude zahájeno, pokud bude v té době Turecko plnit Kodaňská politická kritéria z roku 1993.
Jejich splnění mělo být základní podmínkou zahájení cesty k plnoprávnému členství.
2.3 Rozhodnutí, které má být učiněno, má samozřejmě ohromný význam pro Turecko i pro EU.
2.4 Doposud jsou výsledky sledování příslušného vývoje v Turecku Evropskou komisí pozitivní.
Podle Komise jsou výsledky reformního procesu za poslední dva až tři roky obzvláště impozantní.
Jenže je nutné dosáhnout dalšího významného pokroku v oblasti nezávislosti soudnictví, svobody slova, úlohy armády a kulturních práv – zvláště v jihovýchodních oblastech.
Evropský parlament došel ve své poslední zprávě o Turecku k podobnému hodnocení.
Domnívá se, že bez ohledu na dosavadní úsilí Turecko ještě Kodaňská politická kritéria neplní.
Hlavní nedostatky se týkají Ústavy z roku 1982, která byla přijata za vojenské vlády.
Reformy, ke kterým došlo od roku 2001, doposud neodstranily její v zásadě autoritářskou povahu.
Další podstatné nedostatky se týkají, dle Evropského parlamentu, praktického uskutečňování reforem, přetrvávajícího mučení na policejních služebnách, zastrašování organizací zabývajících se lidskými právy a nedodržování práv menšin (zvláště Kurdů).
2.5 Turecko nejenže uskutečnilo významný legislativní program, ale zavedlo i zásadní kroky nutné k dodržování těchto právních předpisů v praxi.
2.6 Toto stanovisko bylo zpracováno, mimo jiné, na základě významné práce, kterou vykonal Společný poradní výbor EU-Turecko.
Díky tomu mohl EHSV vzít v úvahu názory, tužby a očekávání podstatné části občanské společnosti v Turecku.
3. Obecné připomínky
3.1 Od samého počátku musí být zřejmé, že nejpodstatnější otázky, kterými se EHSV musí v tomto okamžiku zabývat, se v zásadě týkají politických otázek demokracie, zákonnosti, lidských práv a ochrany menšin, v souladu se závěry zasedání Rady v Kodani v prosinci 2002.
3.2 Bude se pojednávat o ekonomických kritériích a o acquis jen v tom případě, kdy pokrok, který v jejich případě Turecko dosáhlo, bude možno považovat za příspěvek k posilování lidských práv, občanské společnosti a demokracie.
3.3 EHSV podrobně prostudoval nejnovější důležité informace, zvláště Pravidelnou zprávu Evropské komise za rok 2003 o pokroku Turecka směrem k přistoupení, Zprávu Evropského parlamentu o Turecku z dubna 2004 a Zprávu Rady Evropy o lidských právech v Turecku z prosince 2003.
Sdílí obecné hodnocení reformního procesu tak, jak je vyjádřeno v těchto zprávách.
Za příspěvek tohoto stanoviska považuje zařazení poltických kritérií, které mají pro zájmové hospodářské a sociální skupiny zvláštní důležitost.
Proto se toto stanovisko soustředí na tyto aspekty.
3.4 Pro EHSV jsou zvláště důležitá tato poltická kritéria:
- dodržování lidských práv (zvláště sdružovacího práva a práva na kolektivní vyjednávání; práv žen a kulturních práv menšin);
- demokracie, zvláště pokud jde o potenciální vliv zájmových hospodářských a sociálních skupin obecně na politické rozhodování;
- svoboda slova, svobodné sdělovací prostředky; a
- úloha armády v turecké společnosti, zvláště v hospodářském a společenském životě.
3.5 Na zasedání rady v roce 1999 v Helsinkách bylo jasně vyhlášeno, že uskutečňování reforem v Turecku bude hodnoceno na základě stejných kritérií platných pro přistoupení, jako v případě jiných kandidátských zemí.
3.6 V této souvislosti je třeba poznamenat, že některé státy, s nimiž byla jednání o přistoupení zahájena před několika lety, očividně v okamžiku jejich zahájení tato politická kritéria nesplňovaly.
V některých z nich závažné nedostatky neustále přetrvávají, i nyní když se staly členy EU.
V této souvislosti nás napadají takové podstatné věci jako korupce, nezávislost soudnictví a zacházení s menšinami.
Proto považujeme za nutné prohlásit, že podle našeho názoru by Turecko nejen mělo být hodnoceno na základě stejných kritérií, jako ostatní kandidátské země, ale že tato kritéria musí být i stejným způsobem použita.
3.7 V prosinci 2002, když Rada vyslovila lhůtu k přijetí jednoznačného rozhodnutí, zda budou s Tureckem zahájena jednání, toto rozhodnutí mohlo znamenat jenom jediné, a to, že tehdy Turecko již učinilo takový pokrok, který ospravedlňoval očekávání, že pokud během následujících dvaceti čtyř měsíců vynaloží dostatečné úsilí, dokáže skutečně odstranit i zbývající nedostatky.
Pokud by tomu tak nemělo být, potom by bylo zbytečné a nespravedlivé Turecku tuto perspektivu poskytovat.
3.7.1 Pokud jde o některé zbývající klíčové problémy, jako je úloha armády ve společnosti a zacházení s menšinami (zvláště s Kurdy na jihovýchodě země), které po řadu desetiletí procházely složitým vývojem, jsou dva roky velmi krátká lhůta.
Proto je reálné usuzovat, že Rada určitě neměla na mysli, že Turecko dokáže zcela splnit politická kritéria do prosince 2004.
3.7.2 Pokud je tento výklad rozhodnutí Rady z prosince 1992 správný, zůstává otázka, jaký pokrok a v oblasti kterých politických kritérií lze reálně od Turecka před zahájením jednání požadovat.
3.8 V rámci stávající debaty o zahájení jednání o přistoupení s Tureckem se neustále odkazuje na otázku Kypru.
V úvahu byla vzata kladná úloha, kterou Turecko sehrálo v rámci svého úsilí najít řešení a následná 65 % podpora kyperských Turků v hlasování o znovusjednocení ostrova.
Kypr bezpochyby zůstává problémem nejvyššího významu, jak principiálně tak i z hlediska politické reality.
Ale máme-li se věrně a čestně držet závěrů kodaňského zasedání Rady v prosinci 2002, jak jsou uvedeny v odstavci 2.2., EU nemůže udělat z vyřešení kyperského problému novou podmínku pro zahájení jednání, protože by to znamenalo kladení dalších dodatečných podmínek.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Lidská práva
4.1.1 Zájmové hospodářské a sociální skupiny se široce podílejí na řešení otázek sdružovacího práva a práva na kolektivní vyjednávání, v souladu s Úmluvami MOP č. 87 a 98 a s Evropskou sociální chartou.
Turecko ratifikovalo obě Úmluvy MOP a přistoupilo i k Evropské sociální chartě. Vyjadřuje výhrady k Článku 5 (sdružovací právo) a 6 (právo na kolektivní vyjednávání, právo na stávku) Charty.
4.1.2 Za poslední dvě desetiletí a zvláště v důsledku vojenského převratu v září 1980 docházelo k závažnému porušování těchto práv.
Vojenský režim šel tak daleko, že do Ústavy z roku 1982 zahrnul řadu ustanovení závažným způsobem porušujících základní odborová práva.
4.1.3 V posledních letech bylo několik těchto článků a právních předpisů změněno.
4.1.4 Významné odchylky od základních Úmluv NOP ale stále přetrvávají.
Zvláště Článek 54 Ústavy nadále obsahuje podrobná omezení práva na stávku.
Článek 51 Ústavy, v němž jsou uvedeny podmínky volby odborových funkcionářů, byl změněn tak, aby byl v souladu s Úmluvou MOP č. 87.
V běhu jsou pokusy (iniciativy) o změnu podobných ustanovení zákona č. 2821, o odborových organizacích, a zákona č.
2822, o kolektivních smlouvách, stávce a výluce. Ovšem na základě zprávy Výboru expertů z roku 2004 o ratifikovaných úmluvách NOP předložené na Mezinárodní konferenci práce vláda nedávno zahájila na základě těchto právních předpisů soudní řízení proti odborové konfederaci DISK, která je jedním z členů Společného poradního výboru EU-Turecko.
4.1.5 Již déle než dvacet let dozorčí orgány MOP (nezávislý Expertní výbor pro úmluvy, Výbor ILC (International Labour Conference) pro úmluvy i Výbor pro svobodu sdružování Správní rady) zásadním způsobem kritizují tato porušování a podávají návrhy, jakým způsobem s nimi má Turecko přestat.
Akce jednotlivých tureckých vlád k nápravě situace jsou neuspokojivě pomalé a bohužel stále chybí náznaky zlepšení.
4.1.6 Zpráva o sociálním dialogu a o hospodářských a sociálních právech v Turecku, která vzešla z 12. schůze Společného konzultačního výboru EU-Turecko [1], zvláště zdůraznila omezení práva na sdružování a práva na stávku ve veřejném sektoru.
Přes řadu reforem právních předpisů týkajících se činnosti odborů a pracovněprávních vztahů, stále ještě přetrvávají.
4.1.7 Pokud jde o sdružovací právo v nevládních (neziskových) organizacích, existují právní překážky obsažené v zákoně o sdružování, které se mimo jiné týkají členství, získávání prostředků a rozsahu činností.
Činnost těchto organizací je v praxi často vážně omezována.
Nevládní organizace, o nichž se má za to, že zastávají protivládní stanovisko nekonfrontačně, jsou infiltrovány, pečlivě sledovány, cenzurovány, atd.
4.1.8 Nadace věnující se (náboženským) menšinám mají problémy zvláště v souvislosti se svými majetkovými právy.
Zdá se, že vláda je ochotna tato omezení odstranit a umožnit tak jejich svobodnou činnost.
Bylo přislíbeno, že ke zlepšení dojde na jaře roku 2004, ale to nebylo doposud splněno.
4.1.8.1 Závažné problémy nadále zůstávají v oblasti přípravy duchovních menšinových náboženství, zvláště pak řecké ortodoxní církve.
Teologická škola v Halki je uzavřena již déle než třicet let.
4.1.9 Pokud jde o práva žen, výbor upozorňuje na několik závažných vad, přestože Turecko ratifikovalo základní Úmluvy MOP o rovném odměňování (č. 100) a o diskriminaci v zaměstnání a povolání) (č.
111). Tyto úmluvy jsou implementovány v právních předpisech s některými výjimkami (např. existují právní překážky v přístupu žen k některým povoláním).
Jejich praktické uplatňování naráží na řadu slabin, např. pokud jde o rovné odměňování osob se stejnou kvalifikací za stejnou práci a o přístup k některým kvalitním pracovním místům.
Podobné problémy existují v mnoha členských zemích EU.
4.1.9.1 Dalším závažným problémem je otázka vlivných kriminálních sítí, které provozují prostituci i vnitrostátní i mezinárodní obchod se ženami, dívkami, dětmi a orgány.
4.1.10 Navzdory významným změnám v legislativě přetrvávají v současné době vážné problémy pokud jde o zacházení s Kurdy v praxi.
Jejich kulturní práva jako menšiny ještě nejsou dostatečně uznávána, přes některá nedávná významná zlepšení, jako je vysílání v kurdštině.
V Turecku je statut menšiny přiznáván jen náboženským menšinám, v souladu s Dohodou v Lausanne z roku 1923, která se též zmiňuje jen o náboženských menšinách.
4.2 Demokracie
4.2.1 Pod tímto titulkem by EHSV chtěl ještě jednou zdůraznit potenciální význam nové Hospodářské a sociální rady Turecka.
Může podstatně přispět k posílení demokratických procesů při rozhodování o významných hospodářských a společenských otázkách prostřednictvím plodných diskusí mezi nejreprezentativnějšími zájmovými skupinami a vládou.
V tomto smyslu se jedná o podstatně více, než jen o prvek, sociálního dialogu tak, jak se o tom Komise zmiňuje ve své Pravidelné zprávě.
4.2.2 Turecká Hospodářská a sociální rada byla zřízena v roce 2001.
Předsedá jí premiér a na její práci se podílí několik ministrů vlády.
Od svého vzniku nebyla svolávána, dokud se před půl druhým rokem nedostala k moci současná vláda.
Doposud se podle plánu sešla třikrát, ale v žádném případě nepracuje v souladu s doporučením ve zprávě o sociálním dialogu a hospodářských a sociálních právech Společného poradního výboru EU-Turecko, jak je uvedeno v odstavci 4.1.6 výše.
Spíše se zdá, že se jedná o diskusní klub, kde se pronášejí projevy a probíhá bezvýsledná diskuse, a nikoli o vlivný orgán, v němž zájmové hospodářské a sociální skupiny v rámci oficiální diskuse s vládou vynakládají závažné úsilí k tomu, aby dosáhly vzájemného souhlasu týkajícího se obtížných otázek v oblasti jejich specializace a činnosti.
Je zřejmé, že takový orgán a taková činnost nevzniknou přes noc.
Ale doposud vláda neposkytla organizacím, které jsou v Radě zastoupeny, motivaci ke skutečné spolupráci, například tím, že je ujistí a dokáže jim, že v případě dosažení zásadního kompromisu se tento kompromis podstatným způsobem odrazí i v politice vlády.
EHSV doufá, že turecká vláda bude vážně a konstruktivně spolupracovat s Hospodářskou a sociální radou v zájmu toho, aby se mohla stát významným prvkem demokratizace v Turecku.
V únoru tohoto roku vláda oznámila, že hodlá změnit složení Hospodářské a sociální rady a zvláště své vlastní dominantní postavení v ní.
4.2.3 Výbor by dále chtěl zdůraznit význam svobody slova a svobodných sdělovacích prostředků pro demokratický proces v Turecku.
Uznává, že v této oblasti došlo k významným reformám. Současně ale sdílí obavy komisaře pro lidská práva Rady Evropy, že některé změny (například Ústavy) by mohly být vykládány tak, že budou ještě více omezující než ustanovení, které nahradily.
Kromě toho praktická aplikace a výklad nových článků je podstatnou zkouškou těchto reforem, stejně jako reforem v jiných oblastech.
Předchozí zkušenosti bohužel ukazují nedostatečnou důslednost v těchto oblastech.
4.3 Úloha ozbrojených sil v turecké společnosti
4.3.1 EHSV si je vědom, jakou důležitou roli hrály a hrají ozbrojené síly v dějinách země i v turecké společnosti v současnosti.
Bere na vědomí, že za určitých okolností je tato role kladná.
Je ale nutno si povšimnout, že mnohé potíže, jimž dnes Turecko při plnění Kodaňských politických kritérií z roku 1993 čelí, vyplývají z příliš široké a podstatné účasti armády na životě společnosti.
Tuto účast je nutno na základě konkrétního programu a přesně dodržovaného časového plánu odstranit.
4.3.2 EHSV si uvědomuje, že takovou dominantní roli v mnoha oblastech života, která podstatně přesahuje obvyklou úlohu armády (obrana, vnitřní bezpečnost), nelze odstranit během velmi krátké doby.
Jenže Turecko musí být jednoznačně upozorněno na to, že chce-li se stát členem EU, úloha armády musí být omezena na takové úkoly, které má armáda v ostatních členských zemích, t.j. na zajištění vnější a vnitřní bezpečnosti státu a na účast na mezinárodních operacích pod demokratickou kontrolou parlamentu.
4.3.3 Dále k věci, kterou již projednávala Evropská komise a Evropský parlament (mimo jiné, úloha a složení Rady národní bezpečnosti, politická odpovědnost za vojenský rozpočet, zastoupení vojáků v civilních orgánech v oblasti školství a audiovizuálních médií), je zde nutno poznamenat, že armáda a armádní důstojníci mají též prominentní postavení v hospodářském životě země.
Zákon z roku 2003 stanoví, že do konce roku 2004 budou do celkového státního rozpočtu zahrnuty oba zvláštní rozpočtové fondy armády a od roku 2007 přestanou existovat jako samostaná skupina.
To znamená, že od roku 2007 bude rozpočet armády zcela pod demokratickou kontrolou.
V současnosti si však armáda uchovává významnou moc v turecké společnosti a ekonomice: existuje rozsáhlá oblast vlivu armády, oficiální i neoficiální, která se musí zprůhlednit stejným způsobem jako ekonomické aktivity.
Tento ekonomický aspekt byl doposud v rámci debat v EU o významné úloze armády v turecké společnosti zanedbáván. Evropský parlament se této otázce věnuje ve své poslední zprávě.
5. Závěry a doporučení
5.1 EHSV považuje Turecko za rozvíjející se demokracii, která zvláště od prosince 2002 dosáhla ve svém úsilí o plnění Kodaňských politických kritérií významného pokroku.
5.2 Turecko by nejenom mělo před zahájením jednání splnit stejná politická kritéria jako ostatní kandidátské země, ale jeho výkony v rámci reformního procesu by se též měly hodnotit stejnými měřítky, jako v případě ostatních kandidátských zemí.
EU by měla vynaložit maximální úsilí, aby nikoho ani nenapadlo, že používá dvojí metr.
5.3 Závěry zasedání Rady v Kodani v roce 2002 znamenají, že EU byla v té době přesvědčena, že Turecko, vynaloží-li dostatečné úsilí, dokáže politická kritéria během dvouleté lhůty splnit.
Pokud jde o některé oblasti, které jsou pod vlivem starých tradic a praxe, mohlo to znamenat pouze to, že úplné splnění politických kritérií do prosince 2004 není přece jen možné a že se hledá dosažení určité kritické úrovně skutečného pokroku, jež bude stačit k zahájení jednání.
Politická kritéria dnes zcela neplní i některé z nových členských zemí, které prošly úplným negociačním procesem.
5.3.1 V těchto konkrétních oblastech ale EU může a musí reálně požadovat, aby Turecko do konce roku 2004 dosáhlo takového věrohodného pokroku, aby se dalo očekávat, že tím překročí "bod, odkud není návratu".
Zřejmými příklady jsou úloha armády a zacházení s menšinami, zvláště Kurdy na jihovýchodě země.
EHSV naléhá, aby reformy týkající se snížení moci armády v celé společnosti stejně jako ty týkající se kulturních práv menšin pokračovaly ve stejném tempu a stejným směrem a věří, že v budoucnosti nedojde k žádnému vývoji špatným směrem, což by ohrozilo průběh přístupových jednání.
5.3.2 Úloha armády, mimo jejích základních funkcí v oblasti obrany a bezpečnosti, se musí rozhodným způsobem snížit, aby mohla EU věřit tomu, že proces, který v zemi probíhá, je nevratný.
Rozpočet armády musí být plně pod demokratickou kontrolou.
Ekonomický vliv armády by měl být zprůhledněn a měla by být přijata vhodná opatření, která by zaručovala tuto průhlednost i v budoucnosti.
5.3.3 EU by měla pokračovat v debatě s Tureckem o definici menšin (kterou Turecko vykládá v souladu s Dohodou v Lausanne), s ohledem na obtíže, které tím vznikají Turecku v případě bezvýhradné ratifikace i praktické implementace příslušných mezinárodních smluv.
V rámci této debaty by měla EU vzít zcela v úvahu skutečnost, že i některé z jejích pětadvaceti členských zemí též používají úzkou definici menšin, což působí tentýž problém.
5.3.3.1 EHSV odkazuje na práci, kterou v nedávné době vykonal Společný poradní výbor oblasti regionálního rozvoje [2] a zdůrazňuje význam aktivní regionální politiky rozvoje v Turecku, jež by s podporou EU vytvořila příležitost k aktivní účasti obyvatelstva jihovýchodních (i dalších) oblastí Turecka na hospodářském a sociálním rozvoji regionu.
Postupné přejímání norem regionální politiky EU ze strany Turecka vytváří možnost podporovat širší a důsledné partnerství mezi organizacemi občanské společnosti – zvláště svobodnými, nezávislými a reprezentativními zájmovými hospodářskými a sociálními skupinami na jedné straně a příslušnými orgány na straně druhé.
Společně by si měly vytvořit sdílený názor na politiku rozvoje.
Je třeba podporovat výměnu zkušeností mezi EU a tureckými společensko-ekonomickými organizacemi.
5.3.3.2 EHSV se zájmem zaznamenává iniciativy turecké vlády, jako je Zákon 2000, o náhradě za škody, které způsobily bezpečnostní síly při boji proti terorismu a "Násilně vysídleným osobám" a v rámci projektu Zpět do vesnice a rehabilitace EHSV považuje pro důvěryhodnost reforem týkajících se práv obyvatelstva jihovýchodních provincií za velmi důležité, aby byly tyto iniciativy nastartovány a tak přinesly svým obětem konkrétní pomoc ještě před prosincem 2004.
5.4 V jiných oblastech, jako jsou lidská práva, kde Turecko již dlouho diskutuje s MOP a s Radou Evropy a kde změny nevyžadují, nebo alespoň nevyžadují do té míry, aby bylo zcela vykořeněno dlouhodobé mocenské postavení, tradice a víra, by Turecku mělo být umožněno, aby od nynějška do konce roku 2004 prokázalo, že dosáhlo dostatečného pokroku a že plní podmínky, o nichž ví tak dlouho.
Například, do té doby musí být ukončeno porušování Úmluv MOP č. 87 a 98, které již trvá asi čtvrt století.
Musí být odstraněna i nedemokratická omezení činnosti nevládních organizací obsažená v zákoně o sdružování i v každodenní praxi.
Reformní proces, který probíhá v Turecku, vzbuzuje pozitivní očekávání.
Ale v této oblasti musejí být do daného termínu předvedeny konkrétní a komplexní výsledky.
5.5 Turecká Hospodářská a sociální rada by se měla již během tohoto roku podstatně více zapojovat do přípravy hospodářské a sociální politiky.
Vláda se s ní musí radit o klíčových otázkách v těchto oblastech a musí ukázat, že její názory a rady bere vážně.
Pouze tehdy, dostanou-li zájmové ekonomické a sociální skupiny skutečnou odpovědnost a budou-li za její převzetí odměněny, může vláda očekávat, že budou brát vážně Radu i plány, které s ní vláda má.
EHSV bere se zájmem na vědomí, že vláda připravuje reorganizaci Hospodářské a sociální rady.
To by se ale nemělo stát důvodem pro další odkládání aktivní účasti organizací občanské společnosti na vytváření hospodářské a sociální politiky v Turecku.
5.6 V zájmu posílení občanské společnosti v Turecku musí vláda nejen zastavit své vměšování do činností skutečných nevládních organizací a hospodářských a sociálních zájmových skupin.
Měla by raději podporovat jejich vznik, usnadňovat jejich činnost a spolupracovat s nimi.
5.7 Podle názoru EHSV je nutno přijmou kladné rozhodnutí o zahájení jednání o přistoupení k EU s Tureckem, jestliže turecká vláda do prosince:
- přijme opatření ve smyslu požadavků týkajících se úlohy armády v turecké společnosti v souladu s odstavci 4.3.1 a 4.3.2 výše;
- prokáže na základě konkrétních opatření odhodlání plně uskutečnit v praxi právní reformy týkající se kulturních práv Kurdů žijících v jihovýchodních provinciích státu
- začne v praxi provádět i vyjádřené záměry a potvrzené závazky týkající se dobrovolného návratu, rehabilitace a odškodnění obětí násilí v jihovýchodních oblastech v osmdesátých a devadesátých letech 20. století;
- uvede legislativu a praxi ohledně základních odborových práv a svobod zcela do souladu s Úmluvami MOP č. 87 a 98;
- odstraní ze zákona o sdružování veškerá nedemokratická ustanovení a přestane v praxi omezovat svobodnou činnost skutečných organizací občanské společnosti včetně církevních seskupení, a
- vytvoří podmínky pro svobodnou a nezávislou činnost Hospodářské a sociální rady Turecka i základy pro smysluplnou a konstruktivní spolupráci s touto Radou.
5.8. EHSV se domnívá, že reformy, které doposud provedla vláda Turecka, pokud jde o problémy týkající se role armády ve společnosti stejně jako pokud jde o problémy týkající se kulturních práv Kurdů v jihovýchodních oblastech, představují výrazný pokrok požadovaný ve výše uvedeném odstavci 5.3.1.
5.9. Navíc, pokud budou body uvedené v posledních čtyřech odážkách odstavce 5.7 splněny do prosince 2004, EHSV se domnívá, že tím bude vytvořen spolehlivý základ pro otevření jednání, které časem povedou k vzájemně výhodným výsledkům.
V tomto případě zastává EHSV stanovisko, aby každá evropská instituce, včetně EHSV, začala analyzovat všechny prvky dopadu, který bude mít přistoupení Turecka jak na fungování, tak na koncepci Evropské unie. Evropská unie, která bude tímto značně rozšířena a prohloubena, bude potřebovat značné porozumění evropského veřejného mínění.
5.10. Bez ohledu na rozhodnutí prosincového zasedání Rady bude EHSV nadále rozvíjet plodnou spolupráci s organizacemi občanské společnosti
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ve věci "Metropolitní oblasti: sociálně-hospodářské dopady na budoucnost Evropy"
(2004/C 302/20)
Dne 15. července 2003 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy podle čl. 29 odst. 2 vnitřního řádu ve věci: "Metropolitní oblasti: sociálně-hospodářské dopady na budoucnost Evropy".
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která odpovídala za přípravu práce Výboru na toto téma, přijala své stanovisko dne 8. června 2004 (zpravodaj p.
Van IERSEL).
Výbor schválil na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 30 června) počtem 129 hlasů pro, 0 hlas proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí
1.1 V rámci regionální politiky Evropské unie upozorňuje EHSV v tomto stanovisku na význam metropolitních oblastí v Evropě.
1.2 Metropolitní oblasti mají značný ekonomický a demografický vliv na budoucnost.
Jsou vystaveny celé řadě závažných výzev.
Toto téma však do současné doby nevzbudilo žádný konkrétní zájem ze strany Unie nebo jejích institucí.
1.3 EHSV požaduje, aby hospodářský, sociální a environmentální rozvoj evropských metropolí byl trvale obsažen v komunitární agendě.
Existence evropských údajů, realizace výměny informací prostřednictvím Eurostatu a cílená pozornost ze strany Komise jsou v tomto ohledu nevyhnutelnou podmínkou.
1.4 V zájmu EU je zahájení diskuse na toto téma na evropské úrovni, v rámci pokračování národních debat o budoucím uspořádání metropolitních oblastí, a také provedení hlubší analýzy přírůstku hodnoty Unie.
Kromě toho EHSV upozorňuje zejména na přímou souvislost mezi úlohou evropských metropolí a lisabonskou strategií.
Úspěch cílů lisabonské strategie závisí vskutku do velké míry na způsobu jejich konkretizace v metropolitních oblastech.
1.5 Z tohoto důvodu EHSV požaduje, aby souběžně s vytvořením fóra pro setkávání mezi metropolitními oblastmi a Komisí, byla tato otázka předmětem diskusí v rámci Rady pro konkurenceschopnost a Neformální rady pro územní plánování a urbanistické otázky.
2. Úvod
2.1 Svět se rychle mění.
Všude jsme konfrontováni s novým ekonomickým, technologickým a sociálním rozvojem, který významně ovlivňuje nejen průmysl, služby a pracovní trh, ale zároveň území a společnost, a v důsledku toho i způsob spravování států a regionů.
2.2 V tomto stanovisku se EHSV zaobírá zejména metropolitními oblastmi, a sice velkými aglomeracemi a zónami jejich ekonomických vlivů, a to ze tří hlavních důvodů: nacházejí se v centru těchto rychlých proměn; významně přispívají k evropské strategii růstu; a nakonec jsou partnery celé řady jiných vynikajících center menších rozměrů v Evropské unii.
2.3 Metropolitní oblast je tvořena ústředním jádrem, v podobě samostatného města nebo městské aglomerace, a periférií, složenou z přilehlých obcí, jejichž významná část aktivního obyvatelstva každodenně dojíždí do zaměstnání v ústředním jádru.
Pojem metropolitní oblast se proto blíží pojmům pracovní oblast nebo funkční městský region [1].
Zohledňuje existenci periferních zón silně zpolarizovaných středem, jejichž růst je neoddělitelně spojen s jeho vývojem.
Metropolitní oblasti se rozšiřují a zahrnují dokonce i území, které mohou vyžadovat jednu hodinu dojíždění.
Obsahují městská a venkovská území.
2.4 Ústřední jádro musí obsahovat minimální počet obyvatel [2] nebo pracovních míst, aby bylo uznáno za centrum metropolitní oblasti.
Taktéž je požadován minimální počet přesunů mezi bydlištěm a zaměstnáním mezi periferní obcí a centrálním jádrem pro její započtení do metropolitní oblasti [3].
V praxi byla tato minima stanovena libovolně a proto jejich význam je proměnlivý.
Nedostatek harmonizace definic v evropském měřítku omezuje mezinárodní srovnávání.
2.5 V průběhu posledního desetiletí se objevil nový typ metropolitních oblastí.
Několik vzájemně se ovlivňujících aglomerací, jejichž pracovní oblasti se prolínají, spolu vytvářejí polycentrické metropolitní oblasti.
Příkladem toho je seskupení Randstad se 7 miliony obyvatel, region Porýní-Porúří s 11 miliony obyvatel, region Vídeň-Bratislava s 4, 6 miliony obyvatel, region Oresund s 2, 5 miliony obyvatel, region Lille s 1,9 miliony obyvatel [4].
2.6 V závislosti na svém významu a úlohách mají metropolitní oblasti regionální, národní, evropský nebo světový vliv.
Odhaduje se, že v rozšířené Evropské unii existuje kolem 50 metropolitních oblastí, čítajících nad jeden milion obyvatel.
2.7 Je důležité poznamenat, že metropolitní oblasti, které jsou předmětem tohoto stanoviska, pokrývají území a sociálně-ekonomickou realitu, které se nepřekrývají s regionálními evropskými správními celky v rámci systému tvořeného "regiony" podle NUTS (Klasifikace územních statistických jednotek), který je používán pro oficiální účely EUROSTAT-em a evropskými institucemi.
Koncepce správního regionu v Evropě je mimořádně mnohoznačná.
Až na vzácné výjimky jsou geografické hranice těchto regionů širší nebo užší než hranice metropolitních oblastí [5].
Území správních regionů nejsou tudíž relevantní pro analýzu a srovnávání sociálně-ekonomického vývoje metropolí v evropském měřítku.
2.8 V únoru 2004 zveřejnila Evropská komise Třetí zprávu o soudržnosti.
Tato zpráva otevírá nové perspektivy v rámci debaty o regionální politice a hospodářském pokroku.
Totéž se týká územního rozvoje a rozvoje měst.
Třetí zpráva objasňuje do budoucna souvislost mezi regionální politikou a lisabonskou strategií.
Vedle politiky soudržnosti, politiky územní spolupráce a zaměstnanosti se třetím pilířem regionální politiky stane konkurenceschopnost.
Z tohoto hlediska zdůrazňuje Třetí zpráva zejména úlohu měst a velkých aglomerací.
2.9 Nové přístupy a představy vyplývají výhradně z globalizace, z realizace jednotného trhu (včetně nových členských zemí) a lisabonské strategie.
Samozřejmě, že se v případě metropolitních oblastí nejedná pouze o regionální politiku, nýbrž také o průmyslovou politiku, o znalosti, dopravu a evropské sítě, o trvale udržitelný rozvoj a kvalitu života.
2.10 Zvýšená pozornost věnovaná "obnově měst" je jev pozorovaný na celém světě.
Je na pořadu jednání ve většině členských států Unie.
2.11 Situace metropolitních oblastí a otázka jejich spravování nebyly nikdy předmětem hloubkového rozboru na úrovni Evropské unie.
Následkem toho se nikdy nestala zvláštním cílem komunitárních politik.
EHSV se domnívá, že nadešel okamžik pro prohloubení analýzy a pro přezkoumání, jakým způsobem může být správné regionální řízení ze strany všech dotčených aktérů z těchto území prospěšné pro jejich obyvatelstvo a pro celou Evropskou unii.
Analýza situace metropolitních oblastí může být přínosná pouze tehdy, je-li založena na důvěryhodných kvantitativních údajích, porovnatelných na evropské úrovni.
Tyto však do značné míry chybí.
V této souvislosti se EHSV domnívá, že Evropská unie by měla dohlédnout na jejich vytvoření.
3. POSTAVENÍ METROPOLITNÍCH OBLASTÍ
3.1 Více než tři čtvrtiny evropského obyvatelstva žije v městských nebo předměstských zónách.
Mezi lisabonskou strategií a metropolitními oblastmi existuje přímá souvislost.
Významná část faktorů, které tvoří pozadí budoucí konkurenceschopnosti Evropy, se nachází v těchto zónách.
Metropole šíří směrem k jiným evropským městům inovace a informace.
Prosperita metropolitních oblastí je nutnou podmínkou pro řešení problémů sociální a územní soudržnosti, které vyvstávají na jejich vlastních územích a v jiných evropských městech nebo regionech.
3.2 Metropolitní oblasti, jak v Evropě, tak i všude jinde na světě, musí čelit mnoha velkým výzvám, takovým jako jsou: globalizace, spojená s procesem integrace mezinárodních trhů zboží, služeb, kapitálu, znalostí a kvalifikovaných i nekvalifikovaných pracovních sil, a která přináší rychlou transformaci jejich výrobních systémů; trvale udržitelný rozvoj, který vyžaduje citlivé spravování přírodních zdrojů; sociální soudržnost; kvalita života a také územní soudržnost.
3.2.1 V mnoha případech města a metropole s úspěchem přizpůsobují v současné době své ekonomické, sociální a institucionální struktury.
Týká se to silných městských regionů, národních a mezinárodních dopravních uzlů, které jsou obsluhovány veškerými druhy rychlé dopravy a vysokokapacitními telekomunikačními sítěmi, a jejichž hospodářství je odedávna založeno na diverzifikovaných činnostech v oblasti kvalitních služeb pro občany a podniky.
Regiony závislé na tradičním průmyslu, které byly zpočátku v krizi, jsou taktéž vynikajícím příkladem tohoto vývoje.
Lille, Barcelona nebo Bilbao jsou ilustrací procesu restrukturalizace.
3.2.2 V deseti nových státech Evropské unie probíhají v současnosti obdobné procesy. Jedná se zejména o metropolitní oblasti Varšavy, Prahy a Budapešti.
3.3 Již mnoho let usiluje komunitární regionální politika o zlepšení podmínek růstu, zaměstnanosti a konkurenceschopnosti méně rozvinutých regionů.
Za tímto účelem byly vytvořeny speciální programy a byl uplatňován propracovaný systém rozdělování finančních prostředků.
Ve většině těchto případů dosáhly, v důsledku těchto komunitárních politik, dotyčné regiony někdy až významného pokroku v ekonomické oblasti.
3.4 Proto se hodnocení regionů v Evropě omezilo na analýzu těch regionů, které využívaly strukturální fondy.
3.5 Není možné opomenout relativně příznivý nebo nepříznivý ekonomický a sociální růst jiných regionů.
EHSV považuje za nezbytné, aby se i ony staly předmětem hloubkové analýzy na evropské úrovni.
Tato analýza je žádoucí s ohledem na diskusi na téma Třetí zprávy o regionální soudržnosti, která se snaží otevřít nové cesty.
Může nám rovněž usnadnit pochopení současných ekonomických proměn a jejich dopadů na přizpůsobení společnosti a na životní a pracovní podmínky.
Taková analýza může posléze umožnit takové přizpůsobení některých komunitárních politik, aby odpovídajícím způsobem podporovaly některé regionální potřeby a rozvoj, včetně potřeb a rozvoje metropolitních oblastí.
3.6 Je významné, že všude – jak v centralizovaných, tak i v decentralizovaných státech – probíhá v současné době debata na téma nové žádoucí rovnováhy mezi centralizací a decentralizací.
Státní moc prozkoumává zezdola nahoru (bottom-up) a také ze shora dolů (top-down) nové přístupy.
Tyto procesy jsou samozřejmě často obtížně proveditelné s ohledem na vládní tradice a pevně ustálené zájmy v dotyčných regionech.
I přes institucionální překážky na obou stranách existuje nicméně nesporná snaha o uznání nezbytnosti integrované správy metropolitních oblastí pro blahobyt a prosperitu občanů a podniků.
3.7 Mezi evropskými metropolitními oblastmi můžeme snadno rozlišit několik kategorií.
Na jedné straně existují velké metropole jako je Londýn, Paříž, Porýní-Porúří, Randstad nebo Madrid, s počtem obyvatel nad 5 milionů, na druhé straně zase určitý počet méně významných, avšak někdy i prosperujících metropolních oblastí, vybavených silným rozvojovým potenciálem a velkou ctižádostí. Jedná se zde o oblasti obklopující hlavní města a velká hospodářská centra téměř ve většině členských zemí.
3.8 Jak již bylo řečeno, některá z těchto hospodářských center byla dříve zónami v rozkladu.
Za své obrození vděčí společnému úsilí aktérů ze soukromého a veřejného sektoru v regionu.
Je potřeba dodat, že metropolitní oblasti nových členských států se nacházejí v přechodné fázi a vytvářejí komparativní výhody tak, aby se staly konkurenceschopnými na mezinárodních trzích.
3.9 Počet těchto oblastí v Evropě narůstá.
Od roku 2003 se okruh německých metropolitních oblastí soustředil v rámci projektu 'Regiony budoucnosti'.
V roce 2003 vyzvala britská vláda vhodné regiony ke stanovení strategií pro jejich rozvoj jakožto mezinárodních konkurenceschopných regionů.
Dánská vláda ochotně podporuje současnou iniciativu pozoruhodné přeshraniční spolupráce mezi Kodaní a Malmö (Švédsko), s cílem stát se hlavním hospodářským centrem v oblasti Baltu.
V Nizozemsku je poměrně nedávným jevem propagace seskupení Randstad, jakožto metropolitní oblasti s mezinárodním rozsahem.
Ve Španělsku jsou programy na uspořádání Barcelony a Bilbaa vyjádřením stejných ambic. Mohli bychom uvést i další příklady.
3.10 V členských zemích se regionalizace projevuje postupně, což zjevně ovlivňuje organizaci správy v metropolitních oblastech a jejich schopnost řízení ekonomického rozvoje.
Zároveň některé vlády hrají také aktivní úlohu v ekonomickém rozvoji velkých měst.
Názorným příkladem je iniciativa britské vlády, ustavující pracovní skupinu, sdružující 8 hlavních měst-center neboli "Core Cities", 9 regionálních agentur pro rozvoj a mnoho ministerských odborů, pro stanovení akčního programu za účelem zlepšení ekonomické výkonnosti metropolí a tímto i konkurenceschopnosti státu [6].
Po uveřejnění zprávy o evropských městech [7] ve Francii definovala zdejší vláda národní strategii určenou na posílení vlivu francouzských metropolí na evropské úrovni. [8]
3.11 Nejnovější dějiny jasně poukazují na to, že žijeme v době, kdy se projevuje nový přístup k rozvoji velkých městských regionů.
Konzultační struktury jsou v této oblasti, pokud vůbec existují, pouze na národní úrovni.
Souběžně s národními konzultačními strukturami probíhají iniciativy na podporu evropských platforem, v rámci kterých se setkávají hlavní aktéři rozvoje měst.
Příkladem je Eurocities, zejména pokud se jedná o otázku společnosti založené na znalostech, a odnedávna i METREX (The Network of European Metropolitan Regions and Areas).
Celkově jsou však kontakty a setkání organizována nahodile.
Zároveň zjišťujeme existenci příznivého ovzduší pro více strukturované iniciativy.
4. SOUČASNÁ DYNAMIKA
4.1 Pro metropolizaci je příznačné zvyšování počtu velkých aglomerací a vzrůstající koncentrace obyvatelstva, činností a výroby statků ve zvětšujícím se geografickém prostoru, jehož obrysy jsou neurčité.
Tento růst je často doprovázen sociální a prostorovou roztříštěností (sociální vyloučení, prostorová specializace, kriminalita a pocit ohrožení).
Metropole, na rozdíl od města, nemá politickou reprezentaci.
Řešení problémů, kterým musí čelit, probíhá v rámci složitých jednání mezi jednotlivými účastníky.
Prostorová roztříštěnost může zpomalovat a překážet ve veřejných a soukromých investicích.
Regionální politika, jejímž cílem je zmenšení prostorové roztříštěnosti pomocí sladění správy metropolitních oblastí s probíhajícím oživením, je proto prospěšná.
Kladnými příklady v této sféře jsou oblasti Barcelony a Stuttgartu.
Zřetelně poukazují na to, že občanská společnost hraje rovněž významnou úlohu.
4.2 Proces globalizace: struktura evropských městských regionů je výsledkem procesů a oživení, které probíhají čím dál více v celosvětovém měřítku.
Velká evropská města jsou uzly světové sítě neustále se rozvíjejících metropolí.
New York, Londýn, Tokio, Hong Kong, ale i Frankfurt, Paříž, Randstad, Brusel, Milán nebo Madrid zde odehrávají významnou úlohu.
Tyto metropole "řídí" světové hospodářství prostřednictvím mezinárodních institucí, bank, velkých mezinárodních podniků, které zde umístily své ústřední řídící a kontrolní funkce, a prostřednictvím informačních a komunikačních technologií.
V nejbližších letech se součástí této světové sítě stanou hlavní asijské metropole.
4.3 Proces poevropštění: interaktivní proces přizpůsobení ekonomických, sociálních, ekologických a územně plánovacích politik k integraci a rozšíření Evropy.
Stále probíhající realizace jednotného trhu, zavedení eura a také rozšíření budou ještě dlouho a významně přispívat k jevu integrace a roztříštění ekonomické aktivity na evropském území.
Čím více budou mizet národní hranice, tím více se projeví přirozená tendence zesilování ekonomických pólů v kontinentálním měřítku.
Postupné zřizování interregionálních, popřípadě přeshraničních pólů (Kodaň-Malmö, nizozemský Limbourg – belgický Limbourg Aix-la-Chapelle, francouzská a belgická metropole Lille) ukazuje, že ekonomický rozvoj bude čím dál více přehlížet politické a správní hranice, které jsou pozůstatkem dějin, a které jsou často umělé.
4.4 Metropolitní oblasti jsou hlavními místy výzkumu, inovací a vytváření nových aktivit.
Soustřeďují aktivity s vysokou přidanou hodnotou, zejména služby pro podniky.
Prvořadou úlohu zde hrají informační a komunikační technologie.
Ekonomické oživení získává konkrétní podobu zejména v metropolitních regionech, které jsou privilegovanými místy pro inovace, pro společnost založenou na znalostech a vzdělávání.
4.5 Tyto oblasti jsou mezi sebou propojeny různými druhy hmotných a virtuálních sítí, v závislosti na objemu a významu ekonomických jader v různých regionech.
Tento proces má tendenci se rozvíjet a posilovat.
Evropská dopravní politika (Transport European Networks) tyto sítě právem podporuje, stejně jako liberalizaci leteckého sektoru.
4.6 Lisabonská strategie, směřující ke konkurenceschopné ekonomice, založené na znalostech, s přihlédnutím k sociální soudržnosti a k udržitelnosti, nabývá zvláštního významu.
Její uplatnění by mohlo znamenat nové poslání pro metropolitní oblasti.
4.7 Toto nové poslání je zčásti vyvoláno rostoucím významem sítí ve společnosti, které pozměňují základy prosperity, lákají nové investice a vedou k novým přístupům ke vzdělávání mládeže a obecně k pracovnímu trhu.
Nejnovější zájem o města a metropolitní oblasti souvisí také s uplatněním nových technologií, zejména ICT (Informační a komunikační technologie) a vysokorychlostní internetové sítě, které značně ovlivňují život obyvatel a podniky..
V současné době ICT značně ovlivňují výrobní struktury a v důsledku toho ovlivňují i uspořádání území, vývoj měst a metropolitních oblastí.
4.8 Internacionalizace investic, mobilita mozků a vzájemné působení mezi univerzitami, technologickými ústavy a soukromým sektorem bude moci podporovat hospodářské clustery, čili známý model "Porter's Diamond".
Toto je velmi významný základ společnosti v síti neboli "network society", v níž metropolitní oblasti hrají prvořadou úlohu.
4.9 Metropolitní oblasti jsou rovněž významnými kulturními, turistickými a zábavními póly.
Velkolepé dědictví je hlavním prvkem jejich dějin a identity.
Jejich univerzity, knihovny, muzea, divadla, opery, koncertní síně jsou místy, které podporují udržování a šíření evropské kultury.
Hrají významnou úlohu v tvorbě a šíření kultury.
V metropolích se konají také hlavní sportovní utkání a hudební koncerty shromažďující davy.
4.10 Kosmopolitismus metropolí je velmi důležitým prvkem v rozvoji mediálního průmyslu.
Mediální průmysl (tisk, vydavatelství, rozhlas, televize, filmy, video, reklama, telekomunikace) a obecněji tvůrčí průmysl jsou v metropolích sektorem činnosti v plném rozmachu.
4.11 Jednotliví aktéři, sociálně-ekonomické skupiny a kulturní organizace soustřeďují síly za účelem obnovení procesů integrace a účasti.
Vedle působení veřejné moci hraje významnou úlohu v oživení měst rovněž občanská společnost.
V mnoha případech je úspěch metropolitní zóny do značné míry zapříčiněn spoluprací a interakcí veřejných a soukromých kruhů.
4.12 Tato spolupráce a vzájemné působení veřejných a soukromých kruhů je v kontextu metropolitních oblastí rozhodující.
Zkušenost poukazuje na to, že se může snadněji a plodněji rozvíjet na úrovni velkých územních celků než v národním měřítku.
Metropolitní oblast je zpravidla vhodnou úrovní pro určení, společně všemi dotčenými aktéry, cílů uspořádání městského regionu a pro uplatnění nezbytných prostředků pro jejich dosažení.
4.13 Na rozdíl od tendence pozorované ve Spojených státech se evropská města rozvíjejí v současné době zároveň jako města a aglomerace.
Města-centra plní stále funkci střediska aktivit a místa setkání.
Metropole hrají rovněž základní úlohu v posílení modelu evropské společnosti.
4.14 Evropská ekonomika se ocitá ve významné přechodné fázi související s procesem rozšíření a integrace jednotného trhu.
Tento proces způsobuje dvojakou hru, spočívající v soupeření a partnerství mezi jednotlivými územími, zejména mezi metropolitními oblastmi.
Tyto oblasti mají určující úlohu v těchto složitých hrách.
Neexistence vlády na úrovni metropolitních oblastí je slabinou při určování a uplatňování konkurenceschopných strategií ekonomického vývoje a partnerských počinů.
5. SPECIFICKÉ SOCIÁLNÍ ASPEKTY
5.1 Velká města se výrazněji než ostatní území potýkají se závažnými problémy souvisejícími se sociální soudržností a územní nerovnováhou.
Metropolitní oblasti mohou být ukázkovým místem obnovy sociální a územní rovnováhy v Evropské unii.
Podle všech těchto hypotéz však mohou tato zlepšení být realizována pouze v případě, bude-li jejich ekonomický rozvoj zajištěn trvalým způsobem.
5.2 Každá metropolitní oblast má vlastní charakteristické rysy.
Avšak přes rozdíly v oblasti kultury, sociálního a hospodářského rozvoje pozorujeme stejné jevy v celé Evropě.
Naštěstí ve většině případů si aktéři z veřejného a soukromého sektoru čím dál více uvědomují nutnost zlepšení životních a pracovních podmínek všech. Nicméně je potřeba připustit, že často zbývá urazit ještě dlouhou cestu.
5.3 Pokud již proběhla nebo právě probíhá hospodářská restrukturalizace, přechod od jednoho ekonomického cyklu k dalšímu vedl nebo teprve povede k významné nezaměstnanosti, zejména mezi mládeží a osobami staršími 50 let.
Tento proces se týká zejména metropolitních oblastí.
Je potřeba rovněž poznamenat, že tento proces často vede ke vzniku zcela nových aktivit, které vytvářejí pracovní místa lépe přizpůsobená budoucnosti.
5.4 Hospodářská restrukturalizace s sebou přináší rovněž přesuny, zejména pokud se jedná o činnost pracovních sil, což vyvolává strukturální nezaměstnanost v monoindustriálních regionech.
Tento jev se vyskytuje v takovém případě i v metropolitních oblastech, které ostatně jsou často schopny změnit svou ekonomickou základnu.
V těchto procesech modernizace často spatřujeme přechod od základny těžkého průmyslu ke společnosti služeb a špičkových technologií, například v regionech Bilbao, Lille nebo Porýní-Porúří.
5.5 Unie čelí čím dál většímu přílivu migrujících osob původem ze třetích zemí.
Přesto, že existují významné rozdíly v způsobu integrace přistěhovalců v jednotlivých státech a městech, Evropa jako celek musí nesporně přijmout tuto výzvu a metropolitní oblasti jsou toho výborným příkladem.
EHSV mnohokrát ve svých stanoviscích požadoval, aby Unie vytvořila společnou imigrační a azylovou legislativu.
Unie vstřebá nové ekonomické migranty z demografických a sociálních důvodů a z důvodů souvisejících se zaměstnáním. [9] Bude se jednat jak o osoby s vysokou, tak i s nízkou kvalifikací.
Komunitární legislativa musí podporovat legální imigraci a zastavit imigraci ilegální.
Unie musí navíc podporovat integraci migrantů v hostitelské společnosti a vyvarovat se diskriminací [10].
5.6 V mnoha městech a metropolitních oblastech jsme svědky koncentrace migrujících osob, které jsou vystaveny závažným potížím v přístupu ke kvalitním pracovním místům z důvodu nedostatečné profesionální kvalifikace, špatné znalosti jazyka, sociální diskriminace a neexistence integrační politiky.
Tato situace vede k nerovnosti v příjmech a v této souvislosti i v přístupu k bydlení a veřejným službám, včetně vzdělávání a zdravotnictví.
Je vhodné věnovat čím dál větší pozornost chudým čtvrtím, které jsou tímto problémem vážně dotčeny.
5.7 Metropolizace často přináší nárůst sociální nerovnosti a zhoršení prostorových poměrů.
Znevýhodněné sociální skupiny, ke kterým patří velké množství mladých nezaměstnaných a starších osob s nízkými příjmy, se soustřeďují v některých čtvrtích kumulujících četné nevýhody.
Vyloučení znevýhodněných obyvatel a nedostačující kvalita veřejných služeb v těchto čtvrtích se samočinně udržují a vedou k pastím, ze kterých je téměř nemožné se vyprostit.
Síly městského vyloučení jsou často kumulativní, dokonce i pokud byla prováděna v těchto krizových čtvrtích po celou řadu let rekvalifikační politika.
Její úspěšnější provádění vyžaduje akci ve velkém měřítku, koordinovanou na úrovni metropolitní oblasti.
5.8 Bezpečnost v metropolitních oblastech se často stává znepokojujícím problémem, který může mít značný dopad na sociální soudržnost a vyvážený rozvoj.
Paradoxně výhody a demografické ukazatele metropolitních oblastí je vystavují některým rizikům.
Na jedné straně může být jejich systémové fungování oslabeno jakýmkoliv očekáváním jednoho z jejich životních prvků souvisejícím se skutečností byť i sebemenšího ohrožení.
Na druhé straně podporují charakteristické rysy metropolí pohyb obyvatel a zboží, který prospívá k rozvoji ilegální činnosti v souvislosti s národními a mezinárodními zločineckými sítěmi.
Mohou usnadňovat přítomnost aktivistických hnutí díky nabízené anonymitě, logistice a náborové základně.
Neuralgická centra metropolí jsou přednostními cíly nových forem terorismu.
Tento rozvoj je v současném mezinárodním politickém kontextu znepokojující.
5.9 Ochrana životního prostředí a dodržování cílů trvale udržitelného rozvoje jsou dalšími výzvami, kterým jsou vystaveny metropolitní oblasti.
Musí dodržovat mezinárodní závazky: Kjótský protokol, Agendu 21, Maastrichtskou smlouvu, komunitární program pro trvale udržitelný rozvoj z let 1993 a 1998.
A za tímto účelem musí zajistit kompatibilitu ekonomického rozvoje a ochrany životního prostředí, které se mohou vzájemně posilovat prostřednictvím uspořádání rozvoje měst (dopravní systémy, vytvoření obytných zón, nakládání s odpady a odpadními vodami, snižování hluku, ochrana historického centra, ochrana přírodního a zemědělského dědictví,…).
5.10 Rychlý růst určitého počtu metropolitních oblastí, související s rozšířením a s intenzifikací jejich ekonomik, je výzvou v oblasti infrastruktury a veřejné i soukromé dopravy.
Jak z ekologických, tak i z ekonomických důvodů vyžaduje společné řízení pokročilá technická řešení.
Všechny ekologické politiky znamenají vysoké náklady pro soukromý a veřejný sektor.
Financování z veřejných prostředků je obecně nedostatečné a až doposud má úspěšnost partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem skromné výsledky.
5.11 Problémy v metropolitních oblastech se ještě zhoršují v případě, kdy správní řízení těchto zón neprobíhá stejným rytmem jako ekonomický rozvoj a růst obyvatelstva, počtu bytů a každodenních přesunů souvisejících se zaměstnáním.
V metropolitních oblastech často správní řízení připomíná minulou epochu, což zabraňuje řádnému fungování správy a v důsledku toho také uplatňování účinné ekonomické politiky.
Dobrá koordinace mezi správním řízením a ekonomickými subjekty, a v širším měřítku, mezi veřejným a soukromým sektorem, je podmínkou správného řízení metropolitních oblasti.
5.12 V tomto ohledu existují velmi rozlišné situace.
Někdy je metropolitní oblast menší než správní zóna, ke které patří.
Častěji přesahuje správní zónu.
Metropolitní oblast obsahuje téměř vždy více obcí nebo jiných správních jednotek.
Většina veřejných (regionálních a národních) orgánů považuje tuto situaci za faktický stav a nikoliv za téma podněcující k diskusi.
5.13 Každá vláda uplatňuje při hledání řešení vlastní metody.
Velká města se pokoušejí vyměňovat své zkušenosti, ale na úrovni Unie existuje příliš málo konzultací a výměn, které by podporovaly porovnávání nebo správnou praxi.
5.14 Výše popsané jevy jsou sice příznačné pro metropolitní oblasti, nicméně pozorujeme velké rozdíly ve způsobu jejich řešení v jednotlivých zónách.
Existuje mnoho příkladů regionálních vlád, podporovaných zpravidla národní vládou, a sdružených se soukromým sektorem a s organizovanou občanskou společností, které ovlivňují běh událostí a vytvářejí do budoucna nový model.
Realizace těchto politik zlepšuje sociálně-ekonomické podmínky a tyto regiony získávají výraznější konkurenceschopnost a lepší sociální přizpůsobivost.
Evropská unie by měla využít tyto příklady pro zavedení konzultací za účelem stanovení nejlepší praxe a pro projednání způsobu, jak by samotná EU mohla zlepšit situaci v závislosti na prostředcích, kterými disponuje.
6. EVROPSKÉ REGIONÁLNÍ ÚDAJE A METROPOLITNÍ OBLASTI
6.1 Evropský statistický systém se vyvinul v souladu s evropskými politikami.
Například známe počet kusů dobytka a prasat v jednotlivých regionech díky Společné zemědělské politice (PAC). Neznáme však míru zaměstnanosti či přidanou hodnotu v sektorech aktivity velkých měst nebo jejich sfér ekonomického vlivu, a to z důvodu neexistence politiky ad hoc, ale také nedostatečnosti prostředků, které Evropa donedávna věnovala městské statistice.
Útvar pro otázky měst a regionů v rámci Eurostatu čítá pouze 5 osob.
Prostředky, kterými disponuje Eurostat, neodpovídají významu jeho poslání.
6.2 Sociálně-ekonomické srovnávací studie metropolitních regionů, týkající se celého evropského území, prováděné institucemi, které mají na starosti ekonomický rozvoj a propagaci regionálních území, univerzitami, konzultanty nebo Evropskou komisí, obsahují často pouze mlhavé a neúplné popisy.
Ve skutečnosti jsou založeny na regionálních statistikách zveřejňovaných Eurostatem.
Výhodou těchto statistik je jejich použitelnost v rámci statistických harmonizovaných definic na evropské úrovni.
Zároveň však představují velkou nevýhodu: regionální rozdělení podle Eurostatu, Klasifikace územních statistických jednotek (neboli NUTS) je slepencem národních správních jednotek.
Takové rozdělení souvisí s politickými a správními dějinami každého státu.
Až na několik výjimek, je z geografického hlediska nepřiměřené pro pochopení a spolehlivé srovnání ekonomických, sociálních a ekologických skutečností v metropolitních oblastech v evropském měřítku.
Členění NUTS nebylo vytvořeno za tímto účelem.
6.3 Statistiky Eurostatu proto neumožňují zajistit průběžné sledování obyvatelstva, aktivit, nezaměstnanosti nebo výroby v metropolitních oblastech, a v důsledku toho neumožňují ani spolehlivě hodnotit a srovnávat takové strategické ukazatele jako jsou: tempo růstu obyvatelstva, přidané hodnoty výroby, zaměstnanosti, nezaměstnanosti nebo celkové produktivity na pracovní místo.
Analýza výsledků studií týkajících se takzvaných metropolitních regionů, provedených soukromými konzultanty nebo národními veřejnými institucemi ukazuje, že nedostatek věrohodných a zeměpisně srovnatelných údajů může vést nejen k chybným, ale občas i k rozporuplným závěrům ohledně sociálně-ekonomického vývoje, který je "pozorován" v regionech evropských metropolí (například co se týče rozvoje produktivity ve stejném regionu).
6.4 Nedostatek údajů týkajících se sociálně-ekonomického rozvoje regionů a metropolitních oblastí v Evropě je škodlivý ze dvou hlavních důvodů:
6.4.1 Metropolitní oblasti jsou hnací silou růstu.
Hospodářská aktivita, kterou vytvářejí a z ní plynoucí výhody se rozšiřují směrem k dalším městským centrům nacházejícím se v každém státě.
Pro co nejlepší využití omezení a příležitostí souvisejících s proměnami mezinárodního prostředí je nezbytné, aby metropolitní oblasti měly k dispozici pravidelně aktualizované hodnocení svých výkonů v evropském měřítku.
6.4.2 Je rovněž žádoucí, aby na evropské úrovni existovaly spolehlivé analýzy a srovnání významných aspektů, mimo jiné imigračních problémů, kvality práce, chudoby a sociálního vylučování, životního prostředí, bezpečnosti a dalších.
6.5 Po celá desetiletí Spojené státy připravují pro svých 276 metropolitních oblastí velké množství velmi čerstvých, srovnatelných údajů, obecně přístupných na internetových stránkách [11].
Jelikož v Evropě každý stát má svoji vlastní definici města (a občas i metropole), je určitě složitější stanovit společnou definici metropolitních oblastí.
S ohledem na to, že v současné době v rámci realizace lisabonské strategie je podstatné, abychom měli k dispozici spolehlivé a srovnatelné údaje o evropských metropolitních oblastech, se EHSV domnívá, že nadešel okamžik, aby tyto oblasti byly přesně stanoveny Eurostatem, ve spolupráci s národními statistickými úřady, a aby bylo připraveno velké množství údajů o těchto oblastech.
6.6 Městský audit II., který byl zahájen Evropskou komisí, a který právě probíhá, připraví údaje týkající se životních podmínek obyvatel ve 258 městech a aglomeracích.
Tento projekt je významným krokem v rámci úvah o sociální soudržnosti.
Nicméně neumožní vytvořit sociálně-ekonomické ukazatele, týkající se metropolitních regionů, které by byly srovnatelné v evropském měřítku.
Ukazatele jsou totiž hodnoceny na úrovni měst a městských aglomerací každého státu, na základě národní definice.
Co více, ukazatele týkající se Londýna, Paříže a Berlína budou hodnoceny v rámci příslušných správních regionů (Greater London, Île-de-France a Berlinerland).
6.7 Projekt ESPON (European Spatial Planning Observation Network) usiluje o zlepšení znalostí o území.
Naráží však zejména na nedostatek ekonomických údajů na úrovni obcí, ale také na úrovni NUTS 3, a to na celém území Evropy.
Jeho zásluhou je, že jasně poukazuje na četné mezery v evropském statistickém systému.
6.8 Všechny výše uvedené připomínky vedou ke zdůraznění, že k tomu, aby Eurostat byl schopen připravovat spolehlivé a porovnatelné údaje týkající se měst a metropolí, potřebuje nezbytné dodatečné rozpočtové prostředky a lidské zdroje.
6.9 Stojí za to seznámit se s nedávnou studií, která prezentuje údaje z Evropské ankety o pracovních silách v rámci metropolitních oblastí čítajících více než jeden milion obyvatel v severozápadní Evropě [12].
Tato studie ukazuje, že velké metropole, vymezené s použitím společných kritérií, mohou s nevelkými náklady vytvořit četné sociálně-ekonomické údaje, porovnatelné na evropské úrovni, prostřednictvím analýzy prováděné každoročně národními statistickými úřady a koordinované Eurostatem.
Je žádoucí, aby do této studie mohly být v rámci experimentu zahrnuty i další velké evropské metropole.
7. ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
7.1 Již zhruba deset let probíhají v mnoha členských zemích, ale i na regionální úrovni, rozbory a diskuse na téma nové skutečnosti, kterou představují metropolitní oblasti v Evropě.
Přesto, že se tyto oblasti projevují na národní a mezinárodní úrovni zřetelněji než předtím, nebyla jejich úloha v provádění lisabonské strategie doposud doceněna.
7.2 Metropolitní oblasti jsou klíčovými územími pro realizaci ekonomických, sociálních a ekologických cílů lisabonské strategie.
Jsou totiž hlavním místem vzdělávání, výzkumu, inovací, špičkových technologií, vytváření nových aktivit a propagace podnikavosti.
Jsou rovněž hlavními dopravními a telekomunikačními uzly, což usnadňuje propojení podniků, univerzit a výzkumných center.
EHSV zdůrazňuje, že větší mobilizace potenciálu ekonomického růstu Evropy vyžaduje aktivní účast všech aktérů z veřejného a soukromého sektoru pracujících ve prospěch trvalého hospodářského rozvoje v metropolitních oblastech.
Jinými slovy, s ohledem na úlohu, kterou hrají metropolitní oblasti v Evropě, nebude možné dosáhnout cílů lisabonské strategie, pokud tyto nebudou uskutečněny v metropolitních oblastech.
7.3 Jedna z hlavních příčin, proč ve vládních kruzích není tomuto vývoji věnována dostatečná pozornost, souvisí se skutečností, že politicko-správní hranice regionů jen zřídka odpovídají zeměpisným hranicím metropolitních oblastí.
Proto, až na několik výjimek, nejsou k dispozici žádné spolehlivé a srovnatelné údaje v evropském měřítku, které by umožňovaly popsat sociálně-ekonomickou situaci a probíhající oživení v metropolitních oblastech.
7.4 EHSV zdůrazňuje, že v zájmu Unie je, aby:
- byly definovány metropolitní oblasti 25 států Unie,
- byl každoročně připraven soubor podstatných údajů týkajících se těchto území, zejména údajů pocházejících z Evropských anket o pracovních silách,
- v těchto územích byly zhodnoceny hlavní ukazatele lisabonské strategie,
- v těchto územích byly stanoveny soubory aktivit (takzvané clustery) s vysokou přidanou hodnotou,
- Komise pravidelně předkládala zprávu o sociálně-ekonomické situaci metropolitních oblastí a o jejich postavení.
7.5 Vyhotovení těchto informací a jejich zpřístupnění všem by mělo následující užitečné následky:
- přispějí k poznání metropolitních oblastí a k prohloubení znalostí jejich sociální, hospodářské a ekologické reality,
- usnadní hodnocení předností a slabin těchto území v evropském měřítku,
- zlepší definici a uplatnění jak evropských, tak i národních politik, jejich přizpůsobením charakteristikám jednotlivých území,
- poskytnou regionálním a místním orgánům hodnocení konkurenčního postavení jejich území v evropském měřítku; takové hodnocení v současné době chybí nebo vzniká velmi nákladně na nejistých základech,
- obohatí debatu na téma regionální evropské politiky usnadněním dialogu mezi všemi zúčastněnými stranami na objektivních základech,
- poskytnou soukromému sektoru informace užitečné pro správné definování podnikových strategií.
1 – uznat významnou úlohu metropolí v Evropě
2 – podporovat vytvoření účinné metropolitní správy
3 – podporovat definování všemi zúčastněnými stranami zintegrované metropolitní strategie
4 – podporovat metropolitní politiky, směřující k posílení jejich konkurenceschopnosti a sociální a územní soudržnosti.
[13].
Takový program, s názvem METROPOLITAN, by se mohl stát platformou pro setkávání a výměnu názorů.
Mohl by také zahrnovat pracovní skupiny, jejichž úkolem by bylo zjišťování a šíření dobrých praktik v oblastech, o kterých pojednává toto stanovisko.
7.7 EHSV má radost z pozornosti věnované "konkurenceschopnosti" a ze vzniku spojení mezi nově definovanou regionální politikou a lisabonskou strategií ve Třetí zprávě o ekonomické a sociální soudržnosti, což má zvláštní význam pro metropolitní oblasti.
Některé cíle z oblasti "konkurenceschopnosti" a "znalostí" v nich bude možné podporovat z Evropského fondu regionálního rozvoje.
7.8 EHSV považuje za nezbytné vytvořit v rámci Eurostatu organizační jednotku s názvem "Metropolitní oblasti", jejímž každoročním úkolem by byla příprava výše zmíněných údajů.
7.9 Potíže, se kterými se můžeme setkat při definování zeměpisných hranic všech metropolitních oblastí a při tvorbě srovnatelných informací a údajů, nebudou moci ospravedlnit případnou nečinnost.
Z tohoto důvodu EHSV navrhuje zahájení pilotního projektu, splňujícího výše uvedená doporučení, v omezeném počtu metropolitních oblastí v nejbližší době. Navrhuje rovněž, aby tento pilotní program byl realizován v rámci partnerství mezi GŘ pro regionální politiku, Eurostatem, národními statistickými úřady a dotčenými metropolemi.
7.10 EHSV doufá, že evropské instituce budou sdílet směry předložené v tomto stanovisku.
Právě z tohoto důvodu považuje EHSV za žádoucí, aby se souběžně s vytvořením fóra, sdružujícího metropolitní oblasti a Komisi, stala prezentace situace těchto oblastí předmětem jednání Rady pro konkurenceschopnost a Neformální rady pro územní plánování a urbanistické otázky.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Politice cestovního ruchu a spolupráce veřejných a soukromých sektorů Neověřený překlad
(2005/C 74/02)
Dne 29. ledna 2004 rozhodl Evropský hospodářský a sociální výbor, na základě ustanovení pravidla 29 svého Jednacího řádu, o vypracování stanoviska k Politice cestovního ruchu a spolupráce veřejných a soukromých sektorů
Odbor jednotného trhu, výroby a spotřeby, odpovědný za plnění úkolů Výboru v této oblasti, vydal své stanovisko dne 14. července 2004.
Zpravodajem byl pan MENDOZA.
Na svém 411. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. září (jednání ze dne 15. září 2004), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko 148 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 V souladu se svou činností v rámci sektoru evropského cestovního ruchu přijal Evropský hospodářský a sociální výbor na svém plenárním zasedání konaném dne 29. října 2003 stanovisko k Sociálně udržitelnému cestovnímu ruchu pro každého.
1.1.1 Toto stanovisko bylo poté předloženo na Evropském turistickém fóru 2003 jako příspěvek ke zlepšení cestovního ruchu jako celku, a zejména cestovního ruchu dosažitelného pro každého, v kontextu Evropského roku zdravotně postižených.
1.2 V uvedeném stanovisku byl stanoven základní rámec pro zpracování analýz, zásad a návrhů zaměřených na budoucnost sektoru cestovního ruchu v jeho četných a rozdílných formách.
Bylo vymezeno 10 specifických aspektů, pro každý z nich bylo navrženo deset iniciativ, celkem tedy 100 konkrétních iniciativ, jejichž cílem jednotlivě i jako celku je zajištění udržitelného a dosažitelného cestovního ruchu pro 21. století.
1.3 S odkazem na tyto cíle navrhuje Evropský hospodářský a sociální výbor v tomto stanovisku k Politice cestovního ruchu a spolupráce veřejných a soukromých sektorů stanovit takové činnosti a opatření, jež by zajistily proveditelnost uvedených cílů a jejich praktickou realizaci.
Výbor se též zabýval odpovědností jednotlivců, odborů, organizací, orgánů a institucí za uplatňování uvedených opatření ve vztahu k jejich zvláštním pravomocem a úkolům, a spolupráci s ostatními subjekty působícími v této oblasti.
1.4 Cílem tohoto stanoviska je analyzovat a navrhnout metody spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem, zejména mezi státními orgány a soukromými společnostmi a jejich obchodními organizacemi, a zároveň řešit otázky relevantní pro ostatní účastníky sektoru cestovního ruchu: pracovníky a odbory, spotřebitelské organizace, atd.
Konečně, úkolem tohoto dokumentu je zajistit, aby všem účastníkům příslušela odpovídající odpovědnost v rámci jejich působnosti, a zároveň nalézt mechanismy a nástroje ke koordinaci činnosti s ostatními subjekty zabývajícími se řízením a politikou cestovního ruchu, a tím zlepšit konkurenceschopnost a trvale udržitelný rozvoj tohoto sektoru.
1.5 Je třeba upozornit, že i když je cestovní ruch v jednotlivých státech EU různě důležitý a rozvinutý, ve všech případech se spolupráce veřejného a soukromého sektoru ukázala být vhodnou cestou ke zlepšení kvality, trvalé udržitelnosti a konkurenceschopnosti cestovního ruchu.
1.6 Veřejné slyšení konané v Seville (Španělsko) dne 15. dubna 2004 jasně prokázalo, že existuje řada positivních příkladů úspěšné spolupráce veřejného a soukromého sektoru, a že chceme-li dále zlepšit kvalitu, trvalou udržitelnost a konkurenceschopnost sektoru cestovního ruchu, je třeba pokračovat touto cestou.
V rozšířené Evropě musí být tyto cíle ještě více upřednostněny, neboť zde bude hrát cestovní ruch klíčovou roli.
2. Definice zainteresovaných subjektů a sektorů v turistickém průmyslu: veřejný a soukromý sektor
2.1 Cílem tohoto stanoviska není přesně definovat veřejný a soukromý sektor, domníváme se však, že by bylo vhodné, se změřením na naši analýzu, každý z nich stručně charakterizovat na ilustrativních příkladech a vysvětlit tak jejich postavení s ohledem na spolupráci v sektoru cestovního ruchu.
2.2 Veřejný sektor je tvořen správními orgány na různých úrovních - místní, regionální, národní, mezinárodní – a orgány a institucemi, jež jsou na nich většinou závislé a jsou financovány z daní či poplatků.
Patří sem tudíž řada různých institucí, např. vzdělávací a výchovné organizace, včetně některých soukromoprávních společností či podniků se společnou majetkovou účastí, jejichž působnost je však přesně vymezena.
Jejich úloha ve společnosti je přísně regulována a je zaměřena výhradně na podporu veřejného blaha.
V tomto ohledu je třeba poukázat na zkušenosti veřejnoprávních subjektů působících na trhu, například sdružení Paradores ve Španělsku a Pousadas v Portugalsku (vládou řízené hotely v atraktivních lokalitách na venkově či historických památkách).
Obecně zajišťuje veřejný sektor řadu základních služeb, s jejichž pomocí pak musí společnosti rozvíjet svou podnikatelskou činnost.
2.2.1 Důležité jsou zejména organizace zajišťující podporu cestovního ruchu a poskytující příslušné informace, neboť v této oblasti je spolupráce při stanovení cílů a společných opatření nezbytná
2.2.2 Co se týče soukromého sektoru, mohou různé formy spolupráce veřejného a soukromého sektoru přilákat nové formy finanční podpory pro řadu činností, zejména souvisejících s propagací, budováním infrastruktury, zlepšováním kvality, atd.
2.3 Soukromý sektor však netvoří pouze podniky – v řadě forem, jako jsou společnosti, družstva či jednotlivci – ale též, což je velmi důležité, sociální partneři, odbory a sdružení podnikatelů a občanů, jako spotřebitelů a stran přímo se podílejících na prosperitě společnosti.
Jejich zájmy jsou v zásadě osobní a individualistické, plní však též sociální cíle, neboť svou činností přímo či nepřímo ovlivňují společnost jako celek, a tím se do ní vzhledem ke svým aktivitám i opomenutím začleňují.
2.3.1 Je třeba zdůraznit, že tuto širokou škálu různých podniků lze též rozdělit podle velikosti: velké společnosti, miniaturní podniky, a malé a střední podniky.
Velikost subjektu se zdá rozhodující při definování rozsahu spolupráce, o níž mají zřejmě největší zájem malé a střední podniky, pravděpodobně vzhledem k tomu, že jsou více závislé na podpoře pro dosažení svých cílů.
Jiným relevantním kritériem může být rozsah jejich činnosti, neboť místní a regionální podniky se snaží spolupracovat více než velké nadnárodní společnosti, jež nejsou dostatečně pružné z důvodu své centralizované struktury a jednotných řídících systémů, a jejich zájmy jsou roztříštěny mezi různé turistické lokality a destinace.
2.3.2 Ekonomické a sociální účastníky lze dělit podle sociálních skupin, jež reprezentují, tj. zaměstnance a pracovníky.
Je zřejmé, že jejich sdružení jsou extrémně důležitá při uzavírání partnerství mezi soukromým a veřejným sektorem, neboť jejich kolektivní cíle jsou velmi blízké cílům veřejného sektoru a jejich koordinace je tudíž snazší, přestože zájmy, jež zastupují, jsou v zásadě individuální.
Profesionalita jejich zástupců může, a ve skutečnosti také je klíčovým faktorem při úspěšném uzavírání partnerství.
2.3.3 Sociální sektor zahrnuje širokou škálu různých organizací a sdružení, jež se stejně jako ekonomičtí a sociální účastníci soustředí na ochranu individuálních a kolektivních zájmů. Mezi tyto subjekty lze zařadit sdružení spotřebitelů a ekologická a obdobná sdružení.
Většinou jsou dobrými partnery při realizaci společných projektů v oblasti cestovního ruchu a v některých případech jsou schopny podnítit ke spolupráci i ostatní zúčastněné subjekty.
2.3.4 Je třeba uvést, že existují též jiné dosažitelné a vhodné způsoby spolupráce mezi veřejnoprávními orgány na různých stupních na straně jedné, a jednotlivými druhy společností na straně druhé, přestože nejsou předmětem této analýzy.
Taková spolupráce může probíhat vertikálně i horizontálně.
3. Současná situace
3.1 Vztahy mezi veřejným a soukromým sektorem lze v současnosti rozdělit na čtyři široké alternativní scénáře, jež se nejspíše v čisté formě nevyskytnou, naznačují však praktické trendy.
3.1.1 Rozpory: Jedná se o jeden ze scénářů konfrontačního vztahu mezi veřejným a soukromým sektorem, kdy zástupci jednotlivých sektorů předpokládají nebo se domnívají, že druhý sektor poškozuje či brání jeho zájmům a cílům.
Subjekty soukromého sektoru vidí ve veřejném sektoru často překážku své snahy o dosažení zisku, neboť jim neposkytuje nezbytnou infrastrukturu pro řádný výkon jejich činnosti a nezajišťuje kvalitní služby pro turisty a turistický průmysl.
Jindy vidí podnikatelé ve veřejném sektoru pouze výběrčího daní, jenž odebírá stále více prostředků ze sektoru čelícího vážné cenové konkurenci ve vztahu k jiným zemím, regionům a oblastem s odlišným daňovým režimem, a požadují proto harmonizaci daňových sazeb jako například DPH z turistických služeb.
Konečně mají pocit, že se musí proti veřejnému sektoru bránit, neboť spíše omezuje než podporuje konkurenceschopnost dané oblasti.
3.1.1.1 V případě takovýchto možných nepřátelských vztahů mezi veřejným a soukromým sektorem mohou veřejnoprávní orgány pohlížet na soukromý sektor cestovního ruchu jako na problematickou překážku splnění svých veřejných cílů ve vztahu k sociálnímu blahobytu, ochraně a zachování přírodních zdrojů, sociálnímu smíru a odpovědnosti podnikatelů vůči místním společenstvím.
3.1.1.2 Společnost je o tomto napětí a vnitřních či vnějších konfliktech, jež z takových vztahů vyplývají, více či méně informována prostřednictvím médií, čímž se vytváří ovzduší konfliktu a neustálého vzájemného obviňování, jež nepřispívá k plnění cílů ani veřejného, ani soukromého sektoru.
3.1.1.3 Je zřejmé, že taková situace neprospívá snaze o zajištění sociálně, ekonomicky a z hlediska životního prostředí udržitelného cestovního ruchu, při zachování jeho konkurenceschopnosti; konfrontace není výhodná ani z pohledu spotřebitelů a místních občanů, ani z pohledu podnikatelů, kteří se snaží vybudovat turistický průmysl schopný přinášet a zvyšovat prosperitu.
3.1.2 Soužití: V tomto scénáři se veřejný a soukromý sektor navzájem tolerují, pracují nezávisle na sobě na plnění svých cílů, respektují navzájem svou působnost, plní své stanovené právní a sociální povinnosti a respektují práva ostatních účastníků turistického průmyslu.
Jedná se o scénář vzájemné tolerance, příznivější než předchozí varianta, jenž však zjevně není dostatečný pro zajištění udržitelného cestovního ruchu pro 21. století.
Je obvyklý v místech, kde cestovní ruch nepředstavuje hlavní ekonomickou aktivitu, doplňuje však příjmy z jiných sektorů, či ve městech a velkoměstech s rozdílným hospodářstvím, kde cestovní ruch představuje pouze malé procento místní hospodářské aktivity.
3.1.3 Koordinace: V tomto případě dochází k určité koordinaci politik, strategií a opatření mezi různými účastníky z veřejného a soukromého sektoru cestovního ruchu, kteří mají každý své odlišné zájmy, uvědomují si však, že jednotný postup a výměna informací přispívá ke sblížení jejich cílů, a tím ku prospěchu společnosti.
Hlavními nástroji tohoto scénáře jsou výměna informací a vzájemná komunikace mezi jednotlivými účastníky sektoru cestovního ruchu ve vztahu k politikám i opatřením.
Vzájemná komunikace může probíhat prostřednictvím společných aktivit jako jsou například pracovní skupiny, fóra, informativní schůzky, atd. Tento postup vyžaduje vyšší míru spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem, a domníváme se, že podporuje vytčený cíl ekonomicky, sociálně a z hlediska ochrany životního prostředí udržitelného cestovního ruchu.
Uplatňuje se většinou v typických turistických oblastech a lokalitách, kde se tento sektor velmi rychle rozvíjí a příslušní účastnící si uvědomují jeho důležitost pro svá společenství.
3.1.4 Spolupráce: V tomto scénáři sledují zainteresované subjekty vlastní zájmy, dohodli se však na společných cílech ve vztahu k praxi i strategiím, a dokonce politikám.
V takovém případě je nezbytné sjednotit cíle a důkladně propracovat vizi rozvoje cestovního ruchu, což je obtížné a vyžaduje jednotné uplatňování kritérií ekonomické, sociální a ekologické udržitelnosti z krátkodobého i ze střednědobého a dlouhodobého hlediska.
Tento scénář považujeme za nejvýhodnější, a je třeba, aby právě k němu nový koncept udržitelného cestovního ruchu směřoval, pokud má být nadále schopen přinášet ekonomické a sociální výhody a přispívat k ochraně životního prostředí.
3.1.4.1 Uvedené spolupráce lze dosáhnout několika způsoby: prostřednictvím společných podniků, turistických panelů, nadací, společných institucí, výborů, partnerství, atd. V každém případě patří mezi klíčové aspekty vzájemné spolupráce a optimalizace vynaloženého úsilí sdílení zkušeností, know-how a dlouhodobé investiční projekty.
Je důležité upozornit, že takováto spolupráce je nejúčinnější na místní úrovni, kde se veřejné a soukromé zájmy nejvíce a nejpříměji shodují.
Právě na této úrovní lze vytvořit příznivé prostředí pro cestovní ruch, podporující místní rozvoj a vytváření vysoce kvalitních a sociálně udržitelných pracovních míst.
3.1.4.2 Nejčastěji je takováto úroveň spolupráce realizována v rámci přípravy turistických produktů, na níž se podílejí zástupci veřejného i soukromého sektoru.
Existují příklady velmi úspěšných produktů vytvořených na základě vzájemné spolupráce.
3.2 V současnosti lze v praxi nalézt příklady všech čtyř shora uvedených scénářů, většinou se však jejich jednotlivé rysy prolínají a vzniká tak řada variantních situací.
Podle našeho názoru je spolupráce proveditelným a žádoucím cílem evropského a celosvětového turistického průmyslu, neboť zvyšuje konkurenceschopnost a trvale udržitelný rozvoj cestovního ruchu.
Je též nezbytné určit a zlepšovat dobrou praxi v turistice, jež je dosahována v Evropě i celosvětově, někdy z iniciativy veřejného sektoru, v řadě případů za podpory a aktivní účasti zástupců soukromého sektoru.
3.3 Obecně je možno říci, že v případě turistických destinací a aktivit, kde základ pro zlepšení kvality, plánování a řešení krizových situací představuje spolupráce veřejného a soukromého sektoru, a v řadě obdobných případů, dochází k podstatnému zlepšení účinnosti a nákladové efektivity přijatých opatření, a tím ke zvýšení konkurenceschopnosti dané lokality či činnosti.
3.3.1 Na druhé straně, v prostředí vzájemné konfrontace, nedostatečné spolupráce či prostého nezájmu, k nimž někdy dochází vědomě, jindy nevědomky, jsou problémy pouze vyvolávány, řešení se odkládají a snižuje se konkurenceschopnost a nákladová efektivita.
3.3.2 Různé studie ukázaly a potvrdily názor turistů, že služby, jež jsou jim během výletu či dovolené poskytovány, závisí z 50 % na službách poskytovaných veřejnoprávními orgány, z 50 % na službách zajišťovaných soukromým sektorem, především firmami, prostřednictvím jejich zaměstnanců.
Způsob, jak turisté vnímají různé ukazatele kvality a jejich vliv na celkové posouzení kvality produktu, je, například, obsahem různých studií vypracovaných úřadem města Calvià a obecními úřady jiných obcí ve Španělsku v rámci Plánu turistické výjimečnosti.
3.4 Je povzbuzující, že se stále více prosazuje spolupráce na úkor vzájemné konfrontace, jež byla běžná spíše v začátcích turistického průmyslu, v obdobích rychlého rozmachu, kdy rozvoj nejlepších lokalit na pobřeží či na venkově nebyl nijak omezen.
V určitých obdobích zájem o rychlé dosažení zisku převážil určité aspekty trvale udržitelného rozvoje, jež dokonce ani veřejný sektor nebyl schopen zohlednit, zahrnout do svých plánů a rozvinout ve spolupráci se soukromým sektorem.
3.4.1 Postupně vzrůstá sociální povědomí o dlouhodobých faktorech a omezeních, zejména s ohledem na ochranu přírodních zdrojů, a praxe v cestovním ruchu se mnohem více shoduje se sociálními cíly, než tomu bylo v minulosti.
4. Současné cíle spolupráce veřejného a soukromého sektoru
4.1 Obecně lze říci, že základním cílem spolupráce musí být podpora a uplatnění cílů, jež jsou klíčové pro působnost každé strany, její strategie a plány, a představují současný i budoucí důvod její existence ve společnosti.
Každá strana si musí stanovit vlastní cíle – individuální i kolektivní – a zajistit jejich sjednocení s cíly ostatních stran.
4.2 Je možno vysledovat řadu různých druhů cílů ve vztahu k vzájemné spolupráci v cestovním ruchu.
4.2.1 Cíle příslušného sektoru. Jak jsme již několikrát a mnoha způsoby ukázali, představuje turistický průmysl strategicky důležitý sektor pro dosažení řady cílů, tvořících samu podstatu Evropské unie, jejích politik a jejího odhodlání vytvořit z Evropy lepší místo k životu pro současné i budoucí generace.
4.2.1.1 Vzhledem k jeho přímému vlivu na ekonomiku, společnost a životní prostředí, musí být rozvoj cestovního ruchu přednostním nástrojem zlepšení kvality života obyvatel Evropy.
Aby však mohl být tento potenciál využíván dlouhodobě, je nezbytné, aby cestovní ruch splňoval určité požadavky na trvale udržitelný rozvoj, jež musí všechny zainteresované subjekty – veřejnoprávní orgány, soukromé podniky a spotřebitelé – dodržovat.
Základním úkolem vzájemné spolupráce veřejného a soukromého sektoru může a musí být zajištění dlouhodobé životaschopnosti a konkurenceschopnosti sektoru cestovního ruchu.
4.2.1.2 Zejména je třeba zdůraznit, že účinnost spolupráce veřejného a soukromého sektoru se projevila zejména při řízení situací souvisejících s poklesem či dokonce krizí cestovního ruchu v rozvinutých destinacích, jimž hrozí ztráta potenciálu k zajištění prosperity.
Společný postup všech zúčastněných subjektů – jenž je klíčový – zvyšuje účinnost a viditelnost přijatých opatření.
4.2.1.3 Dále je zřejmé, že v okamžicích ohrožení, jako byl například útok na Světové obchodní centrum v New Yorku 11. září 2001, nebo nedávné bombové útoky v Madridu 11. března 2004, je nezbytné vyzvat ke spolupráci všechny veřejné a soukromé provozovatele a orgány s rozhodovací pravomocí, a společnými silami odvrátit negativní vliv takových tragédií na cestovní ruch.
4.2.1.4 Jednou z oblastí, v níž může účinně působit vzájemné spojení a spolupráce veřejného a soukromého sektoru je doprava, kde masivní rozšíření levných letenek vedlo k celkovému poklesu cestovních nákladů.
Sdružení zástupců veřejného a soukromého sektoru proto musí zajistit kvalitu služeb, pracovní místa a bezpečnost týkající se této oblasti.
4.2.1.5 Zajištění odborné přípravy profesionálů pracujících v dané oblasti je jasným cílem každé lidské činnosti, jeho význam však ještě vzrůstá v sektorech jako cestovní ruch, jehož zřejmou a důležitou složkou jsou vztahy mezi lidmi.
Spolupráce veřejného a soukromého sektoru v této oblasti je klíčová, neboť zájmem obou stran je kvalitnější vzdělávání a zvýšení profesionality zaměstnanců.
4.2.2 Sociální cíle. Není možné stanovit cíle spolupráce veřejného a soukromého sektoru, aniž bychom zohlednili sociální cíle, jejichž splnění je nezbytné pro každou lidskou činnost.
Základem pro oblast cestovního ruchu, a tím i pro spolupráci v tomto sektoru, je zejména místní rozvoj a vytváření pracovních míst.
4.2.2.1 Cestovní ruch představuje ekonomickou aktivitu založenou na poskytování osobních služeb, jakákoli nová činnost v této oblasti tudíž povede k vytvoření nových pracovních míst, přestože vysoce kvalitního a trvale udržitelného cestovního ruchu lze dosáhnou pouze prostřednictvím vysoce kvalifikovaných pracovních míst.
4.2.2.2 Jedním z cílů účinné spolupráce veřejných a soukromých sektorů musí jednoznačně být zlepšování sociálních podmínek místních obcí v turisticky atraktivních místech.
Několik evropských regionů bude dotčeno nedávnými i budoucími změnami společné zemědělské politiky, jimž se budou muset přizpůsobit.
Mělo by být zřejmě podporováno turistického využití farem jako způsobu spojení tamního tradičního života s novou činností – cestovním ruchem – čímž je možné zvýšit ziskovost.
Je třeba též zvážit podporu cestovního ruchu jako možné nové aktivity v oblastech dotčených útlumem průmyslu, dolování či obdobných činností.
Evropský hospodářský a sociální výbor bude vyzván, aby vypracoval stanovisko z vlastní iniciativy, které důkladně prošetří tuto možnost pro zúčastněné regiony.
4.2.2.3 Jedním z cílů, jehož lze nejlépe dosáhnout prostřednictvím spolupráce veřejného a soukromého sektoru, je ochrana kulturního, archeologického a architektonického dědictví.
Příkladem jistě mohou být sdružení Red de Paradores ve Španělsku a Pousadas v Portugalsku, díky nimž bylo restaurováno a pro veřejnost otevřeno velké množství památek, čímž se nepochybně zvýšila prosperita okolních oblastí.
Takto lze zachovat veřejný majetek v rukou veřejnosti a zároveň zajistit, že je budou turisté navštěvovat a obdivovat.
Totéž platí pro zemědělské oblasti, v nichž řada malých a středních podniků spatřuje obchodní příležitost.
V uvedených činnostech však nemusí působit pouze veřejnoprávní subjekty; ve skutečnosti existuje řada paláců a památek, jež byly rekonstruovány soukromě a nyní získávají příjmy z cestovního ruchu, jak jsme se mohli osobně přesvědčit během návštěv organizovaných v souvislosti se slyšením konaným v Seville.
Ve všech zemích, jež právě vstoupily do Evropy, se nachází výjimečné kulturní dědictví jež je nutné zachovat. Jedná se o novou skvělou možnost podpořit cestovní ruch a zároveň zajistit zachování kulturního dědictví.
Důležitou roli by přitom měla hrát spolupráce veřejného a soukromého sektoru ve všech formách.
4.2.2.4 Cestovní ruch může těžit ze spolupráce veřejného a soukromého sektoru také v jiných oblastech.
Proto například vzhledem k obrovskému podílu gastronomického průmyslu na prosperitě, kulturním dědictví a cestovním ruchu, bude mít podpora spolupráce veřejného a soukromého sektoru s cílem zlepšit rozvoj vysoce kvalitního zemědělství a výživy a označení původu v budoucnosti vliv na produkty v oblasti cestovního ruchu.
4.2.2.5 Jedním z pozitivních kroků může být všeobecné uplatnění Etického kodexu cestovního ruchu přijatého před několika lety Světovou turistickou organizací (World Tourism Organisation -WTO), čímž by byla zdůrazněna potřeba spolupráce veřejného a soukromého sektoru.
4.2.3 Ekonomické cíle. Je obecně přijímanou skutečností, že ekonomický rozměr je klíčovým aspektem cestovního ruchu.
Jak jsme již uvedli, turistický průmysl se ukázal být silným nástrojem pro vytváření pracovních míst a zajišťování prosperity v celém světě, zejména však v Evropě, a to především ve státech Středozemí.
Pro zajištění trvale udržitelného rozvoje je zde nezbytné vypracování dlouhodobé – nikoli krátko či střednědobé – vize; to znamená vyvíjení turistických produktů s ohledem na stávající i budoucí konkurenceschopnost; takové produkty musí být zároveň schopné vytvářet zisk a stabilní a trvalá celoroční pracovní místa v krátkodobém, střednědobém i dlouhodobém horizontu.
Společnými cíly vzájemné spolupráce tudíž bude zajištění a udržení konkurenceschopnosti a ekonomické rentability sektoru cestovního ruchu.
4.2.3.1 Dalším z ekonomických cílů v oblasti cestovního ruchu jsou informační a komunikační technologie (ICT), kde je vzájemná spolupráce nezbytná pro uspokojení zájmů turistických destinací, většinou zastoupených veřejným sektorem, a zajištění ekonomických aktivit spočívajících v prodeji turistických služeb, poskytovaných především podnikateli.
Pro zajištění konkurenceschopnosti v tomto sektoru je nezbytné poskytování všeobecně dosažitelných turistických informací, včetně okrajových oblastí.
4.2.3.2 Co se týče ekonomických cílů vzájemné spolupráce, je třeba připomenout, že zásahy veřejného sektoru jsou nezbytné a) pro zamezení nekalé konkurence, a b) pro vyloučení jakýchkoli aspektů hospodářské soutěže, jež by mohly podrývat transparentnost trhu, jako jsou např. daňové zákony.
4.2.4 Otázky ochrany životního prostředí. Cestovní ruch je průmyslem, pravděpodobně jediným, jehož základním produktem jsou "přitažlivé krásy přírody", vytvářeným kombinací řady faktorů, kde vnímání přírody, jejích různých prostředí a mnohotvárné krajiny, její biodiverzity, a konečně respekt k životnímu prostředí hrají klíčovou roli při zajištění kvality a trvalé udržitelnosti produktu vyhledávaného spotřebiteli, tj. turisty.
Spolupráce veřejného a soukromého sektoru při snaze o zachování těchto podmínek, zajištění udržitelnosti přírodních zdrojů a zároveň jejich rozumného a trvale udržitelného využívání a tím i dosahování zisků, je proveditelná a žádoucí pro zástupce obou stran.
4.2.4.1 Ochrana životního prostředí je jednou z oblastí, kde spolupráce veřejného a soukromého sektoru představuje nástroj k dosažení požadované kvality životního prostředí.
Události z poslední doby, jako byla například havárie tankeru Prestige, ukázaly potřebu ochrany přírody na úrovni veřejného i soukromého sektoru.
4.3 Nakonec je třeba uvést, že jakékoli případné cíle odpovídající spolupráce veřejného a soukromého sektoru musí být vždy v souladu s konceptem trvale udržitelného rozvoje, zahrnujícího na jedné straně tři rozměry, tj. ekonomický, sociální a přírodní, a na druhé straně tři časové horizonty (krátkodobý, střednědobý a dlouhodobý), neoddělitelným faktorem je zde účast všech zainteresovaných subjektů působících v sektoru cestovního ruchu.
Základem pro vzájemnou spolupráci je v tomto případě politika trvale udržitelného rozvoje a realizace příslušných opatření.
5. Zásady a kritéria spolupráce
5.1 Spolupráce veřejného a soukromého sektoru v oblasti cestovního ruchu se musí řídit řadou zásad.
5.1.1 Působnost: Je zřejmé, že při vytváření pevného, dlouhodobého partnerství musí jednotlivé zainteresované subjekty sledovat vlastní zájmy určené na základě vzájemné dohody, a je proto nutné určit jejich působnost, ať již výslovným právním zmocněním, přenesením pravomocí či pouze formálním či neformálním zastoupením.
5.1.2 Společná odpovědnost: Jednotlivé zainteresované subjekty musí být přímo či nepřímo dotčeni či ovlivněni situací, kvůli níž bylo partnerství uzavřeno.
5.1.3 Dobrovolná povaha spolupráce: Partnerstvím jsou vázány pouze subjekty, jež jej dobrovolně uzavřely.
5.1.4 Demokracie: Pravidla rozhodování a zastupování musí být zcela jasná a v souladu se zásadami demokracie spojené s účastí všech subjektů.
5.2 Kritéria fungování partnerství nezbytná ke splnění vytčených cílů zahrnují:
5.2.1 Konkrétní cíle: t.j. výslovné, specifické cíle, pokud možno kvantitativně vyjádřitelné v ekonomických termínech, s pevně stanoveným časovým harmonogramem po vzájemné dohodě.
5.2.2 Relevance: Stanovené cíle musí být přímo či nepřímo podstatné pro všechny zainteresované subjekty.
5.2.3 Monitoring výsledků: Pro zainteresované subjekty je důležité, aby mohly jasně sledovat výsledky své činnosti v rámci partnerství; jinak ztrácí motivaci a spolupráci vypovídají.
5.2.4 Proporcionalita: Důležité je, aby podíl zainteresovaných subjektů odpovídal rozsahu řešených úkolů.
6. Nástroje a druhy sdružení a spolupráce
6.1 Aby bylo možné popsat jednotlivé nástroje a druhy sdružení, je nejprve nezbytné vymezit ideální úroveň spolupráce, t.j. úroveň, na níž je smysluplná. Za tímto účelem je nutné analyzovat a definovat kontext, v němž se úkol objevil, kde může být nalezeno řešení, a kde lze využít odbornost všech zúčastněných subjektů.
O spolupráci na místní úrovni proto půjde v případě, že problém je čistě lokální a k řešení problému a uplatňování přijatých opatřeních jsou příslušné místní orgány.
Totéž platí pro spolupráci na úrovni regionů a celého státu.
6.2 Jiným základním rysem je účast všech dotčených subjektů.
Je důležité, aby každý zúčastněný subjekt k řešení problému nějakým způsobem přispěl, ať již poskytnutím prostředků, informací či koordinací jednotlivých činností.
6.3 Mezi specifické druhy partnerství patří:
6.3.1 Neformální: Zainteresované subjekty uzavřou neformální strategické sdružení, pracovní skupinu, fórum či obdobné společenství bez právní subjektivity.
Rozhodnutí jsou přijímána většinou hlasů, neměla by však být závazná ani zakládat odpovědnost účastníků, s výjimkou subjektů, které se k tomu dobrovolně zavázali.
6.3.2 Formální: Uvedená uspořádání mohou být ustavena ve formě konsorcií, nadací, veřejnoprávních právnických osob, sdružení apod. Jejich činnost se řídí předpisy, jež stanoví podmínky pro přijímání rozhodnutí a jejich implementaci.
6.3.3 Účast ekonomických a sociálních subjektů při definování stálého rámce pracovních vztahů, založeného na příslušných právech, a při určení způsobu vzájemného jednání přispěje ke zlepšení konkurenceschopnosti, ziskovost, stability a sociální a ekonomické účinnosti cestovního ruchu.
Zainteresované ekonomické a sociální subjekty se musí též podílet na sociálním dialogu, spolu s veřejnoprávními orgány a institucemi, kdykoli projednávaný problém vyžaduje řešení na úrovni tripartity.
7. Role sítí zúčastněných subjektů: měst a obcí, podniků, zvláštních projektů
7.1 V našem globalizovaném světě nelze provozovat hospodářskou činnost izolovaně; tato zásada platí též pro města, obce, a, v našem případě, i pro turistické destinace a provozovatele.
Podle názoru odborníků na tuto problematiku bude globální ekonomika z územního hlediska založena na síti měst a obcí, čímž bude usnadněna vzájemná spolupráce.
Přestože turistické destinace zpočátku uplatňují strategii konkurence, aby si tak zajistily financování, zvýšily prodej a zlepšily mezinárodní povědomí o dané lokalitě – stručně řečeno, aby byly lepší, konkurenceschopnější a rychleji se rozvíjely – později si uvědomují potřebu spojit se s ostatními turistickými destinacemi za účelem společné podpory a lobování u národních vlád a/nebo mezinárodních organizací.
7.2 Výměna zkušeností mezi turistickými destinacemi po celém světě je stále více považována za nezbytný prostředek splnění společných cílů trvale udržitelného rozvoje a konkurenceschopnosti.
Tento postup má řadu pozitivních aspektů, z nichž nejdůležitější je pravděpodobně možnost vyhnout se strategickým chybám a používat nejlepší možné nástroje řízení trvale udržitelného rozvoje.
Uvedené sítě představují doplňující a alternativní způsob zastupování měst, podniků či institucí.
Informační a komunikační technologie umožňují jejich členům uzavírat neformální, okamžitá a hodnotná spojenectví, a tím je posilují.
7.3 Vytváření takových sítí se ne vždy vyhne problémům a negativním aspektům: někde se vyskytne konflikt zájmů bránící vzájemné spolupráci, jindy si většinu výhod přisvojují nejsilnější členové.
7.4 Pro podniky, stejně jako pro města, představují uvedené sítě účinný nástroj pro poskytování a výměnu informací, zvýšení konkurenceschopnosti a zlepšení jejich postavení ve vztahu k veřejnoprávním institucím.
7.5 Řada projektů zaměřených na cestovní ruch je založena na sítích zainteresovaných subjektů.
Jedním z příkladů je program Evropské unie URB-AL, zaměřený na vytváření sítí měst spolupracujících v řadě oblastí hospodářství, společnosti a místního rozvoje.
V těchto oblastech dochází často k výměně zkušeností týkajících se trvale udržitelného rozvoje.
8. Příklady úspěšné spolupráce veřejného a soukromého sektoru v oblasti evropského cestovního ruchu
8.1 Na veřejném slyšení v Seville konaném dne 15. dubna 2004 byla analyzována řada různých příkladů úspěšné spolupráce veřejného a soukromého sektoru.
Je třeba zmínit především následující projekty:
8.1.1 Společnost Turisme de Barcelona (Barcelonská turistika): Tuto společnost byla vytvořena v roce 1993 Barcelonskou obchodní komorou, Městskou radou Barcelony a nadací Barcelona Promoció s cílem podpořit tuto turistickou destinaci.
V následujících letech pomohla společnost Turisme de Barcelona zlepšit image města i tamní turistická zařízení.
Tento pozitivní vývoj se odrazil v nárůstu nabídky a poptávky, vyšší obsazenosti hotelů i jiných ukazatelích.
Nejprůkaznějším aspektem je však pravděpodobně skutečnost, že se v průběhu těchto deseti let dotace z institucionálního rozpočtu snížily ze 70 % z celkového rozpočtu na pouhých 20 %, přičemž zbývající příjmy jsou získávány vlastní činností společnosti Turisme de Barcelona působící jako prostředník na trhu s hotelovými pokoji.
Pozornost si zaslouží řada turistických produktů, jedná se například o Barcelonské turistické autobusy (Barcelona Bus Turistic), Barcelonskou kartu (Barcelona Card), Barcelonskou permanentku (Barcelona Pass), atd., stejně jako programy jako například Barcelona Convention Bureau, Barcelona Shopping Line, atd.
Za svůj úspěch vděčí tyto produkty bezpochyby ovzduší vzájemné spolupráce a porozumění mezi turistickým průmyslem a veřejnoprávními orgány, jež se společně podílejí na zkvalitňování turistických zařízení v Barceloně.
8.1.2 Institut pro vysoce kvalitní cestovní ruch ve Španělsku (ICTE): Institut ICTE vznikl na počátku 90. let minulého století, kdy byla vytvořena řada nástrojů k aktivnímu zvyšování kvality. Tento Institut byl založen jako reakce na zřejmé nebezpečí, jež pro vedoucí roli španělského cestovního ruchu představovaly perspektivní turistické destinace ve Středozemí, Karibiku i jinde.
Byla zvolena jasná strategie zaměřená na vysokou kvalitu, vycházejí ze zajištění součinnosti všech subjektů zainteresovaných na turistickém průmyslu ve všech oblastech práce Institutu.
Veškerých činností se účastní všechny subjekty napojené na určitý dílčí sektor: hotely, restaurace, cestovní kanceláře, dopravní společnosti, společnosti působící ve venkovském cestovním ruchu, golfové kluby, lázeňská letoviska, města, obce a provincie.
V současné době se na Integrovaném systému vysoce kvalitních turistických destinací ve Španělsku podílí více než 250 obchodních sdružení, vláda, samosprávné obce a městské rady, více než 3000 společností působících v cestovním ruchu získávajících technickou podporu, a 463 společností a orgánů vlastnících osvědčení o vysoké úrovni kvality.
Stejně jako barcelonské sdružení představuje Institut pro vysoce kvalitní cestovní ruch ve Španělsku příklad úspěšné spolupráce veřejného a soukromého sektoru jako cesty k celkovému zvýšení kvality představující základní prvek tohoto sektoru.
8.1.3 Další příklady uvedené na slyšení v Seville: Andaluský model spolupráce veřejného a soukromého sektoru funguje již dvacet let a na jeho základě bylo uzavřeno pět smluv o spolupráci pokrývajících veškeré oblasti výroby, včetně cestovního ruchu.
Tento model je založen na spolupráci veřejné správy, samosprávných obcí, Andaluské konfederace zaměstnanců a hlavních andaluských odborových svazů, Generálním odborovým svazem zaměstnanců (UGT) a odborovým svazem Comisiones Obreras (CCOO), a přispěl k vytvoření prostředí vzájemné důvěry a stability, jež jsou pro oblast cestovního ruchu nezbytné.
8.2 Jako příklad vlivu místní politiky Evropský hospodářský a sociální výbor vítá iniciativu starosty města Sevilla, jenž během veřejného slyšení o spolupráci veřejného a soukromého sektoru opět vyzval zainteresované subjekty z hospodářské a sociální sféry a zástupce sektoru cestovního ruchu jako celku k uzavření smlouvy zajišťující plnou účast zainteresovaných projektů při profilování, navrhování, plánování, uplatňování a hodnocení politiky cestovního ruchu v oblastech, kde působí.
Tuto iniciativu, spolu jinými probíhajícími aktivitami, mohou velkoměsta a ostatní různě velká města využít při podpoře spolupráce na místní úrovni.
8.3 Máme k dispozici několik příkladů projektů úspěšné spolupráce v oblasti sociální turistiky s cílem usnadnit všeobecný přístup k rekreaci a turistice.
Prázdninový šekový program, nad kterým ve Francii dohlíží Národní úřad pro prázdninové šeky (ANCV) a v Maďarsku Národní společnost pro volný čas, je jedním z příkladů jako jsou turistické programy pro seniory, které připravuje Instituto Nacional para o Aproveitamento do Tempo Livre dos Trabahladores (INATEL – národní institut, který radí dělníkům, jak nejlépe využít volný čas) v Portugalsku, turistický program pro seniory, který organizuje úřad sociálních služeb (INSERSO) ve Španělsku, podpora mládežnických ubytoven v Bruselu, který podporuje Komise pro francouzskou komunitu (COCOF), a různé výcvikové programy veřejného sektoru a pomoc poskytovaná na renovaci rekreačních středisek, jež jsou členy sdružení jako je například Youth Tourism Centre (CTG) v Itálii.
8.4 Bezpochyby existuje řada dalších příkladů úspěšné spolupráce veřejného a soukromého sektoru v Evropě i na celém světě, například projekty uvedené ve vynikající publikaci Spolupráce a partnerství v cestovním ruchu – Globální perspektiva (Co-operation and Partnerships in Tourism – A Global Perspective) vydané v roce 2003 Světovou organizací cestovního ruchu (WTO) a Kanadským výborem cestovního ruchu.
V této publikaci je uvedeno 18 příkladů úspěšné spolupráce v této oblasti na celosvětové úrovni, přičemž každý z nich si zaslouží zvláštní pozornost vzhledem k ukázkám dobré praxe, jež představují.
9. Podpora spolupráce na evropské úrovni
9.1 Nově rozšířená Evropa je z každého úhlu, a zejména z hlediska cestovního ruchu, velmi dynamické prostředí, v němž dochází k mnohým změnám, které ovlivňují strukturu jak nabídky, tak poptávky.
Na summitu v Lisabonu EU zahájila strategii, která má z Evropy v následujících letech učinit nejvíce dynamickou a konkurenceschopnou vědomostní ekonomiku na světě, schopnou vytvářet trvale udržitelný ekonomický růst s větším počtem pracovních míst a s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností.
Za účelem dosažení tohoto ambiciózního cíle je zapotřebí větší spolupráce jak mezi institucemi, tak ve veřejném i soukromém sektoru.
V minulosti se ukázalo, že lze v oblasti cestovního ruchu vytvářet pracovní místa a blahobyt, a cestovní ruch musí nadále tuto roli v budoucnosti splňovat v silné 25-členné Evropské unii a v následných přístupových vlnách.
EHSV si tímto dovoluje vyzvat Komisi, aby prozkoumala možnost pro vytvoření Evropské konzultativní rady pro cestovní ruch jako konkrétní platformy, z níž se může vyvinout princip spolupráce na evropské úrovni.
9.2 Rada by se skládala ze zástupců evropských institucí (Komise, Parlamentu, Evropského hospodářského a sociálního výboru a Výboru regionů), Evropské rady mládeže a členských států, ze stejného počtu zástupců zaměstnaneckých organizací a odborů, a rovněž ze zástupců evropských spotřebitelských, environmentálních a invalidních organizací a organizací pro sociální turistiku, univerzit a v neposlední řadě také z renomovaných odborníků v dané oblasti.
9.3 Evropská konzultativní rada pro cestovní ruch by mohla sbírat a analyzovat údaje o rozvoji cestovního ruchu v minulosti a v budoucnosti, navrhovat způsoby, jak podporovat a účastnit se činností prováděných Komisí, poskytovat referenční rámec pro spolupráci, která by byla dále rozvíjena různými subjekty v dalších sektorech Unie souvisejících s cestovním ruchem a plánovat svolání Evropského turistického fóra a pokračování dohod, kterých se na fóru dosáhne.
9.4 Bude-li Komise považovat tento návrh za vhodný, EHSV by velice rád přispěl tím, že by radu založil a zajistil, aby plně fungovala včas do roku 2005, kdy se uskuteční Evropské turistické fórum.
10. Závěrečné poznámky
10.1 Žijeme v gobalizovaném, přesto však specializovaném světě, jenž nás nutí neustále znovu promýšlet modely naší činnosti v hospodářské a sociální oblasti, a v oblasti územního plánování a místního rozvoje.
Tato skutečnost platí i pro cestovní ruch, jenž staví všechny zainteresované subjekty před řadu úkolů ve smyslu kvality, trvale udržitelného rozvoje a konkurenceschopnosti.
10.2 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že pouze pokud si různé veřejnoprávní a soukromoprávní zainteresované subjekty osvojí základní metody spolupráce, bude možné odpovědět na výzvy, jimž čelí lidé při veškeré své činnosti, zejména však ve strategicky významné oblasti cestovního ruchu, vzhledem k jeho základní roli jako poskytovatele osobních služeb a klíčového prostředku kulturní výměny.
10.3 Spolupráce veřejného a soukromého sektoru se stává stále důležitějším aspektem účinného rozvoje cestovního ruchu.
Musí být podporována všemi možnými způsoby, neboť může pouze přispět ke splnění vytčených cílů v této oblasti.
Povinností všech zainteresovaných subjektů je zohlednit tento aspekt při vyrovnávání se všemi změnami probíhajícími v současném světě.
10.4 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá návrh Evropské komise na každoroční pořádání Evropského turistického fóra, neboť na této platformě mohou být na evropské úrovni definována doporučení a kritéria vzájemné spolupráce za účasti zainteresovaných subjektů působících v této oblasti, zejména subjektů z hospodářské a sociální sféry a státních a jiných orgánů. Základní myšlenka spočívá v tom, že podle dohodnutých doporučení a kritérií budou realizovány obdobné projekty v různých členských státech, regionech a městech v rámci EU, a dokonce i mezi jednotlivými sektory a regiony.
10.5 Evropský hospodářský a sociální výbor hodlá přispět ke spolupráci v oblasti cestovního ruchu prostřednictvím podpory vzájemných setkání, dialogu a dohod mezi zástupci cestovního ruchu, zejména zainteresovanými subjekty z hospodářské a sociální sféry, národními, regionálními a místními správními orgány a sdruženími podílejícími se na trvale udržitelném rozvoji cestovního ruchu, jako jsou spotřebitelé, ekologové, sociální ekonomika a invalidé.
Výbor bude též nadále spolupracovat se Světovou organizací cestovního ruchu (WTO) a Mezinárodní kanceláří sociálního cestovního ruchu (Bureau international du tourisme social - BITS).
Evropský hospodářský a sociální výbor proto znovu nabízí, že se na jeho půdě mohou setkávat všechny strany, které považují cestovní ruch za samostatné právo, jež nesmí být posuzováno pouze jako průmyslová a hospodářská činnost, ale jako součást osobního rozvoje a porozumění, usmíření a zajištění míru mezi národy.
10.6 EHSV má v úmyslu podpořit ve svém výročním prohlášení světový den cestovního ruchu, který byl iniciován Světovou organizací cestovního ruchu (WTO). Letošním příspěvkem EHSV ke světovému dni cestovního ruchu a k Evropskému turistickému fóru 2004, které se uskuteční
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Kvalitnějšímu řízení ekonomiky EU
(2005/C 74/06)
Dne 29. ledna 2004 rozhodl Evropský hospodářský a sociální výbor, na základě ustanovení pravidla 29 odst. 2 svého Jednacího řádu, o vypracování stanoviska ke Kvalitnějšímu řízení ekonomiky EU.
Sekce hospodářské a měnové unie a hospodářské a sociální soudržnosti, odpovědný za plnění úkolů Výboru v této oblasti, vydal své stanovisko dne 13. července 2004.
Zpravodajem byl p. van Iersel.
Na svém 411. plenárním zasedání (jednání ze dne 15. září 2004), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko v poměru 130 hlasů pro, 3 hlasy proti a 7 členů se zdrželo hlasování.
SHRNUTÍ
Evropská unie vstupuje do nové etapy svého vývoje.
Rok 2004 je rokem, kdy do ní vstoupí deset nových členských států, bude vytvořena nová Komise, nový Evropský parlament, a doufejme, že bude též přijata Ústava.
V průběhu tohoto roku bude vypracováno střednědobé hodnocení Lisabonské strategie pro rok 2005.
Analýzy zpracovávané Evropskou komisí, včetně analýz uvedených v Obecných vodítkách pro hospodářskou politiku (Broad Economic Policy Guidelines), upozorňují na nedostatky v procesu integrace.
Tyto nedostatky jsou částečně způsobeny slabinami současné ekonomické situace, zčásti je však na vině nedostatečná připravenost členských států stát pevně za svými cíly a sliby, k jejichž plnění se samy zavázaly.
Je velmi důležité povzbudit hospodářský růst a vdechnout nový život Lisabonské strategie.
V našem stanovisku se zaměřujeme na kontrolu tohoto strategického konceptu, jež je klíčová pro důvěryhodnost a efektivní fungování Unie.
Je nutné co nejrychleji vytvořit důvěryhodný institucionální rámec ve smyslu jasného rozdělení odpovědnosti v rámci Unie – kdo je za jaký úkol odpovědný a kdy jej má splnit? – a ve smyslu implementace cílů a směrnic přijatých Radou Evropy a specializovanými Radami.
Existuje řada příkladů, z nichž by mohl vycházet "nový styl" Lisabonské strategie; patří mezi ně projekt Evropa '92 a Hospodářská a měnová unie.
V tomto stanovisku se jasně přikláníme ke komunitární metodě.
Je třeba uplatňovat jednotný přístup založený na předem dohodnutém plánu sestávajícím z jednotlivých na sebe navazujících kroků.
1. Úvod
1.1 Evropská unie se nachází v rozhodující fázi své existence.
Stojí před řadou výzev: rozšíření, potřeba povzbudit hospodářský růst a konkurenceschopnost, návrh ústavy a nutnost rozhodně odpovědět na snižující se důvěru v Unii.
Řešení těchto obtížných úkolů vyžaduje účinnou, jednotnou politiku a její řádnou implementaci.
Na základě Obecných vodítek pro hospodářskou politiku 2003-2005 vydal Evropský hospodářský a sociální výbor v minulém roce dvě stanoviska k této problematice [1].
1.2 Je však třeba provést hlubší analýzu.
Účinná politika a integrace jsou nemyslitelné bez vytvoření jasného a důvěryhodného institucionálního rámce, zaručujícího plnění evropských závazků.
1.3 Analýza vypracovaná Komisí, uvedená v jejím sdělení z 21. ledna 2004 [2] a její aktualizovaná verze ze 7. dubna 2004 [3], potvrzuje trendy z roku 2003.
Doporučení Komise neztratila nic ze své naléhavosti.
Evropský hospodářský a sociální výbor se proto v tomto stanovisku výslovně zabývá institucionálními a administrativními podmínkami, t.j.: problematikou řádného řízení.
Odpovídající řízení je klíčovým tématem evropské pětadvacítky. [4]
1.4 Zájem Evropského hospodářského a sociálního výboru o tuto problematiku sdílí řada dalších subjektů. Stejně jako Komise a průmyslové a sociální organizace kladou státy, jež budou v následujících obdobích předsedat EU – Irsko a Nizozemí – velký důraz na akci a implementaci.
Slavnostní prohlášení, na něž nenavazují žádné konkrétní kroky, jsou kontraproduktivní.
Zásadním cílem je implementace [5].
1.5 Všeobecná vodítka pro hospodářskou politiku obsahují hodnocení makroekonomické a rozpočtové politiky členských států, zaměstnanecké politiky a vývoje vnitřního trhu.
Uvádějí tedy praktické příklady různé odpovědnosti v rámci EU a na úrovni národní politiky, a rozdílnou situaci v jednotlivých členských státech.
1.6 Zpomalený hospodářský růst a skutečnost, že členské státy nedodržují dohody, k nimž se Evropská rada zavázala, jsou příčinou níže popsané situace:
- rozpočtová politika: pokračující zhoršování kázně;
- pomalé posilování konkurenceschopnosti prostřednictvím ekonomiky založené na znalostech;
- nedostatečné investice, jež by přispěly ke zvýšení produktivity, zejména v oblasti informačních a komunikačních technologií, vzdělávání a odborné přípravy;
- nejisté investiční prostředí;
- přesun určitých investic mimo území Unie;
- snižující se tlak na zaměstnanost;
- politika pracovního trhu: nedostatečné reformy a přizpůsobení.
1.7 Od vydání uvedeného dokumentu se ekonomická situace v Evropě poněkud zlepšila, oživení však zůstává velmi křehké.
Ekonomika USA roste rychleji.
Zároveň se s překvapující rychlostí rozvíjejí především Čína a Indie.
1.8 Přes pokračující globalizaci toku peněz a investic zůstávají zachovány podstatné socioekonomické a politické rozdíly mezi jednotlivými oblastmi světa.
Celosvětová situace se odráží na vývoji Evropy.
1.9 Je nezbytné, aby se v tomto Komise a Rada dále zabývala stanovením odpovídajícího přístupu a nástrojů:
- EU vstupuje do zcela nové etapy: deset nových členských států, nový Evropský parlament, nová Komise, postupné přizpůsobení aparátu Komise na nové podmínky – to vše zatím bez platné ústavy.
- Rozšíření je rozsáhlé z kvantitativního hlediska, Unie však zároveň vstupuje do nové éry co se týče kvality.
Stává se mnohem různorodější.
- Vývoj na trhu s výrobky a službami a pokračující nervozita na finančních trzích tlačí členské státy stále více k přijetí jednotného politického stanoviska a účinné integraci.
2. Analýza pro rok 2004
2.1 Cílem Všeobecných vodítek pro hospodářskou politiku 2003-2005 je dosažení jednotného přístupu k:
- makroekonomické politice, zaměřené na růst a stabilitu;
- posílení hospodářského růstu v Evropě prostřednictvím ekonomických reforem;
- posílení trvale udržitelného rozvoje.
2.2 Pakt stability a růstu představoval po mnoho let pevný základ spolupráce a důvěry mezi členskými státy.
Nepříznivý ekonomický vývoj nyní podkopává dodržování dohodnutých zásad.
Procesní pravidla jsou dostatečně jasná, problémem je však nedostatečně účinné vynucování uzavřených dohod.
Přesto se řada členských států zapojených do eurozóny i mimo ni nadále snaží dodržovat požadovanou rozpočtovou kázeň.
V tomto směru jsou úspěšné zejména skandinávské členské státy.
2.3 Rozdílné názory na postupy uvedené v Paktu stability a růstu vedly Komisi v listopadu minulého roku k zahájení řízení proti Radě u Evropského soudního dvora [6].
Domnívá se, že Rada v tomto případě nerespektovala pravomoci, jež byly svěřeny Komisi.
Takto hluboký rozpor ve stanoviscích neprospívá vzájemným jednáním mezi partnery v Radě Ecofin.
2.4 Komise upozorňuje, že se podstatně zmenšil manévrovací prostor vlád jednotlivých členských států.
Pouze pět členských států dosáhlo v roce 2003 vyrovnaného rozpočtu či přebytku, zatímco ostatní státy vykazují podstatný a prohlubující se rozpočtový deficit.
Z aktualizované verze zprávy Komise pro rok 2004 ze 7. dubna 2004 vyplývá, že se rozpočtová situace v řadě členských států prudce zhoršila, což vedlo ke zvýšení veřejného dluhu.
Tato situace pak vede k nutnosti přijmout opatření ke snížení dluhu a omezit investice na podporu růstu a zaměstnanosti.
2.5 Komise projednávala zvláštní doporučení pro tyto členské státy.
I přes podobný krátkodobý ekonomický trend se rozpočtové cíle v jednotlivých členských státech diametrálně liší.
Důsledkem je řada různých doporučení.
2.6 Komise nemá k dispozici nástroje, jež by jí umožnily odpovídajícím způsobem hodnotit kvalitu vládních výdajů v členských státech.
Je proto obtížné porovnat tyto údaje s dohodnutým rozpočtovým rámcem.
2.7 Roční zpráva obsahuje hodnocení situace v oblasti sociálního zabezpečení, pracovního trhu, vnitřního trhu a postupu Lisabonského procesu.
Obsahuje řadu jednoduchých i složitých cílů, jejichž splnění závisí pouze zčásti na rozhodnutí Společenství.
Řada aspektů politiky je vyhrazena členským státům.
V některých záležitostech, například v případě posilování vzdělanosti, je dokonce i vliv centrální vlády velmi slabý.
2.8 Pravomoc Společenství se vztahuje především na vnitřní trh.
V otázkách pracovního trhu, sociálního zabezpečení, důchodů, rozpočtové politiky, vědy a výzkumu, daní a infrastruktury leží odpovědnost především na členských státech, přestože Evropská unie někdy stanoví určitá omezení pro politiku členských států.
Také v těchto případech vydává často Komise příslušná doporučení. Míra jejich uplatňování členskými státy se však liší.
2.9 Pracovní trhy se skládají z různých segmentů, mezi nimiž existuje pouze omezený pohyb pracovníků.
Komise tudíž zjistila, že v posledních letech byly na jedné straně vytvořeny milióny pracovních míst, na druhé straně však prudce roste nezaměstnanost.
Na pracovním trhu se stále uplatňuje pouze malé procento starších pracovníků, přetrvávají zde též překážky pro uplatnění žen.
Nečinnost též nevyhnutelně negativně ovlivňuje národní rozpočty.
2.10 Předpokládá se, že úroveň zaměstnanosti dosáhne v roce 2005 64,5 % pro celou Unii, zároveň však v tomto ohledu existují nezanedbatelné rozdíly mezi jednotlivými členskými státy.
ZAměstnanost se zvyšuje rychleji ve státech, kde se sociální partneři dohodly na vytváření pružnějšího pracovního trhu a pracovní doby.
Komise se domnívá, že dosažení cílové úrovně zaměstnanosti ve výši 70 % v roce 2010 závisí především na provedení dalších reforem pracovního trhu. [7].
Je proto nezbytné uplatňovat doporučení Evropské operační skupiny pro zaměstnanost (Employment Taskforce) [8].
2.11 Vedle změn v oblasti sociálního zabezpečí podporuje Komise větší diferenciaci při určování mezd, pružnější pracovní trh při zachování odpovídající ochrany zaměstnanců, a větší mobilitu.
V důsledku odlišného legislativního vývoje a výsledků socio-ekonomických konzultací vznikly podstatné rozdíly mezi členskými státy.
Ty se projevují, mimo jiné, v počtu skutečně odpracovaných hodin a produktivitě práce.
Částečně je tak možné vysvětlit rozdíly ve vývoji mezi EU a USA.
2.12 Komise zaznamenává pokračující trend zpomalování růstu produktivity v Evropě zřejmý od roku 1995.
I zde lze nalézt zásadní rozdíly mezi jednotlivými členskými státy.
V Evropě drží se Spojenými státy krok Finsko,Švédsko a Irsko.
Pomalý růst produktivity je částečně způsoben rozdíly v zavádění informačních a komunikačních technologií a celkové modernizaci průmyslu.
Nové investice na povzbuzení produktivity jsou v Evropě realizovány pomaleji.
Důsledky se projevují zejména v pomalejším přílivu investic do sektorů nových moderních technologií (tzv. "high-tech").
2.13 Demografické trendy a stárnutí populace představují sále znepokojivější problém vzhledem k tlaku na rozpočet a (tíživým) důsledkům pro hospodářský růst.
Některé státy se začaly se slibným úsilím věnovat penzijní reformě, jejíž následkem bude zvýšení věkové hranice pro nárok na důchod.
2.14 Na trhu s výrobky a službami neexistuje dostatečná konkurence.
Stále se zde uplatňuje státní protekcionizmus.
Vnitřní trh stále není dokončen.
Byly předneseny nové návrhy v soutěžní politice.
Řádně pokračuje legislativní činnost v sektoru finančních služeb: 36 z plánovaných 42 opatření bylo s konečnou platností přijato.
Zkvalitňují se též daňové předpisy platné pro soukromé investice.
2.15 Přejímání komunitárních směrnic do národního právního řádu je stále méně důsledné.
Nejsou dostatečně zohledňovány stanovené lhůty a při transpozici směrnic do národních zákonů si národní státy často příslušná ustanovení upravují.
Postupují tak například v případě, že učiní určité ústupky Evropské unii s cílem dosáhnout kompromisu v Radě, a později svého rozhodnutí litují.
Monitorování tohoto procesu je stále složitější.
2.16 Nepochybně lze nalézt pozitivní příklady v oblasti vzdělávání a modernizace, z důvodu nedostatků v oblasti rizikového kapitálu, výzkumu a vývoje, patentů a informačních a komunikačních technologií však výsledky nesplňují očekávání.
Většina členských států zdaleka nevydává na výzkum a vývoj stanovená nejméně 3 % HDP, jak bylo dohodnuto na summitu v Barceloně.
Nejúspěšnějšími jsou na tomto poli zřejmě skandinávské státy.
Co se týče uvedených povinných 3 % HDP, bylo rozhodnuto o jejich rozdělení v poměru jedna třetina ku dvěma třetinám mezi vládu a podniky.
Je zřejmé, že ve většině případů nesplňuje předpokládané cíle ani vláda, ani podnikatelé.
2.17 I v období stagnace je třeba věnovat trvale udržitelnému rozvoji hospodářství stejnou pozornost a specifickou legislativu.
Tato problematika sestává z řady aspektů, jak je zřejmé ze sektoru energetiky.
Komise správně zdůrazňuje otázky ochrany životního prostředí, a zde je třeba poukázat na nepříznivou situaci v nových členských státech.
Komise porovnává vývoj v jednotlivých zemích s obsahem globálních dohod.
Energetika se však může též stát hrozbou pro trvale udržitelný rozvoj vzhledem k růstu cen ropy jako důsledku zvýšení poptávky (Čína) a politické kontrole, na níž jsou energetické zdroje závislé.
2.18 Aby bylo možné obnovit důvěru v obchodní společnosti a akciové trhy po finančních skandálech v řadě firem, byly předloženy návrhy na evropskou variantu "řízení společností".
2.19 První zpráva Komise o vývoji ekonomiky pokrývající několik let (2003-2006) poskytuje smíšený obraz situace v EU.
Ve svém posledním hodnocení Komise zaznamenává jisté zlepšení v oblasti pracovního trhu, soutěžní politiky, prostředí ve firmách, nových technologií, vzdělávání a důchodového zabezpečení.
Horší je situace v případě integrace trhů, vědy a výzkumu a změn v sociální oblasti a v oblasti ochrany životního prostředí.
Za zvlášť znepokojující považuje Komise rudce se zhoršující rozpočtovou situaci v řadě členských států, a nedostatek politické vůle tuto situaci řešit,.
Domnívá se, že dosažení dohodnutých výsledků v roce 2006 je pouhou iluzí, nedojde-li k urychlení nezbytných reforem.
Takové selhání by též podstatně ohrozilo úspěšné dovršení Lisabonského procesu do roku 2010.
2.20 V aktualizované verzi své zprávy pro rok 2004 Komise uvádí, že se nové členské státy potýkají s podobnými problémy jako 15 dřívějších členských států (evropské patnáctky) co se týče rozpočtové situace, zadlužení a zaměstnanosti.
Deset nových členů dosáhlo významného pokroku, projevujícího se, mimo jiné, rychlejším hospodářským růstem než v případě 15 dřívějších členských států, přestože mezi jednotlivými novými členy existují značné rozdíly.
Komise zároveň upozorňuje, že je třeba překlenout obrovskou propast mezi deseti novými členy a evropskou patnáctkou.
2.21 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že mají-li nové členské státy "srovnatelné problémy" jako evropská patnáctka, neznamená to, že jsou ve stejné situaci.
Porovnání s tzv. "zeměmi regionu soudržnosti" lze použít pouze v určitém rozsahu.
Nové členské státy představují "rozvíjející se ekonomiku".
Nezaměstnanost v některých zemích, a zejména v řadě regionů, je velmi vysoká.
Restrukturalizace průmyslu je zde v plném proudu, což s sebou přináší vysokou míru nezaměstnanosti.
Nezanedbatelná je závislost na zahraničních investicích.
2.22 Přizpůsobení legislativy a sociální a hospodářské praxe rozvinutým státům evropské patnáctky může být provázeno šokem.
Stabilita, jež je klíčová pro udržení rostoucích vnitřních a zahraničních investic, předpokládá účinný finanční a měnový dohled a odpovídající předvídatelnost legislativního procesu.
Vytvoření takovéhoto stabilního prostředí není zaručeno, je proto vysoce důležité.
Evropský hospodářský a sociální výbor souhlasí s názorem Komise, že s ohledem na zajištění stabilního prostředí je žádoucí, aby byl pro každého z deseti nových členů stanoven samostatný časový harmonogram pro dosažení finančních a ekonomických cílů.
2.23 V Unii sílí naléhavá potřeba řešení ekonomické situace.
Komise, specializované rady a Evropská rada se ve svých záměrech pravidelně zaměřuje na komunitární problematiku.
Tato základní otázka se objevuje také v dopisech předsedů vlád [9].
Jsou formulovány základní rysy dalšího směřování Společenství, není však zřejmé, kdo je odpovědný za řízení a implementaci odpovídajících opatření v kterémkoli daném čase.
3. Vnitřní trh, zaměstnanost a Lisabonský proces
3.1 Ve vztahu k vnitřnímu trhu vyzývá Komise v následujícím roce k naléhavému řešení ve dvou oblastech [10]:
- Nové úsilí v klíčových záležitostech jako je komunitární patent, směrnice o duševním vlastnictví, směrnice o uznání profesní kvalifikace a akční plán finančních služeb, zásadní pro hospodářský růst a zaměstnanost.
Další odložení řešení této problematiky by mohlo mít dalekosáhlé následky.
- Členské státy jsou vyzývány k zajištění "kvalitnějšího řízení", t.j. účinné spolupráce mezi členskými státy a jejímu skutečnému uplatňování.
3.2 Řešení obou uvedených otázek je nezbytné pro dosažení cílů stanovených v Lisabonu a je základem pro fungování rozšířeného trhu.
Rozsáhlejší vnitřní trh a konkurence nutí společnosti k dosažení vyšší efektivity a produktivity, což je v prostředí s relativně vysokými platy, jako je EU, klíčové pro posílení konkurenčního prostředí a dlouhodobé prosperity.
3.3 V současnosti vnitřní trh prakticky slábne, zatímco rozdíly v cenách v Unii se spíše zvětšují než zmenšují.
Bilance investic EU do zbývajících států světa a investic zvenčí vyznívá pro Unii negativně.
3.4 Situaci v oblasti vnitřního trhu popisuje Komise takto: V současnosti probíhají práce na přípravě tzv. směrnice"nového přístupu".
Stále nebyl vytvořen trh se službami.
Služby se podílejí více než 50 % na evropském HDP a 60 % na zaměstnanosti: proto je kladen přednostní důraz na nedávno navrženou směrnici o volném pohybu služeb.
Probíhá liberalizace průmyslu rozvodných sítí (energetika, doprava a telekomunikace), Komise si je však vědoma řady problémů a překážek objevujících se v této oblasti.
Nedostatečná harmonizace některých daní je nadále překážkou fungování vnitřního trhu.
Na odstranění daňových nerovností se však pracuje.
Připravuje se též akční plán finančních služeb.
Komise vychází z předpokladu, že pokud vlády neuplatňují pravidla pro zadávání veřejných zakázek, dochází ke zřejmému zvýšení cen.
Tato problematika bude opět zařazena na program jednání.
V souvislosti se stárnutím populace hodlá též Komise podpořit zajištění mezinárodního přístupu ke zdravotní péči.
Řešení problematiky evropského patentu se neustále odkládá.
3.5 Zjednodušení pravidel je řešeno na základě "Akčního plánu kvalitnější správy".
Na tomto úseku je však ještě třeba vykonat mnoho práce.
Řada členských států neuplatňuje dohodnuté hodnocení vlivu.
3.6 Závažný problém představuje implementace.
Vnitřní trh je založen na vzájemné důvěře. Tu bude nezbytné posílit zejména v souvislosti s rozšířením EU.
Pro novou etapu jejího vývoje je podstatný následující výrok: "Avšak skutečný úspěch vnitřního trhu, jehož účastníky se stane 28 států, vyžaduje odlišný přístup a odlišné pracovní vztahy.
Členské státy musí převzít odpovědnost za svůj vnitřní trh a vzájemně spolupracovat se všemi ostatními státy a Komisí na zajištění jeho praktického fungování." [11]
3.7 Zpracovává se též Strategie zaměstnanosti.
Odpovědnost v této oblasti leží zejména na členských státech.
Sociální systémy jsou však projednávány také na evropské úrovni, zaprvé proto, že národní rozpočtová politika musí být uplatňována v dohodnutém evropském rámci, a zadruhé v souvislosti s reformami pracovního trhu a stárnutím populace.
3.8 Přístup k doporučením Evropské operační skupiny pro zaměstnanost a jejich implementace závisí na rozhodování na národní úrovni.
Uvedená doporučují silně podporují Lisabonský proces.
Zahrnují širokou škálu problémů: pružnější podpora podnikání a modernizace, větší pracovní účast a "povzbuzení" sociálního zabezpečení, investice do vzdělávání a školství, a uzavírání partnerství s cílem dosáhnout změny; veškerá tato činnost vyžaduje zapojení všech zainteresovaných subjektů a spolupráci při přijímání změn.
Celou problematiku lze pravděpodobně nejlépe shrnou větou: "Evropa potřebuje více produktivní pracovní síly".
Evropský hospodářský a sociální výbor vyjádřil ve svém nedávno vydaném stanovisku silnou podporu uvedeným doporučením Evropské operační skupiny pro zaměstnanost [12].
3.9 Souvislost mezi klíčovým Lisabonským procesem a stabilní rozpočtovou politikou je zřejmá.
Zpráva z jarního summitu [13] předpokládá, že neuspokojivá implementace Lisabonské strategie je pro Evropu nákladná, vzhledem ke snížení hospodářského růstu, nedostatečnému zvyšování zaměstnanosti a zpoždění v oblasti vzdělávání a vědy a výzkumu.
3.10 Zpráva z jarního summitu se zabývá shora zmíněným vývojem v oblasti vnitřního trhu a zaměstnanosti.
Ve vztahu k ekonomice založené na vzdělanosti vyzývá Komise ke zvýšení investic do vzdělávání a sítí, včetně vědy a výzkumu, a odborné přípravy.
3.11 Stále je nedostatečná vzájemná spolupráce mezi univerzitami a světem obchodu, jež jsou příliš odděleny.
Taková situace brání vytvoření zamýšlené ekonomiky založené na vzdělanosti.
Součinnost obou stran by, stejně jako ve Spojených státech, bezpochyby vedla ke zvýšení produktivity a posílení firem.
Taková přidaná hodnota v současnosti většinou chybí.
Zvlášť je třeba upozornit na odliv mozků z Evropy: stále více odborníků odchází než přichází, a tento negativní [14] trend se prohlubuje.
3.12 V souladu se svými ostatními zprávami uvádí Komise ve své zprávě z jarního summitu řadu jasně formulovaných návrhů založených na třech zásadách: investice, konkurenceschopnost a reformy.
3.13 Politická doporučení a zprávy o situaci v oblasti vnitřního trhu, strategie zaměstnanosti a Lisabonského procesu jsou srovnatelné ve smyslu dotčených subjektů a hodnocení.
Komise spojuje veřejné výdaje s řadou socioekonomických oblastí.
Upozorňuje tak na problémy související s přechodem od veřejných výdajů zaměřených na spotřebu k výdajům zaměřeným na produktivitu.
4. Institucionální rámec
4.1 Evropský hospodářský a sociální výbor uvádí, že pro řešení současné situace je nyní nezbytné, aby
- transformace z evropské patnáctky na evropskou pětadvacítku proběhla v obtížných ekonomických podmínkách co možná nejvyrovnaněji;
- zároveň by měly být splněny závazky již dříve přijaté na půdě Evropské rady, jež neztratily nic na své důležitosti; a
- je třeba udržet tempo a podnítit další rozvoj.
4.2 Podle názoru Evropského hospodářského a sociálního výboru se v uvedených případech nejedná pouze o otázku formulování politiky.
Stejně důležité jsou organizační aspekty – především monitorování a dohled – a politické a kulturní aspekty.
Na základě této skutečnosti Evropský hospodářský a sociální výbor uznává a souhlasí s analýzami a závěry Komise uvedenými ve Sdělení z 21. ledna 2004 a v aktualizované verzi zprávy pro rok 2004 ze 7. dubna 2004.
Závěry Rady pro konkurenceschopnost ze 17. a 18. května jsou, bohužel, příliš obecné a málo konkrétní. [15]
4.3 Vzhledem k rozšíření Unie je třeba věnovat ještě větší pozornost dobrým institucionálním základům a pečlivému rozdělení pravomocí, bez nichž hrozí další zhoršení kázně a oslabení EU. [16]
4.4 V průběhu let se odpovědnost a rozhodovací pravomoci na úrovni Společenství a na mezivládní úrovni postupně odlišovaly.
Dokonce i návrh ústavy jasně předpokládá, že společenství 25 států nemůže fungovat stejným způsobem jako společenství 15 států.
4.5 Zavedení Eura mělo, spolu s řádným fungováním Paktu stability a růstu, vést k většímu sblížení jednotlivých států.
Příliš mnoho dohod a rozhodnutí však není závazných.
4.6 Nedostatek účinných výsledků z plnění přijatých závazků podstatným způsobem snižuje potenciál Evropské unie.
4.7 Na půdě Evropské rady dochází ke shodě na stanovených cílech, přestože jsou často formulovány příliš obecně a málo precizně.
Politicky správné úmysly však nejsou transformovány do konkrétních zákonů a předpisů, jež by bylo možné skutečně vynucovat.
4.8 V posledních letech se očekával velký přínos od politické soutěže, metody "označení a zostuzení viníků (naming and shaming)" a metody otevřené spolupráce.
Ve ztížených ekonomických podmínkách je však takový přístup neúčinný.
Ve skutečnosti členské státy vůbec, nebo pouze minimálně, upozorňují na nedostatky v jiných členských státech.
Za těchto podmínek je manévrovací prostor Komise omezený.
Prakticky neexistuje žádná uspokojivá alternativa ke komunitární metodě.
4.9 Situace na vnitřním trhu je problematická. Cíle a dohody o volném pohybu a rovných podmínkách ("rovném hracím poli") nejsou dostatečně nebo vůbec implementovány.
Výsledky v jednotlivých státech ukazují, že se stále zhoršuje, někdy velmi podstatně, řádné přejímání směrnic o vnitřním trhu do národního zákonodárství. [17]
4.10 Subsidiarita je správnou zásadou.
Jedním z jejích málokdy zmiňovaných aspektů je však skutečnost, že neoprávněný odkaz na subsidiaritu vede k rozdílnému výkladu legislativy EU v jednotlivých členských státech.
4.11 Existují též rozdíly v rychlosti růstu jednotlivých států, jako je tomu v případě Evropské měnové unie.
Ta má nyní 12 členů, 13 dalších států se k ní hodlá připojit.
Evropská měnová unie s 12 členy a pouze 3 nečleny fungovala zcela odlišně než v případě, kdy má 12 členů a 13 nečlenů, přestože nové členské státy přinášejí novou ekonomickou perspektivu.
Bude nutné věnovat velkou pozornost rozpočtové kázni, stanovené ve Smlouvě.
4.12 Měna euro bude muset být podpořena makroekonomickou politikou členských států a dalším rozvojem a prohloubení celkové integrace.
4.13 Zásada, že Unie je založena na principu vlády práva, musí být zaručena za všech okolností.
4.14 Je proto nezbytné nalézt způsob jak zajistit, aby se Komise a Rada neomezovaly pouze na upozorňování na nedostatky a naléhavé výzvy členským státům, aby se pak vrátily ke své každodenní činnosti.
Lisabonský proces a následné rozšíření zkrátka vyžadují přísné dodržovaní dohodnutých závazků.
4.15 Lisabonský proces představuje strategický plán.
V tomto ohledu je srovnatelný s předchozími strategickými koncepty, jež přispěly k radikálnímu pokroku v integraci.
V těchto případech byla v rámci plánování stanovena za úzké spolupráce Komise a členských států časová omezení a důsledně kontrolovaný sled jednotlivých etap.
Na konci 60. let to platilo pro celní unii, zakotvenou ve Smlouvě o založení evropského společenství.
Úspěch projektu "Evropa' 92" byl též výsledkem obdobného způsobu plánování.
Sloučením 279 návrhů směrnic do jednoho systému na základě Jednotného aktu z roku 1987 byla překonána stagnace a bylo dosaženo zásadního pokroku při vytváření jednotného trhu.
Dalším příkladem úspěšného projektu je Evropská měnová unie.
Od roku 1993 se neustále snižovaly rozpočtové deficity všech případných účastníků.
Stejně tomu bylo v případě inflace a s ní spojené úrokové míry.
Následkem toho mohl vývoj eura a měnové politiky garantované nezávislou Centrální bankou splnit stanovené předpoklady.
4.16 Ve shora uvedených případech byla buď úspěšně uplatněna komunitární metoda, jako v případě celní unie a projektu Evropa' 92, nebo k potřebnému kladnému výsledku přispěla úspěšná spolupráce členských států, což platí zejména o účastí v Evropské měnové unii.
Problém spočívá ve skutečnosti, že ani jeden z uvedených přístupů se v současnosti neuplatňuje.
Pokrok nyní zcela závisí ne politické vůli.
4.17 Na jednání Evropské rady konaném 27. a 28. května 2004 byly fakticky přijaty analýzy a závěry Komise.
Rada zdůrazňuje důležitost vyrovnaných, či dokonce přebytkových, rozpočtů a cenové stability, a trvá na dodržování Paktu stability a růstu.
Vedle zohlednění potřeby sociální soudržnosti a udržitelnosti předpokládá Rada tři prioritní oblasti pro projednání na půdě Rady pro konkurenceschopnost: silná konkurenceschopnost, povzbuzení vnitřního trhu a zkvalitnění legislativy.
Nezbytné jsou investice do vzdělání.
Co se týče politiky pracovního trhu, přiklání se Evropská rada k implementaci zprávy Evropské operační skupiny pro zaměstnanost.
5. Evropa na nové křižovatce
5.1 Evropa se opět ocitla na křižovatce.
Ekonomické oživení je stále křehké.
Nejsou plněna očekávání spojená s Lisabonským procesem.
Evropa vstupuje do nové etapy, kdy se počet jejích obyvatel zvýší o 20 % a stane se různorodější.
Zároveň však s sebou rozšíření přináší nové pobídky a nový příslib růstu a prosperity.
5.2 V sázce je důvěryhodnost Evropské unie.
Je třeba vzít v potaz význam veřejného mínění a klesající podporu integračního procesu.
5.3 Po rozšíření by se Unie neměla stáhnout do sebe.
Hraje se v celém světě: Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že hlavním měřítkem úspěchu je postavení Unie ve světě – nikoli pouze ve vztahu ke Spojených státům, ale z celkového pohledu, včetně prudce se rozvíjejících a rozšiřujících trhů jako je Čína, jihovýchodní Asie a Indie, jež si nárokují příslušné místo v globalizovaném světě.
5.4 Analýzy a doporučení Komise stejně jako předsednictví Rady na jarním summitu se každoročně nesou ve stejném duchu.
Názor na to, jak má Unie a jednotlivé členské státy postupovat, se u jednotlivých institucí téměř neliší.
Stále větší pozornost je věnována konkurenceschopnosti, občas se ale členské státy odchylují od vydaných doporučení a přijatá rozhodnutí nejsou odpovídajícím způsobem nebo vůbec uplatňována.
Výkon a implementace rozhodnutí představuje závažný problém.
5.5 Ze všech uvedených důvodů je účinné obnovení Lisabonského procesu velmi důležité.
Evropský hospodářský a sociální výbor zdůrazňuje klíčový význam této dlouhodobé perspektivy.
Sdílí záměry Komise a Evropské rady a nabízí společnou cestu vpřed pro dřívější i nové členské státy.
5.6 Tato cesta vpřed nemůže být zaměřena jinak než na prohloubení integrace.
Bez ní nepokročí společenství 25 států dále než k zóně volného obchodu.
Z hlediska budoucí globalizace by byl takový výsledek pro evropskou ekonomiku, firmy i obyvatele nežádoucí.
5.7 Formulování "nového stylu" Lisabonského procesu na evropské úrovni – posílení konkurenceschopnosti a vzdělanosti jako základního prvku hospodářství, podpora trvale udržitelného rozvoje, sociálních konzultací a dialogu – může též příznivě ovlivnit nezávislou politiku jednotlivých členských států.
5.8 Z politických doporučení vyplývá, že zdravé veřejné finance a veřejné a soukromé investice vyžadují soudržný, transparentní a důvěryhodný rámec, jenž musí zaručit Rada a Komise.
Unii palčivě schází dynamika, a Evropa se opět ocitá na křižovatce.
6. Doporučení a závěry
6.1 Při tomto procesu vychází Evropský hospodářská a sociální výbor z těchto výchozích skutečností:
- při zpracování analýz a stanovení cílů je nutné přesně odlišit rozhodovací pravomoc vyhrazenou Evropské unii a členským státům;
- je třeba stanovovat pouze reálné cíle, aby byla zachována důvěryhodnost a vyloučena zklamání;
- mezi těmito cíly musí klíčové místo náležet hospodářskému růstu a "novému stylu" Lisabonského procesu s ohledem na posílení konkurenceschopnosti a podporu strukturálních změn.;
- Členské státy by neměly Evropské unii vyčítat stanovení cílů evropské politiky, na nichž se společně dohodly.
6.2 Aby byla zajištěna transparentnost, je nezbytné věnovat potřebnou pozornost institucionálnímu rozměru.
Rozdělení různých pravomocí mezi členské státy a Unii nebylo podpořeno odpovídajícími konzultacemi.
Takovýto alibistický přístup nelze ospravedlnit před firmami ani občany.
6.3 Závaznější dohody by navíc přinesly podporu členským státům a fungování Komise uvnitř i navenek.
Je zřejmé, že v rozšířené Unii bude Komise potřebovat pevně stanovený základ pro své působení.
6.4 Členské státy budou muset zajistit dodržování svých povinností v oblasti veřejných rozpočtů a makroekonomické politiky, k nimž se samy zavázaly v Paktu stability a růstu.
6.5 Tato problematika se stále častěji řeší i na mezivládní úrovni.
Evropský hospodářský a sociální výbor před touto tendencí důrazně varuje.
Žádný jednotlivý členský stát ani jejich skupina nemá pravomoc přebírat zvláštní úlohu Komise.
Každý členský stát samozřejmě vznáší argumenty ze svého pohledu a uplatňuje své politické cíle, i v případech, kdy vyzývají k větší objektivitě a citlivému monitorování.
6.6 Ústavní smlouva počítá s větší koordinací politik v rámci evropské pětadvacítky.
V tomto klíčovém období by bylo prospěšné rozšířit metodu přijímání rozhodnutí kvalifikovanou většinou hlasů.
Jinak budou nadále nevhodně vetována důležitá rozhodnutí.
Zástupci průmyslu, sociální partneři a jiné sociální subjekty (univerzity, výzkumné ústavy apod.) by mohly příznivě přispět k tomuto kvalitnějšímu politickému řízení.
6.7 Vždy zde hrozí riziko roztříštěnosti.
Evropský hospodářský a sociální výbor podporuje jednotný přístup, jehož lze dosáhnout prostřednictvím větší účinnosti Rady pro konkurenceschopnost, ve spolupráci s Radou ECOFIN, podpořené větší publicitou.
S tímto stanoviskem souhlasí závěry Evropské rady, stejně jako argumenty vycházející z výzvy předsedů vlád [18] ke jmenování "superkomisaře" odpovědného za hospodářskou politiku.
6.8 Podle názoru Evropského hospodářského a sociálního výboru je nezbytné, aby činnost Rady pro konkurenceschopnost byla za všech okolností transparentnější.
Jedná se o praktický základ kvalitnějšího řízení.
Fungování Rady neprospívá, když se v jednacím sále schází řada komisařů se stále se měnícími skupinami zástupců vlád jednotlivých států odpovědných za různé oblasti politiky.
Komise musí zaprvé zajistit, aby uspořádání Rady pro konkurenceschopnost bylo transparentní a jasně reprezentovalo názor veřejnosti.
Vzhledem k důležitosti Lisabonské agendy se zjevně jedná též o úkol pro předsedu Komise.
Zadruhé by měla lepší organizace Rady pro konkurenceschopnost a reorganizace na úrovni EU vést k jasnějšímu rozdělení odpovědnosti jednotlivých členů národních vlád v mezinárodním měřítku.
Tím by byla posílena schopnost přesvědčit veřejnost a pocit vzájemné odpovědnosti za realizaci sdílených politik.
6.9 Co se týče otázky "vícerychlostní Evropy", neexistuje žádná formální definice, z níž by mohla Unie vycházet.
Některé projekty, jako měnová unie a Schengenská dohoda, jsou úspěšné.
Odlišná situace a přístup jednotlivých členských států, prezentované v Doporučeních pro hospodářskou politiku, nejsou dostatečným podkladem pro řešení nedostatečně definované problematiky "vícerychlostního postupu", jež by mohly vést ke zkreslení výsledků hospodářské soutěže.
Dobrým výchozím bodem by se mohl stát proces obsažený v návrhu ústavy.
6.10 Pro vnitřní trh – jenž nadále zůstává středobodem integrace – není metoda "vícerychlostního" postupu vhodná, neboť by v určitých záležitostech vedla k vytváření měnících se koalic a nabídla zdráhajícím se členským státům příliš jednoduché řešení jejich dilemat.
6.11 V oblastech vyhrazených členským státům je složité nabídnout obecný soubor opatření a změn.
Řešení tohoto problému, především prostřednictvím přesné definice situace v příslušném státě a nejlepší praxe, je třeba podporovat všemi možnými způsoby.
Tyto metody je třeba dále propracovávat na základě srovnatelných statistik; Komise bude též potřebovat soubor nástrojů, jež jí umožní lépe hodnotit kvalitu veřejných výdajů.
6.12 Evropský hospodářský a sociální výbor nadále podporuje politiku politické soutěže a otevřené koordinace v jasně definovaných oblastech politiky, kde nelze uplatnit komunitární metodu.
Pouze však za předpokladu, že budou dosahovat pouze omezených výsledků (zejména v krátkodobém horizontu), neboť členské státy se samozřejmě navzájem nehodnotí.
Některé členské státy však stanovenou politiku vhodně přizpůsobují, např. v oblasti důchodového zabezpečení a pracovního trhu.
Je třeba zvýšit obecné povědomí o těchto skutečnostech.
6.13 Evropská rada upozorňuje, že Komise hodlá vypracovat "cestovní mapu" pro posílení a implementaci Lisabonské strategie.
Hlavním výchozím bodem zde musí být "kvalitnější řízení".
Pro zajištění důvěryhodnosti a stability je nezbytný jasný institucionální rámec.
6.14 Evropský hospodářský a sociální výbor doporučuje, aby byly při vytváření "nového stylu" Lisabonského procesu převzaty některé úspěšné postupy projektu "Evropa '92".
Podle stávající praxe by tak mohly být jednotlivé zprávy o politických doporučeních, vnitřním trhu, zaměstnanosti a Lisabonském procesu shrnuty do jasného plánu vymezujícího jednotlivé etapy a časový harmonogram. Na jeho základě by pak bylo možné určit, jaké činnosti lze od kterých institucí očekávat (Komise, Rada, Evropský parlament či členské státy), z jakého rozhodnutí a se vychází a v jakém časovém horizontu má být daná činnost provedena.
V této souvislosti Výbor zdůrazňuje klíčovou roli Komise a komunitární metody, jež přispěly k úspěchu projektu "Evropa '92".
Komise vypracovává roční zprávy o dosažených pokrocích, a po konzultaci s Evropským parlamentem Rada ECOFIN a Rada pro konkurenceschopnost určují priority, z nichž má Komise ve svých návrzích vycházet.
6.15 Jediného skutečného úspěchu Lisabonského procesu bylo dosaženo v oblasti vnitřního trhu, přinejmenším z hlediska legislativy a pravidel.
Přetrvává však řada nedostatků v jejich implementaci.
Tento pokrok je přímým výsledkem uplatnění komunitární metody.
Výbor podporuje sloučení všech subjektů působících na vnitřním trhu do jasného plánu s jednoznačně stanovenými lhůtami:
- veškeré nerealizované aspekty akčního plánu vnitřního trhu;
- nerealizované aspekty akčního pánu finančních služeb;
- aspekty sektoru vzdělávání, jež spadají do rozhodovací pravomoci Společenství;
- přehodnocení a uvolnění nadměrně přísných a podrobných pravidel;
- implementace a výkon rozhodnutí.
6.16 V případě oblastí, o nichž rozhodují národní státy, jako je sociální zabezpečení, pracovní trh (Evropská operační skupina pro zaměstnanost) a daně, doporučuje Evropský hospodářský a sociální výbor, aby Rada rozhodovala, na návrh Komise – v souladu se zásadou politické soutěže a otevřené koordinace – o stanovení cílů a jejich implementaci.
Plán sestávající z jednotlivých na sebe navazujících kroků by měl též upravovat způsob monitorování pokroku dosaženého v těchto národních procesech.
Řízení je v těchto oblastech nejobtížnější, nemá však význam uzavírat dohody, jež nejsou uplatňovány.
6.17 "Nový styl" Lisabonského procesu by měl řešit i ostatní záležitosti, jež nezávisí na stanovených pravidlech a někdy jsou pouze zčásti řízeny veřejnou mocí, souvisí však s konkurenceschopností, vzdělaností a výkonností ekonomiky; patří mezi ně:
- politika jednotlivých sektorů průmyslu vyplývající ze společných konzultací mezí zástupci průmyslu, Komisí a Radou (včetně jednání o sociálních otázkách) [19];
- výsledky technických programů a platforem EU, širší přeshraniční spolupráce mezi vědeckými institucemi a vědci v rámci Unie, a podpora spolupráce mezi univerzitami a světem obchodu;
- regionální politika, se zvláštním důrazem na vzdělání a modernizaci.
6.18 Komise a Evropská rada jsou zastánci projektu "Partnerství pro změnu".
Evropský hospodářský a sociální výbor toto úsilí plně podporuje.
Tato koncepce by mohla být velmi užitečná koncepci.
Lisabonská strategie nebyla nikdy vnímána jako čistý vertikální proces.
Její úspěch je ovlivněn skutečností, že formulování, výkon a implementace politiky závisí na řadě subjektů: správních orgánech (na evropské, národní a mezinárodní úrovni), sociálních partnerech na všech úrovních, firmách, univerzitách a mnoha dalších sociálních partnerech tvořících občanskou společnost.
Novým a velmi nezbytným zdrojem inspirace může být jasná prezentace stanovených cílů a vysvětlení všem politickým a sociálním aktérům, co se od nich očekává.
6.19 Projekt Partnerství pro změnu disponuje velkým potenciálem, bude-li správně prezentován.
Může přinést nový způsob vzájemné komunikace a nová spojenectví mezi různými skupinami zapojenými do procesu evropské integrace.
I takový postup je součástí "dobrého řízení".
6.20 Evropská rada vyzvala Komisi, aby vytvořila Skupinu na vysoké úrovni, jež by pro Komisi vypracovala k 1. listopadu 2004 zprávu o uplatňovaném přístupu k Lisabonskému procesu.
Tato zpráva a vize uvedené Skupiny na vysoké úrovni bude tvořit důležitou součást střednědobé zprávy o Lisabonské strategii určené pro jarní summit 2005.
Evropský hospodářský a sociální výbor byl vyzván Evropskou radou, aby při této příležitosti sdělil svá doporučení týkající se Lisabonské strategie.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k roli ženských organizací jako nestátních aktérů při provádění dohody z Cotonou
(2005/C 74/08)
Na plenárním zasedání dne 17. července 2003 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl podle čl. 29 odst. 2 jednacího řádu vypracovat stanovisko k roli ženských organizací jako nestátních aktérů při provádění dohody z Cotonou
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 7. července 2004.
Zpravodajem byla paní Florio.
Na svém 411. plenárním zasedání (jednání dne 15. září 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko 115 hlasy pro, 8 proti a 8 se zdrželo.
1. Úvod
1.1 Jako součást aktivit týkajících se politik Evropské unie pro rozvojové regiony, a zejména pro země AKT, měl Evropský hospodářský a sociální výbor příležitost monitorovat vývoj v oblasti politiky spolupráce EU.
Tento vývoj se rostoucí měrou ubíral k participačnímu přístupu, tj. posouval se směrem k zapojení nestátních aktérů a k uznání jejich role při definování a provádění těchto politik.
Instituce a nestátní aktéři tedy hrají doplňkovou roli v aktivitách zaměřených na zvýšení dopadu rozvojových programů.
Dohoda z Cotonou je v současné době jediným příkladem takovéto zapojení na institucionálním základě. To vyžaduje, aby vlády plně zapojovaly nestátní aktéry do různých fází národní rozvojové strategie.
1.2 Se zřetelem na tyto pokyny a skutečnost, že Výbor již uvedl svůj postoj v předchozím stanovisku k roli občanské společnosti v evropské rozvojové politice (REX 097/2003), považujeme za důležité podívat se hlouběji na zapojení žen a jejich základní i specifický příspěvek k formulování a provedení rozvojových politik v zemích AKT, které jsou zahrnuty v dohodách z Cotonou.
Domníváme se, že je užitečné zdůraznit, jak cenná jejich role může být a jak je nutno ji náležitě podporovat v rámci dohod z Cotonou i ve všech rozvojových politikách.
1.3 Mimoto Výbor, jako orgán EU, který zastupuje organizovanou občanskou společnost, potvrdil již dříve "zásadní roli, kterou hrají v rozvoji ženy jako přední hráči a zdůraznil potřebu podporovat jejich organizace a zajistit, aby se dostatečně zapojily do poradních a rozhodovacích orgánů". (Stanovisko k Zelené knize o vztazích mezi Evropskou unií a zeměmi AKT na prahu 21. století – výzvy a možnosti pro nové partnerství (zpravodaj: p. Malosse), EXT 152/1997).
Skutečná účast nestátních aktérů obecně, a ženských organizací zvlášť, na rozhodovacím procesu má stále ještě daleko k tomu, aby byla plně realizována.
2. Obecné poznámky
2.1 Poslední zpráva Světové banky (Zpráva o světovém vývoji 2004) výslovně uznává, že globální trh již není dostatečný, aby zajistil hospodářský, sociální a profesní rozvoj, a zejména aby odstranil ty překážky, které brání spravedlivému a trvale udržitelnému růstu pro všechny země světa, Sever i Jih.
V roce 2002 představoval příjem na osobu u pěti šestin světové populace méně než 1200 dolarů ve srovnání s průměrně 26000 dolary u zbývající šestiny obyvatelstva, z nichž velká většina žije v nejbohatších zemích.
2.2 Dosud žádná z mezinárodních institucí (MMF, Světová banka, WTO, ILO, OSN atd.) nebyla s to fungovat jako efektivní, demokratický a celosvětový regulující orgán, a tyto instituce nebyly schopny ani omezit nerovnosti v hospodářském rozvoji mezi jednotlivými zeměmi a sociálními skupinami.
2.3 Zejména v období pomalého hospodářského růstu ve většině zemí jsou dále rozvojové země na návrh nebo naléhání mezinárodních organizací povinny přijmout patřičné politiky hospodářské restrukturalizace, které jsou stěží udržitelné a mají nanejvýš negativní dopad na chudé obyvatelstvo.
Při neexistenci odpovídajících politik sociální ochrany přinesly strukturální změny zvýšení chudoby, pochybností a nejistoty u nejchudších skupin ve společnosti (jak na Severu, tak i na Jihu).
2.4 V posledních letech se také zvětšil rozdíl mezi formální celosvětovou ekonomikou a neformální místní ekonomikou.
Lidé, kteří si vydělávají na živobytí v neformálním sektoru hospodářství, nemají žádná práva, ani se nepodílejí na hospodářském růstu země, i když k němu efektivně přispívají.
2.5 K této části populace patří většinou ženy, a proto ony nejpravděpodobněji trpí těmito podmínkami.
Ženy, které žijí v rozvojových zemích v chudobě, nejenže nemají přístup ke zboží a službám, ale často jsou také oběťmi vážného porušování lidských, sociálních a ekonomických práv.
2.6 Chudoba, nezaměstnanost a částečná zaměstnanost se týkají především žen.
2.7 Z různých konferencí organizovaných agenturami a komisemi Organizace spojených národů vzešlo mnoho návrhů na politiku, akci a projekty na podporu žen.
Poslední takovouto konferencí byla konference o miléniových rozvojových cílech, na které byly schváleny dva klíčové dokumenty.
Ke klíčovým tématům obou dokumentů patří práva žen na rovný přístup a plné zapojení do rozhodovacích procesů, prevence nemocí a ochrana zdraví.
3. Evropské instituce a politiky genderového mainstreamingu
3.1 V článku 3 Smlouvy o ES se uvádí, že se Evropská unie bude snažit ve všech svých aktivitách, včetně těch, které se týkají rozvojové spolupráce, odstranit nerovnosti a prosazovat rovnost mezi muži a ženami.
3.2 Evropská unie a její členské státy jsou signatáři deklarace a platformy pro akci přijaté na Čtvrté světové konferenci o ženách (Peking 1995), ve kterých byla uvedena skutečná strategie k odstranění všech překážek rovnosti pohlaví a zakotvena zásada genderového mainstreamingu podpory rovnosti pohlaví.
Po závazku přijatém přihlášením se k platformě z Pekingu bylo schváleno nařízení (ES 2836/98) o začlenění otázek rovnosti pohlaví do rozvojové spolupráce.
3.3 Tento text, jenž pozbyl účinnosti v prosinci 2003, byl nahrazen novým nařízením na období 2004-2006, které významně posílilo a potvrdilo tyto cíle, tj. podporu genderového mainstreamingu společně se zvláštními opatřeními na podporu žen, s prosazováním rovnosti pohlaví jako významného faktoru při snižování chudoby.
Dokument také znovu zdůrazňuje podporu veřejných a soukromých činností v rozvojových zemích, které jsou zaměřeny na prosazování rovnosti pohlaví.
3.4 Nařízení Evropského parlamentu a Rady o prosazování rovnosti pohlaví v rozvojové spolupráci lze považovat za důležitý orientační bod pro politiky spolupráce.
K oblastem aktivity, které byly vybrány jako priority, jež si zasluhují pozornosti, patřily kontrola zdrojů a služby pro ženy, zejména v oblastech jako vzdělávání, zaměstnanost a politické rozhodování.
Dokument zdůraznil potřebu statistických údajů rozčleněných podle pohlaví a věku, aby bylo možno stanovit a šířit nové metodiky, analýzy, posouzení dopadu atd.
4. Cotonou: participační přístup a otázky rovnosti pohlaví
4.1 Dohoda z Cotonou, která byla se zeměmi AKT podepsána dne 23. června 2000, představovala přelom v politice EU pro rozvoj a obchod v tom, že poprvé bylo do definice národních rozvojových strategií zahrnuto zapojení nestátních aktérů a byla jim připsána role, která doplňuje roli státních institucí.
V dohodě jsou nestátní aktéři definováni takto: soukromý sektor; ekonomičtí a sociální partneři, včetně odborových svazů; občanská společnost ve všech formách, které má v konkrétních národních podmínkách.
4.2 Dohoda stanoví, že nestátní aktéři budou informováni a konzultováni ve věci politik a strategií spolupráce, priorit spolupráce v sektoru, který se jich přímo týká, a politického dialogu; obdrží finanční prostředky na podporu místních rozvojových procesů; musí být zapojeni do prováděcích projektů a programů ve svých oblastech zájmu; a konečně, obdrží pomoc a podporu k budování kapacit a zlepšení kvalifikace, zejména co se týče organizací, zastoupení a konzultačních mechanismů, výměny a dialogu s cílem podporovat strategické aliance.
4.3 V souladu s politikou EU dohoda rovněž zdůrazňuje vazby, které existují mezi politikou, obchodem a rozvojem.
Partnerství je založeno na pěti nezávislých pilířích: celková politická dimenze, prosazování participačního přístupu, cíl snížení chudoby, vytvoření nového rámce pro hospodářskou a obchodní spolupráci a konečně reforma finanční spolupráce.
4.4 V souladu s tím by měla rozvojová strategie zohlednit rovnost pohlaví. To je jedno ze tří průřezových témat dohody (články 8 a 31).
4.5 Dohoda z Cotonou institucionalizuje roli Výboru jako upřednostňovaného partnera hospodářských a sociálních zájmových skupin ze zemí AKT s výslovným mandátem konzultovat organizace občanské společnosti.
5. Zapojení ženských sdružení, nevládních organizací a organizací
5.1 Při zohlednění postoje EU k otázkám rovnosti pohlaví a se zřetelem na roli, kterou Výboru přisuzuje dohoda, se zdá být vhodné podívat se v rámci dohody blíže na zvláštní roli žen a jejich zapojení do občanského dialogu.
5.2 Vzhledem k obrovskému počtu a zeměpisnému rozptýlení příslušných zemí samozřejmě nelze ženy v zemích AKT považovat za homogenní skupinu; existují zde obrovské rozdíly podle regionu, kulturního kontextu, sociálně-ekonomické skupiny, úrovně příjmu a podle toho, zda žijí ve venkovském nebo městském prostředí.
Ačkoli jsme nuceni to v mezích zevšeobecnění udělat, je důležité, že tyto ženy mohou skutečně být zapojeny do participačních procesů spuštěných dohodami z Cotonou.
5.3 Prvotní potíž vyplývá ze skutečnosti, že Pokyny k zásadám a správným postupům pro zapojení nestátních aktérů do konzultací a dialogu o rozvoji zmiňují otázky rovnosti pohlaví pouze okrajově, a že v Předběžném vyhodnocení opatření dohod z Cotonou k zahrnutí nestátních aktérů do procesů programování (23/01/04) neexistují dosud žádné kvalitativní nebo kvantitativní údaje o zapojení žen.
5.4 Na základě důkazů získaných na různých regionálních seminářích a fórech se zdá, že zapojení ženských sdružení, organizací a nevládních organizací při formování národních strategií bylo ve většině případů velmi omezené.
5.5 Existuje velký nesoulad mezi záměry uvedenými v dohodě a jejich provedením.
Dále se zdá, že bylo přijato málo opatření k usnadnění zapojení žen.
5.6 V situaci, kdy je obecně značně obtížné vytvořit a strukturovat dialog s občanskou společností, je ještě těžší zvýšit roli žen.
Kromě toho, proces zavádění dohodnutých opatření je stále ještě v běhu a vedle Komise, která by podle našeho názoru měla být hlavním protagonistou, zahrnuje i podporu vlád a funkci vlastních nestátních aktérů, jejichž možnosti, kompetence a organizační úroveň jsou v jednotlivých oblastech různé.
5.7 Překážky, kterým čelíme při uplatňování participačního přístupu obecně, jsou četné a rozmanité.
Jak již bylo uvedeno v předchozím stanovisku [1], k těmto překážkám patří:
- skutečnost, že většina národních vlád v třetích zemích je při dialogu s nestátními aktéry velmi opatrná;
- i když existuje ustanovení o takovémto dialogu, reálná schopnost nestátních aktérů skutečně ovlivňovat definování rozvojových programů a strategií zůstává velmi omezená;
- vysoká úroveň centralizace administrativy v těchto zemích neusnadňuje zapojení nestátních aktérů obecně, a rovněž má tendenci opomíjet vzdálené oblasti, zejména venkovské, které jsou velmi obtížně dosažitelné a často také patří k nejchudším;
- nedostatek jasných pravidel a norem pro efektivní zapojení nestátních aktérů; - omezená úroveň organizace občanské společnosti v mnoha třetích zemích: hlavním problémem je často rozvoj potenciálu právě těch lidí, kteří by se měli na procesu podílet;
- přístup k finančním prostředkům, který je úzce svázán s šířením informací a přístupem k nim.
Nestátní aktéři v třetích zemích si stěžují nejen na to, že zde často neexistuje žádný systém pro šíření informací; existující postupy k poskytování prostředků jsou ve většině případů příliš nákladné a složité, jak často zdůrazňovali nestátní aktéři.
5.8 Pokud jde o zapojení žen, jsou tyto překážky ještě zhoršeny podmínkami kvůli sociálně-ekonomickým, kulturním a náboženským faktorům na straně jedné a kvůli tomu, že mnoho vlád omezeně chápe základní práva obecně, a zejména pak práva žen, na straně druhé.
5.9 Z tohoto hlediska stanoví dohoda z Cotonou, která uvádí jako základní prvky partnerství respektování základních práv, demokratických principů a zákonnosti, opatření, která mají být přijata, a oznamování druhé straně v případě vážného porušování.
Nicméně jak již bylo uvedeno v dřívějším stanovisku Výboru (stanovisko k dohodě o partnerství mezi AKT a EU, CESE 521/2002, p. Baeza San Juan), bylo by vhodnější stanovit pro zajištění těchto zásad specifičtější kritéria.
6. Ženy v rozvojovém procesu a prioritní oblasti akce
6.1 Ve skutečnosti je téma podílu žen na občanské společnosti úzce svázáno s jejich podílem na rozhodování a jejich úlohou v celém rozvojovém procesu; v tomto směru může být užitečné rozšířit pole diskuse.
6.2 Ženy mohou nejen významně přispět k rozvojovému procesu, ale musí být rovněž s to využít výhod a příležitostí, které rozvoj přináší.
6.3 Jelikož ženy v rozvojových zemích obecně, a v zemích AKT zvlášť, většinou tvoří jednu ze slabších skupin společnosti, pravděpodobněji trpí chudobou a strádáním, protože nemají dostatečný přístup ke zdrojům a kontrolu nad nimi, by mohly zlepšit své životní podmínky a přispět k hospodářskému rozvoji své země.
6.4 Proto se zdá, že přístup k těmto zdrojům a jejich kontrola je nezbytným předpokladem pro účinný boj s chudobou a nastartování trvale udržitelného, dlouhodobého rozvoje.
Jsou-li ženy zapojeny do hospodářské činnosti, pak je to často v neformálním sektoru, který je zvlášť citlivý na důsledky makroekonomické restrukturalizace.
6.5 Bez ohledu na miléniové rozvojové cíle, ke kterým se EU zavázala, a to snížit do roku 2015 chudobu na polovinu, zde existuje nebezpečí, že vyjednávači obou stran budou věnovat pozornost pouze následkům makroekonomické a politické dimenze a zapomenou na širší cíle a dopad, který tato projednávaná opatření budou mít na různé skupiny obyvatelstva.
Je nutno podporovat akce Evropské komise k vytvoření monitorovacích nástrojů pro vyhodnocení účinků těchto dohod.
6.6 Z témat zdůrazněných v různých dokumentech Organizace spojených národů, FAO a jiných mezinárodních subjektů je možné pro zjednodušení vybrat určitý počet prioritních oblastí akce (tento seznam samozřejmě není vyčerpávající):
— Vzdělávání a odborné vzdělávání
Bylo prokázáno, že podpora vzdělávání a učňovských oborů nepřináší jen zlepšení života jednotlivců, ale může mít rovněž pozitivní dopad na místní společenství.
Vzájemný vztah mezi vzděláváním a ostatními oblastmi hospodářství a společnosti a jeho účinek na roli (vzdělaných) žen byl prokázán v mnoha studiích, výzkumných projektech a statistických údajích.
Proto má zásadní význam podporovat dostupnost vzdělání a učňovského školství, zejména ve venkovských a zbídačených oblastech v rozvojových zemích, a zajistit, aby k němu měli muži i ženy přístup zdarma.
Celosvětově stále ještě 24 % dívek ve věku základní školní docházky školu nenavštěvuje (u chlapců činí tento údaj 16 %).
V rozvojových zemích má 61 % mužů alespoň základní vzdělání, zatímco u žen je to jen 41 %.
— Přístup ke zdrojům
Za jednu z prioritních oblastí akce se považuje přístup k finančním zdrojům, zejména snadný přístup žen k bankovním půjčkám, mikroúvěrům, spoření a pojistným službám.
Jedním z možných přístupů jsou informace o těchto záležitostech.
OSN již vydala řadu doporučení v této oblasti, zejména ohledně zlepšení přístupu žen k finančním zdrojům.
Vzhledem k rychlému tempu změny globálního hospodářství a trhu by se měly všechny aspekty zdrojů pro rozvoj zvážit z hlediska žen.
Rozdíly mezi muži a ženami v přístupu k ekonomickým zdrojům, veřejnému zboží a službám a vlastnictví půdy a jejich kontrole připravily ženy o základní práva a ekonomické příležitosti, moc a nezávislý hlas v politických a rozhodovacích procesech.
— Politiky zaměstnanosti
Navzdory několika malým pokrokům v oblasti zapojení žen na trhu práce jistě nelze říci, že v zemích AKT existuje rovnost příležitostí, pokud jde o přístup k formálními trhu práce a spravedlivé odměně za práci.
V rozvojových zemích je neformální sektor největším zdrojem příjmů a zaměstnání.
Jsou to ženy, které byly v mnoha zemích AKT nejvíce postiženy ztrátou pracovních míst. Často skončily jako nezaměstnané nebo v nechráněném, neformálním, pochybném zaměstnání, ve kterém často nedostaly mzdu dostačující k uspokojení alespoň základních potřeb.
Přístup k mikroúvěrům, podpora drobného podnikání a možnost vlastnit půdu je zásadní pro zajištění důstojné životní úrovně mužů i žen, ale podle Organizace OSN pro výživu a zemědělství (Food and Agriculture Organisation (FAO)), je ženám toto právo v mnoha rozvojových zemích upíráno.
Analýza úvěrových schémat v pěti afrických zemích ukázala, že ženy dostávají 10 % půjček pro malé vlastníky půdy; zbývajících 90 % připadá na muže.
— Ženy a zdraví
Koncepce reprodukčního zdraví a právo žen na zdraví obecně jsou v mnoha rozvojových zemích stále ještě cizí. To má katastrofální následky nejen pro jednotlivé ženy, jejichž život je ohrožen, ale také pro společnost obecně.
Jako jeden ze symbolických příkladů toho, jak je situace kritická, je třeba zvážit jen potíže při léčení a prevenci STI/HIV a důsledek, jaký má šíření choroby na sociální a hospodářské systémy v mnoha zemích, zejména v subsaharské Africe.
Sexuální a biologické rozdíly mezi muži a ženami se odrážejí také v oblasti zdraví a lékařské péče.
Role a status, který ženy mají, neodrážejí jejich skutečnou potřebu, co se týče přístupu k zdravotní péči a lékům, ani nezohledňují jejich odpovědnost ve společnosti.
Nedostatečná pozornost se věnuje různým potřebám, které jsou specifické pro ženy. To má pro ženy celoživotní negativní odezvu.
Problém je ještě více alarmující v místech, kde má sociálně-kulturní kontext tendenci ospravedlňovat fyzické, psychologické a sexuální zneužívání žen.
— Potírání všech forem násilí na ženách
Násilí na ženách je stále jednou z nejtěžších bitev, které je třeba vést a kvantifikovat. Je třeba vzít jen v úvahu jev domácího násilí, které je dost těžké oznámit v západních společnostech, mrzačení genitálií a obchodování s lidmi, které je, jak se zdá, stále na vzestupu.
Hlavními oběťmi tohoto jevu, který se transformuje na sexuální otroctví a jiné formy nucené práce, jsou ženy a děti, zejména ty, které žijí v zemích zničených válkou a konflikty.
7. Doporučení
7.1 Chce-li mít Evropská unie skutečně pozitivní dopad na životní podmínky žen a chudých lidí, je zapotřebí větší jasnosti a určitosti při definování úsilí a cílů v oblasti podpory pro ženy a kroků, které je třeba učinit.
Především je třeba velké pozornosti, pokud jde o politiky přizpůsobení, jejichž důsledky potrestaly ženy a obecněji nejohroženější skupiny obyvatelstva.
Musí být zřejmé výhody takovýchto politik pro tyto sociální skupiny.
7.2 Proto se domníváme, že je nutné, aby vyhodnocení obchodních dohod mezi EU a třetími zeměmi, zejména zeměmi AKT, zahrnovalo také specifickou analýzu jejich dopadu na podmínky nejchudších skupin obyvatelstva a na otázky rovnosti pohlaví.
7.3 Investice zaměřené na posílení sdružení a nevládních organizací, které prosazují rovnost pohlaví a zmocnění žen, jsou zásadní k nastolení celkového zlepšení ekonomických, sociálních a politických podmínek v rozvojových zemích a k zajištění toho, aby sociální a hospodářský růst byl v souladu s trvale udržitelným rozvojem.
7.4 Dosažení výše uvedeného není jednoduše věcí prosazování lepšího zapojení žen do občanské společnosti, ale vytváření základních podmínek, které by jim umožnily, aby byly skutečně zapojené, oceňované a podporované tak, aby dosáhly rovnosti s muži k rozvoji svých zemí.
Posílení úlohy žen v procesu podílení se na občanské společnosti je klíčem k získání jejich přístupu k rozhodovacím pravomocím.
7.5 Nejvýznamnější základní podmínkou je proto potvrzení rovných práv na přístup ke vzdělávání a učňovskému školství pro ženy.
Vzhledem k tomu je třeba podporovat všechny programy a projekty, které k tomuto cíli směřují, od šíření základní gramotnosti až k podpoře počítačové vzdělanosti a k vzájemnému propojování ženských organizací jako pilíře a záruky účasti a zhodnocení ženské role v národním rozvoji.
7.6 V kontextu procesu devoluce plánovaném Komisí je rozhodující role delegací stanovená v Pokynech k zásadám a správným postupům pro zapojení nestátních aktérů vydaných dne 24. února 2002.
Tyto delegace se těší značné flexibilitě, co se týče výběru vhodných opatření, a odpovídají za monitorování a usnadňování většího zapojení nestátních aktérů.
I když pokyny neobsahují žádné konkrétní návrhy, pokud jde o účast a roli ženských organizací, domníváme se, že by delegace měly mít značný vliv na usnadnění jejich identifikace a zapojení do občanského dialogu, na vytváření sítí a vypracování strategie pro budování kapacit zaměřených specificky na ženy.
Delegace by měly odpovídat za prosazování genderového mainstreamingu a alespoň jeden zástupce delegace by měl být speciálně vyškolen v otázkách souvisejících s rovnosti pohlaví.
7.7 Zvláštní pozornost by se měla věnovat rovněž zjištění současného stavu ženských organizací a jejich charakteristik, jelikož zde často existuje nedostatek odpovídajících informací.
Výbor sám by mohl pomoci identifikovat evropská a mezinárodní sdružení a organizace, které pracují na podporu žen v zemích AKT a k podněcování jejich zapojení.
7.8 Dokumenty národních strategií by měly výslovně stanovit jak účast žen na jejich vypracování, tak i pozitivní opatření zaměřená na posílení činností ženských skupin.
Jsme přesvědčeni, že Komise může mít v tomto ohledu určitý vliv.
Výbor vyzývá Komisi, aby vytvořila zvláštní rozpočet pro ženské organizace občanské společnosti v zemích AKT.
7.9 Obecněji, je důležité vytvořit pro ženské skupiny rychlé kanály, a to s ohledem na způsobilost nestátních aktérů i přístup k prostředkům.
7.10 V kontextu dohody z Cotonou by se užitečným nástrojem při provádění této dohody mohly ukázat vzdělávací kurzy zaměřené na podporu aktivit ženských skupin, které fungují na základní úrovni.
7.11 Výbor se zavazuje, že bude podporovat organizování seminářů ke stanovení témat souvisejících se statusem a zapojením žen v zemích AKT a hlubšímu pohledu na ně.
7.12 Výbor bude požadovat rovné zastoupení ženských delegací na těchto seminářích a bude podporovat schůzky se ženami a sdruženími ze zemí AKT a s třetími zeměmi obecně.
7.13 Výbor se zavazuje, že v první polovině roku 2005 uspořádá s výše uvedenými aktéry konferenci. Cíli této konference bude podpora role žen v rozhodovacích procesech, stanovení překážek a definování strategií založených na názorech samotných aktérů rozvojového procesu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu K 7. rámcovému programu výzkumu: potřeba výzkumu v rámci demografické změny – kvalita života ve stáří a potřeba technologie
(2005/C 74/09)
Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl dne 29. ledna 2004 podle článku 29 odstavce 2 jednacího řádu, že vypracuje stanovisko k následujícímu tématu: "K 7. rámcovému programu výzkumu: potřeba výzkumu v rámci demografické změny - kvalita života ve stáří a potřeba technologie"
Sekce projednotný trh, výrobu a spotřebu pověřená přípravnými pracemi zaujala své stanovisko dne 14. července 2004.
Zpravodajkou byla paní HEINISCH.
Výbor přijal na svém 411. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. září 2004 (zasedání dne 15. září poměrem 144 proti 1 hlasu při 2 zdrženích se hlasování toto stanovisko:
1. Shrnutí
1.1 S ohledem na demografickou změnu a na šance a rizika pro kvalitu života rostoucího počtu starých lidí v Evropě požaduje výbor,
(a) zahrnout pilotní akci k této tematice do 7. výzkumného rámcového programu a
(b) zavést doprovodná opatření, aby se vytvořily fundované základy pro rozhodování pro včasné politické plánování, rozhodování a jednání na evropské úrovni stejně jako na národních úrovních.
Odůvodnění:
Biologické, psychologické, sociální, kulturní, technologické, ekonomické a strukturální aspekty stárnutí jsou navzájem úzce propojené.
Zároveň ke stárnutí dochází v konkrétním prostorovém a společenském kontextu.
Tento kontext je v Evropě charakterizován výraznými geografickými, kulturními a sociálně-strukturálními protiklady.
Oba aspekty – různorodost dimenzí procesu stárnutí stejně jako různé podmínky, za kterých k němu dochází – nejsou v současných výzkumných programech zohledněny.
Pouze takto široce a dlouhodobě koncipovaný výzkum by mohl poskytnout fundované podklady pro plánování a rozhodování, které jsou potřebné v nejrůznějších společenských oblastech a na všech úrovních rozhodování s ohledem na změny ve věkové struktuře obyvatelstva.
K bodu (a): Potřeba výzkumu existuje zejména s ohledem na
- hospodářskou a finanční politiku (4.1)
- práci a zaměstnání (4.2)
- životní skutečnost starých lidí (4.3)
- sociálně prostorové okolí (4.4)
- celoživotní vzdělávání (4.5)
- udržení zdraví a péče (4.6)
- nové technologie (4.7)
- zpracování, propojení a doplnění stávajících vědomostí (4.8).
Multidimenzionalita procesu stárnutí a různé kulturní, ekonomické a strukturální podmínky, za kterých probíhá, nutně vyžaduje dlouhodobý, multidisciplinární a interdisciplinární výzkum.
K bodu (b): Za nutná průvodní opatření jsou považována především následující průvodní opatření na zabezpečení respektování článku 85 Evropské ústavy, která zaručuje všem starým občanům EU právo na důstojný život a aktivní účast na občanských a rozhodovacích procesech:
- aplikace "otevřené metody koordinace", aby se zaujal jednotný přístup k ukazatelům kvality života starších lidí v Evropě a vytvořila se jednotná klasifikace těchto indikátorů, která umožňuje výměnu zkušeností, inter-evropské porovnání a vzájemné poznávání, podporuje dialog mezi zástupci organizované občanské společnosti a příslušnými generálními ředitelstvími Komise a která umožní dorozumět se o společných hodnotových představách s ohledem na stárnoucí společnost.
- zřízení společné pozorovací stanice (European Observatory) na vybudování Evropské agentury pro otázky stárnutí a databanky pro vytvoření, sdružování a předávání vědomostí na zlepšení otevřené metody koordinace a k odvozování prakticky a politicky relevantních závěrů;
- zavedení kategorie "Stárnoucí společnost" v EHSV; a
- workshopy a konference, aby se zvýšily vědomosti o demografické změně a o naléhavosti preventivních a průvodních opatření, zostřilo vědomí, aby výsledky výzkumu vešly co nejvíce ve známost a aby se podporovala výměna mezi "starými" a "novými" členskými státy.
Cíl:
Vytvoření rozsáhlé vědomostní základny
- pro politická opatření na zachování a v případě potřeby zvýšení kvality života dnešních a budoucích generací starých lidí
- na posílení hospodářského rozvoje a konkurenceschopnosti Evropy s ohledem na potenciál, který s sebou přináší demografické změny
2. Úvod
2.1 Demografická změna struktury obyvatelstva je jedním z velkých historických úspěchů a současně aktuální výzvou naší doby.
Ještě nikdy nemohly celé generace tak oprávněně jako dnes doufat a očekávat, že prožijí životní fázi stáří obsahující mnoho let.
V důsledku nově vzniklé životní fáze vyplývá celá řada pozitivních možností utváření, ale také zcela nové individuální a společenské úkoly.
Ve většině evropských zemí disponuje mnoho starších lidí dostatečným příjmem a nutnými fyzickými a kognitivními kompetencemi, aby mohli získané roky samostatně a uspokojivě utvářet.
Z toho vyplývají nové příležitosti pro hospodářský a společenský rozvoj.
S postupujícím stářím však také roste riziko ubývajících fyzických, sensorických a kognitivních kompetencí a tím funkčních omezení.
Vedle toho existují ve společnosti skupiny, které nedisponují dostatečnými materiálními, sociálními a personálními zdroji, které by jim umožnily důstojné stáří.
Toto se týká zejména velkého počtu osaměle žijících starých žen.
V tomto ohledu existují také mezi evropskými zeměmi velké rozdíly.
Kromě toho bude v důsledku posunu věkové struktury ve všech zemích nutné přerozdělení stávajících prostředků a přizpůsobení zdravotnických a sociálních systémů zabezpečení.
Stárnutí obyvatelstva se týká - i když v poněkud rozdílném časovém průběhu - všech zemí Evropské unie.
Ve své zprávě o činnosti Evropského hospodářského a sociálního výboru 2000-2002 píše předseda (strana 69):
2.2 "Výbor dále poukázal na pravděpodobný, obavy vyvolávající vývoj obyvatelstva, který má především důsledky na zaměstnání, zdraví a důchod."
2.3 Tento vývoj je výchozím bodem této iniciativní zprávy o potřebě výzkumu v oblasti "Demografická změna - kvalita života ve stáří a potřeba technologie", kterou se požaduje, aby pilotní akce k této tematice byla zahrnuta do 7. výzkumného rámcového programu.
Akce obsahuje dva oddělené, ale úzce vzájemně propojené aspekty: Na jedné straně demografickou změnu jako takovou, která je způsobena jednak poklesem porodnosti a s tím spojenou změnou rodinných struktur a jednak stoupající střední délkou života obyvatelstva.
Na druhé straně stárnutí a stáří jako samostatnou životní fázi s jejím vysokým potenciálem pro sociální, kulturní, organizační, technologické a hospodářské inovace, ale také rizika.
Pro oba aspekty existuje potřeba výzkumu jak s ohledem na celospolečenské důsledky a odpovídající politickou potřebu jednání (makrorovina) tak na důsledky a odpovídající potřebu jednání k zajištění kvality života starších občanek a občanů, přičemž je stále nutno brát zřetel na různé životní situace specifické pro pohlaví (mikrorovina).
3. Pozadí a odůvodnění iniciativy
3.1 Na základě historické novoty demografické změny a s ní spojenými změnami struktury obyvatelstva a sociální struktury existuje zvýšená potřeba vědomostí, aby bylo možno odhadnout důsledky pro celospolečenský rozvoj a vytvořit fundované podklady pro rozhodování pro včasné politické plánování, rozhodování a jednání jak na národní tak na evropské úrovni.
Stanoviska Evropského hospodářského a sociálního výboru a sdělení Komise k politice zaměstnanosti [1], k sociální integraci [2], ke zdravotní péči, k celoživotnímu vzdělávání [3], atd. ukazují rovněž tímto směrem.
3.2 Takováto základna vědomostí vytváří současně předpoklad pro sociální, kulturní, organizační, hospodářské a technologické inovace, které jednak udržují kvalitu života starých lidí a jednak mohou přispět k odlehčení zdravotnických a sociálních systémů.
Zejména rychle rostoucí počet dlouhověkých lidí a - částečně tím podmíněná - současná existence několika generací starších lidí vyvolává také potřebu služeb a povolání nového druhu.
3.3 Projekty, které byly v 5. výzkumném rámcovém programu v pilotní akci "Stárnutí obyvatelstva" (Key Action 6) podporovány pod tematickým programem "Kvalita života a management živých zdrojů", již přinesly celou řadu důležitých jednotlivých výsledků k této tematice.
Průběžné hodnocení poznatků a zkušeností této víceoborové Key Action nedávno uveřejnilo GŘ pro výzkum.
Realizace výsledků projektu telematického programu může rovněž přispět ke zvýšení kvality života starších lidí a osob s postižením.
Celkový způsob, jak byl zastáván v telematickém programu na konci devadesátých let, se však obecně ještě neprosadil.
3.4 V 6. výzkumném rámcovém progarmu je dále vedena podpora výzkumu ke stárnutí obyvatelstva a k individuálním a společenským důsledkům tohoto procesu pouze v několika málo podřízených oblastech hlavních bodů "Life Sciences, genomics and biotechnology for health" (priorita 1), "Information society technologies" (priorita 2), "Citizens and governance in a knowledge-based society" (priorita 7) a "FTE na podporu politiky a plánování s výhledem na budoucí vědeckou a technologickou potřebu" (priorita 8) a rovněž ERA-NET.
3.4.1 Důležité politicky relevantní poznatky lze očekávat zejména z projektů, které v současné době běží pod prioritou 8, na předběžný demografický předpoklad a na zdravotnické náklady a výdaje s ohledem na aspekt stárnutí.
Speciálním strategickým cílem ve skutečném programu je podpora integrace starších a postižených lidí do informační společnosti.
Také v této oblasti již existuje celá řada užitečných výsledků a velmi slibných projektů s velkými konsorcii a průmyslovou účastí.
Přesto je i dále nutné velké úsilí, aby se uzavřely dosud existující mezery.
Jako zvláštní hlavní bod však "stárnutí obyvatelstva" již není uvedeno mezi tematickými prioritami.
3.5 Lze očekávat, že zdravotnicky a biologicky orientované projekty podporované v 5. a 6. výzkumném rámcovém programu přinesou velké pokroky ve vědění se zřetelem na fyziologické a biologické procesy stárnutí, na boj proti nemocem a podporu a udržení zdraví.
3.6 Poznatky v této oblasti jsou bezpochyby důležité.
Nemohou však ani vyřešit problémy, před které jsou staří lidé postaveni, ani nepřispějí v blízké budoucnosti ke zvládnutí těch společenských úkolů, které v důsledku rostoucího počtu starších lidí a zejména stoupajícího počtu dlouhověkých osob vyvstávají pro evropské společnosti jako celek.
Na základě relativně nízkých indexů porodnosti klesl podíl mladých lidí (do 20 let) na celkovém obyvatelstvu EU v rozmezí let 1960 až 2001 ze 32 % na 23 %, zatímco podíl starších lidí (nad 60 let) vzrostl ve stejném časovém období ze 16 % na 22 %.
Podíl starých lidí, to znamená procentní podíl obyvatelstva ve věku 60 a více let ve vztahu k obyvatelstvu ve věku od 20 do 60 let, vzrostl v tomto období z 29,5 % na 38,9 %.
V příštích letech bude podíl starších lidí na základě deficitu porodů posledních třech desetiletí dále stoupat a v roce 2020 bude činit 27 % obyvatelstva.
To znamená, že potom bude více než jedna čtvrtina všech evropských občanů a občanek stará 60 a více let.
[4] Počet dlouhověkých přitom stoupá zvláště silně (viz také 4.5.1).
Vzhledem k velkém dosahu a k důsledkům, které v současné době ještě nejsou vůbec předvídatelné a které bude mít stárnutí obyvatelstva za následek v nejrůznějších společenských oblastech, musí být jednoznačně rozšířena perspektiva výzkumu.
Tak jako stárnutí samo není pouze biologický proces, nýbrž obsahuje mnoho různých faset v procesu trvajícím mnoho let, musí také výzkum starých lidí a stárnutí sledovat dlouhodobý, multidisciplinární a interdisciplinární cíl.
Cílem výzkumu nemůže být pouze zlepšování zdraví a prodlužování doby života.
Mnohem více se musí jednat také o to, přispět výzkumem ke zvýšení kvality života v získaných letech.
3.7 Proto měla být do 7. výzkumného rámcového programu zahrnuta pilotní akce k úkolům demografické změny, která rozšíří dosavadní spíše lékařsky a biologicky orientovaný výzkum o perspektivu orientovanou na sociální vědu a vědu o chování, kulturu, socio-ekonomii a na prevenci v průběhu života.
Takovýto komplexní výzkum musí obsahovat jak základní výzkum tak také aplikovaný výzkum a vývoj [5].
Kromě toho by měly být zapojeny nejreprezentativnější evropské organizace starších lidí, jak se to doporučuje v 2. světovém plánu seniorů schváleném v rámci Druhého světového shromáždění k otázkám stáří v dubnu 2002 v Madridu a ve strategii schválené UNECE u příležitosti konference ministrů v Berlíně v září 2002.
Vzhledem k dlouhým a komplexním procesům rozhodování je takováto podpora výzkumu krajně naléhavá.
V následujícím textu bude tato potřeba výzkumu pro některé oblasti podrobněji rozvedena.
4. Potřeba výzkumu podrobně
Tato iniciativa se obrací zejména na potřebu výzkumu, která existuje s ohledem na hodnotný život a stárnutí evropských občanek a občanů v podmínkách demografické změny.
K tomu patří na jedné straně procesy stárnutí a životní okolnosti seniorů samotných, které se mohou v různých zemích Evropy utvářet velmi rozdílně.
Na druhé straně k tomu patří stávající společenské rámcové podmínky, které jsou v jednotlivých zemích také velmi různé.
Z velkého počtu oblastí, kterých se dotýkají změny struktury obyvatelstva, jsou zde vyjmenovány pouze ty, v nichž existuje zvláště velká potřeba inovace a tím také zvýšená potřeba výzkumu ve spolupráci různých disciplín.
4.1 Potřeba výzkumu v oblasti hospodářské a finanční politiky
4.1.1 První centrální aspekt, který přijde v 6. výzkumném rámcovém programu zkrátka, je socio-ekonomická perspektiva na důsledky demografické změny, které budou podle výzkumů DG for Economic and Financial Affairs závažné.
Z tohoto důvodu je nutná solidní základna vědomostí, která dovoluje spojovat data o příjmu a zaměstnání s daty o zdraví a sociálním chování.
Aby bylo možno dělat fundované prognózy, musí být statistiky vedeny nepřetržitě a po delší časové období (dobré příklady pro to jsou English Longitudinal Study of Ageing [ELSA] o zdraví a Retirement Survey [HRS] z USA).
Z toho vyplývají následující výzkumné otázky:
- Demografické prognózy jsou krajně nejisté, ale politikové musí zdravotnické zabezpečení, sociální a materiální zajištění pro stáří plánovat konkrétně.
Jaké údaje jsou potřebné a musí se získat, aby mohly podpořit příslušná politická opatření?
- Jaký význam má demografická změna na spotřebu a chování ve spoření?
Jaké způsoby chování lze očekávat a jaké jsou s ohledem na vyšší průměrnou délku života přiměřené?
- Jakým způsobem spolu souvisejí stárnoucí obyvatelstvo a produktivita?
Jaké důsledky vyplývají pro produktivitu, schopnost inovace a podnikání?
- Jak mohou být využity pozitivní potenciály, které vyplývají z demografického vývoje s ohledem na nové výrobky a služby, ve prospěch dnešních a budoucích starších lidí a současně na posílení hospodářského rozvoje Evropy (heslo "Knowledge Economy")?
- Jaké ekonomické chování lze očekávat od budoucích starších lidí, kteří budou z velké části zdravější, lépe vzdělaní a mobilnější než dnešní generace starých lidí, kterým však zejména u slabších sociálních vrstev hrozí zhoršení jejich situace?
(Srovnej k tomu také 4.2.1 a 4.3.6).
4.2 Potřeba výzkumu v oblasti práce a zaměstnání
4.2.1 Vzhledem k posunu věkové struktury obyvatelstva a v důsledku toho nutného přerozdělení nedostačujících zdrojů, které nemohou růst v příslušném poměru, budou v budoucnu jak podniky a sociální systémy zabezpečení tak také stárnoucí lidé sami odkázáni na to, že pracovní síla a vědomosti seniorů musí být využívány déle, než je tomu dnes [6].
Je známo, že starší lidé nejsou méně výkonní než mladší, že ale klesají některé kompetence, zatímco se jiné zvyšují.
Z toho vyplývá následující potřeba výzkumu:
- Ve kterých úsecích činnosti mohou starší zaměstnanci zvláště dobře uplatňovat své schopnosti také s postupujícím věkem?
- Jaké alternativní pracovní možnosti a struktury je nutno vytvořit, aby výdělečná činnost zůstala atraktivní i ve vyšším věku?
Byla by například práce na určitou dobu schůdnou cestou?
- Jak lze zlepšit zdraví a bezpečnost na pracovišti, aby se umožnila delší aktivní účast dělníků a dělnic na ekonomicky aktivním životě?
- Jak musí být uspořádána pracoviště a pracovní prostředí a upraven rytmus a organizace práce, aby seniorům umožnily optimální práci?
Do jaké míry přitom může poskytnout podporu upravená technika?
- Jak mohou být zejména dlouhodobě nezaměstnaní a osoby, které nebyly z jiných důvodů dlouhou dobu výdělečně činné (například kvůli výchově dětí nebo péče o rodinné příslušníky), znovu integrováni do pracovního života?
- Z jakých důvodů se firmy loučí se staršími zaměstnanci?
Proč stoupá zejména nezaměstnanost starších žen?
- Jaké překážky existují pokud jde o delší zaměstnávání nebo přijímání starších zaměstnanců do nového zaměstnání a jak je možno je odstranit?
- Jak pružně mohou a musí být upraveny přechody z plné výdělečné činnosti do důchodu, aby přinášely stejnou měrou užitek starším zaměstnancům, podnikům a příslušným systémům sociálního zabezpečení?
- Jak může a musí probíhat transfer vědomostí, aby vědomosti získané za mnoho let a velké zkušenosti starších zaměstnanců mohly být předány juniorům tak, aby si tito tyto "staré" vědomosti rádi osvojili, integrovali je do svého "mladého" stavu vědomostí a tak je mohli zúročit pro sebe a ve prospěch podniku?
- K opatřením pro další vzdělávání srovnej odstavec 4.5.
Rostoucí podíl starých lidí na celkovém obyvatelstvu kromě toho vyžaduje rozšíření stávajících stejně jako vytvoření nových úseků profesní činnosti.
Chybí však informace o tom, v jakých oblastech je rozšíření profesních schopností zvláště naléhavé, aby odpovídalo požadavkům a potřebám starších lidí a v jakých oblastech jsou nutná nová pole působnosti, které tak nabízejí nové šance pro zaměstnání.
Tyto směry vývoje by měly být analyzovány
- s ohledem na změnu příjmových a spotřebních struktur, které jsou spojeny s demografickou změnou (srovnej též 4.1.1 a 4.3.6);
- s ohledem na zmenšující se mobilitu ve stáří: zde by bylo nutno uvažovat o nových službách v domácnosti, které je nutno nově nabízet, jako například kadeřník a pedikér, kteří docházejí do domu, stejně jako služby na dálku, jako např. Tele-Shopping, tele- poradenství a podobné služby.
- pokud se jedná o politické otázky zaměstnanosti speciálně v oblastech zdraví a péče srovnej odstavec 4.6.
4.3 Potřeba výzkumu každodenní životní skutečnosti starých lidí
4.3.1 Stárnutí je nejen biologický, nýbrž také především sociální proces.
Tyto sociální rámcové podmínky vykazují v různých zemích Evropy a mezi různými zeměmi Evropy značné rozdíly.
Toto se týká jednak makroúrovně historicky utvářených politických a sociálních systémů a jednak mikroúrovně individuálních biografií a zdrojů.
Odpovídajícím způsobem rozdílné jsou podmínky stárnutí a stáří pro jednotlivé skupiny obyvatelstva.
Tyto rozdíly - ať s ohledem na jiné předpoklady žen a mužů, na biografické a/nebo profesní zkušenosti, na materiální životní poměry atd. -, musí být zohledněny při zkoumání každodenní životní skutečnosti starých lidí.
4.3.2 Mezi evropskými zeměmi existují velké rozdíly s ohledem na podnebí, topografii, hustotu a formy osídlení, dopravní infrastrukturu, úpravy státní veřejné péče a mnoho dalších aspektů, které ovlivňují možnosti vedení života podle vlastních představ a aktivní společenské účasti.
V některých zemích existují minimální důchody, které tvoří dostatečný finanční základ pro uspokojivé vedení života ve stáří, v jiných důchod nepokrývá ani základní potřeby.
Velké rozdíly existují v rámci jednotlivých zemí a v rámci velké skupiny starých lidí.
- Jaký vliv mají různé systémy veřejné péče evropských zemí na kvalitu života svých starších občanek a občanů?
- Jakými preventivními opatřeními lze vyrovnat znevýhodnění, která starým lidem ztěžují přístup k výhodným bytům, pohodlným dopravním prostředkům, kulturním nabídkám, zdravé výživě a/nebo novým technologiím a tím poškozují jejich kvalitu života?
- Jak lze vzhledem ke krácení sociálních dávek a dávek ve zdravotnictví zaručit zejména kvalitu života těch starých lidí, jejichž psychickou a sociální existenci ohrožuje chudoba, chronické nemoci, nízké vzdělání, nedostatečné jazykové znalosti nebo jiné chybějící zdroje?
- V jakých podmínkách žijí lidé, kteří si (již) nedokáží zabezpečit vlastními silami samostatný chod života?
Jaké předpisy existují v evropských členských státech pro tyto osoby a jaká opatření jsou nutná pro hájení jejich zájmů?
- V jakých podmínkách žijí starší lidé v domovech důchodců/institucích?
V jaké podobě jsou zastoupeny jejich zájmy?
- Jaké podmínky pro prevenci, zabezpečení a péči o pacienty trpícími Alzheimerovou chorobou a osoby trpícími jinými formami demence existují v evropských členských státech?
Jaké jsou možnosti a zkušenosti s různými druhy ubytování?
4.3.3 Samostatnost, sebeurčení a sociální integrace jsou důležité osobní a společenskopolitické cíle.
Uskutečnění těchto cílů je ve vyšším a zejména ve velmi vysokém věku z mnoha důvodů ohroženo.
S narůstajícím věkem jednak roste riziko zdravotních omezení.
Nepříznivé ekologické podmínky a chybějící ekonomické zdroje v tomto případě ztěžují zachování samostatnosti a sociální účasti.
Společenské normy a představy jako například diskriminující obrazy stáří mohou rovněž působit jako bariéry a mohou vést k vyloučení z důležitých společenských oblastí.
Proti negativnímu obrazu stáří však stojí skutečnost, že převážná většina starších lidí může vést svůj život mnoho let samostatně a na vlastní odpovědnost.
Navíc jsou důležitým přínosem pro rodinu a společnost prostřednictvím mezigenerační (sociální a finanční) podpory a neplacené práce v politických, odborových a církevních grémiích.
4.3.4 Také vzhledem k mnoha nepříznivým vnějším okolnostem a zdravotním omezením disponují staří lidé vysokou měrou psychologických schopností, aby tyto potíže zvládli.
Tato vnitřní rovnováha je však ohrožena, jestliže se problémy kumulují.
- Kdy a jakého druhu jsou nutné intervence, které by zabránily přetěžování seniorů a místo toho je při zvládání kritických životních situací podpořily?
- Která opatření jsou nutná k tomu, aby uspokojila dimenze překračující rámec pokrytí základních potřeb, jako psychologickou potřebu jistoty, rodinných a jiných mezilidských vztahů a sociální integrace?
4.3.5 Velká většina stárnoucích lidí může životní fázi stáří zahrnující zhruba 20 až 30 let prožít poměrně zdravě a aktivně.
Vzhledem ke své historické novotě však dosud existuje málo vzorů pro utváření této fáze.
Pro oblasti, ve kterých jsou dnes senioři činní a ve kterých přinášejí důležitý společenský, sociální a hospodářský příspěvek - mimo jiné také formou placené a / nebo čestné práce v politických, odborových a církevních organizací, při podpoře, vzdělávání a výchově mladších atd. - stěží existují spolehlivá a evropsky srovnatelná čísla.
- Co lze učinit v oblastech činnosti, nabídkách dalšího vzdělávání, formách účasti a možnostech setkávání, které přispívají k tomu, aby pozitivní potenciály těchto let života byly využity smysluplně pro každého jednotlivce a produktivně pro společnost?
- Do jaké míry se liší zájmy, zkušenosti, potřeby a schopnosti starších mužů a žen?
Jakým způsobem je nutno respektovat tyto rozdíly?
- Jak se mohou senioři na nejrůznějších národních a evropských úrovních přímo anebo prostřednictvím organizací, které je zastupují, podílet na rozhodnutích, které se týkají jejich práva na důstojný a nezávislý život, a účastnit se společenského a kulturního života tak, aby byl skutečně realizován článek 25 Charty základních práv?
- Jaká je potřeba meziregionální a přeshraniční mobility u starších lidí, zejména u starších migrantů, a jak je možné usnadnit uspokojení této potřeby?
4.3.6 Stárnutí společnosti je široce diskutováno pouze jako problém, jako zátěž a z pohledu stoupajících sociálních a zdravotnických nákladů.
Proti tomu však stojí také pozitivní aspekty, které lze stěží zvážit a o kterých existuje pouze málo informací.
K tomu například patří, že staří lidé již nezatěžují pracovní trh, ale jako konzumenti nadále přispívají k hospodářskému rozvoji.
- Jak se liší příjmové a spotřební struktury a konzumní potřeby starších a mladších lidí?
- Jaké změny ve spotřebním chování lze očekávat s ohledem na dorůstající generace?
- Ve kterých oblastech existuje zvláštní inovační potenciál, který by lépe vyhovoval specifické potřebě starších lidí v budoucnosti?
- Srovnej k tomu také odstavec 4.1.1 a 4.2.1.
4.3.7 V důsledku aktuálních diskuzí o problémech zdravotnické péče, financování důchodů a - v některých zemích - eutanázie se mnoho starých lidí v současné době cítí spíše jako zátěž než jako vážený člen společnosti.
- Jak lze nevyčíslitelné a materiální služby, které staří lidé poskytují v nejrůznějších společenských oblastech, zviditelnit a více ocenit?
- Která společenskopolitická opatření je nutno zavést, aby senioři neměli důvod předpokládat, že jsou jen "staré břemeno".
- Jak lze obecně změnit negativní postoje vůči stáří tak, aby se umožnila větší akceptance stáří a pozitivní kultura stáří?
Jak lze vzbudit u mládeže větší pochopení pro seniory a podporovat dialog jak v rámci generací tak také mezi generacemi?
(Srovnej též 4.5.2).
- Jak lze dosáhnout diferencovaného zobrazení stáří v médiích?
- Smrt a umírání jsou nesmírné tabu, současně však tvoří nikoli bezvýznamný hospodářský faktor.
Jak lze zabránit čisté komercializaci smrti a místo toho vyvinout odpovídající etickou kulturu umírání?
4.4 Potřeba výzkumu k sociálně prostorovému zázemí
4.4.1 Sociální zázemí starších lidí se v následujících letech dramaticky změní: V důsledku nízké porodnosti, pozdního zakládání rodin a vysoké rozvodovosti se zmenšuje tradiční síť rodinných vztahů.
Současně může na základě stoupající střední délky života stále častěji žít až pět generací jedné rodiny současně ("rodiny tyčky k fazolím").
- Jak se tyto změny projeví na sociální integraci a společenské participaci starých lidí?
- Mohou se dorůstající generace v zesílené míře vracet k nerodinným vztahům a jsou tyto nosné také v případě podpůrných služeb.
- Která sociálně politická opatření a / nebo organizační a technické inovace mohou přispět na podporu rodinných a nerodinných sítí, aby mohly podporovat jejich zatížitelnost a trvání?
4.4.2 Ze studií časového rozpočtu a mobility je známo, že se stoupajícím stářím se tráví stále větší podíl času v bytě a že odpovídajícím způsobem klesají aktivity mimo dům.
- Jak mohou být byty - zejména nájemní byty ve větších starých budovách, ale také v rodinných domcích - co možná nákladově nejvýhodněji vybaveny tak, aby zde staří lidé mohli zůstat samostatně bydlet také při stoupajícím tělesném, smyslovém nebo kognitivním omezení a aby zde o ně mohlo být v případě potřeby pečováno?
- Na co by se mělo obecně dbát při modernizaci bytů, aby se umožnilo pokud možno dlouhé setrvání ve vlastním bytě?
- Které architektonické nebo technické úpravy mohou při specifických omezeních (nedoslýchavost, zraková omezení, omezení mobility, demence) přispět k zachování samostatnosti?
- Jakou formou mohou zejména inovativní koncepty v oblasti "inteligentního bydlení" přispět k delšímu samostatnému vedení života a domácnosti?
- Jaké pozitivní zkušenosti v těchto oblastech již existují v Evropě?
Jaká poučení z toho lze odvodit?
4.4.3 Nutnost muset se při narůstajících omezeních odstěhovat do ústavu sociální péče je pro většinu starých lidí děsivá představa.
- Jaké atraktivní a přesto finančně únosné alternativy existují, když se vlastní byt stane přítěží a samostatné vedení života v něm je již neudržitelné?
- Jaké zkušenosti byly dosud získány s novými formami bydlení, jako například s "asistovaným bydlením"?
Jaké rámcové podmínky vedou k úspěchu či k neúspěchu takových nebo podobných alternativ?
4.4.4 Technická zařízení, systémy a služby mohou být ve stáří velkou pomocí při zvládání každodenních problémů.
Často ale nejsou přizpůsobeny potřebám seniorů.
Zařízení mohou být upravena podle principů "design for all" a měla by existovat možnost pružného přizpůsobení různým skupinám uživatelů.
To znamená, že je bezpodmínečně nutné zapojení budoucích uživatelek a uživatelů do vývojového procesu na zvýšení kvality produktů a služeb.
V tomto případě Výbor doporučuje konzultaci a aktivní zapojení reprezentativních evropských organizací seniorů a samotných straších lidí, aby se dosáhlo stale výměny názorů (sociálního auditu) s ohledem na skutečné potřeby seniorů.
- Co musí vědět výrobci a designéři o metodice a přístupu "Design for all" a o schopnostech, omezeních, potřebách a postojích starších lidí, aby technické výrobky mohly být příslušně přizpůsobovány a seniory akceptovány a lépe využívány?
- Co se mění s věkem a co se možná mění s novými generacemi starých lidí?
- Jak lze měnící se schopnosti a potřeby seniorů intenzívněji než dosud zapojit do utváření technologie "hlavního proudu" (mainstream-technology)?
Jaká politická opatření jsou vhodná na zabezpečení vyšší účasti průmyslu a hospodářství na realizaci cíle "Design for all"?
- Jak lze efektivně realizovat účast uživatelů na vývoji technických zařízení ?
Kromě toho je nutno přesněji prozkoumat, jaké technické pomůcky jsou skutečně zapotřebí a jaké rámcové podmínky jsou nutné, aby mohly přispívat ke kvalitě života starších lidí:
- Jakým způsobem lze podporovat starší lidi při každodenních požadavcích?
Jakým způsobem je mohou v případě, že vyžadují péči, nebo v případě demenčních onemocnění podporovat jak formální tak také neformální pečovatelé a služby?
- Jaké etické aspekty je při tom (například u pomatených) nutno respektovat, aby se vyloučilo porušení soukromé sféry například formou technického sledování?
- Jaké inovativní možnosti nabízejí nové technologie a jak se dlouhodobě projevuje jejich nasazení?
Jaká sociální doprovodná opatření jsou nutná, aby přispěla ke zvýšení kvality života a společenské účasti starých lidí a nevedla k sociální izolaci a diskriminaci?
4.4.5 Fyzické, sociální a kulturní činnosti přispívají jak známo ke zdravému a uspokojivému stáří.
Často však brání překážky v přírodním a / nebo zbudovaném prostředí nebo chybějící dopravní prostředky v přístupu k příslušným zařízením.
Tyto problémy jsou velmi dobře známé [7], často však chybí realizace.
- Jaká opatření je možno a nutno zavést v oblasti sociálního, městského a dopravního plánování se zvláštní naléhavostí, aby okolí bydliště, prostor ulice, dopravní prostředky, zařízení služeb atd. splňovaly požadavky rostoucího počtu občanek a občanů a podporovaly je v jejich samostatnosti?
- Jakým způsobem může speciálně kvalita prostředí bydlení - například prostřednictvím míst setkávání a vhodných dopravních prostředků - přispět k sociální integraci starých lidí?
- Ve kterých zemích a ve kterých oblastech již byly získány kladné zkušenosti a jak je lze převést na jiné země a oblasti?
4.4.6 Také individuálně chybějící sociální a finanční prostředky a /nebo fyzická nebo smyslová omezení často brání v přístupu a v účasti na aktivitách mimo domov.
Právě pro tyto lidi - často osamoceně žijící staré ženy - by však účast na sociálních a kulturních aktivitách byla zvláště důležitá k tomu, aby nebyly osamělé.
- Jaká sociálně politická opatření a / nebo organizační a technické inovace mohou podpořit účast potřebných starých lidí na společenství?
4.5 Potřeba výzkumu s ohledem na celoživotní vzdělávání
4.5.1 Ve společnosti rychlých sociálních, kulturních a technických změn se celoživotní vzdělávání stává stále důležitějším.
To se týká především starších zaměstnanců a zaměstnankyň, jejichž dříve získané vědomosti již nestačí pro moderní požadavky kladené na pracovní místo.
Cíl vytvořit Evropský prostor celoživotního vzdělávání, byl již zdůrazněn ve společném sdělení GŘ pro výchovu a kulturu a GŘ pro zaměstnanost a sociální věci stejně jako v rozhodnutí Rady ze dne 27. června 2002 [8].
Také v tomto ohledu existuje i nadále naléhavá potřeba výzkumu:
- Jaký druh opatření pro další vzdělávání je pro starší zaměstnance a zaměstnankyně obsahově a metodicky zvláště prospěšný?
- Jak lze zajistit, aby vhodná opatření byla stejně prospěšná pro všechny zaměstnance nezávisle na věku a pohlaví?
4.5.2 Nutnost celoživotního vzdělávání se ale týká také lidí, kteří se již neúčastní profesního života.
Také oni musí mít možnost se dále rozvíjet ke svém osobnímu a k celospolečenskému užitku.
- Jak se vytváří a šíří vědění ve vědomostní společnosti?
- Jak lze lépe podporovat celoživotní vzdělávání starších lidí nezávisle na jejich výdělečném statutu?
Jaké možnosti účasti na vzdělávacích a informačních programech k tématům vztahujícím se k profesi nebo ke kulturním tématům existují v členských státech již dnes a jaké zkušenosti jsou například s univerzitami 3. věku nebo se setkáními k různým tematickým oblastem?
- Existuje souvislost mezi druhem dřívějšího povolání a pozdějším dalším vzděláváním?
Lze ze vzdělávacích opatření během aktivní výdělečné fáze odvodit závěry, jak lze u starších lidí zachovat chuť k učení, vzdělávání a kultuře?
- Jak lze zlepšit dostupnost možnosti učení také pro dosud málo prezentované skupiny a zaručit kulturní diverzitu?
- Jakou úlohu mohou sehrát veřejnoprávní média, nové technologie a e-learning pro zachování společenské účasti, pro předávání vědomostí a informací a další osobní vzdělávání ve stáří?
- Jaké základní svobody jsou ve stáří zvláště důležité? (srovnej k tomu také 4.6.1).
- Kterými základními znalostmi se zřetelem na stáří a stárnutí by měly na druhé straně disponovat osoby a organizace, které se zabývají staršími lidmi?
A jaké vzdělávací iniciativy jsou vhodné k tomu, aby přispěly u mladých lidí ke zlepšení pochopení pro seniory?
(Srovnej k tomu také 4.3.7).
- Jakým způsobem lze zkontrolovat realizaci dříve přijatých opatření a předat pozitivní zkušenosti?
4.6 Potřeba výzkumu s ohledem na udržení zdraví a potřebu péče
4.6.1 Za zvláště závažný důsledek demografické změny se považuje nákladové zatížení sociálních a zdravotních systémů rychle rostoucím počtem dlouhověkých lidí.
V následujících 15 letech se očekává vzestup počtu osmdesátiletých osob o 50 % na více než 20 milionů v celé Evropě [9].
Počet stoletých přitom stoupne exponenciálně [10].
Proto má výzkum také speciálně s ohledem na prevenci stejně jako na zachování a obnovení funkčnosti a samostatnosti ve stáří ústřední význam.
- Jak se určité životní styly dlouhodobě projevují na zdravotním stavu obecně a na jednotlivých onemocněních zvlášť.?
Jak lze podporovat zdravé způsoby jednání?
- Jakým způsobem je nutno seniorům přiblížit opatření a nabídky k zachování zdraví, jako například sportovní, múzicko-estetická činnost nebo zdravá výživa, aby byly dodržovány?
- Jaká další opatření mohou přispět k zachování fyzických, smyslových, kognitivních a sociálních schopností?
- Potřeba výzkumu existuje zejména v oblasti epidemiologie a etiologie stářím podmíněných nemocí, aby se zlepšily možnosti prevence (například s ohledem na šílenství, a to zejména na Alzheimerovu nemoc, nebo na zabránění pádům, které mohou vést k frakturám kyčle).
- Naléhavá potřeba výzkumu spočívá v možnostech prevence a udržení zdraví na pracovišti (viz také 4.2.1)
- Dále existuje potřeba výzkumu s ohledem na možnosti ošetřování starých lidí, a sice jak obecných onemocnění s charakteristikou specifickou pro stáří tak také onemocnění specifických pro stáří.
Mnohdy pro to chybí terapeutické základy, protože klinické zkoušky a testování léčiv se uskutečňuje většinou pouze u mladých lidí.
Zdravotní stav starých lidí nelze s tímto srovnávat, protože starší lidé často netrpí jednou konkrétní chorobou, ale mají zdravotní problémy různého stupně závažnosti v mnoha oblastech současně.
- Srovnej také 4.6.3.
4.6.2 V důsledku rostoucího podílu dlouhověkých lidí se v následujících letech očekává enormní potřeba péče spojená se stoupajícím nákladovým zatížením soukromých a veřejných rozpočtů.
Také v tomto ohledu existuje několikanásobná potřeba výzkumu:
- Jak lze a jak je nutno zlepšit kvalifikace a pracovní podmínky pro ošetřovatele, aby povolání ošetřovatele bylo trvale atraktivní?
- Jaké externí a jaké personální předpoklady musí být splněny, aby se vztah mezi pečující a pečovanou osobou uspokojivě vyvíjel pro všechny zúčastněné?
- Jak lze nabídky péče lépe přizpůsobit potřebám a požadavkům starých lidí vyžadujících péči a více než dosud podporovat péči doma?
- Jakým způsobem mohou technická řešení přispět k odlehčení pečujících příslušníků a profesionálních ošetřovatelů, aniž by se narušila integrita a důstojnost osob vyžadujících péči?
- Jaká ekonomická podpora a společenské uznání jsou za potřebí odebrání břemena osobám pečující o své starší příbuzné a na odebrání břemena profesionálním poskytovatelům opatrovnických služeb?
Jak je možné zejména podpořit osoby pečující o vlastní příbuzné například zajištěním penzijního připojištění?
- Jak lze uspořádat péči, terapii bolesti a asistenci při umírání tak, aby život skončil důstojně?
4.6.3 V Evropě neexistují v oblasti péče žádné obsahově sladěné definice pojmů (například "nerozhoduje sám o sobě", "domácí pečovatelská služba" atd.), žádné jednotné struktury u různých služeb a žádné směrnice o kvalifikacích personálu.
- Jaká opatření mohou vést k jednotným jazykovým úpravám a tím k větší transparentnosti v oblasti péče?
- Jaké programové, technické, geriatrické a sociálně psychologické znalosti a dovednosti jsou žádoucí pro kvalifikaci zdravotnických služeb a pečovatelských služeb v celé Evropě?
4.7 Potřeby výzkumu a nové technologie
4.7.1 Pověstně rychlá a stále pokračující rozšiřování technologií, zejména používání nových informačních a komunikačních technologií (I+K) se projevuje ve všech jmenovaných oblastech (4.1 až 4.6).
Na pracovišti slouží tyto technologie často jako důvod na vyčlenění starších pracovníků.
Na druhé straně studie dokázaly, že přiměřené přizpůsobení se těmto podmínkám by výkonnost těchto pracovníků mohlo dokonce podpořit.
Tento faktor proto musí být zohledněn ve všech oblastech výzkumu.
Je třeba zejména zohlednit etické aspekty, jako je otázka integrace starších pracovníků, kteří nemohou anebo nechtějí technické inovace používat.
4.8 Úprava, sloužení a doplnění stávajících souborů vědomostí
4.8.1 Již existuje mnohotvárný soubor vědomostí z národního a evropsky podporovaného výzkumu.
Tyto vědomosti se však většinou týkají jednotlivých aspektů a byly vybrány z perspektivy jednotlivých disciplín.
Jsou široce rozptýlené a často dostupné pouze v příslušném národním jazyce.
Výsledky výzkumu často nejsou na základě různých namátkových zkoušek a nástrojů kompatibilní s nálezy z jiných studií.
- Bylo by přínosem, zpracovat tyto soubory vědomostí tak, aby mohly být vzájemně propojeny, systematicky porovnávány a vyhodnocovány a nakonec obecně zpřístupněny.
- Dalšími kroky by bylo provedení sekundárních analýz takto zpracovaného materiálu a odsouhlasení metod a nástrojů zkoumání.
Jako podpůrná opatření pro tento druh generování, integrace a dalšího vedení vědomostí se nabízejí nástroje "Centres of Excellence", "Networks of Excellence" a "Thematic Coordination Acti", nově vytvořené v 6. výzkumném rámcovém programu [11].
- Dále by byl žádoucí jednotný způsob nazírání a získávání indikátorů kvality života starých lidí v evropských zemích stejně jako jejich dlouhodobé sledování a dokumentace v evropské databance.
Při tom je bezpodmínečně nutné rozlišení podle pohlaví, různých věkových a příjmových skupin a regionů, jelikož výše uvedené ukazovatele na zaznamenávání životních podmínek starších pracovníků nejsou dostačující.
Je zapotřebí dalších ukazatelů, které by obsahovaly informace o jejich zdravotním stavě a zdravotních problémech, o pečovatelských systémech a o specifických potřebách pro konkrétní zemi.
Je nutno vyzkoušet spolupráci s EUROSTATEM.
- Statistické a jiné relevantní soubory vědomostí, které mnohdy již existují na národní a evropské úrovni, je bezpodmínečně nutno spojit a integrovat.
Také výsledky výzkumu z různých oblastí 5. a 6. výzkumného rámcového programu vyžadují integrační způsob posuzování, aby z nich bylo možno odvodit prakticky a politicky relevantní závěry.
Co nejaktuálnější rozšiřování tímto způsobem integrovaných a zpracovaných poznatků je bezpodmínečně nutné.
- Organizace seniorů by měly být mnohem více než dosud zapojeny do budoucích projektů, aby se výzkum a politika neprováděly pouze pro seniory nýbrž také se seniory.
5. Cíle a požadavky
5.1 Tato iniciativní zpráva odůvodňuje požadavek, aby pilotní akce k tematické oblasti "Demografická změna - kvalita života ve stáří a technologická potřeba" byla zahrnuta do 7. výzkumného rámcového programu.
5.2 Cílem je
a) vytvořit základnu vědomostí, která je nutná pro politické plánování a jednání, aby bylo možno inovativně, sociálně spravedlivě a s efektivními náklady zvládnout dopady změny věkové struktury v Evropě a
b) připravit podklady a nástroje, které jsou nutné k tomu, aby se dospělo k přiměřenému stanovisku a ocenění stáří ve společnosti,
podporou multidisciplinárního a interdisciplinárního stejně jako sociálně participativního výzkumu stárnutí širokého spektra témat. 5.3 Uvedené oblasti výzkumu a vzorové otázky k nim by mohly ukázat, jak úzce jsou vzájemně propojeny biologické, psychologické, sociální, kulturní, technologické, ekonomické a strukturální aspekty, jestliže se jedná a stárnutí a stáří.
Stárnutí současně vždycky probíhá v konkrétním prostorovém a společenském kontextu.
Tento kontext je v Evropě charakterizován silnými zeměpisnými, kulturními a sociálními protiklady jak mezi jednotlivými zeměmi tak také v rámci jednotlivých zemí.
Obojí - multidimenzionalita procesu stárnutí i různé podmínky, ve kterých probíhá - jsou důvodem neoddělitelnosti multidisciplinárního a interdisciplinárního výzkumu stárnutí.
Kromě toho je nutná dlouhodobá perspektiva výzkumu, aby bylo možno podchytit a odpovídajícím způsobem zahrnout procesy změn [12].
5.4 Pouze takto široce a dlouhodobě pojatý výzkum může poskytnout fundované podklady pro plánování a rozhodování, které jsou zapotřebí v nejrůznějších společenských oblastech a na všech úrovních rozhodování vzhledem ke změně věkové struktury obyvatelstva.
Stárnutí je nejen otázka, kterou je nutno vyřešit biologicky, zdravotnicky, technicky a ekonomicky, nýbrž také úkol, který je nutno společensky, sociálně a kulturně zvládnout.
5.5 Dodatečně k uvedeným výzkumným aktivitám požaduje výbor tato doprovodná opatření:
- Uspořádání veřejné diskuse na téma "Demografická změna – kvalita života starších lidí" v EHSV, mimo jiné za tím účelem, aby se během této diskuse navrhla studie efektivnosti ohledně vytvoření vhodné agentury a další případně potřebné iniciativy.
- Zřízení společné proaktivní a progresivně fungující Agentury pro otázky stárnutí (pozorovací stanice - European Observatory) k získávání indikátorů kvality života starých lidí v evropských zemích a k jejich dlouhodobému sledování a dokumentování v evropské databance; pro sestavování empiricky odůvodněných prognóz takového druhu; ke sdružování a předávání znalostí a odvozování prakticky a politicky relevantních závěrů;
- Organizace workshopů a konferencí, aby se zlepšily znalosti o demografické změně a naléhavosti preventivních a doprovodných opatření; aby se zostřilo povědomí o pozitivních potenciálech stáří a aby se působilo proti diskriminaci stáří; aby se co možná nejširší veřejnost seznámila s výsledky výzkumu; a aby se podpořila výměna mezi "starými" a "novými" členskými zeměmi.
- Další sledování tematiky "otevřenou metodou koordinace" Vzhledem ke komplexnosti a významu stárnutí obyvatelstva a k rozdílným šancím a výzvám, které jsou s tím spojeny, považuje výbor tuto metodu za vhodnou
- pro inicializaci výměny zkušeností, interevropského porovnání a vzájemného poznávání,
- pro podporu dialogu mezi zástupci organizované občanské společnosti a příslušných generálních ředitelství Komise [13],
- pro definování společných cílů,
- pro ověření realizace 2. světového plánu seniorů (schváleného v dubnu 2002 v Madridu) a strategie implementace UNECE (přijaté berlínským prohlášením ministrů ze září 2001) a
- pro vytvoření prostoru pro společné představy hodnot s ohledem na stárnoucí společnost.
5.6 Konečným cílem tudíž je umožnit HODNOTNÝ ŽIVOT A STÁRNUTÍ V EVROPĚ nejen lidem, kteří jsou v současné době staří a dlouhověcí, nýbrž také příštím generacím starých a mladých lidí.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k zemědělství v příměstských oblastech
(2005/C 74/12)
Dne 17. července 2003 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl podle čl. 29 odst. 2 jednacího řádu vypracovat stanovisko k zemědělství v příměstských oblastech.
Sekce pro zemědělství, rozvoj venkova a životní prostředí, která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 6. července 2004 Zpravodajem byl p.
Caball i Subirana.
Na 411. plenárním zasedání dne 15. a 16. září 2004 (zasedání dne 16. září 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 132 hlasů pro a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Výrobní činnost podmíněná městským prostředím
1.1.1 O příměstských oblastech se diskutovalo na různých evropských fórech, včetně Evropského hospodářského a sociálního výboru.
Je to narůstající jev, který se týká mnoha měst v EU jako důsledek rozvoje měst, průmyslového rozvoje a rozvoje terciárního sektoru i rozšiřování komunikačních a dopravních infrastruktur, které pohlcují původní zemědělskou půdu a vytvářejí rostoucí počet okrajových a konkurenceneschopných zemědělských oblastí.
1.1.2 Zemědělská činnost v příměstských oblastech je závislá na městském prostředí, ve kterém je vykonávána, a to v tom smyslu, že toto městské prostředí má negativní vliv na zemědělskou činnost, jelikož omezuje její ekonomickou životaschopnost.
Takovéto negativní vlivy jsou prvotní příčinou zhoršování životního prostředí v oblasti a mají škodlivý účinek na sociální vztahy mezi městem a venkovem.
V závislosti na tom, jak se na tento problém pohlíží a jak se řeší, může odlučování města a venkova vážně ohrozit přežití zemědělské činnosti samotné.
1.1.3 Kromě tradičních problémů, kterým příměstské zemědělské oblasti čelí, se objevil další problém, a to ochrana volných oblastí blízko měst, avšak bez zemědělské činnosti.
Tento nový problém v zásadě vyplývá z představy, že by takovéto oblasti měly být určitým druhem "tématického parku" s tím, že všechno je umělé, bez kontextu a neosobní. Estetická kritéria, která jsou základem této představy, jsou založena mylně na předpisech o ochraně biologické rozmanitosti nebo na představě krajiny, která se snaží zemědělskou činnost opomíjet nebo romantizovat.
1.1.4 Společná zemědělská politika EU (SZP) zdůrazňuje nutnost rozmanitosti zemědělských podniků zkoumáním činností, které přinesou zemědělcům nové příjmy.
Je nutno zdůraznit, že bez zemědělství neexistuje žádná zemědělská krajina, tj. krajina charakterizovaná obilnými poli, zvířaty, loukami a především zemědělci.
1.1.5 Všechny tyto faktory (tlak městského prostředí, představa zemědělství bez zemědělců, reforma SZP) vyvolávají vážné problémy, pokud jde o kontinuitu a stabilitu příměstského zemědělství. (Tyto problémy jsou zde mnohem výraznější než v jiných podobných agroklimatických oblastech, což znamená, že zde existuje větší riziko, že zemědělská činnost zanikne.)
1.1.6 Kromě úbytku vhodné půdy trpí zemědělská výroba v některých členských státech nedostatkem jasné legislativy k regulaci trhu s půdou a nájmu zemědělské půdy. Při neexistenci trhu se zemědělskou půdou je pro mladě lidi obtížnější vstoupit do zemědělství a pro zemědělské podniky zvětšit velikost.
Mnoho veřejných a soukromých vlastníků půdy blokuje trh s půdou tím, že odmítá pronajímat půdu profesionálním zemědělcům.
Je to forma spekulace, která vážně ohrožuje budoucnost mnoha příměstských zemědělských oblastí a kterou musejí členské státy řešit pomocí zvláštních preventivních právních předpisů.
1.1.7 Zemědělské oblasti dotčené změnami, ke kterým v posledních letech došlo ve venkovských společenstvích, jsou charakterizovány určitými hodnotami a rolemi, které určují vhodnost či nevhodnost činností provozovaných v těchto oblastech.
1.2 Mnohem více než pouze hospodářská činnost
1.2.1 EHSV, který má přímý zájem na zajištění toho, aby byl hospodářský, environmentální a sociální rozvoj evropských venkovských oblastí trvale udržitelný, chce poukázat na to, že environmentální, sociální a hospodářská role, kterou zemědělské oblasti hrají, je v příměstských oblastech důležitější než kdekoli jinde.
A to proto, že v příměstských oblastech funguje zemědělská půda jako zelené "plíce" velkých měst; tyto oblasti jsou kromě toho klíčovým prvkem regionálního plánování, jelikož zabraňují neomezenému růstu měst, utvářejí krajinu a dávají městskému prostředí lidskou tvář.
Avšak hospodářská role takovýchto oblastí – nezbytná pro ochranu a budoucí šance zemědělské půdy – se zmenšuje kvůli tlaku měst a nedostatečnému významu, který se zemědělské výrobě přikládá v ekonomické struktuře příměstských oblastí.
1.2.2 Podle první zásady konference v Salcburku neexistuje zemědělská výroba bez živoucí krajiny a živoucí krajina bez zemědělství [1].
EHSV chce zdůraznit, že skutečnými protagonisty příměstských zemědělských oblastí v zásadě jsou, a skutečně musí být, profesionální zemědělci pracující na plný úvazek, přičemž se současně uznává důležitá role, kterou v mnoha příměstských oblastech hrají zemědělci pracující na částečný úvazek.
1.3 Omezení a příležitosti: zemědělství v různorodých a neustále se měnících oblastech
1.3.1 EHSV si je vědom toho, že není snadné dosáhnout jednotné definice příměstských oblastí, jelikož tyto jsou velmi různorodé a neustále se mění.
Takové oblasti jsou v podstatě rozhraním mezi vyloženě zemědělskými oblastmi a městským prostředím; zachovávají si základní charakteristiky venkovských oblasti a současně zahrnují určité aspekty městských oblastí.
1.3.2 Společným znakem příměstských oblastí je jejich územní, environmentální a sociální nestabilita a skutečnost, že se nacházejí na okrajích měst.
Profesionální zemědělská výroba provozovaná v těchto oblastech se nazývá "příměstské zemědělství".
Tato profesionální zemědělská výroba koexistuje s jinými aktivitami spojenými s nárůstem zařízení z rekreačních, léčebných, vzdělávacích a jiných důvodů či za účelem tvorby a zachování krajiny (zahradní architekti, zahradníci atd.).
Takovéto aktivity jsou v některých regionech členských států zvlášť významné.
1.3.3 Příměstské oblasti jsou venkovskými oblastmi, které čelí specifickým a charakteristickým omezením, která je odlišují od jiných venkovských oblastí, a jejichž přežití je vážně ohroženo.
1.3.4 Příměstské zemědělství zároveň představuje často jedinečné charakteristiky, které je třeba plně využít, tj. příležitosti, které poskytuje blízkost spotřebitelských trhů, rostoucí uvědomělost spotřebitelů, pokud jde o otázky jako jakost a nezávadnost potravin, a sociální poptávka po nových činnostech (volný čas, odborné vzdělávání, environmentální vzdělávání, ekoturistika atd.).
Tyto nové doplňkové aktivity mohou pomoci rozložit podnikatelské riziko a zvýšit zemědělské příjmy.
1.3.5 Článek 20 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) stanoví, že "méně příznivé oblasti mohou zahrnovat jiné oblasti ovlivněné zvláštními nevýhodami, ve kterých by zemědělství mělo pokračovat, pokud je to nezbytné a při dodržení některých podmínek, z důvodu zachování a zlepšení životního prostředí, zachování venkova a ochrany turistického potenciálu oblasti nebo z důvodu ochrany pobřeží", posilujíc často opakovaný názor EHSV, že příměstské zemědělské oblasti představují "oblasti dotčené zvláštními nevýhodami".
1.3.6 Agenda 2000 a poslední přezkum SZP v polovině období daly těmto obecným zásadám další podnět.
1.3.7 V preambuli závěrů konference v Salcburku se zdůrazňuje "potřeba pomoci evropským zemědělcům pozdvihnout jejich multifunkční úlohu jako dohledu nad krajinou a tržně orientovanými výrobci v celé EU" [2].
To mělo odezvu ve stanovisku z vlastní iniciativy EHSV (zpravodaj: pan Bros) k druhému pilíři SZP: výhled na změny v politice rozvoje venkovských oblastí (návaznost na konferenci v Salcburku) [3]
2. Cíle k zachování a rozvoji příměstského zemědělství
2.1 Podle názoru EHSV čelí příměstské zemědělství nepochybně zvláštním omezením plynoucím přímo z charakteristik, které lze snadno určit a definovat.
Proto je třeba zavést specifická opatření k zachování, plánování a řízení příměstských oblastí se zemědělskou činností.
K dosažení toho EHSV navrhuje, aby se prosazovaly mechanismy a nástroje k zachování a rozvoji příměstských zemědělských oblastí.
2.2 Cíl 1: Sociální, politické a administrativní uznání toho, že příměstské oblasti se zemědělskou činností jsou venkovskými oblastmi, které čelí zvláštním omezením
2.2.1 Posílení aktivní a výkonné sítě "zprostředkujících měst"
2.2.1.1 EHSV poznamenává, že "metropolizace" Evropy je narůstajícím jevem, jenž má za následek nárůst velkých měst a trvalé a nevratné ubývání úrodné půdy, což je hlavní omezení u příměstských oblastí, jak bylo poukázáno v jeho stanovisku z vlastní iniciativy (zpravodaj: pan Van Iersel) k tématu Evropské metropolitní oblasti: socioekonomické dopady na budoucnost Evropy. [4].
2.2.1.2 Tento pokles zemědělské činnosti má vliv nejen na zemědělství, ale také na zachování přírodních zdrojů, ochranu kvality života městských obyvatel a vyvážené hospodaření s půdou.
2.2.1.3 Z hlediska vyvážené a trvale udržitelné Evropy zdůrazňuje EHSV potřebu posílit aktivní a výkonnou síť "zprostředkujících měst", definovaných ani ne tak jejich demografickou velikostí jako jejich rolí prostředníka mezi venkovskými a městskými oblastmi v rámci své oblasti vlivu.
2.2.1.4 Takováto síť měst je možná pouze tehdy, je-li obklopena zemědělskými a přírodními oblastmi, stručně příměstskými oblastmi, které mohou působit jako nárazníkové pásmo mezi zastavěnými oblastmi a jako koridory mezi přírodními oblastmi zvyšující a upevňující osobitost měst, chránící biologickou rozmanitost a umožňující životaschopnou zemědělskou výrobu.
2.2.2 Uznání role zemědělství ve vztahu mezi městem a venkovem
2.2.2.1 Podle názoru EHSV musí být prvním základním nástrojem sociální, politické a administrativní uznání, že venkovsko-městské (tj. příměstské) oblasti se zemědělskou aktivitou čelí zvláštním potížím a hrají klíčovou roli ve vztahu mezi městem a venkovem.
2.2.2.2 Uznání příměstských zemědělských oblastí a zemědělské činnosti vykonávané v těchto oblastech závisí na a) studii problémů, kterým tyto oblasti čelí a které vytvářejí, a b) kompletní analýze různých hodnot, které zahrnují (voda, krajina, biologická rozmanitost, architektura, zemědělský systém atd.), a hospodářské, environmentální a sociální role, kterou mají v důsledku těchto hodnot hrát.
2.2.3 Zvyšování povědomí jako nástroje k uznání
2.2.3.1 Společnost musí pochopit, že půda je omezeným přírodním zdrojem a společným dědictvím, které je těžké obnovit, bylo-li jednou zničeno.
Z tohoto důvodu je třeba prosazovat dostředivý (směřující dovnitř) růst měst prostřednictvím programů určených na obnovu a kultivaci degradovaných městských oblastí a zastaralých průmyslových oblastí, jelikož tím se předejde úbytku další půdy kvůli výstavbě, a prostřednictvím zvláštních právních předpisů k zastavení spekulací se zemědělskou půdou na okraji mnoha evropských měst.
2.2.3.2 Aby bylo v celé Evropě zajištěno sociální, politické a administrativní uznání těchto oblastí, navrhuje EHSV posílit evropskou akci pro příměstské zemědělské oblasti a zemědělskou činnost, která je v těchto oblastech vykonávána. Tato akce musí uznat hodnoty a role těchto oblastí a připravit každé zemi cestu k vypracování zvláštní legislativy k jejich ochraně a rozvoji, a to na základě společných základních kritérií.
2.3 Cíl 2: Předcházet tomu, aby se příměstské zemědělské oblasti staly součástí procesu urbanizace, a to pomocí regionálního plánování, plánování měst a iniciativ měst
2.3.1 EHSV se domnívá, že k ochraně příměstských zemědělských oblastí nestačí, aby politici a společnost jako celek jednoduše z donucení podporovali myšlenku zachování těchto oblastí; je rovněž nutné, aby všechny členské státy měly a používaly nástroje k hospodaření se zemědělskou půdou v příměstských oblastech, aby se předešlo spekulacím, které mají za následek, že je tato půda zpustlá.
2.3.2 Podle názoru EHSV musí být vytvořeny takovéto nástroje k hospodaření s půdou podepřené šesti pilíři:
a) zákonné nástroje regionálního plánování a plánování měst na evropské, národní i regionální úrovni a nástroje využití půdy na národní a regionální úrovni, které zvláště zohledňují příměstské zemědělské oblasti a zemědělské politiky a znemožňují přeřazení zemědělské půdy na jiné využití;
b) zákonné a transparentní nástroje k regulování situací, kdy soukromí a veřejní vlastníci půdy dočasně přestanou území využívat; profesionálním zemědělcům by měla být nabídnuta možnost najmout tuto půdu za účelem pěstování plodin a/nebo chovu hospodářských zvířat, což napomáhá zvyšování zemědělské produkce;
c) zrušení nadměrného zdanění půdy používané pro zemědělské účely v těchto oblastech. Ty by měly být zdaněny na stejném základě jako městské průmyslové a/nebo obydlené oblasti;
d) nové a lepší iniciativy na úrovni města k posílení zásady subsidiarity (odpovědnosti místních samospráv a politiků) v plánování měst, ve všech případech využívající nadměstská kritéria založená na spolupráci mezi městy a na územní soudržnosti;
e) nová kritéria pro financování města, např. koncept "chráněných zemědělských oblastí", ve kterých má přednost ochrana zemědělské půdy před zabráním půdy městem, umožňující zmenšit závislost financování města z daní ve srovnání s jinými kritérií;
f) povinné a závazné zavedení "studií o dopadu na zemědělství" příslušnou zemědělskou správou, kdykoli se v příměstské zemědělské oblasti plánuje akce, která by mohla znamenat úbytek zemědělské půdy.
2.3.3 Stručně, cílem je využít nástroje regionálního plánování, plánování měst a využití území, financování měst a studie o dopadu na zemědělství k ochraně příměstských zemědělských oblastí před trvalou poptávkou měst po půdě (kvůli růstu měst, průmyslovému rozvoji a rozvoji terciárního sektoru i komunikačním a energetickým infrastrukturám) a předcházet degradaci půdy, která by mohla být použita k diskreditaci a ospravedlňování zániku příměstských zemědělských oblastí.
2.4 Cíl 3: Zajištění dynamického a trvale udržitelného rozvoje příměstského zemědělství a oblastí, ve kterých se provozuje
2.4.1 Podle názoru EHSV lze dynamický a trvale udržitelný rozvoj příměstského zemědělství a oblastí, ve kterých se provozuje, zajistit pouze tím, že místním samosprávám bude umožněno, aby hrály klíčovou roli, začleněním prvků jako meziměstské řízení a nadměstské plánování.
2.4.2 Z tohoto důvodu je třeba spojit příměstské oblasti a zřídit orgán, jehož základním cílem je zemědělské oblasti a zemědělskou činnost nejen chránit, ale také je revitalizovat, a to pomocí nadměstských plánů na zachování a využití půdy a hospodaření s ní.
2.4.3 Zapojení zemědělců do tohoto orgánu zajistí, aby se jednalo o skutečné partnerství, které jim umožní prosazovat své cíle u místních skupin (široké veřejnosti a politiků) a jiných zainteresovaných stran (univerzit, ekologů atd.) a dosáhnout dohody o tom, jak by se měly zemědělské oblasti spravovat.
2.4.4 Správci příměstských oblastí musejí mít konzervativní přístup k hodnotám, které zemědělské oblasti představují, ale pokrokový přístup k návrhům, jak rozvíjet roli těchto oblastí, přijímající kladný, vynalézavý a kreativní postoj. Musejí rovněž striktně regulovat využití území v těchto oblastech.
Musejí zkrátka využívat kritéria udržitelnosti.
2.4.5 Přístup k řízení příměstských zemědělských oblastí založený na subsidiaritě je nezbytný k zajištění toho, aby se orgány a zemědělci zavázali k ochraně a rozvíjení těchto oblastí, jinými slovy smlouvě o trvale udržitelném řízení zemědělství mezi veřejnou správou a zemědělci.
2.4.6 Řízení musí být založeno na "síti spolupráce" [5] mezi veřejnými a soukromými dotčenými osobami zapojenými do řízení, v jejímž čele stojí "participační a řídící orgán".
Tento orgán musí dát dohromady společné cíle a zájmy a podněcovat zvláštní opatření přizpůsobená konkrétní oblasti a jejím přírodním zdrojům (např. propagace výrobků, využití informačních a komunikačních technologií, podněcování environmentálního vzdělávání, ochrana krajiny atd.).
Stručně, orgán, který zjišťuje obecné podmínky, monitoruje jejich uplatňování a podněcuje opatření na pomoc příměstským oblastem a k péči o ně.
2.4.7 Je to věcí přístupu, včetně v oblastech s příměstským zemědělstvím, navrženého na konferenci v Salcburku, kde bylo zdůrazněno, že "budoucí politika musí rozšiřovat podporu EU venkovským oblastem prostřednictvím místních partnerství zdola" [a] "partnerstvím v rámci programu musí být dána větší zodpovědnost, aby mohla definovat a připravit komplexní strategie, založené na jasně definovaných cílech a výsledcích" (šestá a sedmá zásada závěrů konference v Salcburku).
2.4.8 Kromě "smluv o trvale udržitelném řízení zemědělství" je třeba věnovat pozornost i nadměstským projektům řízení, které vzhledem ke zvláštním charakteristikám zemědělských oblastí (venkovsko-městských oblastí) musejí být předloženy jako "venkovsko-městské" projekty mezi správními a řídícími orgány, které chrání a kultivují zemědělské oblasti a vytvářejí příjem spoluprací města a venkova.
Je nutné, aby se určitá část příjmu odvozeného z nezemědělských výhod vytvořených zemědělskými oblastmi vrátila zemědělskému společenství.
2.4.9 Takovéto "venkovsko-městské" projekty musejí být podporovány participačními a řídícími orgány pro příměstské zemědělské oblasti a založeny na multisektorových kritériích, včetně výrobků, které odpovídají potřebám spotřebitelů, environmentálních prvků, které omezují dopad výrobní činnosti na životní prostředí a vytvářejí a udržují krajinu, a sociálních prvků, které odpovídají potřebám měst, např. využití zemědělských oblastí pro činnosti ve volné přírodě a vzdělávací aktivity.
2.4.10 Dříve než řídící orgány pro příměstské zemědělské oblasti vypracují venkovsko-městské projekty a smlouvy o řízení zemědělství, musejí nejdříve strany zapojené do řízení těchto oblastí (tj. příslušné orgány, zejména místní samospráva, a zemědělský sektor) vypracovat a schválit institucionální dohodu o potřebě integrovaného stylu řízení.
2.4.11 Tento institucionální závazek místních i nadlokálních orgánů a zemědělců by se mohl držet řady obecných zásad stanovených v "Chartě příměstského zemědělství".
2.4.12 K další konsolidaci této charty a posílení vzájemného závazku by se mohl rovněž vypracovat a přijmout "plán trvale udržitelného řízení a rozvoje" který by stanovil zásady, hlavní směry strategie a zvláštní opatření na ochranu hodnot a rozvoj rolí konkrétní příměstské zemědělské oblasti.
3. Závěry
3.1 Tyto venkovsko-městské projekty a dokumenty o vzájemném závazku musejí být založeny na kritériích stanovených v paktu mezi městem a venkovem řízeném řídícími orgány a s opatřeními na podporu účasti široké veřejnosti a zemědělského společenství.
Tyto pakty vyžadují splnění těchto cílů:
a) Cíl 1: Musí existovat projekt územní ochrany a rozvoje pro oblasti s příměstským zemědělstvím.
Tyto projekty musejí být založeny na regionální plánech, plánech měst a plánech využití území a na zvláštních právních předpisech k regulaci trhu se zemědělskou půdou.
b) Cíl 2: Půda v příměstských oblastech musí být zachována pro zemědělské využití pomocí nástrojů a mechanismů, které zaručí nepřetržité využití, sníží pokud možno co nejvíce tlak města a využití území pro nezemědělské činnosti a usnadní přístup k zemědělské půdě.
c) Cíl 3: Integrovaná forma řízení na základě řídícího orgánu na podporu a mobilizaci oblastí s příměstským zemědělstvím a zvýšení povědomí o jejich hodnotě.
To musí zajistit rovněž dynamický a trvale udržitelný rozvoj pomocí závazku hospodařit s půdou na základě venkovsko-městských projektů a smluvního vztahu mezi veřejností, orgány a zemědělci ve formě smlouvy o trvale udržitelném řízení zemědělství.
3.2 Ke splnění těchto cílů je nezbytné toto:
a) Kroky k podněcování žen a mladých lidí k aktivní účasti na územních projektech a smlouvách o řízení zemědělství k zabezpečení současného i budoucího statusu těchto oblastí.
b) Představa veřejnosti, že zemědělská výroba může zaručit nezávadnost potravin, protože dodržuje metody hospodaření, které jsou šetrné k životnímu prostředí a sociálně odpovědné.
c) Uznání významu vody v konsolidaci příměstských zemědělských oblastí.
Je zapotřebí zvláštní legislativy, která neomezí pouze využití vody pro zemědělství, ale zavede novou "kulturu vody" založenou na omezení využívání povrchové a podzemní vody a opětovném využití vody vyprodukované čistírnami odpadních vod pro zemědělské účely.
d) Podpora těchto příměstských zemědělských oblastí tím, že společnost uzná, že tyto oblasti čelí zvláštním obtížím.
e) Vypracování nástrojů a akcí určených ke zvýšení zemědělských příjmů, zvýšení efektivnosti infrastruktur a zlepšení poskytování služeb pro zemědělskou výrobu.
f) Prosazování výrobních a marketingových systémů, které vyhovují požadavkům trhu, se zvláštní pozorností věnovanou prosazování rozmanitosti potravin podněcováním trvale udržitelné zemědělské výroby, která respektuje životní prostředí, kulturní identitu a dobré zacházení se zvířaty.
g) Racionální využívání zdrojů (zejména půdy, vody a krajiny) a jejich ochrana.
3.3 Vzhledem k povážlivé situaci, které příměstské zemědělské oblasti a evropské příměstské zemědělství jako celek čelí, se EHSV domnívá, že je nezbytné zřídit Evropskou observatoř pro příměstské zemědělství, která nejenže nahlíží na příměstské zemědělské oblasti a zemědělskou činnost provozovanou v těchto oblastech z evropského hlediska, ale působí také jako referenční středisko pro monitorování, analýzu a zvyšování povědomí o situaci příměstského zemědělství
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma "Schopnost malých a středních podniků a podniků sociální ekonomie přizpůsobit se změnám kladeným ekonomickou dynamikou" Průzkumné stanovisko Neověřený překlad
(2005/C 120/03)
Dne 27. dubna 2004 si paní Loyola de PALACIOVÁ, místopředsedkyně Evropské komise, jménem Komise vyžádala předběžné stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na následující téma: "Schopnost malých a středních podniků a podniků sociální ekonomie přizpůsobit se změnám kladeným ekonomickou dynamikou".
Odborná skupina " Jednotný trh, výroba a spotřeba", pověřená přípravou prací výboru v této oblasti, přijala své stanovisko dne 6. října 2004 (zpravodajka: pí FUSCOVÁ).
Během svého 412. plenárního zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (zasedání dne 27. října 2004) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor stávajícího stanovisko počtem hlasů 169 pro, 2 hlasy proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
Úvod
V duchu žádosti vyjádřené Evropskou komisí má toto stanovisko za cíl přezkoumat navržené téma z hlediska stávající a potenciální interakce mezi malými a středními podniky (dále jen MSP), včetně mikropodniků, na straně jedné a podniky sociální ekonomie na straně druhé (dále jen PSE) a přezkoumat různé typy nástrojů a modelů podniků sociální ekonomie, jež mají či mohly by mít důležitý dopad na adaptabilitu jak malých a středních podniků, tak i podniků sociální ekonomie.
1. Cíle a normativní rámec
1.1 Evropská komise si na EHSV vyžádala toto předběžné stavidlo, neboť považuje roli malých a středních podniků a podniků sociální ekonomie za zvláště důležitou z hlediska lisabonské strategie a navrhuje rozvinout prvky, na základě kterých by bylo možné stanovit pro tyto aktéry potřebný normativní a podpůrný rámec.
1.2 Tento požadavek následuje po zveřejnění iniciativního stanoviska EHSV o roli MSP a PSE v hospodářské diverzifikaci přistupujících zemí, jež bylo jednomyslně schváleno 1. dubna 2004.
Toto stanovisko se zabývalo najednou oběma typy aktérů, stanovilo jejich definici a zmínilo jejich celkovou důležitost v EU z hlediska jejich přínosu pro ekonomiku, zaměstnanost a sociální soudržnost a dále zmínilo jejich silnou interakci a součinnost.
Zároveň zde bylo upřesněno, že hospodářská transformace je v porovnání s restrukturalizací mnohem širší a dynamičtější pojem.
Zmínilo zprávu Gyllenhammer vrcholné skupiny "Řídit změny" vytvořené Evropskou komisí, která zdůrazňuje vytváření zaměstnanosti prostřednictvím uznání platnosti strategie dotýkající se benchmarkingu, inovací a sociální soudržnosti.
Tato zpráva navrhovala integrovaný desetibodový program na podporu MSP a PSE při hospodářské diverzifikaci přistupujících zemí. Tento program se do velké míry inspiroval četnými správnými postupy podniků sociálního ekonomie v EU.
1.3 Správné postupy PSE v EU by tedy mohly představovat základ pro interakci a součinnost mezi PSE a MSP tím způsobem, že by otevřely inovační směry inspirující se duchem spolupráce, inovace a dynamiky PSE a jejich důležitým potenciálem využívaným malými a středními podniky a že by obohatily rozvoj MSP o skutečnou přidanou hodnotu, neboť by prostřednictvím své vlastní struktury generovaly mezi malými a středními podniky potřebnou spolupráci, reprezentativnost a důvěru.
1.4 Lisabonská strategie, navržená Evropskou radou konanou v březnu 2000, stanovila cíl učinit z Evropy nejdynamičtější a nejkonkurenceschopnější ekonomiku založenou na znalostech a podtrhla potřebu "vytvořit podnebí příznivé pro zakládání a rozvoj inovativních podniků, zvláště pak malých a středních", dále zde bylo doplněno, že "konkurenceschopnost a dynamika podniků jsou přímo závislé na klimatu s regulačními schopnostmi, které podporuje investice, inovace a podnikání" [1].
Na tomto základě Evropská rada konaná ve Feiře ve dnech 19. a 20. června 2000 schválila Evropskou chartu pro malé podniky, kde se říká, že tyto podniky "jsou páteří evropské ekonomiky [a] jsou klíčovým zdrojem pracovních příležitostí a líhní podnikatelských nápadů" [2].
Navíc lisabonská strategie tvrdí, že klíčovým faktorem sociální soudržnosti v Evropě je právě hospodářský růst.
Komise se následně vyjádřila v tom smyslu, že výzvou při plnění lisabonské agendy je nutnost zvýšit nabídku pracovních míst a úroveň zaměstnanosti, zlepšit technické znalosti a zajistit řízený tok ze zemědělství směrem ke službám, aniž by se v rámci jednotlivých zemí zhoršily nerovnosti mezi regiony [3].
1.5 Malé a střední podniky, termín zahrnující rovněž mikropodniky, jež mají své vlastní zvláštnosti, představují podniky odpovídající přesným číselným kritériím, definovaným Evropskou komisí následujícím způsobem [4]:
Viz původní příloha Kategorie podniku _BAR_ Počet pracovníků _BAR_ Obrat _BAR_ nebo _BAR_ Bilanční objem _BAR_
Střední podnik _BAR_ < 250 _BAR_ ≤ EUR 50 miliónů _BAR_ _BAR_ ≤ EUR 43 miliónů _BAR_
Malý podnik _BAR_ < 50 _BAR_ ≤ EUR 10 miliónů _BAR_ ≤ EUR 10 miliónů _BAR_
Mikropodnik _BAR_ < 10 _BAR_ ≤ EUR 2 milióny _BAR_ ≤ EUR 2 milióny _BAR_
1.6 Podniky sociální ekonomie patří do celku rozděleného do čtyř skupin: družstva, vzájemné pojišťovací spolky, sdružení a nadace.
Tyto podniky jsou charakteristické tím, že proti maximalizaci zisku upřednostňují sociální cíl, což často znamená propojení s územním celkem a místním rozvojem.
Jejich základními hodnotami jsou: solidarita, sociální soudržnost, občanská odpovědnost, demokratické řízení, účast, autonomie [5].
1.7 Většina PSE je zahrnuta do standardní definice EU o podnikách sociální ekonomie [6].
Ty, které se do této definice kvůli své velikosti nevejdou, mají často stejné vlastnosti jako malé a střední podniky, jako je nízká hladina vnějších investic, nejsou kótovány na burze, blízkost mezi vlastníky-akcionáři a úzká vazba na místní prostředí.
1.8 Evropské instituce stanovily pro politiky týkající se malých a středních podniků normativní rámec.
Až do roku 2005 existuje základní závazné opatření platné pro MSP jako takové: rozhodnutí Rady 2000/819/ES o víceletém programu na období 2001-2005 pro podniky a podnikání, a zvláště pak pro malé a střední podniky.
Tento program, který se rovněž používá na podporu realizace cílů stanovených Evropskou chartou pro malé podniky, si klade následující cíle:
- posílit růst a konkurenceschopnost podniků;
- podporovat podnikání;
- zjednodušit správní a právní předpisy platné pro podniky;
- zlepšit finanční prostředí podniků;
- zjednodušit přístup podniků k podpůrným službám, programům a sítím Společenství.
1.9 Dne 21. ledna 2003 představila Komise ve svém sdělení [COM (2003) 26 final pět zpráv o politikách EU vůči malým a středním podnikům: dvě zprávy o provádění Evropské charty pro malé podniky v EU a zemích vstupujících do EU; jednu zprávu o činnostech EU ve prospěch malých a středních podniků; jednu zprávu zástupce pro MSP; a Zelenou knihu o podnikání.
Kromě dalších přijatých výzev ukazuje zpráva o činnostech EU závazek EU vycházející především ze strukturálních fondů, již zmíněného víceletého programu a FP6.
Na základě výše zmíněné zelené knihy byl vypracován komunitární akční plán podpory podnikání a konkurenceschopnosti podniků (2006-2010).
1.10 Evropská komise rovněž poskytla normativní rámec pro podniky sociální ekonomie, přičemž nejdůležitější z nich, družstva, jsou předmětem "Sdělení o podpoře družstevních společností v Evropě" z 23/2/2004.
Sdělení navrhuje zlepšit zviditelnění družstev a pochopení jejich profilu a podpořit konvergenci jejich právního rámce v zemích EU [7].
Zmiňuje základní normy tohoto typu podniků tak, jak jsou definovány v doporučení MOP o podpoře družstev, schváleném v červnu 2000 na světové úrovni, a zvláště pak zástupci vlád 25 zemí EU a většinou národních organizací zaměstnavatelů a pracujících, v doporučení, které se zároveň odvolává na základní mezinárodní normy práce s tím, že tyto jsou v celém svém rozsahu platné i pro družstva.
Kromě toho Evropská komise nedávno zveřejnila pracovní dokument o vzájemných pojišťovacích spolcích, "Vzájemné pojišťovací spolky v rozšířené Evropě", kde jsou uvedeny základní normy tohoto typu podniků sociální ekonomie [8].
2. Sociálně hospodářský rámec
2.1 Komise uznala, že malé a střední podniky představují svým podílem na celkové zaměstnanosti ve výši 66 % a podílem na celkové přidané hodnotě EU ve výši 60 %, vyjma zemědělského sektoru, základ evropské ekonomiky.
Regiony s vysokou koncentrací malých a středních podniků, jako je Emilia Romagna, Bádensko-Württembersko a Jutsko, jsou zároveň těmi, které mají nejvyšší HDP na obyvatele a nejvyšší míru zaměstnanosti [9].
2.2 EHSV podtrhl ve svém stanovisku "Sociální ekonomie a jednotný trh" [10] sociálně hospodářský význam podniků sociální ekonomie, neboť jsou základem podnikatelské plurality a různorodého hospodářství [11].
Stejný názor vyjádřila sama Komise, zvláště pak ve svém "Sdělení o podpoře družstevních společností v Evropě", a v konzultačním dokumentu "Vzájemné pojišťovací spolky v rozšířené Evropě", zmíněném výše v odstavci 1.10.
V EU roste sociální a hospodářský význam podniků a organizací sociální ekonomie; s přibližně 9 milióny přímých zaměstnanců na plný úvazek představují 7,9 % občanských zaměstnaneckých míst [12].
Navíc sdružují nemalou část občanské společnosti: podle Komise mají družstva 140 miliónů členů a vzájemné pojišťovací celky 120 miliónů. Odhaduje se tedy, že více než 25 % občanů EU jsou členy podniků sociálního ekonomie a mají zde dobře stanovenou sociálně ekonomickou roli: výrobce, spotřebitel, střadatel, obyvatel bytu, pojištěný, student, dobrovolník, atd.
PSE se rozvíjejí ve všech odvětvích, zvláště pak ve veřejně prospěšných službách [13], jako je zdravotnictví, životní prostředí, sociální a vzdělávací služby [14].
Další jejich význam spočívá ve vytváření sociálních hodnot, v zaměstnávání handicapovaných osob, v sociálním blahobytu, oživení místních ekonomik a modernizaci místních modelů řízení.
Některé z nich vytvořily systém sociální bilance, kde se hodnotí jejich dopad na společnost a životní prostředí.
2.3 MSP a PSE jsou důležitým faktorem zaměstnanosti při probíhajících průmyslových transformacích, kdy se od upadajících odvětví a sektorů snižujících počet pracovních míst přechází k tradičním odvětvím (řemeslná výroba) a dalším rozvíjejícím se odvětvím, jako jsou služby podnikům, nové informační a komunikační technologie, tzv. high tech sektory, stavebnictví a veřejné práce, veřejné služby (včetně zdravotnictví) a turistika.
2.4 MSP a PSE však čelí zvláštním výzvám.
Evropská charta pro malé podniky uznává, že tyto podniky jsou na změny v podnikatelském prostředí ze všech nejcitlivější.
V Zelené knize Evropské komise o podnikání se uvádí, že PSE kvůli tomu, že musejí "pro dosažení svých sociálních cílů" používat "podnikatelské a výkonnostní principy, čelí zvláštním výzvám, pokud jde o přístup k financování, vzdělávání v řízení a poradenství" [15].
2.5 MSP a PSE mohou při sociálně ekonomických transformacích hrát důležitou roli, a to na základě mnoha příkladů správných postupů: na trhu práce prostřednictvím zaměstnávání nových lidí; prostřednictvím podpory novátorských možností mikropodniků a malých podniků; zaměstnáváním lidí propuštěných z průmyslových společností při snižování stavů či jejich zavírání; zakládáním sociálně odpovědných vzájemných pojišťovacích spolků; prostřednictvím zakládání nových podniků v rozvíjejících se odvětvích, rozvojem služeb a subdodavatelství; převodem podniků v krizi jejich zaměstnancům; podporováním vzniku mikropodniků a samostatně výdělečných osob; a kvalitativní transformací uvnitř příslušného sektoru.
Navíc mohou PSE při této transformaci pomoci dalším způsobem, a to jak svou již prokázanou schopností formovat podnikatele, tak i hodnotami, které podporují, jako je sociálně odpovědný podnikatel, demokracie a občanská účast, participace zaměstnanců v podniku, dokonce i finanční, sociální začleňování, zájem na místním a trvale udržitelném rozvoji.
2.6 V EU tedy existuje silná interakce mezi konvenčními MSP a PSE s mnohem větším potenciálem rozvoje.
Tato interakce probíhá minimálně třemi následujícími způsoby:
a) MSP široce využívají služeb externích PSE.
Tímto způsobem družstevní banky často podporují projekty určené na rozjezd a rozvoj konvenčních MSP.
b) MSP mezi sebou používají struktury, které jsou strukturami PSE: aby mezi sebou vytvořily podnikové systémy (sítě, skupiny, společné podpůrné struktury) nebo aby dosáhly úspor z rozsahu (družstva malých a středních podniků za účelem nákupu a prodeje) a také aby zavedly mechanismy vzájemného ručení za bankovní půjčky, atd. Tyto struktury jim umožňují podstatným způsobem zvýšit jejich konkurenceschopnost.
c) Jako inspirace z hlediska rozvoje MSP mohou posloužit modely PSE (jako společné fondy, poskytování veřejně prospěšných služeb, sítě, sítě poctivého obchodování, atd.).
3. Typy správných postupů užitečných z hlediska inspirace pro veřejné politiky a u nichž by bylo potřebné provést podrobnější výzkum
3.1 Všeobecné úvahy
3.1.1 Komise zveřejnila případy správných postupů v různých dokumentech týkajících se aktivit BEST v rámci víceletého plánu, "to znamená postupy, které, jak se zdá, dobře ilustrují přístup k probíhajícímu (stávajícímu) rozvoji, pokud jde o podporu podnikům, jež si zaslouží pozornost a zájem praktiků" [16].
Nejedná se nutně o nejlepší postupy ("best practice"), jejich cílem je totiž inspirovat se změnami a lepšími postupy ("better practice") a umožnit tak vytvoření obecných závěrů a zásad pro politiky EU.
3.1.2 EHSV si uvědomuje, že v předchozích letech již byla dokončena důležitá práce týkající se modelu správných postupů v oblasti malých a středních podniků (srov. výše uvedené aktivity BEST).
Typy správných postupů, které následují, se týkají výhradně stávající a potenciální interakce mezi MSP a PSE.
Jsou ilustrovány v přiložené dokumentaci na konkrétních případech, které zároveň svědčí o přizpůsobivosti těchto modelů a jejich evolutivním charakteru vzhledem k ekonomické dynamice v rámci jednotného trhu a globalizace.
3.1.3 Zevšeobecnění dle jednotlivých typů je užitečné z hlediska zasvěcení do návrhů veřejných politik, jež by mohly posílit dynamiku MSP a PSE ve smyslu lisabonské strategie.
Jedná se o správné postupy mezi PSE, jež by si mohly vypůjčit malé a střední podniky, nebo o interakce mezi MSP a PSE, kde jsou podniky sociální ekonomie přímo využívány malými a středním podniky a mohlo by tomu tak být více.
3.1.4 Pracovní hypotéza, u některých případů již zčásti nastíněná, je taková, že každý z těchto způsobů poskytne základní cenu ušlé příležitosti (opportunity cost) [17], či dokonce čistý zisk pro střednědobý státní rozpočet.
3.2 Typologie správných postupů
3.2.1 Vytváření a zachování pracovních míst nastartováním a restrukturalizací podniků.
Zkušenosti s PSE v různých zemích EU se snaží dokázat, že systémy financování určené zaměstnancům, jež ztratí svou práci, jako pomoc při novém rozjíždění jejich podniku v krizi nebo při zakládání podniku nového, mohou v kombinaci s dostatečnou podporou nejen vytvářet či zachraňovat pracovní místa a vytvářet a udržovat hospodářské aktivity, nýbrž zároveň umožňují státu nebo jiným finančníkům získat zpět v relativně krátké době veškeré poskytnuté finanční prostředky, či dokonce více [18].
3.2.2 Systémy a seskupení ("clusters") podniků za účelem rozvoje, inovace a konkurenceschopnosti.
Podniky sociální ekonomie vytvořily regionální seskupení, které se dále řadí do horizontálních nebo paritních systémů či skupin, zvláště pak v severní Itálii, španělském Baskicku, které z těchto podniků (většina malých a středních) činí jednoho z vůdčích hospodářských aktérů v příslušných regionech a vytváří centra technologické a manažerské inovace.
3.2.3 Spojení zdrojů za účelem dosažení úspor z rozsahu.
V některých evropských zemích se podstatná část konvenčních malých a středních podniků určitých odvětví, včetně mikropodniků a osob samostatně výdělečně činných, (jako maloobchodníci v Itálii, kadeřníci a řezníci ve Francii, lékárníci v Německu), organizuje do seskupení, většinou ve formě družstev za účelem spojení nákupů, odbytu nebo služeb.
Každý malý a střední podnik zůstává zcela nezávislý, může tedy zvyšovat svoji konkurenceschopnost, ponechat si a rozšířit svůj trh, vyhnout se subdodavatelství a zprostředkovatelství a dosáhnout úspor z rozsahu.
Pro celky územní samosprávy je tento systém zárukou zachování pracovních míst a místního rozvoje [19].
3.2.4 Přístup k financování a snížení rizik.
Vzájemné ručení otvírá přístup k úvěrům malých a středním podnikům, včetně mikropodniků a osob samostatně výdělečně činných, které nemají dostatečné záruky.
Společnost vzájemného ručení (často ve formě vzájemné pojišťovací společnosti) má za cíl být ručitelem ve výhradní prospěch věřitele.
V případě nesplacení nese společnost konečné finanční zatížení tím, že částku odečte ze záručního fondu vytvořeného společníky, jimiž jsou malé a střední podniky.
Společné fondy mezi podniky sociální ekonomie byly využívány při projektech týkajících se zakládání, transformace nebo rozvoje podniku, aby bylo možné získat bankovní úvěr prostřednictvím vytvoření pro banku důvěryhodného prvku [20].
3.2.5 Služby celku územní samosprávy.
Podniky sociální ekonomie jsou pokládány za důležitý faktor v oblasti sociálních, zdravotních, vzdělávacích a kulturních služeb, zvláště pak v rámci privatizací, neboť v sobě pojí podnikatelský duch a veřejný zájem, který představuje základ těchto služeb.
Tímto způsobem bylo prokázáno, že tyto podniky často poskytují kvalitnější služby a za nižší cenu v porovnání s tím, jaké poskytoval stát.
V některých případech jsou tyto služby předmětem místních veřejné-soukromých partnerství mezi podniky sociální ekonomie a místními vládami. Tato partnerství se týkají veřejně prospěšných služeb, jako jsou úřady práce, pečovatelská střediska, domácí pečovatelské služby, atd. .
3.2.6. Kvalitní a etické výrobní a distribuční řetězce.
Podniky sociální ekonomie se specializují na prodej výrobků, u nichž mohou zaručit neměnnou kvalitu a, jelikož sledují výrobní postup, mohou zaručit i jejich trvalou etickou povahu (absence vykořisťování, dodržování norem práce, spravedlivé odměňování, atd.).
4. Doporučení týkající se akčního výzkumného programu, jehož cílem je stanovit dlouhodobé politiky na podporu MSP a PSE na základě jejich vzájemné interakce
4.1 Všeobecné úvahy
4.1.1 Důležitý kombinovaný význam spočívající v roli MSP a PSE v evropské ekonomice a v provádění lisabonské strategie a dále v potenciálu pozitivní interakce mezi těmito dvěma typy aktérů použitím modelů a struktur podniků sociální ekonomie hovoří pro vyhlášení nového kombinovaného úsilí na jejich podporu na úrovni EU.
4.1.2 EHSV vzal do úvahy stávající programy na podporu především malých a středních podniků, ale uvědomuje si zároveň nedostačující struktury jak na podporu podniků sociální ekonomie, tak na podporu iniciativ ve prospěch interakce mezi MSP a PSE.
4.1.3 Navíc zaznamenává nedostatek důkladných, vyčerpávajících, transevropských a multidisciplinárních studií, jež by prokázaly a vypočetly cenu ušlé příležitosti správných postupů, které podporují posílení MSP a PSE prostřednictvím jejich vzájemné interakce.
4.1.4 Podobný nedostatek vážně omezuje vypracování veřejných politik na podporu MSP a PSE na základě jejich vzájemné interakce.
Aby tyto politiky byly stanoveny, je nevyhnutelné zajistit pravidelné a trvalé sledování a analýzy jejich nákladů-zisku.
4.2 Zvláštní doporučení
4.2.1 Vytvoření Evropské agentury pro sledování podniků sociální ekonomie a zahájení víceletého výzkumu interakce PSE-PSE a MSP-PSE
4.2.1.1 EHSV navrhuje vytvoření Evropské agentury pro sledování podniků sociální ekonomie, která by prováděla výzkum nejen podniků sociální ekonomie jako takových, ale i stávající a potenciální interakce mezi MSP a PSE a jejího významu z hlediska hospodářského rozvoje MSP a PSE a dále z hlediska rozvoje sociální odpovědnosti podniků a boje proti sociálnímu vyloučení.
4.2.1.2 Tato agentura by byla podporována Evropskou komisí a vládami 25 členských států EU.
Zahrnovala by organizace PSE a dále univerzitní výzkumná střediska pro sledování PSE.
Spolupracovala by s Evropskou agenturou pro sledování malých a středních podniků.
4.2.1.3 EHSV dále navrhuje zahájení, a to touto agenturou, tříletého multidisciplinárního a vnitroevpropského výzkumu, který by se soustředil na správné postupy zahrnující systémy PSE, jež přímo rozvíjejí malé a střední podniky nebo jejichž model nabízí potenciál pro rozvoj malých a středních podniků, zvláště pak v oblastech uvedených v oddílu 3.
4.2.1.4 Tento výzkum bude mít za cíl prokázat cenu ušlé příležitosti, přičemž by se soustředil především na výpočet:
- přímých mikroekonomických nákladů-zisků;
- nákladů-zisků na vstupu a výstupu ekonomického řetězce;
- hodnoty nehmotného majetku;
- sociálních nákladů-zisků prostřednictvím sociálního auditu;
- násobících se efektů;
- rozdílu v ceně při hypotetické absenci příslušného modelu (například "náklady za ne družstvo" jsou dodatečné náklady pro stát a celek územní samosprávy v případě náhlého zániku družstev).
4.2.1.5 Závěry výzkumů Evropské agentury pro sledování podniků sociální ekonomie by měly být zviditelněny prostřednictvím velkého úsilí o komunikaci u evropských institucí, vlád členských států a obyvatelstva jako takového.
4.2.1.6 EHSV bude dohlížet na řádný průběh výzkumu prováděného Agenturou pro sledování podniků sociální ekonomie a po tříletém období provede hodnocení jeho závěrů a prostuduje jejich možný dopad na politiky Evropského společenství dotýkající se MSP a PSE.
4.2.2 Plná účast MSP a PSE na evropských programech na podporu podniků
4.2.2.1 EHSV žádá Komisi, aby podnikům sociální ekonomie zajistila možnost řádným způsobem se účastnit nového víceletého programu pro podnikání na období 2006-2010 a aby podpořila iniciativy týkající se interakce mezi MSP a PSE, zvláště pak využití PSE při spolupráci mezi malými a středními podniky.
4.2.2.2 EHSV dále žádá, aby podíl účasti MSP a PSE na programech EU pro přístup k výzkumu, inovaci a světovým trhům byl zařazen mezi hlavní evropské politické priority.
4.2.2.3 EHSV se domnívá, že by měla být zachována důležitost projektů ve prospěch MSP v rámci strukturálních fondů a že by měl být navýšen význam projektů ve prospěch PSE a interakce mezi PSE a MSP, a to především tehdy, podporují-li tyto projekty vytváření nových pracovních míst a rozvoj venkova.
Přístup k strukturálním fondům nemusí být limitován pouze podle oblasti zaměření podniku.
4.2.3 Zahrnutí závěrů ministerské konference OECD v Istanbulu týkající se MSP a jejich rozšíření na PSE
4.2.3.1 EHSV zároveň Komisi navrhuje, aby se vrátila k politickým závěrům ministerské konference OECD o MSP v Istanbulu a rozšířila je na PSE.
Žádá tedy o přístup více přizpůsobený potřebám a charakteristikám MSP a PSE, především však žádá:
- zlepšení přístupu MSP a PSE k financování v době, kdy se basilejská kritéria pro bankovní úvěry stávají přísnějšími vůči rizikovým podnikům či podnikům se slabým kapitálem;
- podporu partnerství, sítí a seskupení mezi MSP a PSE;
- aktualizaci a neustálé začleňování empirických údajů o situaci MSP a PSE;
- snížení bariér pro MSP a PSE na globálních trzích, zvláště pak snížení právní a správní zátěže, se kterou se potýkají;
- předcházení krizím a úpadkům podniků a jejich záchranu;
- podporu vzdělávání a rozvoje lidských zdrojů;
- podporu informačních a komunikačních technologií [21].
4.2.4 Zlepšení sociálního dialogu na nadnárodní, národní a komunitární úrovni
4.2.4.1 V několika zemích EU, především pak v některých nových zemích, nejsou MSP dostatečně zastoupeny v národních instancích sociálního dialogu.
EHSV se domnívá, že by měly být zastoupeny více, a to nejen z obavy o účinnost veřejných politik na podporu a regulaci těchto podniků, ale také aby velké podniky a sektor MSP mohly vyjádřit své názory na stejné úrovni.
4.2.4.2 Ve většině zemí EU a také na úrovni Společenství nejsou podniky sociální ekonomie v sociálním dialogu nijak zastoupeny.
EHSV navrhuje, aby si organizace zastupující PSE, jak na úrovni Společenství, tak i na úrovni jednotlivých států EU, vytvořily a dále posílily svoji strukturu a byly začleněny do sociálního dialogu jak na úrovni Společenství, tak i na úrovni členských států.
Postoj těchto organizací by měl být více zohledněn při zpracování norem týkajících se podniků [22].
4.2.5 Výzkum možností podpory účasti pracovníků na rozhodovacím procesu a kapitálu podniku
4.2.5.1 PSE rozvinuly specifické zkušenosti v oblasti účasti pracovníků na systému přijímání rozhodnutí a na kapitálu svých vlastních podniků.
Jedno sdružení družstev například vyvinulo "družstvo s přidruženou práci " [23], v rámci kterého všichni nebo většina společníků jsou zaměstnanci a naopak, a každý z nich má jeden hlas při rozhodovacím procesu, nezávisle na výši své finanční účasti v podnicích, která je navíc nominální a nepřevoditelná.
Tato forma přidružení je jedním ze základních faktorů vysvětlujících úspěch několika příkladů správných postupů.
Je žádána přímá zodpovědnost pracovníků za chod jejich podniku a zároveň by jim mělo být umožněno se plně účastnit na strategii rozvoje tohoto podniku.
Ve chvíli kdy je tato skutečnost stále více uznávána, v rámci "ekonomiky založené na znalostech" v souvislosti s lisabonskými cíli, kdy základními zdroji podniku je jeho "lidský kapitál", odhaluje tato forma přidružení postupně svůj moderní a inovační charakter.
4.2.5.2 EHSV navrhuje Komisi, aby ve výše zmíněné agentuře pro sledování a v tématických seminářích, které Komise organizuje, byla tato specifická forma přidružení přezkoumána z těchto hledisek:
- ze svých nákladů ušlé příležitosti, aby bylo možné definovat v jaké míře a jakými možnými úpravami bude moci být užitečná a použitelná pro příslušné MSP;
- z právního a regulačního rámce.
5. Závěry
5.1 Malé a střední podniky jsou základem evropské ekonomiky a zaměstnanosti a jsou v tomto smyslu prvním aktérem dotčeným realizací lisabonských cílů.
PSE hrají stále větší roli v oblasti sociální soudržnosti a místního rozvoje.
Schopnost interakce mezi MSP a PSE, zvláště pak široké využití podniků sociální ekonomie malými a středním podniky v zájmu obou typů podniků, byla až do dnešního dne velmi málo využívána.
5.2 Proto EHSV Komisi navrhuje nově přezkoumat stávající a potenciální interakci mezi MSP a PSE a dokázat tak, že tato interakce je prospěšná pro rozvoj obou typů podniků v kontextu hlubokých změn způsobených ekonomickou dynamikou, a to především v politikách regionálního rozvoje, sociální soudržnosti a inovace.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Panevropským dopravním koridorům Neověřený překlad
(2005/C 120/04)
Dne 29. ledna 2004 rozhodl Evropský hospodářský a sociální výbor, na základě ustanovení čl. 29 odst. 2 svého Jednacího řádu, o vypracování stanoviska k: Panevropským dopravním koridorům.
Odbor dopravy, energetiky, infrastruktury a informační společnosti, odpovědný za plnění úkolů Výboru v této oblasti, vydal své stanovisko dne 5. října 2004 Zpravodajkou byla pí Alleweldt.
Na svém 412. plenárním zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (zasedání ze dne 27. října 2004), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko poměrem 164 hlasů pro k 2 hlasům proti, a 9 členů se zdrželo hlasování:
1. Úvod
1.1 Stálá studijní skupina obnovila svou činnost v lednu 2003, kdy byla její působnost [1] rozšířena na řešení všech otázek souvisejících s výstavbou panevropských dopravních koridorů.
V prosinci 2002 plenární zasedání projednalo a výraznou většinou schválilo činnost uvedené skupiny v předchozím funkčním období.
Vedle pokračování stávajících a rozvíjení nových činností v oblasti transevropských dopravních koridorů přijala též Evropská komise v letech 2003 a 2004 nová zásadní rozhodnutí o výstavbě panevropských dopravních sítí (TEN-T), související též s pracemi na deseti dopravních koridorech dohodnutých v Helsinkách.
Vzhledem k rozšíření EU v květnu 2004 a plánovanému přistoupení jihovýchodních států Evropy se též mění obecný rámec pro společnou politiku infrastruktury a spolupráci při výstavbě těchto koridorů.
1.2 Účelem tohoto stanoviska z vlastní iniciativy není pouze informovat o činnostech a názorech Evropského hospodářského a sociálního výboru k panevropským dopravním koridorům za poslední dva roky, ale rovněž naznačit, jaké další kroky budou muset zainteresované strany podniknout a jak může být Výbor nápomocen.
2. Nový obecný rámec politiky panevropské dopravní infrastruktury
2.1 Komise zahájila revizi výstavby transevropských dopravních sítí v polovině roku 2003 zprávou skupiny na vysoké úrovni, jíž předsedal p.
Karel van Miert. Na základě této zprávy byl rozšířen seznam priorit vytvořený v roce 1996 a byly navrženy nové možnosti financování v rámci EU a nový způsob kvalitnější spolupráce [2].
Plánovalo se též zachovat koncept dopravních koridorů v rámci politiky infrastruktury EU, s cílem soustředit se v budoucnu na priority spojené s určitými hlavními trasami, místo na obecnou politiku doprav- ních sítí.
Van Miertsova skupina nedokázala pro své plány zajistit podporu.
2.2 Evropský hospodářský a sociální výbor se budoucností panevropských dopravních sítí podrobně zabýval na jednání příslušného odboru v Římě v září 2003 s výborem V Italské rady hospodářství a práce (CNEL) o rozsáhlých projektech a sítích v oblasti infrastruktury.
Ve společném prohlášení [3] vyzvaly uvedené orgány ke zvýšení úsilí s cílem vytvořit integrovanou dopravní síť, do níž budou účinně zapojeny nové členské státy, a jež bude přesahovat hranice Evropské unie.
Je třeba se soustředit na zajištění vzájemné modality a trvalé udržitelnosti takové sítě, společně posílit její financování, s možným přispěním evropských fondů na podporu panevropské dopravní sítě.
2.3 Itálie jako země předsedající EU požádala Evropský hospodářský a sociální výbor, aby vypracoval předlohu stanoviska z vlastní iniciativy a pokračoval tak v diskusi zahájené v Římě.
Komise nastínila svá stávající klíčová stanoviska k politice evropské dopravní infrastruktury v dokumentu: Příprava dopravní infrastruktury pro budoucnost: plánování a sousední státy – trvale udržitelná mobilita - financování [4].
Evropský hospodářský a sociální výbor navrhl vyzkoušet v budoucnu nové způsoby a prostředky v oblasti financování, přičemž je třeba více upřednostňovat ochranu životního prostředí, udržitelnou sociální situaci a trvale udržitelné životní prostředí, a v oblasti plánování a výstavby panevropské dopravní sítě pokračovat v práci na koridorech dohodnutých v Helsinkách a najít nové způsoby, jak čelit novým výzvám.
2.4 Evropská unie si jako svou klíčovou prioritu vytkla mírovou obnovu regionu jihovýchodní Evropy a neustále podporuje vybudování plně funkční dopravní infrastruktury.
Vedle stávajících koridorů týkajících se této oblasti (X, V, VII, IV a VIII) byl vypracován dopravní plán pro jihovýchodní Evropu na základě Helsinského prohlášení z roku 1997 a zkušeností uvedených v dokumentu TINA [5].
Součástí tohoto plánu je zajištění intermodální infrastruktury, tzv. Ústřední regionální dopravní síť pro jihovýchodní Evropu, jež by měla být vytvořena na základě společných, koordinovaných kroků.
Dotčené státy [6] vydaly memorandum o porozumění, v němž se, mimo jiné, výslovně vyslovují pro spolupráci se socioekonomickými zájmovými skupinami v regionu a se stálou studijní skupinou Evropského hospodářského a sociálního výboru.
2.5 Byl zaveden nový způsob koordinace činnosti řídících výborů působících při deseti koridorech dohodnutých v Helsinkách [7] a čtyřech dopravních oblastech (tzv.
PETRA) [8] Přibližně jednou ročně vyzve Komise předsedy a vedoucí sekretariátů koridorů a další zástupce evropských institucí či institucí EU, aby projednali dosažené výsledky a plánované činnosti.
Bývalá pracovní skupina pro otázky dopravy G-24 by měla být nahrazena menší, účinnější strukturou.
Odpovědní členové Komise si též uvědomují, že pouze tento orgán může zajistit určité aspekty spolupráce a technické a organizační podpory.
Poslední jednání se uskutečnila v červnu 2003 a dne 15. března 2004.
Nejdůležitější projednávané body jsou uvedeny v oddílech 3 a 4 níže.
2.6 Rozšíření EU a nová politika vztahů se soudními státy mají též určitý vztah k plánování budoucí dopravní politiky v Evropské unii i mimo ni.
V červnu se konalo společné strategické jednání Komise a Evropského parlamentu, na něž byli pozváni zástupci evropského dopravního sektoru, včetně zástupců z nových sousedních států EU.
Bylo rozhodnuto vytvořit skupinu na nejvyšší úrovni, jejímž úkolem bude vypracovat základ pro uzavření dohod o prodloužení hlavních panevropských tras, zejména směrem na východ, do Ruské federace, Černomořského regionu a na Balkán.
Pro oblast středozemí byl předložen projekt na vytvoření evropsko-středozemské dopravní sítě.
V současné době se posuzují potřeby dopravní infrastruktury v Turecku
3. Organizace práce stálé studijní skupiny
3.1 Dosažené výsledky a pokračující úkoly: informace a transparentnost
3.1.1 Přestože je již sedm let uplatňováno Helsinské prohlášení a konsolidovaná spolupráce prostřednictvím řídících výborů, a přes celkové přispění Evropské komise došlo pouze k malému zlepšení v oblasti transparentnosti a účinnějšího propojení jednotlivých plánovacích procesů.
Nové hlavní směry rozvoje panevropských dopravních sítí, koridory a dopravní oblasti, Ústřední dopravní síť pro jihovýchodní Evropu, činnost Evropské konference ministrů dopravy (ECMT) a Evropské hospodářské komise (UN-ECE), a různé iniciativy k posílení regionální spolupráce jsou stále oblastmi, v nichž působí pouze malá skupina odborníků.
3.1.2 Nedostatečná transparentnost se projevuje zejména na úrovni organizované občanské společnosti.
Jedním z klíčových úkolů stálé studijní skupiny bylo a je působit jako zprostředkovatel informací v rámci oficiálních orgánů i ve vztahu k organizacím občanské společnosti.
3.2 Využití konzultací: "evropské" dopravní trasy vyžadují "evropský konsenzus"
3.2.1 Výsledky van Miertovy skupiny jasně ukazují na problémy spojené s rostoucím rozdílem mezi ambiciózními evropskými plány a jejich praktickou realizací. Je též obtížné tento rozdíl ovlivnit.
Bylo správně zdůrazněno, že má-li být v budoucnu dosaženo lepších výsledků, bude nutné přeshraniční plánování a větší zapojení zájmových skupin občanské společnosti. Tyto body jsou též zahrnuty do nových Hlavních směrů rozvoje panevropských dopravních sítí.
3.2.2 Účast organizací občanské společnosti je klíčová pro zajištění vyrovnaného rozvoje, zohledňujícího lokální a regionální zájmy a umožňujícího provoz a užívání dopravních tras.
Projekty infrastruktury s evropským rozměrem plní svou funkci pouze pokud jsou v zájmu trvalé udržitelnosti.
V tomto směru je nezbytná účast obchodních sdružení, dopravních společností, odborů, organizací na ochranu životního prostředí a zákaznických organizací působících mezinárodně na evropské úrovni.
Snaha o výstavbu "evropských" dopravních koridorů může být podporována pouze v případě sociálně zakotveného přijetí "Evropy" a dosažení konsensu zohledňujícího ekonomickou a sociální realitu.
3.2.3 Evropský hospodářský a sociální výbor opakovaně nabízel, že pomůže tento konsensus vytvořit.
Za tímto účelem musí být vedena systematická slyšení na evropské úrovni.
Evropská hospodářský a sociální výbor však nedoporučuje, aby se jednalo o povinný postup bez zohlednění výsledků.
Přestože se slyšení k posouzení potřeb dopravní infrastruktury (TINA), organizované v roce 1998 Evropským hospodářským a sociálním výborem ve spolupráci s Komisí, setkalo s nemalým zájmem a jeho účastníci dospěli k jasným závěrům, závěrečná zpráva se jím vůbec nezabývala.
3.3 Od konzultací ke spolupráci na návrzích a při praktické realizaci
3.3.1 Evropský hospodářský a sociální výbor se již řadu let zabývá politikou panevropské dopravy, a po dlouhou dobu zaznívají základní požadavky na konzultace a účast zainteresovaných subjektů.
Ve značné míře se touto problematikou nyní začaly zabývat příslušné subjekty v celé Evropě, a Evropský hospodářský a sociální výbor vytvořil dobré pracovní kontakty.
Má proto legitimní nárok podílet se na činnosti řídících výborů a jiných orgánů, a to prostřednictvím vlastních návrhů i praktické spolupráce.
3.3.2 Nedávné stanovisko z vlastní iniciativy k Přípravě dopravní infrastruktury pro budoucnost, jež výslovně definuje body, které Komise považuje za základní zásady evropské dopravní politiky, je především základem pro podnětné návrhy.
Cíl trvale udržitelného rozvoje, způsoby zlepšení financování a přizpůsobení dopravní infrastruktury celoevropským potřebám představují tři klíčová témata.
V uvedeném stanovisku jsou též stanoveny priority pro činnost v oblasti výstavby dopravních koridorů. Vzhledem k jejich důležitosti jako vodítek pro práci stálé studijní skupiny je níže uveden jejich stručný souhrn: [9]:
- Je třeba posoudit lepší spojení mezi ekonomickými centry.
- Musí být zvýšena vzájemná modalita na základě jednotných kritérií.
- Je nutné zlepšit spojení s vnitrozemskými vodami.
- Měla by být též zahrnuta námořní doprava na krátké vzdálenosti.
- Spolupráce v železniční dopravě již přinesla jisté úspěchy a měla by být dále podporována.
- Je třeba věnovat větší pozornost spojení mezi regionálními a místními dopravními sítěmi a hlavními dopravními trasami.
- Práce na dopravních koridorech musí systematicky zohledňovat kvalitativní cíle provozního rozvoje (bezpečnost, zájmy spotřebitelů, sociální problémy [zejména v oblasti silniční dopravy], kvalita služeb, vliv na životní prostředí).
- Ve velkém rozsahu by měl být zachován postup budování koridorů, jež by měly být dále rozšiřovány.
3.3.3 Komise některé tyto cíle zahrnula do revidovaných Hlavních směrů rozvoje transevropských dopravních sítí (TEN).
Nejdůležitějším problémem je v současnosti potřeba praktickým a soudržným způsobem zajistit jejich uplatňování prostřednictvím přeshraniční spolupráce.
Evropský hospodářský a sociální výbor má dobré možnosti přispět k tomuto procesu prostřednictvím specifické činnosti zohledňující praktické problémy.
3.4 Výstavba sítě koridorů a regionální spolupráce
3.4.1 Práce ve řídících výborech pokračuje v současnosti u všech koridorů přibližně stejně rychle.
Zároveň dochází k vytváření regionálního spojení, což znamená, že se nyní zabýváme spíše sítí koridorů než jednotlivými hlavními evropskými trasami.
Stále více se rozvíjí regionální prvek spolupráce na modelech dopravních oblastí, například v případě koridorů IV, V, VII a X v jihovýchodní Evropě a koridorů I a IX v Baltské oblasti. Naopak velmi pomalu postupují práce na oficiálně určených dopravních oblastech (tzv.
3.4.2 Obě metody – vytváření hlavních dopravních tras a rozsáhlý rozvoj regionálních spojení – se vzájemně podporují.
V budoucnu by se měla stálá studijní skupina důsledněji zaměřit na otázky regionálního rozvoje.
Evropský hospodářský a sociální výbor prostřednictvím jednotlivých svých odborů k tomuto postupu významně přispívá, když spojuje dopravní politiku, regionální rozvoj a ústřední témata své činnosti v oblasti vnějších vztahů (sousední země na východě, severní oblast, jihovýchodní Evropa).
3.5 Cíl pro budoucnost: vybudování nových spojení
3.5.1 Strategické jednání Komise a Evropského Parlamentu v červnu 2004 bylo vítaným počinem, neboť Evropský hospodářský a sociální výbor vždy vyjadřoval názor, že by se role EU při iniciování realizace evropských dopravních spojení neměla v důsledku rozšíření oslabit.
V dopise Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru Komise popisuje jednání jako výchozí bod pro otevřenější a širší spolupráci, k níž mohou přispět všechny zainteresované subjekty.
Dosažení takové spolupráce je klíčové pro úspěch a trvalou udržitelnost nového dopravního plánování na evropské úrovni.
3.5.2 Nové plány musejí vycházet z nabytých zkušeností, nikoli v neposlední řadě z práce řídících výborů.
Specifická podpora Evropského hospodářského a sociálního výboru popsaná v tomto stanovisku, jež je výsledkem dlouholetých praktických zkušeností, může být nyní využita v počáteční fázi plánování infrastruktury.
Je důležité tuto možnost využít.
4. Činnost stálé studijní skupiny v oblasti dopravních koridorů
4.1 V rámci koridoru II [10]. byla v současnosti vytvořena odborová pracovní skupina.
Poprvé se sešla v Moskvě ve dnech 10. a 11. dubna 2003.
Evropský hospodářský a sociální výbor se též zúčastnil oficiálního jednání konaného ve dnech 15. a 16. května 2003 v Berlíně.
Problém při výstavbě koridoru II je způsoben obtížnou spoluprací s Běloruskem.
Zatím Bělorusko – a s ním i velká, velmi rozvinutá část koridoru – zastavilo výstavbu na severu z důvodu hraničních sporů.
V současnosti se prohlubuje spolupráce se železničními společnostmi.
Nedávno bylo navrženo prodloužení koridoru do Jekatěrinburgu.
Zvláště důležité je nalézt lepší způsoby, jak se vypořádat problémy v oblasti silniční dopravy a řízení na hranicích, a využít v tomto ohledu pomoc Evropského hospodářského a sociálního výboru.
4.2 Stále sílí práce na zapojení zainteresovaných subjektů při výstavbě koridoru IV [11].
Na zasedání řídícího výboru v Sopronu (Maďarsko) ve dnech 20. a 21. května 2003 se též sešli zástupci železničních společností a železničních odborů působících v rámci koridoru VI k produktivní diskusi – jež by měla pokračovat – o podpoře železniční dopravy.
Stalo se tak na posledním zasedání výboru v Dortmundu ve dnech 10. a 11. listopadu 2003.
Jako hlavní témata pro další jednání byly stanoveny organizační překážky a navrhovaná řešení pro hraniční přechody.
Aby byla zajištěna kontinuita, bude se zástupce organizace vycházející z odborů zahrnující drážní zaměstnance účastnit práce řídícího výboru jako pozorovatel.
Nyní je možné řešit hospodářskou a sociální situaci a technické a organizační aspekty nákladní silniční dopravy v VI. koridoru.
4.3 Evropský hospodářský a sociální výbor se zvlášť zajímá o podporu výstavby koridoru X [12].
Za tímto účelem byly posíleny kontakty s příslušným řídícím výborem.
Možná činnost Výboru byla konkrétněji projednána na zasedání řídícího výboru konaném ve dnech 18. a 19. června 2003 ve Slovinsku.
Dne 3. listopadu 2003 uspořádal Evropský hospodářský a sociální výbor velmi úspěšnou konferenci v Bělehradě, kde bylo vydáno společné prohlášení [13].
V něm byly stanoveny další kroky nezbytné zejména pro posílení železniční dopravy.
Pracovní vztahy navázané v Sarajevu a spolupráce s řídící skupinou pro ústřední sítě v jihovýchodní Evropě jsou dalšími body, jimiž je třeba se v rámci této činnosti zabývat.
S ohledem na zabezpečení vyvážené politiky pro námořní přístavy a jejich začlenění do systémů vnitrozemské dopravy představuje důležitou hlavní trasu koridor V [14].
4.3.1 Společná akce na podporu kvalitnějších služeb na železnici je plánována na začátek listopadu 2004, ve spolupráci se železničním syndikátem ARGE Corridor XLine. V rámci této události bude předveden vzorový vlak a uskuteční se plánované akce ve Villachu (Rakousko), Záhřebu (Chorvatsko), a Sarajevu (Bosna-Hercegovina).
[15]
4.4 Evropský hospodářský a sociální výbor vypracoval řadu návrhů na podporu vnitrozemské vodní dopravy a výstavby koridoru VII [16] (Dunaj).
[17] Poslední zasedání řídícího výboru se konalo v červenci 2004.
Diskuse probíhají pod záštitou stálé studijní skupiny a zaměřují se na stávající překážky zvýšení vodní dopravy v koridoru VII a vhodné způsoby jejich odstranění.
Projednávají se též možnosti a výše nezbytných investic pro těsnější zapojení uvedeného koridoru do multimodálního dopravního systému.
[18]
4.4.1 Ve svém stanovisku k Přípravě dopravní infrastruktury pro budoucnost přijatém 28. ledna 2004 [19] zmínil Evropský hospodářský a sociální výbor potřebu "podpořit výstavbu vnitrozemského vodního koridoru VII, Dunaj, zajistit napojení na železniční tratě a přijmout odpovídající technické a sociální předpisy upravující přeshraniční vnitrozemskou vodní dopravu".
4.4.2 Navíc, Společný konzultativní výbor EU/Rumunsko (Bukurešť, 23.- 24.5. 2002)) navrhl provést pracovní úpravy a zabezpečit větší finanční podporu pro splavnost Dunaje a jeho spojení s Černým mořem, aby Dunaj mohl zoptimalizovat svou úlohu panevropského dopravního koridoru.
4.5 Od konference o koridorech III [20] a VI [21], konané v Katowicích roce 2001 nevykonával Evropský hospodářský a sociální výbor žádnou vlastní činnost ve vztahu k těmto koridorům.
Sekretariát koridoru III však Výboru zaslal dopis ze srpna 2004, v němž jej vyzývá ke spolupráci na další výstavbě prostřednictvím návrhů na pracovní program pro rok 2003/2004.
4.6 Evropský hospodářský a sociální výbor získal v minulých dvou letech zvláštní podporu od sdružení vycházejícího z odborů, organizovaného Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) a zahrnujícího pracovníky působící v rámci koridorů a po celé Evropě.
Projekt federace ETF podstatnou měrou přispěl, ve smyslu návrhů i praktické činnosti, k úspěšné práci Výboru ve všech sektorech dopravy, a je určen k posílení budoucí spolupráce.
4.7 Konečně je třeba poznamenat, že předseda stálé studijní skupiny, ve spolupráci se sekretariátem sekce TEN a s podporou kompetentních oddělení Evropské komise, vypracoval informační přehled všech koridorů [22].
5. Doporučení pro budoucí aktivity
5.1 Stálá studijní skupina se zabývá novými cíly celoevropské dopravní politiky, jak jsou popsány výše, a zahrnula je do svého regionálního, praktického a konceptuálního plánování.
Více než dříve spočívá síla Evropského hospodářského a sociálního výboru ve schopnosti slaďovat zájmy a navrhovat praktická řešení.
Důraz musí být kladen a vlastní činnost a přítomnost na místě.
5.2 Zainteresované strany uvnitř i vně Evropského a sociálního výboru mohou využít jeho stálou studijní skupinu jako zprostředkovatele pro výměnu informací a kontaktů. Hlavním úkolem stálé pracovní skupiny je vést a koordinovat aktivity Evropského hospodářského a sociálního výboru a informovat o nich.
Hraje též odpovědnou roli při všeobecné koordinaci na evropské úrovni. Při své činnosti může tato skupina vycházet z 13 let aktivního působení Výboru při vytváření celoevropské dopravní politiky.
5.3 Po období příštích dvou let by se měly aktivity EHSV zaměřit na praktickou spolupráci a zapojení organizací občanské společnosti v daném místě.
Účelem je umožnit příslušným organizacím občanské společnosti, aby přispěly k dosažení cílů dopravní politiky uvedených v odstavci 3.3.2 tím, že budou provádět hodnocení, kritiku a návrhy na zlepšení v souvislosti s jednotlivými koridory, regiony nebo projekty infrastruktury.
5.4 Je třeba zvýšit spolupráci EHSV s řídícími výbory koridorů a Evropskou komisí.
Stálá pracovní skupina musí převzít novou úlohu týkající se napomáhání zavádění "Ústřední regionální dopravní sítě pro jihovýchodní Evropu" (viz odstavec 2.4).
5.5 Stálá pracovní skupina musí prozkoumat všechny možnosti a způsoby, aby bylo zajištěno, že provozní aspekty odvětví dopravy jsou brány více na zřetel při výstavbě panevropských dopravních koridorů. Zejména by mělo být možné definovat konkrétní aspekty politiky koridorů týkající se intermodality, ochrany životního prostředí, bezpečnosti, sociálních podmínek a výkonnosti.
5.6 V souvislosti s Evropskou politikou sousedství (ENP) jsou v současnosti navrhovány nové koridory.
Stálá pracovní skupina by měla přispívat reakcí na výzvu Evropské komise k otevřenosti v tomto procesu.
5.7 Aktivity Evropské komise a řídících výborů v koridorech a oblastech přepravy by měly být více propojeny.
Evropská komise hraje důležitou roli jakožto koordinátor a poskytovatel technické a organizační podpory.
Bylo by dobré mít větší rozsah společné koordinace různých aktivit na evropské úrovni, při zapojení všech stran a větším zapojení Evropského parlamentu.
Stanovisko Poradní komise pro průmyslové změny na téma Proměny v průmyslu a státní pomoc ocelářství
(2005/C 120/09)
Dne 29. ledna 2004 Evropský hospodářský a sociální výbor podle odst. 2 článku 29 svého Jednacího řádu rozhodl z vlastní iniciativy o vypracování stanoviska k následující otázce: "Proměny v průmyslu a státní pomoc ocelářství".
Poradní komise pro průmyslové změny, která nese odpovědnost za práci Výboru na tomto úseku, své stanovisko přijala dne 9. září 2004. Zpravodajem byl p.
Lagerholm a s ním spolupracoval p. Kormann.
Na svém 412. plenárním zasedání dne 27. a 28. října 2004 (jednání konaném dne 27. října 2004) Evropský hospodářský a sociální výbor poměrem hlasů 154 ku 3, přičemž 11 členů se zdrželo hlasování, přijal toto stanovisko:
1. Úvod, cíle a obor působnosti předkládaného stanoviska; definice použitých pojmů
1.1 Toto stanovisko, vypracované z vlastní iniciativy, se zaměřuje na spojitosti proměn v průmyslu se státní pomocí, popsané na příkladu ocelářství.
1.2 Autoři tohoto stanoviska vycházejícího z vlastní iniciativy chápou termín "proměny v průmyslu" jako normální proces, který v daném průmyslovém odvětví probíhá trvale a vyznačuje se proaktivním reagováním odvětví na dynamické trendy, které se v něm projevují, s cílem udržet toto odvětví konkurenceschopné a vytvářet v něm příležitosti k dalšímu růstu.
1.3 Evropa se vůči těmto trvale probíhajícím proměnám nemůže stavět neúčastně.
S ohledem na rostoucí míru globalizace trhů se hospodářské struktury dříve či později musí vyrovnat a sladit s jevy, ke kterým na světovém trhu dochází.
V této souvislosti se Evropská unie musí snažit sehrávat aktivní úlohu při definování základních mezinárodních podmínek.
1.4 Tato vlastní iniciativa byla vyvolána dále uvedenými skutečnostmi:
- vypršením platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002;
- privatizací a restrukturalizací ocelářství v zemích střední a východní Evropy v napojení na proces jejich přistoupení k EU;
- vyjednáním mezinárodní dohody o subvencích (steel subsidy agreement, SSA) pro ocelářství v rámci OECD;
- posledním vydáním Přehledu státní pomoci EU;
- sdělením Evropské komise nazvaném Podpora strukturálních proměn: průmyslová politika pro Evropu po rozšíření (COM(2004) 274 final) z dubna 2004;
- zprávou Komise Radě a Evropskému parlamentu nazvanou První monitorovací zpráva o restrukturalizaci ocelářského průmyslu v České Republice a v Polsku (COM(2004) 443 final) ze 7. července 2004.
Na příkladu ocelářského průmyslu toto stanovisko vycházející z vlastní iniciativy rozebírá možné dopady státní pomoci na potřebné strukturální proměny.
1.5 Podniky, které nedostanou státní pomoc, aby si mohly uchovat svoji konkurenceschopnost, jsou často v nevýhodě oproti konkurenci, které se této pomoci dostane; to může mít na vývoj takovýchto podniků negativní dopady a může se i stát, že dojde k jejich vytlačení z trhu.
Přes zkušenosti nabyté při restrukturalizacích, které probíhaly po několik desetiletí, případ evropského ocelářství prokazuje, že činitelé, kteří rozhodují o politických otázkách, často jen nesnadno odolávají tomu, aby schvalovali vyplácení subvencí velkým podnikům, které zaměstnávají odpovídající velké počty pracovníků a kterým hrozí uzavření výroby.
Obecně to znamená, že dochází k udržování nadměrných kapacit a nehospodárných činností po dobu delší, než jakou jim pro jejich přežití přisoudil trh. Ty nejpodstatnější přizpůsobovací procesy jsou uváděny do pohybu jen váhavě.
1.6 Přesto nyní panuje všeobecný souhlas jak ve světě politiky, tak i v hospodářství a rovněž v odborech, že proměnám v průmyslu se jednak nelze vyhnout a za druhé že je třeba takovéto proměny usměrňovat prostřednictvím mezinárodních rámcových dohod (např. WTO, OECD, ILO, atd.).
Toto pochopení se rovněž odvozuje od proměn, které v průmyslu probíhaly po celá desetiletí a kterými ocelářský a uhelný průmysl již prošly.
Restrukturalizace a konsolidace se nyní spolu s doprovodným sociálním dialogem všeobecně uznávají jako nezbytné podmínky i jako vhodné prostředí pro zajišťování konkurenceschopnosti evropských podniků na trzích, které se stále více integrují.
1.7 Ve sdělení o průmyslové politice, které Evropská komise vydala koncem dubna 2004 [1], se upozorňuje na skutečnost, že nelze pokládat rovnítko mezi uskutečňováním proměn v průmyslu a nějakým naprostým "odprůmyslňováním".
Tento druhý zmiňovaný jev je charakterizován současným poklesem zaměstnanosti a výroby a nárůstem produktivity.
Toto "naprosté odprůmyslnění" vyúsťuje ve ztrátu málo produktivních pracovních míst ve prospěch rozvojových zemí a nově zprůmyslněných zení s nižšími náklady na pracovní síly.
Hlavní příčinou tohoto převádění pracovních míst je, že srovnatelné cenové struktury jsou již nyní příznivějších ve státech mimo EU.
1.8 Evropská komise nicméně ve svém rozboru průmyslové politiky dochází k závěru, že v současné době probíhá odprůmyslnění v těžebním průmyslu a pak ještě v jen malém počtu dalších oborů (v textilním, oděvním a kožedělném průmyslu, v loděnicích, koksovnách, v ropných rafineriích a ve výrobě a zpracování jaderného paliva a štěpných materiálů).
Tyto strukturální proměny sice jsou pro jednotlivé regiony bezpochyby bolestné, avšak v celkovém pohledu na ekonomiku jsou užitečné, pokud ovšem tyto proměny jsou správně předvídány, rozpoznány a podporovány.
1.9 Tomu úměrný pokles celkového podílu hospodářské činnosti připadající na průmysl je odrazem dlouhodobého strukturálního procesu.
I když ve většině průmyslových odvětví, jako např. ve výrobě a zpracování železa a oceli, došlo v posledních desetiletích k výraznému snížení počtů pracovníků, zaznamenala tato odvětví současně též jasný nárůst přidané hodnoty svých výrobků i své produktivity práce.
1.10 Zvyšování společenského významu sektoru služeb veřejnost často považuje za důkaz průběhu strukturálních proměn probíhajících na úkor průmyslu.
Tento posun je však třeba vidět z perspektivy narůstajícího vzájemného propojování obou těchto sektorů.
Během několika posledních desetiletí zpracovatelská odvětví různé své činnosti (dopravu, logistiku, zpracování dat a další) vyčlenila a předala jejich provádění externím poskytovatelům služeb.
Při výkladu statistických údajů dokumentujících proměny v průmyslu je proto třeba postupovat pečlivě a velmi opatrně.
Nesprávné závěry založené na povrchních analýzách nebo na politicky motivovaných polopravdách mohou v průmyslu rychle vyvolat strašlivé následky.
1.11 V Evropské unii založené na znalostní ekonomice má největší význam přidaná hodnota, kterou průmysl vytváří.
Máme-li na paměti, kolik přidané hodnoty se pro průmysl vytváří v jiných sektorech hospodářství, je zřejmé, že od počátku devadesátých let je průmysl pro EU neustále velice významný.
Například v Německu při započítání těchto kombinovaných vstupů činí podíl průmyslu i nadále slušných 40 % hrubé přidané hodnoty.
1.12 Z úhlu pohledu nabytých zkušeností – někdy i velmi bolestných, s ohledem na to, že privatizace a restrukturalizace již probíhají téměř 30 let, nyní Evropské komise navrhuje, aby základem budoucích strukturálních opatření (která se mají uskutečnit v ocelářství a jiných odvětvích zemí SVE) byly zkušenosti, které ocelářství zemí EU nabylo při uplatňování svých přizpůsobovacích opatření.
1.13 Během posledních desetiletí se značně změnilo politické, technické a hospodářské prostředí, ve kterém ocelářství zemí EU funguje.
Ropné krize, vytvoření společného trhu EU, rozšíření EU a též globalizace měly hluboké dopady na toto odvětví zbožní výroby, které je důležité pro další průmyslová odvětví.
Přes všechny cyklické a strukturální výkyvy, ke kterým docházelo od doby první krize v roce 1975, však úroveň výroby oceli v EU zůstala prakticky stabilní.
Dodnes se ocel vyrábí vlastně ve všech členských státech EU-15.
Dnes je však díky technickému pokroku k výrobě tohoto množství oceli zapotřebí jen přibližně jedné třetiny stavu pracovníků z roku 1975.
Podíl ocelářských podniků zemí evropské patnáctky, ve kterých je hlavním akcionářem stát, poklesl z 53 % v roce 1985 na dnešních méně než 10 %.
Navíc dnes státem ovládané i soukromé ocelářské podniky musí pracovat za podobných ekonomických podmínek.
1.14 Za této situace se Poradní komisi pro průmyslové změny (CCIC) při Evropském hospodářském a sociálním výboru jeví jako lákavá úloha prošetřit, jakou roli sehrává státní pomoc obecně v kontextu strukturálních proměn a zejména jakou roli sehrávala a sehrává v evropském ocelářství.
Pro účely tohoto stanoviska vycházejícího z vlastní iniciativy se pojmem "odvětví ocelářství" rozumějí veškeré průmyslové činnosti spojené s výrobou a odbytem oceli, jakož i klíčová úloha, kterou toto odvětví sehrává vůči návazným zpracovatelským odvětvím zemí EU.
2. Státní pomoc a její obecné dopady
2.1 Státní pomoc jsou příspěvky, které státní orgány výběrově poskytují vybraným výrobním oborům a v konečném důsledku konkrétním skupinám. Pro určení, zda určitá opatření představují státní pomoc, je třeba rozlišovat mezi opatřeními, která jsou zamýšlena jako podpora určitých podniků nebo výroby určitých druhů zboží v souladu s odst.
87 Smlouvy o ES, a všeobecnými opatřeními, která jsou rovněž uplatňována ve členských státech, ale jsou zamýšlena jako podpora hospodářství jako celku. Opatření spadající do této druhé kategorie nepředstavují státní pomoc ve smyslu ustanovení odst.
1 článku 87, nýbrž jsou to všeobecná opatření hospodářské politiky uplatňovaná stejně na všechny podniky (např. obecně přístupné daňové pobídky pro přídavky na investice).
2.2 Je však třeba mít na paměti, že v tržní ekonomice jsou hospodářské činnosti určovány nabídkou a poptávkou a koordinovány pomocí mechanismu tvorby cen.
U jakýchkoliv opatření, která ohrožují úlohu cenového faktoru při zajišťování informací i při usměrňování a motivování, je zde tudíž riziko, že budou škodlivá.
2.3 Státní pomoc může trvale ohrozit volnou soutěž, bránit efektivnímu přidělování zdrojů a stát se hrozbou pro jednotný trh EU.
Evropská unie proto uznává, že ochrana volné a nenarušované soutěže je jednou ze základních zásad Společenství.
2.4 Specifické příděly státní pomoci (finanční nebo v podobě daňových úlev) jsou ospravedlnitelné jedině tehdy, jestliže daný trh není plně funkční a existuje realistická šance, že poskytnutím subvencí se zajistí lepší hospodářský výsledek.
Pokud trh selhává, může zásah státu v podobě poskytnutí finanční pomoci přispět k tomu, aby se zabránilo nesprávnému přidělování.
Stát však jen zřídka má k disposici takové znalosti, jaké by potřeboval, aby mohl zajistit právě ty správné injekce veřejných prostředků tam, kde trh selže.
Podniky, které se derou o státní pomoc, nejsou vždy spolehlivým zdrojem informací.
2.5 Další potíž spočívá v tom, že podmínky na trhu se neustále mění.
U státní pomoci, která byla původně oprávněná, se může s postupem času ukázat, že již nadále není ekonomicky zdůvodněna, avšak je poskytována i nadále, buď protože politický proces postupuje pomalu nebo se to děje na základě ovlivňování zájmovými skupinami v daném regionu nebo odvětví.
2.6 Poskytování státní pomoc rovněž často přináší změny stylu chování aktérů na trhu.
Když dostanou subvence, zmenší to jejich ochotu k provádění přizpůsobovacích úkonů nezbytných k uchování nebo obnovení konkurenceschopnosti podniků; v subvencovaných podnicích se též může vyvinout určitá "mentalita přežívání na podpoře".
2.7 Přinejmenším ve střednědobém výhledu může státní pomoc rovněž zvyšovat daňovou zátěž.
Snižování státní pomoci je nejen životně důležité k tomu, aby se dosáhlo trvalé konsolidace rozpočtu, ale je rovněž nezbytné z důvodů ekonomických a kvůli předpisům.
Při zaujetí nesprávného přístupu k subvencím se strukturální proměny zbržďují.
2.8 S cílem přivodit potřebné snížení celkového objemu státní pomoci se v závěrech formulovaných na základě různých jednání Rady ministrů EU volalo po přesunu zaměření od poskytování podpory jednotlivým podnikům nebo hospodářským pododvětvím k zajišťování horizontálních cílů společného zájmu včetně cílů na úseku zajišťování soudržnosti.
Záměrem poskytování státní pomoci za účelem dosahování horizontálních cílů obvykle je kompenzovat nějaké selhání trhu, což normálně vyvolává menší narušení hospodářské soutěže než pomoc poskytovaná jednotlivým odvětvím a pomoc poskytovaná na specifické účely.
Podstatná část této druhé zmiňované formy pomoci je poskytována za účelem záchrany nebo restrukturalizace podniků, které mají potíže.
2.9 Poskytování financí ze státních fondů má sledovat tyto hlavní horizontální cíle:
- výzkum a vývoj,
- ochranu životního prostředí,
- úspory energie,
- podporu MSP,
- vytváření pracovních příležitostí,
- podporu odborné přípravy.
Vliv státu na evropské ocelářství
2.10 Stát na ocelářství již tradičně uplatňuje značný vliv; rozhodující úlohu v tomto ohledu sehrávaly aspekty vojenské a bezpečnostní.
Pro ilustraci rozměrů státního vlivu stojí za povšimnutí skutečnost, že ještě v roce 1980 vyráběly asi 60 % celosvětové produkce oceli podniky, které byly pod přímou nebo nepřímou státní kontrolou.
2.11 Jestliže ocel vyrábějí podniky, které patří státu, vede to obecně k tomu, že vznikající ztráty se velkou měrou odepisují na státní účet, což takovým podnikům ve skutečnosti dává záruku přežití.
Z hlediska snah o zajištění účinné hospodářské soutěže je takováto situace stejně škodlivá jako poskytování státní pomoci na posilování pozic určitých podniků vůči konkurenci nebo jako zavádění opatření k odvrácení hrozeb uzavírání podniků, které nejsou v přímém vlastnictví státu.
Hospodářská opatření podnikaná k odvrácení takového uzavírání podniků mají rovněž podporu politických opatření.
Výsledkem je, že břemeno uskutečňování přizpůsobujících změn se může přenášet na ty podniky, které jsou konkurenceschopnější. Takováto opatření mohou též odstartovat spirálu nikdy nekončících zásahů státu.
2.12 Vedle pomoci poskytované podnikům, které zastavily výrobu, je tou jedinou formou pomoci, kterou je ještě možno evropskému ocelářství poskytovat, pomoc horizontální.
S ohledem na to, že proces strukturálních proměn postupoval až skoro do konce devadesátých let žalostně pomalu, evropské ocelářství nakonec uznalo, že je zapotřebí přejít od pomoci určitým odvětvím a od pomoci poskytované ad hoc k pomoci horizontální.
Systém pomoci evropskému ocelářství se nyní již natolik změnil, že se toto odvětví dokonce i vzdalo regionální pomoci [2].
2.13 V Evropské unii se značný význam přisuzuje sledování veškerých státních výdajů.
Evropská komise musí zajistit, aby její politika poskytování pomoci EU byla založena na průhledném monitorování a využívání státní pomoci, jak tomu již v ocelářství je.
2.14 Evropská komise momentálně pokračuje v revizi všeobecných pokynů a základních ustanovení o státní pomoci.
Tato opatření je třeba formulovat jednodušeji a jasněji.
Je třeba odstranit rozpory.
Komise bude dávat přednost těmto opatřením: revizi ustanovení o pomoci poskytované na záchranu a restrukturalizaci podniků, které se dostaly do potíží; reformě ustanovení EU o regionální pomoci po rozšíření EU; rozpracování nových základních ustanovení pro posuzování toho, co lze považovat za pomoc poměrně malého rozměru; a vyjasňování ohledně oblastí spadajících mezi služby obecného zájmu pro hospodářství.
2.15 Při budoucím vývoji obecného režimu EU pro poskytování pomoci v několika příštích letech bude třeba brát v úvahu mezinárodní souvislosti a zejména multilaterální závazky.
Poskytování pomoci na úsecích nezemědělských produktů a zboží se řídí Dohodou WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních.
3. Politika EU pro poskytování pomoci a její význam pro proměny v průmyslu v odvětví ocelářství
Obcházení všeobecného zákazu ESUO na poskytování pomoci
3.1 Smlouva o Evropském společenství pro uhlí a ocel z roku 1952 obsahovala jasná pravidla, která určovala, zda členské státy mohou či nemohou poskytovat pomoc podnikům v ocelářství a hornictví. "Jako neslučitelné se společným trhem uhlím a ocelí v rámci Společenství (se) podle ustanovení této smlouvy uznává a … zakazuje poskytování: … subvencí nebo pomoci členskými státy … v jakékoliv podobě".
Tento zákaz veškeré podpory podnikům ze strany státu, uvedený v článku 4c, byl logickým důsledkem zrušení všech ochranářských opatření jednotlivých států v rámci společného trhu.
3.2 Po vytvoření společného trhu se však brzy stalo zřejmým, že bez státní podpory pro Evropu nebude možné zabezpečit dodávky energie a produkci železa a oceli jen z vnitřních zdrojů uhlí.
Hledání řešení, které by nevyžadovalo změn Smlouvy o ESUO, vedlo tvůrce hospodářské politiky k návrhu, aby určité druhy státní pomoci bylo možno považovat za pomoc Společenství, což bylo v zásadě přípustné.
Jako základu pro toto opatření bylo využito ustanovení článku 95 přijatého pro řešení nepředvídaných situací poté, co již smlouva byla podepsána.
Ten umožňoval zásady Společenství tam, kde to bylo nezbytné pro dosažení jednoho či více cílů smlouvy.
3.3 Jedním z těchto cílů právě bylo udržet v chodu hornictví a zejména na něj vázaná pracovní místa. Od té doby se na pomoc, kterou členské státy vyplácely svým těžařský podnikům náhradou za zabezpečené dodávky energie a oceli, nahlíželo jako na pomoc poskytovanou Společenstvím.
3.4 V sedmdesátých letech se mnohé členské státy již ani neobtěžovaly tím, že by se uchylovaly k této kličce při poskytování pomoci svým ocelářským podnikům. Namísto toho vyplácely miliardy, aniž by proti tomu většinou vůbec někdo vznášel námitky, nejdříve na podporu rozšiřování těchto ocelářských podniků a později na jejich udržování v chodu, přičemž většina z nich byla v rukou státu.
Dokonce i počátkem osmdesátých let se tehdejší generální ředitel pro Hospodářskou soutěž v Evropské komisi o uvedeném zákazu poskytování pomoci na základě Smlouvy o ESUO otevřeně vyjadřoval jako o přežilé záležitosti.
3.5 Počínaje rokem 1978 se soukromé ocelářské podniky, které v důsledku "závodů o poskytovanou pomoc" značně trpěly narušováním hospodářské soutěže, se vzrůstajícím úspěchem pokoušely zmiňovaný zákaz poskytování subvencí opět uvést do hry.
3.6 Předpisy o ocelářských subvencích založené na článku 95 od roku 1980 uváděly, že ocelářským podnikům je možno poskytovat pomoc pouze za přísně definovaných podmínek.
Nicméně i pak ty dosud povolené druhy pomoci zpočátku zahrnovaly téměř veškerý objem pomoci, kterou členské státy již tak jako tak svým podnikům vyplácely.
Tak se stalo, že tyto první předpisy pro poskytování subvencí vlastně z velké míry pouze posloužily k legalizaci stávající praxe.
Teprve s postupem času docházelo k úplnému zákazu těch druhů pomoci, které nejvíce poškozovaly hospodářskou soutěž, jako například pomoci poskytované na záchranu podniků, na jejich provoz a na investice.
3.7 Počínaje druhou polovinou osmdesátých let již bylo podle předpisů o subvencích povoleno poskytování pomoci jen na výzkum a vývoj, na ekologii a na uzavírání podniků.
Přesto některé státní ocelářské podniky i nadále dostávaly státní pomoc až do poloviny devadesátých let na splácení svých dluhů a na restrukturalizaci, a to na základě dalších výjimek povolovaných podle článku 95.
3.8 Nakonec začalo poskytování jakékoliv další "pomoc Společenství" být vázáno na zásadní snižování výrobních kapacit.
Posléze bylo dosaženo konsensu všech členských států EU, podle kterého již žádné další výjimky ze zákazu poskytování subvencí nemají být povolovány, s výjimkou těch, které předpisy pro subvence povolují.
3.9 Tyto přísné předpisy o poskytování pomoci ocelářství, jaké již zakladatelé-původci Smlouvy o ESUO měli na mysli a za něž převzala zodpovědnost Evropská komise poté, co uvedená smlouva v roce 2002 vypršela, se staly skutečností v neposlední řadě díky trvalému politickému úsilí a žalobám vycházejícím z odvětví ocelářství.
I když případy projednávané u Evropského soudního dvora ne vždy skončily stažením již vydaného povolení na poskytnutí pomoci, proti kterému byla podána námitka, nicméně pomohly zajistit, aby právní meze pro poskytování výjimek ze zákazu pomoci ocelářství byly přesně stanoveny a dále zúženy.
3.10 Celkově se jednalo o značné objemy finančních prostředků směrovaných do ocelářských podniků v rámci ESUO: od roku 1975 to bylo celkem přes 70 miliard €!
Tyto prostředky je možno rozčlenit následujícím způsobem:
- od roku 1975 až do roku 1980, kdy předpisy pro poskytování pomoci nabyly účinnosti, bylo v rámci EU vyplaceno kolem 12 miliard € státní pomoci;
- v období let 1980 až 1985 – tj. v době, kdy vyplácení subvencí bylo povoleno bez nějakých zvláštních restrikcí pro účely snižování kapacit, uvolnila Evropská komise státní pomoc ve výši kolem 41 miliard €;
- v období let 1986 až 1995 bylo vyplaceno dalších 17 miliard €, z čehož jen v roce 1994 bylo uděleno 7 miliard € vzápětí po vydání rozhodnutí "po prvé a naposled" na základě článku 95.
3.11 Podle posledního výčtu poskytnuté pomoci vydaného Evropskou komisí činí dnešní pomoc pro ocelářství méně než dvě tisíciny veškeré pomoci, kterou EU poskytuje.
Tato pomoc je poskytována téměř zcela jen na opatření sloužící ochraně životního prostředí.
Je zřejmé, že dnešní právní úprava platná pro poskytování pomoci ocelářství je rigoróznější než předpisy EU platné pro poskytování pomoci jiným průmyslovým odvětvím.
Jak se v ocelářství sedmdesátých let vyvinula mentalita spoléhání na státní pomoc?
3.12 V šedesátých a v první polovině sedmdesátých let se celosvětová spotřeba oceli vyznačovala robustním a stabilním růstem, který probíhal tempem přesahujícím 5 % ročně.
V roce 1974 výroba surové oceli ve státech tehdejší Evropské devítky dosáhla rekordní výše téměř 156 milionů tun při využití kapacit na 87 %.
3.13 Avšak o rok později, v roce 1975 ropná krize vyvolala prudký pokles výroby oceli a v důsledku toho celková produkce ES do roka klesla o 30 milionů tun (19 %).
Související propad cen oceli byl ještě větší než pokles výroby.
Zároveň se tehdy ocelářské podniky zemí ESUO na trhu střetly s nárůstem dovozu, který byl doprovázen stejně jasným poklesem jejich vlastního vývozu.
Vedle snížení spotřeby oceli v rámci jednotného trhu se situace dále zhoršila poklesem hodnoty akcií ocelářských podniků.
3.14 Zpočátku to vypadalo jako jen obzvláště tísnivý cyklický pokles obchodu.
Všichni odborníci proto věřili, že se věci zase brzy obrátí k lepšímu.
Ekonomické ústavy, kterých se Evropská komise dotazovala, potvrdily, že zotavení bude obzvláště robustní a že dlouho vydrží.
Dlouhodobá předpověď Komise nazvaná Obecné cíle 1985 (General Objectives 1985), sestavená ve spolupráci s producenty, spotřebiteli a podniky zahraničního obchodu, předpovídala výrobu oceli devíti zemí ES na rok 1985 ve výši nejméně 188 milionů tun.
Ve skutečnosti se jí však vyrobilo jen 120 milionů tun.
Střednědobé a dlouhodobé investiční plánování ocelářských podniků proto vycházelo ze zcela nesprávných parametrů; vznikaly nadbytečné kapacity a nabídka se stále více rozcházela s poptávkou.
3.15 Investiční činnost spotřebitelů oceli se vlivem celosvětového útlumu hospodářského růstu drasticky omezila a to mělo obzvláště negativní dopad na spotřebu oceli, neboť přibližně dvě třetiny spotřeby oceli v rozvinutých průmyslových zemích jsou svázány s investiční činností.
3.16 Další klíčový důvod stagnace celosvětové poptávky od roku 1975 spočívá v tom, že na jednotlivé konkrétní účely se používá méně oceli, jelikož její použití je nyní efektivnější.
Toto neustálé přesouvání od kvantitativního ke kvalitativnímu růstu spolu s rozšiřováním terciární sféry rovněž přispělo k propadu poptávky po oceli v Evropě.
3.17 I přes stagnující spotřebu oceli od roku 1975 ocelářské výrobní kapacity opět výrazně vzrostly.
Jmenovitá celosvětová kapacita pro výrobu surové oceli jen za období let 1974 až 1983 vzrostla o 150 milionů tun, kdežto globální poptávka po oceli za stejné období o 44 milionů tun poklesla.
V tomtéž období obzvláště prudce vzrostl rozvoj kapacit v tzv. "nových" zemích vyrábějících ocel a v zemích východního bloku.
Ve srovnání se skutečnou spotřebou oceli přebytek jmenovité kapacity v roce 1974 celosvětově činil 130 milionů tun a během deseti let se téměř ztrojnásobil (na 343 milionů tun).
3.18 Jelikož v té době bylo toto zhroucení poptávky pořád ještě považováno za jev čistě jen cyklický, byly kapacity i přes krizová opatření udržovány na stejné výši.
Tato opatření nedokázala zadržovat tlaky na straně nabídky, zabránit cenovým válkám na evropském trhu oceli ani zmírnit cenový propad.
Podniky s vysokými výrobními náklady a nízkými rezervami čekaly stále horší časy.
Tyto podniky volaly po státní podpoře a obvykle ji též od svého státu obdržely.
Tyto problémy, se kterými se střetávaly jednotlivé podniky, se stávaly problémy celého odvětví.
Systém dobrovolných omezení přijatých členy nově založeného evropského ocelářského obchodního sdružení "Eurofer" se nakonec zhroutil, když už se na jeho činnosti přestaly podílet všechny velké podniky.
Nucená tržní regulace (1980-1985)
3.19 Po zhroucení zmíněného dobrovolného systému byla Komise na podzim roku 1980 nucena vyhlásit jasný stav krize a zavést povinný systém výrobních kvót (nařízení o povinných kvótách) pro všechny výrobní závody v celém ES.
Od té doby Komise vždy stanovovala výrobní kvóty čtvrtletně.
Tento systém umožňoval sankce při nedodržení pravidel.
Navíc byly pro určité konkrétní výrobky stanoveny zvláštní minimální ceny.
Vedle toho byly ústředními body přijatého přístupu stabilizace cen a sociálně a regionálně únosná kapacitní omezení.
Výrobní kvóty a kvóty pro dodávky na společný trh byly určeny pro každého výrobce oceli v ES.
Též byly sjednány dohody o dobrovolných omezeních s 15 zeměmi, odkud se dováželo.
S ohledem na nízké ceny ocelářských výrobků na světových trzích bylo důležité zabránit ztrátám vývozu, což by za podmínek krizového systému vyžadovalo dodatečné subvence od ES.
Na počátku osmdesátých let spadalo pod systém kvót přibližně 70 % evropské výroby oceli.
3.20 Nicméně však politického cíle, kterým bylo postupné snižování kapacit, zpočátku nebylo dosaženo.
Naděje podniků, kterých se to týkalo, že se poptávka zase pozvedne a že dojde k odstranění konkurence, jakož i jejich naděje na státní pomoc a řízené dodávky, bránily snižování kapacit u těch nejméně konkurenceschopných podniků.
Snižování kapacit se prosazovalo jen postupně, když byly zavedeny druhé předpisy pro subvence, podle kterých mělo být podmínkou pro udělení pomoci uskutečnění restrukturalizačního programu.
Nařízení o povinných kvótách, které původně mělo být v platnosti jen do roku 1981, muselo být opakovaně prodlužováno, aby byla zajištěna hospodářská soutěž.
3.21 Komise si vybrala státní pomoc zakazovanou Smlouvou o ESUO jako prostředek pro vyvíjení tlaku, a rozhodla se legalizovat dosud nelegální praxi současným vydáním předpisů pro udělování subvencí, aby mohlo být realizováno neodvratné snížení kapacit; současně se však domáhala zavedení režimu udělování licencí, který svázala s požadavky na omezování kapacit.
Tato etapa ocelářské politiky trvala až do konce roku 1985.
Jako protiopatření vůči schválení státní pomoci a při zachování systému kvót byly zrušeny kapacity odpovídající objemu přibližně 44 milionů tun surové oceli a 32 milionů tun vývalků vyrobených válcováním za tepla.
Postupná liberalizace trhu (od roku 1985)
3.22 Jen za období od roku 1983 do roku 1985 byly ocelářským podnikům přiděleny státní příspěvky v celkové výši kolem 15 miliard €.
Namísto toho, aby uskutečnily harmonizaci pravidel hospodářské soutěže, rozhodující politické orgány příliš málo využily příležitosti k prosazení potřebného uzavírání kapacit ve finančně silných podnicích.
Výsledkem bylo, že tím zdržely přizpůsobování nadbytečných kapacit, které si trh již dlouho žádal.
3.23 V roce 1985, kdy bylo jasné, že zřejmá krize již přešla, konečně Evropská komise požadovala radikální přeorientování ocelářské tržní politiky ES.
Krátce po uvolnění státní pomoci v celkové výši 15 miliard € mělo v rámci kroků ke zvýšení pružnosti systému kvót a následné úplné liberalizaci trhu dojít k tržně řízenému snížení nadbytečných kapacit, přičemž bylo zřejmé, že toto nemůže být dosaženo bez intervenčních opatření vycházejících z Bruselu.
Při této náhlé změně směru však Komise ignorovala skutečnost, že miliardy již vydané v rámci pomoci až do konce roku 1985 budou přispívat ke zvyšování konkurenceschopnosti teprve v následujících letech.
Koncem roku 1986 drasticky omezila podíl výrobků podléhajících regulaci.
3.24 Přes omezení kapacit o zhruba 40 milionů tun a zrušení desítek tisíc pracovních míst byl trh v té době pořád ještě vystaven tlakům působeným nadbytečným výrobním potenciálem ve výši kolem 25 milionů tun.
3.25 Krátkodobé zvýšení poptávky po roce 1987 konečně podpořilo argument Komise, že ocelářství již nadále nelze považovat za odvětví nacházející se v krizi.
Regulační opatření jako produkční certifikáty a povinná registrace dodávek byla zrušena.
Tlaky vyvozované na vlády jednotlivých států a na Komisi se zvyšovaly, postupně byly vydány třetí (v roce 1985), čtvrté (1989) a páté (1992) předpisy o subvencích, které měly natrvalo stanovit strop pro subvence poskytované Společenstvím.
Do budoucna měla být pomoc uvolňována v členských státech EU [3] pouze na výzkum a vývoj, ochranu životního prostředí, na zvláštní případy uzavírání výrobních zařízení a na regionální investice. Téměř všechna tato pomoc byla poskytována z fondu ESUO, financovaného příspěvky uhelného a ocelářského průmyslu.
3.26 Po krátkém přechodném vzestupu v roce 1990 poptávka po oceli opět poklesla; též ceny oceli se snížily o zhruba 20 %.
V roce 1992 se znovu objevily hlasy volající po dalších zásazích Komise a postupně jich přibývalo.
Konkrétně se požadovaly čtvrtletní odhady výše výroby a nabídky jednotlivých výrobků, zjednodušení pro slučování podniků, ochrana před dovozy z východní Evropy a pomoc na restrukturalizaci.
Pro snížení nadbytečných kapacit se navrhovalo vytvořit kartel pro strukturální krizi, systém sdílení tohoto břemene mezi podniky a trvalé snížení kapacit o 20 % do konce roku 1996 spojené s uvolněním 50000 pracovníků.
3.27 Komise však námět na vytvoření kartelu pro strukturální krizi a nového systému výrobních kvót zamítla; v roce 1993 přeložila svůj vlastní návrh obsahující pouze nepřímá opatření.
Tato opatření měla zajistit předběžné financování ze strany Komise pro snižování kapacit, podporu slučování podniků a výrobní spolupráci, dočasnou ochranu trhu oceli proti dovozům z východní Evropy, zlepšení průhlednosti trhu zajištěním informací o výrobě a dodávkách do EU a pro doprovodná sociální opatření jakožto motivaci ke snižování kapacit.
Byl rozběhnut proces restrukturalizace, při které se výrobní kapacity snížily o dalších 19 milionů tun a přibližně 100000 pracovníků bylo z ocelářských podniků Společenství propuštěno.
Modelu předběžného financování, který již byl schválen Radou ministrů, nebylo použito.
3.28 V prosinci 1993 i přes pátý předpis o subvencích Rada ministrů EU jednomyslně schválila další státní pomoc ve výši téměř 7 miliard € různým evropským výrobcům oceli, a to na základě návrhu Komise a výměnou za snížení kapacit. Zároveň bylo zdůrazněno, že tato pomoc byla poskytnuta pouze jednorázově.
Stručně řečeno:
3.29 Smlouva o ESUO zavedla přísný zákaz poskytování pomoci svým článkem 4c.
Tento zákaz však jen v omezené míře odvrátil členské státy ES od poskytování podpory svým ocelářským podnikům, a to s plným souhlasem nejvyšších orgánů ES.
Peníze daňových poplatníků v celkové výši přesahující 70 miliard €, vyplacené až do doby, kdy skončila Smlouva o ESUO, zpozdily potřebné přizpůsobování proměnám v průmyslu, ale nakonec mu nemohly zabránit.
Evropská komise se rovněž i v devadesátých letech držela vyzkoušeného a osvědčeného základního přístupu ke schvalování státní pomoci výměnou za omezování kapacit, a to i při restrukturalizaci ocelářství zemí SVE v rámci jejich příprav na přistoupení.
3.30 V roce 1982 členské státy EU – obcházejíce tržní princip – dosáhly politické dohody, že se o potřebné snižování kapacit podělí rovným dílem. To bylo v rozporu s článkem 2 Smlouvy o ESUO, podle které se ocel má vyrábět tam, kde její výrobní náklady jsou nejpříznivější.
Namísto toho, aby podporovaly vyřazování nehospodárných podniků z působení na trhu a přitom tlumily tím vznikající sociální dopady, čímž by umožňovaly rychlé obnovování rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou, využily členské státy EU a Evropská komise nástrojů, které podle Smlouvy o ESUO měly být využívány v krizových situacích, což nebylo nutně ku prospěchu ocelářství jako celku.
Kvůli sociální, regionální a distribuční politice byly podporovány neziskové kapacity, zatímco docházelo ke ztrátám ziskových kapacit – obvykle v soukromém sektoru, spolu s pracovními místy, která ve skutečnosti měla být poměrně zabezpečená.
3.31 Nicméně nelze popřít, že ocelářství EU bylo konec konců svým způsobem schopno toto krizové období přežít.
Nakonec výrobci oceli uspěli a jejich konkurenceschopnost se v mezinárodním měřítku dostatečně pozdvihla.
Tento proces, který bylo možno dovršit pouze intenzívním dialogem obou zúčastněných stran tohoto odvětví, byl nesmírně nákladný, neboť počet propuštěných pracovníků přesáhl 550000, i když neúnosným sociálním dopadům se vcelku podařilo vyhnout.
Pomoc poskytovaná výzkumu a vývoji podporuje konkurenceschopnost
3.32 Mnohé z technických inovací, které proměnily evropské ocelářství, byly zavedeny nebo vyvinuty do mnohem větší hloubky v rámci výzkumného programu ESUO, samofinancovaného z příspěvků uhelného a ocelářského průmyslu.
Záměrem Smlouvy o ESUO bylo zpřístupnit výzkumné kapacity pro výzkum na úrovni Společenství, aby se podpořila konkurenceschopnost průmyslu jako celku a aby se lépe zabezpečila pracovní místa, která průmysl poskytuje.
3.33 První výzkumný program ESUO byl zahájen již v roce 1955.
Od té doby výzkumníci a technici stojící v popředí technologických inovací již svoji práci stále více směrovali na celoevropský přístup založený na spolupráci.
Pro ocelářství a spolu s ním pro celou evropskou společnost plynul prospěch z tohoto druhu spolupráce ve výzkumu, kde práce probíhají koordinovaně, pracuje se na společných projektech a výsledky jsou zpřístupňovány všem zúčastněným.
Průmyslové inovace tudíž rychle postupovaly vpřed díky neustálému zlepšování.
3.34 Výzkum v rámci ESUO též dokázal vytěžit významné výsledky na úseku ochrany životního prostředí, tak důležitém pro společnost.
Emise oxidu siřičitého se snížily o 70 % a emise úletů popílku o 60 %.
Produkce oxidu uhličitého se v porovnání s počátkem osmdesátých let snížila na polovinu.
Evropští výrobci oceli dnes na tunu vyrobené oceli spotřebovávají o 40 % méně energie než před dvaceti lety.
3.35 První rozpočet ESUO z roku 1955 přidělil na výzkum prováděný v rámci Společenství pouhých 7 milionů € ročně.
V devadesátých letech se v evropské patnáctce tento údaj vyšplhal na přibližně 50 milionů € ročně.
Výzkumný program ESUO ve svých projektech na úrovni Společenství podporoval ze 60 % výzkumnou činnost zaměřenou na zlepšování postupů, materiálů a prostředí.
Od roku 1983 se navíc přidělovalo 40 % prostředků pro výzkum na pilotní a výzkumné projekty.
3.36 Tímto způsobem jedno a každé Euro investované do výzkumu na úrovni ESUO nakonec přineslo v průměru 13 €.
V této situaci proto nepřekvapuje, že když Smlouva o ESUO vypršela, členské státy EU se jednomyslně dohodly využít zbývajících zdrojů získaných z příspěvků důlních a ocelářských podniků výhradně na pokračování výzkumu na poli těžebního na ocelářského průmyslu.
Záměrem přijaté orientace je využít úrokových výnosů zbývajících po ESUO, jejichž výše je přibližně 60 milionů €, výhradně na uhelný a ocelářský výzkum, zejména na těchto úsecích ocelářství:
- nový a pokračující vývoj způsobů výroby a zpracování,
- vývoj a využití materiálů,
- zlepšené využívání zdrojů,
- ochrana životního prostředí a
- ochrana zdraví a bezpečnost při práci.
Zajištění konkurenceschopnosti ocelářství na počátku 21. století
3.37 Ocelářství je v kontextu rozšíření EU je dobře vybaveno, aby se dobře uplatnilo v celosvětové konkurenci.
Během posledních několika let evropské ocelářství svoje postavení posílilo nejen technicky a ekonomicky, nýbrž i pokud jde o ekologii.
Některé předtím státní podniky cíleně využily finančních podpor, kterých se jim dostalo, a přizpůsobováním technologie a vřazením svých struktur do napřímenějšího a plynulejšího proudu postoupily do vůdčích pozic na globálním trhu.
3.38 Ocelářství se podařilo dosáhnout sladění s požadavky globalizace a trvale udržitelného rozvoje.
Je zřejmé, že evropské ocelářství si z krizí na trhu oceli z let sedmdesátých, osmdesátých a devadesátých vzalo poučení.
Ocelářství je nyní natolik konkurenceschopné, že i v dobách pro ekonomiku nepříznivých je v zásadě schopno zůstat ziskovým odvětvím.
3.39 Vysoká poptávka po oceli na jednotném trhu EU podtrhuje velké úsilí ocelářů EU, kteří usilují o efektivnost nákladů a současně zlepšují jakost svých výrobků a uzavírají těsné svazky se zákazníky.
Prostřednictvím slučování a přebírání podniků i zvyšováním efektivnosti a snižováním nákladů producenti ocel v EU položili základy konkurenceschopného ocelářství 21. století.
Pojmy "pomoc na záchranu podniků a na restrukturalizaci" z ocelářského slovníku vymizely.
Svou jasnou obhajobou ve prospěch zachování přísných pravidel o státní pomoci dokonce i po vypršení Smlouvy o ESUO ocelářské podniky v EU zdůraznily své přání, aby údobí spoléhání na subvence a narušování hospodářské soutěže bylo považována za definitivně skončené.
3.40 Procesy konsolidace a proměn průmyslu však dosud v žádném případě neskončily.
Některé podniky již vyhledávají možnosti transkontinentálních fúzí.
Vzestup Číny do polohy průmyslové mocnosti má v současné době značný dopad na konkurenceschopnost podniků.
Rychle narůstající poptávka po oceli v Číně situaci v poptávce na mezinárodních zbožových trzích zhoršuje.
Čínské dovozy komodit jako železné rudy a kovového šrotu vyvolávají jejich nedostatek na světových trzích a vedou k výbušnému nárůstu cen surovin a dopravy.
3.41 Tempo strukturálních přeměn v ocelářství nových členských států EU se nyní rovněž stupňuje.
Náročné úkoly, které před těmito státy stojí na úseku restrukturalizace ocelářství, jsou více méně srovnatelné se situací, kterou západní Evropa prošla před 25 lety, i když od té doby došlo k mnohem větší globalizaci trhů.
Za této situace je nesmírně důležité, aby partneři ve východní a střední Evropě mohli rovněž těžit ze zkušeností západní Evropy s restrukturalizací ocelářství a s úlohou sociálního dialogu v jejím průběhu.
3.42 Protihodnotou za obdržení zvláštní pomoci (v době prodloužení výjimky) se od zemí SVE podle Evropských dohod z počátku 90. let požadovalo, aby uskutečnily účinná restrukturalizační opatření, výrazně omezily nadbytečnou kapacity a prokázaly zvýšení ekonomické životaschopnosti podniků obdrževších podporu.
Aby byla zajištěna volná hospodářská soutěž za stejných podmínek pro všechny aktéry na trhu oceli v EU i po rozšíření EU, jsou nové členské státy povinny podle smluv o přistoupení dodržovat stávající ustanovení EU (např. směrnice a rámcové směrnice na úsecích hospodářské soutěže a státní pomoci, zdanění, životního prostředí, sociální politiky atd.).
Evropská komise musí situaci přísně sledovat, aby se zajistilo, že státní pomoc poskytovaná vládami jednotlivých států SVE bude v souladu s dohodnutým rigorózním režimem EU pro poskytování státní pomoci a též aby se zajistilo, že při uvážení současného stavu poptávky budou neefektivní výrobní kapacity snižovány podle plánu.
4. Může být současný režim EU pro poskytování státní pomoci ocelářství vzorem pro dohody o mezinárodní pomoci?
4.1 Důsledky, jaké měla obtížná situace na světovém trhu oceli pro Spojené státy, vedly v březnu roku 2002 vládu USA k zavedení dočasných dovozních cel podle článku 201 zákona USA o zahraničním obchodu s cílem ochránit tuzemský trh oceli, což bylo v rozporu s ustanoveními Světové organizace pro obchod (WTO).
Za situace, kdy mezinárodní obchod ocelí byl velice proměnlivý a která se vytvořila tím, že na celém světě fungovaly neefektivní, nadbytečné výrobní kapacity, Buschova administrativa rovněž oznámila, že je připravena podpořit mezinárodní jednání o rušení neefektivních výrobních kapacit a celosvětové omezování státní pomoci ocelářství.
4.2 Členské státy EU a Evropská komise vyjádřily podporu veškerému úsilí o zavádění větší disciplíny při poskytování pomoci ocelářství kdekoliv ve světě.
Zahájení jednání mnoha států pod záštitou OECD v Paříži v prosinci 2002 poskytlo Evropské unii příležitost navrhnout, že by její vyzkoušený a osvědčený režim pro poskytování pomoci ocelářství mohl posloužit jako základ mezinárodní Dohody o subvencích pro ocelářství (angl. zkratka SSA, Steel Subsidy Agreement).
4.3 Evropský hospodářský a sociální výbor tuto akci Evropské komise podporuje i přesto, že – jak se zdá – má ocelářství zemí EU značné pochybnosti o tom, jak dalece jiné státy a regiony myslí vážně své záměry omezit subvence ocelářství a tudíž připojit své podpisy pod účinně fungující Dohodu o subvencích pro ocelářství, jejíž ustanovení by zahrnovala oznamovací povinnosti a sankce.
Výbor též lituje, že o otázkách pomoci a kapacit se nejedná současně s jednáními o problémech nástrojů působících jako překážky zahraničního obchodu, jichž je často využíváno bezdůvodně, což vede k narušování hospodářské soutěže.
4.4 Výrobci oceli v EU jsou dále než zástupci většiny států OECD, pokud jde o otázku rozsahu působnosti této případné Dohody o subvencích pro ocelářství (SSA).
Na jednáních OECD jsou výrobci oceli z EU jednotni v tom, že požadují, aby veškerá státní pomoc, která napomáhá zvyšování kapacity nebo udržování neekonomických kapacit v provozu, byla podle Dohody o subvencích pro ocelářství zakázána.
Tento požadavek se tudíž vztahuje nejen na specifické druhy pomoci poskytované vybraným výrobcům oceli, nýbrž i na nespecifickou nebo druhově neurčenou, globální pomoc.
4.5 Evropský hospodářský a sociální výbor sdílí názor výrobců oceli zemí EU, že státní pomoc by měla být povolována pouze tam, kde nemá škodlivý vliv na rozvoj výrobních kapacit, hospodářskou soutěž za rovných podmínek a toky zboží v mezinárodním obchodě.
Za těchto okolností se Výbor zasazuje za povolení následujících výjimek při jednáních OECD:
- Pomoc pro definitivní uzavírání kapacit.
Sem patří pomoc na demontáž zařízení, sanaci pozemků a zmírnění sociálních odpadů uzavírání podniků.
- Omezená a přísně vymezená pomoc výzkumu a vývoji a pomoc na ochranu životního prostředí včetně zavádění rabatů na zdanění energie a ekologickou daň.
Pokud jde o zdanění na ochranu životního prostředí, je třeba jasně říci, že státní pomoc nemá být povolována na opatření k zajištění splnění povinných ekologických norem; ostatně ocelářství EU takovouto pomoc ani nepotřebuje.
Omezenou pomoc je však možno poskytnout na dobrovolné investice, aby podniky motivovala k tomu, aby ve své podnikatelské činnosti šly dále než požaduje dodržení minimálních ekologických standardů EU.
4.6 Ve spojitosti s dohodou o subvencích by též mělo být uznáno, že přinejmenším alespoň některé rozvojové ekonomiky již mají plně konkurenceschopné ocelářství.
Výrobci oceli v rozvojových nebo nově se uplatňujících zemích těží z relativních výhod daných nízkými náklady na pracovní síly, přístupem k surovinám, nižšími standardy ochrany životního prostředí a ochranářskými dovozními cly.
Proto si lze státní pomoc pro ocelářské podniky fungující v těchto ekonomikách představit pouze za podmínky, že příslušná státní pomoc:
- bude udělována jednotlivě případ od případu v závislosti na postavení daného podniku a dané země; využití poskytnutých prostředků se musí sledovat, přičemž je třeba mít na paměti relevantní cíle;
- bude podléhat přísným časovým termínům;
- bude poskytnuta v kontextu schváleného plánu restrukturalizace, který zajistí dlouhodobou ekonomickou životaschopnost dotyčných podniků;
- povede za normálních okolností ke snížení výrobní kapacity a nepovede za žádných okolností ke zvýšení kapacity.
5. Závěry
5.1 Zkušenosti z minulosti s restrukturalizací evropského ocelářství ukazují, že státní pomoc poskytovaná podnikům je dvousečná zbraň: je užitečná jen pro určité podniky a vyúsťuje v chybná přidělování, neboť v provozu se tím ve střednědobém pohledu udržují nehospodárné výrobní kapacity.
Pokud je však součástí sjednaného programu restrukturalizace, může státní pomoc zmírnit tvrdé sociální dopady a tím podpořit přijatelnost a důsledky proměny průmyslu.
Osvědčilo se zvládání tohoto procesu prostřednictvím sociálního dialogu.
5.2 Vyvstává též otázka, zda by se pro ty ohromné částky vydávané z prostředků daňových poplatníků nenašlo lepší použití, např. na odbornou přípravu nebo na výzkum.
5.3 Jiným problémem bylo to, že v letech, která byla pro ocelářství krizová, i když právní postavení státní pomoci (ve smyslu článku 4c Smlouvy o ESUO) se jevilo jako jasné (veškerá státní pomoc byla zakázána), různé předpisy o subvencích, různá rozhodnutí Rady ministrů a různé výroky soudů tento zastávaný kurs "změkčilo", takže se stal nepředvídatelným.
Producenti oceli pociťovali nedostatek jistoty pro plánování a postrádali jasná vodítka.
5.4 V kontextu přistoupení deseti či dvanácti nových členských států je jen ještě důležitější trvat na striktním dodržování jasných pravidel o poskytování státní pomoci ocelářství, přičemž je třeba jednat, dojde-li k jakémukoliv jejich porušení, jako tomu bylo v případě USS Košice.
5.5 Chyby, kterých se dopouštěla evropská patnáctka, se již nesmí opakovat.
5.6 Vyjednávání v OECD (nyní pozastavené) má cenu jedině tehdy, pokud povede k trvale udržitelnému zlepšení oproti současné situace, tj. pokud:
- nebudou poskytovány žádné nadměrné úlevy rozvojovým, nově se uplatňujícím a transformujícím se zemím jako je Čína,
- v rámci EU nebudou vydávány žádné zákazy potřebné regulace v oblasti výzkumu, vývoje a životního prostředí (např. nákladových stropů pro podniky stanovovaných s cílem zabránit narušování hospodářské soutěže při plnění požadavků ochrany životního prostředí), ani uzavírek neekonomických provozů a
- s odvoláním na tyto úlevy nebudou uplatňována žádná vyrovnávací cla na vývoz oceli.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru Specializované sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství" k tématu Zdravotní bezpečnost: kolektivní povinnost, nové právo Neověřený překlad
(2005/C 120/10)
Dne 28. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor dle článku 29, odstavec 2 svého vnitřního řádu rozhodl vypracovat stanovisko o "Zdravotní bezpečnosti: kolektivní povinnost, nové právo".
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", pověřena přípravnými pracemi v této věci, vypracovala dne 22. září 2004 své stanovisko (zpravodaj: p.
BEDOSSA).
Během svého 412. plenárního zasedání ve dnech 27. a 28. října 2004 (schůze 27. října) Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko 164 hlasy pro, 3 hlasy proti a 7 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Zdravotní bezpečnost evropských občanů, která tvoří jednu ze základních složek veřejného zdraví, pro ně zahrnuje, aby ze strany příslušných orgánů vznikl dokonalejší kolektivní závazek (i když se někdy jedná o bioterorismus) a aby na tomto základě naplňovaly své nové právo být průhledným způsobem informováni o rozhodnutích těchto orgánů.
1.2 Bezpečnost a systém zdravotní péče: dva pojmy, které obvykle spojujeme, zatímco pojem veřejného zdravotnictví ještě čelí sociologickým setrvačnostem a lékařským návykům, poznamenanými jednotlivými diagnostickými a terapeutickými výkony.
1.3 Ve chvíli, kdy otřesy prožívané v Evropě jasně ukazují, že zdravotní riziko opustilo pole výlučně zdravotnické, aby rozhodně vstoupilo do oblasti sociální a politické, se definice strategie zdravotní bezpečnosti stala odpovědností všech, zejména vedoucích politických představitelů, neboť občané nyní musí mít jistotu, že budou těmito zárukami disponovat.
1.4 Zdravotní bezpečnost nevychází z ničeho, obohacuje a doplňuje tradiční oblasti veřejného zdravotnictví, mimo jiné v oblasti epidemiologické se opírá o reflexi a kontrolní systémy vyvinuté v oblasti léčiv, a prosazuje se úměrně odhalování iatrogenních dopadů veškerých léčebných postupů.
1.5 Metoda zdravotní bezpečnosti se neliší od metody lékařské.
Postupuje po etapách, je to sled rozhodnutí založených na momentální pravděpodobnosti, která určují posouzení nákladů/procento užitku i podstoupené riziko.
Kvalita zdravotní bezpečnosti odráží kvalitu systému zdravotní péče.
1.6 Zdravotní bezpečnost se opírá o metodu lékařského typu a naléhavě rovněž vyžaduje nezbytnou metodiku zdravotní bezpečnosti, skutečný závazek veřejné správy.
Pole působnosti zdravotní bezpečnosti je pochopitelně mnohem širší, neboť je úměrné neustálým zdravotnickým inovacím.
1.7 Koncept zdravotní bezpečnosti se nutně vyvíjí, když se můžeme mimo jiné obávat například bioterorismu, není možno se spokojit se zkostnatělými návody: musí být nalezena rovnováha mezi snahou o nedostupnou absolutní bezpečnost a nedbalostí nebo positivní zdrženlivostí.
Rostoucí efektivita systému zdravotnictví vyvolává potřebu zdravotní bezpečnosti, nezapomínejme přitom na srovnání s nejchudšími zeměmi, pro něž je dnes jediným problémem získat především prvky, které tvoří systém zdravotní péče.
1.8 V Evropské unii, která je bohatší a které záleží na postupech rozloženého rizika, je etapou, kterou je třeba nyní realizovat, institucionální zakotvení zdravotní bezpečnosti.
Pro projednání rozhodnutí o zdravotní bezpečnosti a zejména pro jejich zveřejnění je třeba využít všechny dostupné prostředky, abychom občanům Evropské unie nabídli jiné alternativy než paniku a zatajování, a takto se Evropská unie stane zralou demokracií v oblasti veřejného zdraví.
2. Historický vývoj postupu Evropské unie
2.1 Před Maastrichtskou smlouvou ze 7. února 1992 o Evropské unii se komunitární legislativa zmiňovala o zdravotní politice jen okrajově.
Smlouva z 25. března 1957 ustavující Evropské společenství atomové energie (Euratom) obsahovala zvláštní ustanovení o zdravotní ochraně obyvatelstva před riziky ionizujících záření.
2.2 Naproti tomu v Římské smlouvě z 25. března 1957 se "ochrana zdraví" vyskytuje jen skrze článek 36 Smlouvy, který předpokládá:
2.2.1 "Články 30 až 34 nevylučují zákazy nebo omezení dovozu, vývozu nebo tranzitu odůvodněné veřejnou mravností, veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí a zvířat, ochranou rostlin, ochranou národního kulturního pokladu, jenž má uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Tyto zákazy nebo omezení však nesmějí sloužit jako prostředky svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu mezi členskými státy".
2.3 Zavedení článku 118A v Jednotném evropském aktu v roce 1986 rozšířilo pravomoci institucí společenství tím, že umožňuje Evropské komisi předkládat návrhy v oblasti zdravotnictví, s odkazem na "vysokou úroveň ochrany".
2.4 Další nepřímý odkaz na ochranu zdraví může být nalezen v článku 130R, doplněném Jednotným evropským aktem, který uvádí, že činnost Společenství v oblasti životního prostředí má zejména za cíl "přispívat ochraně zdraví osob".
2.5 Smlouva o Evropské unii hluboce změnila výhledy evropské integrace v oblasti zdravotnictví, protože zavádí hlavu X s názvem "Veřejné zdraví", dle něhož "Společenství přispívá k zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví".
Bod 4 tohoto článku 129 předpokládá, že Rada může schválit ve smyslu naplnění svých záměrů, buď aktivity směřující k povzbuzení, předpokládané v článku 189B, nebo doporučení.
2.6 Stejně se pojem ochrany zdraví objevuje prostřednictvím dalších článků Smlouvy o Evropské unii, neboť článek 129A, věnovaný ochraně spotřebitelů, zmiňuje také ochranu zdraví a bezpečnost spotřebitelů.
2.7 Přesný právní rámec umožní evropským institucím rozvinout své aktivity v oblasti veřejného zdraví, tento rámec by byl zdokonalen v článku 179 návrhu Evropské ústavní smlouvy:
1. "Při vymezení a provádění všech politik a činností Unie je zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví".
2. "Činnost Unie doplňuje politiku členských států a je zaměřena na zlepšování veřejného zdraví a na předcházení lidských nemocí a zdravotních poruch a na odstraňování příčin ohrožení tělesného a duševního zdraví.
Tato činnost zahrnuje rovněž boj proti nejzávažnějším chorobám podporou výzkumu jejich příčin, přenosu a způsobů jejich předcházení, jakož i zdravotnické informace a zdravotní výchovu…"
2.8 Nově vytvořené instituce (Evropská agentura pro kontrolu léčebných přípravků…) mohou mít o to větší dopad díky tomu, že evropské instituce jsou zapojeny do politiky prohloubené spolupráce s třetími zeměmi a velkými mezinárodními organizacemi – zejména jde o spolupráci se Světovou zdravotnickou organizací, s Radou Evropy, s Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, v oblasti radiologické ochrany s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii a pro toxikománii s Úřadem OSN pro kontrolu narkotik a prevenci kriminality - a tato spolupráce musí pokračovat a být prohloubena.
3. Zásady zdravotní bezpečnosti
3.1 Zdravotní rozhodnutí
3.1.1 Lékařské rozhodnutí zapadá do světa charakterizovaného nejistotou: panují nejistoty ve znalosti patologií, účinků jednotlivých druhů léčby a jejich příslušných rizik; nedokonalost zdravotních informací o pacientovi, volby doplňujících vyšetření, zdravotnického vybavení, nepřesnost zdravotního pohovoru ovládaného emocemi nebo obavami, i klinického vyšetření, které je z podstaty věci přibližné.
3.1.2 Lékařský výkon je často výsledkem řetězce probabilistických rozhodnutí, přijímaných ve stavu nejistoty: čím větší počet voleb či rozhodnutí vyžaduje určitá diagnóza nebo terapie, o to větší je riziko nebo dokonce pravděpodobnost spáchání omylu, aniž by navíc tento omyl byl nutně proviněním.
3.1.3 V každém lékařském rozhodnutí nebo výkonu je díl nepostižitelnosti, v současném stavu vědeckého poznání nezvládnutelná náhoda, to nevyhnutelné statistické riziko, které je vlastní podstatě lékařské vědy.
3.1.4 U zdroje zdravotního ohrožení nacházíme lidské příčiny: chybu nebo nezaviněný omyl lékaře, a příčiny faktické: známá, ale statisticky nevyhnutelná rizika vzhledem ke stavu vědeckého poznání i vždy možná rizika, která jsou dosud neznámá.
3.1.5 Není možné hovořit o zdravotní bezpečnosti bez připomenutí základních charakteristik lékařského rozhodování.
Pokud jde o zdraví nebo o život, je často obtížné žádat jen to, co je možné.
Přesto není lékařské činnosti bez rizika, protože není života bez rizika.
3.2 Poměr užitky/rizika
3.2.1 Platí o každém zdravotním rozhodnutí jako o každém lékařském rozhodnutí, a zdržení se rozhodnutí je rozhodnutím stejné povahy jako výkon, zdržení se činnosti může být proviněním.
3.2.2 Jde o zvážení terapeutického rizika a rizika spontánního vývoje.
Neracionální odmítnutí rizika v oblasti zdraví je svou povahou stejnou neodpovědností jako jeho zanedbání.
3.2.3 Kultura užitků a rizik je velmi vzdálená oblastem zájmu evropské společnosti, které se podařilo značně redukovat přírodní rizika.
3.2.4 Pro posouzení zdravotní bezpečnosti výkonu nebo výrobku je třeba jej situovat na škálu rizikovosti umožňující posoudit minimální riziko, a nikoli riziko nulové.
Je třeba v této rovnováze užitků a rizik dodržet pět kriterií:
- stupeň
- reálnost
- frekvence
- trvání
- nutnost.
3.2.5 Veřejným úřadům, které jsou vystaveny souběžným nebo protichůdným tlakům veřejného mínění a dodavatelů zdravotní péče, náleží zvolit v nejistotě mezi nejpesimističtějším hypotetickým modelem v oblasti veřejného zdraví, který bude nejkonzervativnější, a vybrat nejvěrohodnější odhad.
3.2.6 Navíc musí být někdy zdravotní rozhodnutí přijato v krizové situaci.
Úřady v takové situaci současně čelí kumulaci potíží, dysfunkcím některých systémů a vyjádření hlubokých rozporů o rozhodnutích, která je třeba učinit.
3.2.7 Abychom v naléhavé situaci nepodléhali improvizaci, je třeba moci se spolehnout na předem definovaný a zaběhnutý proces hodnocení, kontroly a zásahů, z čehož vyplývá potřeba vyhodnocení minulých krizí a metodiky zdravotní bezpečnosti.
3.2.8 Ať jsou vědecké a lékařské záruky jakékoli, posouzení poměru užitků a rizik často zahrnuje "in fine" podíl vlastního niterného přesvědčení.
4. Lékařské faktory zdravotní bezpečnosti
Pro její stanovení má zásadní význam pět faktorů.
4.1 Zdravotní sledování
4.1.1 Jako je epidemiologický dohled zásadní složkou ochrany veřejného zdraví, specifické zdravotní sledování musí být zajištěno prostřednictvím Evropského střediska, které má zajistit zdravotní bezpečnosti (viz bod 6.3).
4.1.2 Úkolem tohoto sledování je zjistit lékařské mimořádné události a iatrogenní patologie, definovat neplánované nebo nežádoucí účinky související s použitím léčebných standardů, provádění kontrol a analýza závěrů, vyhodnocování účinnosti systémů zdravotní péče, to jsou zásadní funkce pro zdravotní bezpečnost, které spadají do tohoto sledování.
4.1.3 Tato funkce sledování zaznamenává i mezinárodní rozvoj, neboť mechanismy výměny informací a vzájemného varování byly vytvořeny pod zaštítěním SZO a Evropské unie.
4.1.4 Mnohostranné dohody upravují spolupráci na všech úrovních, ve všech oborech, na všech kontinentech.
To umožňuje přijímat bez prodlení zdravotní opatření, která jsou schopna optimálně zaručit zdravotní bezpečnost.
4.2 Volba terapeutických strategií
4.2.1 Kvalita a bezpečnost volby terapeutické strategie přednostně závisejí na stupni vědeckého poznání, a tudíž na jeho znalosti lékařem.
- Prvotním faktorem zdokonalování vlastních vědomostí je samozřejmě lékařský a farmaceutický výzkum, a pokroky v terapii nebo diagnostice, které z něj vyplývají.
- Základní lékařské studium je druhým klíčovým faktorem zdravotní bezpečnosti v oblasti volby strategií, lékařské studium přizpůsobené vědeckému rozvoji i organizaci zdravotnického systému.
- Třetí složka, další vzdělávání lékařů: vstřebávání posledních vědeckých informací je jako ve všech rizikových a vysoce technických oborech jedním z určujících faktorů bezpečnosti.
- Zdravotní evaluace jako poslední článek spolupůsobící na bezpečnost terapeutických rozhodnutí se stala pojítkem mezi výzkumem, vzděláváním a každodenní praxí zdravotnických pracovníků.
- Zdravotní hodnocení může být definováno jako soubor postupů kontroly kvality systému zdravotní péče.
- Hodnocení technik a diagnostických a terapeutických strategií spočívá v zajištění hodnocení nástrojů daných k dispozici zdravotním pracovníkům, lékařského technického vybavení, diagnostických metod, léčiv, souboru postupů a služeb.
- SZO definuje toto hodnocení kvality a následně kvality této péče následovně:
"Umožnit, aby každému pacientovi byl zaručen takový rozsah diagnostických a terapeutických výkonů, který mu zajistí optimální výsledek ze zdravotního hlediska, v souladu s dosaženým stupněm vědeckého poznání, za nejnižší náklady při stejném výsledku, s co nejmenším iatrogenním rizikem, a k jeho největší spokojenosti, co se týče postupů, výsledků a lidských kontaktů uvnitř systému péče."
- Hodnocení musí konečně definovat referenční rámec, tj. vypracovávat doporučení opírající se o více či méně široký konsenzus v rámci Lékařské komory nebo Kolegia vědeckých společností nebo svazů, označený jako "Konsenzuální konference", které by vyústily v pokyny.
4.3 Výkon péče a lékařských výkonů
4.3.1 Dodržování povinností je kontrolováno všemi úřady, přičemž hojná a ustálená judikatura upřesňuje povinnost vynaložení prostředků u zdravotnických pracovníků i pojem svědomité, pozorné a současnému stavu vědeckého poznání odpovídající zdravotní péče.
4.3.2 Je zřejmé, že provádění lékařských výkonů spadá do režimů zdravotní bezpečnosti, které jsou velmi proměnlivé v závislosti na výkonech a na existenci "přirozených" rizik.
4.3.3 Srovnání obtíží vlastních samotnému provádění výkonů, tj. rizika zčásti statisticky nevyhnutelná, i když jsou marginální, umožňuje jako jediné vytvoření podmínek zdravotní bezpečnosti, které je třeba dodržovat.
Zde jde o určitý druh poměru užitků a rizik, který umožňuje stanovit normální úroveň přijatelné a očekávané zdravotní bezpečnosti.
4.4 Organizace a fungování struktur zdravotní péče
- Kvalita organizace a fungování systému zdravotní péče do značné míry podmiňují zdravotní bezpečnost.
- Zdravotní bezpečnost vyžaduje povinnost vyhrazení prostředků pro všechna veřejná nebo soukromá zdravotní zařízení, prostředků předpokládaných předpisy a podléhajících zvláštním povolením.
Zdravotnický systém musí být schopen reagovat na potřeby populace a zajišťovat převzetí do zdravotní péče v optimálních podmínkách bezpečnosti.
4.5 Využití zdravotnických statků
4.5.1 Zdravotnické produkty a statky využívané pro předcházení, diagnostiku nebo léčbu podléhají přísným právním režimům, tzv. "tématickým předpisům":
- léčiva
- lékařská zařízení využívaná v medicíně
- produkty lidského původu
- laboratorní reagencia
- právní základna pro produkty a součásti lidského těla využívaná k terapeutickým účelům.
4.5.2 Pravidla zdravotní bezpečnosti, aplikovatelná na tyto produkty a statky, tvoří skutečný bezpečnostní řetězec.
5. Návrhy – doporučení EHSV
5.1 Správní faktory zdravotní bezpečnosti .
5.1.1 Veřejné zdravotnictví v zemích Evropské unie zatím nevzalo v úvahu zásady zdravotní bezpečnosti.
5.1.2 Zdravotní bezpečnost není ani výsledkem rovnice, ani aplikací návodů, ale opírá se o ducha obezřetnosti a kontradikce.
5.1.3 Zdravotní bezpečnost vyžaduje přeshraniční informovanost a strukturování kontaktů.
Je třeba se vyvarovat iluze o Maginotově linii, kterou by lehce obešla příští epidemie.
Zdravotní rizika jsou proměnlivá, mimořádně různorodá, obvykle neočekávaná.
Chování v konfrontaci s chorobou se mění, viry mutují, původci infekcí se regenerují nebo ukrývají.
5.2 Jasně uznané pravomoci
5.2.1 Při neexistenci právních nástrojů pro ochranu veřejného zdraví je občas zvykem v některých zemích Evropské unie využívat nepřímé nebo nejisté cesty, zejména zneužíváním právních předpisů zdravotního pojištění, protože takto se směšují v jedné diskusi zdravotní a ekonomické zřetele: je-li oprávněné posuzovat náklady na zdravotnictví a dospět k nejracionálnějšímu využívání omezených disponibilních zdrojů, které pro ně jsou vyčleněny, je naproti tomu nebezpečné směšovat obě oblasti.
5.2.2 Jednou věcí je posouzení účinnosti, kvality a neškodnosti produktu nebo terapie, jinou je rozhodnutí o jeho proplacení zdravotním pojištěním.
Obtíže při rozhodování v oblasti veřejného zdravotnictví jsou umocněné konkurencí mezí různými institucemi.
5.2.3 Definovat pravomoci znamená definovat odpovědnosti a na tomto základě definovat kdo vykonává státní moc ve zdravotnictví a kdo nese její morální, správní a/nebo soudní tíhu.
Tato odpovědnost může být beze zbytku naplněna jen tehdy, pokud zákony svými mezerami nebo nejednoznačností nepodporují spory a zásahy, které mohou nezbytná rozhodnutí zbavit své podstaty.
5.3 Uznávaná zdravotní správa
5.3.1 Na evropské úrovni je zdravotní správa v oblasti veřejného zdravotnictví nedostatečná a její právní rámec velmi slabý.
Schází ji také kvůli slabým prostředkům lékařská legitimita.
To vše se musí zlepšit.
5.3.2 Veřejné působení je účinné jen tehdy, pokud disponuje skutečnou legitimitou, a správa zdravotnictví může plně vykonávat své poslání v oblasti zdravotní bezpečnosti jen pokud je nadána touto dvojí legitimitou: je-li uznána příslušnými orgány v každé ze zemí Evropské unie, a samozřejmě veřejným míněním, tj. spotřebiteli.
5.3.3 Vědecká a lékařsko-odborná důvěryhodnost předpokládají prostředky, nábor odborných pracovníků vysoké úrovně, ale také spolupráci veškerých evropských a národních institucí.
5.3.4 Je definováno pět základních funkcí: doporučovat, hlídat, kontrolovat, odborně posuzovat a vyhodnocovat.
5.3.5 Vytvoření evropské sítě veřejného zdraví svědčí o vůli všech evropských veřejných správ po spojení aktérů veřejného zdravotnictví a poskytnutí nové soudržnosti a efektivity nástrojům zdravotní bdělosti v každé ze zemí Evropské unie.
5.4 Nezbytnost externích odborných kapacit mimo státní správu
5.4.1 I když je odborná a vědecká úroveň služeb zdravotní bezpečnosti sebelepší, zásada tradičního a uznávaného kontradiktorního zkoumání musí být nezbytně vztahována na výkon úkolů zdravotního bezpečnosti.
5.4.2 Využití nezávislých odborníků odpovídá snaze poskytnout evropským úřadům nejvýznamnější a nejodbornější kapacity, a to umožňuje díky dialogu upřesnit a doplnit informace předcházející rozhodnutí.
5.4.3 V nejcitlivějších nebo nejšpičkovějších oblastech se dokonce zdá nezbytné rozšířit externí odbornost na cizí celosvětově uznávané osobnosti.
Tato mezinárodní otevřenost může umožnit dospět ke konsenzu nezbytnému ve všech příslušných zemích a zamezit takto v posunech v čase, které by byly škodlivé pro všechny (nemocné i zúčastněné aktéry všeho druhu).
5.4.4 Může překonat zvláštnosti závislé na kulturních zvyklostech v poskytování zdravotní péče a na podmínkách odborné přípravy lékařů v jednotlivých zemích.
5.5 Oddělení funkce znalecké, rozhodovací a správní
5.5.1 Pravomoc zdravotní policie, která je ve skutečnosti pravomocí rozhodovací (povolit nebo ne, zakázat nebo ne), nemůže být legitimně vykonávána, pokud nebere v úvahu veškeré aspekty příslušného problému veřejného zdraví.
5.5.2 Jde stále o posouzení poměru užitků a rizik.
Toto posouzení nemůže být výlučně vědecké, nemůže být vynucováno správním orgánem nebo zúčastněným aktérem, který má hmotný nebo intelektuální zájem na jeho šíření.
5.5.3 V návaznosti na toto ujasnění úlohy znalecké a rozhodovací je zajištění průhlednosti vazeb mezi znalci a správními orgány.
Musí být potvrzena a dodržována přísná etika odborného posouzení.
Tato samozřejmost není vždy evidentní, zejména když je řešený problém velmi odborně náročný, expertů je tudíž málo a často mají vytvořené vazby s dotyčnými institucemi a podniky.
5.5.4 Transparentnost, která má charakterizovat rozhodování v oblasti zdravotní bezpečnosti, vyžaduje prohlášení ze strany každého znalce pro zdravotní orgány o případných vazbách na instituce, podniky nebo osoby dotčené odbornými posudky.
5.5.5 Evropské společenství začalo definovat tyto metody: všeobecné rozšíření transparentních postupů, po kterých volají samotní odborníci, umožňuje optimálně zaručovat objektivnost posudků.
5.6 Průhlednost rozhodovacích procesů
5.6.1 O nových zdravotních nebezpečích platí jako o inovaci jako takové, že narušují a zpochybňují jistoty a zvyklosti.
5.6.2 Intelektuální postoj musí být stejný, je třeba "naslouchat tichu".
5.6.3 Ať je kvalita realizovaného systému bdělosti sebelepší, nesmí být opomenuta možnost kolektivního zaslepení.
5.6.4 Veřejná rozprava je nutností.
Nemocní, lékaři mimo okruh expertů musí mít možnost prosadit svůj názor, klást otázky, které je trápí, bít na poplach.
5.6.5 Toto vyjádření je třeba organizovat, aby nedocházelo ke zbytečnému znepokojení.
5.6.6 Tato "zdravotní pluralita", nezbytná pro zvýšení pravděpodobnosti zamezení novým tragediím, předpokládá vývoj rozhodovacích postupů směrem k vyšší průhlednosti.
S výhradou ochrany lékařského nebo průmyslového tajemství výsledky odborných posudků i důvody zdravotních rozhodnutí musí být zveřejněny.
5.7 Etika komunikace v oblasti zdravotní bezpečnosti
5.7.1 Přes svou popularizaci představuje komunikace v oblasti veřejného zdravotnictví zásadní zvláštnosti, které jsou ještě umocněny v oblasti zdravotní bezpečnosti.
5.7.2 Komunikovat o těchto tématech často znamená komunikovat o nemoci nebo o smrti.
Průhlednost a uměřenost musí mít přednost při organizaci této citlivé funkce zdravotnictví.
5.7.3 Průhlednost je nezbytná pro zaručení důvěry a zamezení obavám, které vyvolává odhalená informace, jejíž senzačnost souvisí s dojmem utajení, který ji obklopoval.
5.7.4 Je povinností pro zdravotní úřady a instituce, stejně jako je pro lékaře povinností informovat pacienta.
"Povinná pravda" je nezbytností v oblasti ohrožení zdraví všech.
5.7.5 Tato morální povinnost je však doprovázená povinností uměřenosti.
Informace jsou často poskytovány v naléhavé situaci a musí být srozumitelné a vědecké musí se vyvarovat zmatenosti, senzačnosti a poplašnosti.
Předpokládá společná pravidla práce pro média, zdravotnické pracovníky, pacientské organizace a veřejnou správu.
Alternativa se neomezuje na poplašné zprávy nebo utajování.
5.8 Běžná komunikace
5.8.1 V oblasti zdraví je informace vždy způsobilá být pacienty vnímána zvláště zostřeně.
5.8.2 Existuje rozdíl v povaze informace mezi informacemi pro lékaře a informacemi určenými pro širokou veřejnost.
5.8.3 První typ využívá vědeckých předpokladů populace, na níž se obrací.
Má své vlastní prostředky šíření: kurzy, konference, kongresy, profesní organizace a oborová sdružení.
5.8.4 Komunikace určená široké veřejnosti nemůže sama bez rizika omylu nebo paniky předpokládat nezbytné lékařské znalosti pro posouzení dosahu šířené informace.
Musí nalézt rovnováhu mezi nutností informace o nových nebo tradičních terapiích na straně jedné a na straně druhé riziky souvisejícími se špatnou interpretací těchto informací.
5.8.5 Poskytnutá informace může vyvolat zbytečnou nebo přehnanou paniku u populace nebo naopak zrod neopodstatněných terapeutických nadějí.
Přispívá ke zdravotní osvětě populace, která přímo přispívá k účinnosti politiky ve prospěch hygieny, prevence rizik a včasného zajištění péče zdravotnickým systémem.
5.9 Krizová komunikace
5.9.1 V případě zdravotního ohrožení nebo vážných rizik pro veřejné zdraví čelí komunikace trojí nutnosti:
- V prvé řadě je třeba přísně informace dávkovat úměrně zdravotnímu riziku.
- Druhý zřetel souvisí se skutečností, že informace není určena jen k rozšíření znalostí veřejnosti, ale má také vyvolat změny chování.
Informace musí tudíž dosáhnout svého cíle, tj. zabránit nebo omezit rozsah nehody bez zbytečného znepokojení na straně jedné a na druhé se zajištěním práva občanů vědět, co se děje, a morální povinnosti tisku zamezit panikářské, senzacechtivé komunikaci.
- Konečně třetí, rozhodující informace musí být poskytována s přihlédnutím k populaci, kterou má oslovit, i k pořadí, kdy mají být jednotlivé populace osloveny.
5.9.2 Úloha tisku zůstává ve všech případech rozhodující pro úspěšnost krizové komunikace.
Média musí někdy souhlasit s tím, že nebudou šířit informace v široké veřejnosti, dokud nebudou plně informováni zdravotničtí pracovníci.
I zde tedy vyvstává potřeba připravovat specializované novináře schopné chápat a správně komunikovat o zdravotní bezpečnosti.
5.9.3 Jde o obtížnou záležitost, protože například kvantifikace nežádoucích dopadů, jejich přisouzení, dopad médií na míru uvědomění, celkové hodnocení rizika představují náročné a složité analýzy, zatímco veřejnost očekává, že bude informována okamžitě prostým a citlivým jazykem.
6. Závěr
6.1 Při uvědomění si jednotlivých krizí, které otřásly světem v posledním dvacetiletí (exploze AIDS, katastrofa s infikovanou krví, krize veřejného zdraví vyvolaná nemocí SARS, legionella, bioterorismus s hrozbou antraxu), Evropský hospodářský a sociální výbor navrhuje pravidelné konání Evropských kongresů o veřejném zdraví na vysoké úrovni.
6.2 Tyto Konference mají za cíl projednat kolektivní opatření, která je třeba přijmout, poskytnout přesné informace o těchto krizích, přinést koordinované odpovědi, vyhodnotit hrozby vnějšího rizika, přispět k rychlé diagnóze a přinášet na ně adekvátní odpovědi.
6.3 Evropský hospodářský a sociální výbor prosazuje poskytnout již nyní budoucímu Evropskému středisku zdravotního sledováni ve Stockholmu široký a posílený mandát pro vytvoření přiměřených a trvalých vazeb v oblasti veřejného zdraví a nechat přijmout nezbytná opatření zeměmi Evropské unie při dodržení zásad subsidiarity.
6.4 Evropský hospodářský a sociální výbor soudí, že je privilegovaným prostorem pro senzibilizaci a uvedení do pohotovosti evropské občanské společnosti.
6.5 Evropský hospodářský a sociální výbor žádá, aby veřejné zdraví vyvolávalo aktivní postoj všech zúčastněných: globální pohled na krize veřejného zdraví musí umožňovat sdílení všech zkušeností v období globalizace zdravotních krizí.
6.6 Evropský hospodářský a sociální výbor soudí, že na evropské úrovni musí být podpořena široká politika informovanosti, což předpokládá specifickou přípravu všech zúčastněných i všech tiskových orgánů, které mají v této oblasti zvláštní odpovědnost.
6.7 Evropský hospodářský a sociální výbor připomíná, že jeho doporučení vzájemně souvisejí a vyžadují výraznou vůli zemí Evropské unie o jejich realizaci, t.j.:
- posílení administrativní kapacity s přeshraničními kontakty, a všeobecně uznávaná a přijímaná státní správa.
- právní nástroje a pravomoci pro jejich podporu.
- průhlednost rozhodovacích procesů a všemi sdílená posílená etika komunikace v oblasti zdravotní bezpečnosti.
- posílená spolupráce a vytváření celosvětové sítě mezi všemi orgány sledování a dohledu (Evropská unie, Světová zdravotnická organizace, Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, Rada Evropy, a velké národní organizace jako americká Center for Disease Control z Atlanty - …)
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Evropské pojistné smlouvě Nerevidovaný překlad
(2005/C 157/01)
Dne 17. července 2003 se Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s čl. 29, odst. 2 svého jednacího řádu, rozhodl, že vypracuje stanovisko k Evropské pojistné smlouvě
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", pověřená přípravou práce Výboru v této věci, vypracovala své stanovisko dne 10. listopadu 2004 (zpravodaj: M. J. PEGADO LIZ).
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (zasedání ze dne 15. prosince), Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 137 hlasy pro, 1 hlasem proti, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod: cíl podnětu a seznámení s důvody
1.1 Základní principy, kterými se řídí uzavírání a platnost pojistné smlouvy, se od jednoho členského státu Evropské unie k druhému liší podle jejich právních úprav, a to i přes společné základy a přes velmi podobnou strukturu.
1.2 Jelikož je pojistná smlouva základním prvkem fungování vnitřního trhu, protože přináší větší jistotu v obchodních vztazích mezi prodávajícími zboží a poskytovateli služeb a spotřebiteli, rozdíly v pravidlech, týkajících se hlavních aspektů pojistné smlouvy v národních právních řádech by mohly tvořit překážky k dosažení vnitřního trhu a bránit obchodování s tímto finančním nástrojem za hranicemi.
1.3 Cílem tohoto stanoviska z vlastní iniciativy je tudíž upozornit kompetentní orgány na národní úrovni i na úrovni Společenství k nutnosti a příhodnosti:
- vypracovat přehled otázek a problémů pro spotřebitele a pro dosažení a dobré fungování vnitřního trhu, vyplývajících ze současné rozdílnosti právních úprav, co se týče definování a ustanovení pojistné smlouvy;
- identifikovat společné zásady různých národních systémů, jimiž se řídí pojistné smlouvy a oblasti, jež mohou být předmětem harmonizace z hlediska odborného a právního;
- zamyslet se nad možným řešením a navrhnout vzory, formulace nebo nástroje, jež by měly být přijaty, aby byla dosažena co nejvhodnější úprava pojistné smlouvy na úrovni Společenství.
1.4 Od počátku přípravných prací na tomto stanovisku z vlastní niciativy bylo zásadně důležité moci počítat se spoluprací a s účastí členů skupiny pověřené "Předefinováním práva, jímž se řídí evropská pojistná smlouva", vedené a koordinované profesorem Fritzem REICHERTEM-FACILIDESEM z Univerzity v Innsbrucku a skládající se z význačných právníků a odborníků na pojistné právo z 15 evropských zemí.
1.4.1 Byli jsme proto velmi potěšeni okamžitou odpovědí profesora REICHERTA-FACILIDESE na naše pozvání, v níž napsal, že je ochoten přijmout účast na naší práci jako odborný poradce zpravodaje, a ihned připravil první příspěvek (position paper I).
1.4.2 Stalo se však, že během práce na tomto stanovisku profesor REICHERT-FACILIDES zcela nečekaně zemřel.
1.4.3 Zájem, s nímž se profesor REICHERT-FACILIDES během celého svého života věnoval intenzívní akademické práci na téma pojišťovnictví, a jeho projekt "Předefinování" bohatě odůvodňují odkaz na jeho práce v tomto stanovisku a rovněž zvláštní zmínku o naší vděčnosti za jeho neobyčejné zaujetí pro věc, čímž chceme vyjádřit svůj smutek nad touto ztrátou a vzdát upřímnou poctu jeho památce.
1.4.4 Tato příčina vysvětluje a odůvodňuje, proč níže uvádíme podstatnou část jeho "position paper I", který vypracoval jako úvod k práci, jež je základem tohoto stanoviska, a který je jedním z jeho posledních spisů
"1. Rozmanitost evropských zákonů o pojistné smlouvě představuje vážnou překážku k dokončení jednotného pojistného trhu.
Takový je od počátku postoj naší skupiny, k němuž se mimo jiné přihlásil i EHSV především ve svém stanovisku z vlastní iniciativy "Spotřebitelé na pojistném trhu" z 29. ledna 1998 (Úř. věst. C 95, 30.3.1998, s.
72; viz např. odst. 1.6 a 2.1.9 pododst.
2).
Zdá se, že se Komise mezitím k tomuto postoji připojila (viz sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě z 12. února 2003"Koherentnější evropské smluvní právo – akční plán", COM(2003)68 konečné znění, Úř. věst.
C 63, 15.3.2003, s. 1, dále jen"akční plán"; viz v tomto dokumentu například odstavce 27, 47, 48, 74).
2. Harmonizace zákonů, což zjevně platí i pro právo pojistných smluv, se musí provádět jedině na základě velmi seriózních studií srovnávacího práva.
Cílem naší skupiny je nalézt řešení "restatement".
Co znamená "restatement"?
Tento termín vychází z anglického "to restate", což znamená "vyjádřit znovu nebo přesvědčivě".
V právním oboru je "restatement" odborný termín užívaný ve Spojených státech.
Je dobře znám v odborných kruzích, popisuje souhrn pravidel pocházejích z pramenů různých, i když s podobnou podstatou, uvedených do systému a sjednocených s ohledem na dosažení "nejlepšího řešení".
Tuto práci provádí na soukromém základě, nikoliv legislativním, American Law Institute.
Základní podobnosti mezi různými prameny ve Spojených státech vyplývají ze základu Common Law, jenž je společný pro (různá) soukromá práva různých federálních států.
Stejně tak v evropském pojistném právu jsou podstatné podobnosti dány předmětem – pojištěním.
Tento předmět již svou povahou zakládá potřebu vytvořit podobná pravidla.
Hlavní linie vedoucí k "nejlepšímu řešení" práva pojistných smluv by mohly být následující.
V prvé řadě je nutné náležitě přihlížet k základní úloze každého zákona týkajícího se pojistných smluv, tedy poskytnout právní rámec k účinnému krytí rizika pojistitelem a následně zajistit dobré fungování pojišťovací činnosti.
V druhé řadě je zásadně důležité pečlivě vyvážit protichůdné zájmy stran.
Vzhledem k tomu je nutné patřičným způsobem přiznat váhu nedávné tendence poskytnout pojistníkovi relativně velkou ochranu.
3.
"Restatement", v pojetí naší skupiny, se zaměřuje na obligatorní pravidla (zvláště kvazi-obligatorní) ve prospěch pojištěnce.
Důvodem je to, že "živoucí právo" pojistných smluv se v zásadě nenachází ve sbírkách zákonů, ale v obvyklých smluvních podmínkách.
Aby byl tento stav skutečnosti zohledněn, je nutné vzít v úvahu nejen samotné skutečnosti, ale rovněž zachovat smluvní svobodu.
Vedle toho je základním úkolem zákonodárce tuto svobodu omezit, což je nutné z důvodů veřejně politických a na ochranu pojištěnce (nebo třetích osob, v jejichž prospěch je postka uzavřena).
Zvláštní pozornost se musí věnovat smluvním podmínkám, jež by mohly vést ke ztrátě pojistné ochrany.
Technický prostředek k dosažení těchto cílů je – ve všech evropských právních řádech – legislativní vytvoření (kvazi) obligatorních právních ustanovení pojistné smlouvy. Problémy, jež vyvstávají z hlediska jednotného trhu, jsou následně popsány v akčním plánu: "... členské státy stanovily svá vlastní pravidla týkající se práv a povinností, které mohou nebo nemohou být zahrnuta do pojistné smlouvy nebo do jiné smlouvy o finančních službách.
Pokud se tato pravidla liší, mohou ovlivnit produkty, které jsou navrhovány v přeshraničním kontextu". Aby byl totiž podpořen vznik vnitřního pojistného trhu, je nutné harmonizovat/sjednotit tato omezení smluvní svobody, jež existují v pojišťovnictví, což by vedlo k tomu, že by všechny (standardní) smlouvy zachovávající tato jednotná pravidla mohly být nabízeny v konkurenčním rámci ve všech evropských zemích, což by umožnilo vytvořit nerozdrobený trh.
A to je právě cílem našeho projektu.
4. Samotné složení naší skupiny přihlíží k rozměru srovnávacího práva, jež je pro naši práci nezbytné (jak je uvedeno výše v bodě 2). Prací se tak účastní experti na pojistné smlouvy z 16 různých právních řádů.
5. Nabízí se otázka, zda má Restatement nahradit stávající vnitrostátní právní normy nebo přinést náhradní model (v současnosti by byl již 16. v pořadí), a to především pro přeshraniční smlouvy.
Tento problém je uveden v akčním plánu, jenž otevírá diskusi o takzvaně "opčním" nástroji.
Tato otázka nebude v našem rámci hlouběji probírána.
6. Srovnávací studie o právu pojistných smluv musí být prováděny pečlivě a musí věnovat velkou pozornost obecnému právu smluv.
Skupina se do toho dala s náležitým přihlížením k takzvaným zásadám "Lando/beale".
Kromě toho úzce spolupracuje s "Pracovní skupinou pro evropský občanský zákoník" (profesoři von Bar a Beale).
V rámci této organizace byla skupině svěřena zvláštní odpovědnost za právo pojistných smluv".
1.5 K přípravě tohoto stanoviska se konalo několik pracovních jednání za přítomnosti zástupců Evropské komise spojených s pojišťovnictvím a s dosažením vnitřního trhu, Evropského výboru pojistitelů (CEA) a Evropské organizace spotřebitelů (BEUC); zde bylo možné zjistit první dojmy, reakce a náměty k posuzovanému tému.
1.6 Bylo rovněž rozhodnuto, že bude vypracován dotazník pro celou řadu veřejných a soukromých subjektů, na úrovni národní i Společenství, představujících hlavní dotčené zájmy a že bude zorganizováno slyšení hlavních zástupců těchto zájmů (pojistitelů, podnikatelů a zástupců různých oborů a spotřebitelů) a specializovaných právníků, univerzitních učitelů a právníků provozujících praxi v různých zemích.
1.7 Toto stanovisko přináší syntézu odpovědí na uvedený dotazník i reakce a náměty shromážděné během slyšení dne 16. dubna 2004.
2. Několik precedentů k dané otázce
2.1 Toto téma není nové.
Ve svém stanovisku "Spotřebitelé na pojistném trhu" [1], Evropský hospodářský a sociální výbor upozornil na "Návrh směrnice Rady o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojistné smlouvy" [2], jejímž předmětem byla v podstatě snaha o harmonizaci určitých základních právních předpisů pojistné smlouvy a vyjádřil svoji lítost nad tím, že Komise v té době neměla v úmyslu se tomuto tématu věnovat, "i když podle obecného mínění pojistitelů i spotřebitelských organizací absence právní normy Společenství o pojistné smlouvě (harmonizační minimum základního práva) nepochybně působí celou řadu překážek a potíží na cestě ke skutečnému dosažení jednotného trhu v této oblasti" [3].
2.1.1 Dále Výbor vyzvedl jako jednu z prvních zjištěných překážek obecné povahy pro skutečné dokončení jednotného trhu v pojišťovnictví "neexistující harmonizaci na úrovni základního práva, tedy absenci minimální právní úpravy pojistné smlouvy v Evropské unii" [4].
2.1.2 Kromě toho Výbor upozornil na skutečnost, že neexistuje "na úrovni Společenství žádný zákonný rámec, jenž by definoval pravidla minimální transparentnosti při uzavírání pojistných smluv obecně nebo uváděl konkrétní příklady nepřiměřených obecných smluvních podmínek ve věci pojištění, či který by definoval obecné zásady, jakými jsou dobrá víra a rovnováha mezi stranami v oblasti pojišťovnictví" [5].
2.1.3 A konkrétně dodejme:"Odlišný způsob, jímž každý členský stát upravil tyto otázky nebo dokonce, pokud tak vůbec neučinil,absence úpravy – čímž je řešení problémů zcela ponecháno na trhu, kde volná soutěž zdaleka není dokonalá a kde se představitelé jedné strany snaží dohodnout na úkor strany druhé – jsou příčinou velkého množství různých řešení stejných situací v prostoru jednotného trhu, především u přeshraničních transakcí, jež jsou stále snazší díky nástupu informační společnosti" [6].
"— Minimální předsmluvní informace;
— seznam klíčových slov a jejich význam;
— seznam nepřiměřených podmínek vyskytujících se v pojištění;
— minimální obligatorní znění všech pojistných smluv;
— veškeré smluvní povinnosti společné všem pojistným smlouvám;
— základní principy a normy všech pojistných smluv;
— režim prozatímní náhrady v případě pojištění občanskoprávní odpovědnosti;
— obligatorní povaha přiměřeného poměru mezi pojistným a hodnotou rizika, především s ohledem na automatické snížení hodnoty pojištěných věcí z důvodu jejich stáří a následné snížení pojistného;
— stanovení minimálního harmonizovaného termínu k výkonu práva na odvolání vlastního tvrzení;
— povinnost, aby pojistné smlouvy byly jasné a srozumitelné a aby s nimi spojené obecné a zvláštní podmínky byly oznámeny v předsmluvní fázi a před podpisem smlouvy";
Idem bod 4.5.
Tato obecná zásada byla obnovena a opětovně potvrzena v několika stanoviscích EHSV, jako v nedávném stanovisku k "Návrh směrnice Komise pro oblast pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel", zpravodaj: M. LEVAUX, odstavec 4.3, Úř. věst.
C 95, 23.04.2003.
[8]:
2.2 Spotřebitelské organizace i sdružení pojistitelů již ostatně dlouho zdůrazňují nutnost větší harmonizace práva týkajícího se pojistné smlouvy.
2.2.1 Od roku 1986 "European Consumer Law Group" upozornil na nutnost přistoupit k určitému stupni harmonizace právních předpisů týkajících se pojistných smluv uvnitř Společenství a podrobně vyjmenoval aspekty smluvních pojistných vztahů, které podle něj, potřebují harmonizaci [9].
2.2.2 Evropská organizace spotřebitelů již v roce 1994 zdůraznila nutnost zavést "základní zákonný rámec", aby byly upraveny hlavní aspekty pojistné smlouvy a aby tak byl stanoven "minimální společný právní základ".
2.2.3 Podobný postoj v prosinci 1998 vyjádřily různé organizace zastupující spotřebitele.
2.2.4 Evropský výbor pojistitelů (CEA) v nedávném komentáři ke sdělení Komise o koherentnějším evropském smluvním právu zdůraznil, že Komise správně vyzdvihla, že "rozlišnost vnitrostátních ustanovení upravujících pojistné smlouvy uzavírané se spotřebiteli je překážkou přeshraničních pojišťovacích transakcí, a upřesnil, že co se týče harmonizovaného acquis Společenství, počet a složitost ustanovení vyskytujících v různém znění se a používaných ve smluvním pojistném právu představují skutečné problémy."
2.2.4.1 Po vyjmenování celé řady situací, kdy se zbytečně opakují z nevysvětlitelných důvodů buď podobná nebo odlišná ustanovení v různých zněních používaných ve Společenství, nakonec vyjádřil svoji podporu "tomuto projektu na úpravu acquis Společenství" za podmínky, že mu bude předcházet patřičná analýza nákladů a výnosů a konzultace se všemi dotčenými stranami a že se zaměří na překážky jednotného trhu [10].
2.3 Komise ve svém sdělení o "Evropském smluvním právu" [11] a o "Koherentnějším evropském smluvním právu – akční plán" [12] v tomto směru po konzultaci mnoha instancí zdůraznila, že pojistné smlouvy jsou jednou z těch oblastí, které přinášejí nejvíce problémů v kontextu finančních služeb z důvodu existence "rozdílů mezi vnitrostátními právními předpisy", používanými, takže by bylo na místě zvážit možnost zavést "větší shodu těchto opatření, aby byla vytvořena rovnováha mezi potřebou větší jednotnosti vnitrostátních pravidel a potřebou zachovat inovační dynamiku a rozmanitost volby na úrovni produktů", což se má také stát prioritou "akce plynoucí z akčního plánu: lepší úprava" [13].
2.4 A konečně Evropský parlament ve svém usnesení o sdělení Komise o výše jmenovaném "Akčním plánu" vyjadřuje svoji lítost nad"absencí patřičných opatření k vypracování fakultativních nástrojů pro určité oblasti, jako je oblast spotřebitelských transakcí a pojištění, kde by podstatné výhody mohly přispět k dobrému fungování vnitřního trhu a k rozvoji transakcí a obchodu uvnitř Společenství" a domnívá se, že "k usnadnění přeshraničního obchodu na vnitřním trhu by bylo vhodné přednostně přistoupit k zavedení fakultativního nástroje pro některé oblasti, především pojistné smlouvy, a vyzývá tudíž Komisi, aby s ohledem na vysoký stupeň ochrany spotřebitele a na zavedení patřičných obligatorních předpisů urychleně vypracovala fakultativní nástroj pro oblast pojistných smluv" [14].
3. Odpovědi na dotazník a slyšení 16. dubna 2004
3.1 Několik subjektů odpovědělo na dotazník rozeslaný s časovým předstihem, a to národní regulační úřady z různých zemí a sdružení zastupující zájmy pojistitelů, průmyslu, obchodu a spotřebitelů; celkem bylo 27 odpovědí.
3.1.1 Přišly odpovědi z Německa, Rakouska, Belgie, Slovenska, Slovinska, Finska, Francie, Lichtenštejnska, Litvy, Malty, Norska, Polska a Švédska.
3.1.2 Členové Project Group "Restatement of european insurance contract law" odpověděli dohromady ve společném stanovisku.
3.2 Valná většina se domnívá, že:
a) chybějící harmonizace imperativních pravidel pojistného práva představuje překážku přeshraničnímu poskytování pojistných služeb a bylo uvedeno mnoho příkladů;
b) je tato situace překážkou pojistného krytí od zahraničních pojistitelů pro spotřebitele, kteří se chtějí pojistit, a bylo uvedeno mnoho příkladů;
c) tato skutečnost brzdí poskytování služeb pojišťovacích zprostředkovatelů za hranicemi a bylo uvedeno mnoho příkladů;
d) harmonizace imperativních norem smluvního pojistného práva by přispěla k růstu přeshraničních pojistných operací k prospěchu pojistitelů, spotřebitelů a pojišťovacích zprostředkovatelů;
e) směrnice Komise z let 1979/1980 je stále dobrým východiskem pro jednání v této věci, i když potřebuje přeformulovat s použitím jiných termínů a jiných parametrů, jak navrhlo několik subjektů, kteří odpovídali a uvedli příklady.
3.3 Slyšení se zúčastnilo 46 zástupců 36 institucí ze 17 zemí.
3.4 Z obsahu odpovědí na dotazník i z diskuse během slyšení vyplývá, že bylo dosaženo obecné shody v těchto hlavních liniích:
3.4.1 Existují značné rozdíly mezi vnitrostátními právními systémy týkajícími se právní úpravy pojistných smluv.
3.4.2 Existuje značný nedostatek v harmonizaci právních předpisů pro pojišťovnictví na úrovni EU, což má vliv na vytvoření vnitřního trhu v této oblasti.
3.4.3 Určitý stupeň harmonizace je vhodný/potřebný především pro malé a střední pojistitele (individuální spotřebitele a MSP), aby se zabránilo nerovnostem a diskriminacím (hromadná rizika).
3.4.4 Je nutná postupná realizace (po krocích) a bez přehnaně tvrdého přístupu k harmonizaci právních předpisů pojistných smluv, jelikož harmonizace není cílem sama o sobě, ale jen nástrojem k dosažení vnitřního trhu, a musí se podřídit zásadám nutnosti a přiměřenosti.
3.4.5 Prioritním cílem harmonizace musí být:
- imperativní normy "mandatory rules";
- obecná část smluvního pojistného práva.
3.4.6 Po formální stránce může být vzor smlouvy vyplývající z harmonizace "fakultativní", ale jakmile bude přijat, musí být pro strany závazný ve všech svých termínech a prvcích.
3.4.7 Nástrojem Společenství pro přijetí takového vzoru musí být nařízení, aby byla zajištěna kompletní harmonizace.
3.4.8 K vypracování tohoto nástroje mohou být východiskem návrhy směrnice Komise z roku 1979 a 1980 ve znění pozdějších úprav po připomínkách EP a EHSV, ale musí být až do hloubky přepracovány s ohledem na vývoj, kterým mezitím pojistné právo prošlo.
3.4.9 Harmonizace, jejíž hrubé rysy by měly být určeny předem, by měla usnadnit růst přeshraničního pojištění a přispět k rychlejšímu rozvoji vnitřního trhu v této oblasti.
3.4.10 Právním základem tohoto druhu iniciativy by mohl být článek 95 Smlouvy.
3.5 Někteří dotázaní účastníci a subjekty také uvedli že:
3.5.1 Harmonizace musí být "fakultativní" a vymezená definováním základního pojetí.
3.5.2 Harmonizace se musí provést pouze pro přeshraniční smlouvy a pro fyzické osoby.
3.5.3 Harmonizace není všelék na vyřešení otázky nedostatečného rozvoje vnitřního trhu v oblasti pojišťovnictví.
3.5.4 Zvláštní pozornost musí být věnována vzájemným pojišťovnám a institucím sociální péče a sociálního zabezpečení vzhledem k jejich zaměření.
4. Nutnost iniciativy na úrovni Společenství
4.1 Vnitřní trh a pojišťovnictví
4.1.1 Obecné připomínky ke vztahům mezi vnitřním trhem a pojišťovnictvím
4.1.1.1 Evropský vnitřní trh představuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu (čl. 14 odst.
2 Smlouvy o ES). Pojištění podle okolností spadá pod volně poskytované služby (články 49 až 55 Smlouvy o ES) nebo pod svobodu usazování.
Pojistitelé nabízející své služby v jiném členském státě nebo kteří se tam usadí, tvoří konkurenci mezi produkty nabízenými v tomto státě a produkty, které oni sami nabízejí.
4.1.1.2 Z toho vyplývá větší svoboda volby pro potenciální pojistníky.
V ideálním případě by pozitivní volba ze strany klientů, kteří hledají pojišťovací produkt, měla být vedena "neviditelnou rukou", která řídí vnitřní pojistný trh.
4.1.1.3 Jiných svobod se dotýkají otázky pojištění: je zaručen volný převod pojistného a příjmů z pojistného (článek 56 Smlouvy o EU).
Kromě toho by pojistníci, využívající svobodu, kterou jim dává článek 18 Smlouvy o EU, neměli cítit negativní dopad na úrovni svých pojistek, když jejich obvyklé místo pobytu přejde z jedné jurisdikce do druhé.
4.1.2 Statut harmonizace pojistného práva a smluvního pojistného práva
4.1.2.1 Tato široká škála vztahů mezi pojištěním (pojistným právem) a svobodami stvrzenými Smlouvou o EU přivedla EU k harmonizaci důležitých oblastí pojistného práva s ohledem na (dobré) fungování vnitřního trhu.
Právní předpisy o kontrole pojištění jsou dobře zharmonizovány v EU a EHP díky "třem generacím" směrnic v oblasti pojišťovnictví.
4.1.2.2 Na tomto základě byl zaveden jednotný systém schvalování a kontroly prováděné v zemi původu, jak to ESD již předpokládal ve svém rozhodnutí ze 4. prosince 1986 [15].
Co se týče smluvního pojistného práva, harmonizace je více méně omezena na otázky mezinárodního soukromého práva a mezinárodního procesního práva [16].
4.1.2.3 Hmotně právní předpisy pojistných smluv jsou harmonizovány jen v některých oblastech a v rámci těchto oblastí pouze pro některé otázky.
Harmonizace právních předpisů například hodně pokročila v pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel [17].
Společná pravidla existují také v oblasti pojištění právní ochrany [18].
4.1.2.4 Nicméně velká většina norem hmotně právních předpisů pojistných smluv, tedy základní písemná formulace pravidel použitelných na všechna pojistná odvětví, i nadále podléhá vnitrostátním právním předpisům.
To vede k otázce, zda harmonizace smluvního pojistného práva je nebo není nutná pro dobré fungování vnitřního pojistného trhu.
Odpověď na tuto otázku by měla být kladná, když rozdíly mezi vnitrostátními právními úpravami pojistných smluv představují pro vnitřní trh překážku.
4.2 Smluvní pojistné právo jako překážka vnitřního pojistného trhu
4.2.1 Současná situace: vnitřní pojistný trh není dokončen
4.2.1.1 Z empirických údajů vyplývá, že dosud přijatá opatření EU [19] výrazně zlepšila fungování vnitřního pojistného trhu [20], i když stejně není dosud dokončen.
To platí například o volném pohybu služeb v oblasti pojištění hromadného rizika, zajištěnou článkem 49 a následujícími Smlouvy o ES a uvedenou ve směrnicích o pojistném právu, ale ve skutečnosti v pojišťovnictví i jeho zákazníky málo využívanou.
4.2.2 Obecné pozadí současné situace
4.2.2.1 Současnou situaci, jak byla popsána výše, lze vysvětlit zejména v obecném právním kontextu.
Jeden z klíčových prvků v tomto směru je skutečnost, že pojištění je často považováno za "právní produkt"; s odkazem na skutečnost, že produkt prodávaný pojišťovnou je pojistná smlouva, určená samostatností stran a (imperativními) právními normami použitými na tuto smlouvu.
4.2.2.2 Dobré fungování vnitřního trhu jistě nemá vyvolávat znepokojení, jestliže samostatnost stran v oblasti smluvního pojistného práva stranám umožňuje, aby vytvářely pojistné produkty podle svých vzájemných preferencí.
4.2.2.3 Pojištění je však z velké části upraveno imperativními právními normami [21]. Některé tyto normy jsou ostatně imperativní na mezinárodní úrovni.
4.2.2.4 Produkt nabízený soukromým pojistitelem je totiž z velké části určen právem používaným na pojistné smlouvy.
Proto mohou rozdíly mezi vnitrostátními pojistnými právy narušovat vnitřní trh.
Akční plán Komise o koherentnějším evropském smluvním právu tuto skutečnost otevřeně uznává [22], což bude potvrzeno níže při zkoumání otázky z pohledu pojistitele (odstavec 4.2.3), pojistníka (4.2.4) a pojišťovacího zprostředkovatele (4.2.5).
4.2.3 Hledisko pojistitele
4.2.3.1 Pojistitelé produkují pojistné krytí.
Jejich pojistné smlouvy jsou sestaveny na základě výpočtu rizika, který bere v úvahu právní prostředí, v němž se pojistná smlouva prodává.
Pojistitel, který je schopen prodat produkt spadající do jednotného právního řádu v celém Společenství, je schopen se podílet na riziku krytém v EU bez disproporcí plynoucích z rozdílů mezi vnitrostátními právními předpisy v pojišťovnictví.
Tak by rozdíly v pojistném právu neomezovaly svobody pojistitele.
4.2.3.2 Když se naopak právo používané na pojistnou smlouvu mění podle místa, kde je prodávána, ovlivní různá právní prostředí každého členského státu výpočet rizika a tudíž i použití zákona velkých čísel, na němž je pojištění jakožto výdělečná činnost založeno.
4.2.3.3 Z toho vyplývá, že pojistitelé, kteří prodávají své služby v jiné zemi než ve své vlastní, by měli sestavovat své pojistné smlouvy rozlišným způsobem podle používaného práva.
To by představovalo větší překážku pro fungování vnitřního trhu.
4.2.3.4 Letmý pohled na právní normy Společenství v oblasti soukromého práva v pojišťovnictví ukazuje, že pojistitel je ve skutečnosti nucen přizpůsobit své smlouvy právnímu prostředí členského státu, kde jsou tyto prodávány. Podle čl.
1 písm. d) a h) druhé směrnice o pojištění jiném než životním [23], se na pojistnou smlouvu použije zákon členského státu, ve kterém se nachází riziko, a podle čl. 32 odst.
1 směrnice o životním pojištění [24] zákon členského státu závazku. Místo, ve kterém se nachází riziko nebo závazek je ve většině případů určeno obvyklým místem pobytu pojistníka [25].
4.2.3.5 Pojistitel se může vyhnout tomuto výsledku, pokud si zvolí zákon pro pojistné smlouvy (pravděpodobně zákon místa usazení) po dohodě s pojistníkem.
Tato svoboda volby je však zásadním způsobem omezena normami mezinárodního soukromého práva ve směrnicích o pojištění.
U pojištění jiného než životního směrnice dovolují vybrat si zákon pouze pro pojistné smlouvy kryjící velká rizika [26].
Členské státy – tedy členský stát, ve kterém se nachází riziko – mají možnost rozšířit rozsah samostatnosti stran [27].
Ve všech ostatních případech směrnice dovolují jen omezenou samostatnost [28] stran a tak se nevyhýbají výše popsaným problémům pro pojistitele, kteří prodávají své smlouvy jinde, než v zemi svého sídla.
Ve věci životního pojištění může samostatnost stran dovolit členský stát /závazek [29].
V ostatních případech je svoboda stran ve volbě zákona velmi omezena [30].
4.2.3.6 Tato zjištění o situaci v evropském smluvním pojistném právu jasně ukazují, že v pojištění hromadného rizika pojistitel musí ve většině případů přizpůsobit svůj produkt právnímu prostředí obvyklého místa pobytu pojistníka [31].
Tento úkol je navíc ztěžován možností pojistníka změnit místo svého obvyklého pobytu po uzavření smlouvy [32].
4.2.3.7 Jediná výjimka evropského pojistného smluvního práva se týká pojištění velkých rizik při pojištění jiném než životním.
V této oblasti si mohou pojistitel a pojistník zvolit zákon, jenž použijí.
Avšak i v případech pojistného krytí velkých rizik může soud členského státu, kde má pojistník místo pobytu (příslušný podle čl. 9 odst.
1 bod b) nařízení Brusel I [33]) určit své imperativní právní normy [34].
4.2.3.8 Z toho vyplývá, že pojistitelé budou silně váhat s nabízením svých služeb v jiné zemi, než kde mají sídlo, každopádně pokud se bude jednat o pojištění hromadného rizika.
Je oprávněné se domnívat, že změna na úrovni mezinárodního soukromého právního režimu by mohla tento problém vyřešit. Zdá se totiž, že výše uvedené překážky by padly, kdyby měly strany svobodu ve volbě použitého zákona a kdyby – v případě absence takové volby – tento zákon byl určen místem sídla pojistitele.
Taková změna mezinárodního soukromého práva by v sobě nesla určitá nebezpečí pro základní zásady ochrany pojistníka a spotřebitele v mezinárodním soukromém právu. Dovolila by svobodně si zvolit zákon používaný i v oblasti obchodního pojištění pro spotřebitelské situace, v nichž by byl spotřebitel chráněn článkem 5 Římské úmluvy v jiných oblastech.
Nestačilo by to tedy k úplnému řešení problému – soudy členského státu, ve kterém má pojistník místo pobytu, by i nadále určovaly své vlastní imperativní normy v mezinárodním měřítku.
Pojistníci by především silně váhali s nákupem produktů v zahraničí, jelikož by věděli, že ztrácejí ochranu zákona země svého místa pobytu a že budou podléhat zahraničnímu pojistnému právu, které neznají [35].
4.2.4 Hledisko pojistníka
4.2.4.1 V rámci aktuálního režimu mezinárodního soukromého práva mohou mít pojistníci velký zájem o pojistné krytí nabízené v zahraničí.
Jelikož vědí, že budou (ve většině případů) chráněni zákonem členského státu svého místa pobytu, budou ochotni k přeshraniční operaci koupě pojištění.
Tito pojistníci si však nebudou moci koupit zahraniční produkty, i kdyby si to přáli: použití zákona země jejich místa pobytu totiž vždy změní pojistku, kterou kupují, na smlouvu více méně určenou tímto zákonem.
A kdyby si stejně přáli koupit zahraniční pojistné produkty, dostali by se před zahraniční pojistitele, kteří by se velmi zdráhali jim požadované krytí poskytnout.
4.2.4.2 Jak jsme mohli vidět, tomuto váhání by pravděpodobně bylo možné zabránit změnou mezinárodního smluvního pojistného práva [36].
Díky změně mezinárodního soukromého práva by se však na místo váhání pojistitele vůči nabídce krytí dostalo neméně silné váhání pojistníka nad vhodností uzavřít pojistné krytí v zahraničí.
Nelze tedy očekávat spontánní vytvoření vnitřního pojistného trhu.
4.2.4.3 Je nutné ještě zmínit jednu otázku.
Na vnitřním trhu se pojistník těší volnému pohybu (viz zejména článek 18 Smlouvy o ES).
Změna jeho obvyklého místa pobytu však může negativně ovlivnit situaci pojistníka.
Za prvé, soudy členského státu, ve které se pojistník usadí, mohou určit nové imperativní právní normy v mezinárodním měřítku, které by mohly ovlivnit pojistnou smlouvu zakoupenou v předcházejícím místě pobytu.
Za druhé, zákony ve věci povinného pojištění by mohly stanovit krytí odlišné od toho, které si pojistník koupil v předcházejícím místě svého pobytu.
Za třetí, pojistník si může přát, aby se rizika nacházela v různých členských státech a byla kryta jedinou pojistnou smlouvou.
4.2.4.4 Současná právní situace dosud nedovoluje takové "euro-pojistky"; místo nich se uzavírají "zastřešující smlouvy" (ve skutečnosti je smluv tolik, kolik je dotčených členských států).
Schází tedy možnost "přenosné" pojistky pro "mobilního" pojistníka [37], který během svého života žije a pracuje v různých zemích EU.
4.2.5 Hledisko pojišťovacích zprostředkovatelů
4.2.5.1 Zprostředkovatelé hrají významnou roli v distribuci pojistných smluv.
Jsou klíčovým prvkem vytvoření vnitřního pojistného trhu.
To platí především o pojišťovacích makléřích. Zprostředkovatelé využívají volného pohybu služeb – zajištěného články 49 až 55 Smlouvy o ES a zavedeného směrnicí o pojišťovacích zprostředkovatelích [38] – a zásadně tak přispívají k tvorbě a k dobrému fungování vnitřního pojistného trhu.
V odvětví pojištění hromadného rizika má makléř větší snahu se pokusit umístit riziko na zahraniční pojistný trh než sám zákazník.
4.2.5.2 Je však málo pravděpodobné, že by informace o zahraničním trhu a jeho produktech makléři neznalému zákonů tohoto trhu nějak významně pomohly.
Vzhledem k tomu, že produkty, které se nacházejí na zahraničním pojistném trhu jsou koncipovány podle místně platného práva, makléř nemůže předpokládat, že obsah a cena pojistky zůstanou úplně stejné v právním prostředí jeho (zahraničního) zákazníka.
Makléři se tudíž nemohou snadno obracet na zahraniční pojistné trhy, aby tam umístili hromadné riziko, ale musí vyjednávat smlouvy individuálně, což může vést k prohibitivním transakčním nákladům a tak omezovat dobré fungování vnitřního pojistného trhu.
4.2.6 Podobné obavy existující ve spojitosti s pojištěním uzavřeným v pobočkách
4.2.6.1 Často se říká, že pojištění ze své povahy vyžaduje zeměpisnou blízkost pojistitele a pojistníka.
V budoucnu by tak přeshraniční prodej mohl být v pojišťovnictví méně častý než v jiných oblastech (například v prodeji knih po internetu atd.).
Z důvodu vztahů se zákazníky by mohly pojistitelé dát přednost působení v jiných členských státech prostřednictvím svých poboček nebo dceřiných společností.
4.2.6.2 Zastánci tohoto názoru se v zásadě nestaví proti harmonizaci smluvního pojistného práva.
Snaží se spíše ukázat, že dopad se omezí na určitou část pojistných smluv, které budou skutečně uzavřeny v rámci přeshraniční operace, nebo na zákazníky, kteří jsou fakticky mobilní a střídavě pobývají v tom či onom členském státě.
4.2.6.3 Skutečný dopad bude nicméně větší.
Když se budou pojistné smlouvy v jiných členských státech prodávat přes pobočky nebo dceřiné společnosti, objeví se stejné problémy pro zákazníky, zprostředkovatele a pojistitele.
Pojistitelé musí své produkty přizpůsobit místním podmínkám, včetně místního právního rámce, a budou tak muset své produkty přepracovat.
Z tohoto důvodu nelze pojistku sestavenou v jednom členském státě prodávat přes pobočku v jiném členském státě, aniž by se provedly značné změny s ohledem na odlišné místní (právní) prostředí.
Zprostředkovatelé a pojistníci stojí před problémem, jenž tkví v tom, že prostě na svém trhu nenajdou zahraniční pojistné produkty.
4.2.6.4 Harmonizace smluvních pojistných práv by výrazně snížila náklady na koncipování produktu na vnitřním trhu.
Pojistitelé, kteří se usadí v jiném členském státě, by mohli zákazníkům poskytovat pouze rady prostřednictvím svých agentů a služby vyřizování škodných případů prostřednictvím svých regionálních kompetentních kanceláří atd.
I když pojistitelé působí přes své dceřiné společnosti, pojišťovací skupiny by se mohly podělit o úkoly a náklady spojené s koncipováním produktu.
4.2.6.5 Zákazníci by tudíž měli opravdový prospěch z vnitřního trhu.
Na vnitřním trhu zaleženém na harmonizovaném smluvním pojistném právu by se inovace v pojišťovnictví snáze dostaly přes hranice.
Evropští zákazníci by mohli využívat možnost přístupu k pojistným produktům se zahraniční koncepcí.
4.3 Zvláštní prvek: harmonizace smluvního pojistného práva a rozšíření EU
4.3.1 1. května 2004 k EU přistoupilo deset nových členských států, z nichž se osm nachází ve fázi transformace.
Jejich právní předpisy pro pojišťovnictví se musely přizpůsobit acquis Společenství, což byla základní podmínka připojení se k EU [39].
Modernizace právních předpisů pojistných smluv je podmínkou sine qua non pro dobré fungování pojistných trhů v těchto zemích.
Jestliže některé nové členské státy přijaly v této věci moderní předpisy, jiné to musí teprve udělat.
4.3.2 Harmonizace právních předpisů pojistných smluv by tedy měla posloužit zájmům rozšířeného vnitřního pojistného trhu a pomoci novým členským státům modernizovat jejich právní předpisy a vyvarovat se dalším rozdílům mezi vnitrostátními systémy.
Bylo by potřebné, aby Evropská komise tyto země co možná nejrychleji informovala, pokud se bude chystat k harmonizaci předpisů pojistných smluv.
5. Návrh směrnice Komise z roku 1979
5.1 Jak již bylo uvedeno výše, Komise v roce 1979 předložila první návrh směrnice o koordinaci právních a správních předpisů upravujících pojistné smlouvy [40].
Tento návrh byl vypracován v souladu s ustanoveními obecného programu pro odstranění překážek volného pohybu služeb, jenž pro přímé pojištění stanovil koordinaci právních a správních předpisů upravujících pojistné smlouvy, "pokud by rozdíly v těchto předpisech poškozovaly pojistníky nebo třetí osoby" [41].
5.2 Podle zmiňovaného návrhu je nedostatečná koordinace provedená tehdy platnými směrnicemi o pojištění a skutečnost, že Smlouva zakazuje jakékoliv diskriminační jednání ve věci poskytování služeb založené na tom, že podnik nemá sídlo v členském státě, v němž je poskytování prováděno.
5.2.1 V tomto smyslu bylo v návrhu uvedeno, že by měla být harmonizována právní úprava týkající se "určitých obecných otázek vztahujících se především k existenci krytí s ohledem na placení pojistného, na délku trvání smlouvy a na postavení pojištěnců, kteří nejsou pojistníky" a také pro "důsledky plynoucí na jednu stranu z chování pojistníka při uzavírání a během smlouvy, týkající se hlášení rizika a škody a na druhou stranu z jeho postoje vůči opatřením pro případ škody".
a) formální stránka pojistné smlouvy;
b) právo na vystavení záruky při uzavírání smlouvy a její minimální formální požadavky;
c) jazyk uzavírání smlouvy;
d) režim prohlášení pojistitele při uzavírání smlouvy, která by mohla mít vliv na ocenění a přijetí rizika a důsledky jejich absence nebo úmyslných omylů;
e) režim prohlášení pojištěnce během trvání smlouvy týkajících se skutečností nebo okolností, které by mohly způsobit zvýšení rizik a důsledky nedodržení této povinnosti;
f) režim důkazního břemena při nedodržení výše uvedených povinností;
g) režim pojistného v případě snížení rizika; účinek prodlení s úhradou celého pojistného nebo jeho části během trvání pojistné smlouvy;
h) účinek prodlení s úhradou celého pojistného nebo jeho části během trvání pojistné smlouvy;
i) povinnosti pojistníka v případě škody;
j) režim zrušení smlouvy;
k) možnost stran odchýlit se od ustanovení stanovených ve směrnici za podmínky, že to bude výhodnější pro pojistníka, pojištěnce nebo pro poškozenou třetí osobu.
a) vozidla železniční;
b) vzdušná plavidla;
c) plavidla námořní, jezerní a říční;
d) nákladní doprava;
e) občanskoprávní odpovědnost z provozu vzdušných, námořních, jezerních a říčních plavidel;
f) úvěry a záruky vzhledem k jejich zvláštní povaze.
[42].
5.3 EHSV ve svém stanovisku k tomuto návrhu [43], stručně a jednomyslně:
a) poznamenal, že se Komise omezila na koordinaci několika bodů považovaných za zásadní, ale že by následně měly být harmonizovány ještě další otázky;
b) vyjádřil svou lítost nad tím, že nebylo stanoveno žádné rozlišení mezi hromadnými riziky na jedné straně a obchodními a průmyslovými riziky na straně druhé;
c) připomenul, že z působnosti je vyloučeno i zdravotní pojištění;
d) vyjádřil svou lítost nad tím, že nebyla upravena situace smluv podepsaných pojistiteli, kteří se usadili v některé z členských zemí, a týkajících se rizik, která se nacházejí ve třetích zemích, ani situace smluv podepsaných pojistníky, kteří mají bydliště mimo Společenství;
e) žádal, aby na přiměřenou ochranu fyzických osob a MSP byly stanoveny zvláštní předpisy pro:
1) lhůtu na rozmyšlenou a právo na odvolání vlastního tvrzení;
2) nepřiměřené podmínky;
3) výslovné formulace výjimek a lhůt;
4) přiměřené předsmluvní informace;
f) požadoval, aby se právo na podání opravných prostředků třetích poškozených osob stalo předmětem směrnice ad hoc nebo další fáze koordinace.
5.4 EHSV poté rozebral každý článek návrhu zvlášť a zformuloval k nim své kritické připomínky, které si i dnes zaslouží, aby byly řádně zváženy před vypracováním zcela nové iniciativy v této věci.
5.5 Evropský parlament se rovněž tehdy k návrhu vyjádřil [44] a uvážil především, že "harmonizace bude zárukou stejného stupně ochrany pojistníků bez ohledu na zákon, který si zvolí".
5.5.1 EP zvláště pak předložil několik návrhů změn, zejména co se týče rozsahu působnosti směrnice (zrušení výjimek), podstatných náležitostí pojistné smlouvy, ohlašovací povinnosti pojistníka, jejích důsledků pro existenci smlouvy, ať již jde o počáteční okolnosti či o jejich změnu během působnosti smlouvy, důkazy, jež musí pojistník předložit v případě škody a podmínky zrušení smlouvy.
5.5.2 Připomínky EP jasně ukazují, jak je výslovně upřesněno, záměr zajistit "spravedlivou rovnováhu […] mezi zájmy pojistitele a pojištěnce".
a) vyjmutí zdravotního pojištění, jak navrhoval EHSV;
b) více podrobností o postupu při zrušení smlouvy, protože se možnosti smlouvu zachovat dává přednost oproti jejímu prostému a jednoduchému zrušení;
c) lepší formulace režimu důkazního břemene.
[46].
5.6.1 Podle tohoto návrhu Komise měla nabýt směrnice účinnosti 1. července 1983, ale vzhledem k absenci politické vůle členských států nebyla nikdy přijata.
5.7 Nakolik je návrh předložený Komisí v letech 1979/1980 ještě aktuální?
5.7.1 Odpovědi na dotazník a veřejné slyšení dne 16. dubna 2004 ukázaly obecnou shodu názorů: tento návrh, i když je více než 20 let starý, musí být považován za příspěvek, který je platný a představuje dobré východisko pro novou iniciativu v této věci.
5.7.2 Bylo však rovněž zdůrazněno, že současná potřeba harmonizace pojistné smlouvy přesahuje návrh z roku 1980 a že se navrhovaná pravidla musí opírat o diskusi vedenou z pohledu podrobné studie srovnávacího práva.
6. Postupy harmonizace
6.1 Nalezení nejlepších řešení za použití metody srovnávacího práva
6.1.1 Každému pokusu o harmonizaci evropského smluvního pojistného práva musí předcházet přípravné práce srovnávacího práva.
Tyto práce na akademické úrovni hodně pokročily.
Srovnávací práce byly už totiž provedeny v oblasti obecného smluvního práva a zavdaly podnět k Obecným zásadám smluvního práva.
V oblasti smluvního pojistného práva bylo nebo bude zveřejněno velké množství výsledků výzkumných prací ze srovnávacího práva [47].
V roce 1999, professeur Reichert-Facilides založil skupinu "Restatement of European Insurance Contract Law".
Členové této skupiny jsou odborníci na pojistné právo a představují různé právní řády (uvnitř i vně EU).
6.1.2 Hlavní směry cesty k nalezení "nejlepšího řešení" pro smluvní pojistné právo by mohly být tyto: za prvé, je nutné vzít patřičně v úvahu zásadní poslání práva v této oblasti, tedy poskytnout právní rámec umožňující pojistiteli účinné krytí rizik a tudíž zajišťující dobré fungování pojišťovací činnosti.
Dále je krajně důležité nalézt řádnou rovnováhu mezi protichudnými zájmy stran.
Co se týče tohoto hlediska, je nutné brát patřičně v úvahu moderní tendenci, podle níž je pojistníkovi poskytován relativně vysoký stupeň ochrany.
6.1.3 Na základě těchto připomínek se zdá, že úsilí vyvinuté s cílem zlepšit vnitřní pojistný trh by se mělo zaměřit na imperativní právní normy.
Tyto normy tvoří nezbytný rámec pro strany, aby mohly vykonávat své právo smluvní svobody, i když jinak představují překážku vnitřního pojistného trhu, pokud nejsou harmonizovány.
Potřeby právní úpravy v pojišťovnictví jsou tudíž slučitelné s požadavky harmonizace vnitřního pojistného trhu.
6.2 Harmonizační opatření musí pojistníkovi poskytnout vysokou úroveň ochrany
6.2.1 Zákony o pojistné smlouvě – alespoň její částečně imperativní ustanovení – se snaží chránit nejslabší stranu a z funkčního hlediska je možné je nazývat zákony na ochranu spotřebitele.
Tradičně jde však ochrana pojistníka dále než obecné spotřebitelské právo: všichni, jako soukromí spotřebitelé, šéfové drobných podniků, jsou chráněni pojištěním, které uzavřou.
6.2.2 V rámci harmonizace evropského spotřebitelského práva má EU povinnost poskytnout spotřebitelům vysokou úroveň ochrany (viz např. čl. 95 odst. 3 Smlouvy o ES). Tento pojem se rovněž používá v legislativních aktech založených na jiných článcích Smlouvy o ES, které udělují zákonodárnou pravomoc EU (v pojišťovnictví se obvykle jedná o čl. 47 odst. 2 ve spojení s článkem 55 Smlouvy o ES). Harmonizační opatření pro smluvní pojistné právo by tudíž mělo pojistníkovi poskytnout vysokou úroveň ochrany.
6.3 Harmonizace minimální nebo úplná?
6.3.1 Analýza problémů, které se nyní vyskytují na vnitřním pojistném trhu, jasně ukazuje na nutnost plné harmonizace smluvního pojistného práva.
Minimální harmonizace by členským státům dovolila použít vyšší úroveň ochrany, jak to stanoví evropské právní předpisy, a vytvořila by tak další překážky vnitřního pojistného trhu.
6.3.2 Minimální harmonizační normy by nepoškodily fungování vnitřního trhu, kdyby platný režim mezinárodního soukromého práva byl nahrazen právními normami směřujícími k provádění právních předpisů státu, kde má sídlo pojistitel.
Tímto způsobem by pojistitel vyvíjel své produkty v souladu s ustanoveními vnitrostátního práva (což by přinejmenším umožnilo poskytnout minimální úroveň ochrany v evropském měřítku) a mohl by je prodávat s použitím právních předpisů "země původu" ve všech ostatních členských státech.
Pojištěnec by měl jistotu, že dostane minimální úroveň ochrany, přestože bude podléhat zahraničním právním předpisům.
6.3.3 Taková změna režimu mezinárodního soukromého práva však není pravděpodobná ani žádoucí. Za prvé, by spotřebitele pojistných služeb připravila o ochranu, kterou jim poskytuje článek 5 Římské úmluvy, jenž chrání "pasivního" spotřebitele, a to i v oblastech, kde materiální právo spotřebitelů je harmonizováno. Za druhé, imperativní zákonná ustanovení země místa pobytu pojištěnce by byla určena soudy, takže by přetrvávaly překážky fungování vnitřního trhu. Za třetí, je třeba poznamenat, že podle nařízení Společenství týkajícího se soudní pravomoci, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, pojistitel může svého pojištěnce soudně stíhat pouze před soudy místa pobytu pojištěnce (viz čl. 12, odst. 1, kromě několika výjimek). Pojištěný si pravděpodobně zvolí možnost podání žaloby u stejných soudů, podle čl. 9 odst. 1 pod odst. b uvedeného nařízení.
6.3.4 Změna režimu mezinárodního soukromého práva by tudíž vedla k situaci, kde by příslušné soudy byly nuceny ve většině případů použít zahraniční zákon.
Spory ve věci pojištění by byly čím dál tím více složitější a nákladnější, a to i v případě harmonizace pojistného práva.
Z tohoto důvodu není možné takový přístup doporučit.
V zásadě by měl režim mezinárodního soukromého práva zachovat současný stav a právní předpisy pojistných smluv by měly být plně harmonizovány.
To ale neznamená, že je nutné vyloučit jakoukoliv možnost zlepšení stávajícího režimu soukromého práva.
Jinými slovy, dokud nebude pojistná smlouva harmonizována, "euromobilní" občan by mohl být oprávněn si vybrat mezi zákonem svého místa pobytu a zákonem jeho státní příslušnosti.
6.4 Vyžaduje vnitřní pojistný trh harmonizaci obecného smluvního práva?
6.4.1 Právní předpisy pojistných smluv jsou systematicky doplňovány do obecného smluvního práva.
Z toho vyplývá otázka, zda harmonizace právních předpisů týkajících se pojistných smluv může dosáhnout svého cíle pouze když je harmonizováno celé smluvní právo (nebo alespoň obecné smluvní právo) nebo zda je možné harmonizaci provést nezávisle na něm.
Zdá se, že poslední řešení převažuje.
6.4.2 Jak jsme se již zmínili, překážku dobrého fungování vnitřního pojistného trhu představují imperativní ustanovení, která by tudíž měla být předmětem harmonizace.
Obecné smluvní právo je však svou povahou nekogentní, i když existují některá imperativní ustanovení.
Avšak tato ustanovení se nejeví natolik odlišná mezi jednotlivými členskými státy, aby absence harmonizace mohla porušit fungování vnitřního pojistného trhu. Navíc nemají velký vliv na pojistný produkt jako takový.
6.4.3 Výjimky existují, ale harmonizace pojišťovnictví se s tím může vyrovnat, jak to ukazuje směrnice týkající se nepřiměřených podmínek ve spotřebitelských smlouvách [48], která se používá i na pojistné smlouvy [49].
Stačilo by, kdyby se rozsah působnosti znění právních předpisů Společenství týkajících se pojistných smluv rozšířil na hromadná rizika, aby byl uspokojen vnitřní pojistný trh.
6.4.4 Tyto argumenty nemají za cíl vést při o harmonizaci obecného smluvního práva.
Ponechávají tuto otázku k posouzení evropským institucím.
Harmonizace obecného smluvního práva by ve skutečnosti zjednodušila úkol harmonizace právních předpisů pojistných smluv.
Jediným cílem předkládaných argumentů je snaha ukázat, že harmonizace právních předpisů pojistných smluv může dosáhnout svého vlastními silami.
6.5 Zavedení fakultativního nástroje nebo harmonizace vnitrostátních právních předpisů o pojistných smlouvách?
6.5.1 Rozdíl mezi harmonizací vnitrostátních právních předpisů a fakultativním nástrojem
6.5.1.1 Akční plán pro koherentnější evropské smluvní právo zdůraznil možnost zavedení fakultativního nástroje namísto harmonizace nebo sjednocení vnitrostátních právních předpisů ve věci smluv.
Hlavní rozdíl mezi těmito dvěma přístupy spočívá v tom, že fakultativní nástroj by nevedl ke změnám vnitrostátních předpisů ve věci smluv, protože by se dotčené strany buď rozhodly, že se tímto nástrojem vázat nebudou (opt out) nebo že k němu přistoupí (opt in), podle toho, zda tento nástroj stanoví či nikoliv tyto dvě možnosti.
Tímto způsobem se vytvářejí paralelní právní režimy (režim evropský a režimy národní) a strany si mohou jeden z nich zvolit.
6.5.1.2 Na druhou stranu harmonizace nebo sjednocení vnitrostátních právních předpisů ve věci smluv by nahradila evropským řešením tradiční pojetí národních právních předpisů.
Strany by neměly možnost si vybrat mezi vnitrostátním a evropským modelem.
6.5.2 Výhody a nedostatky obou přístupů
6.5.2.1 Co se týče vnitřního pojistného trhu, obě řešení přinášejí tutéž jasnou výhodu: odstraňují překážky obchodování s pojistnými smlouvami v Evropě a volného pohybu pojištěnce uvnitř Společenství, aniž by rozdíly ve smluvním pojistném právu měly škodlivé účinky na pojistnou smlouvu.
Z tohoto důvodu je jeden či druhý z těchto dvou přístupů lepší v porovnání se současnou situací a volba mezi nimi nakonec není otázkou principiální ale politickou.
6.5.2.2 Harmonizace právních předpisů pojistných smluv by se mohla ukázat jako více svazující než přijetí opčního nástroje. Jelikož by evropské řešení nahradilo národní."tradice", národní právnická elita (praktici i akademici) by mohla váhat s odpovědí na výzvu k harmonizaci.
6.5.2.3 Dalším ambivalentním faktorem je vzájemný vztah mezi stupněm interference s vnitrostátními právními předpisy a rychlým dosažením výsledků pro vnitřní trh.
Jelikož fakultativní nástroj by nezrušil vnitrostátní předpisy, lze ho považovat za "měkký" přístup a může být pro trhy snáze přijatelným řešením.
Na druhou stranu existuje obava, že fakultativní nástroj by mohl subjekty jednotného trhu (například pojistitele a makléře) stavět do vyčkávací pozice: každý subjekt by váhal před přijetím role prvního v řadě a čekal by, až se projeví někdo jiný a snažil by se získat výhody ze (špatných) zkušeností konkurence.
Anebo by byl fakultativní nástroj považován za "okno příležitostí", které chce každý otevřít jako první díky prodeji pojištění po internetu?
Harmonizace by jistě umožnila zaznamenat okamžité výsledky, protože by se žádný subjekt nemohl vyhnout jejímu provedení.
Na druhou stranu by mohla být intervence pociťována jako velmi, či dokonce příliš silná.
6.5.2.4 Skutečnost, že fakultativní nástroj nemůže plně nahradit harmonizaci vyvolává obavy odborného rázu.
Můžeme si to snadno ukázat na příkladu pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel.
Harmonizace pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel je pro mobilitu evropských občanů nejdůležitější, protože přináší nezbytnou ochranu obětem dopravních nehod.
Je evidentní, že ochrana obětí nesmí záviset na tom, zda si strany pojistné smlouvy zvolí evropský nástroj.
Z tohoto důvodu by fakultativní nástroj nemohl nahradit harmonizaci vnitrostátních právních předpisů ve věci pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel.
6.5.2.5 Na závěr se nabízí otázka, zda fakultativní nástroj přinese dobré výsledky v takové oblasti jako je pojistné právo, pro něž je charakteristická nerovnováha mezi stranami.
Vybíraly by si strany uvážlivě nebo by volba proběhla jednostranně tím, že by pojistitelé do obecných pojistných podmínek dali ustanovení o přijetí (opt in) nebo odmítnutí (opt out)?
6.5.2.6 Není nejdůležitější vědět, zda tento cíl bude dosažen harmonizací vnitrostátních právních předpisů nebo zavedením fakultativního nástroje, ale tato otázka nicméně vyžaduje pečlivé prozkoumání.
6.6 Vypracování obecných pojistných podmínek na úrovni Společenství?
6.6.1 Poslední otázka se týká případného nahrazení harmonizace právních předpisů vypracováním obecných pojistných podmínek na úrovni Společenství.
Obavy spojené s tím, že pojistitelé musí přihlížet k právním předpisům každého členského státu, by totiž byly zmírněny (i když ne odstraněny), kdyby byl tento úkol uchopen společně a s podporou evropských institucí.
6.6.2 Není však možné s tímto přístupem souhlasit.
Za prvé, jestliže obecné podmínky používané v EU mohou přihlížet k rozdílům mezi vnitrostátními právními předpisy, vyžadují stále ještě oddělený výpočet rizika a mohly by poškodit občany, kteří se často přemísťují po území Společenství.
6.6.3 Kromě toho by tento přístup vedl ke stanovení standardních podmínek, což by mělo negativní dopad na hospodářskou soutěž na pojistném trhu.
Je nutné připomenout, že jednou z hlavních etap tvorby jednotného pojistného trhu bylo zrušení práva členských států na systematickou kontrolu obecných pojistných podmínek před jejich uvedením na trh [50].
Taková kontrola vede k nedostatečné rozmanitosti pojistných produktů, k užší možnosti výběru spotřebitelů a tudíž k omezení hospodářské soutěže.
Vypracování obecných pojistných podmínek na úrovni Společenství představuje ze strukturálního hlediska totéž riziko.
7. Oblasti harmonizace
7.1 Jak bylo ukázáno výše, harmonizace musí zahrnovat imperativní ustanovení právních předpisů pojistných smluv.
Dále je nutné určit, zda se má tato harmonizace týkat právních předpisů pojistných smluv jako celku nebo jen určitých oblastí zvlášť.
7.2 Pojistné právo se obvykle dělí na dvě části: na jedné straně je obecné právo obsahující ustanovení, jež se používají u všech pojistných smluv, a na druhé straně zvláštní ustanovení používaná pro různá pojistná odvětví.
Je na místě si položit otázku, zda vnitřní pojistný trh vyžaduje harmonizaci obecných ustanovení, zvláštních ustanovení pro určitá pojistná odvětví nebo obojího.
7.3 Teoreticky je nutná harmonizace jak obecných tak zvláštních ustanovení: dotýkají se produktu a tím pádem působí na fungování vnitřního pojistného trhu.
Ustanovení vztahující se na slíbené záruky, obvykle formulované v obecním právu, tak ovlivňují vztah rizika a pojistného, stejně tak jako například zvláštní ustanovení u životního pojištění. Proto by harmonizace v zásadě neměla činit rozdíly mezi těmito dvěma druhy ustanovení.
7.4 Bylo by však možné harmonizaci provést v několika fázích.
V tom případě by bylo vhodné sestavit pořadí priorit.
Jako rozumné se jeví nejdříve harmonizovat právo obecné. V rámci vnitrostátních režimů platného smluvního pojistného práva je mnoho pojistných odvětví, jež nejsou předmětem zvláštních a imperativních ustanovení [51], ale pouze ustanovení obecných.
Nejvíce naléhavá je proto harmonizace obecných ustanovení právních předpisů pojistných smluv, pokud budou imperativní.
Taková harmonizace by umožnila okamžitě vytvořit vnitřní pojistný trh pro všechna pojistná odvětví nepodléhající zvláštním a imperativním právním ustanovením.
Jakmile bude tento úkol dokončen, odvětví podléhající uvedeným ustanovením, jako životní pojištění a zdravotní pojištění, by se rovněž měla stát předmětem harmonizace.
7.5 Během první fáze, by mohla být harmonizována následující ustanovení:
a) Předsmluvní povinnost, především informační;
b) Vyhotovení smlouvy;
c) Pojistná smlouva, druh, účinky a formální požadavky;
d) Délka trvání smlouvy, prodloužení a zrušení;
e) Pojišťovací zprostředkovatelé;
f) Zvýšené riziko;
g) Pojistné;
h) Předmět pojištění;
i) Pojištění ve prospěch třetí osoby.
8. Závěry a doporučení
8.1 Pojištění dnes představuje zásadní službu pro obchodní vztahy jednak mezi prodávajícími a poskytovateli a také mezi nimi a spotřebiteli.
8.2 Některé ze základních principů, které upravují uzavírání a platnost pojistné smlouvy, se většinou liší mezi jednotlivými vnitrostátními právními řády členských států EU.
8.3 Tato situace tvoří překážku přeshraničního obchodování s tímto finančním nástrojem a tudíž zamezuje dosažení vnitřního trhu v této oblasti.
8.4 Určitá harmonizace imperativních ustanovení takzvané "obecné části" pojistného práva může rozhodujícím způsobem přispět k odstranění celé řady překážek a potíží, s nimiž se setkávají pojišťovací společnosti, pojišťovací zprostředkovatelé, pojištěnci a pojistníci, ať už dodavatelé nebo spotřebitelé, při provádění přeshraničních pojišťovacích operací.
8.5 Tento názor jednomyslně sdílejí všechny dotčené strany, které byly v této otázce konzultovány a vyslyšeny.
8.6 Pokud jde o způsob provedení této harmonizace, zdá se, že by se mělo jít cestou postupného sbližování ve snaze v první fázi případně přijmout vzor pojistné smlouvy, který by byl fakultativní ale závazný ve svých termínech a prvcích.
8.7 Během přípravných prací bude nutné přihlížet k návrhům směrnice Komise z roku 1979 a 1980 ve světle úvah a analýz, jimž je podrobilo několik dotčených stran zástupujících občanskou společnost a právní instance členských států, a vzít řádně v úvahu vývoj, který tato oblast v mezičase zaznamenala.
8.8 Nástrojem Společenství, který by se měl použít, by mělo být nařízení a jeho právní základ, článek 95 Smlouvy.
8.9 Na základě úvah vyjádřených v tomto stanovisku, EHSV naléhavě vyzývá Komisi, aby se k této otázce vrátila a začala studiem srovnávacího práva a srovnávacím studiem vnitrostátních praxí v oblasti pojistných smluv, aby byla potvrzena nutnost, vhodnost a možnost pokračovat v pracích, jež povedou k harmonizaci smluvního pojistného práva na úrovni Společenství.
8.10 V rámci těchto prací, bude nutné vzít v úvahu již dosažené výsledky univerzitních výzkumů v této věci.
8.11 EHSV Komisi doporučuje, aby takto provedené práce byly uveřejněny a aby se staly předmětem veřejné diskuse, a to především prostřednictvím Zelené knihy, jež je nezbytným základem pro vypracování nástroje Společenství, který by byl pokládán za nejvhodnější.
8.12 EHSV si je vědom, že tento významný příspěvek k dosažení vnitřního trhu finančních služeb bude možné konkretizovat pouze při jasné politické vůli členských států podpořit tuto iniciativu harmonizace smluvního pojistného práva.
8.13 EHSV vyzývá Evropský parlament, aby se k této iniciativě připojil a aby jí po obnovení podpory cíle harmonizace imperativních ustanovení obecné části smluvního pojistného práva přiznal vhodný stupeň priority ve své politické agendě.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Cestovní ruch a sport: budoucí úkoly pro Evropu Nerevidovaný překlad
(2005/C 157/02)
Dne 29. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu rozhodl zpracovat stanovisko vydávané na téma: Cestovní ruch a sport: budoucí úkoly pro Evropu
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která má na starosti přípravu činnosti výboru na toto téma, schválila toto stanovisko dne 10. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan Pesci.
Na svém 413. plenárním zasedání dne 15. prosince 2004 Evropský hospodářský a sociální výbor schválil toto stanovisko 144 hlasy pro, 1 hlasem proti, hlasování se zdrželi 2 členové.
Předmluva
Rozkvět lidí, měst a obcí podporuje výměna a sdílení kladných hodnot vycházející z úcty k ostatním a z rozvíjení vzájemného porozumění, tolerance, pohostinnosti a vzájemné ochoty vyměňovat si získané zkušenosti a plány do budoucnosti.
Ve stále se rychleji vyvíjející společnosti charakterizované dalekosáhlými společenskými, geopolitickými a technologickými změnami, kde musí vývoj hodnot alespoň držet krok s materiálním pokrokem, je zřejmě důležité uchopit veškeré příležitosti, velké i malé, sloužící k posilování a šíření těchto hodnot.
Cestovní ruch a sport jsou přirozenými nástroji, které slouží k posilování a šíření hodnot.
Jedná se o vlastní společenské a kulturní činnosti i o hospodářské aktivity, které jsou vzájemně propojené a které vzájemně uznávají řadu základních hodnot – zvídavost, schopnost přijímat změnu a učit se a zásadu stejné příležitosti.
Cestovní ruch a sport mohou dále přispívat k dosažení cílů lisabonské strategie, podle nichž by se Evropa měla do roku 2010 stát nejkonkurenceschopnější světovou ekonomikou založenou na znalostech.
Zvyšující se hospodářský vliv těchto oblastí se skutečně stává hybnou silou ekonomik v zemích EU.
Přijetí návrhu Ústavní smlouvy, jež poprvé uznává, že cestovní ruch patří do pravomocí EU, by mělo zajistit ještě větší význam tohoto příspěvku.
EHSV to považuje za první významný krok k evropskému rozvoji, podpoře a koordinaci politiky pro cestovní ruch a vítá skutečnost, že do výše uvedeného ústavního textu byl zařazen i článek o sportu.
1. Úvod
1.1 Cestovní ruch a sport budou v budoucnosti významně přispívat k hospodářské a společenské prosperitě Evropy.
Jejich úlohu všeobecně uznává celý svět.
1.2 Státy a obce je ve stále vyšší míře považují za klíčové způsoby sloužící k rozšiřování pozitivních hodnot a poselství a k rozvoji ekonomiky trvale udržitelné ze společenského i z ekologického hlediska.
1.3 Sport vždy přitahoval veliké masy lidí, kteří mají společnou vášeň, jež je nutí neustále cestovat kvůli tomu, aby viděli sportovní soutěže, velké i malé.
1.4 Dnes poskytuje cestovní ruch celou škálu zajímavých sportovních akcí, které jsou zvláště v posledních letech velice úspěšné a které občas pomáhají oživit oblasti, jež jsou částečně nebo zcela v úpadku [1].
1.5 Některé sportovní destinace se tak staly destinacemi turistickými a naopak, jsou stále více provázané a vzájemně v sobě nacházejí možnosti k poskytování služeb a zajištění růstu.
1.6 Tak se tyto jednotlivé destinace stávají zajímavějšími nejen pro mladé (i starší) lidi, ale i pro lidi s nějakým handicapem, kteří konečně poznají větší, a tedy doposud nepoznaný požitek ze svátků sportu.
1.7 V roce 2002 navštívilo Evropu 411 milionů lidí, což je více než 5 % HDP a což přineslo Evropě asi 58 % podíl na trhu cestovního ruchu.
Jenže Světová organizace cestovního ruchu (WTO) odhaduje, že podíl Evropy na světovém trhu cestovního ruchu kvůli konkurenci ze strany nových soutěžitelů do roku 2020 poklesne na 46 %, a to i přesto, že se počet turistů téměř zdvojnásobí.
1.8 V souvislosti s tímto stanoviskem podpořil EHSV veřejné jednání na téma cestovní ruch a sport: budoucí úkoly pro Evropu, které se konalo v Římě za účasti vedoucích představitelů odvětví cestovního ruchu a sportu z Itálie i z Evropy a vedoucích jednotek pro cestovní ruch a sport Evropské komise.
Odehrál se tam velmi cenný dialog, který přinesl mnoho návrhů a témat k zamyšlení [2].
1.9 Na základě římského veřejného slyšení a i vzhledem k tomu, že letošní Světový den cestovního ruchu WTO ( 27. září 2004) byl věnován tématu sport a turistika: dvě životní síly pro vzájemné porozumění, kulturu a rozvoj společnosti, zpracoval EHSV několik bodů k diskusi o budoucí kompaktnější politice analýz a činností v obou odvětvích.
1.10 Evropa, která je v roce 2004 hostitelem mistrovství Evropy v kopané v Portugalsku a 28. olympijských a paralympijských her v Řecku, má během následujících pěti let hostit řadu světových sportovních soutěží a jejich vliv z hlediska pohybu turistů a hospodářských toků bude značný, takže všechny turistické destinace v Evropě tak, jak budou zahraniční návštěvníci cestovat po kontinentu, získají výjimečnou příležitost.
2. Cestovní ruch a sport: budoucí úkoly pro Evropu
2.1 V následujících letech se tedy světové sdělovací prostředky budou soustřeďovat na Evropu po řadu dlouhých období najednou.
Evropská unie bude při všech těchto příležitostech [3] v centru pozornosti sdělovacích prostředků, v rámci různých kanálů a na různých úrovních.
O Evropě se tedy bude, alespoň na vysokých místech, mluvit v politickém a sociálně-kulturním smyslu v souvislosti s cestovním ruchem a samozřejmě i se sportem.
2.2 Toto období zahrnující významné sportovní soutěže tedy musí evropská společnost brát nejen jako ekonomickou příležitost, ale v prvé řadě i jako příležitost k zamyšlení a pro šíření kulturních a společenských hodnot s ohledem na růst a trvale udržitelný rozvoj.
2.3 Je zřejmé, že tyto akce nabízejí ohromný prostor pro zpracování a uskutečňování opatření ke školení a vzdělávání občanů členských států i ostatních zemí.
Zvláštní pozornost je nutno věnovat mladým lidem a lidem, kteří jsou nejméně integrováni do společenských struktur, např. lidem s nějakým handicapem.
2.4 Pokud jde o konkurenceschopnost cestovního ruchu, následující léta s takovým množstvím důležitých světových sportovních soutěží mohou pro Evropu znamenat významnou příležitost, takže si bude moci vytvořit a využívat možnosti tržního výběru se zaměřením na kvalitní zařízení cestovního ruchu a poskytování trvale udržitelných služeb.
2.5 Evropská unie se nyní skládá z 25 států, se všemi výhodami, které to přináší pro 450 milionů obyvatel nového Společenství.
Proto tam nyní bude vyšší počet dostupných destinací, lidí toužících po cestování a sportovců a akcí, které se co nejrychleji stanou součástí evropských programů a sérií turnajů.
3. Cestovní ruch a sport: dvojí strategie pro Evropu
3.1 Cestovní ruch je odvětvím, které podporuje mír a integraci národů a tak umožňuje mírovou koexistenci na základě zásad tolerance a vzájemné úcty.
3.2 Cestovní ruch dokazuje, že může pomoci zvyšovat životní úroveň milionů lidí na celém světě a podpořit spravedlivější hospodářský rozvoj přístupnější většímu počtu lidí.
3.3 Má významný vliv na zaměstnanost.
V tomto sektoru působí v Evropě více než dva miliony podniků, které zaměstnávají přes 8 milionů lidí, nepočítaje pomocný personál.
3.4 Cestovní ruch má skutečně mezioborovou povahu a má i vyšší kapacitu k vytváření zaměstnanosti než jiná odvětví.
3.5 Je to ale i odvětví, které nejvíce trpí hospodářskými poklesy, mezinárodními krizemi a sezónními faktory, takže jeho vliv na dlouhodobou zaměstnanost je omezený, jakkoli důsledně prokazuje jistou obecnou resistenci díky různorodosti produktů, které nabízí a jejichž rozličnost vyrovnává vliv strukturálních a nepředvídaných problémů a umožňuje jejich absorbování v rámci daného odvětví.
3.6 V následujících letech budeme stát před úkolem vytvořit a udržet společensky a ekonomicky stabilní rámec ve všech částech 25tičlenné Evropy, který odstraní všechny formy vyloučení ze společnosti.
Cestovní ruch, sport a kultura musí být reálně dostupné pro všechny, se zvláštními výhodami poskytovanými nejvíce znevýhodněným sociálním skupinám.
3.7 Evropská komise již načrtla tento proces ve Sdělení o spolupráci pro budoucnost evropského cestovního ruchu z listopadu 2001 [4] a v následujícím sdělení z listopadu 2003 nazvaném Základní orientace pro trvalou udržitelnost evropského turismu [5].
Nyní jde o to naplnit myšlenky, které jsou v těchto dokumentech obsaženy.
3.8 Pokud má být ale dosaženo kvalitního cestovního ruchu, musí se integrovat s ostatními výrobními, příp. zábavními sektory společnosti.
Sport, který je charakterizován bohatstvím hodnot, kultur a pravidel a zásad, je při rozvíjení trvale udržitelného růstu na všech úrovních ideálním partnerem.
3.9 Podobně jako cestovní ruch patří nyní sport k nejzákladnějším lidským činnostem naplňujícím volný čas a současně je i hybnou silou s významným potenciálem pro společenský růst a hospodářský rozvoj.
3.10 Hodnoty, které rozvíjí a které, jak je velmi dobře známo, se datují už k prvním řeckým olympiádám v 8. století před naším letopočtem, jsou velmi důležité v oblasti politiky pro výchovu mládeže a stále více se v ní objevují.
3.11 Hospodářské dimenze sportu v posledních letech přesáhly všechna měřítka.
Významné sportovní soutěže se obecně staly ohromnými společenskými událostmi, které šíří a prosazují hodnoty mezi všemi věkovými skupinami na celém světě.
3.12 Sportovní soutěže současně vytvářejí nové formy cestovního ruchu, které spojují obvyklé formy dovolené s možností věnovat se nějakému konkrétnímu sportu.
V tomto smyslu slouží významné akce jako katalyzátor a pobízejí lidi, aby se zabývali novými sporty.
3.13 Na jedné straně tak sport využívá výhod infrastruktury a služeb cestovního ruchu a na druhé straně sám vytváří řadu příležitostí pro rozvoj cestovního ruchu, jež významným způsobem využívá sportovní soutěže, které se konají v turistických destinacích: považte jen, kolik lidí jezdí na mistrovství světa v kopané nebo na olympijské hry, a hlavně to, jak se díky těmto akcím zvyšuje prestiž hostitelských zemí.
3.14 Toto stanovisko bere v úvahu v první řadě, i když nikoli výlučně významné sportovní soutěže, které – obecně řečeno – přinášejí evropským destinacím největší zisk a kulturní a společenský prospěch a poskytují jim největší publicitu.
3.15 Z čistě obecného hlediska znamená "významná sportovní událost" takovou akci, která dokáže přitáhnout velký počet turistů, kteří v dané destinaci přenocují a tím podpoří ekonomiku cestovního ruchu této destinace.
3.16 Významné události lze využít k podpoře hodnot, způsobu chování a praxe, jež lze následně uskutečňovat a rozvíjet v bezpočtu akcí, které se konají na místní úrovni [6].
3.17 Složité vztahy mezi cestovním ruchem a sportem jsou však součástí širších souvislostí, jež dále zahrnují oblasti sociální, kulturní a životního prostředí.
Moderní turista hledá stále komplexnější dovolenou, která dokáže uspokojit současně jeho rekreační, kulturní a sportovní potřeby v rámci jediné akce.
4. Institucionální úroveň
4.1 V minulosti tvořil jediný právní základ politiky cestovního ruchu Společenství čl. 3 písm. u) Smlouvy o ES, který obsahuje obecný odkaz na opatření v oblasti cestovního ruchu.
V oblasti, která má tak silný vliv na ekonomiku mnoha zemí EU, to znamená významnou překážku k dosažení skutečné evropské politiky cestovního ruchu.
4.2 Cestovní ruch má opravdu velice meziodvětvovou povahu: dotýká se téměř všech výrobních odvětví a služeb a vyžaduje efektivní úspory z rozsahu jak v oblasti regionálního řízení, tak i pokud jde o příslušný rozhodovací proces a vytváření příslušné politiky.
4.3 Ovšem zvláště od roku 1999 ukazují instituce Společenství nový a vyšší zájem o cestovní ruch [7].
EHSV aktivně tento nový trend sleduje a nadšeně vítá zahrnutí ad hoc ustanovení týkajícího se cestovního ruchu do evropské ústavy [8].
4.4 To naznačuje konec dlouhého a někdy škodlivého odsouvání cestovního ruchu na okraj pozornosti a nabízí nezbytné podmínky, aby bylo toto odvětví uznáno jako politika EU a oficiálně zařazeno mezi ně.
4.5 EHSV doufá, že cestovní ruch bude nadále schopen počítat se speciálně zaměřenými a konkrétními evropskými opatřeními, programy a iniciativami.
V této souvislosti bude nutno zřídit jediný řídící orgán na úrovni Společenství vytvořený podle vzoru evropských agentur, které řídí konkrétní odvětví [9].
4.6 V rámci všech akcí vítá EHSV skutečnost, že Evropská unie již zpracovává politiku cestovního ruchu podporující trvale udržitelný rozvoj všeho druhu [10].
4.7 Pokud jde o evropskou politiku týkající se sportu, podporuje ji řada dokumentů, zejména Evropská sportovní charta (1992), Amsterodamská smlouva, jež popisuje společenský význam sportu, a Prohlášení připojené k Niceské smlouvě, které vymezuje sportu zvláštní místo mezi oblastmi v kompetenci Společenství.
4.8 Částečně díky impulsu z vrcholné schůzky v Nice se dostalo sportu právoplatného místa v ústavě pro Evropu, která byla přijata v červnu 2004, kde je mu věnováno jedno konkrétní ustanovení [11].
4.9 Aby zdůraznila společenský a výchovný význam sportu, vyhlásila Komise rok 2004 Evropským rokem výchovy sportem.
To je způsob, jak prostřednictvím Unie upozornit na toto odvětví i na financování výchovy, zvyšování povědomí a rozvojové projekty ve školách a ve vzdělávacích organizacích.
4.10 Tato iniciativa dále podporuje mobilitu studentů, i když s omezeným financováním, takže studenti mohou navštěvovat místa mimo své trvalé bydliště, čím uspokojují svou touhu cestovat a objevovat nová místa i chuť věnovat se svým oblíbeným sportům.
4.11 Způsob integrace cestovního ruchu, sportu a kultury je jedním z úkolů, který musíme v následujících letech řešit v zájmu podpory evropské ekonomiky a zajištění kvalitního života pro všechny.
4.12 Tato otázka se stává prioritou ve světle výše uvedených lisabonských cílů, které musí v každém případě brát v úvahu měnící se hospodářskou situaci zemí EU, aby byl zaručen trvale udržitelný růst a rozvoj.
4.13 V rámci Evropského fóra o cestovním ruchu a Evropského fóra o sportu by bylo možno zorganizovat speciální semináře a propagovat novátorské iniciativy jako součást vytváření nové strategie na evropské úrovni, jejímž cílem by měla být integrace cestovního ruchu, sportu a kultury. Tyto novátorské iniciativy by mohly zahrnovat studentské výměny, kampaně zaměřené na zvýšení veřejného povědomí sloužící k zapojení "sportovních" turistů do kulturního a společenského života místa, kde se koná daná akce, případně kurzy k získání nových dovedností.
Z tohoto pohledu je nejpodstatnější zapojit v prvé řadě občanskou společnost a soukromý sektor.
4.14 Právní uznání obou odvětví – cestovního ruchu a sportu – v návrhu Ústavní smlouvy znamená významný krok směrem k dosažení těchto cílů, zvláště pokud jde o podporu a rozvoj konkurenceschopnosti evropských podniků působících v těchto dvou odvětvích.
5. Bezpečnost a olympijské příměří
5.1 Jak již bylo uvedeno, následující léta budou naplněna sportovními soutěžemi a miliony lidí se budou sjíždět z celého světa, aby je zhlédli.
5.2 V tomto období dalekých cest, významných sportovních soutěží a jejich podrobného pokrytí zprostředkovaného sdělovacími prostředky vyvstává urgentní otázka bezpečnosti.
Tuto otázku je nutno řešit zcela odpovědně, bez zbytečné paniky, ale při zajištění veškerých opatření k prevenci a sledování, nezbytných k tomu, aby byl zabezpečen hladký průběh jednotlivých sportovních akcí.
5.3 Spolupráce a včasné vytvoření společné akční strategie tvoří v tomto ohledu rozhodující prvek organizace významných sportovních soutěží.
5.4 Bezpečnost tedy musí být základem organizace veškerých akcí, které se budou konat v následujících letech, a musí v zásadě vycházet z prevence.
5.5 Valné shromáždění OSN přijalo 6. září 2000 Deklaraci, v jejímž 10. bodě se uvádí: "Vyzýváme členské státy, aby individuálně i kolektivně respektovaly olympijské příměří nyní i v budoucnosti a aby podporovaly Mezinárodní olympijský výbor v jeho úsilí o prosazování míru a lidského porozumění prostřednictvím sportu a olympijských ideálů."
5.6 Nedávná zasedání Evropské rady v Bruselu ( 12. prosince 2003) a Evropského parlamentu ( 1. dubna 2004) vydala podobné výzvy.
Zvláště Evropský parlament přivítal skutečnost, že MOV (Mezinárodní olympijský výbor) vytvořil Mezinárodní nadaci pro olympijské příměří jako organizaci, jejímž cílem je podpora myšlenky míru a porozumění prostřednictvím sportu.
5.7 Ve svém příspěvku k debatě o bezpečnosti zdůrazňuje EHSV potřebu podpory olympijského příměří jako univerzálního poselství týkajícího se všech světových sportovních soutěží v následujících letech.
Dokonce prohlašuje, že sportem lze přispět k šíření kultury dialogu a k novým příležitostem pro setkávání lidí.
6. Integrovaná trvalá udržitelnost
6.1 Jak již bylo uvedeno, mezi cestovním ruchem a sportem vznikají složité vazby, jež mají dopady ve společenské a hospodářské oblasti a v oblasti ochrany životního prostředí.
Tyto vztahy jsou o to složitější, když se jedná o velké (významné) akce.
6.2 Při organizaci akcí tedy musí být brány v úvahu všechny zásady trvalé udržitelnosti – sociálně-kulturní, hospodářské a ekologické.
V oblasti sportu a sportovních destinací musí platit pokyny vztahující se k trvale udržitelnému cestovnímu ruchu přijatá Evropskou komisí ve výše uvedeném nedávném Sdělení o základní orientaci pro trvalou udržitelnost evropského turismu [12] a zhodnocené ve stanovisku EHSV o společensky trvale udržitelném cestovním ruchu pro každého [13].
6.3 Ze společenského a kulturního hlediska by sportovní soutěže v první řadě měly být příležitostí k posílení svébytnosti a ke kulturní výměně.
Proto se navrhuje, aby byla v několika regionech různých evropských zemí poskytnuta podpora iniciativám a akcím turistické nebo sportovní povahy (podle vzoru programu Interreg).
6.4 Ze společenského a hospodářského hlediska bychom chtěli zdůraznit, že největší pozornost při organizaci akcí by měla být věnována obcím.
Všechny služby a infrastruktura by měly být plánovány s ohledem na jejich budoucí využití obyvateli.
Obce by též měly být konzultovány ohledně vytváření pracovních příležitostí a realizace školení týkajících se akcí.
6.5 Již byly vytvořeny modely sloužící k měření kapacity destinací a souvisejících služeb z hlediska ekologické trvalé udržitelnosti a dalších kritérií.
Bylo by vhodné, aby se používání těchto modelů rozšířilo i na sportovní soutěže, v souvislosti – jak již bylo řečeno – s podporou jednotného přístupu ve třech základních oblastech: společenské, hospodářské a ochrany životního prostředí.
6.6 Musejí tedy být nalezeny a rozvíjeny způsoby přípravy a tvorby vzorů pro tyto akce s cílem maximalizace vytvářeného zisku a přidané hodnoty, zvláště pro hostitelský region a obci, na které vždy mají takové akce nepříznivý dopad a jen zřídkakdy z nich něco podstatného získají.
6.7 Velké sportovní soutěže mohou znamenat příležitost pro rozvíjení vysoce specializovaných dovedností a kvalifikace, které zase mohou být pro dané destinace užitečné ve střednědobém a dlouhodobém měřítku v souvislosti s výstavbou zařízení a uspokojováním potřeb návštěvníků.
Současně mohou pomáhat při rozšiřování nejlepší praxe v oblasti integrovaného řízení cestovního ruchu a sportu.
6.8 Organizace složitých akcí vyžaduje v prvé řadě nalezení míst, kde by mohlo docházet ke konfliktům mezi místními obyvateli a krátkodobými návštěvníky z hlediska využívání zdrojů, služeb a zařízení a jejich kvality.
6.9 Bude nezbytná úzká spolupráce mezi organizátory, pořadateli, místními orgány, zástupci konečných uživatelů a zúčastněných společenských organizací a obecně mezi všemi, kdo se na akci nějak podílejí.
6.10 Sportovní soutěže musí být součástí střednědobého a dlouhodobého plánování v rámci hostitelské destinace i země.
Zvláště se musí vzít v úvahu dopad, jaký bude akce mít na celkovou pověst dané turistické a sportovní destinace.
6.11 Je dobře známo, že často je překážkou rozvoje cestovního ruchu jeho sezónní povaha. Sportovní soutěže často pomáhají prosazovat politiku zaměřenou na rozvoj cestovního ruchu a ekonomiky cestovního ruchu v průběhu celého roku, čímž se zvyšují zisky a zajišťují stabilní dlouhodobé pracovní příležitosti.
6.12 Je výhodné trvale sledovat současné i budoucí zkušenosti, aby bylo možno vytvořit vzorovou praxi plánování a řízení sportovních soutěží, kde by se zcela uplatňovaly výše uvedené společenské, ekologické a hospodářské faktory.
Zvláště pak se zdá jako velice užitečné sledovat to, jak jsou využívána zařízení a jaké je po skončení následné využití staveb a služeb vytvořených pro určitou akci.
6.13 EHSV obecně zdůrazňuje možnost přijetí opatření, úkonů a doporučení v rámci několikaletého programu pro trvale udržitelný evropský cestovní ruch vytvořením Agendy 21 pro sport a pro nejpopulárnější destinace, kde se organizují sportovní soutěže.
6.14 Je nutno systematicky zaznamenávat, šířit a společně využívat vhodnou praxi a zkušenosti s plánováním a řízením sportovních soutěží s turistickou dimenzí v zájmu toho, aby bylo organizování nadcházejících významných akcí v rámci EU co nejúspěšnější.
7. Cestovní ruch, sport a vzdělávání
7.1 EHSV opět zdůrazňuje potřebu posílit na všech úrovních cíle odborné přípravy a vzdělávání jako součást politiky na podporu sportu a cestovního ruchu.
7.2 Po tomto přístupu se též volá v Prohlášení o zvláštnostech sportu, které je přílohou závěrů ze zasedání Evropské rady v prosinci 2000 v Nice, v němž se zdůrazňuje, že "Společenství musí … přihlížet ke společenské, vzdělávací a kulturní úloze sportu … v zájmu toho, aby byl respektován a posilován etický kodex a solidarita, které jsou nezbytné k zajištění jeho společenské funkce."
7.3 Integrace a podpora pozitivních hodnot společných pro cestovní ruch a pro sport může být účinným způsobem k zajištění integrace na úrovni obcí, destinací a států.
7.4 Série akcí, která začala v roce 2004, má proto stále se zvyšující význam vzhledem k plánovanému cíli využívání významných akcí, které budou přitahovat velkou pozornost sdělovacích prostředků i institucí jako nástroj rozšiřování zásad a pokynů pro vzdělávání.
7.5 S rozšířením EU o 10 nových zemí tyto příležitosti ještě porostou.
Využívání sítí sdělovacích prostředků umožní rozšiřovat a sdílet s členskými státy vzdělávací projekty, jejichž pomocí se seznámí s Unií a s národy Unie a budou si vyměňovat hodnoty sportovního chování, fair play a soutěživosti.
7.6 Klíčovými hodnotami, které lze rozvíjet a sdílet, jsou tolerance, otevřený a vlídný přístup a ochota k výměně názorů mezi různými národy a etnickými skupinami.
Realizace těchto klíčových hodnot především v nových členských státech vyžaduje jak příslušné školní vzdělání a školení všech dospělých, zaměstnaných v oblasti cestovního ruchu a sportu tak i intenzivní výměnu zkušeností, kterou je nutno podporovat.
Turisté spojují své cesty i s jistým očekáváním ve smyslu výše uvedených hodnot.
7.7 V oblasti sportovních a turistických událostí by se měla zvláštní pozornost věnovat šíření zásady práva všech skupin obyvatelstva – a zvláště neprivilegovaných skupin: mladých, starších a handicapovaných lidí – věnovat se různým sportům a účastnit se sportovních akcí.
7.8 Jak se uvádí ve výše zmíněném Prohlášení o zvláštnostech sportu, které je přílohou závěrů ze zasedání Evropské rady v roce 2000 v Nice, "Pro tělesně a duševně postižené nabízí pěstování fyzických a sportovních činností zvláště vhodnou možnost k rozvoji talentu jednotlivce, rehabilitace, společenské integrace a solidarity …".
7.9 Tato opatření, jejichž cílem je prospěch pro neprivilegované skupiny společnosti, musí realizovat ústřední vlády a místní orgány, národní federace, sportovní organizace, amatérské kluby a školy.
7.10 Školy jsou nejúrodnější půdou k šíření pozitivních hodnot a rozvoji vzájemného porozumění, protože komplikované vztahy mezi sportem, cestovním ruchem a vzděláváním lze v plné míře využívat tak, že se začne již s dětmi školního věku.
7.11 Proto se navrhuje, aby byla nadále podporována mobilita studentů a jejich výměny pomocí pořádání sportovních soutěží, které dávají příležitost k tomu, aby se seznámili s místní kulturou a životem.
7.12 Dále se také navrhuje, aby byla zvýšena spolupráce mezi členskými státy, zejména v oblasti výměny informací o nejlepších praktikách včetně zapojení sportovních turistů do kulturního a společenského života obcí, které hostí sportovní akce, aby bylo možné snížit násilí a netoleranci všeho druhu a vytvářet příležitosti k vzájemnému rozvoji .
7.13 Mimoto stojí také za to, aby se zjistilo, zda existuje potřeba kurzů sloužících rozvoji nových dovedností nezbytných při pořádání turistických a sportovních akcí, při zahrnutí všech aspektů společenského vývoje, integrované trvalé udržitelnosti, komunikace a marketingu, které se vztahují k cestovnímu ruchu.
8. Předběžné závěry
8.1 Cestovní ruch a sport se mohou stát laboratoří sloužící rozvoji, výměně a sdílení pozitivních hodnot, inspirovaných úctou k druhým a zaměřených na vzájemné porozumění, toleranci a oboustranný souhlas.
Tato odvětví tomuto úkolu přirozeně vyhovují a jejich úloha je zvláště důležitá ve společnosti, jejíž dynamika se neustále zvyšuje a kterou charakterizují hluboké sociálně-kulturní, geopolitické a technologické změny.
8.2 Cestovní ruch a sport dále mohou významnou měrou přispět k naplnění cílů zahrnutých v lisabonské strategii.
Je to právě jejich rostoucí hospodářský vliv, který by se mohl stát hybnou silou ekonomiky Evropské unie, zvláště pak pokud budou zcela využity možnosti rozvoje a rozšíření dovedností vztahujících se k těmto dvěma odvětvím.
8.3 Začlenění cestovního ruchu a sportu do konečné verze evropské ústavy znamená pro tato dvě odvětví historický obrat.
EHSV doufá, že na úrovni Společenství nyní dojde v těchto dvou oblastech k významným aktivitám, a navrhuje, aby byla využita otevřená metoda koordinace, která zaručí výměnu dovedností a znalostí a srovnání na evropské úrovni.
8.4 Sport a cestovní ruch tvoří dva komplexní a svébytné sektory, proto je velice obtížné je studovat společně a vzájemně je z hospodářského a společenského hlediska srovnávat.
EHSV proto navrhuje vytvoření společné evropské monitorovací agentury a databanky za účelem sběru a třídění znalostí z nejlepší praxe, které by byly následně poskytovány členským státům na podporu rozvoje v těchto dvou odvětvích.
8.5 EHSV dále doufá, že Evropská unie bude podporovat studie a výzkum zaměřený na možnost provádět na evropské úrovni srovnávací analýzu společného společenského, hospodářského a ekologického vlivu cestovního ruchu a sportu.
8.6 Rozšíření kultury volného přístupu k cestovnímu ruchu a sportu pro všechny a vytvoření politiky na podporu této kultury musí být prioritou v rámci všech rozvojových opatření v těchto dvou odvětvích vzhledem k potřebám neprivilegovaných sociálních skupin – mladých, starších a handicapovaných lidí – a též těch, kteří nemají na utrácení.
Proto by EHSV rád viděl vznik kampaně na podporu povědomí o tom, že dostupnost a trvalá udržitelnost patří k nezbytným charakteristikám, díky nimž se zvyšuje konkurenceschopnost účastníků trhu.
8.7 Navrhuje se založení Evropské agentury pro cestovní ruch, jejíž úlohou by bylo zajišťovat zachování specifika tohoto odvětví, provádění analýz jeho problémů, připravovat případné směry vývoje a nacházet inovační nástroje trvale udržitelného rozvoje, které by se staly součástí strukturálních opatření EU.
8.8 Cestovní ruch a sport tvoří mnohostranný složitý fenomén s vysokým rozvojovým potenciálem.
Tento názor vyjadřuje potřebu horizontální integrace obou oborů na evropské úrovni, aby bylo možno jejich potenciál realizovat na sociálně-ekonomickém i kulturním poli.
Mimoto EHSV zdůrazňuje potřebu věnovat při plnění navrhovaných opatření neustále pozornost jejich trvalé udržitelnosti v těchto oblastech i z hlediska ochrany životního prostředí.
8.9 EHSV nazvalo toto stanovisko Prohlášením z Říma o cestovním ruchu a sportu, aby tím získalo větší profil a výrazněji se rozšířilo na všech významných turistických a sportovních událostech na evropské úrovni.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Evropská pravidla silničního provozu a registr automobilů Nerevidovaný překlad
(2005/C 157/04)
Dne 29. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl v souladu s článkem 29, odstavcem 2 svých interních směrnic vypracovat stanovisko na téma: "Pravidla silničního provozu /registr automobilů" .
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", pověřená provedením prací Výboru souvisejících s touto záležitostí, přijala stanovisko ze dne 5. října 2004 (zpravodaj: p.
PEGADO LIZ).
Na svém 413. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. až 16. prosince 2004 (schůze ze dne 15. prosince) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 147 hlasů pro, 1 hlas byl proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod: předmět stanoviska a odůvodnění
1.1 Na schůzi, která se konala 29. ledna 2004, schválil EHSV žádost odborné skupiny "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost" o vypracování stanoviska z vlastní iniciativy týkajícího se evropských pravidel silničního provozu.
1.2 Vzhledem k tomu, že volný pohyb osob [1] je jednou ze základních svobod zakotvených ve Smlouvě, že zrušení hranic mezi členskými státy [2] je jedním z cílů Evropské unie, který byl ještě posílen přijetím Schengenské dohody [3] a vzhledem k tomu, že oblast dopravy je předmětem společné politiky Společenství, [4], je zřejmé, že sbližování právních systémů v oblasti silničního provozu má prvořadý význam, a to zejména ve světle jeho budoucích dopadů na zavedení jednotného trhu [5].
1.3 Na tomto místě je třeba připomenout význam silniční přepravy osob a zboží v Evropě sestávající z 15 států a její exponenciální nárůst v posledních letech.
Z nejnovějších dostupných statistických údajů vyplývá zejména, že v roce 2001:
- odvětví pozemní dopravy zaměstnávalo 3,9 miliónů osob;
- silniční přeprava zboží představovala 45 % z celkového objemu dopravy a oproti roku 1970 zaznamenala 120 % nárůst;
- silniční přeprava osob představovala 86,8 % celkového objemu přepravy osob a oproti roku 1970 zaznamenala 128 % nárůst;
- obrat (údaje z roku 2000) pozemní přepravy osob (55,455 miliónů eur) a zboží (220,87 miliónů eur) představuje cca 49 % celosvětového obratu plynoucího z přepravy (566,193 miliónů eur) (údaje týkající se Řecka nebyly k dispozici) [6].
1.4 Silniční přeprava osob a zboží se však řídí řadou rozdílných předpisů platných v jednotlivých státech, a to i na úrovni základních pravidel a zásad upravujících automobilový provoz.
1.4.1 Platí rovněž řada mezinárodních úmluv, které mají rozdílnou působnost a jejich ustanovení jsou někdy protichůdná.
1.4.2 Z uvedených údajů vyplývá, že se na řidiče automobilu cestujícího po Evropě vztahuje řada rozdílných právních řádů a z nich vyplývající odlišná, někdy dokonce i protichůdná pravidla.
1.4.3 Tato situace se ještě vyostřila v důsledku nedávného rozšíření EU o nové členské státy, které mají rovněž svá vlastní pravidla automobilového provozu.
1.5 Cílem tohoto stanoviska z vlastní iniciativy je přesvědčit Komisi o nezbytnosti a vhodnosti legislativní iniciativy, jejímž cílem bude harmonizace pravidel silničního provozu v Evropské Unii a která bude zároveň respektovat některé opodstatněné výjimky. Toto stanovisko obsahuje porovnání právních systémů některých států, na jehož základě upozorní na rozdíly mezi právními režimy upravujícími pravidla silničního provozu v jednotlivých členských státech a nastíní možná řešení jejich harmonizace na evropské úrovni.
1.6 Pro vypracování tohoto stanoviska bylo považováno za nezbytné vyslechnutí stran, kterých se tato problematika týká především (zástupců účastníků silničního provozu, výrobců automobilů a zákonodárných orgánů); proto bylo uspořádáno veřejné slyšení, které se uskutečnilo v rámci druhého setkání studijní skupiny 17. května 2004 za účasti osob příslušného sektoru.
1.6.1 Za účelem usnadnění diskuse a shromáždění informací byl členům studijní skupiny předložen dotazník.
2. Události předcházející této iniciativě
2.1 Idea vypracování univerzálních pravidel silničního provozu není žádnou novinkou; jen na evropské úrovni jí již předcházela celá řada obdobných aktivit, jejichž cílem byla především snaha o kodifikaci této problematiky, svého času vyjádřená na VIII. Mezinárodním právním kongresu o automobilové dopravě [7].
2.2 Na 38. konferenci německé Rady o soudních pravomocích v oblasti dopravy v lednu 2000 dospěla pracovní skupina IV k závěru, že dosažení harmonizace evropských dopravních předpisů je významným cílem [8].
2.3 Komise navrhla celou řadu iniciativ, které konstatují stejné obavy a mají stejný cíl, které však dosud plně neakceptovaly ideu vypracování Evropských pravidel silničního provozu jako takovou [9].
2.4 Zvláštní pozornost si zaslouží závěry studie, která byla v nedávné době vypracována pro Generální ředitelství Komise pro energii a dopravu a která klade důraz na důvody uznání nezbytnosti "harmonizace dopravních předpisů a opatření pro jejich účinnou aplikaci" prostřednictvím "budoucích legislativních iniciativ" na úrovni EU [10].
2.5 EHSV již v řadě svých stanovisek upozorňoval na nezbytnost rozšíření "volného pohybu vozidel" a nutnost pověřit "úřady jednotlivých států zrušením některých vnitřních ustanovení, která komplikují občanům těchto států užívání vozidel, evidovaných v jiném členském státě." [11].
3. Nástin smluvních ustanovení a vymezení jejich působnosti
3.1 Mezinárodní právní úprava silniční dopravy vychází z několika úmluv, z nichž nejvýznamnější je Pařížská úmluva (1926), Ženevská úmluva (1949) a Vídeňská úmluva (1968).
3.2 Mezinárodní úmluva o jízdě motorovými vozidly byla uzavřena 24. dubna 1926 v Paříži 40 státy s cílem usnadnit mezinárodní turistiku. V současné době platí ve více než 50 státech.
3.2.1 Základním cílem této úmluvy je:
a) definovat minimální technické požadavky týkající se automobilů, jejich registrace a světel a rovněž jejich identifikace v každém navštíveném státě;
b) upravit vydávání a platnost mezinárodních průkazů automobilů, jejichž cílem je umožnit jejich přístup na území států, které uzavřely Úmluvu, a provoz na tomto území;
c) uznávat některé řidičské průkazy a stanovit náležitosti mezinárodních oprávnění, umožňujících řízení automobilů (mezinárodních řidičských průkazů), platných ve státech, které uzavřely tuto úmluvu, a výše uvedené průkazy neuznávají, avšak oprávnění vyžadují;
d) zavést několik (šest) výstražných znamení signálů, které jsou státy, jež uzavřely úmluvu, povinny v rámci silniční dopravy užívat;
e) vytvořit systém výměny informací o řidičích, držitelích mezinárodních certifikátů a průkazů, kteří se stali účastníky vážné dopravní nehody nebo kteří porušili právní ustanovení daného státu týkající se silničního provozu.
3.2.2 Tato úmluva usnadnila celní procedury, ale nezbavila řidiče povinnosti znát a dodržovat pravidla silničního provozu platná v daném státě.
3.2.3 Vstup této úmluvy v platnost závisel na její ratifikaci jednotlivými státy a na uložení nástroje této ratifikace.
Úmluvu lze kromě toho aplikovat pouze v hlavním městě státu, který ji uzavřel; její platnost v oblastech, které podléhají jakékoli formě správy, je nutno vyhlásit formou zvláštního oznámení.
3.3 Úmluva o silniční dopravě, která byla podepsána 17 státy v Ženevě 19. září 1949, platí v současné době ve více než 120 státech. Tato úmluva ruší Úmluvu z roku 1926 mezi státy, které ji uzavřely, a přidruženými státy.
3.3.1 Tato úmluva rozvinula zásady vymezené v předchozí úmluvě v souladu se zjištěným rozvojem automobilového průmyslu. Svědčí o zvýšení důrazu na bezpečnost silničního provozu.
3.3.2 Tato úmluva neobsahuje přímou definici dopravního značení, ale stanoví povinnost členských států toto značení sjednotit a užívat je pouze v nezbytně nutných případech.
3.3.3 Tato úmluva obsahuje jen málo dopravních předpisů a věnuje se téměř výhradně problematice opatření při míjení vozidel, pravidlům přednosti v jízdě a osvětlení.
3.3.4 Vstup této úmluvy v platnost se řídil stejnými mechanismy, které byly popsány výše; dosažení její harmonizace však záviselo na schopnosti jednotlivých států podřídit se některým jejím ustanovením a neakceptovat její případné změny.
3.4 Úmluva o silničním provozu z 8. listopadu 1968, kterou uzavřelo 37 států ve Vídni, v současné době platí přibližně ve 100 státech.
Tato úmluva mimo jiné ukončila platnost úmluvy z roku 1926 a úmluvy z roku 1949 okamžikem ratifikace a uložení nástroje této ratifikace.
3.4.1 Text této úmluvy je nejvíce propracován z hlediska předpisů silničního provozu; obsahuje třicet článků zabývajících se touto problematikou a ustanovení o manévrech, která představují základní jádro moderních dopravních předpisů.
Úmluva z roku 1968 přesahuje minimalistické úpravy předchozích úmluv, které se omezovaly na míjení vozidel, dopravní značení a obdobné záležitosti.
Tato úmluva stanoví nejen zásady, které musí řidiči dodržovat při provádění nejriskantnějších manévrů (například předjíždění, změny směru, opatření, která je nutno dodržovat ve vztahu k chodcům), ale upravuje i zastavení a stání vozidla, nastoupení a vystoupení osob, provoz v tunelu – tj. veškeré situace typické pro řízení automobilu.
3.4.2 Vídeňská úmluva zachází dále, než předchozí texty: v podstatě ukládá signatářským a přidruženým státům povinnost sjednotit vlastní právní ustanovení s pravidly silničního provozu stanovenými v této Úmluvě; tato skutečnost poskytuje řidičům pohybujícím se na území ostatních přidružených států výhodu znalosti základních pravidel silničního provozu.
3.4.3 Jednotlivé státy si však ponechaly možnost odmítnout změny této úmluvy.
3.5 Z těchto shrnutí obsahu uvedených úmluv vyplývá, že na území Evropské unie, které bylo v nedávné době rozšířeno o dalších deset členských států, platí tři mezinárodní úmluvy, a to nikoli vždy ve stejném rozsahu [12]; znamená to, že k úplnému sjednocení pravidel silničního provozu dosud ani zdaleka nedošlo, a to tím spíše, že vedle uvedených úmluv platí ještě zákony všech 25 členských států, které navíc podléhají průběžným změnám [13].
3.6 Některé překážky se již podařilo odstranit nebo jsou právě odstraňovány, jako například zrušení hranic, podmínky homologace automobilů a jejich komponentů, vzájemné uznávání řidičských průkazů a harmonizace pravidel, která je upravují.
Zásadní problém v oblasti silniční dopravy však dosud přetrvává – jedná se o pravidla dopravního značení.
3.7 Pokud jde o vztah k ostatním státům, úmluvy usnadňují celní procedury a možnost řídit vozidla na území Evropské unie, ale občané třetích států, kteří navštíví Evropskou unii, se musí i nadále řídit všemi zákony o silniční dopravě, které platí v jednotlivých státech Unie.
4. Některé evidentní rozdíly mezi právními systémy jednotlivých států
4.1 Stručná studie srovnávacího práva jasně poukázala na výrazné rozdíly mezi právními rámci jednotlivých států, které upravují pravidla silničního provozu; tyto rozdíly se týkají významných oblastí, které představují skutečné překážky volného pohybu a které mohou ohrozit bezpečnost osob a zboží a přispět ke zvýšení nehodovosti v rámci celé EU.
4.2 V toto dokumentu se budeme zabývat zejména, nikoli však výhradně, zjištěními výše uvedené studie, kterou vypracovala Komise a v níž jsou tyto aspekty podrobně rozebírány [14].
4.3 V této souvislosti by bylo možné uvést řadu příkladů, ale soustřeďme se jen na několik nejvýznamnějších rozdílů právního režimu, které mohou způsobit mimořádné problémy při řešení běžných situací:
Maximální povolená rychlost mimo obec na silnicích se směrově oddělenými jízdními pruhy
B _BAR_ 120 km/h _BAR_
PT _BAR_ 90 km/h _BAR_
UK _BAR_ 70 MPH (112 km/h _BAR_
Závažné přestupky
B _BAR_ + 10 km/h _BAR_
PT _BAR_ + 30 km/h _BAR_
Obsah alkoholu v krvi
SV _BAR_ 0,2 _BAR_
UK _BAR_ 0,8 _BAR_
Lékárnička v povinné výbavě osobních vozidel
EL _BAR_ Ano _BAR_
FR _BAR_ Ne _BAR_
Červené + oranžové světlo na semaforu; připravit se k jízdě
DK/FI _BAR_ Ano _BAR_
NL/ES _BAR_ Ne _BAR_
Povinnost dát přednost v jízdě cyklistům na kruhovém objezdu
DE _BAR_ Ano _BAR_
PT _BAR_ Ne _BAR_
EL _BAR_ Ano _BAR_ FR _BAR_ Ne _BAR_ Mají prostředky hromadné dopravy po výjezdu ze zastávky přednost?
ES _BAR_ Ano _BAR_
IT _BAR_ Ne _BAR_
Povinnost svícení ve dne mimo obec
IT _BAR_ Ano _BAR_
LU _BAR_ Ne _BAR_
Značka zákazu stání
IE _BAR_ Bílý podklad, červený okraj _BAR_
Ostatní státy _BAR_ Modrý podklad, červený okraj _BAR_
Zákaz přepravovaných osob vystoupit z vozidla do jednoho jízdního pruhu
PT _BAR_ Ano _BAR_
IT _BAR_ Ne _BAR_
4.4 Další obdobné rozdíly lze nalézt, jak o tom podrobně informuje výše zmíněná studie, v oblastech, jako jsou například podmínky získání řidičského průkazu, dopravní značení, povinná bezpečnostní výbava, přecházení vozovky chodci, pravidla přednosti v jízdě, používání světel, nástup a výstup osob, používání vyhrazených pruhů, předjíždění, klasifikace vozidel, typ pneumatik, užívání přívěsů, signalizačních tabulí apod.
Zmiňovaná studie uvádí celkem 45 rozdílů v základních pravidlech, běžně užívaných v každodenním silničním provozu.
4.5 Je nutno mít na zřeteli fakt, že pokud existují významné rozdíly již na úrovni formulace základních pravidel dopravy, situace v oblasti jejich výkladu a aplikace v jednotlivých členských státech je ještě mnohem komplikovanější; je tomu tak v důsledku odlišného posuzování přestupků a rovněž velmi různorodé škály postihů za tyto přestupky.
5. Stručný nástin slyšení z 17. května 2004
5.1 Veřejného slyšení, které se konalo 17. května 2004, se zúčastnili zástupci řady soukromých organizací zastupujících zájmy automobilistů, automobilového průmyslu, pojišťoven a organizací zabývající se bezpečností silničního provozu, předsednictva AIT/FIA a TIS-PT, firmy pověřené koordinací výše uvedené studie [15].
V průběhu tohoto slyšení se podařilo shromáždit řadu relevantních příspěvků vyjadřujících názory hlavních zúčastněných stran občanské společnosti, které umožnily objasnit a osvětlit řadu významných aspektů tohoto stanoviska.
Průzkumu se zúčastnila i řada institucí, které písemně odpověděly na předem doručený dotazník.
5.2 Uvedené odpovědi a sdělení, která z tohoto slyšení vyplynula, svědčí o všeobecném souhlasu se zněním a s vhodností iniciativy EHSV, jejímž cílem je dosáhnout určité míry harmonizace pravidel silničního provozu na evropské úrovni.
Někteří účastníci rovněž vyjádřili svůj vstřícný postoj k možnému a žádoucímu sbližování systémů registrace a evidence automobilů.
5.3 V této souvislosti byly obzvláště zdůrazněny následující prvky:
a) rámcové rozhodnutí EU z 8. května 2003, týkající se vzájemného uznávání a přeshraničního uplatňování peněžitých sankcí uložených v důsledku porušení pravidel silničního provozu, předpokládá a vyžaduje sjednocení pravidel silničního provozu v rámci Evropy;
b) zároveň je třeba brát ohled na jednací řád upravující stanovení a aplikaci trestních a občanskoprávních postihů a možnosti obhajoby účastníků silničního provozu dle práva jednotlivých členských států;
c) pravidla řízení automobilů jsou totiž v jednotlivých státech velice odlišná, což s sebou nese zvýšené riziko pro osobu řídící vozidlo ve státě, jehož není občanem;
d) kromě rozdílů zmíněných ve studii konzultantské společnosti TIS-PT byly zdůrazněny hlavní rozdíly, které se týkaly:
- obsahu alkoholu v krvi,
- rychlostních omezení,
- dopravní signalizace, signálů dopravních policistů a silničního značení,
- postihů za porušení těchto předpisů a jednacího řádu upravujícího jejich aplikaci,
- povinné bezpečnostní výbavy;
e) proces legislativního sbližování, jehož cílem je konečná harmonizace dopravních předpisů na úrovni Společenství, by měl probíhat formou postupných kroků;
f) úplnou harmonizaci není možné realizovat okamžitě, s výjimkou aspektů zásadního významu;
g) tyto aspekty by měly povinně zahrnovat:
- různá hlediska bezpečnosti silničního provozu,
- povinnou výbavu motorových vozidel (například náhradní žárovky, výstražné trojúhelníky hands-free telefony, airbagy apod.),
- dopravní a silniční značení,
- kritéria pro vydávání řidičských oprávnění,
- jednotný řidičský průkaz s jednotným bodovým systémem pro postih řidičů,
- charakteristiku postihů za nejzávažnější přestupky;
h) toto legislativní sbližování by se mělo řídit Vídeňskou úmluvou;
i) před podáním jakýchkoli návrhů by měly být vypracovány analýzy nákladů/zisků podobné těm, které již byly provedeny v oblasti některých odvětví dopravy nebo v oblasti určitých iniciativ týkajících se bezpečnosti silničního provozu [16];
j) obzvláštní důraz by měl být kladen na účinnou aplikaci pravidel silničního provozu, kontrolu jejich dodržování a na postih za přestupky.
5.4 Z obdobných aspektů doplňujících všechny iniciativy vztahující se ke zkoumaným oblastem byly obzvláště zdůrazněny následující aspekty:
a) sjednocení systémů automatických plateb mýtného na dálnicích a na mostech [17];
b) normalizace definic váhy a rozměru vozidel a z nich vyplývajících omezení;
c) minimální úroveň přípravy řidičů podle jednotlivých typů vozidel;
d) větší důraz na poskytování první pomoci;
e) definice minimálních norem kvality v oblasti výstavby silniční infrastruktury;
f) pořádání vzdělávacích kampaní zaměřených na silniční dopravu a na prevenci nehod na různých úrovních vzdělávání mládeže i dospělých.
6. Rozsah působnosti a dosah evropských pravidel silničního provozu
6.1 Ze slyšení zmiňovaného v předchozím odstavci jasně vyplynulo, že respondenti si přejí další vývoj směrem k harmonizaci pravidel silničního provozu, která by se však neměla omezit pouze na dopravní předpisy, ale měla by zahrnovat například i dopravní infrastrukturu a bezpečnost.
6.2 Za celé období své existence vytvořila Evropská unie nespočet legislativních nástrojů v oblasti silniční dopravy: řidičské průkazy, homologace vozidel a jejich komponentů, pravidla přepravy, pojištění vozidel apod. V tomto případě je jejím cílem zavést pravidla silničního provozu s výhledem na jejich harmonizaci, která bude moci přispět i ke splnění dalších cílů, zejména zajištění bezpečnosti provozu, vzhledem k jistotě a bezpečnosti vyplývající ze znalosti chování v provozu.
6.3 Jak již bylo řečeno, nejkomplexnější text upravující problematiku silničního provozu obsahuje Vídeňská úmluva z roku 1968. Vyjadřuje znepokojení z vyčerpání možností a prezentuje zvláštnosti tohoto mezinárodního instrumentu přijatého skupinou evropských států, které ji uzavřely s cílem přimět signatářské i přidružené státy, aby přizpůsobily svůj právní systém textu této úmluvy.
Vzhledem k tomu, že se jedná o nejznámější text, který je evropskými zeměmi nejlépe přijímán, může tato úmluva sloužit jako výchozí bod obsáhlejší debaty o evropských pravidlech silničního provozu.
6.4 Návrh, který zde byl vznesen, se týká zahájení harmonizace pravidel silničního provozu, která tvoří základní jádro nejmodernějších evropských dopravních předpisů, zejména (nikoli však výhradně):
a) všeobecných pravidel upravujících řízení vozidel, startování a zařazení rychlostního stupně, rychlost a vzdálenost mezi vozidly;
b) znamení dávaných řidičem;
c) rychlosti jízdy (nemusí být nutně totožná s maximální povolenou rychlostí);
d) práva přednosti v jízdě (všeobecné pravidlo, na křižovatkách, na silničních odbočkách, na kruhových objezdech a mezi vozidly);
e) předjíždění;
f) změny směru jízdy;
g) zpětného chodu vozidla;
h) změny směru jízdy vozidla;
i) zastavení a stání;
j) kapacity a rozměrů vozidel, přepravy osob a nákladů, nastupování a vystupování osob, nakládání a vykládání nákladu;
k) osvětlení vozidel a užití světel;
l) provozu vozidel s právem přednosti v jízdě a vozidel pohybujících se ve vyhrazených pruzích (například na dálnicích a obdobných komunikacích, úrovňových přejezdech a pruzích vyhrazených určitým kolejovým nebo nekolejovým vozidlům);
m) užívání alkoholu a psychotropních látek;
n) užití bezpečnostních pomůcek (bezpečnostní pásy a dětské bezpečnostní sedačky);
o) povinných dokladů;
p) chování v případě nehody nebo poruchy;
q) jednotných definic a pravidel, která lze použít pro jednotlivé uživatele veřejných komunikací, zejména řidiče motocyklů, čtyřkolek, trojkolek a mopedů, cyklisty a uživatele kolečkových bruslí nebo skateboardů, a invalidní řidiče;
r) pohybu chodců a opatření, která musí dodržovat řidiči;
s) zvláštních pravidel, která musí řidiči vozidel dodržovat ve vztahu k veřejné dopravě a k přepravě speciálních nákladů a vozidel;
t) přepravy pomocí zvířat.
6.5 Dopravní značení musí doplňovat, vysvětlovat nebo poskytovat výjimku z dopravních předpisů. Může obsahovat řadu pokynů, které mohou přispět ke zvýšení bezpečnosti silničního provozu.
Do budoucna bude rovněž nutno sjednotit jak formu, tak význam tohoto značení a pravidla určující jeho umístění a platnost ve vztahu k pravidlům silničního provozu a tím zajistit lepší řízení silničního provozu, pokud jde o kvantitu a viditelnost.
6.6 Dopravní značení se netýká pouze dopravních značek.
Je nutno sjednotit rovněž signály dopravních policistů, světelnou signalizaci, znamení dávaná řidičem a silniční značení.
6.7 Nerespektování předpisů a dopravního značení je považováno za přestupek, což předpokládá jednotná pravidla kontroly jejich dodržování, zejména v oblasti povolené rychlosti a konzumace alkoholu a psychotropních látek.
Kromě toho je nutné, aby se členské státy shodly na definici jednání, které bude kvalifikováno jako přestupek, aby nedocházelo k situacím, kdy by totéž jednání bylo v jednom státě klasifikováno jako přestupek a ve druhém nikoli.
Cílem je tedy jednotná klasifikace přestupků.
6.8 V důsledku uvedených skutečností je třeba studovat a konkretizovat zjednodušené mechanismy vedoucí k jednotné interpretaci evropských dopravních předpisů vzhledem k tomu, že postihy za přestupky proti dopravním předpisům musí následovat rychle, aby byla zachována účinnost daných pravidel (žádoucím cílem je de facto zjednodušený postup při vydávání předběžných opatření soudem).
7. Jednotná registr automobilů na evropské úrovni
7.1 Vzhledem k tomu, že se požadavky, nástroje a postupy týkající se registrace automobilů v jednotlivých členských státech navzájem rovněž výrazně liší, byla při veřejném slyšení projednávána rovněž možnost zaměřit se na vytvoření jednotné evropské registrace vozidel, která získala řadu příznivých ohlasů.
7.2 Byly rovněž zvažovány klady a zápory centrálního evropského registru vlastnictví automobilů, který by obsahoval nejdůležitější údaje týkající se práv a povinností vyplývajících z vlastnictví vozidla, které by se týkaly daného automobilu a způsobu jeho držení/užívání.
V průběhu slyšení byly zdůrazněny výhody tohoto typu řešení pro legální obchod s automobily v rámci Společenství, pro prevenci podvodů a krádeží souvisejících s automobily a pro postih za porušení pravidel silničního provozu, kterých se dopustí řidiči z jiných členských států EU.
7.3 Ze slyšení vyplynulo konstatování, že nejvhodnější řešení by vzhledem ke stávajícím podmínkám představovalo zavedení jednotného registru automobilů, vázaného na jednotlivá vozidla a nikoli na jejich vlastníky nebo držitele, při kterém by bylo možné využít dosud získané zkušenosti s informačním systémem založeným na registračním čísle vozidla a na identifikaci majitelů v rámci pojištění motorových vozidel (3. směrnice).
7.4 Díky uvedeným opatřením se rozšíří možnosti nákupu, pojištění a registrace vozidel v libovolném členském státě, což významně přispěje ke zvýšení objemu přeshraničních transakcí týkajících se vozidel, ke zvýšení mobility občanů a turistiky a k rozvoji vnitřního trhu [18].
7.5 Evropský systém registrace automobilů se tedy jeví jako vysoce žádoucí a pravděpodobně s sebou nepřinese žádné zvýšené náklady s výjimkou první fáze, která si vyžádá větší koordinaci a kooperaci mezi stávajícími národními registry. Tento systém by mohl přinést značné výhody vyplývající z přesné identifikace držitele vozidla (ať už by jím byl majitel nebo by se jednalo o jiný právní režim) a právní jistoty v oblasti transakcí s vozidly, usnadnit prevenci krádeží a podvodů a kontrolu a postih přestupků spáchaných ve všech členských státech. 7.6 Zvláštní pozornost je nutno věnovat daňové problematice, která by měla být harmonizována v maximální možné míře, aby nedocházelo k odlivu transakcí souvisejících se získáním a registrací vozidla do států, které by nabízely příznivější podmínky, a k následnému snížení daňových příjmů členských států s méně příznivým daňovým systémem.
8. Právní báze a adekvátní nástroj Společenství
8.1 Za stávajícího stavu věcí se EHSV domnívá, že nejadekvátnějším právním nástrojem realizace iniciativy se zde navrhovaným dopadem je směrnice o minimální harmonizaci.
8.2 Právní základna pro přijetí této směrnice by měla zohlednit dopad uvedené iniciativy jako prostředku realizace vnitřního trhu a jako nástroje rozšíření volného pohybu evropských občanů v europrostoru.
9. Závěry a doporučení
A) týkající se pravidel provozu na evropských silnicích
9.1 EHSV je toho názoru, že určitá míra harmonizace legislativy týkající se pravidel silničního provozu je nejen účinným prostředkem rychlejšího zavedení vnitřního trhu, ale může mít příznivý dopad i na zajištění bezpečnějšího pohybu automobilů na evropském trhu..
9.2 EHSV se rovněž domnívá, že tato harmonizace pravděpodobně rozhodujícím způsobem přispěje ke zvýšení bezpečnosti silniční dopravy, k prevenci nehod a tedy k větší svobodě pohybu občanů Evropské unie.
9.3 EHSV se domnívá, že existují příznivé podmínky pro zahájení přípravných prací na legislativní iniciativě EU týkající se výše zmíněných cílů, která by zohlednila různé názory a obtíže zdůrazněné v tomto stanovisku.
9.4 EHSV se domnívá, že za stávajícího stavu věcí je vhodné zvážit možnost využití směrnice o minimální harmonizaci na základě Vídeňské úmluvy; tato směrnice by definovala základní pravidla silničního provozu a dopravního značení, podmínky vydávání řidičských oprávnění a řidičských průkazů a povahu přestupků a odpovídajících sankcí a představovala by první krok k zavedení Evropských pravidel silničního provozu.
B) týkající se jednotného evropského registru automobilů
9.5 EHSV se rovněž domnívá, že by bylo možno výrazně zvýšit bezpečnost automobilů pomocí jejich snadnější lokalizace, a že by tomuto cíli mohlo významně napomoci vytvoření jednotného evropského systému registrace automobilů na evropské úrovni, jehož cílem by byla přímá evidence automobilů.
9.6 EHSV je rovněž toho názoru, že závazný nástroj Společenství by mohl být základem pro vytvoření jednotného systému registrace automobilů s využitím rozsáhlých zkušeností nabytých v minulosti na základě spolupráce mezi příslušnými orgány jednotlivých států.
9.7 EHSV důrazně vyzývá Komisi, aby v této záležitosti zahájila předběžná šetření nezbytná pro provedení analýzy nákladů/zisků v různých oblastech, kterých by se harmonizace mohla týkat.
C) Shrnutí
9.8 EHSV navrhuje, aby Komise prostřednictvím Zelené knihy zahájila veřejnou diskusi o této iniciativě s cílem shromáždit názory a postřehy co nejširšího okruhu stran, kterých se daná problematika týká.
9.9 EHSV vyzývá Komisi, aby nadále pokračovala v již započatých šetřeních s cílem dosahovat stále vyššího stupně harmonizace v oblasti související s všeobecným provozem a pro zvýšení bezpečnosti automobilů samotných.
9.10 EHSV upozorňuje členské státy na nezbytnost a vhodnost přijetí opatření vedoucích k neustálému prohlubování spolupráce a koordinace v oblasti pravidel silničního provozu, prevence nehod, první pomoci a odškodňování obětí.
9.11 EHSV očekává, že Evropský parlament tuto iniciativu bezvýhradně podpoří a vyzývá Komisi a Radu, aby pokračovala v uskutečňování cílů uvedených v tomto dokumentu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Podpoře námořní dopravy a přijímání a školení námořníků
(2005/C 157/05)
Dne 29. ledna 2004 se Evropská hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 29, odst. 2 jednacího řádu rozhodl vypracovat stanovisko k: Podpoře námořní dopravy a přijímání a školení námořníků.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", která odpovídala za přípravu aktivit Výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 5. října 2004.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Na svém 413. plenárním zasedání dne 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 15. prosince 2004) schválil Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 137 hlasy pro, 1 hlasem proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 V roce 1996 Evropská komise a irské předsednictví Rady ministrů EU rovněž zorganizovaly mezinárodní konferenci v Dublinu pod názvem "Je námořník Evropské unie ohroženým druhem?"
Tato konference potvrdila, že evropští námořníci jsou velmi důležití pro udržitelnost evropského námořnictví.
Byla vypracována řada návrhů na znovuvytvoření dostatečně početné základny kvalifikovaných námořníků.
V roce 1996 předložila Komise ve svém sdělení analýzu "Směrem k nové námořní strategii" [1].
Tyto obavy odráží i usnesení ze dne 24. března 1997 o nové strategii zvýšení konkurenceschopnosti námořní dopravy Společenství.
[2] Rada ministrů Evropské unie vyslovila souhlas se sdělením Komise a "inter-alia" uznala, že pozitivní opatření jsou potřebná na podporu zaměstnanosti námořníků Společenství.
1.2 Ve svém sdělení o školení a přijímání námořníků Komise uznala výrazný úbytek dobře vyškolených pracovníků [3], zejména důstojníků, za poslední dvě desetiletí.
Od počátku 80. let 20. století dochází k významnému poklesu jak loďstva, tak námořníků v EU.
Výjimku však tvoří odvětví pravidelné osobní a trajektové přepravy, která je stále z velké části provozována plavidly pod vlajkou EU a jejich posádku tvoří převážně občané EU.
Toto odvětví, členské státy a Komise čelí problematice snižujícího se počtu námořníků EU, v mnoha případech spojených s nedostatkem kvalifikovaných námořníků. Opatření určená na zastavení a zamezení tohoto poklesu však byla z velké části neúčinná.
1.3 Několik studií a výzkumných projektů usilovalo o zjištění důvodů a snažilo se čelit snižování počtu námořníků EU.
Sem je možné zahrnout:
- studii z roku 1996 o námořnických profesích v Evropské unii (financováno Komisí);
- společná studie FST/ECSA z roku 1998 (financováno Komisí) [4];
- výzkumný projekt METHAR [5] a výzkumný projekt METNET [6] (oba financovány Evropskou komisí v rámci RTD programu Doprava, respektive jeho čtvrtého a pátého rámce).
1.4 Aktuální zpráva o lidských zdrojích z roku 2000 (BIMCO/ISF) [7], uveřejněná v dubnu 2000, je pravděpodobně nejobsáhlejší studií o celkové nabídce a poptávce po obchodních námořnících k danému datu.
Byl odhadován nedostatek 16000 důstojníků, čili 4 % pracovní síly.
Výhled do roku 2010, pokud jde o důstojníky, je v závislosti na růstu, dovednostech, úbytku nebo nárůstu školení odhadován, podle pečlivé analýzy, buď na nárůst okolo 11 %, nebo pokles okolo 24 %.
Očekává se, že další aktualizace v roce 2005 také ukáže deficit v této oblasti.
Podle společné studie FST/ECSA z roku 1998 [8], je EU velmi vážně ovlivněna nedostatkem důstojníků. Jedná se o nedostatek přibližně 13000 důstojníků v roce 2001, a toto číslo se má zvýšit na nedostatek 36000 důstojníků v roce 2006.
1.5 Nejnovější studie [9] provedená ve Spojeném království (UK) na Univerzitě v Cardiffu, pod vedením Ministerstva dopravy, odbor pro námořní dopravu a námořní společnost, zjistila výrazný nedostatek pokud jde o počet kvalifikovaných námořníků vhodných pro obsazení pozic v námořních pobřežních základnách v UK.
1.6 Komise považuje námořní dopravu na krátké vzdálenosti za integrální část dopravního systému.
[10] Třebaže bylo rozvinuto mnoho iniciativ na podporu námořní dopravy na krátké vzdálenosti, zejména v rámci linií vytýčených pro státní pomoc námořní dopravě, nedošlo k žádnému výraznému materiálnímu zlepšení s ohledem na zaměstnání námořníků EU Registrovaná tonáž EU přestala klesat a v některých případech zaznamenaly členské státy nárůst. Počet námořníků EU nicméně neustále klesá.
2. Doporučení Komise podporující námořní dopravu a přijímání a školení námořníků [11]
2.1 Komise připustila, že zaměstnání a školení jsou dvě problematiky, za které mají hlavní zodpovědnost členské státy. Zároveň stanovila a vypracovala doporučení s ohledem na prioritní aktivity:
a) správná aplikace existujícího komunitárního a mezinárodního práva, které se týká životních a pracovních podmínek a kvality námořní přepravy za účelem zlepšení sociálních podmínek jakožto prostředku k přijímání a udržení vysoce kvalitního personálu;
b) uznala zvyšující se konkurenceschopnost kvůli levné pracovní síle pocházející mimo EU při pravidelné osobní trajektové přepravě v rámci Evropské unie.
Při hledání řešení tohoto problému byla zjištěna potřeba zavést paralelní opatření se sociálními partnery;
c) členské státy a sociální partneři zorganizují koordinované informační kampaně na národní a evropské úrovni, aby tak lidé znovu nabyli dojmu o námořním průmyslu a mladí lidé tak mohli získat informace o příležitostech a důsledcích při kariéře námořníka;
d) majitelé lodí prozkoumají možnosti pokud jde o zlepšení životních a pracovních podmínek, včetně služebních cest a odměňování;
e) zajistit zachování vysoce kvalitního systému školení námořníků v EU s členskými státy a sociálními partnery a zároveň zajistit dostatečný počet školících prostor;
f) členské státy a sociální partneři rozvinou a využijí příležitostí nabízené nástroji Společenství, které jsou k dispozici pro finanční podporu školení námořníků;
g) vzít na vědomí, že Společenství může podporovat snahy průmyslu na zastavení současného úbytku námořníků EU sponzorováním několika ad hoc výzkumných projektů prostřednictvím šestého rámcového programu.
2.1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vyjádřil stanovisko, [12] že všichni zainteresovaní, kterým bylo sdělení Komise o školení a přijímání námořníků určeno, by měli věnovat zvláštní pozornost těmto doporučením.
Výbor upozornil na potřebu zlepšit životní a pracovní podmínky na palubě, vyzval k ratifikaci a prosazování příslušných mezinárodních norem a tam, kde je to nutné, k provedení příslušných aktivit na zvyšování prestiže a sociálního a pracovního uspokojení námořních profesí..
Výbor dále upozornil na potřebu spolupráce a podporu této profese členskými státy a sociálními partnery.
2.2 Komise potvrdila, že námořní doprava je problematika, za kterou mají hlavní zodpovědnost členské státy. Zároveň stanovila a vypracovala doporučení s ohledem na prioritní aktivity. Jelikož byl kladen důraz na námořní přepravu na krátkou vzdálenost, nebyl tento sektor spoután žádnými opatřeními:
a) legislativní akce zahrnují implementaci směrnice o některých formalitách pro lodě připlouvající do nebo odplouvající z přístavů v členských zemích (IMO-FAL), implementace programu Marco Polo, standardizace a harmonizace intermodálních nákladových jednotek, mořských cest a zlepšení environmentálních vlastností námořní dopravy;
b) technické aktivity zahrnují návod k celním procedurám pro námořní přepravu na krátkou vzdálenost, stanovení a odstranění překážek pro úspěšnější námořní přepravu na krátkou vzdálenost, přibližování národních aplikací a computerizaci celních procedur Společenství a rozvoj výzkumu a technologií;
c) operační aktivity zahrnují jednorázová místa administrativní obsluhy, zajišťování důležité role ústředních míst pro námořní přepravu na krátkou vzdálenost a zajišťování spolehlivého fungování a dozoru nad propagačními centry pro krátkou námořní přepravu, propagují námořní přepravu na krátkou vzdálenost jakožto alternativní dopravu a získávají statistické údaje.
2.2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor podpořil sdělení Komise ve svém stanovisku [13] k akčnímu programu na podporu námořní přepravy na krátkou vzdálenost.
Výbor však upozornil na potřebu odstranění překážek, aby se námořní přeprava na krátkou vzdálenost mohla rozvíjet intermodálně.
Výbor vyjádřil obavy pokud jde o související problematiku.
Výbor rovněž zdůraznil význam průběžného monitorování vykonávaných aktivit.
3. Doporučení Rady podporující námořní dopravu a přijímání a školení námořníků
3.1 Rada potvrdila [14] všeobecnou strukturu a politické směry sdělení Komise týkající se "školení a přijímání námořníků".
[15] Zároveň uznala význam námořní dopravy ve světě a pro obchod v rámci Společenství. Dále uznala, že námořní doprava je nejefektivnější, nejvíce environmentálně přátelský a nejlevnější způsob dopravy.
3.2 Rada uznala konkurenční charakter námořní dopravy a zdůraznila význam boje proti nevyhovující námořní přepravě, a to jednak přijímáním mezinárodních norem a jednak vyplněním mezer v mezinárodní legislativě, čímž by byl kladen důraz na význam implementace a prosazování existující legislativy včetně legislativy vztahující se k životním a pracovním podmínkám námořníků, které jsou hlavními prvky bezpečnosti lodí.
3.3 Obzvláště potvrdila význam lidského faktoru pro kvalitu námořní dopravy a potřebu příznivě ovlivňovat názor veřejnosti, a to jak s ohledem na obrázek, tak na atraktivnost námořnické profese pro budoucí kariéru.
3.4 Dále potvrdila pozitivní vliv předpisů Společenství pro státní pomoc v námořním sektoru a důležitost při udržování konkurenceschopnosti loďstva členských států a zvyšování počtu plavidel registrovaných pod vlajkou členských států.
3.5 Třebaže Rada potvrdila význam námořní dopravy, stanovila a vypracovala doporučení, "inter alia" k následujícím specifickým oblastem:
a) brzké vytvoření revidovaných předpisů Společenství pro státní pomoc v námořním sektoru, aby bylo zajištěno zachování konkurenceschopnosti a podpora znalostí o námořním sektoru, stejně jako zaměstnání evropských námořníků;
b) zlepšení image námořní dopravy členskými státy;
c) další podpora kvalitní námořní dopravy prostřednictvím souladu s právními nástroji IMO a ILO, stejně jako s legislativou Společenství v rámci státní kontroly vlajek (FSI) a státní kontroly přístavů (PSC);
d) možnosti stanovení evropského sytému odměňování kvality uznávajícího kvalitní operátory pracující "inter alia" v souladu s bezpečnostními normami, životními a pracovními podmínkami námořníků, bezpečností a ochranou životního prostředí jakožto podnětu k podpoře kvalitní námořní dopravy;
e) uvítala záměr Komise vypracovat zprávu o možném rozvoji konkrétních procedur vzájemného uznávání osvědčení způsobilosti v rámci Společenství, v naprosté shodě s požadavky STCW;
f) sociální partneři: přispění k úsilí členských států a Komise o přilákání mladých lidí k námořnické profesi, včetně vytvoření atraktivních pracovních a platových podmínek.
To rovněž zahrnuje podporu zaměstnanosti žen na moři i na zemi;
g) majitelé lodí: zajištění a zachování dostatečné úrovně zaměstnanosti občanů EU na palubě jejich lodí a v jejich společnostech.
Zejména je třeba, aby podporovali kariérní růst s výhledem na mobilitu, podporu a budoucí zaměstnání tím, že podepíší s mladými důstojníky smlouvy s kariérním růstem.
K tomu je třeba doplnit zlepšení v pracovních a životních podmínkách s využitím moderních technologických a komunikačních prostředků;
h) význam úmluv vztahujících se k pracovním normám, tj. úmluvy ILO.
4. Stanoviska Evropského parlamentu vztahující se k podpoře námořní dopravy a přijímání a školení námořníků
4.1 V mnoha případech Evropský parlament čelil problematice podpory námořní dopravy a námořnické profese. Zejména ve svém posledním usnesení o zlepšování bezpečnosti na moři (P5_TA_PROV(2004)0350), v souvislosti s nehodou tankeru Prestige nedaleko pobřeží španělské Galicie, by řada návrhů mohla, jestliže budou implementovány, významně přispět, přímo či nepřímo, k podpoře námořní dopravy EU s přínosem jak pro majitele lodí, tak pro námořníky EU.
4.2 Mimo jiné bere EHSV se zájmem na zřetel následující doporučení obsažené v této zprávě:
4.2.1 "[EP] vyzývá k souhrnné a kohezní evropské námořní politice, která by měla za svůj cíl vytvoření evropské oblasti námořní bezpečnosti; domnívá se, že tato politika by měla být založena na těchto opatřeních:
- zákaz nevyhovujících plavidel;
- …
- zlepšení životních a pracovních podmínek a školení námořníků …"
4.2.2 "[EP] zdůrazňuje, že v zájmu bezpečnosti na moři je velmi důležité, aby námořníci dostávali plat, který by určoval hodnotu jejich práce a proto by mělo skončit jejich přetěžování, ke kterému dochází na mnoha lodích; vyzývá Komisi, aby pokračovala v pracích na harmonizaci tohoto povolání a za jeho lepší stav v evropském měřítku prostřednictvím legislativy a aby za tímto účelem pracovala v rámci IMO."
4.2.3 "[EP] požaduje opatření na zvyšování prestiže námořnických povolání a jejich zatraktivnění pro mladé lidi obecně a pro mladé Evropany obzvlášť."
5. Obecné poznámky a zjištění
5.1 Jakožto součást probíhajícího programu trvale udržitelného rozvoje v rámci EU je uznáno, že námořní doprava mí klíčovou úlohu.
Význam námořní dopravy byl stanoven v Bílé knize Komise pod názvem "Evropská dopravní politika na rok 2010: čas rozhodnout se" [16] a nastíněn v dokumentu námořní politiky s názvem "Evropská legislativa a cíle pro námořní dopravu" [17].
5.2 Námořní doprava přepravuje 40,7 % v hodnotovém vyjádření a 69,9 % v hmotnostním vyjádření vývozu/dovozu EU [18] Tento údaj je výrazně vyšší u členských států se statutem ostrova.
Námořní doprava je nejdůležitější způsob dopravy s ohledem na vnější obchod EU.
5.3 Námořní doprava přepravuje 12 % v hodnotovém vyjádření 19,7 % v hmotnostním vyjádření obchodu v rámci Společenství.
[19] Pro vzdálené ostrovy a některé regiony je tento údaj značně vyšší, zejména ve Spojeném království a Irsku, jejichž hospodářství, blahobyt a prosperita jsou téměř zcela závislé na námořní dopravě.
5.4 Zdravý a živý průmysl námořní dopravy přispívá ke správě jiných druhů dopravy.
Kromě toho úspěšný průmysl námořní dopravy napomáhá správě a prosperitě celého námořního sektoru.
Zejména plnění požadavků na vyškolené, vysoce kvalitní námořníky, aby se dostali do pod sektorů služeb, financí, volného času a výroby.
Ačkoliv existuje možnost náhrady některých prvků, alternativní metody nejsou vždy žádoucí nebo možné.
5.5 Je nutné rozlišovat mezi lodníky a důstojníky.
Zdá se, že majitelé lodí mají spíše sklon zaměstnávat důstojníky EU, navzdory vyšším nákladům na pracovní síly.
5.6 Významný počet důstojníků EU je zaměstnaný na moři ve velmi rizikových oblastech na významných pozicích napříč celým průmyslem na různých lodích na moři.
Zkušenosti těchto pracovníků jsou extenzivně využity jak v námořních dopravních společnostech, tak v managementu loďstev v rámci i mimo EU.
5.7 Lodníci EU byli ve výrazném počtu nahrazeni námořníky ze zemí, které nejsou členy EU, na plavidlech registrovaných pod vlajkou EU.
Stále častěji se zaměstnání lodníků vztahuje k specializovaným plavidlům, včetně těch, které jsou umístěny v pobřežním energetickém sektoru.
To je důsledek opatření majitelů lodí na snížení nákladů, aby se takto snížily jejich náklady na pracovní síly.
5.8 Uznává se, že námořní přístavy jsou velmi důležitými dopravními středisky pro podporu obchodu a hospodářský rozvoj členských států.
Význam námořních přístavů jakožto dopravních středisek je podpořen statistickými údaji zahrnutými ve Výroční zprávě za rok 2003 Evropské organizace námořních přístavů.
[20] Námořní přístavy EU jsou závislé na vysoce kvalifikovaných a zkušených námořnících u celé řady pracovních pozic.
Třebaže jsou námořní lodivodi a přístavní velitelé snadno identifikovatelnou skupinou, zkušení námořníci jsou zaměstnáváni v managementu přístavu a logistických operacích.
5.9 Významné množství výnosů se v EU generuje ve formě poskytování specializovaných služeb námořní dopravy.
Kromě přímého řízení a operace loďstev se tento jev rozšiřuje i na oblasti, jako jsou makléřské, právnické a finanční služby.
5.10 Výroba zařízení, včetně bezpečnostních zařízení pro lodě a průmysl volného času, je v EU významná.
Řada bývalých námořníků je zaměstnána v tomto pod sektoru v oblasti rozvoje i prodeje.
5.11 Stavba lodí, i když je značně postižena konkurencí, zejména z Dálného východu, je významná pro hospodářství některých členských států a regionů.
Pozornost je nyní věnována bojovým plavidlům, výletním lodím a vysoce specializovaným plavidlům.
Existuje rovněž výrazná činnost pokud jde o opravu lodí a zabezpečení příbřežního energetického sektoru.
5.12 Je zde také významná poptávka po vysoce kvalifikovaných a zkušených námořnících v regulačních orgánech členských států EU.
Tyto zaměstnanci jsou důležití pro zajištění adekvátní kontroly plavidel FSI a PSC, aby byla zajištěna bezpečnost života na moři a ochrana mořského prostředí.
5.13 Střediska vzdělávání námořního personálu Společenství poskytují vysoký standard vzdělávání/školení občanů mimo EU, což pomáhá bezpečnosti navigace, bezpečnosti života na moři a ochraně mořského prostředí.
5.14 Vysoce kvalifikovaní a zkušení námořníci EU jsou žádáni pro udržitelný rozvoj podsektorů souvisejících s námořní infrastrukturou a službami.
Společný návrh projektu [21] ECSA/ETF na mapování kariérní cesty v námořním průmyslu byl přijat a jeho závěry by měly být dostupné v průběhu roku 2005.
5.15 Je zde nedostatečný důkaz, který by dokazoval, že mladí občané EU nechtějí začínat svou kariéru v průmyslu námořní dopravy.
Tam, kde existují efektivní propagační kampaně nabízející příležitosti v rámci průmyslu námořní dopravy, je tím přitahován významný počet uchazečů.
6. Profese námořníka
6.1 Uznává se, že v této profesi pracovní síla stále víc a víc stárne a že současná úroveň přijímání nových pracovníků je nedostatečná, aby nahradila současný počet námořníků EU.
Toto platí zejména s ohledem na vyšší důstojníky, kteří nejsou zaměstnaní na plavidlech s vlajkou EU, ale je po nich poptávka na lodích pod zahraničními vlajkami.
Vzhledem k času potřebnému na školení těchto jednotlivců a aby tito pracovníci nabyli potřebné zkušenosti, je nutné uznat, že se situace v současné době stává v některých členských státech kritickou.
6.2 Zdá se, že atraktivnost námořnictví jakožto profese se v členských státech EU výrazně odlišuje. To může být důsledkem rozdílných ekonomických okolností, geografické polohy nebo kultury.
6.3 Bylo naznačeno, že mladí lidé jsou stále více neochotní trávit dlouhý čas na moři, poněvadž je to považováno za sociálně a finančně neatraktivní.
Existuje však málo povolání, které nabízejí delší období na dovolenou, aby se lidé mohli věnovat rekreační činnosti a cestovat.
6.4 Existuje empirický důkaz ze Spojeného království naznačující, že existuje-li efektivní propagační kampaň podporující zvýšení povědomí o kariéře v průmyslu námořní dopravy, je dostatečný počet mladých lidí žádající o nabízená školící místa.
6.5 V zájmu udržitelnosti průmyslových odvětví námořní infrastruktury a jako součást propagační kampaně na přemluvení mladých lidí k námořnické profesi, je velmi důležité nabízet "kariéru v námořní dopravě" namísto "kariéry na moři".
Pokud se tak stane, bude to představovat širší příležitosti, které jsou k dispozici a sníží se tím odpor mladých lidí a rodičů ke kariéře v tomto odvětví.
6.6 Námořní vzdělávání a školení, třebaže vyhovuje ustanovením úmluvy STCW a kodexu ISM, musí zabezpečit, že kurzy jsou aktuální, plní potřeby průmyslu a připravují jednotlivce na technologickou změnu.
6.7 Námořníci z rybářského průmyslu a vojenského námořnictva poskytují užitečnou, i když omezenou rezervu pro další pracovní sílu v odvětví námořní dopravy.
Při úpadku rybářského průmyslu a zmenšení námořních sil EU, se počet těch, kteří jsou k dispozici pro zaměstnání v sektoru námořní dopravy buď na moři anebo na pobřeží, snižuje.
Je nepravděpodobné, že by výrazné snížení ve velikosti rybářských loďstev poskytlo významné počty, v důsledku stárnutí pracovní síly.
6.8 Je také velice důležité udržet si námořníky pocházející z EU, aby se tím zachovala kvalifikovaná úroveň námořnictva v Evropě.
Kromě toho, pokud budou mít adekvátní vzdělání, mohou vytvořit důležitý rezervní potenciál na místa důstojníků.
7. Námořní doprava
7.1 Je potvrzeno, že existuje celá řada iniciativ na podporu námořní přepravy na krátkou vzdálenost v členských státech.
V některých případech je ještě v počátcích a její účinky ještě nebyly stanoveny.
Zdá se však, že mezi členskými státy existuje malá spolupráce.
Iniciativy jako je politika "Dálnice na moři" jsou užitečné při zvyšování profilu námořní dopravy.
Je potřeba zapojit všechny členské státy do opatření na spolupráci, aby byla námořní doprava plně využita.
7.2 Třebaže se potvrzuje, že návody pro státní pomoc s ohledem na podpůrná opatření pro námořní dopravu jsou důležitá pro zajištění spravedlivé soutěže mezi členskými státy a zvýšení konkurenceschopnosti, může být efektivnost takovýchto opatření sporná, vzhledem k pokračujícímu poklesu zaměstnanosti námořníků EU.
7.3 Existuje důkaz, který naznačuje, že některé členské státy plně nevyužívají ustanovení, která v současnosti existují v rámci předpisů pro státní pomoc.
Navíc, zdá se, že je zde nedostatek vůle provést změnu tam, kde omezení buď existují anebo se má za to, že existují.
7.4 Ačkoli se uznává, že je v odpovědnosti členských států podporovat námořní dopravu, zdá se, že nedostatek centrální koordinace brání dalšímu rozvoji.
V důsledku toho neměly iniciativy, jako Marco Polo anebo projekty Dálnice na moři vytvořené na podporu námořní přepravy na krátkou vzdálenost, dosud příležitost se uplatnit.
8. Doporučení
8.1 Komise by měla provést příslušné aktivity a vypracovat doporučení, aby se:
a) zhodnotily existující opatření určená na podporu námořní dopravy členskými státy;
b) zhodnotily existující opatření určená na podporu přijímání a školení námořníků v členských státech;
c) odhadl počet námořníků EU potřebný k udržení námořní infrastruktury a souvisejícího průmyslu;
d) prozkoumala funkčnost a přiměřenost stávajících opatření směrnic státní pomoci s ohledem na kvalifikaci první úrovně. Dále, aby se přezkoumala ustanovení o propojení školení 2. a 3. úrovně osvědčení STCW pro službu/školení během zaměstnání na palubě lodi;
e) zajistilo stanovení priorit k podpoře najímání, výcviku a udržení občanů EU v námořních profesích.
8.2 Členské státy by měly provést příslušné činnosti a vypracovat doporučení, aby se:
a) zajistilo, že hlavní a konsolidované úmluvy ILO, novelizované úmluvy IMO a směrnice EU budou implementovány a dodržovány, aby se zajistily vhodné pracovní a životní podmínky;
b) poskytla dostatečná finanční podpora na školení při co největším využití předpisů pro státní pomoc. Toto by mělo, tam, kde je to vhodné, využívat daňové režimy a režimy sociálního zabezpečení;
c) stanovily všechna další opatření nutná pro podporu přijímání a školení námořníků EU;
d) pracovalo se sociálními partnery za účelem zavedení efektivní informační kampaně na podporu mladých lidí, aby začali budovat kariéru v odvětví námořní dopravy;
e) zabezpečilo, že je k dispozici dostatečné financování pro zajištění vysoce kvalitních vzdělávacích/ školících institucí pro specializované námořní školení;
f) povzbudila širší podpora s ohledem na školení námořníků s námořních odvětví;
g) zabezpečila potřebná dopravní infrastruktura za účelem usnadnění a rozšíření používání námořní dopravy;
h) podpořilo používání námořní dopravy jako environmentálně přátelského způsobu dopravy;
i) zabezpečila řada lodí dostupná pro splnění strategických a hospodářských potřeb;
j) zabezpečilo, že opatření nejsou zaváděna, aby kriminalizovala námořnickou profesi a odstranila se všechna platná opatření, která se snaží kriminalizovat námořník, zejména kapitány lodí.
8.3 Evropský parlament a Rada by měly:
a) podporovat návrhy Komise pro opatření na podporu námořní dopravy;
b) podporovat návrhy Komise pro opatření na podporu přijímání a školení námořníků;
c) monitorovat aktivity Komise s ohledem na opatření zaměřená na podporu námořní dopravy;
d) monitorovat aktivity Komise s ohledem na opatření zaměřená na podporu přijímání a školení námořníků.
8.4 Majitelé lodí by měly provést příslušné aktivity, aby se:
a) zabezpečila dostatečná zaměstnanost a sociální podmínky za účelem podpory přijímání a udržení vysoce kvalitních námořníků EU;
b) usilovalo o získání vysoce kvalitních jednotlivců a zabezpečilo příslušné školení;
c) zabezpečil dostatečný počet školících a v návaznosti pracovních pozicí, aby se zajistila nabídka vyšších důstojníků EU;
d) prozkoumaly způsoby rozvoje námořní dopravy pro obchod v rámci EU a vnější obchod.
8.5 Odborové svazy by měly provést příslušné aktivity, aby se:
a) podporoval kariérní postup v odvětví námořní dopravy;
b) usilovalo o zabezpečení vysokého profesního postavení námořníků EU;
c) zahrnula účast při podpoře námořního odvětví včetně námořní přepravy na krátkou vzdálenost.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Budoucí přístupnost Evropy námořní cestou: vývoj a jak jej předvídat
(2005/C 157/25)
Dne 1. července 2004 se Evropská hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 29, odst. 2 jednacího řádu rozhodl vypracovat stanovisko k: Budoucí přístupnost Evropy námořní cestou:vývoj a jak jej předvídat.
Specializovaná sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", která byla pověřena přípravou podkladů pro Výbor k tomuto tématu, přijala toto stanovisko dne 24. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan SIMONS.
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (jednání dne 16. prosince 2004), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 124 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Námořní přeprava do zemí Evropské unie, z těchto zemí do třetích států i mezi státy Evropské unie navzájem má zásadní důležitost.
Každým rokem přesahuje import a export z více než tisíce přístavů Evropské unie 3500 milionů tun nákladu.
Dále se každý rok plaví trajekty nebo okružními plavbami okolo 350 milionů cestujících.
1.2 Více než 90 % evropského obchodu se zbytkem světa prochází přístavy Evropy.
Kromě toho se po moři přepravuje i 40 % zboží dopravovaného uvnitř Evropy.
Z hlediska energetické náročnosti a životního prostředí je námořní doprava vysoce ceněna.
Ve srovnání se silniční dopravou může být třináctkrát čistší z hlediska emisí CO2 a emisí pevných částic a dokonce devatenáctkrát čistší z hlediska emisí CHx [1].
1.3 V přístavech Evropy a v přímo souvisejícím sektoru služeb je zaměstnáno na 250000 lidí.
Celý námořní sektor dává práci asi 2,5 milionu lidí v Evropě a vytváří přibližně 111 miliard EUR přidané hodnoty.
Význam námořní dopravy pro Evropu by tedy měl být zřejmý.
1.4 Objem námořní dopravy do Evropy, z Evropy i po Evropě každoročně narůstá.
Z toho vyplývá veliká důležitost pozorného sledování tohoto nárůstu Evropskou unií, která musí podporovat – a v případě nutnosti sama provádět – odpovídající opatření s předstihem, aby mohla řídit tento růst.
1.5 Námořní doprava může být rozdělena do různých typů a kategorií – podle účelu plavby (zábava nebo komerční účely), podle organizace (trampová doprava nebo doprava podle plavebního řádu), podle působnosti (zaoceánská nebo příbřežní) a přepravovaného nákladu (osobní nebo nákladní doprava).
Obchodní doprava a výše uvedené čtyři kategorie mají zvláštní význam pro jednotný trh a jsou předmětem tohoto stanoviska.
1.6 V osobní dopravě je nejvýraznější rozdíl mezi okružními plavbami a trajekty s přímým nájezdem vozidel. Námořní přeprava zboží se může dále dělit podle typu nákladu:
- Sypký objemový náklad. Sypká hmota se přepravuje ve zvláštních lodích pro tyto materiály, např. rudy, uhlí, obilí.
- Kapalný objemový náklad. Přepravuje se v tankerech, např. surová ropa, ropné produkty a chemikálie.
- Smíšený náklad. Rozděluje se na náklad v najetých vozidlech, jiný smíšený náklad a kontejnery.
2. Přehled situace na trhu pro jednotlivé kategorie
2.1 Okružní plavby a trajekty pro přímý nájezd vozidel jsou dva radikálně odlišné typy osobní dopravy. Okružní plavby jsou svým způsobem lodní turistikou.
Na druhé straně trajekty umožňují přepravu z místa A do místa B a formou služeb roll-on/roll-off (nájezdu vozidel) se mohou využít k přepravě zboží.
V Evropské unii se po moři přepravuje okolo 350 milionů cestujících, včetně zhruba 4 milionů cestujících na okružních plavbách.
2.2 Hlavními evropskými přístavy pro okružní plavby jsou Barcelona (832000 cestujících), Palma de Majorca (665000), Benátky (634000), Neapol (534000), Southampton (533000) a Civitavecchia (520000).
Největší zájezdní lodí je Queen Mary 2, spuštěná letos na vodu. Je dlouhá 345 metrů, 41 metrů široká a má ponor 10,3 metru.
Queen Mary 2 je zhruba stejně dlouhá jako největší lodě na přepravu sypkých hmot nebo kontejnerů. Lodě pro okružní plavby však mají menší ponor než kontejnerové a nákladní lodě.
Větší přístavy obvykle nemají s poskytováním žádné potíže, protože se jedná o menší počet plavidel.
2.3 Trajekty obvykle umožňují také přímý nájezd nákladních vozidel a kombinují tak osobní i nákladní dopravu.
V EU trajekty spojují evropskou pevninskou část s UK, Irskem, Skandinávií, pobaltskými státy a Kanárskými ostrovy. Zejména středomoří má rozsáhlou síť trajektů včetně destinací mimo EU.
Největšími plavidly s nájezdem vozidel jsou sesterské lodi Pride of Rotterdam a Pride of Hull flotily P&O North Sea Ferries.
Tyto lodi jsou 215 metrů dlouhé a 32 metrů široké, ale jejich ponor je pouze 6,3 metru.
2.4 Kromě občasných a místních potíží, není fyzicky přístup této kategorie plavidel do evropských přístavů důvodem k dalším strukturálním opatřením na evropské úrovni.
Tyto kategorie mají tedy zajištěný budoucí přístup do Evropy, což zároveň umožňuje další růst v tomto sektoru.
2.5 Pro zásobování evropského průmyslu mají velký význam lodě na přepravu sypkých a kapalných hmot.
Přeprava sypkých a kapalných hmot prošla zejména v šedesátých a sedmdesátých letech v Evropě obdobím neobyčejného růstu z hlediska přepravovaných objemů i velikosti lodí.
2.6 V případě hromadně přepravovaného kapalného nákladu mělo uzavření Suezského průplavu po šestidenní válce a neustálý růst poptávky po ropě za následek růst maximální velikosti lodí z 85000 DWT [2] (hrubá nosnost lodi v tunách) v roce 1968 na 560000 DWT v roce 1976.
Řada evropských přístavů přijala opatření, aby tyto lodě mohly zajet do doku.
Když v roce 1973 vypukla první ropná krize, tyto lodě přestaly být ziskové a nakonec byly sešrotovány.
Nově postavené tankery z 80. a 90. let nepokračovaly v trendu stále větších lodí.
Velikost velkých tankerů se ustálila přibližně na 300000 DWT.
Teprve od roku 2002 bylo postaveno několik Ultra Large Crude Carriers (ULCC), lodí pro přepravu ropy o kapacitě 400000 DWT; kapacita přístavů je však pro jejich obsluhu stále ještě dostatečná.
2.7 K podobnému vývoji došlo od konce 60. let u dopravy volně loženého suchého nákladu.
Lodě v této kategorii co do velikosti rostly a vrcholu dosáhly u Berge Stahl s kapacitou 365000 DWT, která v posledních osmnácti letech přepravovala železnou rudu z Brazílie do Rotterdamu a která se svým ponorem 23 metrů (76 stop) nemá přístup nikde jinde na světě.
Od 80. let však měla velká většina nových lodí přepravujících volně ložený náklad kapacitu mezi 150000 a 175000 DWT.
Dopravní operace týkající se volně loženého suchého a kapalného nákladu se tedy staly plně rozvinutými trhy a evropské mořské přístavy, které jsou využívány, se již přizpůsobily – dokonce i největší lodi na světě přepravující volně ložený suchý náklad.
V současné době nelze očekávat žádný významný růst objemu nákladu nebo velikosti lodí.
Tyto kategorie tedy již rovněž zajistily budoucí dostupnost Evropy.
2.8 Smíšený náklad se přepravuje loděmi pro přepravu obecného nákladu a víceúčelovými loděmi.
Od nástupu kontejneru trh se smíšeným nákladem prudce poklesl a je omezen na vedlejší trhy jako Afrika a chladírenské lodě ve specializovaném obchodu s ovocem.
Kapacita lodí se omezuje přibližně na 40000 DWT a velikost lodí se nezvětšuje.
2.9 Na druhé straně kontejnerová doprava prochází v současné době obdobím nebývalého strukturálního růstu, a to co do objemu i velikosti lodí.
V roce 1966 byla Fairland první lodí pro přepravu interkontinentálních kontejnerů z USA do Evropy.
Fairland – součást flotily Sea-Land – byla s to převážet 266 kontejnerů o velikosti 35 stop.
Nyní je největší kontejnerovou lodí na světě CSCL EURpe s kapacitou 8500 TEU (ekvivalentní jednotka 20 stop), ačkoli se již stavějí lodě s kapacitou 9200 TEU.
CSCL EURpe je dlouhá 334 metrů, široká 42,8 metrů a má maximální ponor 14,5 metru.
Níže uvedený graf ukazuje největší kontejnerovou loď postavenou v daném roce.
Pozoruhodný růst – zejména od roku 1995 – je ohromující.
Nyní byly zadány objednávky na 156 lodí s kapacitou více než 7000 TEU.
2.10 Brzy se očekávají objednávky loděnic na lodě s kapacitou 10000 TEU a dokonce 12000 TEU, které budou stále potřebovat jen jeden motor. Dokonce byly provedeny výpočty [3], pokud jde o potenciální horní mez.
Kvůli skalním útvarům v Malacké úžině – důležité části obchodní cesty do Asie – se dospělo k číslu 18000 TEU, ačkoli dotyčná plavidla by měla dva motory, což by významně zvýšilo cenu dopravy za kontejner.
Přeprava kontejnerovými loděmi mezi kontinenty až na technickou a geografickou hranici neroste automaticky. I vývoj zpět k poněkud menším velikostem lodí, jak probíhal u lodí pro interkontinentální přepravu velkého množství sypkého a kapalného nákladu v posledních desetiletích, je myslitelný.
Důvodem pro takový vývoj může být celkově cenově výhodnější přepravní řetězec. Může k němu dojít, jestliže má interkontinentální přeprava kontejnerů možnost nalodění a vylodění ve více přístavech .
2.11 Zvlášť rychle v posledních několika letech rostla přeprava interkontinentálních kontejnerů z/do evropských přístavů.
Jedním z důsledků rostoucí globalizace a souvisejícího nástupu Číny jako producentské země je to, že severozápadní evropské kontejnerové přístavy mezi Hamburgem – Le Havrem zažily v posledních několika letech strukturální růst o více než 10 % ročně.
Rovněž středomořské přístavy velmi rychle expandovaly.
2.12 Velké kontejnerové lodě, např. z Dálného východu, zastavují pouze v omezeném počtu evropských přístavů.
Je tomu tak jednak proto, že pro mnoho přístavů jsou příliš velké, a také proto, že tyto lodě jsou tak drahé, že nechtějí v přístavu ztrácet příliš mnoho času.
V Evropě zastavují největší lodě obvykle ve dvou nebo třech středomořských přístavech a přibližně ve čtyřech přístavech na severozápadě kontinentu.
Kontejnery jsou pak z těchto velkých kontejnerových přístavů expedovány po celé Evropě – po moři, s využitím rozsáhlé sítě sběrných služeb, nebo po souši, ve stále větší míře po železnici nebo vnitrozemských vodních cestách.
2.13 V hlavních evropských kontejnerových přístavech [4] se v každém případě problémem stále více stává přetížení při odbavování rostoucích toků kontejnerů v přístavních terminálech a při následném tranzitu.
Kromě opatření týkajících se terminálů, která mají napravit situaci v samotném přístavu (včetně expanze), jsou zapotřebí rovněž efektivní postupy před dopravou a po ní, a to jak na moři, tak i na souši.
2.14 Pro kontejnerové přístavy znamenají velkou potíž rovněž nové bezpečnostní požadavky, co se týče udržení pokud možno hladkého procesu překládky a dopravy, a to navzdory vyššímu počtu kontrol.
2.15 Vzhledem k růstu velikosti popsanému v bodech 2.9 a 2.10 výše, toky zámořských kontejnerů se nebudou nutně rozšiřovat do ostatních evropských přístavů prostřednictvím lodního dopravního trhu.
Je tomu tak převážně z důvodu fyzických charakteristik jako nedostatečný ponor, neodpovídající zařízení, nadměrné doby jízdy a nedostatečný náklad, aby byla dodatečná zastávka v přístavu ekonomicky schůdná [5].
To však není trvalým stavem v této záležitosti, protože hospodářská dynamika může dát menším přístavům impuls k větší aktivitě.
3. Spojení s pobřežím a vnitrozemím
3.1 Většina kontejnerů zasílaných do evropských přístavů z nich musí být opět odvezena k další přepravě.
Některé jsou přepravovány do jiných přístavů po moři na malých plavidlech.
Většina z nich se dostává do evropského vnitrozemí po silnici, vnitrozemskými vodními cestami nebo po železnici.
To znamená, že kapacita spojení s vnitrozemím musí držet krok s růstem kontejnerové dopravy. I když se v případě potřeby nevylučuje silniční doprava, je třeba v souladu s politikou EU učinit vše, co je možné, aby se podněcovalo využívání vnitrozemských vodních cest, železnice a lodí pro dopravu na krátké vzdálenosti/sběrných lodí.
3.2 Zejména proto se vnitroevropské námořní dopravě na krátké vzdálenosti dostává silné podpory z EU.
Jako součást nových transevropských dopravních sítí to zahrnuje rovněž program dálnice na moři, kterému je však ještě třeba dát konkrétní podobu. zejména podle nových návrhů ( 16/07/2004) má rozpočet TEN-T vzrůst na 20,35 mld EUR, program Marco Polo II má zahrnout dálnice na moři a opatření k zamezení nelegálního obchodu. Jeho rozpočet dosáhne až 740 mil.
3.3 Koncept "mořských dálnic" rozvinula Evropská komise jako doplněk jiných modalit, které jsou podporovány v rámci programu transevropských sítí.
Mořské dálnice v Evropě představují silnou alternativu silniční dopravě, a to na stejném základě a s vyloučením zbytečných postupů, umožňující efektivní intermodální spojení.
Program se zaměřuje na omezení zatížení na evropských tranzitních trasách a na spojení se vzdálenými regiony a ostrovními státy.
3.4 K prosazení námořní dopravy na krátké vzdálenosti lze provést zlepšení v přístavech i při spolupráci mezi přístavy.
Klíčem k úspěchu je vysoká četnost služeb, a tedy velký objem.
Pro realizovatelnost spojení pro námořní dopravu na krátké vzdálenosti je proto důležitý potenciál trhu a komerční prozkoumání.
3.5 Velkou pozornost zasluhuje rovněž vnitřní doprava v rámci EU.
To je zřejmé z evropské dopravní politiky, která v této souvislosti zahrnuje rovněž příslušnou infrastrukturu, jelikož se snaží posílit účinnost a efektivnost vytvořením – v rámci určitých parametrů – volného trhu, který odráží také další sociální hodnoty jako udržitelnost.
3.6 Aby toho bylo dosaženo, v silniční dopravě a vnitrozemské vodní dopravě již existují a uplatňují se patřičná pravidla, a nyní se konečně tento proces začíná rozbíhat v celé evropské železniční síti.
Byl by vítán rychlejší proces na tomto poli, nejen vzhledem k výše popsaným trendům v oblasti kontejnerové dopravy.
4. Kategorie přístavů
4.1 V rozhodovacím procesu EU [6] se rozlišují pouze tři kategorie přístavů TEN:
a: mezinárodní mořské přístavy s ročním objemem překládky nejméně 1,5 milionů tun nebo 200000 cestujících;
b: mořské přístavy s ročním objemem překládky nejméně 0,5 milionu tun nebo 100000 až 199000 cestujících se zařízením pro námořní dopravu na krátké vzdálenosti;
c: regionální mořské přístavy, které nesplňují kritéria A a B a které se nacházejí na ostrovech nebo v okrajových regionech.
4.2 Až dosud toto rozlišování nevedlo k přijetí významně odlišných přístupů.
Přepracovaný seznam dopravních priorit TEN se o přístavech nezmiňuje, a to ani v souvislosti s prioritou v oblasti mořských dálnic.
Až na některé výjimky dosud orgány ani odvětví nepodporovaly použití podrobnějších kritérií při výběru přístavů pro specifické spolufinancování EU v případě vysokých investic, které vyžadují kontejnerové přístavy pro zámořskou dopravu – z velké části kvůli tranzitnímu nákladu, který přidává samotným přístavům jen malou hodnotu.
EHSV podporuje nedávné výzvy Konference okrajových námořních regionů Evropy ( 20/7/2004) k vyvážení postupu v oblasti mořských dálnic a dostupnosti, která by v tomto procesu brala v úvahu i menší a střední přístavy.
4.3 Ve světle výše uvedeného EHSV naléhavě žádá Komisi o analýzu problémů přetíženosti přístavů EU a hledání možných cest řešení.
4.4 Trvale udržitelný růst nicméně představuje pro větší evropské kontejnerové přístavy [7] řadu konkrétních výzev, které jsou rovnoměrně rozloženy v oblasti Středomoří a na severozápadě kontinentu. K nim patří skutečně velké a střední přístavy, které z velké části nejsou pouze kontejnerovými přístavy, ale často rovněž významnými přístavy pro překládku volně loženého a jiného smíšeného nákladu. K těmto výzvám patří:
- Jak rychle lze vybudovat dodatečná zařízení pro překládku, a to na moři i na souši, při dodržení současných přísných předpisů, co se týče hluku, životního prostředí a vnější bezpečnosti?
- Jak mohou přístavy přizpůsobit svou dostupnost po moři, hloubku přístavních hrází a velikost zařízení pro překládku, aby se přizpůsobily nastávajícímu růstu kapacity lodí přes 8.000 TEU?
- Jak lze zajistit, aby spojení mezi přístavem a evropským vnitrozemím mělo dostatečnou kapacitu, aby bylo možno zvládnout rostoucí tok kontejnerové dopravy?
- Jak lze s ohledem na rostoucí bezpečnostní kontroly udržet logistické procesy v přístavech co nejpružnější?
4.5 K udržení konkurenceschopnosti v celosvětovém měřítku je v zájmu Evropy, aby dotyčné přístavy skutečně učinily patřičná opatření k řešení těchto výzev.
Evropská unie by se měla rovněž snažit ovlivňovat tuto oblast, kdykoli to je možné.
4.6 Tyto přístavy jsou rovněž vstupními branami do EU, což má bezpečnostní důsledky, EHSV připomíná svá dřívější stanoviska, ve kterých vyzýval Evropskou komisi k vypracování celkové studie o nákladových dopadech zabezpečení přístavů a k navržení postupů jeho financování EU.
4.7 Zvláštní pozornost, která je věnována velkým kontejnerovým přístavům, je v souladu s prosazováním námořní dopravy na krátké vzdálenosti a konceptem mořských dálnic.
Právě významné kontejnerové přístavy sloužící pro zámořskou dopravu jsou v mnoha případech rovněž předními přístavy pro dopravu na krátké vzdálenosti.
Kromě toho tyto přístavy mají k dispozici potřebný objem, infrastrukturu a zázemí, aby mohly zajistit dostatečný náklad, a tak díky mořským dálnicím napomáhat růstu ostatních mořských přístavů pro dopravu na krátké vzdálenosti.
5. Praktická opatření EU
5.1 Je nutno přijmout opatření, kterými se zajistí, aby efektivnost a optimální dopad významných investic, které nyní uskutečňují – nebo které v brzké době uskuteční – větší kontejnerové přístavy k řešení problémů nastíněných v bodě 4.3, nebyly ohroženy narušením hospodářské soutěže, nedostatečnou infrastrukturou nebo nedostatečnou dopravní politikou.
Vzhledem k úzké vazbě mezi kontejnerovými přístavy a námořní dopravou na krátké vzdálenosti prostřednictvím sběrné služby, mořských dálnic a spojení s vnitrozemím má tento přístup dalekosáhlé důsledky a přináší prospěch pro celý dopravní trh.
5.2 Proto by EU měla především zajistit, aby existovalo zdravé prostředí pro korektní hospodářskou soutěž, což se také někdy nazývá "rovnými podmínkami".
Přístavy – čímž máme na mysli zejména ekonomické hráče přístavů – musí být s to si navzájem konkurovat na spravedlivém základě; to platí rovněž pro hospodářskou soutěž v rámci mořských přístavů i mezi nimi.
5.3 Na základě zkušeností s ostatními odvětvími přepravy zboží, které již učinily kroky v tomto směru, by byl určitý stupeň liberalizace na trhu mořských přístavů prospěšný a byla by to dobrá cesta, jak co nejlépe využít dostupné možnosti.
Na samém konci svého funkčního období odstupující Komise na základě návrhu komisařky pro dopravu paní de Palacio předložila Radě novou směrnici o přístupu na trh přístavních služeb.
To opět [8] poskytne výboru příležitost vydat podrobné stanovisko k liberalizaci. Proto se nynější stanovisko touto otázkou nezabývá.
5.4 Musí být mnohem jasnější, co je a co není přípustné, zejména v oblasti státní podpory.
Například v jakém rozsahu mohou orgány dotovat přístavní infrastrukturu, která přímo souvisí s růstem velikosti lodí?
Národní vlády a manažeři přístavů musí vědět, jaká je situace.
Naléhavě potřebujeme jasné hlavní směry v oblasti státní podpory.
EHSV bere na vědomí záměr Komise navrhnout směry státní pomoci přístavům a naléhavě ji žádá, aby tak učinila co nejdříve bez ohledu na přijetí nové směrnice o přístavech.
5.5 Bedlivou pozornost vyžaduje rovněž prosazování a provedení předpisů.
Existuje velký prostor pro výklad při provádění právních předpisů EU do vnitrostátního práva.
EU by měla být mnohem pečlivější, aby se zajistilo jednotné provedení předpisů EU.
To lze pozorovat rovněž u prosazování stávajících pravidel a nařízení EU, které je různorodé a nedůsledné.
Existují zjevné rozdíly ve výkladu mezi členskými státy, pokud jde o právní předpisy v oblasti životního prostředí, přírody a bezpečnosti.
Hospodářská soutěž mezi přístavy v těchto zásadních oblastech není žádoucí.
5.6 Aby se vrhlo více světla na to, jak jsou mořské přístavy financovány, musí být jejich účetnictví transparentní, zejména pokud jde o peněžní toky směrem od jednotlivých vlád a naopak (místní, regionální a národní vlády).
EU musí rozvíjet také efektivní nástroje, kterými se toto zajistí.
Ve svém stanovisku z roku 2001 [9] výbor vyjádřil pevné přesvědčení, že ve spojení s články Smlouvy o hospodářské soutěži a státní podpoře a příslušným precedenčním právem Evropského soudního dvora je uplatňování směrnice o "transparentnosti" na všechny přístavy TEN dostatečné, aby Komisi poskytlo efektivní prostředky intervence. Dosud na toto prohlášení nebyla žádná praktická návaznost.
6. Shrnutí a závěry
6.1 Objem námořní dopravy v Evropě a z/do Evropy každý rok i nadále roste.
Vzhledem k zásadnímu významu tohoto odvětví dopravy pro EU by Unie měla pozorně sledovat růst těchto toků námořní dopravy a podněcovat nebo případně sama přijímat patřičná opatření v rané fázi, aby bylo možno tento růst zvládnout.
6.2 Námořní dopravu lze rozdělit do různých druhů a kategorií v závislosti na účelu cesty (rekreační nebo obchodní), zda se jedná o zámořskou dopravu nebo dopravu na krátké vzdálenosti a druhu nákladu (osobní nebo nákladní doprava).
Tyto kategorie a obchodní doprava mají konkrétní dopad na jednotný trh a jsou tématem tohoto stanoviska.
6.3 Osobní přeprava po moři v EU je velmi velkým odvětvím s počtem cestujících dosahujícím 350 milionů. EU si však vzhledem k trendům růstu a velikosti lodí nemusí dělat starosti s infrastrukturou v tomto odvětví.
Hlavní pozornost je třeba zaměřit na bezpečnost, zejména na rekreačních lodích.
6.4 Doprava volně loženého suchého a kapalného nákladu v Evropě zažila v 60. a 70. letech období ohromného růstu a v té době byla přijata patřičná opatření k přizpůsobení přístavů na větší lodě.
Tyto trhy jsou nyní plně rozvinuté.
Tradiční smíšený náklad je zjevně na ústupu.
Služby horizontální překládky se někdy poskytují společně s trajekty a rovněž představují významný, plně rozvinutý trh.
6.5 Na druhé straně kontejnerová doprava v současné době zažívá nebývalý strukturální růst, jak co do rozsahu, tak i velikosti lodí.
6.6 Problémem se ve stále větší míře stává přetížení, pokud jde o odbavování rostoucích toků kontejnerové dopravy v přístavních terminálech a při následném tranzitu.
Kromě opatření týkajících se terminálů, která mají napravit situaci v samotném přístavu (včetně rozšíření), jsou zapotřebí rovněž efektivní postupy před dopravou a po ní, a to jak na moři, tak i na souši.
6.7 Vzhledem k růstu velikosti se toky zámořských kontejnerů nebudou nutně rozšiřovat do ostatních evropských přístavů prostřednictvím dopravního trhu. To však neznamená, že hospodářské okolnosti nepovedou k růstu menších přístavů.
6.8 Z tohoto hlediska EHSV naléhavě žádá Komisi o analýzu problému přetížení přístavů EU, zejména přístavů kontejnerových, a hledání dalších možných způsobů řešení kromě toho, co se již děje v rámci TEN.
6.9 Poté, co toho bylo úspěšně dosaženo v silniční dopravě, vnitrozemské vodní dopravě a námořním zasílatelství, jsou nyní konečně zahájeny kroky k posílení účinnosti a efektivnosti celé evropské železniční sítě.
Rychlejší proces na tomto poli by byl velmi vítán.
6.10 K udržení konkurenceschopnosti v celosvětovém měřítku je v zájmu Evropy, aby větší kontejnerové přístavy skutečně přijaly patřičná opatření k řešení výzev, kterým čelí.
Evropská unie by se měla rovněž snažit ovlivňovat tuto oblast, kdykoli to je možné.
V současné době však není nutno věnovat pozornost jiným mechanismům finanční podpory EU pro přístavy než jsou ty, které již existují.
Ačkoli takovéto návrhy mohou být teoreticky oprávněné, v této chvíli se netěší podpoře, jelikož ani orgány ani odvětví si nepřejí, aby bylo zavedeno další rozlišování evropských přístavů kromě toho, které se již používá v rámci TEN.
6.11 Tyto přístavy jsou rovněž vstupními bránami do EU, což má bezpečnostní důsledky.
EHSV připomíná svá dřívější stanoviska, která vyzývají Komisi k vypracování studie o celkových nákladových dopadech zabezpečení přístavů a navržení způsobu jeho financování EU.
6.12 Evropská unie je s to vytvořit rovné podmínky pro korektní hospodářskou soutěž, prosazovat určitý stupeň liberalizace trhu námořní dopravy, vrhnout světlo na otázky státní podpory poskytnutím jasných hlavních směrů, věnovat větší pozornost provedení a prosazování současných předpisů a zajistit transparentnost peněžních toků.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Mezigenerační vztahy
(2005/C 157/28)
Dne 29. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl, v souladu s článkem 29, odstavec 2 svého jednacího řádu, vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy na téma: "Mezigenerační vztahy" .
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci a občanství" která je zodpovědná za přípravu prací Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 25. listopadu 2004.
Zpravodajem byl pan BLOCH-LAINÉ.
Na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince (zasedání ze dne 16. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 143 hlasy pro, 2 hlasy proti, 9 členů se hlasování zdrželo.
1. PREAMBULE
1.1 Uspořádání mezigeneračních vztahů [1] je očividně jeden z hlavních faktorů ovlivňující úroveň soudržnosti všech společností, zejména naši vlastní, v důsledku celkového probíhajícího geopolitického vývoje, který představuje jejich UNIE.
1.2 Charakteristickým rysem evropských národů je stárnutí jejich populací.
Tento fenomén má výrazný dopad na jejich společnosti a staví je před souhrn výzev, které jim ukládají odpovědnost, aby správným způsobem a v dostatečném předstihu tento fenomén odhadly a čelily mu.
Mají odpovědnost za definování a provádění toho, čemu je možné říkat "generační politika" [2]; to znamená neupřednostňovat krátkodobá, neúplná a izolovaná opatření, ale provádět souhrnnou, celkovou a systematickou strategii podporující v dlouhodobém měřítku porozumění a solidaritu mezi stále se zvyšujícím počtem generací, které vedle sebe existují.
1.3 Průzkum stavu této situace však, bez ohledu na rozdíly a zvláštnosti jednotlivých národů, vede k odhadům, že je "před námi ještě dlouhá cesta".
Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že tento problém je rozhodující pro budoucnost Evropy a má v úmyslu mu trvale věnovat mimořádnou pozornost v diskusích a pracovním programu v průběhu nadcházejícího období.
Toto je odůvodnění pro vypracování tohoto stanoviska, jehož cílem je:
- po připomenutí některých zjištění a úvah (2);
- navrhnout určité směry a doporučení (3).
2. ZJIŠTĚNÍ A ÚVAHY
2.1 Je spravedlivé si říci, že v průběhu posledních padesáti let nevytvořily naše země a jejich společné instituce optimální část nástrojů a technik pro předpovědi, navzdory nebývalé zásobě, kterou měly k dispozici, aby definovaly a prováděly politiky související s touto oblastí; to znamená co nejvhodnějším způsobem působit na různé problematiky a složky.
2.1.1 Při formulování tohoto stanoviska existují tři druhy krajností, na které je třeba si dávat pozor:
2.1.1.1 První souvisí s prohlášením, že přesná předpověď v této věci byla velmi jednoduchá, což je chybné: demografická věda díky osvědčeným metodám s jistotou umožňuje objasnit střednědobé a dlouhodobé perspektivy.
Dobře však víme, že takto načrtnuté linie se mohou pod vlivem hospodářských, sociologických a politických okolností celkem nečekaně odchýlit.
Takto se například stává, že ačkoli porodnost, úmrtnost a migrační toky se mění v závislosti na jejich vlastním rytmu, jsou navíc ovlivněny vnějšími, vedlejšími faktory, jako je např. hospodářský růst nebo jeho zpomalení, sociální nejistota, změna zvyklostí, politické prostředí a stupeň důvěry občanů v budoucnost.
Navíc, experti vycházejí z demografických údajů či všeobecné hypotézy založené na průměrných hodnotách. Tyto průměrné hodnoty se však liší podle toho, kteří experti je zjišťují.
2.1.1.2 Další krajností je podceňovat již objasněné programy, jejich stabilitu a výsledky získané za posledních padesát let v oblasti zdraví, sociální ochrany, solidarity, školení, vybavení a infrastruktury, územního plánování, sociálního dialogu, společenského života atd.
2.1.1.3 Třetí krajností by bylo snížit inovační a slibované perspektivy realizované nebo zahájené Radou, Evropským parlamentem a Komisí v mnoha oblastech.
2.1.2 Od konce druhé světové války však značně chybí prozíravost a předvídavost, pokud jde o sociálně nebezpečné následky stárnutí populací v našich zemích.
Tento demografický fenomén je důsledkem spojení dvou předvídaných a signalizovaných tendencí: prodloužení očekávané délky života a pokles porodnosti.
Navzdory veškerým nesrovnalostem nebo malým rozdílům v diagnóze předpovědí expertů, nebyla nikdy skutečnost, že se jedná o nevyhnutelný jev, zpochybněna.
2.1.3 Nechceme-li zůstat slepí k realitě, nemůžeme popřít, k jak závažným nedostatkům, opomenutím a chybám došlo při včasném zohledňování současné, naléhavé a přetrvávající situace: stále častěji spolu žijí v zemích Evropské unie tři až čtyři generace, nikoli pouze dvě.
2.1.4 Oblast těchto nedostatků v přizpůsobení se je bohužel početná. Mezi jinými lze uvést tyto příklady:
- financování důchodů: v některých našich státech lze přinejmenším říci, že řešení problému bylo příliš dlouho odlišné, problém se začal řešit pozdě a "za tepla" v konfliktních podmínkám, kterým se mohlo předejít.
- konkrétní úlohy zvyšujícího se počtu aktivních věkových skupin v chodu podniků a administrativ a jejich příspěvky: narychlo přijatá ustanovení na řešení otázek počtu zaměstnanců a snižování operačních nákladů nebraly dostatečně v potaz "vedlejší ztráty" a škodlivé účinky krátkodobých prostředků.
- Celoživotní vzdělávání: obavy související s prodloužením aktivního života byly v některých případech příliš často zanedbávány, pokud jde o "starší" pracovníky
- urbanizace, bydlení a umístění společenských a obchodních zařízení: koncepce, které zvítězily v těchto oblastech, často zapomínaly na specifické potřeby velmi mladých, velmi starých a úplných či neúplných rodin.
- dědictví materiálních hodnot: právní a daňová ustanovení nebyla přezkoumána nebo upravena z hlediska demografického vývoje.
- vztahy mezi výchovou a prací: pouze několik zemí zaznamenalo pokrok v této oblasti, zatímco mnohem více zemí zaostává.
- zachování, zhodnocení, využití a sdílení získaných zkušeností a pamětí: technologický pokrok, inovace v oblasti řízení a určitý kult "omlazování" nebyly dostatečně předvídány s ohledem na rizika promarnění znalostí, zkušeností a vzpomínek.
- Kultury: občas jsme možná s příliš velkou servilností vytvářeli kult [3] kultur objevujících se bez dostatečného rozlišení, co je moderní a co vychází z vynálezů představujících trvalý pokrok.
Dovolili jsme, aby docházelo k zapomínání, neúctě, strachu, odmítnutí a tedy propasti mezi generacemi.
2.1.5 Platnost ukazatelů blahobytu ("welfare"): EHSV pozitivně hodnotí aktivity, které vyvíjí podvýbor "Ukazatelé" při Koordinačním výboru na sociální ochranu a zejména definování (či upřesnění předcházejících definicí) navrhovaných ukazatelů.
To dnes umožňuje najít pro každou věkovou skupinu ukazatele, které se týkají zejména rizika chudoby.
Trvá na potřebě, aby tato práce pokračovala, zejména za účelem doplnění a upevnění škály ukazatelů, která by mohla vždy lépe hodnotit podmínku různých věkových skupin z kvantitativního i kvalitativního hlediska.
3. SMĚRY A DOPORUČENÍ
3.1 Proč docházelo během posledních desetiletí tak často k přehlížení těchto skutečných a významných otázek?
To je jeden z velkých a důležitých předmětů sociologických a politických úvah, o kterém není potřeba v rámci tohoto stanoviska příliš dlouho diskutovat.
Jakkoli by tomu bylo, EHSV si stojí pevně za svým přesvědčením: Výbor je poradní instance a jako taková je méně vystavena těžkostem a tlakům současnosti než aktéři dělající rozhodnutí.
Pestrost jeho členů, jejich zvyk pracovat svobodně a stále spolu, vzájemně si porovnávat své zkušenosti, znalosti, informace, obavy a sdílet své myšlenky a analýzy, své postoje při vypracovávání metodických návrhů, své zapuštění kořenů a snahy v tom, čemu se říká "participativní demokracie". Podobné potenciální výhody a schopnosti otevírají Výboru pracovní oblasti, ve kterých má svobodu i zodpovědnost být aktivnější než v současnosti.
"Mezigenerační vztahy" jsou příkladem takovéto oblasti.
3.1.1 Aby bylo možné zasáhnout do této rozsáhlé problematiky, je třeba zůstat opatrným a rozumným:
3.1.1.1 EHSV musí zůstat na svém místě a vyhnout se tomu, aby si stanovil cíle nad rámec svých možností a takové, které neodpovídají jeho poslání.
3.1.1.2 Předčasná úvaha, která se též nazývá "výhledová", nesmí být zaměňována s plánováním či s futurologií.
3.1.1.3 Nejserióznější vědci rádi připomínají, že jejich poznání je pouze "řadou chyb s odkladem".
Ekonomie není totiž exaktní věda, a sociologie ještě méně.
Není proto důvod, aby se socioekonomické předpovědi vyhnuly nebezpečí chyby.
3.1.1.4 V oblasti mezigenerační vztahů dochází k mnoha činnostem. Některé z nich se vztahují k nápravným opatřením, jiné ke změně v řízení a další si vyžadují velkou kapacitu výzkumu a investice.
Je důležité správně tyto oblasti identifikovat, správně je rozlišovat a ve všech případech se vyhýbat nebezpečným nebo neplodným utopiím.
3.1.2 Pokud jde o metodu, kterou Výbor zamýšlí přijmout, aby tak správně plnil svou úlohu pro dosažení cíle, který si v této oblasti stanovil, rozhodl se EHSV pro co nejužší spolupráci s institucemi Unie: Radou, Parlamentem a Komisí.
Toto rozhodnutí mu ukládají výše uvedené důvody, formulované v odstavcích 2.1.1.3 a 3.1.2 a zároveň vůle respektovat jak znění, tak smysl institucionálních textů, a také požadavky, které jednoduše vycházejí z "dobrého úsudku".
3.1.2.1 Oblast "mezigeneračních vztahů" je obzvláště rozsáhlá.
V této úvodní studii je možné udělat pouze velmi obecný přehled této problematiky.
3.1.2.2 Výbor se rozhodl, že využije tohoto úvodního stanoviska, aby upoutal pozornost institucí Unie na seznam témat, která by mohla být zpracována, budou-li mít podobnou formu, kterou je třeba si stanovit ve snaze vzájemné návaznosti a spolupráce mezi jednotlivými institucemi.
Tento seznam je následující, bez prioritního pořadí:
- rozsah, závažnost a hranice úloh a odpovědností, které v budoucnu připadnou rodinám ve společenském uspořádání společnosti: děti, dospělí, rodiče, prarodiče.
- Přístup žen na pracovní trh a ke kolektivním zařízením určeným k péči o děti.
- samota a izolovanost v evropských společnostech: starší občané [4], znevýhodnění mladí lidé: "chudé dětství".
- mezigenerační smlouvy a solidarita mezi generacemi: jak najít správné řešení z politického a sociálního hlediska, to znamená při respektování budoucnosti, s ohledem na úsilí a tlaky současnosti a mlčení těch, kteří se domnívají, že mají právo mlčet, protože tu nebudou?
- urbanizace, bydlení a mezigenerační vztahy: koncepce a modely urbanizace a bydlení, které se zavádějí během posledních let často zapomínají na nově se objevující významné generační potřeby.
Jedná se především o problémy, které jsou dány:
- rozvojem (šťastným) zařízení umožňující starším lidem bydlet samostatně a vývojem jejich vztahů s mladšími generacemi, s dětmi a mladistvími;
- nuceným soužitím mladých, svobodných lidí (studenti, pracující) v rodinných bytech, které nebyly stavěny k tomuto účelu;
- potřebou najít pro "složité" rodiny trvalé, neoddělené ubytování;
Jaké užitečné úlohy může a musí hrát "participativní demokracie" v uspořádání mezigeneračních vztahů?
3.2 Výbor se rozhodl, že se bude od nynějška formou doporučení více a dlouhodoběji zaměřovat na dva aspekty obecného charakteru, které by rovněž mohly být předmětem spolupráce s institucemi Unie, budou-li tyto souhlasit.
3.2.1 Délka aktivního života: to je jedna z otázek, které nejlépe ilustrují nedostatek rozumného a včasného přístupu evropských zemí, s ohledem na výzvy, které jim již dávno klade stárnutí jejich populací.
3.2.1.1 Zkracování profesních kariér vytváří ztrátu ekonomického, sociálního a kulturního potenciálu.
Nedošlo k očekávaným efektům v oblasti sdílení práce a zvýšení zaměstnanosti mladých.
Zkrácení profesní kariéry bylo v mnohých zemích považováno a využíváno jako "regulační hodnota", krátkodobě výhodná.
3.2.1.2 Předsudky a špatné předpoklady, provedené těmi, co vytvářejí rozhodnutí, vedly v politice, podnicích i ve veřejném mínění k názorům, že starší pracovníci jsou méně schopni se adaptovat na změny ve výrobních technikách a metodách řízení, a brzdili by pokrok v produktivitě.
3.2.1.3 Již několik let však vznikají užitečné studie, silná varování a citlivá doporučení.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit zejména prozíravost, kontinuitu a kvalitu úsilí Komise, které v této obtížné problematice dosáhla.
Je třeba rovněž zmínit náležité práce provedené OECD a mnohými výzkumnými instituty, profesními organizacemi a hospodářskými a sociálními radami v různých zemích.
3.2.1.4 Rozsah opatření, které je třeba uskutečnit, aby se tento trend změnil, je v dnešní době dobře určený a známý: zajistit lepší zaměstnavatelnost starších lidí zdokonalením metod celoživotního vzdělávání; zlepšit kvalitu práce a zvýšit pružnost pracovní doby, za účelem lepší vyváženosti pracovní doby a soukromého života; rozvíjet v podnicích a administrativách pracovní skupiny "smíšených věkových kategorií"; zvyšovat sebedůvěru starších pracovníků; zvýšit opatření na ochranu jejich zdraví; zabezpečit dlouhodobě lepší plánování kariéry; vytvořit pobídky za využití daňového a penzijního systému atd.
3.2.1.5 Vůli prodlužovat podněcováním svobodného výběru délku aktivního života v Evropě proklamovala Rada Unie zejména v Lisabonu a Stockholmu.
3.2.1.6 Avšak kromě velmi malého počtu zemí je možné konstatovat, že:
- daňové systémy a systémy sociálního zabezpečení, stejně jako kolektivní smlouvy a dohody podniků, mají charakteristiky a ustanovení, které explicitně či implicitně nabádají k předčasnému odchodu do důchodu;
- prohlášení a záměry formulované v průběhu zasedání Rady nejsou ve skutečnosti v jednotlivých členských státech dostatečně přejímány.
3.2.1.7 Existuje shoda v názoru, že změna v tendencích a v současných zvyklostech nebude výsledkem zázračné, rychlé přeměny.
Skutečně, vzhledem k síle zvyklostí, různosti typů, velikostí a "kultur" podniků a administrativ, kvůli běžným a legitimním problémům v sociálním dialogu na stejné téma, kde jednoduše nelze zastávat zrušení "dosažených sociálních výsledků", jelikož by to vedlo přímo k pohromě, si vyžadují požadované změny realizaci poměrně komplexních globálních strategií.
Přeměna může být dosti dlouhá.
To je další důvod, proč neztrácet čas. Je třeba začít vytvářet a uplatňovat tyto strategie.
3.2.2 Výbor vyzývá ty, co dělají rozhodnutí v Unii, to znamená Parlament a Radu, aby se zřetelněji, konkrétněji a aktivněji angažovaly ve státech, které je zvolily a daly jim mandát, pro zajištění větší shody mezi tím, co se "řekne" a tím, co se "udělá".
Toto by je mělo vést, v společném zájmu Evropské unie, která vyhlásila svou ambici stát se nejmocnější ekonomikou světa, aby:
- správně stanovily, v právních nebo smluvních systémech, které jsou v jejich zemích platné, opatření, která se, explicitně či implicitně, staví proti dobrovolnému prodloužení aktivního života;
- lépe a více zvážily, zda není pravý čas se řídit doporučeními Komise a rychleji a rozhodněji aplikovat její směrnice;
- vedly kampaně na informování, podporu a přesvědčení hospodářských a sociálních partnerů a těch, co dělají rozhodnutí, aby zlepšily komunikaci s médii ve svých zemích.
3.2.3 Znovu vyvážit věkové struktury v Evropě: zde stačí pouze připomenout velmi alarmující perspektivy, které byly stanoveny v množství studií týkajících se důsledků, jaké bude mít pokles plodnosti a porodnosti na demografii Evropské unie: nedostatečná reprodukce generací, která určitě nebude kompenzována imigrací, může jenom snižovat postavení Evropy ve světě a v samotné Evropě zapříčinit hospodářské a finanční problémy, stejně jako nežádoucí rizika propastí a konfliktů mezi generacemi.
3.2.3.1 Jestliže se domníváme, že opětovné vyvážení věkové struktury evropských zemí musí být dlouhodobým cílem, vyplývá z toho, že Evropská unie by si měla stanovit úkol, aby podpořila zvýšení porodnosti v členských zemích a za tímto účelem věnovala větší pozornost rodinným politikám v těchto zemích.
Evropské unii se nedá vytýkat, že by se nezajímala o otázky rodiny: Rada ministrů předložila při různých příležitostech návrhy týkající se rodiny.
Směry vytvořené na úrovni Unie však zůstávají pouhým úlomkem a zaměřují se na cíle, které jsou jistě opodstatněné a zajímavé, ale velmi neúplné. [5]
3.2.3.2 Samozřejmě nebude snadné se lépe a víc v této problematice angažovat: politiky vedené členskými státy jsou výrazně odlišné; "politiky porodnosti" jsou nákladné; konečně a navíc, existují výrazné rozdíly v názorech jak mezi experty, tak mezi těmi, co dělají rozhodnutí o efektivnosti těchto politik.
EHSV se však domnívá, že tyto problémy, jakkoli jsou závažné, by neměly ospravedlňovat setrvávající zdrženlivost ze strany institucí Unie.
3.2.3.3 Výbor považuje za žádoucí, aby instituce definovaly v této oblasti skutečnou strategii, která bude brát v potaz různé aspekty této problematiky.
Zejména je třeba, aby podporovaly členské státy, aby vedly rodinné politiky s dlouhodobým cílem znovu vyvážit věkové struktury v členských zemích Unie.
3.2.3.4 EHSV je připraven a žádá pouze aktivní spolupráci, v rámci svých možností, na pracích, které by vyžadovaly podobný postup, jestliže by došlo k jeho zavedení.
4. ZÁVĚR
4.1 Společnosti Evropy a evropská společnost, kterou začaly společně budovat jsou a průběžně budou konfrontovány s riziky sociálních, politických, etnických a kulturních propastí.
Především záleží na tom, aby se k nim nepřipojily hrozby mezigeneračních propastí.
4.2 Ve své podstatě problémy, které představují mezigenerační vztahy, mají rámcově dlouhodobý časový horizont.
To samé platí pro výzkum a jejich řešení.
4.3 Rozmanitost a komplexnost sektorových složek, které je třeba vzít do úvahy, nejsou výmluvou pro to, aby nedocházelo k rozvoji celkového a systematického předvídavého přístupu; v této oblasti, jako v jiných, tyto problematiky nejsou rozdělitelné ani oddělitelné.
Je třeba rovněž zdůraznit, že kvalitní řízení problematiky mezigeneračních vztahů bude mít velmi pozitivní ekonomické dopady.
4.4 Třebaže bychom neměli věci uspěchat a ani samozřejmě porušit princip subsidiarity, je žádoucí, aby Evropská unie a členské státy nezaujaly maximalistický ani minimalistický přístup.
4.5 Evropský hospodářský a sociální výbor považuje tuto formu diskusí za velmi důležitou. Ta zjevně vzbuzuje rostoucí pozornost, která však zatím nezastává místo, jež by si s ohledem na politické snahy států a Unie zasluhovala.
4.6 Toto stanovisko je reakcí na výzvu: přispívat k tomu co se vyvíjí, k budoucnosti, většímu souladu v prvořadých tématech, která si vyžadují koordinovanou a větší intervenci většiny aktérů.
Ta si vyžaduje, abychom se vyhnuli nadřazenosti zájmů s krátkým časovým horizontem, a také konstruktivní plán.
Jde o postupné vypracovávání nového mezigeneračního paktu na územích Evropské unie. [6]
4.7 Toto stanovisko není v žádném případě konečným dokumentem.
Nemá v záměru dávat konečná řešení.
Navrhuje otevřít cestu, angažovat se v práci dlouhodobého charakteru, která bude ještě nějaký čas pokračovat.
4.8 V této fázi doporučuje Výbor zorganizovat v reálných termínech veřejné zasedání s úvahami k této rozsáhlé problematice.
Tato konference by mimo jiné sjednotila ty, co dělají politická rozhodnutí, zástupce evropských institucí, aktéry občanské společnosti a experty.
Výbor se považuje za kandidáta na zahájení a zorganizování podobné iniciativy.
4.9 Výbor se chce a musí trvale angažovat v této oblasti a po celou dobu úzce spolupracovat s institucemi Unie.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Koexistence geneticky modifikovaných zemědělských plodin s konvenčním a ekologickým zemědělstvím
(2005/C 157/29)
Evropský hospodářský a sociální výbor dne 29. ledna 2004 rozhodl dle článku 29 odstavec 2 jednacího řádu vypracovat stanovisko k tomuto tématu: "Koexistence geneticky modifikovaných zemědělských plodin s konvenčním a ekologickým zemědělstvím".
Odborná skupina Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí pověřená přípravou prací zaujala stanovisko dne 21. září 2004.
Zpravodajem byl pan Voss.
Výbor přijal na svém 413. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. prosince 2004 (zasedání z 16. prosince 2004)toto stanovisko v poměru 47 hlasů pro, 13 hlasů proti a 4 členové se zdrželi hlasování:
1. Úvod
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor /EHSV/ považuje za nutné vyvinout a stanovit udržitelná, právně bezpečná a v praxi realizovatelná pravidla koexistence pěstování geneticky modifikovaných zemědělských plodin s pěstováním konvenčních a ekologických zemědělských plodin a ochranou přírody pro celé potravinářské hospodářství a zemědělskou, rybářskou a lesnickou produkci včetně pěstování v oblasti farmaceutické a nepotravinářské výroby i výzkumu.
1.2 Jelikož Komise jednak chce ponechat podstatné aspekty koexistence na národních úpravách a jednak zamýšlí stanovit otázku zacházení s náhodnou nebo technicky nezbytnou přítomností GMO v osivu bez GMO, která je ústřední otázkou pro budoucí zajištění koexistence, v rámci schvalovacího řízení dle Směrnice 2001/18 jakož i dle Směrnic o osivu, EHSV se těmito otázkami nezabývá.
Proto je smysluplné zapojit se do této diskuse cestou iniciativního stanoviska a přiměřenou formou tak zejména osvětlit hospodářské a sociální otázky v této souvislosti a zaujmout k nim stanovisko vůči Radě, Komisi a Parlamentu.
1.3 Toto iniciativní stanovisko má jak osvětlit nejvýznamnější obsahové aspekty koexistence tak i předložit návrhy k otázce, které z těchto aspektů by z hlediska EHSV měly být upraveny na základě evropského a které na základě národních zákonodárství a jaká praktická zadání a návody budou potřebovat dotčené hospodářské podniky, zejména podniky zemědělství.
1.4 Jelikož Komise v květnu tohoto roku zrušila moratorium pro povolování uvádění GMO do oběhu jako potraviny, jež platilo od roku 1998, a zamýšlí v brzké době také rozhodovat o povolování pro pěstování GMO [1], má praktické uspořádání koexistence naléhavý význam.
2. Obecné poznámky a definice pojmů
2.1 Na základě povolování uvádění geneticky modifikovaných organismů (GMO) do oběhu
- za účelem rostlinné a mikrobiologické kultivace a chovu zvířat,
- k výzkumným účelům,
- jako potraviny a krmivo,
- jako surovinu v jiných oblastech použití včetně pěstování pro farmaceutickou výrobu,
- za účelem ovlivňování přírody (např. odstraňování škodlivin) a
- jako pomůcku v zemědělství a lesnictví (např. likvidace škůdců a kontrola plevele),
vzniká nutnost stanovení praktických ustanovení pro provádění takových povolených způsobů užívání a pro zacházení s jejich výrobky v potravinách a krmivech jakož i v přírodě.
2.2 Na evropské úrovni je již zákonně upraveno
- hodnocení rizik a řízení rizik [2],
- povolování,
- ustanovení týkající se označování potravin a krmiv [3],
- zpětná zjistitelnost [4] a
- přeshraniční transporty mimo Evropské společenství (implementace Mezinárodního Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti) [5].
2.3 Na evropské úrovni dosud není upraveno
- ustanovení o označování pro osivo a reprodukční materiál; k tomuto tématu v současné době zpracovává Komise návrh [6] a
- praktické zacházení s hospodářskými, sociálními a kulturními důsledky využívání GMO [7]; touto otázkou se v současné době zabývají vlády a parlamenty členských států v rámci provádění Směrnice 2001/18 jakož i v rámci příslušné národní legislativy zejména ve vztahu k předpisům o pěstování a občansko-právní odpovědnosti v této souvislosti.
2.4 Již přijaté zákonodárství EU stanovuje, že GMO vyžadují zvláštní kontroly a hodnocení rizik, řízení rizik a průběžné označování a zpětnou zjistitelnost.
Vychází z toho, že má být možné upuštění od aktivního i pasivního využívání GMO a kogentně předepisuje úplné upuštění od využívání GMO v biologickém zemědělství a biologickém potravinářství (s výjimkou některých veterinářských léčebných výrobků).
Rovněž předpokládá možnost, aby uvolňování GMO v určitých oblastech po kontrole v jednotlivém případě podléhalo zvláštním podmínkám popř. povinnostem nebo aby bylo zcela zakázáno.
2.5 U GMO se jedná o živé organismy, které se v rámci přírodního prostředí mohou rozmnožovat a šířit.
Biologické systémy, jako jejichž součásti jsou implantovány a z nichž je bez dalšího nelze opět odstranit, nelze ani hermeticky vymezit ani kontrolovat a řídit stejným způsobem, jako je to možné v uzavřených vědeckých, průmyslových nebo provozních zařízeních.
Biosféra je v zásadě celosvětově propojený, otevřený systém, jehož zákonitosti a chování jsou dosud známé a ovladatelné pouze v omezené míře.
2.6 Z těchto důvodů stanovil evropský zákonodárce princip prevence a posouzení a úpravy v jednotlivém případě jako měřítko pro zacházení s GMO.
Zároveň přisoudil stěžejní význam transparenci a svobodě volby ve vztahu k využívání GMO.
2.7 To se děje na pozadí skutečnosti, že většina občanek a občanů Evropského společenství má vůči využívání GMO v zemědělství a lesnictví jakož i v potravinách a krmivech skeptický až odmítavý postoj.
2.8 Koexistence forem hospodaření a užívání půdy s geneticky modifikovanými organismy nebo bez nich se proto týká
- zemědělství a lesnictví a rybářství včetně správy pozemků,
- celého potravinářského hospodářství (zpracování, obchod, gastronomie),
- regionálního a komunálního užívání ploch a hospodářského rozvoje,
- ochrany spotřebitele a
- ochrany přírody
v příslušném úměrném prostorovém a časovém rámci.
2.9 Evropská komise dosud v právně nezávazných stanoviscích redukovala koexistenci na čistě hospodářské aspekty existence různých forem zemědělství vedle sebe.
Navrhuje, aby byla právní úprava těchto aspektů v podstatě ponechána na jednotlivých členských státech.
Tento postoj je však zpochybňován v Radě ministrů a kritizován Evropským parlamentem [8].
3. Podstatné aspekty koexistence (členění)
3.1 Stav vědy
3.1.1 Předpokladem pro právní úpravu koexistence je dostatečný vědecký základ pro posouzení prostorového a časového rozšíření a křížení GMO různých rostlinných druhů (jakož i popř. šíření mikroorganismů a živočichů), jakož i spolehlivé, z praxe vycházející zkušenosti a odhady možných cest šíření při výrobě, skladování, dopravě a zpracování.
3.1.2 Komise si k tomu vyžádala různé znalecké posudky a stanoviska [9], která však dosud neposkytují koherentní obraz.
Byly zadány další studie.
Na první vědecké konferenci o koexistenci v listopadu 2003 [10] konstatovali shromáždění vědci, že je zde značná potřeba výzkumu, a byli pouze částečně schopni učinit nosné výpovědi k možnostem koexistence.
Stanovisko Vědeckého výboru EU z roku 2001 [11] odkazuje na značné nejistoty a jednoznačně se nevymezuje ve vztahu k mezním hodnotám pro potraviny a krmiva a pro osiva navrhovaným Komisí.
3.1.3 Současný stav znalostí o chování při křížení, šíření a perzistenci geneticky modifikovaných plodin dosud neumožňuje stanovit spolehlivé prognózy o možnosti koexistence.
3.1.4 To platí zejména ve vztahu k dlouhodobým prognózám jakož i rozdílným ekosystémovým podmínkám a podmínkám pěstování.
3.1.5 Posouzení a odhad schopnosti koexistence určitých GMO je nutno provádět samostatně pro jednotlivé druhy plodin s přihlédnutím k regionálním podmínkám a pro různé výrobní systémy.
Přitom je třeba mít na zřeteli také s tím spojené změny metod pěstování (např. využití totálních herbicidů, které je umožněno na základě odpovídajících rezistencí).
3.1.6 Zvláštní obtíže prognózy a kontroly vznikají zásadně u takových druhů plodin, u nichž probíhá genetická výměna s příbuznými nekultivovanými plodinami nacházejícími se ve volné přírodě.
Raps, genetickým původem z Evropy, má celou řadu přímých a nepřímých odrůd mezi planými rostlinami a pěstěnými plodinami.
Hlávkové zelí, řepku olejku, rukolu, hořčici rolní, ohnici polní, hořčici černou, okrasné zelí.
Totéž platí např. i pro řepu.
3.2 Management rizika, monitoring a registrace pěstování
3.2.1 Identifikace a označování GMO je materiálním předpokladem pro provádění registrace pěstování předepsané ve Směrnici 2001/18 a pro monitoring GMO.
Kromě toho je také předpokladem pro vyjmutí určitých GMO z oběhu, bude-li to nutné na základě nových vědeckých zkušeností nebo z důvodu uplynutí časově omezeného povolení.
Označování GMO se schopností reprodukce je do té míry rozhodující pro efektivní řízení rizika, zejména v případě eventuálních potřebných nouzových opatření.
Proto se nemůže orientovat pouze na otázku, zda povede k překročení mezních hodnot pro označování v potravinách a krmivech či ne; zvláště když při odpadnutí povolení automaticky odpadají stanovené mezní hodnoty ve vztahu k informovanosti spotřebitelů.
3.2.2 Posouzení rizik v souvislosti s GMO se provádí dle Směrnice 2001/18 a dle srovnatelných ustanovení v ostatních nařízeních a směrnicích Společenství a je podmínkou pro jejich povolení.
Praktické provádění pěstování má však rozhodující vliv na to, zda, jak předpokládá Směrnice, mohou být přijata efektivní opatření za účelem omezení pěstování, omezení a sledování jejích účinků jakož i odebrání povolení nebo ne.
Do té míry nelze otázku koexistence omezit pouze na hospodářské aspekty pěstování, nýbrž se jedná o nedílnou součást zákonem stanoveného managementu rizik a prevence.
3.3 Zpětná zjistitelnost a kontrola v potravinovém a krmivovém řetězci prostřednictvím odběru vzorků, zkoušek a dokumentace
3.3.1 Opatření pro identifikaci a označování GMO v celém potravinovém řetězci stanovuje Směrnice pro označování a zpětná zjistitelnost GMO (zapracováno do obecných zásad a požadavků práva v oblasti potravin [12]).
Tato opatření jsou nad rámec identifikace GMO v konečném výrobku, jelikož nyní podléhají povinnosti označování i takové výrobky, v nichž stopy GMO v konečném výrobku již nejsou prokazatelné.
3.3.2 Informace potřebné pro identifikaci GMO budou evidovány v centrálním registru a budou zveřejňovány [13].
3.3.3 Společné výzkumné pracoviště EU v současné době usiluje o standardizaci a ohodnocení postupů zkoušek a odběrů vzorků potřebných v této souvislosti.
3.3.4 Identifikace specifické DNA nebo specifického proteinu geneticky modifikovaného organismu je při současném stavu analytiky technicky možná v oblasti od 0,001 do 0,05 procenta na celku analyzovaného vzorku.
Náklady nespecifických, kvalitativních zkoušek na přítomnost GMO činí v současné době mezi 100 a 150 EUR na jednu analýzu.
Náklady specifických a kvantitativních zkoušek se pohybují mezi 250 a 500 EUR na jednu analýzu.
3.3.5 U spolehlivosti a celoplošné disponibility postupu prokazování a u technických kapacit k jejich provádění existují dosud ve Společenství ještě značné rozdíly.
Pouze v několika členských státech Společenství jsou dosud k dispozici v dostatečném množství, v některých členských státech nejsou k dispozici vůbec.
3.3.6 V současné době jsou zejména kvantitativní a specifické analýzy přítomnosti GMO v praxi ještě spojeny se značnými obtížemi, zejména tam, kde vyrábějící podniky neposkytnou žádný vhodný postup prokazování nebo dostatečný referenční materiál.
To se týká ve zvláštní míře takových GMO, které nejsou ve Společenství povoleny, jejichž výskyt v dovezeném osivu a dovezených surovinách však nelze vyloučit.
3.4 Dobrá odborná praxe v zemědělství
3.4.1 Dobrou odbornou praxi je třeba dodržovat v celkovém řetězci potravinářské výroby
- při výzkumu a vývoji, zejména také u uvolňování GMO k vědeckým účelům (Část B 2001/18),
- ve vývoji osiv, zejména s ohledem na vlastnosti genetického výchozího materiálu a různých stupňů základního osiva,
- při udržovacím chovu a rozmnožování,
- při rozmnožování, úpravě, zacházení a balení osiva,
- při pěstování, zpracování, sklizni a dopravě rostlinných výrobků,
- při výběru a úpravě osiva získaného ze sklizně pro dodatečnou výsadbu,
- při nákupu, úpravě, skladování a dopravě zemědělských surovin a výrobků,
- při dalším zpracování potravin a krmiv a
- při balení, distribuci a označování hotových výrobků.
3.4.2 Ve většině oblastech je dobrá odborná praxe již v mnoha ohledech upravena.
Její doplnění o specifická ustanovení pro zacházení s GMO je rozhodujícím předpokladem pro praktické provádění zákonně stanovených předpisů pro řízení rizika a zpětná zjistitelnost a označování GMO.
Zde je velká potřeba zajištění příslušné úpravy v oblastech výroby osiv a zemědělské produkce, ale i ve vztahu k nákupu, skladování a dopravě zemědělských výrobků.
3.4.3 Úspěch, ale i požadavky dobré odborné praxe závisí podstatně na tom, jak úspěšně byla dodržena dobrá odborná praxe v předcházejících výrobních krocích.
3.4.4 Za účelem zabránění nežádoucímu křížení a jinému šíření GMO na zemědělských plochách a v přírodě jakož i za účelem zabránění smísení sklizně obsahující GMO se sklizní neobsahující GMO je třeba (s přihlédnutím k příslušné kultuře a regionálním podmínkám) učinit různá opatření.
Komise tato opatření částečně uvedla ve svých zásadách ke koexistenci [14] a vyzvala členské státy, aby vydaly příslušné předpisy.
Týkají se jak zemědělců, kteří pěstují GMO, tak i těch, kteří se jich chtějí ve svých produktech vyvarovat.
Kromě toho se týkají zemědělských mzdových podniků a obchodních společností včetně skladování a dopravy jakož i orgánů příslušných pro zemědělskou praxi a institucí působících v oblasti ochrany krajiny a ochrany přírody.
3.5 Vlastnosti, kontrola a označování osiva
3.5.1 Osivo je na začátku výrobního řetězce.
Množí se v závislosti na druhu o faktor 40 až 1000 a částečně může zůstat v půdě po dlouhou dobu.
Geneticky modifikované organismy v osivu oplodňují při cizosprášení sousední kulturní plodiny a, pokud rostou v blízkosti, planě rostoucí příbuzné.
Osivo a pyl se přitom může přenášet na velké vzdálenosti.
Na základě těchto prostorových a časových dimenzí hraje dle souhlasného názoru vědců přítomnost geneticky modifikovaných organismů /GMO/ v osivu rozhodující roli ve vztahu ke koexistenci.
3.5.2 Směrnice 2001/18 předpokládá možnost stanovit pro určité skupiny produktů mezní hodnoty, pod jejichž hranicí není za určitých předpokladů nutné označovat GMO.
Pro potraviny a krmiva byla v Nařízení o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech [15] a o zpětné zjistitelnosti [16] stanovena mezní hodnota 0,9 %.
3.5.3 Komise navrhla, aby byly v rámci Směrnic o plodinách a osivech rovněž stanoveny mezní hodnoty pro označování GMO v osivech, které by se měly pohybovat mezi 0,3 a 0,7 procenty.
Na základě právních pochybností Komise tento návrh v říjnu 2003 vzala zpět a vypracovala nový návrh.
Tento návrh obsahoval již jen mezní hodnoty pro osivo řepky a kukuřice ve výši 0,3 %.
I tento návrh vzala Komise v září 2004 zpět.
V současné době se plánuje další hodnocení důsledků, aby se rozhodnutí zakládalo na solidnější vědecké bázi a aby se obzvlášť přesněji posoudily ekonomické důsledky.
Je jisté, že definice požadavků na čistotu geneticky nemodifikovaného osiva má rozhodující vliv na to, zda bude koexistence u určitých druhů rostlin a forem výroby vůbec možná a s jakými náklady popř. bude spojena.
3.5.4 O otázce, zda a popř. v jaké výši mají být stanoveny mezní hodnoty pro náhodnou a technicky nezbytnou přítomnost GMO v osivu, existují jak u vlád členských států tak i mezi dotčenými organizacemi a podniky rozdílné představy.
3.5.5 U označování osiv se nejedná – jako v případě potravin a krmiv – o informování konečných spotřebitelů ve smyslu jejich svobody volby.
Mnohem spíše se jedná o podstatnou informaci pro ty, kteří GMO dle zákonných ustanovení uvolňují do životního prostředí, a pro orgány, které jsou příslušné pro provádění Směrnice o uvolňování.
Nedostatečnost informace o přítomnosti GMO v určitém osivu prakticky znemožňuje jeho zákonem předepsanou registraci, sledování (Post-Market Monitoring) a v případě dodatečného zákazu také jeho vrácení.
3.5.6 Pokud by se například GMO dodatečně prokázal jako alergenní nebo by přenos jeho vlastností na planě rostoucí příbuzné vedl ke konkurenční výhodě a tedy k nežádoucím posunům ekologické rovnováhy, musel by se tento GMO zakázat a stáhnout z oběhu.
K tomuto účelu jsou mezní hodnoty v oblasti navrhované Komisí EU zcela nepřijatelné.
Mělo-li by se potom vycházet z toho, že je celé osivo dotyčného druhu rostlin znečištěno až do půl procenta tímto GMO, musela by se opatření k vrácení a nouzová opatření vztahovat na celou sklizeň a celé osivo tohoto druhu rostlin.
3.5.7 Praktické zkušenosti s jednou akcí stažení z trhu v USA znázorňují jak obtíže tak i případné náklady.
Poté, co americký úřad pro životní prostředí US EPA v roce 2000 zakázal vzhledem k možnému alergennímu účinku nasazení geneticky modifikovaného druhu kukuřice "Starlin", vznikly v celém výrobním řetězci náklady kolem jedné miliardy USD.
Znečištěné osivo a sklizeň byly vykoupeny ve velkém a staženy z trhu.
Znečištění se nicméně nepodařilo k dnešnímu dni zcela zlikvidovat.
Ještě v roce 2003 byly v USA prokázány ve více než 1 % testovaných vzorků stopy "Starlinku".
3.5.8 Kromě toho má přítomnost GMO v geneticky nemodifikovaném osivu rozhodující vliv na náklady vznikající v navazující oblasti zemědělství a zpracování.
Pokud však musejí být na základě zákonně povolených znečištění veškeré geneticky nemodifikované produkty přesto rutinně prověřovány ohledně stupně jejich znečištění GMO, aby byla dána jistota, že nepřekračují zákonně stanovenou mezní hodnotu pro označování pro potraviny a krmiva ve výši 0,9 % popř. příslušně nižší stupně znečištění u předcházejících produktů, vznikají v této souvislosti značné náklady ve spojení s nákladnými testy a kontrolami.
3.5.9 Znečištění konvenčního a biologického osiva geneticky modifikovanými organismy /GMO/ bude navíc hrát významnou roli při zjišťování původce finančních škod v důsledku překročení mezních hodnot pro označování potravin a krmiv, jakož i z nich odvozených nižších mezních hodnot požadovaných obchodními a zpracovatelskými podniky.
Samozřejmě budou možní původci nejprve požadovat prokázání, že tyto škody alespoň částečně vznikly na základě vlastností osiva a ne přenosem GMO na poli.
3.5.10 Přítomnost GMO v konvenčním a biologickém osivu má konečně negativní účinky na možnosti zemědělců k dodatečné výsadbě a dodatečnému pěstování vlastního osiva.
Původní znečištění osiva se může akumulovat v následující generaci, zejména přirozeně tam, pokud se přidají dodatečná znečištění ze sousedních polí.
To může nejen vést ke značným finančním ztrátám dotčených zemědělců, nýbrž také mít negativní vliv na rozmanitost a místní přizpůsobivost osiva.
3.6 Odpovědnost za výrobek a životní prostředí
3.6.1 Dle Směrnice (85/374/EHS) o odpovědnosti za vadné výrobky odpovídá výrobce a osoba uvádějící GMO do oběhu za vadné výrobky v případě škod na zdraví, životě a majetku způsobených vlastním zaviněním nebo z hrubé nedbalosti [17].
Tato odpovědnost je však omezena na konečné výrobky určené pro soukromou potřebu nebo spotřebu a nezahrnuje proto ani osivo ani finanční škody, na základě snížení hodnoty sklizně a jejích následných výrobků.
3.6.2 Toto komunitární a vyčerpávající omezení odpovědnosti za výrobky ztěžuje národní úpravy ohledně přímé odpovědnosti osob uvádějících GMO do oběhu také za občansko-právní škody a odkazuje celé občansko-právní ručení na uživatele (zemědělce) jako nepřímé výrobce konečného výrobku.
3.6.3 "Každé úmyslné uvolnění geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí jakož i přeprava a uvádění těchto organismů do oběhu dle definice ve Směrnici 2001/18/ES" patří do oblasti použití nové Směrnice 2004/35/ES o odpovědnosti za životní prostředí, která zmocňuje členské státy (avšak ne jednotlivé občany) k tomu, aby uložily původcům povinnost odstranit škody na životním prostředí a provést jejich nápravu, pokud jednali úmyslně nebo z hrubé nedbalosti a pokud lze zjistit příčinnou souvislost mezi škodou a činnostmi jednotlivých provozovatelů [18].
Tuto Směrnici mají členské státy převést do národních předpisů a začít provádět do 30. dubna 2007.
Skutečnost, že je GMO v rámci Společenství schválen k uvolnění, zpravidla vyloučí skutkovou podstatu hrubé nedbalosti nebo záměru, ledaže by došlo k přestupku vůči specifickým podmínkám pro uvolnění.
Ve svém stanovisku ke směrnici Ručení v životním prostředí [19] již EHSV žádal, aby se "při definování biodiverzity zohlednily i krátkodobé a dlouhodobé účinky používání GMO."
3.7 Občansko-právní odpovědnost
3.7.1 Nežádoucí přítomnost GMO ve výrobcích, výrobních zařízeních a výrobních plochách může zemědělcům, zpracovatelům a obchodníkům s potravinami a krmivy způsobit finanční škodu, pokud ztěžuje, omezuje nebo znemožňuje výrobu a prodej výrobků bez genetické modifikace nebo pokud vyžaduje zvláštní opatření za účelem kontroly a odstranění.
Kromě toho může vést k potřebě opatření za účelem obnovy původního stavu v oblastech, v nichž není uvolňování GMO povoleno ani se nepředpokládá (např. ekologicky citlivé oblasti), spojených s náklady.
3.7.2 Pojišťovnictví v současné době pojištění těchto občansko-právních nároků vylučuje.
3.7.3 Občansko-právní odpovědnost za tyto náklady by dle představ Komise EU měla být upravena členskými státy.
Je zjevné, že to bude mít vliv na situaci v oblasti hospodářské soutěže ve Společenství.
Rozdílné národní úpravy v této oblasti mohou vést ke značnému roztříštění hospodářské soutěže na společném trhu jakož i k právní nejistotě, kde příčina a účinek přesahují vnitřní hranice Společenství.
3.7.4 Individuální odpovědnost za náklady vzniklé jiným osobám při zabránění škodám (testy, kontroly a jiná opatření k zabránění křížení a znečištění GMO) je právně sotva realizovatelná.
Na rozdíl od vyrovnání skutečně vzniklých škod nelze tyto značné náklady, které vzniknou ve všech regionech, ve kterých jsou pěstovány GMO, vyrovnat občansko-právními ustanoveními o odpovědnosti.
Mohly by být dotčeným zemědělcům, podnikům a orgánům případně nahrazeny z fondů financovaných podniky a zemědělci, kteří jsou původci.
3.8 Národohospodářské a podnikově-hospodářské náklady
3.8.1 Opatření za účelem kontroly a zabránění nežádoucí přítomnosti GMO jsou v důsledku pěstování GMO potřebná v celkové výrobě potravin a krmiv.
Pěstování GMO může kromě toho mít účinky na situaci na trhu v určitých regionech a pro určité produkční formy a typy (např. regionální značky jakosti a biologické zemědělství a výroba).
Vedle účastníků trhu jsou tím dotčeny také různé orgány a instituce členských států a Společenství.
3.8.2 Při opatřeních kontroly a omezujících opatřeních potřebných k zajištění koexistence se částečně jedná o hluboké změny zemědělské, řemeslnické a průmyslové praxe a tradice.
Příslušné hospodářské, sociální a kulturní důsledky zejména pro zemědělce a řemeslnické potravinářské podniky dosud nebyly systematicky zkoumány a vyhodnoceny.
Jeví se to však naléhavě potřebné za účelem zabránění nežádoucím účinkům na jejich schopnost přežití a schopnost konkurence jakož i na strukturu trhu a strukturu cen.
3.8.3 Za účelem posouzení přiměřených a nejefektivnějších opatření a předpisů v souvislosti s koexistencí je nutné získat rozsáhlý přehled o těchto nákladech.
Dosud jsou však v této souvislosti k dispozici pouze nedostatečné a zlomkovité informace a odhady [20].
3.8.4 EHSV považuje rozsáhlý přehled a odhad nákladů, které vznikají jednotlivým účastníkům trhu v určitých produkčních formách a regionech jakož i veřejné správě v souvislosti s opatřeními k zajištění koexistence, za bezpodmínečný předpoklad pro perspektivní a trvalou úpravu koexistence.
Je nutná jasná, závazná a spolehlivá úprava v souvislosti s tím, kdo má tyto náklady hradit nebo kdo má zabránit jejich vzniku.
3.8.5 S Komisí je třeba souhlasit, když ve svých zásadách pro koexistenci uvádí: "Zásadně by v regionu měli v průběhu zavádění nových produkčních forem nést odpovědnost za provádění podnikových opatření nutných k omezení toku genů ti účastníci trhu (zemědělci), kteří nové produkční formy zavádějí.
Zemědělci by měli mít možnost si zvolit typ produkce, kterému dávají přednost, aniž by tím nutili sousední podniky ke změnám zavedeného typu a způsobu produkce."
3.8.6 Zvýšení výrobních nákladů způsobené v souvislosti s potřebnými opatřeními k zajištění koexistence nesmí být přeneseno na spotřebitelské ceny.
To by vedlo k omezení svobody volby zejména sociálně slabších spotřebitelek a spotřebitelů.
Zemědělská a řemeslnická výroba potravin bez genetické modifikace nesmí být ohrožena zvyšováním nákladů a cen a nesmí být zatlačena do okrajové výroby.
4. Doporučení EHSV
4.1 Zásady koexistence
4.1.1 Pravidla koexistence by měla vycházet ze zásad prevence a zachovávání přirozené a kultivované biologické rozmanitosti, minimalizace nákladů, maximalizace hospodářských a sociálních možností, podpory regionální rozmanitosti a hospodářské vlastní odpovědnosti a zásady původce a měla by být dlouhodobě trvalá, pevná a blízká praxi a šetrná k chybám.
4.1.2 Potřebná opatření a vzniklé náklady nesou zásadně ty hospodářské subjekty, které je v důsledku uvedení GMO do oběhu a v důsledku využívání GMO vyžadují.
Tyto náklady by měly ostatní subjekty, které chtějí vyrábět a konzumovat bez GMO, co nejméně zatěžovat a nesmějí vést ke zvýšení jejich výrobních nákladů a cen.
Také by neměly být hrazeny daňovými poplatníky.
4.1.3 Opatření za účelem zabránění výskytu a šíření GMO by měla být prováděna v zásadě na tom stupni, kde způsobují nejmenší náklady a nejmenší výdaje a kde mají optimální efekt.
4.1.4 Kde pěstování jednoho GMO již nedovoluje výrobu rostlin téže plodiny nebo příbuzných plodin bez genetické modifikace nebo ji neúměrně ztěžuje, má být pěstování tohoto GMO zakázáno.
4.2 Vypracování vědeckých podkladů a zacházení se současným stavem vědomostí
4.2.1 Dokud jsou vědecké podklady pouze neúplné nebo vůbec nejsou k dispozici, je nutné při vytváření podmínek koexistence vycházet ze zásady prevence s cílem zabránit nevratným nebo obtížně vratným změnám, jejichž důsledky pro koexistenci nelze dostatečně posoudit.
Taková prevence by se měla vztahovat také na hospodářské, sociální nebo kulturní aspekty koexistence.
4.2.2 Komise se vyzývá, aby vypracovala koherentní, interdisciplinární vědecký a na praxi orientovaný výzkumný program, který pokryje značné mezery v oblasti poznatků ve vztahu ke koexistenci.
4.2.3 Stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [21], na které se Komise odvolává při diskusi o mezních hodnotách GMO v osivu, je neuspokojivé.
Nedává odpověď na otázku, jaké mezní hodnoty jsou u označování potřebné, aby byly dodrženy předpisy Směrnice 2001/18.
Nedostatečně také osvětluje, jaká znečištění osiva v praxi mohou vést k jakým znečištěním ve sklizni a v konečném výrobku.
Proto by Komise měla Vědeckému výboru EFSA v této souvislosti znovu položit přesné otázky.
4.2.4 Kromě toho by měly být vědecké a praktické výzkumy prováděné na národní a regionální úrovni shrnuty Evropským úřadem pro bezpečnost potravin, Evropskou agenturou pro životní prostředí a Společným výzkumným pracovištěm a poskytnuty členským státům.
4.2.5 Komisi se doporučuje, aby společně s různými regiony Evropy provedla praktické zkoušky koexistence ve velkém měřítku a za různých podmínek.
Přitom by měly být v praxi všemi účastníky na základě pěstování geneticky nemodifikovaných, avšak od jiných druhů se jednoznačně odlišujících druhů kukuřice, řepky, brambor, řepy a rajčat vyzkoušeny a zkoumány zabránění křížení, různé bezpečnostní vzdálenosti, čištění strojů, oddělení při dopravě, skladování a zpracování jakož i jiná opatření k zajištění koexistence.
4.3 Prevence a dodržování nejlepších dosažitelných technologií při řízení rizika
4.3.1 Označování a dobrá odborná praxe musí být zaměřeny na to, aby umožňovaly co nejpřesnější sledování šíření a účinků GMO.
Dále by měly umožňovat co nejúplnější eliminaci GMO z životního prostředí, osiva a výrobků.
4.3.2 V žádném případě by stanovením prahových hodnot při označování nebo na základě ustanovení o dobré odborné praxi neměla být omezována nebo znemožňována zadání a cíle Směrnice 2001/18 a Nařízení 1830/2003 a 1829/2003.
4.3.3 Proto je třeba zásadně požadovat, aby při úpravě pěstování, dopravy, zpracování a dovozu a vývozu GMO nacházely použití nejlepší dosažitelné technologie a nejlepší dosažitelná praxe.
4.3.4 V této souvislosti je třeba zejména přihlédnout ke zvláštním požadavkům ochrany přírody a rozmanitosti ekosystémů Evropy.
4.4 Získávání a obdržení potřebných informací o identifikaci a označování
4.4.1 Při identifikaci GMO a jejich označování v různých krocích výroby je v zásadě nutno požadovat, aby byly tyto informace co nejpřesněji zachyceny na začátku výrobního řetězce a v co nejúplnějším rozsahu předávány následujícím článkům řetězce.
4.4.2 Zásadně je třeba zamezit ztrátě informací.
Jednou získané informace by měly být dokumentovány nezávisle na případně stanovených mezních hodnotách a měly by být předávány dále.
4.4.3 Poskytování a vyhodnocení zkušebních postupů a referenčního materiálu mají zajišťovat podniky a instituce, které určitý GMO uvádějí do oběhu nebo uvolňují k vědeckým pokusným účelům (v rámci Společenství nebo mimo Společenství), a mají je udržovat na úrovni příslušného stavu techniky a poskytovat je všem zainteresovaným stranám za co nejnižších nákladů.
4.4.4 Postupy odběru vzorků by zejména na začátku výrobního řetězce měly být zvoleny tak, aby poskytovaly co nejvyšší jistotu a maximum informací.
Proto by se měly orientovat na spolehlivě zajišťovaný stav techniky a ne např. na mezní hodnoty stanovené pro označování.
4.5 Závazné, v praxi použitelné, kontrolovatelné a pevné standardy dobré odborné praxe na všech stupních výroby jsou rozhodujícím předpokladem koexistence.
4.5.1 Je třeba je vytvořit tak, aby dlouhodobě splňovaly cíle koexistence a prevence a aby mohly být přizpůsobovány stále se rozvíjejícímu stavu vědy a techniky.
4.5.2 Za účelem zabránění omezování společného trhu potravin a krmiv, komunitárního agrárního uspořádání a pokřivení hospodářské soutěže je třeba pravidla dobré odborné praxe, s pružným přihlédnutím k rozdílným podmínkám pěstování a zpracování, harmonizovat popř. stanovit na komunitární, vysoké úrovni.
4.6 Předpisy pro označování a zachování čistoty osiva jsou rozhodující pro zajištění koexistence.
4.6.1 Při stanovování mezních hodnot pro označování GMO v osivu by proto zásadně mělo být vyvíjeno úsilí k dosažení technicky a prakticky nejvyšší dosažitelné úrovně přesnosti a transparence.
Zatímco se technicky spolehlivě zjistitelná mez detekce u vzorku pohybuje v současné době kolem 0,01 %, vzniká na základě rozumné velikosti a počtu vzorků, které mají být vzaty, realistická úroveň 0.1 %, vztahující se na celou sadu osiva.
4.6.2 Mezní hodnota pro označování GMO v geneticky nemodifikovaném osivu se stanovuje na praktické mezi prokazatelnosti.
4.6.3 V příslušných směrnicích o osivu jsou kromě toho stanoveny přísné předpisy ohledně čistoty (horní meze) pro obchodovatelnost s geneticky neupraveným osivem.
4.7 Občansko-právní ustanovení o odpovědnosti musejí komplexně pokrývat likvidaci finančních škod.
4.7.1 Rozmnožovací schopnost GMO a skutečnost, že jejich nežádoucí výskyt může dotčeným subjektům způsobit finanční škody, vyžaduje úpravu občansko-právních ustanovení o odpovědnosti v členských státech, která zajistí krytí těchto škod.
4.7.2 Občansko-právní ustanovení o odpovědnosti mají zajistit, že příslušné dotčené subjekty nesou odpovědnost pouze do té míry, do jaké jsou schopny zabránit možné škodě.
Za dodržování dobré odborné praxe a případné další podmínky popř. povinnosti spojené s uváděním GMO do oběhu by měli odpovídat uživatelé GMO.
Za vznik škod, které vzniknou i přes dodržování dobré obchodní praxe, by naproti tomu měl odpovídat subjekt uvádějící GMO do oběhu.
V této souvislosti je případně třeba příslušně upravit komunitární předpisy práva odpovědnosti.
4.7.3 Pro finanční škody, které mohou vzniknout z uvádění GMO do oběhu nebo z používání GMO, je zásadně třeba prokázat krytí prostřednictvím pojištění nebo srovnatelnou schopnost ručení.
4.8 Je třeba zjistit celkové náklady koexistence, minimalizovat je a rozdělit dle principu původce.
4.8.1 Komise se vyzývá, aby předložila rozsáhlý a systematický odhad nákladů vzniklých v rámci koexistence, změn tržních podmínek a účinků na různá odvětví a provozní formy zemědělství, a potravinářství, zejména na malé a střední podniky, tradiční zemědělství včetně zemědělců vykonávajících činnost na vedlejší úvazek, tradiční potravinářské řemeslo, biologické zemědělství a potravinářství a na výrobu osiva a reprodukční podniky.
Odhad by měl zejména zahrnovat také účinky na situaci zaměstnanosti.
4.8.2 Kromě toho by měla Komise uvést, jaké účinky mají potřebná opatření k zajištění koexistence a oddělení výrobních prostředků a toků zboží na dosažení cílů společné zemědělské politiky a její reformy.
Zejména je zde třeba přihlédnout k účinkům na podnikové struktury jakož i na místní a regionální programy pěstování, zpracování, zajištění původu a kvality a jejich označování.
4.8.3 Komise se kromě toho vyzývá, aby uvedla, jak mají být uhrazeny a rozděleny dodatečné náklady koexistence dle principu původce a jaká opatření jsou třeba za účelem spolehlivého zabránění negativním účinkům na ceny potravin bez genetické modifikace na společném vnitřním trhu.
4.8.4 Při stanovení proporcionality určitých opatření je třeba přihlížet k účinkům na celý výrobní řetězec.
4.9 Doporučení úprav v komunitárním právu a v národních právech
4.9.1 Na evropské úrovni je třeba upravit tyto aspekty koexistence:
- předpisy upravující označování pro přítomnost GMO v geneticky nemodifikovaném osivu;
- předpisy o čistotě pro geneticky nemodifikovaná osiva ve vztahu k náhodnému výskytu GMO v rámci existujících Směrnic o osivu;
- potřebné cíle, výsledky, právní rámcové podmínky a minimální standardy dobré odborné praxe při pěstování GMO a financování dodatečných nákladů vzniklých jejich dodržováním, jakož i
- občansko-právní odpovědnost jak uživatelů tak subjektů uvádějících GMO do oběhu za škody, které mohou vzniknout v souvislosti s koexistencí.
4.9.2 Na národní a regionální úrovni je třeba upravit tyto aspekty koexistence:
- specifická opatření za účelem zabránění nežádoucímu křížení a zavlečení GMO dle příslušných regionálních podmínek;
- regionální ustanovení k pěstování určitých GMO dle určení hospodářské přiměřenosti a regionálního poměru nákladů a výnosů pěstování a potřebných omezujících opatření; tato ustanovení mohou také obsahovat zákaz pěstování určitých GMO;
- opatření za účelem ochrany přírodních chráněných oblastí dle Směrnice Fauna-Flora-Habitat 92/43 [22] a ochrany ptáků dle Směrnice 79/409 [23] a jiných ekologicky citlivých oblastí; jakož i
- opatření za účelem ochrany regionálních hospodářských a kulturních zájmů.
5. Praktická a aktuální hlediska koexistence
5.1 Evropský hospodářský a sociální výbor pozval v červenci 2004 odborníky z oblasti dotčeného produkčního řetězce ke slyšení, aby si udělal věcnou představu o skutečné situaci a jejím předpokládaném vývoji.
Bylo tak možné objasnit mimo jiné následující prvky.
5.2 Testy a sledování geneticky modifikovaných organismů v celém rozsahu produkčního řetězce budou každopádně příčinou významného zvýšení nákladů.
Jednoduché kvalitativní testy stojí v současnosti 100 až 150 euro, ceny diferenčních a kvantifikativních testů se pohybují mezi 250 a 400 eury.
Za stávajících podmínek se vzorek vždy testuje pouze na přítomnost specifické genetické sekvence.
Vzhledem k počtu různých geneticky modifikovaných organismů, které se mohou suspektně objevit, se cena testů zvyšuje.
5.3 První případ, kdy se geneticky modifikovaný organismus musel kvůli pochybnostem o zdravotních vlastnostech stáhnout z oběhu (kukuřice "Starlink" ve Spojených státech) způsobil do dnešní doby náklady přesahující miliardy amerických dolarů.
Přesto se po více než dvou letech od prvních opatření ke stažení z oběhu nepodařilo tento geneticky modifikovaný organismus zcela potlačit.
5.4 Náklady testů a podíly, na které se rozdělí, jsou tedy závislé na tom, zda se kategorie nepřítomnosti geneticky modifikovaných organismů v určitých produktech stane normou obecně přijímanou a dodržovanou na trhu a odchylky se vyskytnou jen výjimečně, nebo jestli doklad nepřítomnosti geneticky modifikovaných organismů v produktu budou muset předložit výrobci, zpracovatelé i dodavatelé v každém jednotlivém případě.
5.5 Po uvedení geneticky modifikovaného organismu na trh není již v podstatě možné zaručit naprostou nepřítomnost tohoto organismu v různých varietách.
Je však možné udržet náhodnou a technicky nevyhnutelnou kontaminaci každým geneticky modifikovaným organismem pod prahovou hodnotou 0,1 %, což je praktický limit prokazatelnosti.
5.6 Ochrana osiva před náhodnou kontaminací osivem geneticky modifikovaným představuje pro osevní průmysl další podstatné nároky.
Čím níže je stanovený práh přípustnosti, tím vyšší jsou náklady spojené s prevencí a kontrolou v oblasti pěstování a množení osiva.
5.7 Vzhledem ke způsobu množení různých variet rostlinných druhů nebude možné zaručit nepřítomnost geneticky modifikovaných organismů v osivech, nebude-li mezi kulturami dodržena podstatná geografická vzdálenost a nebudou-li zcela odděleny další procesy ošetřování, balení a distribuce.
Stejně jako vnější kontroly musí být respektovány i normy ISO a protokoly systému HACCP (Hazard Analysis Critical Control Points), které se částečně teprve vyvíjejí.
5.8 Hlavní producent osiv v mezinárodním měřítku zdůraznil, že respektování záruky čistoty pod prahem zjistitelnosti 0,1 % se vyžaduje v USA, kde se pěstují velká množství geneticky modifikovaných organismů, a to i ze strany podniků, které vyrábějí ve stejných zařízeních i osiva geneticky modifikovaná.
5.9 V současnosti neexistují ani v měřítku EU, ani v měřítku mezinárodním limity nebo závazné praktické normy hodnocení znečištění výroby osiv genetickými modifikacemi.
Kontrola osiv je nyní ve členských státech EU různým způsobem právně upravená.
Rovněž se liší stanovené maximální přípustné hodnoty, které kolísají mezi 0,1 a 0,5 %.
5.10 Přestože výrobci osiv odmítají v současné době výslovně zaručit naprostou nepřítomnost geneticky modifikovaných organismů ve svých produktech, podařilo se v Itálii při přímých jednáních mezi italským zemědělským svazem Coldirettim a hlavními producenty osiv dojít ke shodě v otázce takových záruk kontrolovaných třetí stranou.
V Rakousku je od roku 2002 na základě nařízení zákaz komercializace osiva s obsahem GMO, když se prokáže, že obsahuje víc než 0,1 %.
Přestože byly provedeny intenzivní kontroly, nezjistily se žádné přestupky proti tomuto nařízení.
5.11 Dodatečné náklady v oblasti výroby a množení se pohybují podle údajů tohoto průmyslu mezi 10 a 50 %.
5.12 V případě obchodního využívání geneticky modifikovaných organismů v oblastech množení osiv bez geneticky modifikovaných organismů je třeba definovat velké pěstební plochy jako chráněné oblasti, jako je tomu již v různých zemích v případě určitých plodin.
Zvláště velký odstup je potřebný v případě řepky olejky.
5.13 Všechny tržní subjekty s výjimkou producentů osiv považují dodržování přísných předpisů v oblasti čistoty osiva (označování produktů přesahujících hladinu 0,1 %) za rozhodující podmínku budoucího zaručování nepřítomnosti geneticky modifikovaných organismů v produktu.
5.14 Nákup a zpracování kukuřice při záruce nepřítomnosti geneticky modifikovaných organismů na hladině 0,1 %, kterou požadují výrobci potravin, škrobu a krmení pro domácí zvířata, vyžaduje již nyní dodatečné náklady zhruba 3 eura na tunu.
Tyto náklady významně vzrostou, dojde-li v zemědělství k rozsáhlému pěstování produktů obsahujících geneticky modifikované organismy.
Další riziko, 150000 až 7,5 milionu euro podle rozsahu, představuje případná kontaminace přesahující garantovanou toleranci.
5.15 Souběžný nákup plodin obsahujících a neobsahujících geneticky modifikované organismy se jeví jako nemožný.
Je nezbytné zcela oddělit nákup, skladování, sušení a dopravu těchto produktů.
5.16 Nakupující podniky a družstva již zaručují nepřítomnost geneticky modifikovaných organismů ve svých produktech smluvními dohodami s dodavatelskými farmami.
Mezi jiným se používá pozitivní výčet přijímaných a testovaných druhů osiva a zevrubný kontrolní systém od pěstování do dodání a vstupní kontrole.
5.17 Z hlediska nakupujících společností jsou systémy zaručující nepřítomnost geneticky modifikovaných organismů v produktech pod hranicí, která je v současné době zákazníky akceptovaná, uskutečnitelné jen za předpokladu regionálního oddělení pěstebních ploch s kulturami obsahujícími a neobsahujícími geneticky modifikované organismy.
Náklady spojené s takovými územními úpravami se odhadují na 150 až 250 euro na každý hektar.
Dodatečné náklady na oddělenou dopravu a skladování se odhadují na 10 až 20 euro na tunu.
5.18 Odpovídající systémy IP (Identity Preservation, zachování identity) a kontrolní systémy kvality existují i v oblasti zpracovatelské, jako jsou například mlýny.
Jejich zákazníci v současnosti očekávají zaručenou čistotu od 0,1 % do nejvýše 0,5 %.
Uplatňují se zde standardní PCR testy a dodatečné testování všech dodávek.
Dále se zde provádí audit dodavatelů, od nichž se obecně požaduje doklad, že nakupují a zpracovávají výlučně produkty bez geneticky modifikovaných organismů.
Doprava by se podle možnosti měla vyhýbat místům, kde může dojít ke smíšení a kontaminaci, jako je kamionová doprava a přístavní sklady, ve kterých se vykládají produkty obsahující geneticky modifikované organismy.
5.19 Náklady na udržení zařízení v čistotě před geneticky modifikovanými organismy udávají mlýny ve výši 2,50 euro, dále se k nim připočítávají dodatečné poplatky vyžadované dodavateli.
Protože se tyto náklady mohou uplatnit pouze na zboží, u kterého se záruka nepřítomnosti geneticky modifikovaných organismů vyžaduje, ale vznikají při zpracování celkového objemu, jsou pro koncové produkty neobsahující geneticky modifikované organismy podstatně vyšší. Kukuřičná mouka například tvoří pouze 50 % zpracovávaných produktů, což znamená, že dodatečné náklady (2,50 + 3,00 eura, celkem 5,50 euro) vytvoří ve výsledku významný rozdíl 11,00 euro na tunu.
Možné škody v případě, že by kontaminace nastala a odběratelům byly dodány produkty překračující stanovené limity, by podle rozsahu a budoucího zpracování produktů představovaly částky v desítkách milionů.
V současnosti nejsou tato rizika pojistitelná.
5.20 Opatrná nákupní strategie zákazníků vedla k situaci, kdy se v případě nutnosti vylučují z nákupu celé oblasti s vyšším rizikem kontaminace z důvodu pěstování geneticky modifikovaných organismů bez ohledu na skutečnou místní kontaminaci v jednotlivých lokalitách takové oblasti.
Pouhá skutečnost, že se v jedné z německých spolkových zemí zkušebně pěstovala geneticky modifikovaná pšenice, vedla k tomu, že nejsilnější německá skupina mlýnů úplně přestala z této oblasti pšenici odebírat.
5.21 Strategie velkých prodejců a výrobců značkových výrobků v EU směřuje v principu k zaručení nepřítomnosti geneticky modifikovaných organismů v jejich produktech.
V posledních několika letech vedla k rozsáhlým systémům kontroly kvality, do kterých každoročně společnosti investují desítky milionů.
Takové systémy se skládají z velmi podrobné dokumentace a auditu dodavatelů a pravidelných výběrových kontrol nabízeného zboží.
Systematická kvantifikace ve vztahu k jednotlivým produktům a skupinám produktů dosud nevznikla.
5.22 Z regionálního hlediska se požadavky na společné pěstování plodin s geneticky modifikovanými organismy a plodin ostatních velmi liší.
Zejména v oblastech s drobným zemědělstvím je souběžné pěstování takových plodin obtížné.
Například podle italského pozemkového úřadu se např. v Toskánsku 90 % obdělávané plochy jeví jako pro koexistenci nevyhovující.
To platí i pro mnoho dalších regionů Evropy.
Dále je třeba brát v úvahu, že technicky náročná opatření pro oddělování plodin, kontrolu a plánování setby bude zpravidla přetěžovat drobné zemědělce a osoby hospodařící při zaměstnání.
Totéž se týká místního řemeslného zpracování zemědělských výrobků.
5.23 Regionální značky kvality a záruky původu, které hrají stále podstatnější úlohu při uvádění dražších a kvalitních výrobků na trh, se dosud principiálně neudělovaly produktům s geneticky modifikovanými organismy.
Zavedení produktu s geneticky modifikovanými organismy v některém regionu původu by mělo závažný negativní dopad na stávající ceny produktů stejně jako na jejich image.
To je jedním z důvodů, proč se v uplynulém období mnohé evropské regiony deklarovaly jako GM-free, tj. regiony bez geneticky modifikovaných organismů, přestože právní rámec pro takové rozhodnutí je kontroverzní a vyžaduje právní objasnění na základě národní a evropské legislativy.
Možnost, že by mohli jednotliví zemědělci pěstováním produktů s geneticky modifikovanými organismy podle evropského práva vyvolat obrovské dodatečné náklady a rizika ohrožující mnoho jejich sousedů a podniků v celém regionu, vyvolává u dotčených pocit tísně a je škodlivá pro sociální smír.
5.24 Mimořádné obavy vzbuzuje u místních orgánů, zemědělských organizací a zpracovatelů možnost, že budoucí geneticky modifikované organismy, odlišné od těch stávajících, budou muset být ze zdravotních důvodů též hermeticky odděleny od výroby potravin a krmiva (například takzvané farmaceutické odrůdy). To již způsobilo další veliké obtíže a vedlo ke značné nejistotě ve Spojených státech.
5.25 V některých členských státech EU byla již přijata legislativa upravující koexistenci, v některých je legislativní procedura téměř u konce.
V těchto zemích již nyní vznikly velmi odlišné právní a procedurální konstrukce.
Tyto rozdíly nemohou být ospravedlněny místními zvláštnostmi.
Při úpravě koexistence je možné předpokládat nezbytnou harmonizaci.
5.26 Koexistence pěstebních metod s geneticky modifikovanými organismy a bez nich a možnost vymezení kategorie potravin bez geneticky modifikovaných organismů je formulována jako politická vůle Evropské unie. Ukáže-li se, že tohoto cíle není možné ve stávajícím právním rámci dosáhnout, je v zájmu spotřebitelů, zemědělců a dalších dotčených hospodářských subjektů ve vhodné době upravit příslušná nařízení a směrnice.
Podnět Švédského království za účelem přijetí rámcového rozhodnutí o zjednodušení výměny informací a zpráv mezi orgány činnými v trestním řízení členských států Evropské unie, zejména pokud jde o závažné trestné činy, včetně teroristických akcí
(2004/C 281/04)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 30 odst. 1 písm. a) a b) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Švédského království,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jedním z hlavních cílů Unie je zajistit pro své občany vysoký stupeň bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
(2) Tohoto cíle má být dosaženo předcházením a potíráním kriminality na základě užší spolupráce mezi orgány činnými v trestním řízení členských států a dodržováním zásad a pravidel v oblasti lidských práv, základních svobod a právního státu, na nichž je Unie založena a které jsou členským státům společné.
(3) Výměna informací a zpráv o trestných činech a trestné činnosti tvoří základ pro spolupráci při vynucování práva v Unii a sleduje obecný cíl, kterým je zlepšení bezpečnosti občanů Unie.
(4) Včasný přístup k přesným a aktuálním informacím a zprávám je podstatný pro to, aby orgány činné v trestním řízení mohly úspěšně odhalovat trestné činy nebo trestnou činnost, předcházet jim a vyšetřovat je, zejména v prostoru, kde byla zrušena kontrola vnitřních hranic.
Protože aktivity teroristů a dalších těžkých zločinců jsou uskutečňovány tajně, je nutné je kontrolovat, a informace o podezřelých teroristech musejí být vyměňovány zvlášť rychle.
(5) Je důležité, aby možnost orgánů činných v trestním řízení získat informace a zprávy o závažné trestné činnosti a teroristických akcích od jiných členských států byla posuzována horizontálně a ne z hlediska rozdílů mezi jednotlivými druhy trestných činů nebo podle rozdělení pravomocí mezi orgány činnými v trestním řízení nebo soudními orgány.
(6) Účinné a rychlé výměně informací a zpráv mezi orgány činnými v trestním řízení v současné době vážně brání formální postupy, administrativní systémy a právní překážky stanovené právními předpisy členských států; tento stav věcí je nepřijatelný pro občany Evropské unie, kteří žádají větší míru bezpečnosti a účinnější prosazování práva při ochraně lidských práv.
(7) Je nezbytné, aby orgány činné v trestním řízení mohly požadovat a získávat od jiných členských států informace a zprávy v různých stadiích vyšetřování, počínaje stadiem shromažďování informací o trestných činech a konče stadiem vyšetřování trestných činů.
Systémy členských států se v tomto ohledu liší, avšak toto rámcové rozhodnutí nemá za cíl tyto systémy změnit.
Pokud však jde o určité typy informací a zpráv, má v úmyslu zajistit, aby určité informace, které jsou pro orgány činné v trestném řízení podstatné, byly v rámci Unie rychle vyměňovány tak, aby se nebrzdilo vyšetřování závažných trestných činů nebo teroristických akcí.
(8) Neexistence společného právního rámce umožňujícího účinnou a rychlou výměnu informací a zpráv mezi orgány činnými v trestním řízení členských států je nedostatkem, který bude muset být odstraněn; Rada se proto domnívá, že je nezbytné přijmout právně závazný nástroj týkající se zjednodušení výměny informací a zpráv.
(9) Společný zájem spojující členské státy v boji proti přeshraniční kriminalitě musí vytvořit vhodnou rovnováhu mezi rychlou a účinnou spoluprací při vynucování práva a dohodnutými zásadami a pravidly, kterými se řídí ochrana údajů, základní svobody, lidská práva a osobní svobody; tímto zněním je této rovnováhy dosaženo.
(10) V prohlášení o boji proti terorismu přijatém Evropskou radou na jejím zasedání, které se konalo 25. března 2004, Evropská rada pověřuje Radu, aby přezkoumala opatření pro zjednodušení výměny informací a zpráv mezi orgány činnými v trestním řízení členských států.
Toto rámcové rozhodnutí uvedený úkol plní.
(11) Pokud jde o Island a Norsko, toto rámcové rozhodnutí představuje rozvoj ustanovení schengenského acquis, který spadá do oblasti uvedené v článku 1 rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis.
[1] Postupy stanovené v této dohodě byly ve vztahu k tomuto rámcovému rozhodnutí dodrženy.
(12) Osobní údaje zpracované v souvislosti s prováděním tohoto rámcového rozhodnutí budou chráněny v souladu se zásadami uvedenými v Úmluvě Rady Evropy o ochraně jednotlivců s ohledem na automatizované zpracování osobních údajů ze dne 28. ledna 1981.
(13) Toto rámcové rozhodnutí respektuje základní práva a dodržuje zásady uznané článkem 6 Smlouvy o Evropské unii a vyjádřené v Chartě základních práv Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Cíl a oblast působnosti
1. Záměrem tohoto rámcového rozhodnutí je stanovit pravidla, na jejichž základě si mohou orgány činné v trestném řízení členských států účinně a rychle vyměňovat stávající informace a zprávy za účelem vedení vyšetřování trestných činů nebo provádění zpravodajských operací v trestní oblasti, zejména pokud jde o závažné trestné činy, včetně teroristických akcí.
Nedotýká se příznivějších ustanovení vnitrostátního práva, dvoustranných nebo mnohostranných dohod nebo ujednání mezi členskými státy nebo mezi členskými státy a třetími zeměmi ani nástrojů Evropské unie upravujících vzájemnou právní pomoc nebo vzájemné uznávání rozhodnutí v trestních věcech.
2. Toto rámcové rozhodnutí nestanoví členským státům povinnost shromažďovat a ukládat informace a zprávy jen za účelem jejich poskytování příslušným orgánům činným v trestním řízení jiných členských států.
3. Toto rámcové rozhodnutí nestanoví členským státům povinnost poskytovat informace a zprávy pro použití jako důkaz před soudním orgánem ani neposkytuje právo tyto informace nebo zprávy pro tento účel užívat.
Pokud členský stát získal informace nebo zprávy v souladu s tímto rámcovým rozhodnutím a chce je použít jako důkaz v trestním řízení, musí získat souhlas členského státu, který tyto informace nebo zprávy poskytl, v případě nutnosti na základě použití platných nástrojů upravujících soudní spolupráci mezi členskými státy.
4. Toto rámcové rozhodnutí nestanoví povinnost získávat informace nebo zprávy donucovacími opatřeními ve státě, který dostává žádost o informace nebo zprávy.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se rozumí:
a) "příslušným orgánem činným v trestním řízení": národní policejní, celní nebo jiný orgán, který je podle vnitrostátního práva oprávněn odhalovat trestné činy nebo trestnou činnost, předcházet jim nebo je vyšetřovat, a v souvislosti s tím vykonávat pravomoci a přijímat donucovací opatření.
Soudní orgán je považován za příslušný orgán činný v trestním řízení jen v případě, že tento soudní orgán má podle vnitrostátního práva tyto informace nebo zprávy k dispozici nebo k nim má přístup;
b) "vyšetřováním trestného činu": právní rámec, v němž příslušné orgány činné v trestním řízení nebo soudní orgány, včetně státních zástupců, přijímají opatření za účelem zjištění a identifikace skutečností, podezřelých osob a okolností ve věci jednoho nebo několika konkrétních identifikovaných trestných činů;
c) "trestní zpravodajskou operací": právní rámec, který ještě nedospěl do stadia vyšetřování trestného činu pod dohledem a kontrolou soudních orgánů, včetně státních zástupců, a v němž je příslušný orgán činný v trestním řízení podle vnitrostátního práva oprávněn shromažďovat, zpracovávat a analyzovat informace o trestném činu nebo trestné činnosti za účelem zjištění, zda byly nebo mohou být spáchány konkrétní trestné činy;
d) "informacemi a zprávami": jakýkoli typ existujících informací nebo údajů, bez ohledu na to, zda byly vyhodnoceny, zpracovány a analyzovány či nikoli, které by mohly být použity při vyšetřování trestného činu nebo při trestní zpravodajské operaci za účelem odhalení trestného činu nebo trestné činnosti a za účelem jejich předcházení nebo vyšetřování.
Tyto informace nebo zprávy zahrnují:
i) informace a zprávy obsažené v evidenci nebo spisech příslušných orgánů činných v trestním řízení,
ii) informace obsažené v evidenci nebo spisech jiných orgánů, k nimž mají příslušné orgány činné v trestním řízení přímý či nepřímý přístup,
iii) informace provozovatelů telekomunikačních sítí o účastnících služeb pevné telefonie, mobilní telefonie, dálnopisných, faxových, e-mailových nebo internetových služeb, bez ohledu na to, zda jsou uvedeni v seznamech či nikoli, nebo jejich adresy,
iv) informace dopravních společností o osobách a nákladu,
v) jakékoli jiné informace nebo zprávy nebo údaje, bez ohledu na to, zda byly vyhodnoceny, zpracovány a analyzovány či nikoli, které byly získány v rámci vyšetřování trestného činu nebo při trestní zpravodajské operaci nebo které mohou být získány bez použití donucovacích pravomocí.
Článek 3
Trestné činy
K výměně informací a zpráv podle tohoto rámcového rozhodnutí může dojít v případě činů, které podle práva požadujícího členského státu vyžadují vzetí do vyšetřovací vazby nebo trest odnětí svobody nejdéle na dobu alespoň 12 měsíců.
Členské státy se mohou na dvoustranném základě dohodnout na rozšíření rozsahu postupů použitelných podle tohoto rámcového rozhodnutí.
HLAVA II
VÝMĚNA INFORMACÍ A ZPRÁV
Článek 4
Poskytování informací a zpráv
1. Členské státy zajistí, aby informace a zprávy, které příslušné orgány činné v trestním řízení mají nebo k nimž mohou mít přístup bez použití donucovacích prostředků, mohly být poskytnuty příslušným orgánům činným v trestním řízení jiných členských států v souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
2. Členské státy zajistí, aby podmínky pro předávání informací a zpráv příslušným orgánům činným v trestním řízení jiných členských států nebyly přísnější než podmínky pro předávání nebo požadování informací a zpráv na vnitrostátní úrovni.
3. Informace a zprávy jsou poskytovány na žádost příslušného orgánu činného v trestním řízení, který jedná v mezích stanovených vnitrostátním právem a provádí vyšetřování trestného činu nebo trestní zpravodajskou operaci.
Článek 4a
Lhůty pro poskytování informací a zpráv
1. Informace a zprávy jsou poskytovány neprodleně a v rámci možností během požadovaných lhůt.
Nemůže-li být určitá informace nebo zpráva poskytnuta během požadované lhůty, příslušný orgán činný v trestním řízení, který žádost o její poskytnutí obdržel, stanoví lhůtu, během níž lze tuto informaci nebo zprávu poskytnout.
Tato lhůta se stanoví neprodleně.
2. Členské státy zajistí, aby byly zavedeny postupy, které jim umožní nejpozději do 12 hodin reagovat na žádosti o informace a zprávy, pokud požadující stát uvede, že provádí vyšetřování trestného činu nebo trestní zpravodajskou operaci ve věci níže uvedených trestných činů vymezených zákony požadujícího státu:
- účast ve zločinecké organizaci,
- terorismus,
- obchod s lidmi,
- sexuální vykořisťování dětí a dětská pornografie,
- nedovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami,
- nedovolený obchod se zbraněmi, střelivem a výbušninami,
- korupce,
- podvody, včetně podvodů dotýkajících se finančních zájmů Evropských společenství ve smyslu Úmluvy o ochraně finančních zájmů Evropských společenství ze dne 26. července 1995,
- praní výnosů ze zločinu,
- penězokazectví, včetně padělání eura,
- počítačová trestná činnost,
- napomáhání neoprávněnému vstupu a pobytu,
- vražda, těžké ublížení na zdraví,
- nedovolený obchod s lidskými orgány a tkáněmi,
- únos, omezování osobní svobody a braní rukojmí,
- rasismus a xenofobie,
- organizovaná nebo ozbrojená loupež,
- nedovolený obchod s kulturními statky, včetně starožitností a uměleckých děl,
- podvádění,
- vydírání a vymáhání peněz na ochranu,
- padělání a pirátství výrobků,
- padělání veřejných listin a obchod s nimi,
- padělání platebních prostředků,
- nedovolený obchod s hormonálními látkami a jinými růstovými stimulátory,
- nedovolený obchod s jaderným nebo radioaktivním materiálem,
- obchod s odcizenými vozidly,
- znásilnění,
- žhářství,
- trestné činy v jurisdikci Mezinárodního trestního soudu,
- nezákonné zmocnění se letadel/lodí,
- sabotáž,
- jednání, které porušuje pravidla silničního provozu, včetně porušení pravidel, kterými se řídí délka řízení a odpočinku, a pravidel o nebezpečném zboží,
- pašování zboží,
- porušení práv k duševnímu vlastnictví,
- hrozby a násilné činy proti osobám a majetku, zejména násilí během sportovních utkání nebo mezinárodních akcí, jako například zasedání Evropské rady,
- mučení.
Pokud stát žádající o informace uvede, že si přeje tyto informace získat rychleji, stát, od něhož jsou informace žádány, vynaloží maximální úsilí, aby na tuto žádost rychle reagoval.
Článek 5
Žádosti o informace a zprávy
1. O informace a zprávy lze žádat za účelem odhalení trestného činu nebo trestné činnosti zahrnující trestné činy podle článku 3, jakož i za účelem jejich předcházení nebo vyšetřování, pokud se dospěje k závěru, že příslušné informace a zprávy jsou k dispozici v jiných členských státech.
2. Požadující příslušný orgán činný v trestním řízení nepožádá o další informace nebo zprávy ani nestanoví přísnější lhůty než jak je to nutné pro účely dané žádosti.
3. Žádosti o informace nebo zprávy obsahují alespoň informace uvedené v příloze tohoto rámcového rozhodnutí (nutno připravit).
Článek 6
Kategorie osob, které mohou být předmětem výměny informací a zpráv
1. Výměna informací a zpráv podle tohoto rámcového rozhodnutí se může týkat osob, které v souladu s vnitrostátním právem požadujícího členského státu:
a) jsou podezřelé ze spáchání trestného činu nebo trestné činnosti zahrnující trestné činy podle článku 3 nebo z účasti na nich nebo
b) mohou podle zpráv získaných v rámci trestního řízení nebo jiných průkazných okolností spáchat trestný čin nebo trestnou činnost zahrnující trestné činy podle článku 3 nebo se jich účastnit nebo
c) nespadají do kategorie a) ani b), ale dospěje se k odůvodněnému závěru, že výměna informací a zpráv jako nezbytná součást vyšetřování trestného činu nebo trestní zpravodajské operace by mohla pomoci při odhalování trestného činu nebo trestné činnosti zahrnující trestné činy podle článku 4a nebo při jejich předcházení nebo vyšetřování.
2. Účelem výměny informací a zpráv může být i identifikace osob spadajících do kategorií 1a) až c).
Článek 7
Komunikační kanály
1. Výměna informací a zpráv na základě tohoto rámcového rozhodnutí se může uskutečňovat prostřednictvím kanceláří SIRENE nebo v souladu s čl. 4 odst. 4 nebo čl. 5 odst. 4 Úmluvy o zřízení Evropského policejního úřadu (Úmluva o Europolu) nebo, pokud jde o celní otázky, prostřednictvím ústředních jednotek vymezených v čl. 5 odst. 1 Úmluvy o vzájemné pomoci a spolupráci mezi celními správami, nebo v jakémkoli jiném rámci vytvořeném na dvoustranné nebo mnohostranné úrovni mezi členskými státy Evropské unie. Tento rámec se oznámí Generálnímu sekretariátu Rady do 3 měsíců od vstupu tohoto rámcového rozhodnutí v platnost a poté se oznámí ostatním členským státům. Toto oznámení se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Členské státy se mohou v jednotlivých případech nebo obecně dohodnout, že se pro výměnu informací a zpráv podle tohoto rámcového rozhodnutí mohou používat jiné kanály, například výměna prostřednictvím styčných úředníků nebo přímá výměna mezi státními nebo místními orgány činnými v trestním řízení.
3. Informace nebo zprávy, které nejsou předmětem výměny podle čl. 4 odst. 4 nebo čl. 5 odst. 4 Úmluvy o Europolu, se rovněž sdělují Europolu v souladu s Úmluvou o Europolu, pokud se tato výměna týká trestného činu nebo trestné činnosti v rámci mandátu Europolu.
Článek 8
Spontánní výměna informací a zpráv
1. Aniž jsou dotčena ustanovení čl. 11 písm. a) až c), příslušné orgány činné v trestním řízení poskytnou bez požádání příslušným orgánům činným v trestném řízení jiných členských států informace a zprávy, pokud se dospěje k odůvodněnému závěru, že by tyto informace a zprávy mohly pomoci při odhalování trestných činů nebo trestné činnosti zahrnující trestné činy podle čl. 4a nebo při jejich předcházení nebo vyšetřování.
2. Poskytované informace a zprávy se omezují na informace a zprávy, které jsou považovány za podstatné a nezbytné pro úspěšné odhalení dotyčného trestného činu nebo trestné činnosti nebo pro jejich předcházení nebo vyšetřování.
Článek 9
Ochrana údajů
1. Každý členský stát zajistí, aby se předpisy a normy stanovené v oblasti ochrany údajů, kterými se řídí používání komunikačních kanálů podle čl. 7 odst. 1, použily i na postup pro výměnu informací a zpráv podle tohoto rámcového rozhodnutí.
2. Každý členský stát zajistí, aby v případě použití komunikačního kanálu podle čl. 7 odst. 2 byly normy v oblasti ochrany údajů odpovídající normám podle odstavce 1 použity na zjednodušený postup pro výměnu informací a zpráv podle tohoto rámcového rozhodnutí.
3. Informace a zprávy, včetně osobních údajů, poskytnuté na základě tohoto rámcového rozhodnutí, mohou být použity příslušnými orgány činnými v trestním řízení členského státu, kterým byly poskytnuty:
a) pro účely řízení, jichž se toto rámcové rozhodnutí týká;
b) pro účely jiných řízení před orgány činnými v trestním řízení, které přímo souvisejí s řízeními podle písmene a);
c) pro účely zabránění bezprostředního a vážného ohrožení veřejné bezpečnosti;
d) pro jakékoli jiné účely, včetně trestního stíhání nebo správních řízení, výlučně s výslovným předchozím souhlasem příslušného orgánu činného v trestním řízení, který tyto informace nebo zprávy poskytl.
4. Když příslušný orgán činný v trestním řízení poskytuje informace a zprávy v souladu s tímto rámcovým rozhodnutím, může podle svého vnitrostátního práva uložit přijímajícímu orgánu činnému v trestním řízení podmínky pro použití těchto informací a zpráv.
Podmínky mohou být uloženy i pro oznamování výsledků vyšetřování trestného činu nebo trestní zpravodajské operace, v jejichž rámci došlo k výměně informací a zpráv.
Příslušný přijímající orgán činný v trestním řízení je těmito podmínkami vázán.
Článek 10
Důvěrnost
Příslušné orgány činné v trestním řízení náležitě přihlížejí při každé konkrétní výměně informací nebo zpráv k požadavkům na utajení vyšetřování.
Za tímto účelem příslušné orgány činné v trestním řízení zaručí, v souladu se svým vnitrostátním právem, důvěrný ráz všech poskytnutých informací a zpráv, u nichž je stanoveno, že jsou důvěrné.
Článek 11
Důvody pro neposkytnutí informací nebo zpráv
Příslušný orgán činný v trestním řízení může odepřít poskytnutí informací nebo zpráv, jen pokud lze odůvodněně předpokládat, že:
a) poskytnutí těchto informací nebo zpráv by poškodilo hlavní zájmy žádaného členského státu z hlediska národní bezpečnosti nebo
b) poskytnutí těchto informací nebo zpráv by ohrozilo úspěch probíhajícího vyšetřování nebo trestní zpravodajské operace nebo
c) požadované informace a zprávy jsou do značné míry nepřiměřené nebo nepodstatné z hlediska účelu, pro který o ně bylo požádáno.
HLAVA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Provádění
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro dodržování ustanovení tohoto rámcového rozhodnutí do 2 let po jeho vstupu v platnost.
2. Členské státy předají Generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění ustanovení, kterými jsou do jejich příslušného vnitrostátního práva transponovány povinnosti, jež jim jsou uloženy tímto rámcovým rozhodnutím.
Na základě těchto a jiných informací Komise předloží Radě, dva roky po dni uvedeném v odstavci 1, zprávu o provádění tohoto rámcového rozhodnutí.
Rada posoudí nejpozději jeden rok po tomto dni, v jaké míře členské státy dodržely toto rámcové rozhodnutí.
Článek 13
Vztah k jiným nástrojům
1. V článku 39 prováděcí úmluvy k schengenské dohodě se zrušují odstavce 1 a 2.
2. Členské státy mohou nadále uplatňovat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání platné v době přijetí tohoto rámcového rozhodnutí, pokud tyto dohody nebo tato ujednání umožňují rozšíření nebo větší rozsah cílů tohoto rámcového rozhodnutí a přispějí k zjednodušení nebo dalšímu usnadnění postupů pro výměnu informací a zpráv spadajících do oblasti působnosti tohoto rámcového rozhodnutí.
3. Členské státy mohou po vstupu tohoto rámcového rozhodnutí v platnost uzavřít dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání, pokud tyto dohody nebo tato ujednání umožní rozšíření nebo větší rozsah cílů tohoto rámcového rozhodnutí a přispějí k zjednodušení nebo dalšímu usnadnění postupů pro výměnu informací spadajících do oblasti působnosti tohoto rámcového rozhodnutí.
4. Dohody a ujednání podle odstavců 2 a 3 se nesmí v žádném případě dotknout vztahů s členskými státy, které nejsou jejich stranami.
5. Do tří měsíců od vstupu tohoto rámcového rozhodnutí v platnost oznámí členské státy Radě a Komisi stávající dohody a ujednání podle odstavce 2, které si přejí nadále uplatňovat.
6. Členské státy rovněž oznámí Radě a Komisi jakoukoli novou dohodu nebo ujednání podle odstavce 3, a to do tří měsíců od jejich podpisu.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Podnět Spolkové republiky Německo, Španělského království, Francouzské republiky, Italské republiky a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska s ohledem na přijetí rozhodnutí Rady o ochraně eura proti padělání určením Europolu jako ústředny pro boj proti padělání eura
(2004/C 317/06)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 30 odst. 1 písm. c) a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Spolkové republiky Německo, Španělského království, Francouzské republiky, Italské republiky a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jako zákonné platidlo 12 členských států euro stále více představuje světovou měnu, a tím se stává vysoce prioritním cílem mezinárodních padělatelských organizací.
(2) Euro se rovněž stalo cílem padělatelů ze třetích zemí.
(3) Je nutné zabránit dalšímu nárůstu počtu padělků eura, který by ohrozil volný oběh eurobankovek a euromincí.
(4) Úmluva o potírání penězokazectví, přijatá dne 20. dubna 1929 v Ženevě (dále jen "Ženevská úmluva"), by se měla za podmínek evropské integrace uplatňovat účinněji.
(5) Třetí země potřebují ústřední kontaktní místo pro informace o padělcích eura a všechny informace o padělcích eura by měly být pro účely analýzy shromažďovány v Europolu.
(6) S ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání [3], považuje Rada za vhodné, aby se všechny členské státy staly smluvními stranami Ženevské úmluvy a zřídily ústředny ve smyslu článku 12 uvedené úmluvy.
(7) Rada považuje za vhodné určit Europol jako ústřednu pro boj proti padělání eura ve smyslu článku 12 Ženevské úmluvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Pro členské státy, které jsou smluvními stranami Ženevské úmluvy, totiž Belgii, Českou republiku, Dánsko, Finsko, Francii, Irsko, Itálii, Lucembursko, Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Polsko, Portugalsko, Rakousko, Řecko, Španělsko, Švédsko a Spojené království, působí Europol v souladu s prohlášením obsaženým v příloze (dále jen "prohlášení") jako ústředna pro boji proti padělání eura ve smyslu první věty článku 12 Ženevské úmluvy.
Pro padělání všech ostatních měn a pro funkce ústředny nepřenesené podle prohlášení na Europol zůstávají účinné stávající pravomoci vnitrostátních ústředen.
2. Členské státy, které dosud nejsou smluvními stranami Ženevské úmluvy, totiž Estonsko, Litva, Lotyšsko, Kypr, Malta, Slovensko a Slovinsko, k ní přistoupí.
Po přistoupení k Ženevské úmluvě určí v souladu s prohlášením Europol jako ústřednu pro boj proti padělání eura ve smyslu první věty článku 12 Ženevské úmluvy.
Článek 2
1. Vlády členských států, které jsou smluvními stranami Ženevské úmluvy, vydají prohlášení a pověří zástupce Spolkové republiky Německo předáním těchto prohlášení generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů.
2. Vlády členských států, které dosud nejsou smluvními stranami Ženevské úmluvy, v případě přistoupení neprodleně vydají prohlášení a pověří zástupce Spolkové republiky Německo předáním tohoto prohlášení generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění
P6_TA(2005)0004
Smlouva o Ústavě pro Evropu
Usnesení Evropského parlamentu o Smlouvě o Ústavě pro Evropu (2004/2129(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na Smlouvu o Ústavě pro Evropu (dále jen "Ústava"),
- s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o založení Evropského společenství ve znění Jednotného evropského aktu a Amsterdamské smlouvy, Maastrichtské smlouvy a Niceské smlouvy,
- s ohledem na Chartu základních práv Evropské unie [1],
- s ohledem na prohlášení Evropské rady z Laekenu [2],
- s ohledem na svá usnesení [3], která položila základy pro Ústavu pro Evropu,
- s ohledem na svá usnesení [4] připravující předešlé Mezivládní konference a svá usnesení [5], která hodnotila jejich výsledek těchto konferencí,
- s ohledem na návrh Smlouvy o Ústavě pro Evropu, kterou vzájemnou dohodou přijal ve dnech 13. června a 10. července 2003 Evropský konvent, jakož i na sváusnesení [6], která připravila a následně zhodnotila práci Konventu,
- s ohledem na stanoviska k Ústavě, která zaujal Výbor regionů [7] dne 17. listopadu 2004 a Evropský hospodářský a sociální výbor [8] dne 28. října 2004 na žádost Evropského parlamentu [9],
- s ohledem na názory, které vyjádřili zástupci regionálních sdružení, sociálních partnerů a platforem občanské společnosti na veřejném slyšení, které se konalo dne 25. listopadu 2004,
- s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro ústavní záležitosti a stanoviska Výboru pro zahraniční věci, Výboru pro rozvoj, Výboru pro mezinárodní obchod, Rozpočtového výboru, Výboru pro rozpočtovou kontrolu, Výboru pro zaměstnanost a sociální věci, Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin, Výboru pro průmysl, výzkum a energetiku, Výboru pro regionální rozvoj, Výboru pro zemědělství, Výboru pro rybolov, Výboru pro právní záležitosti, Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci, a Petičního výboru (A6-0070/2004),
vzhledem k těmto důvodům:
A. Evropská unie hrála v průběhu svého vývoje významnou úlohu při vytváření stále se zvětšujícího prostoru míru a prosperity, demokracie a svobody,spravedlnosti a bezpečnosti,
B. Ústava konsoliduje dosažené pokroky a přináší významná zlepšení, která jsou nezbytná k udržení a rozšiřování schopnosti Unie o dvaceti pěti a případně více členech jednat účinně doma i v zahraničí,
C. úsilí, které ke vzniku Ústavy vynakládal Evropský parlament už od prvních přímých voleb, bylo korunováno úspěchem Konventu, který vypracoval návrh na základě demokratického, reprezentativního a průhledného postupu, jenž zcela prokázal svou účinnost, a přihlédl k příspěvkům evropských občanů, což vedlo ke konsensu, který Mezivládní konference ponechala v podstatě beze změny,
D. Ústava, která je kompromisem, jenž musel být přijatelný pro všechny členské státy, nevyhnutelně nezahrnula některé návrhy, zejména návrhy Evropského parlamentu a Konventu, které by podle názoru jejich autorů Unii dále vylepšily a z nichž mnohé stále mohou být v budoucnu přijaty,
E. schválení návrhu Ústavy všemi vládami států Evropské unie dokazuje, že všechny zvolené vlády členských států považují tento kompromis za základ, na kterém si přejí v budoucnu společně pracovat, a bude nutné, aby každá z těchto vlád prokázala maximální politické odhodlání pro dosažení ratifikace do 1. listopadu 2006,
F. Ústava byla předmětem občasné kritiky, která zazněla při veřejných diskusích a která neodpovídá skutečnému obsahu a právním dopadům jejích ustanovení, neboť Ústava nepovede k vytvoření centralizovaného superstátu, neoslabí sociální rozměr Unie, nýbrž jej bude posilovat, a neopomíjí historické a duchovní kořeny Evropy, neboť se odvolává na evropské kulturní, náboženské a humanistické dědictví;
1. dospívá k závěru, že z obecného hlediska představuje Ústava uspokojivý kompromis a obrovské zlepšení existujících smluv a bude znamenat, až bude uplatněna, viditelný přínos pro občany (a Evropský parlament a národní parlamenty jako jejich demokratické zástupce), pro členské státy (a jejich regionální a místní orgány) a pro účinné fungování institucí EU, a tedy pro Evropskou unii jako celek;
Vyjasnění povahy a cílů Unie
2. je potěšen skutečností, že Ústava lépe objasňuje občanům povahu a cíle Unie a vztahy mezi Unií a členskými státy, zejména z těchto důvodů:
a) složitý soubor evropských smluv je nahrazen jediným a jasnějším dokumentem, který stanoví cíle, pravomoci a jejich omezení, nástroje politik a orgány Unie;
b) je potvrzena dvojí legitimita Unie a je jasně stanoveno, že se jedná o unii států a občanů;
c) souhrn společných hodnot všech členských států, z nichž Evropská unie vychází a které vytvářejí pevné pouto mezi občany Unie, byl výslovně stanoven a rozšířen;
d) cíle Unie a zásady, kterými se řídí její činnost a vztahy Unie s členskými státy, jsou jasnější a lépe definované;
e) hospodářská, sociální a územní soudržnost se znovu potvrzuje jako cíl Unie;
f) obsahuje nová ustanovení s obecnou platností, která se týkají vysoké míry zaměstnanosti, prosazování rovnosti mužů a žen, odstranění všech druhů diskriminace, boje proti sociálnímu vyloučení a prosazování sociální spravedlnosti, sociální ochrany, vysoké úrovně vzdělávání, odborné přípravy a zdravotní péče, ochrany spotřebitele, prosazování udržitelného rozvoje a respektování služeb obecného zájmu;
g) přestane docházet k záměně mezi pojmy "Evropské společenství" a "Evropská unie", neboť Evropská unie se stane jedinou právnickou osobou a bude mít jednotnou strukturu;
h) zjednoduší a vyjasní se evropské legislativní akty a s nimi související terminologie a budou se používat srozumitelnější pojmenování: "evropské zákony" a "evropské rámcové zákony" nahradí současný systém více typů aktů (nařízení, směrnice, rozhodnutí, rámcová rozhodnutí atd.);
i) poskytuje záruky, že se Unie nikdy nestane centralizovaným a všemocným "superstátem":
- silný důraz na decentralizaci obsažený v hesle "jednotná v rozmanitosti",
- závazek "ctít národní identitu členských států, která spočívá v jejich základních politických a ústavních systémech, včetně regionální a místní samosprávy",
- zásady svěřených pravomocí (na základě této zásady má Unie pouze ty pravomoci, které ji svěřily členské státy), subsidiarity a proporcionality,
- účast samotných členských států na systému rozhodování Unie a na schvalování všech jeho změn,
j) začlenění symbolů Unie do Ústavy zvýší povědomí občanů o orgánech Unie a jejich činnosti;
k) doložka o solidaritě mezi členskými státy zajistí, že se občané budou moci spolehnout na pomoc všech členských států Unie v případě teroristického útoku, přírodní katastrofy nebo pohromy zapříčiněné lidskou činností;
Větší účinnost a posílení role EU ve světě
3. je potěšen skutečností, že vstupem Ústavy v platnost budou moci orgány Unie plnit své úkoly efektivněji, a to zejména z těchto důvodů:
a) rozsah oblastí, v nichž budou vlády, které se scházejí v Radě, rozhodovat kvalifikovanou většinou a ne jednomyslným hlasováním, je výrazně rozšířen; tento faktor má zásadní význam, má-li Unie s dvaceti pěti členskými státy fungovat, aniž by byla její činnost blokována používáním práva veta;
b) předsednictví Evropské rady sbude trvat dva a půl roku namísto rotačního systému půlročního předsednictví;
c) po roce 2014 se sníží počet členů Komise a tyto funkce budou členské státy obsazovat na základě spravedlivého systému rotace;
d) výrazně se zvýší viditelnost Unie a posílí se úloha Unie jako celosvětového činitele:
- funkce vysokého představitele Evropské unie pro zahraniční politiku a funkce komisaře pro vnější vztahy — dvě funkce, které se překrývají a působí zmatek — budou sloučeny do jediné funkce ministra zahraničních věcí Unie, který bude místopředsedou Komise, bude předsedat Radě pro zahraniční věci a bude moci hovořit jménem Unie v záležitostech, které jsou předmětem společného postoje Unie,
- bude existovat jednotný útvar pro vnější činnost s odpovědností ministra zahraničních věcí, který bude úzce spojen s Komisí a povede k posílení společenství Evropy,
- přidělení právní subjektivity Unii, jako tomu bylo v případě Evropského společenství, posílí postavení Unie v mezinárodních vztazích a umožní Unii podílet se na mezinárodních dohodách,
- možnost Unie rozvíjet společné struktury v oblasti bezpečnostní a zahraniční politiky bude posílena, přičemž bude zajištěna potřebná pružnost pro sladění rozdílných přístupů členských států k těmto otázkám;
e) bude snížen počet legislativních nástrojů Unie a počet postupů pro jejich přijímání, vyjasní se rozdíl mezi nástroji zákonodárné a výkonné moci;
f) činnost v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí se bude řídit účinnějšími postupy s cílem dosáhnout konkrétního pokroku, pokud jde o otázky spravedlnosti, bezpečnosti a přistěhovalectví;
g) v několika dalších oblastech se usnadní používání úspěšné metody Společenství, jakmile k tomu bude politická vůle;
h) vznikne větší prostor pro pružné řešení otázek v případě, kdy nejsou všechny členské státy ochotny nebo schopny uplatňovat ve stejnou dobu určité politiky;
Více demokratické odpovědnosti
4. je potěšen skutečností, že občané budou mít lepší kontrolu nad činností Evropské unprostřednictvím zvýšené demokratické odpovědnosti, a to zejména na základě níže uvedených opatření:
a) přijetí všech právních předpisů Evropské unie bude podléhat předchozímu přezkoumání v národních parlamentech a až na několik výjimek také dvojímu schválení národními vládami (v Radě) a přímo voleným Evropským parlamentem; tak vysoká úroveň parlamentní kontroly neexistuje v žádné jiné podobné nadnárodní nebo mezinárodní struktuře;
b) všechny návrhy Evropské unie budou včas, předtím než Rada přijme postoj,předány národním parlamentům k projednání s ministry a parlamenty budou mít také právo vystoupit proti návrhům právních předpisů, pokud se domnívají, že přesahují kompetence Unie;
c) Evropský parlament bude mít zpravidla rovnocenné postavení jako Rada při rozhodování o právních předpisech Unie;
d) předsedu Komise bude volit Evropský parlament, čímž vznikne propojení s výsledky voleb do EP;
e) ministr zahraničních věcí Unie, kterého jmenuje Evropská rada po dohodě s předsedou Komise, se bude zodpovídat Evropskému parlamentu a Evropské radě;
f) nový rozpočtový postup bude vyžadovat schválení všech výdajů Evropské unie Radou i Parlamentem bez jakýchkoli výjimek, čímž se dostanou všechny výdaje pod plnou demokratickou kontrolu;
g) uplatňování přenesenýchlegislativních pravomocí Komise bude podléhat novému systému společné kontroly Evropského parlamentu a Rady, který umožní těmto orgánům zamítnout rozhodnutí Komise, se kterými nesouhlasí;
h) agentury, zejména Europol, budou pod větší parlamentní kontrolou;
i) při projednávání a přijímání právních předpisů Unie budou schůze Rady veřejné;
j) je posílena role Výboru regionů;
k) pokud jde o budoucí změny Ústavy, bude mít také Evropský parlament pravomoc předkládat návrhy a Konvent bude projednávat všechny návrhy na změny, pokud Parlament nerozhodne, že tento krok není nutný;
Více práv občanům
5. je potěšen skutečností, že práva občanů budou posílena v důsledku následujících opatření:
a) začlenění Charty základních práv do části II Ústavy, jež znamená, že všechna ustanovení právních předpisů EU a veškerá opatření orgánů EU nebo opatření založená na právních předpisech EU musí být v souladu s těmito normami;
b) Evropská unie má přistoupit k evropské Úmluvě o lidských právech, díky čemuž bude Unie podléhat stejné vnější kontrole jako členské státy;
c) nová ustanovení zjednoduší účast občanů, sociálních partnerů, reprezentativních sdružení a občanské společnosti na projednávání záležitostí týkajících se Unie;
d) zavedením evropské občanské iniciativy budou mít občané možnost předkládat návrhy k některým otázkám, pokud se domnívají, že uplatňování Ústavy vyžaduje právní akt Unie;
e) jednotlivci budou mít lepší přístup ke spravedlnosti, pokud jde o právo Evropské unie;
Závěry
6. schvaluje Ústavní smlouvu a bezvýhradně podporuje její ratifikaci;
7. je přesvědčen o tom, že Ústava poskytne stabilní a trvalý rámec pro budoucí rozvoj Evropské unie, který umožní její další rozšiřování a současně zajistí mechanismy pro její změnu, bude-li to nutné;
8. vyjadřuje svůj záměr využít nového práva iniciativy, které mu svěřuje Ústava, za účelem navrhnutí zlepšení textu Ústavy;
9. doufá, že se všem členským státům Unie podaří úspěšně dokončit ratifikaci do poloviny roku 2006;
10. opětovně žádá, aby bylo vyvinuto veškeré úsilí, aby byli evropští občané jasně a objektivně informováni o obsahu Ústavy; vyzývá v této souvislosti evropské instituce a členské státy, aby při seznamování občanů s textem Ústavy (ať již s plným zněním nebo se shrnutím jejích ustanovení) jednoznačně rozlišovaly prvky, které již platí podle stávajících Smluv, a nová ustanovení, která přináší Ústava, a to jak v zájmu poučení občanů, tak v zájmu vyjasnění obsahu diskusí; vyzývá je také k tomu, aby uznaly úlohu, kterou hrají v diskusích o ratifikaci Ústavy organizace občanské společnosti, a aby těmto organizacím umožnily získat dostatečnou podporu pro to, aby mohly do těchto diskusí v celé EU zapojit i své příznivce v zájmu aktivní účasti občanů na diskusích o ratifikaci Ústavy;
***
11. pověřuje předsedu Parlamentu, aby předal toto usnesení spolu se zprávou Výboru pro ústavní záležitosti vnitrostátním parlamentům členských států, Radě, Komisi a bývalým členům Evropského konventu a aby zajistil, že oddělení Parlamentu, a zejména jeho informační kanceláře, budou podávat podrobné informace o Ústavě a o postoji Parlamentu k Ústavě.
[1] Úř. věst.
C 364, 18.12.2000, s. 1.
[2] Zasedání Evropské rady v Laekenu, Laekenské prohlášení o budoucnosti Unie, SN 273/01, 15.12.2001.
[3] Usnesení ze dne 14.2.1984 o návrhu Smlouvy o založení Evropské unie — Úř. věst.
C 77, 19.3.1984, s. 53., zpravodaj: Altiero Spinelli; 1-1200/1983;Usnesení ze dne 11.7.1990 o směrech Evropského parlamentu týkajících se návrhu Ústavy pro Evropskou unii (Úř. věst.
C 231, 17.9.1990, s. 91, zpravodaj: Emilio Colombo; A3-0165/1990;Usnesení ze dne 12.12.1990 o ústavních základech Evropské unie — Úř. věst.
C 19, 28.1.1991, s. 65, zpravodaj: Emilio Colombo; A3-0301/1990;Usnesení ze dne 10.2.1994 o Ústavě Evropské unie — Úř. věst.
C 61, 28.2.1994, s. 155, zpravodaj: Fernand Herman; A3-0064/1994;Usnesení ze dne 25.10.2000 o začlenění smluv do Ústavy — Úř. věst.
C 197, 12.7.2001, s. 186, zpravodaj: Olivier Duhamel; A5-0289/2000.
[4] Usnesení ze dne 14.3.1990 o Mezivládní konferenci v rámci strategie Evropského parlamentu pro Evropskou unii — Úř. věst. C 96, 17.4.1990, s.
114., zpravodaj: David Martin; A3-0047/1990;Usnesení ze dne 11.7.1990 o Mezivládní konferenci v rámci strategie Evropského parlamentu pro Evropskou unii — Úř. věst. C 231, 17.9.1990, s.
97., zpravodaj: David Martin; A3-0166/1990;Usnesení ze dne 22.11.1990 o Mezivládní konferenci v rámci strategie Evropského parlamentu pro Evropskou unii — Úř. věst. C 324, 24.12.1990, s.
219., zpravodaj: David Martin; A3-0270/1990; Usnesení ze dne 22.11.1990 obsahující stanovisko EP ke svolání Mezivládní konference o hospodářské a měnové unii a politické unii — Úř. věst. C 324, 24.12.1990, s.
238., zpravodaj: David Martin, A3-0281/1990;Usnesení ze dne 17.5.1995 o fungování Smlouvy o Evropské unii s ohledem na Mezivládní konferencí v r. 1996 — Provádění a vývoj Unie- Úř. věst.
C 151, 19.6.1995, s. 56, zpravodajové: Jean-Louis Bourlanges a David Martin; A4-0102/1995;Usnesení ze dne 13.3.1996 obsahující (i) stanovisko Evropského parlamentu ke svolání Mezivládní konference, (ii) hodnocení práce reflexní skupiny a stanovení politických priorit Evropského parlamentu s ohledem na Mezivládní konferenci - Úř. věst C 96, 1.4.1996, s.
77, zpravodajové: Raymonde Dury a Hanja Maij-Weggen; A4-0068/1996;Usnesení ze dne 18.11.1999 o přípravě reformy smluv a o následující Mezivládní konferenci - Úř. věst.
C 189, 7.7.2000, s. 222, zpravodajové: Giorgos Dimitrakopoulos a Jo Leinen; A5-0058/1999;Usnesení ze dne 3.2.2000 o svolání Mezivládní konference-Úř. věst.
C 309, 27.10.2000, s. 85., zpravodajové: Giorgos Dimitrakopoulos a Jo Leinen; A5-0018/2000;Usnesení ze dne 16.3.2000 o vypracování Charty základních práv Evropské unie — Úř. věst.
C 377, 29.12.2000, s.329, zpravodajové: Andrew Duff a Johannes Voggenhuber, A5-0064/2000.Usnesení ze dne 13.4.2000 o návrzích Evropského parlamentu pro Mezivládní konferenci - Úř. věst.
C 40, 7.2.2001, s. 409, zpravodajové: Giorgos Dimitrakopoulos a Jo Leinen; A5-0086/2000;.
[5] Usnesení ze dne 16.1.1986 o postoji Evropského parlamentu k Jednotnému aktu, který schválila ve dnech 16. a 17. prosince 1985 Mezivládní konference — Úř. věst.
C 36, 17.2.1986, s. 144, zpravodaj: Altiero Spinelli, A2-0199/1985;Usnesení ze dne 11.12.1986 o Jednotném evropském aktu — Úř. věst.
C 7, 12.1.1987, s. 105, zpravodaj: Luis Planas Puchades; A2-0169/1986;Usnesení ze dne 7.4.1992 o výsledcích Mezivládní konference — Úř. věst.
C 125, 18.5.1992, s. 81., zpravodajové: David Martin, Fernand Herman; A3-0123/1992;Usnesení ze dne 19.11.1997 o Amsterdamské smlouvě — Úř. věst.
C 371, 8.12.1997, s. 99., zpravodajové: Íñigo Méndez de Vigo a Dimitris Tsatsos; A4-0347/1997;Usnesení ze dne 31.5.2001 o Niceské smlouvě a o budoucnosti Evropské unie — Úř. věst.
C 47 E, 21.2.2002, s. 108., zpravodajové: Íñigo Méndez de Vigo a António José Seguro; A5-0168/2001;.
[6] Usnesení ze dne 29.11.2001 o procesu vytváření Ústavy a o budoucnosti Unie — Úř. věst.
C 153 E, 27.6.2002, s. 310, zpravodajové: Jo Leinen a Íñigo Méndez de Vigo, A5-0368/2001;Usnesení ze dne 24.9.2003 o návrhu Smlouvy základající Ústavu pro Evropu a stanovisko Evropského parlamentu ke svolání mezivládní konference — Úř. věst.
C 77 E, 26.3.2004, s. 255, zpravodajové: José María Gil-Robles Gil-Delgado a Dimitris Tsatsos, A5-0299/2003;.
[7] CdR 354/2003 v konečném znění, dosud nezveřejněno
P6_TA(2005)0005
Rámcová úmluva OSN o změnách klimatu
Usnesení Evropského parlamentu o závěrech konference v Buenos Aires o změně klimatu
Evropský parlament,
- s ohledem na Kjótský protokol k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu (UNFCCC) ze dne 11. prosince 1997, postupy jeho plnění, které byly přijaty na konferencích v Bonnu (červenec 2001), Marrákeši (listopad 2001), Dillí (listopad 2002) a Milánu (prosinec 2003) a na Desáté konferenci smluvních stran (COP-10) v Buenos Aires v Argentině ve dnech 6.- 17. prosince 2004,
- s ohledem na svá usnesení týkající se změny klimatu, zejména usnesení ze dne 17. listopadu 2004 o strategii Evropské unie na konferenci v Buenos Aires o změně klimatu (COP-10) [1],
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že změna klimatu je jedním z hlavních problémů 21. století se značnými negativními environmentálními, hospodářskými a sociálními důsledky pro celý svět a očekává se, že pravděpodobně nepříznivě ovlivní udržitelný rozvoj a obživu milionů lidí na celém světě; vzhledem k tomu, že v roce 2004 bylo obyvatelstvo celého světa a zejména nejchudších zemí opět těžce postiženo hurikány, tajfuny a jinými přírodními katastrofami; vzhledem k tomu, že kromě lidského utrpení a četných ztrát na životech se hospodářské ztráty v roce 2004 odhadují na rekordních 90 miliard dolarů,
B. vzhledem k tomu, že úplná realizace UNFCCC a Kjótského protokolu má zásadní význam pro řešení hlavního problému změny klimatu a pro budoucnost životního prostředí na celém světě,
C. vzhledem k tomu, že UNFCCC vymezuje rámec pro opatření zaměřená na stabilizaci koncentrace skleníkových plynů v atmosféře, aby se zabránilo "nebezpečné antropogenní poruše" klimatického systému; vzhledem k tomu, že UNFCCC vstoupila v platnost 21. března 1994 a v současné době má 189 smluvních stran,
D. vzhledem k tomu, že Kjótský protokol k dnešnímu dni ratifikovalo 132 zemí a regionálních organizací pro hospodářskou integraci, včetně 37 smluvních stran uvedených v příloze I, jejichž emise představují 61,6 % úrovně emisí skleníkových plynů z roku 1990 (příloha I), čímž jsou splněny podmínky pro vstup Protokolu v platnost dne 16. února 2005,
E. vzhledem k tomu, že vyspělé země nesou hlavní odpovědnost za emise skleníkových plynů a měly by proto hrát vedoucí úlohu v procesu snižování emisí; vzhledem k tomu, že Evropský parlament neustále vyzýval EU, aby si tuto vedoucí roli udržela,
F. vzhledem k tomu, že Kjótský protokol byl 31. května 2002 ratifikován Evropským společenstvím a také jeho členskými státy, a vzhledem k tomu, že Evropský parlament a Rada přijaly legislativní nástroje [2] nutné k plnění podmínek Kjótského protokolu v rámci Evropského společenství, a že Evropský parlament a Rada přijaly dne 13. října 2003 směrnici 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství [3], vzhledem k tomu, že nedávná zpráva Komise o pokroku (KOM(2004)0818) potvrzuje, že EU jako celek je na správné cestě ke splnění svého cíle podle Kjótského protokolu,
G. vzhledem k tomu, že cíle Kjótského protokolu jsou nezbytnou podmínkou globální strategie týkající se změny klimatu, ale je třeba, aby byly stanoveny další cíle na období po roce 2012, vzhledem k tomu, že globální emise by se do roku 2050 měly snížit o polovinu, aby se globální oteplování udržovalo pod hranicí +20C oproti úrovní před industrializací,
H. vzhledem k tomu, že rok 2012 se rychle blíží a strategie na období po roce 2012 musí obsahovat dlouhodobý úkol podpory energetických zdrojů s nízkým obsahem uhlíku, technologií s nízkými emisemi skleníkových plynů a obnovitelných zdrojů energie,
1. vítá mezinárodní dohodu o rozhodnutích přijatých na Desáté konferenci smluvních stran UNFCCC, včetně programu z Buenos Aires týkajícího se přípravy adaptačních opatřeních a opatření zaměřených na reakci a rozhodnutí zahájit dialog o budoucích reakcích na změnu klimatu na základě UNFCCC a Kjótského protokolu v květnu 2005;
2. je pevně přesvědčen o tom, že Evropská unie by měla nadále hrát vedoucí úlohu v mezinárodním úsilí v boji s klimatickými změnami, a proto očekává, že na semináři vládních expertů předloží EU návrh budoucího režimu, který bude v souladu s cílem EU na udržení průměrného zvýšení globální teploty pod hranicí +20C v porovnání s hodnotami před industrializací, přičemž globální emise skleníkových plynů dosáhnou vrcholu během příštích dvou desetiletí, a který bude respektovat zásady spravedlnosti, odpovědnosti a schopnosti nebo způsobilosti jednat;
3. poukazuje na to, že všechny rozvinuté země musí ve střednědobém horizontu významně zvýšit své úsilí, aby byly schopny splnit dlouhodobé náročné cíle v oblasti snížení emisí; vyzývá EU, aby na jarním zasedání Evropské rady v roce 2005 přijala plán snižování emisí, který by byl v souladu s výše uvedenými cíli; je přesvědčen o tom, že u průmyslových zemí je k dosažení tohoto cíle nutné střednědobé snížení řádově o 30 % do roku 2020 a dlouhodobé snížení o 60-80 % do roku 2050;
4. vyzývá Komisi a členské státy, aby zvýšily úsilí o vedení dialogu s odpovědnými zeměmi na celém světě s cílem navrhnout udržitelné řešení, které by zabránilo nebezpečným klimatickým změnám; odsuzuje snahy některých zemí blokovat zahájení jednání o závazcích týkající se klimatu po roce 2012; vyjadřuje politování nad opakovanými prohlášeními italského ministra pro životní prostředí, že by bylo zbytečné stanovovat závazné cíle pro snížení emisí po roce 2012 bez účasti Spojených států, Číny a Indie; domnívá se, že tato tvrzení by mohla oslabit pozici EU;
5. vyzývá země, které dosud neratifikovaly Kjótský protokol, aby tak co nejdříve učinily; vyzývá vládu Spojených států, aby přehodnotila své rozhodnutí o neúčasti a aby jako první krok dodržela v souladu s UNFCCC svůj závazek snížit emise na úroveň roku 1990; dále zdůrazňuje, že ratifikace a uplatnění mechanismů Protokolu by umožnily Austrálii splnit cíle Kjótského protokolu s menšími náklady;
6. důrazně žádá EU, aby přijala další opatření ke zvýšení úspor energie, zlepšení energetické účinnosti a přechodu na obnovitelné zdroje energie;
7. je znepokojen tím, že pokrok ve snižování emisí v jiných sektorech může být ohrožen zvyšujícími se emisemi v dopravě; jvěří, že by si EU mohla vzít příklad z Kalifornie, pokud jde o způsoby snížení emisí v dopravě; vyzývá proto Komisi, aby neprodleně předložila návrhy závazných limitů CO2 pro nová vozidla;
8. znovu opakuje svůj požadavek, aby byly emise z mezinárodní letů a mezinárodní lodní přepravy zahrnuty mezi cíle snížení emisí druhého období závazků po roce 2012;
9. vyjadřuje zklamání nad tím, že Desátá konference smluvních stran byla ztracenou příležitostí, pokud jde o přípravu dalších cílů na období po roce 2012; vyjadřuje zejména politování nad tím, že navzdory úsilí delegace EU se konference pouze dohodla na uspořádání jednoho neformálního setkání v roce 2005 k přípravě budoucích nových cílů; požaduje, aby EU svou účast na tomto setkání pečlivě připravila v úzké spolupráci se všemi zainteresovanými stranami na národní a regionální úrovni a aby si udržela vedoucí úlohu při budování silné koalice pro další mezinárodní závazky po roce 2012; zdůrazňuje nutnost poskytnout těm, kteří činí rozhodnutí v oblasti hospodářství, příležitost vytvářet své plány na základě co nejpřesnějších informací o situaci po roce 2012;
10. trvá na tom, že se seminář vládních expertů musí zaměřit na diskusi o budoucnosti Kjótského protokolu v rámci UNFCCC s cílem nalézt účinné a vhodné způsoby reakce na změnu klimatu a zveřejnit písemnou zprávu o výsledcích, které by měly být základem pro další jednání;
11. domnívá se, že budoucí režim by měl být založen na společné, ale diferencované odpovědnosti za další a větší snižovaní emisí po roce 2012 a na zapojení více zemí do úsilí o snížení emisí, zejména Spojených států a vyspělejších rozvojových zemí; naléhá proto na Komisi a členské státy, aby zdůrazňovaly nutnost ochrany klimatu při všech jednáních se zahraničními partnery, zejména se Spojenými státy, Čínou a Indií;
12. trvá na tom, že je nutno zvýšit finanční pomoc na zavádění opatření týkající se změn v rozvojových zemích; navíc zdůrazňuje, že zatímco na hospodářský rozvoj má právo každá rozvojová země, měla by být přijata opatření na podporu modelů rozvoje, které méně zatěžují životní prostředí;
13. vyjadřuje politování nad tím, že přestože byly Spojené státy - největší emitent CO2 — na Desáté konferenci smluvních stran zastoupeny, nebyly připraveny jednat o dalším postupu k zmírnění změny klimatu; velmi povzbudivě na něho působí mnoho iniciativ přijímaných na úrovni států USA, např. Regionální iniciativa o skleníkových plynech devíti severovýchodních států, přičemž Maryland, District of Columbia, Pensylvánie, východní kanadské provincie a Nový Brunswick jsou pozorovateli v procesu, jehož cílem je projednat návrh regionálního programu snižování emisí zavedením obchodování s emisemi CO2;
14. vyzývá Komisi, aby ve své příští zprávě o nákladech a přínosech budoucích politik v oblasti změny klimatu zvážila přijetí obchodních opatření ke kompenzaci konkurenčních výhod, které mají výrobci z průmyslových zemích, v nichž pro sloučeniny uhlíku omezení neplatí.; zdůrazňuje, že řešení problému změny klimatu je příležitostí a pobídkou pro inovace související s cíli stanovenými lisabonskou agendou;
15. nadšeně vítá iniciativy EU zaměřené na omezování emisí skleníkových plynů, a především systém obchodování s emisemi, který bude spuštěn dne 1. ledna 2005 a je podpořen možností připojení ostatních států, např. Kanady nebo Japonska, k systému EU; vyzývá Komisi, aby rovněž posoudila předložení návrhu, který by propojil obchodování s emisemi EU s regionálními iniciativami, které se zavázaly ke snížení emisí v souladu s cíly UNFCCC; dále vyzývá Evropskou radu, aby zaručila možnost využívání kreditů z mechanismů založených na projektech v souladu s podmínkami stanovenými ve směrnici 2004/101/ES také v období po roce 2012;
16. vyzývá obě předsednictví v roce 2005, aby zajistily, že se této otázce bude věnovat stejná, ne-li vyšší pozornost i při zvýšení závazků a počtu partnerů v rámci tohoto procesu;
17. zdůrazňuje, že spolupráce s Evropským parlamentem a Komisí byla informativní a očekává, že před konáním další Konference smluvních stran/setkání smluvních stran bude s Radou nalezeno řešení,, které by umožnilo zástupcům Parlamentu přístup na koordinační schůze EU na základě alespoň dvou statutů pozorovatelů s právem vyjádřit se nebo bez něho;
18. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a sekretariátu UNFCCC s žádostí, aby bylo zasláno všem smluvním stranám, které nejsou členy EU.
[1] Přijaté texty, P6_TA(2004)0060.
[2] Rozhodnutí č. 280/2004/ES ze dne 11. února 2004 týkající se mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a plnění Kjótského protokolu (Úř. věst.
L 49, 19.2.2004, s.1) a směrnice 2004/101/ES ze dne 27. října 2004, kterou se s ohledem na plánované mechanismy Kjótského protokolu mění směrnice 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, (Úř. věst.
L 338, 13.11.2004, s.18).
[3] Úř. věst.
L 275, 25.10.2003, s.32.
--------------------------------------------------
P6_TA(2005)0010
Tibet: případ Tändzina Delega Rinpočheho
Usnesení Evropského parlamentu o Tibetu
Evropský parlament,
- s odvoláním na svá dřívější usnesení o Tibetu a o situaci v oblasti lidských práv v Číně,
- s ohledem na své usnesení ze dne 18. listopadu 2004 [1] o Tibetu a případu Tändzina Delega Rinpočheho,
- s ohledem na dialog o lidských právech, který probíhá mezi EU a Čínou,
- s ohledem na náboženskou svobodu v Číně a zejména na případ Julia Jia Zhigua, biskupa z provincie Che-pej v severní Číně,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že dne 2. prosince 2002 lidový soud středního stupně v tibetském autonomním okrese Kardze provincie Sečuán odsoudil Tändzina Delega Rinpočheho, vlivného a uznávaného buddhistického lámu, k smrti se dvouletým odkladem, a jeho pomocníka, Lobsanga Dhondupa, k smrti bez odkladu,
B. vzhledem k tomu, že se účast Tändzina Delega a Lobsanga Dhondupa v sérii bombových útoků či v navádění k separatismu nepotvrdila,
C. vzhledem k tomu, že 26. leden 2003 je dnem, kdy byl Lobsang Dhondup popraven,
D. vzhledem k tomu, že doba odkladu popravy Tändzina Delega Rinpočheho uplyne dne 26. ledna 2005,
E. vzhledem k tomu, že podle čínského práva se trest smrti zmírňuje a nahrazuje trestem doživotního odnětí svobody, pokud odsouzený v průběhu dvouletého období odkladu neporuší znovu zákon,
F. vzhledem k tomu, že se na žádost Evropské rady Rada v současné době znovu zabývá embargem na prodej zbraní do Číny, které bylo schváleno a zavedeno v roce 1989,
G. vzhledem k tomu, že čínská vláda nedávno přijala zástupce Jeho Svatosti dalajlámy;
1. zdůrazňuje svou podporu právnímu státu a vyzývá čínskou vládu, aby okamžitě zmírnila trest smrti, k němuž byl odsouzen Tändzina Delega Rinpočheho,
2. potvrzuje svou výzvu ke zrušení trestu smrti a k okamžitému zavedení moratoria na trest smrti v Číně,
3. vítá prohlášení čínských úřadů, podle něhož bude každému, kdo byl odsouzen k trestu smrti s odkladem a kdo se v průběhu doby odkladu nedopustí úmyslného trestného činu, po uplynutí dvou let zmírněn trest smrti na doživotní trest odnětí svobody; vyzývá čínské justiční orgány, aby toto prohlášení uvedly do praxe cestou úředního rozhodnutí,
4. opětovně vyzývá vládu Čínské lidové republiky, aby ukončila trvající porušování lidských práv tibetského národa a jiných menšin a aby zajistila dodržování mezinárodních norem lidských práv, humanitárního práva a také náboženských práv,
5. vyzývá Radu a členské státy, aby zachovaly embargo EU na obchod se zbraněmi s Čínskou lidovou republikou a aby neoslabily stávající omezení jednotlivých zemí, která se týkají tohoto prodeje zbraní; domnívá se, že toto embargo by mělo být zachováno do doby, než EU schválí právně závazný Kodex pro vývoz zbraní a než Čínská lidová republika přijme konkrétní kroky ke zlepšení situace v oblasti lidských práv, mimo jiné ratifikací Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a plným respektováním práv menšin,
6. vyzývá vládu Čínské lidové republiky, aby zintenzívnila probíhající dialog se zástupci dalajlámy, aby bylo možno co nejdříve dosáhnout vzájemně přijatelného řešení tibetské otázky,
7. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, generálnímu tajemníkovi OSN, čínské vládě, guvernérovi provincie Sečuán a vrchními prokurátorovi lidové prokuratury sečuánské provincie.
[1] Přijaté texty, P6_TA(2004)0067.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0011
Situace v Bělorusku
Usnesení Evropského parlamentu o situaci v Bělorusku
Evropský parlament,
- s ohledem na své předchozí usnesení o situaci v Bělorusku,
- s ohledem zejména na své usnesení ze dne 24. října 1996 o situaci v Bělorusku [1], v níž rozhodl, že dokud běloruské orgány nevyšlou jasné signály o svém záměru plně respektovat základní demokratická a lidská práva, nebudou učiněny žádné další kroky směřující k ratifikaci dohody o partnerství a spolupráci EU-Bělorusko,
- s ohledem zejména na své usnesení ze dne 5. července 2001 o Bělorusku [2] přijaté před prezidentskými volbami v roce 2001 a s ohledem na zprávy parlamentní trojky (Parlamentní shromáždění OBSE, Parlamentní shromáždění Rady Evropy a Evropský parlament) zveřejněné po parlamentních volbách v roce 2000 ( 30. ledna 2001) a prezidentských volbách v roce 2001 ( 4. října 2001),
- s ohledem zejména na své usnesení ze dne 11. února 2003 [3] o vztazích mezi Evropskou unií a Běloruskem: k budoucímu partnerství,
- s ohledem na deklaraci istanbulské vrcholné schůzky OBSE z roku 1999 [4],
- s ohledem na usnesení Rady Evropy o situaci v Bělorusku, a zejména na její usnesení ze dne 28. dubna 2004 [5] o pronásledování novinářů v Běloruské republice,
- s ohledem na nedávné prohlášení vedoucího úřadu OBSE v Minsku kritizující tresty odnětí svobody uložené dvěma členům běloruské opozice obviněným z urážky běloruského prezidenta,
- s ohledem na prohlášení nizozemského předsednictví jménem Evropské unie ze dne 30. července 2004 o nepřijatelném nátlaku vyvíjeném běloruskými orgány na European Humanities University v Minsku [6],
- s ohledem na sdělení Komise ze dne 11. května 2004 o evropské politice sousedství — (KOM(2004)0373) v konečném znění,
- s ohledem na rezoluci přijatou Komisí OSN pro lidská práva a její rozhodnutí jmenovat zvláštního zpravodaje pro Bělorusko,
- s ohledem na čl. 103 odst. 4 jednacího řádu,
A. Vzhledem k tomu, že volby do běloruského parlamentu se budou konat dne 17. října 2004.
B. Vzhledem k tomu, že prezident Lukašenko rozhodl o tom, že současně s volbami se bude konat i referendum o vypuštění článku ústavy, který omezuje dobu setrvání ve funkci prezidenta na nejvýše dvě po sobě jdoucí pětiletá funkční období.
C. Vzhledem k tomu, že parlamentní trojka dospěla k závěru, že parlamentní ani prezidentské volby v letech 2000 a 2001 nebyly svobodné a spravedlivé a předcházely jim svévolné zásahy vlády namířené proti politické opozici, nezávislým sdělovacím prostředkům a organizacím zabývajícím se sledováním průběhu voleb.
D. Vzhledem k tomu, že místo zlepšení došlo v Bělorusku ke zhoršení situace: lidská práva jsou s pohrdáním porušována, dolní komora parlamentu byla zbavena svých zákonodárných pravomocí a hospodářský život země řídí prezident; že lidská práva jsou porušována tím, že jsou vězněni členové demokratické opozice a používány další formy represe vůči nim, odebírány registrace politickým stranám v předvečer voleb, pronásledováni a zastrašováni kandidáti opozice a zakázán přístup zástupců opozičních politických stran do volebních místností.
E. Vzhledem k tomu, že EU opakovaně odsoudila uvěznění čelných představitelů opozice vládou prezidenta Lukašenka a že v nevyřešených případech zmizení řady osob nebylo dosaženo žádného pokroku.
F. Vzhledem k tomu, že v několika uplynulých letech bylo z "technických" důvodů uzavřeno více než 50 demokratických nevládních organizací různé úrovně a různého politického zaměření, přes 20 nezávislých sdělovacích prostředků,několik vzdělávacích zařízení a zrušeno několik politických stran, avšak bylo zjevné, že ve všech případech byly tyto organizace potrestány za kritiku prezidenta Lukašenka a jeho politiky.
G. Vzhledem k tomu, že v Bělorusku stále dochází k politicky motivovanému zatýkání a k procesům s aktivisty demokratického hnutí a s nezávislými novináři a k případům vyhoštění cizinců; že je tomu jen několik dní, co byli dva členové běloruské opozice, Valerij Levonevskyj a Alexander Vasiljev, odsouzeni ke dvěma letům odnětí svobody na základě obvinění z urážky běloruského prezidenta.
H. S velkým znepokojením nad rozhodnutím běloruských orgánů odejmout licenci právnické osoby mezinárodně uznávané European Humanities University v Minsku, jež byla pozoruhodný příkladem akademické svobody a prosazování skutečně evropských hodnot ve výukových a výzkumných programech; toto rozhodnutí bude mít neblahé následky pro akademickou budoucnost stovek studentů a učitelů.
I. S ohledem na usnesení Parlamentního shromáždění Rady Evropy ze dne 28. dubna 2004, které vzalo na vědomí důkaz o podílu nejvyšších státních činitelů na únosech a domnělé vraždě předních představitelů opozice v roce 1999.
J. Zdůrazňuje rostoucí politickou izolaci Běloruska, které je jedinou východoevropskou zemí, s níž EU doposud neuzavřela dohodu o partnerství a spolupráci.
K. Podtrhuje skutečnost, že Bělorusko je zařazeno do evropské politiky sousedství, avšak v současnosti nemá žádný prospěch z nabídky posílené spolupráce z důvodu nedostatečné míry demokracie a právního státu v zemi navzdory očekávání rostoucí spolupráce s Evropskou unií ze strany běloruských občanů.
1. Důrazně odsuzuje útoky běloruského režimu na sdělovací prostředky, novináře, příslušníky opozice, aktivisty v oblasti lidských práv a na všechny osoby, které se pokoušejí svobodně kritizovat prezidenta a režim; jejich projevem je svévolné zatýkání, špatné zacházení se zadrženými, zmizení, politicky motivované pronásledování a další represivní akty, jež jsou porušením základních zásad demokracie a právního státu.
2. Vyzývá běloruské orgány, aby zaručily, že parlamentní volby dne 17. října 2004 budou svobodné, spravedlivé, nestranné, doložitelné a průhledné, a aby zaručily, že v nich zvolený parlament bude mít smysluplné pravomoci, a jakožto nedemokratické odmítá kroky s cílem odstranit hlavní demokratické opoziční strany, včetně postavení Strany práce mimo zákon a vydání oficiálního "varování" Běloruské národní frontě,což může být první krok k jejímu postavení mimo zákon;
3. Vyzývá běloruský lid, aby se zúčastnil nadcházejících parlamentních voleb; naléhá na ústřední volební komisi, aby všem politickým hnutím v zemi umožnila rovné zastoupení v komisi a rovnocenné šance postavit kandidáty; vyzývá běloruskou vládu, aby umožnila mezinárodním pozorovatelům sledovat volby, a zaručila tak, že proběhnou svobodně a řádným způsobem; je si vědom mimořádného významu těchto voleb pro znovunastolení demokracie v Bělorusku a opětovnou integraci Běloruska do mezinárodního demokratického společenství.
4. Považuje snahu prezidenta Lukašenka o prodloužení svého funkčního období prostřednictvím referenda za další důkaz autoritářského způsobu řízení země a vyzývá prezidenta Lukašenka, aby respektoval ustanovení běloruské ústavy o maximální délce setrvání ve funkci prezidenta republiky a aby upustil od pořádání referenda o této věci.
5. Vyzývá běloruské orgány, aby ihned přestaly zastrašovat všechna vzdělávací zařízení v zemi a aby respektovaly základní zásady akademické svobody, pedagogické nezávislosti a tolerance ve vzdělávání.
6. Vyjadřuje své krajní znepokojení nad uzavřením European Humanities University, dobře vybudované akademické instituce, která vyvíjí významnou činnost v oblasti kulturní spolupráce se zeměmi EU a je nositelem zásad akademické svobody a pedagogické nezávislosti. Vyjadřuje obdobné znepokojení nad uzavřením školy Jakuba Kolase, jediné střední školy, kde byly všechny předměty vyučovány v běloruském jazyce.
7. Vyzývá běloruské orgány, aby ihned propustily Valerije Levonevského, Alexandra Vasiljeva a Michaila Lariniče a všechny další vězněné politické odpůrce režimu.
8. Vítá rozhodnutí Komise OSN pro lidská práva jmenovat zvláštního zpravodaje pro situaci v Bělorusku a cíl vytvořit program vzdělávání v oblasti lidských práv pro všechny vrstvy společnosti.
9. Vyzývá běloruské orgány, aby respektovaly práva odborů, a to zejména právo na sdružování zaručené v úmluvách MOP ratifikovaných Běloruskem.
10. Znovu zdůrazňuje, že další rozvoj vztahů EU s Běloruskem bude i nadále záviset na pokroku směrem k demokratizaci a reformě v této zemi.
11. Vyzývá předsednictví Rady EU, aby se u běloruských orgánů dožadovalo souhlasu s vysláním delegace Evropského parlamentu ke sledování průběhu voleb dne 17. října 2004 a vytvoření podmínek pro nezávislé sledování.
12. Naléhavě žádá Komisi, aby co nejvíce využila v současnosti probíhajících spontánních výměnných programů "lidé lidem" mezi skupinami dětí z černobylské oblasti a některými obcemi v členských státech EU; vyzývá v tomto ohledu k vytvoření ad hoc rámce pro podporu obcí
P6_TA(2004)0012
Humanitární situace v Súdánu
Usnesení Evropského parlamentu k oblasti Dárfúr v Súdánu
Evropský parlament,
- s ohledem na dohodu o partnerství AKT-ES podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000 [1],
- s ohledem na ústavu Súdánské republiky přijatou dne 30. června 1998,
- s ohledem na Mezinárodní pakt o občanských a politických právech přijatý dne 16. prosince 1966 a ratifikovaný Súdánskou republikou dne 18. června 1986,
- s ohledem na Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech přijatý dne 16. prosince 1966 a ratifikovaný Súdánskou republikou dne 18. června 1986,
- s ohledem na Úmluvu o právech dítěte přijatou dne 20. listopadu 1989 a ratifikovanou Súdánskou republikou dne 2. září 1990,
- s ohledem na Mezinárodní úmluvu o odstranění všech forem rasové diskriminace přijatou dne 21. prosince 1965 a ratifikovanou Súdánskou republikou dne 20. dubna 1977,
- s ohledem na Africkou chartu práv lidí a národů přijatou dne 27. června 1981 a ratifikovanou Súdánskou republikou dne 18. února 1986,
- s ohledem na Úmluvu o prevenci a potrestání zločinů genocidy přijatou dne 9. prosince 1948,
- s ohledem na Římský statut Mezinárodního trestního soudu přijatý dne 12. září 2003,
- s ohledem na rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1547 (2004), přijatou dne 11. června 2004, a č. 1556 (2004), přijatou dne 30. července 2004, o zprávě generálního tajemníka o Súdánu a s ohledem na rezoluci č. 1502 (2003) ze dne 26. srpna 2003 o ochraně pracovníků OSN, pomocných pracovníků a humanitárních pracovníků v oblastech konfliktů,
- s ohledem na akční plán pro Dárfúr, na kterém se dohodla OSN s vládou Súdánu dne 5. srpna 2004,
- s ohledem na zprávu generálního tajemníka OSN ze dne 1. září 2004,
- s ohledem na nařízení Rady (ES) 131/2004 [2] ze dne 26. ledna 2004 o určitých restriktivních opatřeních týkajících se Súdánu,
- s ohledem na protokol mezi vládou Súdánu a Súdánským lidovým osvobozeneckým hnutím/Súdánskou lidovou osvobozeneckou armádou (Sudanese People's Liberation Movement/Army — SPLM/A) ze dne 26. května 2004,
- s ohledem na humanitární dohodu o příměří podepsanou v N'djamena v Čadu dne 8. dubna 2004 a s ohledem na dohodu o postupu vytvoření výboru pro příměří a rozmístění pozorovatelů v Dárfúru uzavřenou pod záštitou Africké unie v Addis Abebě dne 28. května 2004,
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu
A. vzhledem k tomu, že EP vyslal delegaci do Chartúmu a oblasti Dárfúr v Súdánu a také do Abéché v Čadu ve dnech od 2. do 7. září 2004,
B. vzhledem k tomu, že oblast Dárfúr je sužována přetrvávající zaostalostí a je trvale hospodářsky i politicky přehlížena,
C. vzhledem k tomu, že v únoru 2003 vypuklo v Dárfúru protivládní povstání vedené Súdánskou osvobozeneckou armádou (Sudanese Liberation Army — SLA) a Hnutím za spravedlnost a rovnost (Justice and Equality Movement — JEM) a jako protiopatření začala vláda ozbrojovat civilisty z určitých nomádských kmenů a využívat leteckých útoků; vzhledem k tomu, že boje včetně útoků na civilní obyvatelstvo a neřízeného bombardování způsobily nejméně 30000 úmrtí, více než milion domácích vnitřních běženců a více než 200000 uprchlíků do Čadu,
D. vzhledem k tomu, že se objevila tvrzení, že eritrejská vláda pomáhá vycvičit a vyzbrojit Súdánskou osvobozeneckou armádu a Hnutí za spravedlnost a rovnost,
E. vzhledem k tomu, že navzdory příměří podepsanému dne 8. dubna 2004 vláda Súdánu nadále podporovala milice a tzv. "Lidové obranné síly" (Popular Defence Forces), přestože zabíjely civilisty, sexuálně zneužívaly ženy, rabovaly a zastrašovaly,
F. vzhledem k tomu, že vládní síly v rozporu s dohodou o příměří nadále používaly vrtulníky s raketovými zbraněmi a letadla typu Antonov a MIG k podpoře milicí bojujících na zemi a k terorizaci civilistů ve vesnicích a táborech běženců nízkými přelety a dokonce střelbou; vzhledem k tomu, že delegace EP viděla na zemi nedaleko vesnice Gallab v severním Dárfúru, oblasti kontrolované silami SLA, dvě místa, kam nedávno dopadly rakety vypálené z vrtulníku,
G. vzhledem k tomu, že uprchlíci a běženci, s nimiž se setkala delegace EP v Čadu, prohlásili, že všichni patří k nearabským kmenům, což potvrdily i informace mezinárodních nevládních organizací pracujících v oblasti,
H. vzhledem k tomu, že podle čl. II Úmluvy o genocidě je genocida definována jako kterýkoliv z níže uvedených činů spáchaných s úmyslem zničit úplně nebo částečně některou národní, etnickou, rasovou nebo náboženskou skupinu jako takovou: usmrcení příslušníků takové skupiny; způsobení těžké tělesné nebo duševních újmy členům takové skupiny; úmyslné uvedení kterékoli skupiny do takových životních podmínek, které mají přivodit její úplné nebo částečné fyzické zničení; zavedení opatření směřujících k tomu, aby se v takové skupině bránilo rození dětí; násilné převádění dětí z této skupiny do jiné,
I. vzhledem k tomu, že vláda Súdánu ospravedlňuje nový přesun a zintenzívněné rozmísťování vojenských jednotek tvrzením, že akční plán OSN jí umožňuje vytvořit "bezpečná území",avšak tyto přesuny jsou ve skutečnosti porušením dohody o příměří,
J. vzhledem k tomu, že vláda Súdánu nedávno dovezla letadla typu MIG a udržuje nadměrně vysoké výdaje na armádu, a to na úkor investic do sociálních služeb a humanitární pomoci,
K. vzhledem k tomu, že na setkáních delegace EP s výborem pro příměří vyšlo najevo,že je spíše potřeba značně zvýšit počet pozorovatelů než počet příslušníků vojenské ochrany těchto pozorovatelů,
L. vzhledem k tomu, že EU uvolnila finanční zdroje pro humanitární pomoc, politický postup a pozorovatelskou misi v Dárfúru ve výši 287,8 milionů EUR, 107 milionů EUR z fondů Společenství a 180,8 milionů EUR z bilaterálních příspěvků poskytnutých členskými státy,
M. vzhledem k tomu, že Africká unie sehrála velmi pozitivní úlohu ve snaze o ukončení konfliktu, dosažení dohody o příměří a dohody o humanitárních otázkách, která stále není podepsána,
N. vzhledem k tomu, že ačkoli se přístup k pomoci v oblastech kontrolovaných vládou celkově zlepšuje, zejména díky uvolnění řady administrativních překážek, vysoké procento obyvatel v Dárfúru, zejména v oblastech kontrolovaných povstalci, je mimo dosah humanitárních pracovníků kvůli nedostatku bezpečí, nedostatku záruk, nedostatečným logistických kapacitám a silným dešťům,
O. vzhledem k tomu, že uprchlíci a běženci, s nimiž se setkala delegace EP v Čadu, nedůvěřují súdánským úřadům a obávají se návratu, dokud jim není zaručena bezpečnost,
P. vzhledem k tomu, že tradiční způsoby řešení konfliktů mezi kmeny není možné použít v kontextu krutostí, jež byly spáchány v Dárfúru,
Q. vzhledem k tomu, že dříve dostupné tradiční místní způsoby již neexistují a konflikt tak nelze ukončit, protože vláda Súdánu tyto způsoby nahradila svými pravidly,
R. vzhledem k tomu, že postup vytvořený vládou Súdánu pro ženy, které se staly obětmi sexuálního násilí v Dárfúru, je nedostatečný,
1. odsuzuje vládu Súdánu za její úmyslnou podporu útoků ze strany určitých komunit na civilisty v Dárfúru — ve vesnicích a později také ve střediscích pro běžence — a to včetně zabíjení,páchání sexuálního násilí na ženách, rabování a zastrašování;
2. domnívá se, že pro vládu Súdánu je již po desetiletí typické špatné řízení, zaostalost a hospodářské i politické přehlížení určitých komunit a oblastí, a že tato situace je příčinou konfliktu v Dárfúru společně s nedemokratickým duchem současného režimu;
3. vyzývá spíše k politickému než k vojenskému řešení jakožto jedinému způsobu ukončení konfliktu;
4. vyzývá proto vládu Súdánu, aby se aktivněji zapojila do mírového procesu v Abuji (Nigérie) pod záštitou Africké unie a aby přísně dodržovala dohodu o příměří;
5. upozorňuje na politický význam mírového procesu v Naivashi (Keňa) mezi vládou Súdánu a SPLM/A při skončení jednoho z nejdelších konfliktů v Africe, kterému padly za oběť přes dva miliony lidí, další čtyři miliony lidí přišly o domov; naléhá proto na vládu Súdánu, aby přikročila k dokončení této mírové dohody na základě značného pokroku, kterého již bylo dosaženo;
6. vyzývá ke koordinaci procesů z Abuji a Naivashi, aby nakonec vedly ke globální dohodě pod záštitou mezinárodního společenství, která zajistí demokracii a také sdílení moci a prostředků v celém Súdánu;
7. blahopřeje Komisi a Radě, že stály v popředí mezinárodní reakce na krizi v Dárfúru, především při vyjednávání dohody o příměří, při účasti v misi Africké unie pro dohled nad příměřím, při poskytování humanitární pomoci a při vypracovávání politických postupů s cílem konflikt ukončit;
8. zdůrazňuje okamžitou potřebu uvolnění finančních prostředků EU na operace humanitární pomoci a pro Africkou unii;
9. vítá jmenování zvláštního představitele generálního tajemníka Organizace spojených národů pro Súdán, který bude monitorovat situaci v Dárfúru, což bylo předmětem rezoluce Evropského parlamentu o situaci v Súdánu ze dne 31. března 2004 [3];
10. žádá OSN a Africkou unii, aby lépe koordinovaly své plány a zabránily tak situaci, v níž by vytvoření tzv. "bezpečných území" v rámci akčního plánu OSN mohlo umožnit přesuny vládních vojenských jednotek, čímž by byla ohrožena dohoda o příměří; je přesvědčen, že jakýkoli přesun vojenských jednotek musí být vždy považován za porušení podmínek dohody o příměří;
11. vyzývá OSN, aby zajistila, že při přípravě všech budoucích plánů nebo opatření týkajících se Dárfúru budou osloveny všechny strany konfliktu včetně SLM/A a JEM; a aby také zajistila konzultaci a koordinaci s výborem pro příměří;
12. vyzývá ke značnému zvýšení počtu pozorovatelů příměří, jakožto prvnímu kroku k rozšíření monitorovacích možností Výboru pro příměří Africké unie
13. vyzývá Radu a Komisi, aby posílila vojenské a civilní pracovníky Africké unie v Addis Abebě — včetně náboru a výcviku pracovníků pro plánování a vylepšení organizace — a svůj styčný úřad v Chartúmu;
14. vyzývá vládu Súdánu, aby neprodleně zastavila lety všech vojenských letadel v Dárfúru;
15. vyzývá súdánskou vládu, aby ihned propustila všechny politické vězně svědomí, včetně členů opozice a aktivistů za lidská práva, kteří byli uvedeni v dopise delegace Evropského parlamentu, předaném ministrovi vnitra;
16. vyzývá sudánské úřady, aby ukončily beztrestnost a ihned předaly spravedlnosti pachatele, kteří se dopouštěli zločinů proti lidskosti, válečných zločinů a porušování lidských práv, které je možné přirovnat ke genocidě; domnívá se, že pokud by Súdán nedokázal prosadit svou jurisdikci, bude mezinárodní společenství nuceno jiným způsobem zajistit, že tyto osoby budou spravedlivě souzeny, včetně těch, kteří patří k současnému režimu v Súdánu a jsou zodpovědní a vyzývá Radu a členské státy, aby požádaly Radu bezpečnosti OSN, aby využila svých pravomocí podle čl. 13 odst. b Římského statutu Mezinárodního trestního soudu;
17. vyzývá vládu Súdánu, aby zrušila článek 48 trestního zákona a zajistila, aby ženy, které se staly obětmi znásilnění, mohly být ošetřeny před ohlášením takového případu nebo po něm, a aby zajistila, že bude vyvinuto maximálního úsilí pro vyškolení policistů v otázkách násilí motivovaného rozdíly mezi pohlavími nebo sexuálními motivy;
18. vyzývá Radu bezpečnosti OSN, aby důkladně zvážila uvalení celosvětového embarga na vývoz zbraní do Súdánu a další cílené sankce proti těm, kteří jsou zodpovědní za rozsáhlé porušování lidských práv a další krutosti a zajistila, že žádná z těchto sankcí nezvýší utrpení súdánské populace;
19. vyzývá vládu Súdánu, aby souhlasila se zvýšením počtu pozorovatelů lidských práv z úřadu UNHCHR (vysokého komisaře OSN pro lidská práva);
20. vyzývá vládu Súdánu, aby souhlasila s vytvořením mezinárodního výboru pro lidská práva, který bude moci nezávisle posoudit zločiny spáchané v oblasti Dárfúr od dubna 2003;
21. vyzývá ke zvážení možnosti vytvořit mezinárodní policejní sbor, který by zajistil vyšší ochranu a bezpečnost civilistům, kteří jsou vystaveni riziku, a jenž by radil a podporoval policii v Súdánu a pomohl u obyvatel obnovit důvěru a pocit bezpečí;
22. žádá vládu Súdánu, aby dále urychlila vydávání víz pracovníkům humanitární pomoci cestujícím do Chartúmu a dále;
23. odsuzuje únos a zadržování šesti humanitárních pracovníků ve dnech 28. srpna až 6. září, které spáchala SLA, a vyzývá všechny ozbrojené skupiny v oblasti, aby se přestaly zaměřovat na osoby vykonávající humanitární činnost a umožnily jim plnit jejich povinnost beze strachu;
24. vítá dohodu mezi UNHCR a vládou Čadu o rozmístění policistů v okolí uprchlických táborů v Čadu v zájmu zajištění jejich bezpečnosti;
25. vyzývá členské státy EU, aby koordinovaly nabídky pomoci Africké unii, místo toho, aby jednaly bilaterálně, a snížily tak administrativní zátěž Africké unie, která se nyní nachází pod velkým tlakem;
26. vyzývá všechny strany konfliktu, aby neodváděly a nevyužívaly dětské vojáky mladší 18 let; a vyzývá súdánské úřady, aby poskytly ochranu dětem bez domova, především nezletilým dětem bez doprovodu, jak je stanoveno v příslušných úmluvách;
27. vyzývá eritrejskou vládu, aby neposkytovala přímou ani nepřímou podporu žádným účastníkům konfliktu
P6_TA(2004)0013
Situace v Iráku
Usnesení Evropského parlamentu o situaci v Iráku
Evropský parlament,
- s ohledem na svá předchozí usnesení ze dne 16. května 2002 o situaci v Iráku jedenáct let po válce v Perském zálivu [1] a ze dne 30. ledna 2003 o situaci v Iráku [2], své doporučení Radě ze dne 24. září 2003 o situaci v Iráku [3] a na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 2004/155/ES ze dne 18. prosince 2003 o nástroji mobilizace a flexibility pro rehabilitaci a obnovu Iráku podle bodu 24 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 [4],
- s ohledem na rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1483 [5], 1500 [6], 1502 [7], 1511 [8] a 1546 [9],
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
A. poukazuje na jednomyslné přijetí rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1546 potvrzující status svrchovannosti irácké prozatímní vlády od 30. června 2004 a podporuje její splnění,
B. vzhledem k tomu, že na svém zasedání ve dnech 17. až 18. června 2004 Evropská rada opět potvrdila svůj závazek vytvořit bezpečný, stabilní, jednotný, prosperující a demokratický Irák, a poukazuje na závěr Rady pro všeobecné záležitosti ze dne 13. září 2004,
C. vítaje sdělení Komise (KOM(2004)0417) o Evropské unii a Iráku a v něm navržený rámec účasti,
D. vzhledem k tomu, že politická a bezpečností situace v Iráku je nadále nestabilní, a v důsledku toho umírá nebo je zraněno mnoho Evropanů, Iráčanů a příslušníků mezinárodních vojenských sil,
1. Důrazně odsuzuje veškeré nekontrolované násilí, a zejména všechny teroristické útoky proti civilnímu obyvatelstvu, náboženským menšinám, policejním sborům a vojákům mnohonárodních sil, braní rukojmích, včetně novinářů, zaměstnanců nevládních organizací, a brutální vraždy, které byly spáchány a stále zůstávají nepotrestány; naléhá, aby bylo vynaloženo veškeré úsilí k zastavení takových pokusů oslabit s použitím násilí odhodlání irácké vlády a mezinárodního společenství pokračovat v demokratickém procesu.
2. Zejména co nejdůrazněji odsuzuje únos francouzských novinářů Christiana Chesnota a George Malbrunota, a také italských humanitárních pracovnic Simony Torrettaové a Simony Pariové a jednoho britského občana, a požaduje jejich okamžité bezpodmínečné propuštění, stejně jako všech ostatních rukojmí bez ohledu na jejich národnostní původ; vítá četné projevy solidarity s rukojmími od iráckých občanů a v islámském světě; vyzývá irácké orgány a všechny příslušné úřední subjekty, aby vynaložily veškeré své úsilí k propuštění rukojmích a nevytvářeli překážky k dosažení tohoto cíle; žádá aby bylo učiněno vše pro repatriaci tělesných ostatků italského novináře Enza Baldoniho.
3. Naléhá na předsednictví Rady, Vysokého představitele pro SZBP a Komisi, aby podporovali iniciativy, které za tímto účelem přijaly členské státy.
4. Vyzývá novou iráckou vládu a náboženské komunity v zemi, zejména duchovní představitele, aby ostře, jasně a jednoznačně odsoudili každou formu terorismu.
5. Znovu potvrzuje odhodlání Evropské unie být nápomocna při transformaci Iráku a jeho opětovné integraci do mezinárodního společenství jako svrchované, nezávislé a demokratické partnerské země; důrazně podporuje střednědobou strategii, kterou vypracovala Evropská komise v souladu s těmito zásadami.
6. Požaduje, aby volby do přechodného národního shromáždění, které se mají konat do ledna 2005 a jsou považovány za nejvýznamnější krok k vytvoření demokratického Iráku, byly svobodné, spravedlivé a s plnou účastí žen.
7. Podporuje návrh Komise přidělit dalších 200 milionů EUR na příspěvek EU na obnovu Iráku v roce 2005 a naléhá na Radu, aby využila nástroj flexibility ke splnění tohoto závazku bez snížení výdajů v jiných oblastech vnějších akcí EU; trvá na tom, aby proces obnovy byl průhledný ve všech směrech, zejména v politické, hospodářské a finanční oblasti.
8. Doporučuje, aby Výbor pro zahraniční věci připravil souhrnnou zprávu o situaci v Iráku s přihlédnutím k důsledkům války a všem problémům týkajícím se reintegrace, obnovy a stabilizace této země.
9. Pověřuje svého předsedu, aby předat toto usnesení Vysokému představiteli pro SZBP, Komisi, parlamentům členských států, irácké prozatímní vládě, iráckému prozatímnímu parlamentu, generálnímu tajemníkovi OSN a Radě bezpečnosti OSN.
[1] Úř. věst.C180E, 31.7.2003, s. 499.
[2] Úř. věst.C39E, 13.2.2004, s. 67.
[3] Úř. věst.C77E, 26.3.2004, s. 226.
[4] Úř. věst.L54,23.2.2004, s. 1.
[5] Rezoluce RB OSN č. 1483 ze dne 22. května 2003 o "zákonné moci"
P6_TA(2004)0014
Úmluva CITES
Usnesení Evropského parlamentu o strategických cílech EU pro 13. schůzi konference smluvních stran Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES)
Evropský parlament,
- s ohledem na 13. zasedání konference smluvních stran Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES), která se bude konat ve dnech 2. až 14. října 2004 v Bangkoku v Thajsku,
- s ohledem na čl. 108 odst. 5 jednacího řádu
A. vzhledem k tomu, že Úmluva CITES je v současnosti nejrozsáhlejší celosvětovou úmluvou o ochraně života v přírodě v celosvětovém měřítku, předcházející drancování živočišných a rostlinných druhů ve volné přírodě mezinárodním obchodem, která má 166 smluvních stran, včetně 25 členských států,
B. vzhledem k tomu, že lidská spotřeba přírodních zdrojů,ničení biotopů,změna podnebí,drancování živočišných a rostlinných druhů a nedovolené obchodování s volně žijícími živočichy a planými rostlinami jsou hlavními důvody ochuzování biodiverzity na Zemi,
C. vzhledem k tomu, že veřejné povědomí ve spotřebitelských zemích bylo a zůstává nepostradatelným pro zabránění pytláctví a nedovoleného mezinárodního obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin,
D. vzhledem k tomu, že Úmluva CITES působí vedle Organizace pro zemědělství a výživu (FAO) a jiných rybolovných subjektů v ochraně těch druhů mořských ryb, které by mohly být ohroženy mezinárodním obchodem,
E. vzhledem k tomu, že Mezinárodní velrybářská komise (IWC), uznávaná Úmluvou CITES jako rozhodující orgán pro regulování ochrany a správě velryb, vyhlásila celosvětové moratorium na obchodní lov kytovců,
F. vzhledem k tomu, že Úmluva o ochraně migrujících druhů volně žijících živočichů zařadila žraloka lidožravého na seznam přílohy I a II; Austrálie zařadila v roce 2001 tento druh na přílohu CITES III, s výhradami Norska a Japonska; a Světový svaz ochrany přírody (IUCN) zařadil tento druh jako "zranitelný" do Červené knihy ohrožených druhů IUCN v roce 1996,
G. vzhledem k tomu, že na na 12. zasedání konference smluvních stran Úmluvy CITES smluvní strany, v rozporu s doporučením obsaženém v usnesení Evropského parlamentu ze dne 24. října 2002 o 12. konferenci smluvních stran Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) [1], schválily návrh na povolení obchodu se slonovinou podaný Botswanou, Namibií a Jižní Afrikou; že podmínky, které tato 12. konference stanovila v tomto rozhodnutí, nebyly včas splněny,
1. Vyzývá Komisi a členské státy, aby využily zásady obezřetnosti jako základní zásady při přijímání rozhodnutí o pracovních dokumentech a podávání návrhů.
2. Vyzývá Komisi a členské státy, aby zajistily, že žádná rozhodnutí zaměřená na posílení koordinace mezi Úmluvou CITES a jinými úmluvami týkajícími se biodiverzity nenaruší povahu Úmluvy CITES jako dohody o celosvětové ochraně a její přísná ochranná opatření.
3. Je rozhodně proti používání tajných hlasování a je zklamán, že stálý výbor CITES nepodal návrhy na vyloučení možnosti použití tajného hlasování v procesu rozhodování Úmluvy.
4. Vítá návrh Keni nastolit dvacetileté moratorium na jakékoliv obchodování se slonovinou, podporovaný mimo jiné 12 státy střední a západní Afriky, v nichž žijí sloni, což by umožnilo mezinárodnímu společenství posunout diskusi od obchodování se slonovinou ke skutečným hrozbám pro slony, jejich životní prostředí a pro živobytí lidí; naléhá na Komisi a členské státy, aby podpořily tyto návrhy.
5. Vítá návrh Austrálie zařadit žraloka lidožravého do přílohy CITES II s nulovou kvótou; je přesvědčen, že podle zásady obezřetnosti je třeba přijetí nulové kvóty až do doby, kdy budou k dispozici dostatečné údaje o stavu jejich ochrany, aby bylo možno podpořit vůbec nějakou kvótu.
6. Shodně s návrhem Komise na zplnomocnění pro 13. zasedání konference smluvních stran CITES podporuje:
- doporučení o masu z divoce žijících zvířat a o ochraně lidoopů a obchodu s nimi;
- zařazení pyskouna obrovského do přílohy CITES II;
- zařazení datlovky vrtavé do přílohy CITES II;
- návrh na ochranu antilopy sajgy;
- zařazení asijských sladkovodních želv do přílohy CITES II;
- přeřazení ramínu (tropická listnatá dřevina) z přílohy CITES III do přílohy II;
7. Kromě toho naléhá na Komisi a na členské státy, aby podpořily:
- přeřazení lva afrického z přílohy CITES II do přílohy I;
- přeřazení orcely tuponosé z přílohy CITES II do přílohy I;
- návrhy na zařazení endemitních druhů plazů z Madagaskaru a Keni na seznam.
8. Naléhá na Komisi a na členské státy, aby odmítly:
- návrh ohledně IWC jako neodpovídající rozhodnutí CITES;
- navrhované Memorandum o porozumění mezi CITES a FAO;
- změnu vývozní kvótě nosorožce dvourohého a leoparda pro Namibii a Jižní Afriku, která by umožňovala obchodování s živými zvířaty a loveckými trofejemi;
- změnu zařazení namibijských a jihoafrických sloních populací do přílohy CITES II, která by umožnila obchod se zbožím ze slonoviny, kůže a srsti;
- přeřazení tří populací plejtváka malého z přílohy CITES I do přílohy II
- přeřazení svahilské populace nosorožce tuponosého z přílohy CITES I do přílohy II za účelem povolení obchodu s živými zvířaty a loveckými trofejemi.
9. Vyzývá Komisi a členské státy k zintenzívnění mezinárodní spolupráce při realizaci Úmluvy CITES poskytováním dalších podnětů a finanční podpory, zejména na školení a technickou pomoc při určování druhů a při prosazování opatření.
10. Připomíná, že Evropská unie je jedním z největších odbytišť pro nedovolený obchod se zvěří a rostlinami, a že dodržování se v členských státech různí, a vyzývá Komisi a členské státy, aby zlepšily koordinaci úsilí o dodržování právních předpisů EU o obchodování se zvěří a rostlinami.
11. Naléhá na ty strany Úmluvy CITES, které tak dosud neučinily, aby ratifikovaly Gaboronský dodatek, což by umožnilo Evropskému společenství stát se smluvní stranou CITES.
12. Pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi, smluvním stranám Úmluvy CITES a sekretariátu CITES.
[1] Úř. věst.
C 300 E, 11.12.2003, s. 621.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0015
Schůzka na nejvyšší úrovni ASEM (Schůze Asie-Evropa)
Usnesení Evropského parlamentu o situaci v Barmě/ASEM
Evropský parlament,
- s ohledem na své usnesení o pracovním dokumentu Komise: "Perspektivy a priority procesu ASEM (setkání Evropa-Asie) v novém desetiletí" ze dne 13. června 2001 [1],
- s ohledem na své usnesení o sdělení Komise "Evropa a Asie: Strategický rámec pro posílené partnerství" ze dne 5. září 2002 [2],
- s ohledem na svá předchozí usnesení o Barmě, zejména na usnesení ze dne 11. dubna 2002 [3], 13. března 2003 [4], 5. června 2003 [5], 4. září 2003 [6] a 11. března 2004 [7],
- s ohledem na sdělení předsedy o čtvrtém setkání Asie-Evropa (ASEM IV) konaném v Kodani ve dnech 23. a 24. září 2002,
- s ohledem na sdělení předsedy o desátém setkání regionálního fóra Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) dne 18. června 2003,
- s ohledem na prohlášení třetího parlamentního partnerského setkání Asie-Evropa (ASEP III), které se konalo v Hue City od 25. do 26. března 2004,
- s ohledem na členství Barmy v ASEAN a její předsednictví v ASEAN v roce 2006,
- s ohledem na sdělení předsedy o šestém setkání ministrů zahraničích věcí ASEM konaném v Kildare ve dnech 17. a 18. dubna 2004,
- s ohledem na sdělení předsedy o 11. setkání regionálního fóra ASEAN ze dne 2. července 2004,
- s ohledem na společný postoj Rady 96/635/SZBP ze dne 28. října 1996 o Barmě, stanovený Radou na základě článku J.2 Smlouvy o Evropské unii, obnovený a rozšířený společným postojem Rady 2003/297/SZBP ze dne 28. dubna 2003 o Barmě [8],
- s ohledem na výsledek rozprav na setkání ministrů zahraničních věcí EU v Gymnichu ve dnech 3. a 4. září 2004,
- s ohledem na závěry přijaté Radou dne 13. září 2004,
- s ohledem na blížící se V. summit ASEM, který se má konat ve dnech 8. a 9. října 2004 v Hanoi,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že V. summit ASEM je součástí procesu ASEM umožňujícího členským státům Evropské unie a asijským zemím budovat rovnocenné partnerství mezi Evropou a Asií, postavené na třech pilířích politického, hospodářského a kulturního dialogu,
B. vzhledem k tomu, že je známo, že vedoucí představitelé států ASEAN se vyslovili pro to, aby se Barma mohla zúčastnit V. summitu ASEM,
C. vzhledem k tomu, že Státní rada pro mír a rozvoj (SPDC) nerespektovala výsledky posledních voleb, které se konaly v Barmě v roce 1990, kdy Národní liga pro demokracii (NLD) získala 82 % hlasů, a přestojí bylo zabráněno převzít moc bez ohledu na její zákonné právo tak učinit,
D. vzhledem k tomu, že dochází k porušování lidských práv barmského lidu, včetně nucených prací, pronásledování disidentů,mučení,najímání dětských vojáků, závažného zneužívání žen a dětí etnických menšin vládními vojáky a nuceného přesídlování,
E. vzhledem k tomu, že Aung San Suu Kyi zůstává v domácím vězení bez přístupu k telefonnímu spojení a návštěvám žádajícím vládu o povolení, aby se s ní mohli setkat, a že NLD naráží na neustálé šikanování, a Národní konvent neumožnil skutečně otevřenou diskusi,
F. vzhledem k tomu, že propuštění Aung San Suu Kyii a ostatních zadržovaných vůdců NLD je nezbytnou podmínkou pro jakýkoli rozumný dialog s režimem,
G. vzhledem k tomu, že v barmských věznicích zůstává nadále uvězněno více než tisíc politických vězňů a barmský režim nadále odepírá uvězněným odpovídající lékařskou péči,
H. vzhledem k tomu, že přistoupení 10 nových členských států k Evropské unii vyžaduje rozšíření ASEM a že Kambodža, Laos a Barma požádaly o členství v ASEM,
I. vzhledem k tomu, že na šestém setkání ministrů zahraničních věcí ASEM konaném v Kildare v dubnu 2004 byly stanoveny jasné podmínky pro vstup Barmy do ASEM, včetně propuštění Aung San Suu Kyi jako minimální podmínky, umožnění volné činnosti NLD a zahájení skutečného politického dialogu s pro-demokraticky smýšlejícími skupinami a etnickými menšinami v Barmě,
J. vzhledem k tomu, že barmský režim žádnou z těchto podmínek nesplnil,
K. vzhledem k tomu, že NLD vyzvala k sankcím vůči Barmě v oblasti investic,
L. vzhledem k tomu, že členské státy EU patří k největším investorům v Barmě a obchodním partnerům Barmy,
M. vzhledem k tomu, že na neformální schůzce na hradě v St. Gerlachu dne 3. září 2004 ministři zahraničí 25 zemí Evropské unie dosáhli dohody, podle níž se Barma smí zúčastnit příštího summitu ASEM, avšak na úrovni nižší než hlavy státu nebo předsedy vlády,
N. vzhledem k tomu, že Rada rozhodla o tom, že pokud barmská vláda nesplní následující tři podmínky do doby konání V. summitu ASEM: propuštění Aung San Suu Kyii a ostatních vůdců NLD; umožnění NLD vyvíjet svobodně činnost; a pozvání NLD a ostatních politických stran k svobodné účasti v Národním konventu, podnikne další kroky na svém následujícím zasedání dne 11. října,
1. lituje rozhodnutí ministrů zahraničních věcí členských zemí Evropské unie umožnit Barmě účast na V. summitu ASEM a odložení přijetí dalších akcí až na dobu po tomto summitu;
2. domnívá se, že toto rozhodnutí dává signál barmskému režimu, že EU přikládá stále menší význam propuštění Aung San Suu Kyi a povzbuzuje jej tak, aby podnikl další tvrdá opatření vůči NLD a jejím vůdcům;
3. nadále trvá na tom, že Barma se nesmí účastnit V. summitu ASEM a že se Barma nesmí stát členem ASEM, dokud v této zemi nenastanou nezvratné politické změny směrem k demokracii;
4. žádá o okamžité propuštění a zaručení svobody pohybu a projevu pro Aung San Suu Kyi a ostatní vedoucí představitele NLD i pro další politické vězně zadržované SPDC;
5. požaduje, aby mohly být znovu otevřeny kanceláře NLD, které jsou v současnosti uzavřeny; žádá SPDC, aby okamžitě zahájila smysluplný dialog s NLD a etnickými skupinami přinášející s sebou návrat k demokracii a respektování lidských práv, včetně práv etnických menšin v Barmě;
6. trvá na tom, aby SPDC odstoupila od moci, a plně tak respektovala výsledky posledních voleb, aby byly modifikovány postupy Národního konventu a stanoven časový rámec pro uskutečnění těchto kroků;
7. trvá na tom, aby byla bezodkladně posílena společná politika EU vůči Barmě a aby kromě opatření navrhovaných Radou byl rovněž zakázán dovoz zboží a služeb vlastněných vojenským režimem, zaměstnanci vojenského režimu a jejich společníky, a aby byl zakázán dovoz strategicky významného zboží ze sektorů monopolní ekonomiky, jako jsou drahokamy a dřevo, a dále vyzývá cestovní kanceláře a nezávislé přepravce v EU, aby přestali nabízet a prodávat turistické návštěvy Barmy;
8. žádá, aby byl ustanoven vyslanec EU, který by pracoval na dosažení propuštění Aung San Suu Kyi na svobodu a na zajištění svobodné činnosti NLD;
9. žádá OSN, aby uvalila na Barmu cílené sankce a Radu bezpečnosti OSN, aby se vyjádřila k situaci v Barmě jako k naléhavému problému, a žádá, aby byl velvyslanci OSN Razalimu umožněn neomezený přístup k Aung San Suu Kyi;
10. trvá na tom, aby byla uplatňována doporučení obsažená ve zprávě zvláštního zpravodaje OSN z ledna 2004;
11. žádá státy ASEAN, aby se připojily k EU ve vyvíjení většího nátlaku na SPDS, aby okamžitě propustila Aung San Suu Kyi a ostatní zadržované členy NLD, a podnikly smysluplné kroky při ovlivňování barmského režimu, jež by vedly
P6_TA(2004)0016
Vojvodina: útoky na národnostní menšiny
Usnesení Evropského parlamentu k útokům na národnostní menšiny ve Vojvodině
Evropský parlament,
- s ohledem na svá předešlá usnesení o Srbsku a Černé Hoře a Jugoslávii,
- s ohledem na svá usnesení k výročním zprávám Komise o procesu stabilizace a přidružení pro jihovýchodní Evropu ze dne 7. listopadu 2002 [1] a ze dne 20. listopadu 2003 [2],
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. s ohledem na snahy EU podporovat demokratizaci a dodržování lidských práv a práv menšin v Republice Srbsko a ve státním společenství Srbsko a Černá Hora,
B. s ohledem na opakované útoky proti menšinám ve Vojvodině, a zejména proti maďarské menšině, v posledních měsících,
C. vědom si skutečnosti, že byl nedávno podán důkaz o pokračujícím násilí proti srbským občanům maďarského etnického původu, k němuž došlo v několika městech v oblasti Vojvodina, např. znesvěcování náhrobků v mnoha městech, rostoucí počet protimaďarských graffiti, pálení státní vlajky Maďarské republiky, fyzický útok policie na starostu zastupujícího maďarskou menšinu,
D. poukazuje na to, že ačkoliv mohou být tyto incidenty vnímány jako místní a ojedinělé, existuje nebezpečí jejich eskalace v mnoha směrech,
E. vzhledem k tomu, že za poslední rok a půl ústřední a místní úřady Srbska nedokázaly zabezpečit dodržování základních lidských práv, včetně práv etnických a národnostních menšin, a postavit pachatele před soud,
F. hluboce znepokojen skutečností, že srbské úřady zavírají oči nad násilím, často ho řeší jako vandalismus a odmítají nacionalistický nebo sektářský motiv,
G. vzhledem k tomu, že EU a její členské státy důsledně vyzývaly k dodržování základních hodnot a práv menšin v celé oblasti,
H. poukazuje na nedávné kroky, které úřady v Bělehradu učinily k řešení této vážné situace, očekává, že tyto úřady učiní konkrétnější opatření,
1. vyjadřuje hluboké znepokojení nad opakovaným porušováním lidských práv v oblasti Vojvodina;
2. vyzývá úřady Republiky Srbsko a státního společenství Srbsko a Černá Hora, aby podle platných právních předpisů uznaly tyto násilné činy za trestné činy, a trvá na významu okamžitých a účinných kroků, tak, aby podobné události nezůstaly bez nápravy a aby se jim do budoucna předcházelo;
3. připomíná vládám Republiky Srbsko a státního společenství Srbsko a Černá Hora, že zachování zásad svobody, demokracie, dodržování lidských práv a práv menšin a základních svobod, a také právního státu je jednou ze základních zásad procesu stabilizace a přidružení a základní podmínkou pro jejich budoucí vztahy s EU, včetně řádných vztahů s jejich sousedy;
4. vyzývá regionální shromáždění Vojvodiny, aby se okamžitě zabýval těmito problémy a aby vytvořil politické klima, které napomáhá řešit obavy a touhy všech občanů a zajišťuje ochranu a dodržování zákonů v oblasti;
5. vyzývá svou Delegaci pro vztahy s Albánií, Bosnou a Hercegovinou, a Srbskem a Černou Horou (včetně Kosova), aby vyslalo do oblasti misi, která zjistí fakta a podá zprávu Výboru pro zahraniční věci a jeho podvýboru pro lidská práva, s ohledem na další kroky, které mají být učiněny;
6. vyzývá Radu a Komisi, aby také pozorně sledovaly vývoj ve Vojvodině a aby použily politický vliv EU, aby se všechny úřady Republiky Srbsko a státního společenství Srbsko a Černá Hora zabývaly těmito problémy;
7. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení vládám a parlamentům Republiky Srbsko a státnímu společenství Srbsko a Černá Hora, úřadům oblasti Vojvodina, zvláštnímu koordinátorovi pro Pakt stability pro jihovýchodní Evropu a OSCE (Organizace pro bezpečnost a spolupráci
P6_TA(2004)0017
Maledivy
Usnesení Evropského parlamentu o politické situaci na Maledivách
Evropský parlament,
- s ohledem na průzkumnou misi EU vyslanou na Maledivy po vyhlášení výjimečného stavu,
- s ohledem na Úmluvu OSN proti mučení a jiným druhům krutého, nelidského nebo ponižujícího zacházení nebo trestání (CAT), kterou Maledivy podepsaly v květnu letošního roku,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že vyhlášení výjimečného stavu a následné hromadné zatýkání (194 osob, mezi nimi 10 poslanců parlamentu) je neúměrnou reakcí úřadů na celkově pokojnou demonstraci,
B. poukazuje na to, že prezident Gayoom používá uvěznění jako nástroje k potlačení parlamentní demokracie a že v současné době vězní vedoucí představitele Maledivské demokratické strany, mj. poslance dr. Mohameda Munavvaru (bývalého generálního prokurátora), poslance Alího Faize, poslance Ilyase Husajna, poslance Ahmeda Šafika, poslance Ahmeda Adila, poslance dr. Husajna Rašida Hasana (člena Národní komise pro lidská práva), Ibrahima Husajna Zakiho (široce uznávaného diplomata a bývalého generálního tajemníka Jihoasijské asociace pro regionální spolupráci (SAARC)), poslance Ibrahima Ismaila, poslance Mohameda Nasima, poslance Ahmeda Athifa a poslance Gasima Ibrahima (bývalého předsedu obchodní komory SAARC a proreformního kandidáta na funkci předsedy maledivského parlamentu),
C. vzhledem k tomu, že níže uvedení veřejní činitelé jsou drženi ve vazbě bez možnosti styku s okolím a byli údajně podrobeni mučení: Husnoo Alsnood (právník a člen Národní komise pro lidská práva), Fathimin Nisrin, Mohamed Nijaz, Ahmed Ibrahim Didi, Mohamed Zaki, Ibrahim Zaki, Maria Manike, Jennifer Lathif, Aminath Nadžib, Mohamed Nasim a Asad Whajid,
D. s přihlédnutím k aktuálnímu strategickému dokumentu Komise o této zemi, v němž se uvádějí následující problémy, jejichž existence na Maledivách je známa: "neodůvodněné zatýkání", "vazba bez možnosti styku s okolím" a "neexistence nezávislé soudní moci", a který poukazuje na to, že "dochází k omezování svobod jednotlivce",
E. vzhledem k tomu, že daná protestní akce požadovala ústavní reformu a propuštění politických vězňů,
F. vzhledem k tomu, že tento malý ostrovní národ v Indickém oceánu je již více než 26 let v područí tuhého totalitního režimu,
G. vzhledem k tomu, že volební systém na Maledivách má základní nedostatek v tom, že je založen na vládě jedné strany, a systém soudnictví je také ovlivňován touto situací,
H. vzhledem k tomu, že současné období je pro proces reforem na Maledivách klíčové,
I. vzhledem k tomu, že prezident Gayoom navrhl změnu ústavy, která by omezila jeho pravomoci a umožnila by působení více politických stran v zemi, odpůrci režimu jsou k veškerým navrhovaným změnám velmi skeptičtí,
J. vzhledem k tomu, že delegaci EU, která ostrovy navštívila, nebyl umožněn přístup k zadrženým,
K. poukazuje na to, že i když Maledivy dne 13. března 1991 podepsaly Úmluvu OSN o právech dítěte (CRC), přesto nadále zadržují ve věznicích nezletilé,
L. poukazuje na to, že se Maledivy na mezinárodní úrovni připojily k závazku odstraňovat veškeré formy diskriminace na základě pohlaví tím, že dne 31. července 1993 podepsaly Úmluvu OSN o odstraňování veškerých forem diskriminace žen (CEDAW),
M. vzhledem k tomu, že v této atmosféře zastrašování nemají občané Malediv svobodu projevu a vyjadřování, protože prezident má pod kontrolou sdělovací prostředky,
N. vzhledem k tomu, že Maledivy mají zvláštní vztahy s Evropskou unií a dostává se jim rozvojové pomoci,
O. vzhledem k tomu, že obchod s Maledivami vzrostl, přičemž dovozy z Malediv do EU dosáhly v roce 2002 hodnoty 38 milionů eur,
P. poukazuje na to, že Evropská komise uvolnila rozpočet na spolupráci s Maledivami ve výši 2 milionů eur,
Q. vzhledem k tomu, že Maledivy patří do skupiny nejméně rozvinutých zemí a jejich rozvoj závisí do značné míry na vnější pomoci,
R. vzhledem k tomu, že podpora Evropské unie není poskytována zkorumpovaným režimům, které nerespektují své mezinárodní závazky, ale je spíše podmíněna tím, že příjemce prokáže, že usiluje o řádnou správu věcí veřejných, právní stát, dodržuje lidská práva a je odhodlán provádět reformy,
S. vzhledem k tomu, že EU bude s velkou pozorností sledovat budoucí vývoj s ohledem na ustanovení o lidských právech obsažená v Dohodě z Cotonou a souvisejících dohodách,
T. vzhledem k tomu, že prezident Gayoom položil v minulosti úspěšně základ bohatému cestovnímu ruchu, také ovšem vytvořil cosi, co nelze nazvat jinak než úspěšný rodinný podnik a celostátní politický systém,
U. vzhledem k tomu, že v loňském roce navštívilo Maledivy 106451 Italů, 77642 Němců, 71440 Britů a mnoho dalších příslušníků ostatních členských států, aniž si byli vědomi, že maledivské úřady nedodržují základní lidská práva a že velké množství lidí je drženo ve vazbě bez řádného soudu,
1. vyzývá prezidenta Gayooma, aby okamžitě zrušil výjimečný stav na Maledivách, dal záruky dodržování základních lidských práv občanů své země a propustil prodemokratické reformní politiky, které nechal zadržet 14. srpna 2004;
2. vyzývá vládu, aby výrazně pokročila v otevřeném a důkladném reformním procesu, kterým bude nejlépe zajištěna stabilita v zemi;
3. přeje si, aby proběhl slibovaný proces demokratizace vedoucí zejména k politickému pluralismu a k možnosti svobodné volby vedoucích představitelů své země;
4. vyzývá k brzkému uzavření dohody s Mezinárodním výborem Červeného kříže (ICRC) o kontrole podmínek ve věznicích;
5. vyzývá Komisi a členské státy, aby okamžitě zastavily jinou než humanitární pomoc Maledivám a s okamžitou platností zavedly zákaz cestovní výměny s tímto ostrovem, aby zabránily členům vlády a jiným představitelům Malediv ve vstupu na území členských států Evropské unie;
6. vyzývá EU a vlády členských států, aby zjistily, ve kterých bankách v zámoří jsou uloženy finanční prostředky maledivské vlády;
7. vyzývá Evropskou unii, aby důrazně upozornila všechny turisty mířící na Maledivy na stav dodržování lidských práv v této zemi;
8. vyzývá Evropskou komisi, aby dala podnět k vytvoření oficiálního dlouhodobějšího vzdělávacího programu Evropské unie, který by informoval turisty při výběru cíle jejich cest o stavu dodržování lidských práv v jednotlivých zemích a varoval by je před zeměmi, které v tomto ohledu nesplňují mezinárodně dohodnuté standardy;
9. žádá vládu Malediv, aby povolila delegaci Evropské unie setkání s aktivisty, kteří manifestovali na podporu demokracie;
10. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Komisi, Radě, generálnímu tajemníkovi OSN, vládám Commonwealthu, vládě Spojených států,Světové organizaci cestovního ruchu a všem organizacím v tomto odvětví, cestovním kancelářím a leteckým společnostem sdruženým v IATA a ATOL, vládě Indie a vládám zemí SAARC.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0021
Postup ratifikace Smlouvy o Ústavě pro Evropu a komunikační strategie týkající se této Smlouvy
Návrh usnesení Evropského parlamentu o postupu ratifikace Smlouvy o Ústavě pro Evropu a o komunikační strategii týkající se této Smlouvy
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu, který odsouhlasily hlavy států nebo vlád členských států Evropské unie dne 18. června 2004 [1] na mezivládní konferenci, na základě textu navrženého Evropským konventem, a který má být podepsán v Římě dne 29. října 2004,
- s ohledem na čl. 108 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že dohoda, které bylo dosaženo dne 18. června 2004, má historický význam a je prvním významným politickým aktem rozšířené Evropské unie, který pokládá základy obnovené Unie založené na větší demokracii, průhlednosti a efektivitě,
B. vzhledem k tomu, že v roce 2005, šedesát let po skončení druhé světové války a šestnáct let od konce rozdělení Evropy, je náš kontinent usmířen ve svobodě a mírovém uspořádání, založeném na stále užší hospodářské a politické integraci, jejíž hnací silou byla Evropská společenství a následně Evropská unie a její postupné rozšiřování,
C. vzhledem k tomu, že Ústava by měla být prezentována evropským občanům co nejjasněji, nejúplněji a nejsrozumitelněji, včetně jasného vyzdvižení již platných prvků a zdůraznění nových ustanovení;
1. předloží stanovisko k Ústavní smlouvě co nejdříve po jeho podepsání;
2. vyzývá Radu, aby navrhla koordinovaný postup časového plánování národních postupů ratifikace a výměny zkušeností s parlamentní kontrolou a kampaněmi před referendem;
3. navrhuje zvolit jako termín, který by byl vhodný pro konání plánovaných referend o Ústavě nebo pro její ratifikaci parlamenty ve členských státech, 5. - 8. května 2005, neboť toto datum má symbolický význam jak pro mír na našem kontinentu, tak pro evropskou integraci;
4. navrhuje, aby byl proces ratifikace ve všech členských státech dokončen v červnu 2006;
5. považuje za zásadní vyzdvihnout v rámci národních postupů ratifikace evropskou dimenzi projektu Ústavy, a to v zájmu zvýšení společného povědomí pro občanskou společnost napříč Unií;
6. vyzývá Radu a Komisi, aby vypracovaly vhodnou kampaň a komunikační strategii; vyjadřuje svou ochotu podílet se na této strategii;
7. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a vládám a parlamentům členských států.
[1] dokument CIG 87/04.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0022
Budoucnost prostoru svobody, bezpečnosti a práva
Doporučení Evropského parlamentu Radě a Evropské radě týkající se budoucnosti prostoru svobody, bezpečnosti a práva a opatření pro posílení jeho legitimity a účinnosti (2004/2175(INI)
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh doporučení Radě a Evropské radě, který předložila baronka Sarah Ludford za skupinu ALDE, týkající se budoucnosti prostoru svobody, bezpečnosti a práva a opatření pro posílení jeho legitimity a účinnosti (B6-0006/2004),
- s ohledem na čl. 114 odst. 3 a článek 94 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0010/2004),
A. poté, co byl informován o tom, že Evropská rada zamýšlí dne 5. listopadu 2004 stanovit priority prostoru svobody, bezpečnosti a práva (PSBP) na příští léta,
B. poté, co zaznamenal již dosažený významný pokrok, ale rovněž četná zpoždění Evropské unie při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva podle článku 2 Smlouvy o EU,
C. lituje, že pokroky v oblasti azylu a přistěhovalectví se až do současnosti omezovaly zejména na zabraňování nedovolenému přistěhovalectví a že je nedoprovázelo dostatečné úsilí ve prospěch integrace legálně pobývajících cizinců do běžného života,
D. vzhledem k tomu, že by nemělo být navrhováno zřizování uprchlických táborů mimo Unii, protože zde existuje zjevné riziko porušování základních páv,
E. přesvědčen o tom, že budoucí rozvoj prostoru svobody, bezpečnosti a práva musí brát v úvahu:
- hrozbu mezinárodního terorismu, která se objevila po 11. září 2001 a která postihla Evropskou unii neuvěřitelným způsobem 11. března 2004 při atentátech v Madridu,
- rozšíření o 10 nových členských států, kterým se Evropská unie stala demokracií se 450 miliony obyvatel,
- vstup Niceské smlouvy v platnost dne 1. února 2003, v níž bylo poprvé stanoveno, že o některých hlavních ustanoveních azylové a přistěhovalecké politiky a soudní spolupráce v občanských věcech se bude rozhodovat kvalifikovanou většinou a v rámci postupu spolurozhodování,
- podpis návrhu Ústavní smlouvy [1] dne 29. října 2004, která přejímá jako hlavu II Listinu základních práv, zobecňuje používání postupu spolurozhodování pro legislativní postupy, rozšiřuje kontrolu Soudního dvora rovněž na opatření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, která byla z jeho kontroly vyňata, a konečně umožňuje jednotlivcům obrátit se na evropské soudy,
- skutečnost, že terorismus představuje hlavní problém, který se dotýká, a především se bude v budoucnosti dotýkat, soužití a bezpečnosti všech Evropanů. Tato skutečnost je hlavním důvodem našeho přesvědčení, že rozvoj PSBP, kterým chce EU bojovat proti tomuto zlu, se musí stát skutečným symbolem a odrazem skutečného přínosu Unie,
- nedostatek společných diagnóz pro řešení problémů v oblasti bezpečnosti Evropanů,
- skutečnost, že terorismus nebyl považován za prioritní problém pro soužití a bezpečnost Evropanů,
F. velmi znepokojen selháním členských států a institucí při vytváření PSBS, které kritizovaly práce Konventu, četné závěry ze zasedání Evropské rady a pravidelné zprávy Komise,
G. vzhledem k tomu, že tato selhání musí být neprodleně napravena vhodnými reformami, které musí být přijaty v rámci platných smluv, ale také s ohledem na politické cíle uvedené v návrhu Ústavní smlouvy, který bude podepsán před zasedáním Evropské rady,
H. připomínaje, že ačkoli článek 29 Smlouvy o EU pověřuje Unii úkolem "poskytnout vysokou úroveň ochrany v prostoru svobody, bezpečnosti a práva", byla odpověď Unie spíše teoretická než skutečná vzhledem k tomu, že:
- pravidlo jednomyslnosti znesnadňuje přijímání závazných rozhodnutí,
- se za alibi výsadních pravomocí často skrývají zájmy určitých skupin,
- mezi Unii a členskými státy nejsou jasně rozděleny úlohy ani v rámci jednotlivých politik (přistěhovalecká politika, soudní spolupráce, ochrana údajů), ani v rámci členských států (které se podílejí zcela nebo zčásti na spolupráci podle Schengenské dohody),
- neexistují spolehlivé a strukturované postupy, kterými je třeba se řídit,
- neexistují spolehlivá bezpečnostní opatření v případě krize nebo odmítnutí spolupráce,
I. domnívaje se, že není možné:
- oddělit vytváření PSBP od politiky ochrany a posilování základních práv a občanství v Unii a
- oddělit zásadu vzájemného uznávání od minimální harmonizace, které je základem vzájemné důvěry,
J. vzhledem k tomu, že je třeba předjímat všechna ustanovení nové ústavy, která navrhují rozšíření postupu spolurozhodování a rozhodování kvalifikovanou většinou na všechny případy, v nichž to platná Smlouva právně umožňuje,
K. lituje, že během posledních pěti let se členské státy v Radě postavily proti vytváření norem pro ochranu práv občanů a jednotlivců a že(někdy tytéž členské státy)uváděly právě neexistenci takových norem jako důvod pro zablokování vzájemného uznávání,
L. přesvědčen, že pragmatická řešení, která navrhují některé členské státy, nepovedou k vyřešení skutečných problémů, s nimiž se potýká vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, pokud nedojde k jednoznačné dohodě na souboru základních zásad, o čemž svědčí neschopnost dosáhnout výraznějšího pokroku v otázce ochrany údajů,
M. velmi znepokojen neexistencí přiměřených opatření k boji proti hrozbě terorismu a k boji s jevy ohrožujícími občanské svobody a přesvědčen, že "je třeba dát pojmům národní bezpečnost a veřejný pořádek evropský rozměr, aby členské státy přistupovaly k ohrožení národní bezpečnosti nebo veřejného pořádku v jakémkoli jiném členském státě jako k ohrožení své vlastní národní bezpečnosti nebo veřejného pořádku," [2]
N. uvědomuje si velkou odpovědnost v oblasti ochrany práv a bezpečnosti evropských občanů a lituje neprůhlednosti a nedostatečné demokratičnosti mechanismů plánování a rozhodování v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, které vedou k tomu, že velmi často jsou Evropský parlament i národní parlamenty postaveny před hotovou věc,
1. doporučuje Evropské radě a Radě, aby při vymezování budoucího prostoru svobody, bezpečnosti a práva vycházely ze tří požadavků obecné povahy:
a) posílit legitimitu prostoru svobody, bezpečnosti a práva:
- tím, že v duchu ústavy a již uzavřených dohod, kterými se provádí Niceská smlouva, rozhodne o přechodu k postupu spolurozhodování a k rozhodování kvalifikovanou většinou v Radě v této oblasti a o rozšíření soudní pravomoci Soudního dvora v této oblasti, v první řadě pro přijímání opatření v oblasti přistěhovalectví (článek 67 Smlouvy o ES) a dále pro přijímání opatření v rámci boje proti terorismu a mezinárodní trestné činnosti (článek 42 Smlouvy o EU),
- tím, že bude dbát na to, aby instituce Unie dodržovaly v oblasti svobody, demokracie a právního státu stejně přísné podmínky, jaké vyžadují od členských států,
- tím, že začnou okamžitě uplatňovat zásadu průhlednosti legislativních rozprav v Radě a při vnitrostátním provádění opatření přijatých Unií (a v tomto směru upraví nařízení (ES) č. 1049/2001 [3] a jednací řády Rady a Komise),
- tím, že stanoví, že s Parlamentem budou systematicky konzultovány veškeré mezinárodní dohody Unie v oblasti soudní spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, jakož i jakýkoli návrh společného postoje, který se dotýká PSBP; tato konzultace je zejména nutná u textů, které se nepředkládají ke schválení národním parlamentům,
- tím, že plně a včas zapojí Evropský parlament a národní parlamenty do vymezování a aktualizace legislativního a operativního plánování v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (článek III-258 návrhu Smlouvy o Ústavě pro Evropu);
b) prosazovat svobody a základní práva prostřednictvím politik spojených s prostorem svobody, bezpečnosti a práva, a tedy:
- vzít v příštím akčním plánu v úvahu nejen cíle stanovené v Tampere, které spadají do působnosti Rady ministrů pro spravedlnost a vnitřní věci, ale rovněž všechny ostatní politiky, které se v platných smlouvách týkají základních práv, občanství, ochrany menšin, boje proti diskriminaci, prosazování průhlednosti a ochrany údajů,
- zvyšovat v součinnosti s členskými státy informovanost o právech spojených s evropským občanstvím, aby se žádný občan necítil v kterékoli zemi Unie jako cizinec;
- zajistit systematické vzdělávání soudců, advokátů a policistů,pověřených zajišťováním dodržování právního státu, neboť každý soudce nebo příslušník policie v členském státě je zároveň evropským soudcem nebo evropským policistou,
- vyzývat k rychlému zřízení Evropské agentury pro základní práva, která by sloužila evropským a vnitrostátním institucím a která by systematicky hodnotila unijní politiky v oblasti základních práv s ohledem na článek 7 Smlouvy o EU; agentura bude podléhat zásadám, postupům a kontrolám vztahujícím se na agentury Společenství,
- požadovat, aby Komise rychle zřídila Evropský úřad pro pomoc obětem terorismu, který se stane kontaktním místem na evropské úrovni pro občany, jejichž základní práva jsou porušována v důsledku hrozby terorismu, která tíží Evropu i ostatní části světa,
- novými legislativními návrhy znovu uvést do rovnováhy bezpečnostní požadavky a dodržování základních práv,
- požadovat předběžné posouzení dodržování základních práv (jak byla vymezena v Listině základních práv Unie) v každém legislativním aktu Unie nebo Společenství,
- podporovat kulturu základních práv v Unii úsilím o stálý dialog mezi nejvyššími soudy, orgány veřejné správy a právními odborníky s cílem napomoci vytváření vzájemné důvěry, a rovněž podporovat rozvoj výměnných informačních a konzultačních sítí mezi soudci, správními orgány a vědci,
- posílit koncept občanství Unie tak, aby zahrnoval záruky volného pohybu občanů Unie, jejich rodinných příslušníku a registrovaných partnerů bez ohledu na pohlaví,
- zaručit jednotnou úroveň ochrany základních práv v celé Unii a podporovat vzájemné uznávání a lepší soudní spolupráci mezi členskými státy a přijetí společných minimálních norem pro některé aspekty procesního práva;
c) působit důvěryhodně jak na úrovni Unie, tak pokud jde o reakci členských států. To znamená, že pokyny, které budou přijaty dne 5. listopadu 2004, stanoví pro každý cíl splnitelný časový plán, vytvoření monitorovací skupiny (v níž bude zastoupen Evropský parlament a národní parlamenty) a dostatečně náročné cíle, například:
- zahájení systematického zkoumání v oblasti vnitřní bezpečnosti Unie (viz projekt PASR-2004), zejména s cílem předejít katastrofickým důsledkům přírodních pohrom nebo teroristických útoků;
- vytvoření základního souboru operativních ustanovení na evropské úrovni v oblasti soudní a policejní spolupráce, do něhož by byl formou rozhodnutí nebo rámcových rozhodnutí převzat obsah úmluv v této oblasti, které již členské státy podepsaly, ale dosud neratifikovaly, do 31. prosince 2004,
- posílení role Komise na úrovni Unie pro provádění operativních činností, včetně těch, jimiž je pověřen koordinátor pro boj proti terorismu, a zajištění podmínek pracovní součinnosti koordinátora a Komise a účinné parlamentní kontroly činností koordinátora; v každém případě bude muset být postavení koordinátora, který v současnosti spolupracuje s Vysokým představitelem pro SZBP, projednán poté, co bude vysoký představitel nahrazen ministrem zahraničních věcí Unie jakožto místopředsedou Komise,
- rozvoj vzájemně provázaného celku informačních sítí, které s dodržením ustanovení o ochraně údajů umožní nepřetržité propojení vnitrostátních orgánů odpovědných za kontroly bezpečnosti (například v přepracované formě SIS II), za policejní spolupráci (například propojením trestních rejstříků jednotlivých členských států) nebo za pohyb osob včetně státních příslušníků třetích zemí (viz projekt VIS),
- přeměna Europolu v evropskou agenturu podřízenou zásadám, postupům a kontrolám, které se vztahují na agentury Společenství, rozhodnutím na základě článku 30 Smlouvy o EU,
- začlenění všech ustanovení v oblasti soudní a policejní spolupráce do rozhodnutí a rámcových rozhodnutí, která jsou obsažena v úmluvách, jež členské státy podepsaly, ale neratifikovaly;
- stanovení způsobů získávání, zpracování a kontroly informací pocházejících od zpravodajských služeb, včetně jejich parlamentní a soudní kontroly,
- stanovení hlavních oblastí, jakými jsou azyl, přistěhovalectví a terorismus, ke kterým musí EU přistupovat vážně svědomím toho, že existuje vztah mezi společnými vnitřními problémy a možností vnější politiky, k tomuto stanovení jsou příslušné společně Komise a Rada pro spravedlnost a vnitřní věci,
- přijetí norem ochrany údajů a zřízení společného orgánu pro ochranu údajů, který by na evropské úrovni zastřešoval vnitrostátní orgány příslušné v této oblasti,
- podřízení výkonných orgánů Unie v oblasti shromažďování a zpracovávání důvěrných informací demokratické kontrole Parlamentu způsobem, který odpovídá způsobům, jež používá ve vnitrostátním měřítku většina členských států,
2. Doporučuje Evropské radě a Radě níže uvedené konkrétní cíle, které by měly být dosaženy v příštích pěti letech:
a) v přistěhovalecké politice vymezit ucelený právní rámec s cílem dosáhnout šesti cílů:
- vypracovat ucelenou přistěhovaleckou politiku zaměřenou na vytvoření legálních možnosti přistěhovat se, která by vedla mimo jiné ke snížení motivace k nedovolenému přistěhovalectví,
- vyrovnat se s novými demografickými a hospodářskými výzvami, kterým v současnosti Unie čelí s plným zohledněním přijímací kapacity členských států,
- uznat, že přistěhovalci nepředstavují zdroj dočasné pracovní síly, která má zaplnit nerovnovážný stav, ale naopak mít na zřeteli jejich dlouhodobý přínos našim společnostem,
- podporovat odpovídajícími opatřeními a finančními prostředky sociální, kulturní a politickou integraci přistěhovalců,
- zahrnout do rozhodnutí a rámcových rozhodnutí všechna ustanovení obsažená v Mezinárodní úmluvě o ochraně práv všech migrujících pracovníků a jejich rodinných příslušníků,přijaté Valným shromážděním OSN dne 18. prosince 1990,
- vytvořit ucelený rámec mezinárodní spolupráce se zeměmi původu;
b) v politice boje s nedovoleným přistěhovalectvím vybudovat odpovídající právní rámec s cílem dosáhnout níže uvedených tří cílů:
- harmonizovat způsob, kterým jednotlivé členské státy pojímají nedovolené přistěhovalectví, což je zásadní pro společný přístup v této otázce,
- zavést společnou politiku boje proti nedovolenému přistěhovalectví a předcházení práci bez pracovního povolení tím, že budou trestáni převaděči,
- zavést společnou politiku boje proti veškerým formám obchodu s lidmi;
c) v politice navracení vymezit — postupem spolurozhodování, jak bylo dohodnuto na základě prohlášení č. 5 o článku 67 Smlouvy o ES a s ohledem na ustanovení Ženevské úmluvy — politiku navracení do vlasti v součinnosti se zeměmi původu nebo s cílovými zeměmi, přičemž musí být zajištěny obecné normy ochrany osob, které se navracejí; členské státy jsou povinny dbát při operacích návratu do vlasti na zachování důstojnosti a fyzické nedotknutelnosti vyhoštěných osob,
d) v azylové politice vymezit jednotný statut a společný postup v oblasti azylu, jak bylo stanoveno v Tampere a potvrzeno v návrhu Ústavní smlouvy, a zároveň posílit opatření na ochranu uprchlíků nebo osob, které potřebují humanitární pomoc, a plně jim zaručit jejich individuální a sociální práva, zejména pokud jde o péči o zdraví, vzdělání a zaměstnání; také podotýká, že právní rámec, kterým musí Unie a její členské státy dodržovat ve prospěch těchto osob, nesmí být zpochybňován mezinárodními dohodami, které sjednává Unie nebo její členské státy; pokud jde o tuto politiku, poučit se ze zkušeností střediska Sangatte a vzít v úvahu obavy vyjádřené organizacemi na obranu práv migrantů a zejména Mezinárodní federace lig na ochranu lidských práv, které vyzývají Unii, aby se nezbavovala své odpovědnosti, kterou má v souvislosti s Ženevskou úmluvou a nepodstupovala riziko vytvoření právního vakua, pokud jde o lidi, kteří patří k nejubožejším na naší planetě;
e) v oblasti soudní spolupráce podporovat vzájemné uznávání. To předpokládá přijetí opatření podporujících budování vzájemné důvěry mezi soudními orgány a občany a mezi soudními orgány navzájem:
- v oblasti soudní spolupráce v občanských věcech přijmout opatření ke sblížení rodinného práva, právního rámce dědění a ostatních oblastí, které v současnosti upravují minimální pravidla stanovená podle Haagské úmluvy o mezinárodním právu soukromém;
- v oblasti soudní spolupráce v trestních věcech přijmout opatření definující skutkové podstaty trestných činů stanovených v článku 2 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV [4] o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy a přijmout opatření vymezující minimální záruky v případě obvinění a vzetí do vazby. V téže oblasti je třeba rovněž dát Eurojustu nový podnět, jehož cílem by bylo zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce, jehož působnost by překračovala úzký rámec ochrany finančních zájmů Unie;
f) provést do konce roku 2005 důkladné a veřejné hodnocení uskutečňování akčního plánu boje proti terorismu, jeho propojení s odpovídajícími národními a mezinárodními plány a jeho plné slučitelnosti s dodržováním osobních svobod;
g) provést důkladné a veřejné hodnocení praktických dopadů existence jednotlivých systémů v některých členských státech a připravit postupy jejich postupné integrace společného právního systému;
h) zavést integrovaný systém kontroly hranic, který umožní spolupráci mezi příslušnou evropskou agenturou a orgány členských států odpovědných za kontrolu pohybu osob a zboží;
3. Blahopřeje nizozemskému předsednictví k jeho závazku přijmout nejpozději do 1. dubna 2005 rozhodnutí, které stanoví, že veškerá opatření související s hlavou I
P6_TA(2004)0023
Gruzie
Usnesení Evropského parlamentu ke Gruzii
Evropský parlament,
- s ohledem na Dohodu o partnerství a spolupráci uzavřenou mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Gruzií na straně druhé [1], která vstoupila v platnost v roce 1999,
- s ohledem na předchozí usnesení o vztazích se zeměmi v této oblasti, zejména na své doporučení Radě ze dne 26. února 2004 o politice EU vůči jižnímu Kavkazu [2],
- s ohledem na rozvíjející se politiku Evropské unie širší Evropa — politika sousedských vztahů, do které spadá také tato oblast, a s ohledem na stanovený dlouhodobý cíl zemí v této oblasti plně se podílet na procesu evropské integrace a spolupráce,
- s ohledem na čl. 103 odst. 4 jednacího řádu,
A. vítaje probíhající politické a hospodářské reformy, opatření pro ustanovení pevných a výkonných demokratických institucí a snahu vlády potírat rozbujelou korupci, a tím budovat pokojnou a vzkvétající Gruzii, která může přispět ke stabilitě v této oblasti i ve zbytku Evropy,
B. lituje nedávného propuknutí násilí v oblasti Jižní Osetie a stupňování násilí, které si vyžádalo mrtvé, zraněné a vážné materiální škody,
C. vzhledem k tomu, že nedostatečný pokrok v řešení konfliktu v oblasti Abcházie a Jižní Osetie je překážkou pro rozvoj Gruzie,
D. vzhledem k tomu, že Evropská unie musí ještě více podporovat probíhající snahy, aby ve spolupráci s Organizací pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) a dalšími partnery napomohla řešení konfliktů v Gruzii a v oblasti jižního Kavkazu,
E. vzhledem k tomu, že "prezidentské volby", které se konaly v Abcházii 3. října 2004, je nutné považovat za nezákonné a nepřijatelné, neboť nebylo dosaženo dohody o konečném statutu Abcházie, vzhledem k tomu, že se voleb mohlo účastnit 115000 osob, a že více než 300000 Gruzínců bylo již dříve zbaveno práva volit, když byli vyhnáni ze svých domovů v této oblasti,
F. lituje nedávných prohlášení ruských orgánů o preventivním zásahu na jižním Kavkazu coby součásti doktríny národní bezpečnosti Ruska a zdůrazňuje nepostradatelnou roli, kterou by Rusko mělo plnit při řešení probíhajících konfliktů;
1. vyjadřuje svou plnou podporu suverenitě a územní celistvosti Gruzie a upozorňuje na nutnost dospět k řešení konfliktů v Abcházii a Jižní Osetii prostřednictvím jednání a budování důvěry výhradně mírovými prostředky, a přitom ctít právo gruzínského národa na určení vlastních kulturních, společenských, hospodářských a politických cílů;
2. žádá gruzínskou vládu, aby vymezila svůj závazek ohledně autonomie Abcházie a Jižní Osetie, který je zřejmě podmínkou pro dosažení mírového řešení konfliktu a národního sjednocení založeného na shodě;
3. trvá na tom, že plná demilitarizace zóny konfliktů v Jižní Osetii, s výjimkou společných mírových jednotek OBSE, je předpokladem pro trvalé mírové řešení konfliktu v této oblasti; žádá Radu, aby podpořila další zvýšení účinnosti mise OBSE v této oblasti;
4. odmítá "prezidentské volby" v Abcházii jako nezákonné a vyzývá Komisi a Radu, aby podpořily zintenzivnění procesu jednání v rámci gruzínsko — abcházského konfliktu vedeného OSN;
5. vítá zahájení mise EBOP na podporu právního státu v Gruzii; věří, že tato mise znamená krok vpřed ve vztazích mezi EU a Gruzií a pro Gruzii znamená pokrok v budování hlubšího a funkčnějšího vztahu s EU a sdílení cílů evropské politiky sousedských vztahů;
6. vyzývá Evropskou unii a úřadující předsednictví, aby poskytly zvláštnímu představiteli EU pro jižní Kavkaz všechny nezbytné prostředky pro zajištění účinnosti a zviditelnění jeho funkce a aby učinily další rozhodující kroky pro zajištění politických cílů EU v této oblasti, což zahrnuje ochotu působit jako zprostředkovatel v rámci konfliktů;
7. vyzývá Radu a Komisi, aby plně zapojila Ruskou federaci do procesu zajišťování stability prostřednictvím politických jednání a vyzývá vládu Ruské federace, aby se zdržela jakýchkoli akcí, které by mohly tento proces ohrozit; vyzývá Radu a Komisi, aby začlenila otázku územní celistvosti Gruzie na pořad dvoustranného jednání s Ruskem v rámci Dohody o partnerství a spolupráci;
8. naléhá na Ruskou federaci, aby dodržovala své závazky přijaté v roce 1999 na vrcholné schůzce OBSE v Istanbulu snížit počet ruských vojenských sil v Gruzii a následně je stáhnout a podporuje závazek Gruzie, jak jej představil prezident Saakašvili v OSN, že po stažení ruských vojenských jednotek neobsadí území zahraniční vojska;
9. vyzývá k aktivnímu zapojení EU do rozvoje řady iniciativ pro překonání patové situace, ve které se tato oblast nachází;
10. v tomto ohledu vítá, že bylo dosaženo dohody o budoucí schůzce předsedy vlády Gruzie Zuraba Zhvaniy a separatistického vůdce Jižní Osetie Eduarda Kokoitiho; vyzývá Radu, aby pozorně sledovala další vývoj a učinila vše pro zprostředkování dialogu a předejití zhoršování již tak napjaté situace;
11. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, úřadujícímu předsednictví, generálnímu tajemníkovi OSN, Organizaci pro bezpečnost a spolupráci
P6_TA(2004)0024
Všeobecný systém preferencí
Usnesení Evropského parlamentu ohledně sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru "Rozvojové země, mezinárodní obchod a udržitelný rozvoj: funkce všeobecného systému preferencí Společenství (GSP) na desetileté období od roku 2006 do roku 2015"(KOM(2004) 0461)
Evropský parlament,
- s ohledem na sdělení Komise (KOM(2004) 0461),
- s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2501/2001 ze dne 10. prosince 2001 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 [1],
- s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2211/2003 ze dne 15. prosince 2003, kterým se mění nařízení (ES) č. 2501/2001 a kterým se prodlužuje jeho platnost do 31. prosince 2005 [2],
- s ohledem na stanovisko Parlamentu ze dne 29. listopadu 2001 o systému všeobecných celních preferencí v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 [3],
- s ohledem na stanovisko Parlamentu ze dne 4. prosince 2003 k návrhu nařízení Rady, kterým se prodlužuje do 31. prosince 2005 použitelnost nařízení (ES) č. 2501/2001 o systému všeobecných celních preferencí pro období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004, a kterým se mění toto nařízeníi [4],
- s ohledem na sdělení Komise "K posílení kultury konzultací a dialogu — všeobecné zásady a minimální standardy pro konzultace zainteresovaných stran ze strany Komise" (KOM(2002) 0704),
- s ohledem na prohlášení z Dauhá přijaté na čtvrtém setkání ministrů WTO dne 14. listopadu 2001,
- s ohledem na závěry Světového summitu o udržitelném rozvoji (WSSD), který se konal v jihoafrickém Johannesburgu od 26. srpna do 4. září 2002,
- s ohledem na Konsenzus z Monterrey přijatý na Mezinárodní konferenci o financování pro rozvoj, která se konala od 18. do 22. března 2002 v mexickém Monterrey,
- s ohledem na čl. 108 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že od svého vytvoření v roce 1971 byl všeobecný systém preferencí (GSP) klíčovým nástrojem rozvojové politiky a obchodní politiky Unie,
B. vzhledem k tomu, že sdělení Komise navrhuje nové směry všeobecného systému preferencí pro následujících deset let, na jejichž základě vznikne soubor prováděcích nařízení s platností tří let,
C. vzhledem k tomu, že jakákoli změna ve stávajícím všeobecném systému preferencí se přímo dotkne, pozitivně i negativně, širokého spektra zúčastněných,
D. vzhledem k tomu, že se Unie zavázala k provedení ex ante smysluplného hodnocení dopadu hlavních politických iniciativ na udržitelnost, avšak v případě navrhované reformy systému GSP tak ještě neučinila,
E. vzhledem k tomu, že míra využití systému GSP, která je definována jako procentuální objem dovozu skutečně zvýhodněný celními preferencemi z celkového objemu obchodu v rámci systému GSP, v posledních letech stoupla pouze na 52,5%, jichž bylo dosaženo v roce 2002, což se musí zlepšit zejména v zemích AKT,
F. vzhledem k tomu, že odvolací orgán WTO v rozhodnutí týkajícím se stížnosti Indie ve věci všeobecného systému preferencí Evropských společenství (GSP) ze dne 7. dubna 2004 stanovil, že rozvinuté země mohou v případě zboží pocházejícího z různých zemí zvýhodněných systémem GSP uplatňovat různé celní sazby, pokud toto odlišné zacházení bude splňovat ostatní podmínky zmocňovací doložky, a zajistí tak, aby nebyly diskriminovány země se stejnými rozvojovými, finančními a obchodními zájmy, na něž se mají zvýhodnění vztahovat,
G. vzhledem k tomu, že systém GSP je nejširším systémem preferencí nabízeným rozvinutými zeměmi a že tato vedoucí pozice bude v příštích letech po přistoupení deseti nových členských států do EU upevněna;
1. vítá cíle stanovené ve sdělení a podporuje odhodlání Komise zlepšit stávající všeobecný systém preferencí, a to jeho zjednodušením, stabilizací a vyjasněním pravidel, zaměřením preferencí na nejpotřebnější rozvojové země a posílením prvku trvale udržitelného rozvoje;
2. poznamenává, že pro dosažení stanovených cílů navrhuje Komise dalekosáhlé reformy stávajícího systému GSP, jako např. snížení počtu pravidel z pěti na tři, nový systém odstupňování založený pouze na kritériu podílu na trhu a zjednodušení pravidel původu;
3. vyjadřuje politování nad tím, že toto důležité sdělení, které formuluje nové směry GSP pro následujících deset let, neobsahuje žádné zmínky o předchozím důkladném hodnocení fungování a výsledků stávajícího systému GSP a žádá Komisi, aby osobám přijímajícím rozhodnutí poskytla spolehlivé informace jak o potřebě jeho reformy, tak o možnostech jeho zlepšení;
4. vyjadřuje politování nad tím, že sdělení Komise nevzniklo na základě řádných konzultací se všemi zúčastněnými a že nebylo předloženo s dostatečným předstihem, který by umožňoval provést smysluplné konzultace před očekávaným zveřejněním návrhu dalšího nařízení;
5. připomíná, že cla stále klesala na dlouhodobé minimum a že na základě vyjednávání WTO o rozvojovém programu z Dauhá by mělo být dohodnuto další snížení tarifů, a poznamenává, že se nový systém GSP musí zabývat účinky tohoto poklesu především na nejméně rozvinuté země;
6. zdůrazňuje, že kvůli zlepšení dopadu na zvláštní potřeby rozvojových zemí by nové nařízení o GSP mělo:
a) poskytovat preference v souladu s komparativními výhodami a exportními zájmy samotných rozvojových zemí, zejména s přihlédnutím k nejzranitelnějším vrstvám společnosti,
b) rozšířit zvýhodněný přístup na širokou škálu nových produktů a přesunout značný počet produktů označených jako "citlivé" do kategorie "necitlivé",
c) zohlednit důležitost potravinové soběstačnosti a právo dotčených zemí chránit své zemědělství při uplatňování GSP,
d) zajistit, aby nově použitý systém odstupňování neměl významný negativní dopad na dotčené rozvojové země;
7. vyzývá Komisi, aby prozkoumala možnost zvětšit preferenční rozpětí pro citlivé produkty;
8. vítá celkový cíl zjednodušit mechanizmus odstupňování, ale poznamenává s obavami, že nový systém odstupňování navržený Komisí je založen pouze na kritériu podílu na trhu a nezohledňuje ukazatele rozvoje a chudoby, a domnívá se, že takový systém umožní diskriminaci velkých, ale chudých exportérů;
9. souhlasí s podporou trvale udržitelného rozvoje jako klíčové složky GSP; klade však důraz na to, že je naprosto zásadní, aby byl navrhovaný jednotný systém dodatečných koncesí (GSP plus) jednoduchým a čitelným nástrojem, který bude kompatibilní se zmocňující doložkou WTO, a zaručí tak objektivní kritéria pro výběr a hodnocení zvýhodněných zemí;
10. trvá na tom, že pro to, aby země mohly využívat systém "GSP plus", musejí nutně ratifikovat a provést příslušné mezinárodní dohody a že nové nařízení musí specifikovat důvěryhodné postupy, které budou použity k hodnocení a které zahrnují Evropský parlament a další zainteresované strany, např. sociální partnery, a pomocí nichž bude zahájeno šetření, pokud se zjistí, že tyto dohody nejsou uplatňovány dostatečně;zdůrazňuje,že úroveň uplatňování lidských práv v dotčených zemích se musí stát kritériem při rozhodování;
11. navrhuje, aby nařízení obsahovalo možnost odejmout preference poskytované v rámci systému "GSP plus" v konkrétních odvětvích v případě, že dojde k závažnému a trvalému porušování kritérií pro udělení těchto preferencí;
12. trvá na tom, aby se Unie zavázala k poskytování rozvojové pomoci zaměřené na vytváření kapacit, a pomohla tak rozvojovým zemím, aby mohly využívat systém "GSP plus", protože pokud by se to nepodařilo, stanovené normy by mohly působit jako netarifní omezení a potenciální výhody tohoto systému by pak značná řada zemí nemohla využívat;
13. vítá to, že se ve sdělení klade důraz na zjednodušení, avšak upozorňuje na složitost provádění navrhovaného pravidla (doložka o vyloučení dohod o zónách volného obchodu [FTA]);
14. poznamenává, že pravidla původu a související administrativní postupy se ukázaly být jedním z hlavních důvodů nedostatečného využívání obchodního zvýhodnění GSP, a to především ze strany nejméně rozvinutých zemí;
15. vítá snahu Komise reformovat systém pravidel původu — jejich formu, podstatu a postupy;
16. vyzývá Komisi, aby posoudila výhody rozšíření částečné regionální kumulace původu na nadregionální kumulaci původu a úplnou nebo globální kumulaci, a to hlavně s ohledem na nejméně rozvinuté země;
17. vyzývá Komisi, aby postoupila v harmonizaci různých systémů pravidel původu, která jsou uplatňována v rámci existujících obchodních dohod (např. GSP/EBA, FTA, EPA);
18. požaduje, aby tak, jak je stanoveno v Deklaraci WTO z Dauhá, v Monterreyském konsenzu a v závěrech WSSD z Johannesburgu, byla rozvojovým zemím poskytnuta odborná pomoc zejména s ohledem na opatření pro vlastní kontrolu systému "GSP Plus" za účelem vybudování institucionálních a administrativních schopností potřebných pro využití výhod mezinárodního obchodu a preferenčních opatření;
19. vítá návrh na podrobné posouzení systému GSP, které by mělo probíhat každé tři roky, s přihlédnutím k mnohostranným jednáním a zdůrazňuje, že toto posouzení musí obsahovat hodnocení dopadu GSP na zainteresované strany, zejména na nejméně rozvinuté země, a na jejich obyvatelstvo;
20. dochází k závěru, že ačkoli plně podporuje cíle stanovené Komisí, požaduje Evropský parlament objasnění přesných podrobných údajů a mechanizmů pro zavádění různých opatření, aby mohl provádět informovanější a přesnější hodnocení;
21. vyzývá Radu a Komisi, aby v dostatečném předstihu zahájily konzultace o prvním prováděcím nařízení k novému systému GSP, aby mohl být do procesu řádně zahrnut a konzultován Evropský parlament, partnerské země a další zainteresované strany;
22. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
[1] Úř. věst.
L 346, 31.12.01, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 332, 19.12.03, s. 1.
[3] Úř. věst.
C 153 E, 27.06.02, s. 234.
[4] Úř. věst.
C 89 E, 14.04.04, s. 101.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0058
Vývoz zbraní
Usnesení Evropského parlamentu k páté výroční zprávě Rady podle operativního ustanovení č. 8 Kodexu Evropské unie o vývozu zbraní (2004/2103(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na pátou výroční zprávu Rady podle operativního ustanovení č. 8 Kodexu Evropské unie o vývozu zbraní [1],
- s ohledem na příručku pro uživatele Kodexu Evropské unie o vývozu zbraní schválenou v pracovní skupině pro vývoz konvenčních zbraní dne 28. října 2003 (14283/03),
- s ohledem na společný postoj Rady 2003/468/ SZBP ze dne 23. června 2003 o kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi [2],
- s ohledem na Evropskou bezpečnostní strategii schválenou Radou dne 12. prosince 2003,
- s ohledem na strategii EU proti šíření zbraní hromadného ničení, schválenou Radou dne 12. prosince 2003, jež si mezi jiným klade za cíl posílit politiku a postupy kontroly vývozu,
- s ohledem na článek 17 Smlouvy o EU a článek 296 Smlouvy o ES,
- s ohledem na čtvrtou výroční zprávu Rady podle operativního ustanovení č. 8 Kodexu Evropské unie o vývozu zbraní [3] a usnesení Parlamentu ze dne 25. září 2003 k této otázce [4],
- s ohledem na své usnesení ze dne 20. listopadu 2003 o sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů — Evropská obrana — Otázky průmyslu a obchodu — K politice EU v oblasti obranné výzbroje [5],
- s ohledem na své usnesení ze dne 22. dubna 2004 o lidských právech ve světě v roce 2003 a o politice Unie v této věci [6],
- s ohledem na své usnesení ze dne 18. prosince 2003 [7] o zrušení evropského embarga na obchod se zbraněmi s Čínskou lidovou republikou,
- s ohledem na svá předcházející usnesení ze dne 6. července 2000 o únosech dětí Armádou božího odporu (LRA) [8] a ze dne 3. července 2003 o obchodu s dětmi a dětskými vojáky [9],
- s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a na stanovisko Výboru pro mezinárodní obchod (A6-0022/2004),
A. vzhledem k tomu, že zvláště v kontextu skončení studené války se bezpečnostní klima vyznačuje vysokým stupněm regionální nestability, neúspěšnými státy, nestátními aktéry využívajícími dětí jako vojáků, teroristickými útoky a organizovaným zločinem, je přísná kontrola vývozu zbraní mimořádně důležitá,
B. vzhledem k tomu, že ve výše uvedené bezpečnostní strategii zařadila Rada některé charakteristické rysy bezpečnostního klimatu období po skončení studené války mezi hlavní hrozby,
C. vzhledem k tomu, že organizovaný zločin a mezinárodní pašeráci zbraní rozšířili svou nelegální činnost na oblast tzv. malých zbraní, jejichž bezproblémová dostupnost a nedostatek kontroly byly hlavním faktorem ve zvýšení počtu konfliktů, a nelegálně obchodují se zbraněmi na trasách, které procházejí oblastmi rozšířené EU a také zeměmi, které s nedávno rozšířenou EU sousedí, a zeměmi v oblasti západního Balkánu,
D. vzhledem k tomu, že každý rok umírá přibližně půl milionu lidí v důsledku násilí spojeného s použitím lehkých zbraní, a to jak v ozbrojených konfliktech, tak v souvislosti s trestnou činností,
E. vzhledem k tomu, že v posledním desetiletí došlo k výraznému zvýšení využívání soukromých bezpečnostních a vojenských společností, což vyžaduje přijetí legislativy na kontrolu a sledování činnosti soukromých poskytovatelů vojenských, policejních a bezpečnostních služeb,
F. vzhledem k tomu, že by EU měla plnit svou zvýšenou odpovědnost za mír a bezpečnost v Evropě a na celém světě předložením dalších iniciativ zaměřených na omezování početního stavu zbraní a odzbrojení,
G. vzhledem k tomu, že maximální průhlednost v této oblasti, včetně předkládání souhrnných výročních zpráv, je nezbytným předpokladem demokratické odpovědnosti jako nejlepší záruky míru a stability,
H. vzhledem k tomu, že příručka pro uživatele Kodexu Evropské unie o vývozu zbraní je důležitým krokem k objasnění oznámení o zamítnutí a konzultačních ustanovení kodexu a k pomoci při zamezení jejich odchylné interpretace v různých členských státech,
I. vzhledem k tomu, že společný postoj Rady o kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi znamená první krok v kontrole nelegálního obchodu se zbraněmi, ale stále existuje řada slabých míst, které je třeba odstranit, aby nebyla ohrožena jeho účinnost,
J. vzhledem k tomu, že se navzdory dosaženému pokroku ukazuje, že zbraně EU, jejich součásti, licence EU na výrobu zbraní v zahraničí, soukromé vojenské a bezpečnostní služby EU, vojenský personál EU, odborné znalosti a výcvik a zařízení, které by mohlo být použito k vykonání trestu smrti, k mučení a jinému krutému, nelidskému a ponižujícímu zacházení, se nadále dodávají do oblastí, v nichž se normami stanovenými kodexem nepochybně opovrhuje,
K. vzhledem k tomu, že pro boj s nelegálním obchodem se zbraněmi a účinnou prevenci dodávek zbraní nevhodným uživatelům je nezbytné, aby přeprava zbraní, koneční uživatelé vývozu zbraní, jiného vojenského a bezpečnostního materiálu, licenční výroby a zprostředkování obchodu se zbraněmi podléhali účinnějším kontrolám,
L. vzhledem k tomu, že zvláště v kontextu rozvoje evropského zbrojního průmyslu a společné bezpečnostní a obranné politiky je nutná větší harmonizace politiky EU v oblasti kontroly vývozu zbraní,
M. vzhledem k tomu, že výše uvedené usnesení z 20. listopadu 2003 zdůraznilo, že vnitřní otevírání vojenských trhů by mělo být doprovázeno přísnými vývozními kontrolami na vnějších hranicích EU,
N. vzhledem k tomu, že se celkový podíl EU na mezinárodním obchodu se zbraněmi, a zejména na vývozu malých a lehkých zbraní, zvýšil vstupem 10 nových členských států dne 1. května 2004, z nichž některé patří k významným výrobcům a vývozcům zbraní; vzhledem k tomu, že některé z nových členských států stále nemají dostatečný potenciál, aby okamžitě splnily stávající závazky kodexu, a potřebovaly by proto pomoc při jejich uplatňování,
O. vzhledem k tomu, že přibližně 80 procent vývozu zbraní EU v období 1999-2003 směřovalo do mimoevropských zemí,
P. vzhledem k tomu, že schválením kodexu deseti novými členy se zvýšil objem exportu zbraní, na který se kodex vztahuje,
Q. vzhledem k tomu, že s ohledem na další rozšiřování EU je mimořádně důležité, aby kandidátské země — Chorvatsko, Bulharsko, Rumunsko a Turecko — rovněž vypracovávaly výroční zprávy o své politice vývozu zbraní, zlepšily kontroly vývozu zbraní a zajistily dodržování základních norem, které se na ně vztahují; v přesvědčení, že členské státy by měly nejen tento proces aktivně podporovat, ale měly by také být dobrým příkladem v přísném dodržování kodexu a ve vypracování souhrnné výroční zprávy o jejich činnosti v oblasti vývozu zbraní,
R. v přesvědčení, že další harmonizace politiky vývozu zbraní členských států bude znamenat významný přínos k rozvoji EBOP a rovněž přispěje k posílení společného přístupu v zahraniční politice členských států,
S. v přesvědčení, že politika EU v oblasti kontroly vývozu zbraní musí zabezpečit soudržnost z hlediska vnějšího politického působení Společenství, včetně jeho cílů v oblasti předcházení krizím, boje s chudobou, posilování demokracie a podpory lidských práv,
T. v přesvědčení, že z globálního hlediska by byl skutečně účinným pouze mezinárodní režim obchodu se zbraněmi, který by se soustředil na mezinárodní smlouvu o obchodu se zbraněmi založenou na stávajících závazcích států, které pro ně vyplývají z mezinárodního práva;
1. domnívá se, že v boji proti mezinárodnímu terorismu a v zájmu předcházení konfliktům a regionální stabilizace a dodržování lidských práv má rozhodující význam jasná a účinná společná politika kontroly vývozu zbraní;
2. vítá proto pokrok, o němž se zmiňuje pátá výroční zpráva o plnění ustanovení kodexu, a zejména pokračování kompendia schválených postupů členských států, které jsou uvedeny v příloze I a tabulce v příloze I obsahující údaje o počtech a hodnotě vydaných vývozních licencí a hodnotě vývozu zbraní;
3. vítá zejména zlepšení v poskytování informací starými i novými členskými státy o jejich vývozu zbraní, nicméně v některých případech má pochybnosti o hodnotě poskytnutých údajů;
4. domnívá se, že poskytování včasných, úplných a kompatibilních údajů všemi členskými státy je nezbytné, aby byla zajištěna průhlednost poskytovaných údajů;
5. je potěšen, že proces harmonizace postupů podávání zpráv pokračuje a že byly podniknuty další kroky k dosažení plně srovnatelných statistik mezi členskými státy;
6. přeje si proto, aby navzdory pokroku při dosahování větší harmonizace statistických údajů poskytoval každý stát údaje o druhu a množství dodávaných zbraní a o celkové hodnotě vývozu a počtu zamítnutých žádostí o licenci s uvedením důvodů zamítnutí a přesnější informace o zemi určení a klasifikaci konečných uživatelů, aby se na základě těchto úplnějších a sladěnějších údajů zlepšila transparentnost;
7. vítá v tomto ohledu zřízení ústřední databáze záznamů o zamítnutých vývozech na sekretariátu Rady v Bruselu; vyzývá k tomu, aby tato databáze byla postupně rozšiřována o informace o konzultacích stanovených kodexem o vývozu zbraní, a také o konečných uživatelích, o nichž je známo nebo u nichž existuje podezření, že se zapojili do dalšího vývozu, odchylného použití nebo zneužití zbraní nebo jiného kontrolovaného zboží;
8. dále si přeje, aby před podáním oficiální žádosti o udělení licence byly informace o neformálních zamítnutích vývozu zbraní zahrnuty do vnitrostátních zpráv o vývozu zbraní;
9. zdůrazňuje užitečnost této ústřední databáze záznamů o zamítnutých vývozech, protože okamžitě poskytne všem členským státům zdroj informací, které jim umožní prošetřit konkrétní zamítnuté případy;
10. vítá novou a aktualizovanou verzi společného vojenského seznamu EU a jeho zveřejnění v Úředním věstníku; vyzývá členské státy, aby podávaly podrobnější a transparentnější zprávy o vývozech zboží dvojího využití, protože takové vývozy se často používají k porušování lidských práv;
11. domnívá se, že znění kodexu vede k odlišným interpretacím různými členskými státy, a vítá proto vydání příručky pro uživatele kodexu, která zpřesňuje a vysvětluje operativní ustanovení kodexu; vyzývá členské státy, aby změnily kritéria vývozu tak, aby byla jasnější a komplexnější a aby plně odrážela stávající závazky států vyplývající z mezinárodního práva;
12. vítá, že byl zahájen průzkum způsobu uplatňování kritéria 8 (slučitelnost vývozu zbraní s technickým a hospodářským potenciálem cílové země), který je významným přínosem k prevenci krizí a udržitelnému rozvoji v sociálně méně rozvinutých zemích, a současně vyzývá členské státy, aby tento postup použily, pokud jde o uplatňování zbývajících sedmi kritérií;
13. domnívá se, že jednotná pravidla EU pro kontrolu zprostředkovatelské činnosti v obchodu se zbraněmi jsou nezbytná, a vítaná společný postoj EU o kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi z roku 2003, ale domnívá se, že stále chybějí účinná ustanovení, která by členským státům umožňovala provádět specifické kontroly zprostředkování obchodu se zbraněmi, přepravy zbraní a financování činností spojených se zbraněmi občany a rezidenty EU, když k takovým činnostem a s nimi souvisejícím dodávkám zbraní dochází prostřednictvím třetích zemí;
14. vítá zejména úsilí Rakouska, Belgie, Finska, Francie, Německa, Nizozemska, Švédska a Spojeného království kontrolovat zprostředkování obchodu s konvenčními zbraněmi a vyzývá ostatní členské státy, aby urychlily vnitrostátní postupy k provádění kontrol zprostředkování obchodu se zbraněmi stanovených společným postojem Rady o kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi;
15. opakuje svůj názor, že pro zprostředkování obchodních transakcí v oblasti zbraní by se měla zavést povinná registrace a systém schvalování, který by se měl vztahovat také na všechny občany a společnosti EU mimo území EU, stejně jako je tomu v právních předpisech USA;
16. vyzývá členské státy, aby zahrnuly služby týkající se přepravy a financování zbraní do svých právních předpisů o zprostředkování prodeje zbraní;
17. vyzývá členské státy, aby zakázaly zprostředkování prodeje zařízení, které by mohlo být použito k vykonání trestu smrti, k mučení a jinému krutému, nelidskému a ponižujícímu zacházení; a aby trestně stíhaly porušování zbrojního embarga OSN, EU, OBSE a národního zbrojního embarga příslušného členského státu EU, ať k němu dojde kdekoli, ze strany občanů EU nebo zprostředkovatelů a společností registrovaných v EU;
18. vítá skutečnost, že označení konečného použití zboží bylo zahrnuto mezi minimální údaje, které musí být uvedeny v certifikátu konečného uživatele; současně vyzývá, aby do něho bylo zařazeno ustanovení o nezneužití, které by obsahovalo prohlášení, že materiál nebude použit pro zakázané účely; znovu však připomíná svůj požadavek zřídit monitorovací systém pro prověřování převozu a kontrolu po vývozu, který by měl zahrnovat systematické fyzické kontroly prováděné příslušnými státními úřady v místě převážení a skladování s možností uložení sankcí;
19. vyzývá proto opět členské státy, aby prozkoumaly možnost zřídit na úrovni EU společný monitorovací systém, a doporučuje zvážit model evropské agentury pro kontrolu vývozu zbraní;
20. vyzývá Radu a členské státy, aby zachovaly embargo EU na obchod se zbraněmi s Čínskou lidovou republikou a neoslabovaly stávající národní omezení tohoto prodeje zbraní; domnívá se, že toto embargo by mělo být zachováno až do doby, kdy EU přijme právně závazný Kodex o vývozu zbraní a kdy Čínská lidová republika podnikne konkrétní kroky pro zlepšení situace v oblasti lidských práv v zemi, mj. ratifikací Mezinárodního paktu o občanských a politických právech OSN a plným dodržováním práv menšin;
21. žádá Radu, aby zajistila koherentní přístup k politice EU o uvalování zbrojních embarg na vlády odpovědné za závažná porušování lidských práv;
22. vyzývá kandidátské země — Chorvatsko, Bulharsko, Rumunsko a Turecko, aby na základě kodexu zpřísnily své vnitrostátní právní předpisy, zejména postupy v oblasti vývozu zbraní, a aby podávaly o této činnosti zprávy v souladu s přílohou I a II k páté výroční zprávě, vyzývá Komisi, aby pozorně sledovala plnění těchto požadavků v průběhu přístupových jednáních, a vyzývá všechny současné členské státy, aby vypracovaly a zveřejnily národní výroční zprávy za kalendářní rok 2004 a každý další rok;
23. domnívá se, že noví sousedé z rozšířené EU a země, s nimiž EU uzavřela nebo má v úmyslu uzavřít stabilizační a přístupovou dohodu, by měli být požádáni, aby kodex také dodržovali; domnívá se, že zvláštní pozornost by měla být věnována Kaliningradu, který v minulosti sloužil jako tranzitní místo pro přepravu vojenského materiálu a zbraní z ostatních částí Ruska zakázaným konečným uživatelům; vyzývá Radu a Komisi, aby při spolupráci s Ruskou federací kladly na první místo opatření pro boj s nelegálním obchodem, včetně pravidelné vzájemné výměny informací o kontrole vývozu a tranzitu a o udělování licencí;
24. vyzývá členské státy, aby koordinovaně poskytovaly potřebnou pomoc všem státům, které nedisponují prostředky nutnými pro řádné uplatňování kodexu;
25. vítá v tomto ohledu, že vlády Polska a Švédska iniciovaly pět neformálních setkání pracovních skupin pro konvenční zbraně (COARM) starých a nových členských států, s doporučením, aby tento systém schůzek COARM byl zachován a také byl reprezentativnější a pravidelnější, a vítá úsilí vlády Nizozemska seznámit kandidátské země a jiné země, které o to projeví zájem, s uplatňováním kodexu v praxi;
26. opakuje svou výzvu k vytvoření právně závazných ustanovení a úplné harmonizace politiky členských států v oblasti kontroly vývozu zbraní jako krátkodobého cíle a naléhá na členské státy, aby v tomto směru postoupily vpřed a postihovaly jakékoli porušení embarga OSN, EU, OBSE nebo kteréhokoli členského státu na vývoz zbraní ze strany podniků registrovaných v EU;
27. doporučuje, aby byly v přechodném období podniknuty tyto kroky:
a) předběžné podrobné vzájemné konzultace členských států o přesunu zbraní do zemí náchylných ke krizím, spolu s vypracováním kontrolního seznamu včasných varovných signálů EU, které by upozorňovaly na případy, kdy s ohledem na konkrétního konečného uživatele existují vážné obavy, které by mohly mít vliv na udělení povolení k vývozu zbraní;
b) komplexní mnohostranný přístup k procesu konzultací v souvislosti s rozhodnutími o udělení nebo zamítnutí licencí, a především se závazkem členských států sdělit všem ostatním členským státům věcný obsah a výsledek každé konzultace, které se účastní, zejména v případě, kdy členský stát zamýšlí udělit licenci, která byla zamítnuta jiným členským státem;
c) začlenění všech zásad, kritérií a operativních ustanovení kodexu do vnitrostátních právních předpisů, čímž není dotčeno právo členských států provádět restriktivnější národní politiku;
d) všechna budoucí embarga EU se týkají těch kategorií materiálu na společném vojenském seznamu nebo v příloháchk nařízení Rady (ES) č. 1334/2000 [10] o výrobcích dvojího využití, na něž se má embargo vztahovat;
28. s ohledem na zřízení společného evropského zbrojního trhu vyzývá k postupnému odstraňování kontrol pohybu zbraní v rámci Evropské unie, v souvislosti se společnou politikou EU v oblasti kontroly vývozu zbraní například prostřednictvím dohody o pravidle zakazujícím udělení licence, která byla zamítnuta jiným členským státem, v rámci kodexu EU o vývozu zbraní;
29. plně podporuje návrh nařízení Rady o obchodu zakazující vývoz veškerého zařízení, které by mohlo být použito k vykonání trestu smrti, k mučení nebo jakémukoli jinému ponižujícímu nebo nelidskému zacházení a zakazující specifické zbraně, např. protipěchotní miny a stanovující přísné kontroly pro zařízení, které by mohlo být použito k vnitřním represím;
30. s ohledem na kontroly vývozu týkající se třetích zemí vyzývá k tomu, aby se věnovala zvláštní pozornost výrobkům, které lze použít jak na civilní, tak na vojenské účely, jako například technologie střežení nebo náhradní díly a výrobky vhodné pro použití při kybernetickém vedení války nebo potlačování lidských práv s použitím nesmrtících zbraní;
31. sdílí názory COARM týkající se potřeby povolování vývozu regulovaného zboží pro humanitární účely v situacích, v nichž by bylo povolení k vývozu jinak odmítnuto; souhlasí s tím, že v oblastech konfliktů může určitý druh regulovaného zboží přispět k zajištění bezpečnosti a sociálních potřeb civilního obyvatelstva, ale zdůrazňuje, že musí být v každém jednotlivém případě velmi přísně přezkoumáno a členským státům musí být poskytnuty dostatečné záruky proti zneužití;
32. vyzývá členské státy, aby vzaly na vědomí, že se kodex vztahuje také na udělování licencí na položky určené k tomu, aby je dovážející stát použil k začlenění do systémů montážních podskupin nebo hotových zbraní k následnému vývozu do třetích zemí;
33. vyzývá členské státy, aby schválily právní předpisy, které vyžadují udělování licencí pro výrobu licencovaných zbraní EU (nebo jejich komponentů)v třetích zemích;
34. vyzývá členské státy, aby vzaly na vědomí, že se kodex vztahuje také na všechny formy převodu zbraní vlády vládě, zejména na převod nadbytečných zbraní; znovu opakuje, že vývoz nebo převod nadbytečných zbraní do zemí, které je použijí k porušování lidských práv, k porušování mezinárodního humanitárního práva nebo k jinému porušování mezinárodního práva, je porušením kodexu;
35. vyzývá členské státy, aby vzaly na vědomí, že se kodex také vztahuje na převod vojenského, bezpečnostního a policejního personálu, odborných znalostí a výcviku a na soukromé vojenské a bezpečnostní služby;
36. vyzývá členské státy, aby se dohodly na seznamu zemí zapojených do ozbrojených konfliktů, do nichž by měl být vývoz zbraní obecně zakázán, a vycházely ze zpráv a doporučení mechanismů monitoringu Rady bezpečnosti OSN pro zbrojní embarga;
37. zdůrazňuje význam výzkumu zaměřeného na zaručení právního dohledu a kontrol elektronického přenosu poznatků, softwaru a technologií, které potenciálně souvisí se zbožím na seznamu zboží Společenství, pro jejichž vývoz je požadováno povolení;
38. vyzývá také země, které nejsou členy EU a vyvážejí zbraně, aby podpořily zásadu a kritéria kodexu o vývozu zbraní, aby prostřednictvím kodexu mohlo dojít ke skutečnému pokroku v kontrole vývozu zbraní, předcházení konfliktům a prohlubování míru na celém světě;
39. domnívá se, že účinné globální kontroly vývozu zbraní lze dosáhnout pouze pomocí mezinárodního režimu kontroly obchodu se zbraněmi a vyzývá proto členské státy, aby podporovaly přísné mezinárodní předpisy pro vývoz zbraní s ohledem na nadcházející hodnotící konferenci OSN o malých zbraních v roce 2006 a aby vypracovaly právně závaznou smlouvu o obchodu se zbraněmi, včetně opatření na konverzi a restrukturalizaci podniků vyrábějících vojenský materiál;
40. žádá Radu a členské státy, aby přísně sledovaly dodržování licencí konečných uživatelů, zejména sdělení o zemi konečného určení, zákaz dalšího vývozu a prohlášení, že zboží nebude použito na jiné než uvedené účely;
41. vyzývá vlády členských států, aby provedly důkladnou revizi kodexu, přičemž vezmou v úvahu výše uvedené požadavky a doporučení a poradí se s příslušnými stranami, např. parlamenty a nevládními organizacemi;
42. pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení postoupil Radě, Komisi, parlamentům a vládám členských států a třetích zemí, které souhlasily s dodržováním zásad kodexu.
[1] Úř. věst.
C 320, 31.12.2003, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 156, 25.6.2003, s. 79.
[3] Úř. věst.
C 319, 19.12.2002, s. 1.
[4] Úř. věst.
C 77 E, 26.3.2004, s. 414.
[5] Úř. věst.
C 87 E, 7.4.2004, s. 518.
[6] Přijaté texty P5_TA(2004)0376.
[7] Přijaté texty P5TA(2003)0599.
[8] Úř. věst.
C 121, 24.4.2001, s. 401.
[9] Úř. věst.
C 74 E, 24.3.2004, s. 854.
[10] Úř. věst.
L 159, 30.6.2000, s. 1.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0059
Mise Althea v Bosně a Hercegovině
Usnesení Evropského parlamentu o vojenské operaci Evropské unie ALTHEA v Bosně a Hercegovině
Evropský parlament,
- s ohledem na společnou akci Rady 2004/570/SZBP ze dne 12. července 2004 o vojenské operaci EU v Bosně a Hercegovině, [1]
- s ohledem na článek 21 Smlouvy o Evropské unii,
- s ohledem na své usnesení ze dne 10. dubna 2002 o Evropské bezpečnostní a obranné politice (EBOP) a o vztazích mezi EU a NATO, [2]
- s ohledem na svá usnesení o společné zahraniční a bezpečnostní politice (hlavní aspekty a základní volby), zejména na usnesení ze dne 26. září 2002 [3] a ze dne 23. října 2003, [4]
- s ohledem na své usnesení ze dne 13. března 2003 o operaci v rámci EBOP v Bývalé jugoslávské republice Makedonii, [5]
- s ohledem na své usnesení ze dne 10. dubna 2003 o nové evropské bezpečnostní a obranné architektuře, [6]
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
A. bera na vědomí společnou akci Rady ze dne 12. července 2004 a oznámení Evropské rady o vyslání mise EBOP pod krycím názvem Althea do Bosny a Hercegoviny, která bude první vojenskou misí Evropské unie většího rozsahu o počtu přibližně 7000 příslušníků vojenských sil ve srovnání s dřívějšími menšími misemi Concordia (přibližně 350 příslušníků vojenských sil) v Bývalé jugoslávské republice Makedonii a Artemis (přibližně 1400 příslušníků vojenských sil) v Demokratické republice Kongo,
B. domnívaje se, že každá operace,která se uchýlí k použití síly překračující úkoly stávající policejní mise EU v Bosně a Hercegovině,by se měla snažit dosáhnout širší veřejné podpory a dodržet nejvyšší standardy demokratické legitimity,
C. připomínaje rezoluci Rady bezpečnosti Organizace spojených národů č. 1551 (přijatou 9. července 2004), která upozorňuje zúčastněné strany, že se zavázaly plně spolupracovat s Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii, aby vydaly k soudnímu řízení všechny osoby, které byly tribunálem obviněny;
D. bera na vědomí podporu této misi [7] ze strany Rady bezpečnosti Organizace spojených národů, která do konce roku 2004 převezme většinu úkolů prováděných stabilizačními silami (SFOR) operace Severoatlantické aliance NATO,
E. bera na vědomí, že společné náklady operace se odhadují na 71,7 milionu EUR a že budou přímo hrazeny členskými státy v souladu s čl. 28 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a spravovány mechanismem Athena stanoveným rozhodnutím Rady 2004/197/SZBP ze dne 23. února 2004 [8],
F. bera na vědomí, že bezpečnostní situace v Bosně a Hercegovině se od konce války v roce 1995 značně zlepšila, ale v zemi stále existuje řada bezpečnostních hrozeb, které vyžadují pozornost, zejména hrozeb vycházejících z organizovaného zločinu a korupce, mezinárodního terorismu, občanských nepokojů a etnického napětí,
G. vzhledem k tomu, že současný křehký institucionální rámec, který vzešel z Daytonských dohod z roku 1995, neumožňuje státu Bosna a Hercegovina účinně a úspěšně čelit výše uvedeným hrozbám,
H. vzhledem k tomu, že statisíce uprchlíků se dosud nemohly vrátit a vzhledem k tomu, že jedním z důvodů je to, že na velké části území se nachází pozemní miny, jak protipěchotní, tak protivozidlové, a jsou proto mimořádně nebezpečné; a vzhledem k tomu, že odminování území je nezbytným předpokladem hospodářského rozvoje a stability, zejména s ohledem na cestovní ruch a zemědělství,
I. důrazně doporučuje, aby před zahájením jednání o členství v EU byla vedle oficiálních smluv o bilaterální spolupráci uzavřena mírová dohoda mezi Bosnou a Hercegovinou a sousedními státy, která zreviduje Daytonské dohody a nastolí vzájemnou důvěru; konstatuje, že mírové dohody může připravit mezinárodní konference, na níž budou zastoupeny všechny země regionu, členské státy EU, OSN a USA,
J. uznávaje, že stabilizační síly (SFOR) pod vedením NATO sehrály důležitou roli při zachování míru a bezpečnosti v Bosně a Hercegovině a pomohly udržet stabilitu a zabránit opětovnému propuknutí násilí,
K. bera na vědomí, že NATO si ponechá hlavní velitelství v Sarajevu s přibližně 250 vojenskými a civilními pracovníky, jejichž hlavní úlohou bude pokračovat v dialogu NATO s Bosnou a Hercegovinou o reformě obrany, sdílet odpovědnost s EU za opatření proti terorismu a všechny záležitosti týkající se pátrání po osobách uvedených na seznamu válečných zločinců;zdůrazňuje,že zadržení obviněných válečných zločinců a jejich vydání spravedlnosti je zkouškou důvěryhodnosti mezinárodního společenství, NATO, a nakonec i Evropské unie, a předpokladem dalšího smíření,
L. zdůrazňuje, že stabilizace Bosny a Hercegoviny je nesmírně důležitá pro stabilitu celé oblasti a že posílení jejich institucí by mohlo rozhodujícím způsobem přispět k úplnému vyřešení problémů týkajících se institucionálního uspořádání a státní suverenity sousedních zemí,
1. vítá nový koordinovaný a koherentní přístup EU k Bosně a Hercegovině, který zahrnuje komplexní strategii pro Bosnu a Hercegovinu [9], nový mandát pro zvláštního zástupce EU [10], civilní aspekty, jako např. Stabilizační a asociační proces (SAP) a Podpůrný program pro obnovu, rozvoj a stabilizaci (CARDS), policejní misi Evropské unie [11], a také nadcházející misi vojenských stabilizačních sil Althea;
2. vyzývá vládu Bosny a Hercegoviny, aby vyzvala misi EU Althea k zdůraznění pokroku, kterého orgány Bosny a Hercegoviny do současnosti dosáhly;
3. znovu vyjadřuje rozhodný nesouhlas s nezapojením Evropského parlamentu, s ustanovením Smlouvy omezujícím právo Parlamentu být konzultován a s omezeným poskytováním informací; rovněž vyjadřuje politování nad rozhodnutím financovat tuto misi z příspěvků mimo běžný rozpočet Evropské unie;
4. navrhuje, aby Evropská unie přispívala na náklady na fungování mise Althea formou plošných měsíčních plateb, v souladu se zásadami schválenými OSN a OSCE, především s úmyslem financovat část diet personálu z rozpočtu Evropské unie;
5. je přesvědčen, že operace Althea by měla posílit komplexní přístup EU k Bosně a Hercegovině a měla by podpořit postup této země směrem k případnému členství v EU; vítá také prohlášení uvádějící, že tato akce je určena k posílení místních policejních sborů a k boji proti organizovanému zločinu s postupným předáváním odpovědnosti za bezpečnost místním úřadům;
6. podporuje Stabilizační a asociační proces v Bosně a Hercegovině, který tvoří nezbytný rámec pro směřování země k členství v EU; vítá nový mandát zvláštního zmocněnce EU, lorda Ashdowna, pro provedení komplexního balíčku podpory pro Bosnu a Hercegovinu, ale znovu připomíná, že se Bosna a Hercegovina musí, pokud jde o evropskou integraci, v zásadě spoléhat na své vlastní úsilí;
7. vítá rozhodnutí EU o využití zařízení a potenciálu NATO pro misi Althea, a tím i potvrzení spolupráce mezi těmito dvěma organizacemi a plnění dohody z prosince 2002 o přístupu EU k plánovacím a kontrolním zařízením NATO (Berlín Plus);
8. podporuje co nejužší spolupráci mezi stabilizačními silami EU v Bosně a Hercegovině a zbylými silami NATO v této zemi, aby se zajistilo jasné rozdělení rolí a odpovědností mezi těmito dvěma organizacemi;
9. vítá zachování přítomnosti NATO v Bosně a Hercegovině a samostatného velitelství NATO v Sarajevu v souvislosti s programem NATO Partnerství pro mír, ale trvá na tom, aby vedle mírové mise byla Evropské unii předána i odpovědnost za protiteroristické operace a také za dopadení válečných zločinců;
10. doporučuje, aby zvláštní zástupce EU nejen úzce spolupracoval s velitelem ozbrojených sil EU, ale přizval do koordinační skupiny zvláštního zástupce EU také zástupce NATO, aby byla zajištěna koordinace a koherence všech činností EU v Bosně a Hercegovině;
11. vítá záměr třetích států zúčastnit se vojenské operace EU;
12. domnívá se, že tato operace by měla vytvořit další společný potenciál pro plánování a řízení evropských vojenských operací na úrovni EU s ohledem na rozvoj civilní a vojenské plánovací buňky EU; vítá úmysl spojit vojenské akce s jinými aspekty role EU v Bosně a Hercegovině, včetně policejní ochrany, rozvoje a odborné přípravy;
13. vyzývá, aby se mise Althea zavázala, že se bude řídit právními předpisy Společenství a mezinárodními právními předpisy o lidských právech;
14. považuje za důležité, aby síly EU zahrnovaly silný prvek typu četnictva (integrovaná policejní jednotka) k plnění úkolů, na něž armáda nebyla vycvičena a které normální policejní sbory nemohou provádět zejména proto, že policejní mise EU nemá výkonný mandát, a může na jehozákladě poskytovat jen rady a sledovat vývoj; zdůrazňuje v této souvislosti význam zvýšení úsilí o vytvoření místní policie, v níž budou příslušníci různých etnických skupin a která bude mít důvěru všech komunit v zemi;
15. vyzývá vojenské a policejní síly a také civilní orgány v Bosně a Hercegovině, aby úzce spolupracovaly při intenzivním pátrání po válečných zločincích a v boji proti všem formám terorismu;
16. doporučuje silám EU, aby pokračovaly v současné praxi SFOR a vytvořily síť malých vojenských skupin, které budou žít mezi místním obyvatelstvem v hostitelských domech s cílem udržet si nadále přehled o situaci a působit svou přítomností jako odstrašující prvek i přes snížení početního stavu vojsk z 12000 na 7000 mužů v červnu 2004;
17. očekává se, že budou v souvislosti s případnými nutnými akutními vojenskými operacemi vyvozeny důsledky z chyb předešlých vojenských operací na Balkáně, a to především v Kosovu v březnu 2004, a že bude vytvořen jasný plán organizace a koordinace takových vojenských operací;
18. zdůrazňuje význam jasného vymezení pravomocí v hierarchii velení mezi velitelem sil EU v Bosně a Hercegovině a operačním velitelem EU, který je zástupcem vrchního velitele spojeneckých sil NATO v Evropě ve vrchním velitelství spojeneckých sil v Evropě (SHAPE); vítá skutečnost, že v regionálním velitelství NATO v Neapoli (Itálie) bude zřízen velitelský prvek EU;
19. požaduje s ohledem na větší integraci a koordinaci civilních a vojenských aspektů operace Althea, aby byl informován o aktuální situaci zvláštním zástupcem EU a aby byl také pravidelně informován předsedou Politického a bezpečnostního výboru (PBV), který odpovídá politickému a strategickému řízení vojenské operace EU;
20. aby se zabránilo takovým situacím, jaké vznikly v březnu 2004 v Kosovu, požaduje, aby výbor pro zahraniční věci dostával informace o plánech, jak bude fungovat rozhodování mezi různými orgány EU v případě spontánního propuknutí násilí; vyzývá Radu, aby poskytla konkrétní informace o akceschopnosti a pravidlech zapojení mise ALTHEA;
21. doufá, že zřízení civilní a plánovací buňky EU bude důležitým krokem vpřed při provádění analýzy závěrů a poznatků z operace Althea s cílem zvýšit v budoucnosti efektivitu EU při krizovém civilním a vojenském řízení;
22. vyzývá ke koordinaci zpravodajských služeb a doporučuje, aby byl mezi EU, NATO, Spojenými státy a ostatními aktéry působícími v oblasti zaveden zvláštní mechanismus koordinace toku informací o pravděpodobnosti etnického napětí;
23. vyzývá Radu, aby vymezila a zlepšila úlohu monitorovací mise EU v Bosně a Hercegovině, aby odpovídala situaci;
24. vítá skutečnost, žepo6měsícíchbudeprovedeno hodnocení operace, a vyzývá zvláštního zástupce EU a předsedu Politického a bezpečnostního výboru, aby Parlamentu předložili prohlášení o tomto hodnocení; zdůrazňuje potřebu Evropského parlamentu být pravidelně informován o pokrocích operace;
25. vybízí Konferenci předsedů, aby zmocnila příslušný výbor k vyslání delegace do Bosny a Hercegoviny, která by vyhodnotila dosažený pokrok;
26. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a parlamentům členských států a třetím zemím a také parlamentům a vládám Bosny a Hercegoviny;
[1] Úř. věst.
L 252, 28.7.2004, s. 10.
[2] Úř. věst.
C 127 E, 29.5.2003, s. 579.
[3] Úř. věst.
C 273 E, 14.11.2003, s. 295.
[4] Úř. věst.
C 82 E, 1.4.2004, s. 599.
[5] Úř. věst.
C 61 E, 10.3.2004, s. 379.
[6] Úř. věst.
C 64 E, 12.3.2004, s. 599.
[7] UNSCR 1551 (2004) přijatá dne 9. července 2004.
[8] Úř. věst.
L 63 ze dne 28.2.2004, s. 68.
[9] Komplexní strategie pro Bosnu a Hercegovinu byla v hlavních rysech stanovena na zasedání Rady pro vnější vztahy dne 14. června 2004 a přijata Evropskou radou ve dnech 17.- 18. června 2004.
Rada EU, 10099/04, Brusel 15. června 2004.
[10] Společná akce Rady 2004/569/SZBP ze dne 12. července 2004. Úř. věst.
L 252, 28. 7.
2004, s. 7-9.
[11] Společná akce Rady 2002/210/SZBP ze dne 11. března 2002. Úř. věst.
L 70, 13.03.2002, s. 1.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0060
Strategie EU na konferenci v Buenos Aires o změně klimatu
Usnesení Evropského parlamentu o strategii EU na konferenci v Buenos Aires o změně klimatu (COP-10)
Evropský parlament,
- s ohledem na Kjótský protokol k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu (UNFCCC) z prosince 1997, postupy jeho plnění, které byly přijaty na konferencích v Bonnu (červenec 2001), Marrákeši (listopad 2001), Dillí (listopad 2002) a Milánu (prosinec 2003), a nadcházející Desátou konferenci smluvních stran (COP-10), která se bude konat v Buenos Aires v Argentině ve dnech 6. - 17. prosince 2004,
- s ohledem na usnesení ze dne 25. září 2002 o sdělení Komise k provádění první fáze Evropského programu změny klimatu [1],
- s ohledem na otázky k ústnímu zodpovězení č. O-0049/04 a O-0050/04 položené Výborem pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin podle článku 108 jednacího řádu a s ohledem na prohlášení Rady a Komise,
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že Kjótský protokol byl 31. května 2002 přijat Evropským společenstvím a jeho členskými státy, a vzhledem k tomu, že Evropský parlament a Rada přijaly legislativní nástroje [2] nutné k plnění podmínek Kjótského protokolu v rámci Evropského společenství, a tím vyslaly silný politický signál o svém závazku zabývat se otázkou změny klimatu,
B. vzhledem k tomu, že Kjótský protokol k dnešnímu dni ratifikovalo 126 zemí, které se podílejí 44,2 % na celkových emisích skleníkových plynů; vzhledem k tomu, že protokol vstoupí v platnost teprve po jeho ratifikaci zeměmi odpovědnými za nejméně 55 % celkových emisí,
C. vzhledem k tomu, že Evropský parlament a Rada přijaly dne 13. října 2003 směrnici 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství [3] a vzhledem k tomu, že tento důležitý krok opět potvrzuje politický závazek Evropské unie a jejich členských států zaměřit se na udržitelná vnitrostátní opatření a přimět ostatní smluvní strany, aby je následovaly,
D. vzhledem k tomu, že Kjótský protokol je teprve první iniciativou přijatou mezinárodním společenstvím v boji proti změně klimatu, a vzhledem k tomu, že to neznamená, že ostatní opatření zaměřená na snížení emisí skleníkových plynů, která mohou být přijata na vnitrostátní úrovni, by měla být odsunuta na druhořadé místo; ale je třeba je naopak považovat za doplňující;
1. vyzývá EU, aby si udržela vedoucí roli při jednáních na konferenci COP-10 v Buenos Aires;
2. je přesvědčen o tom, že COP-10 není jen dobrou příležitostí stavět na rozhodnutích přijatých na předcházejících konferencích smluvních stran o plnění Kjótského protokolu, zejména v Bonnu, Marrákeši, Dillí a v Miláně, ale také příležitostí zahájit rozsáhlou diskusi o hlavních tématech druhého období závazků ve snaze dosáhnout cíle EU udržet maximální zvýšení průměrné globální teploty pod + 20C nad úrovní před industrializací; znovu připomíná své stanovisko, že dlouhodobě musí být uplatněna zásada stejných práv každého obyvatele světa;
3. vyzývá EU a všechny další strany UNFCCC, aby pokračovaly v jednáních zahájených v Miláně o začlenění emisí z mezinárodních letů a mezinárodní přepravy mezi cíle snížení emisí pro druhé období závazků po roce 2012;vyzývá EU a všechny další smluvní strany UNFCCC, aby také monitorovaly emise z dopravy a případně zpracovaly své vlastní protokoly o těchto emisích;
4. vítá nedávné rozhodnutí Ruské federace ratifikovat Kjótský protokol, čímž umožní jeho vstup v platnost;
5. vyzývá země, které dosud Kjótský protokol neratifikovaly, aby tak učinily co nejdříve. Vyzývá vládu Spojených států,aby pře hodnotila své rozhodnutí o neúčasti;
6. vyzývá Evropskou komisi a členské státy, aby při rozhovorech s mezinárodními partnery, zejména se Spojenými státy a Ruskem, kladly důraz na nutnost ochrany klimatu a upozorňovaly na to, že pokud nebude v této otázce přijato konstruktivní stanovisko, nemůže to ponechat vztahy mezi EU a třetími zeměmi nenarušené;
7. je přesvědčen o tom, že delegace EU hraje na těchto jednáních o změně klimatu důležitou roli, a považuje proto za nepřijatelné,že se poslanci Evropského parlamentu, kteří jsou členy této delegace, nemohli zúčastnit koordinačních schůzí EU na předcházející Konferenci smluvních stran;očekává, že účastníci z řad poslanců Evropského parlamentu budou mít v Buenos Aires na podobné schůze přístup alespoň jako pozorovatelé, s právem se vyjádřit nebo bez něj;
8. poukazuje na nejnovější zprávu Evropské agentury pro životní prostředí, která mimo jiné ukazuje, že se Evropa v důsledku změny klimatu otepluje rychleji, než je světový průměr oteplování; poukazuje na klimatické změny a oteplování v arktických oblastech;
9. je přesvědčen o tom, že EU by měla zdvojnásobit své snahy o dosažení cílů Kjótského protokolu a stát se příkladem pro ostatní smluvní strany úmluvy;
10. Vyzývá EU a členské státy, aby investovaly do opatření na přizpůsobení se klimatické změně a uvolnily odpovídající zdroje pro rozvojové země na jejich přizpůsobení;
11. zdůrazňuje v této souvislosti důležitou roli jak opatření na zvýšení energetické účinnosti (potenciál v EU je velký), tak opatření na podporu obnovitelných zdrojů energie a souhlasí se sdělením Evropské komise o této otázce (KOM(2004)0366); zdůrazňuje hlavně možnosti využití biomasy jako neutrální formy energie z hlediska CO2 a vyzývá Komisi, aby posoudila legislativní opatření na podporu výroby energie z biomasy;vybízí všechny členské státy, aby přijaly svou odpovědnost a zajistily splnění svých cílů v rámci společného řešení tohoto problému;
12. vyzývá členské státy, které dosud nevypracovaly národní plány přidělování emisí, jak stanoví směrnice o obchodováním s emisemi, aby tak učinily co nejdříve a aby při tom vycházely z ambiciózních cílů; vyzývá Komisi, aby neodkladně podnikla právní kroky vůči členským státům, které nedodržují požadavky směrnice; vyzývá Komisi, aby odmítla národní alokační plány, které připouštějí neodůvodněné vysoké hodnoty emisí CO2;
13. trvá na tom, aby po vstupu v platnost dne 1. ledna 2005 nebyly povoleny žádné změny v již schválených národních alokačních plánech;
14. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Komisi, Radě, vládám a parlamentům členských států a sekretariátu Rámcové úmluvy o změně klimatu OSN s žádostí, aby bylo zasláno všem smluvním stranám, které nejsou členy EU.
[1] Úř.věst.C 273 E, 14.11.2003, p.172.
[2] Rozhodnutí č. 280/2004/ES ze dne 11. února 2004 o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů Společenství a plnění Kjótského protokolu (Úř.věst.L 49, 19.2.2004, s.1) a směrnice 2004/101/ES ze dne 27. října 2004, kterou se mění směrnice 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, s ohledem na plánované mechanismy Kjótského protokolu (Úř.věst.
L 338, 13.11.2004, s. 18).
[3] Úř.věst.L 275, 25.10.2003, s.32.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0061
Situace na Kubě
Usnesení Evropského parlamentu o Kubě
Evropský parlament,
- s ohledem na předchozí usnesení o situaci na Kubě a zejména na usnesení ze dne 22. dubna 2004 [1],
- s ohledem na prohlášení předsednictví EU ze dne 26. března a 5. června 2003 týkajících se zadržování disidentů a členů opozice na Kubě a týkajících se příslušných opatření, která byla jednomyslně přijata Evropskou unií,
- s ohledem na závěry Rady pro všeobecné záležitosti ze dne 16. června 2003,
- s ohledem na společný postoj EU 96/697/SZBP ke Kubě, který byl přijat dne 2. prosince 1996 a který je pravidelně obnovován,
- s ohledem na usnesení o Guantánamu [2] ze dne 28. října 2004,
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že ochrana lidských práv v celosvětovém měřítku a bez rozdílů (včetně občanských, politických, společenských a kulturních práv) zůstává i nadále jedním z hlavních cílů EU,
B. vzhledem k tomu, že nezávislí novináři, umírnění disidenti a obránci lidských práv (členové demokratické opozice a ve většině případů účastníci projektu Varela) jsou i nadále vězněni v nelidských podmínkách a mnozí z nich jsou vážně nemocní,
C. vzhledem k tomu, že Evropská unie v červnu 2003 rozhodla o uvalení sankcí na Kubu, poté co v dubnu došlo k zatčení a uvěznění 75 disidentů a posléze k hromadné popravě tří únosců,
D. vzhledem k tomu, že svoboda projevu a svoboda shromažďování jsou základním právem každého jednotlivce,
E. vzhledem k tomu, že držiteli Sacharovovy ceny Evropského parlamentu za rok 2002 — Oswaldu Payá Sardiñasovi — je systematicky upírána svobodná volba opustit Kubu a přijmout pozvání Evropského parlamentu a dalších institucí EU,
F. vzhledem k tomu, že v posledních týdnech kubánské orgány, v rozporu se základním právem shromažďování, vyhostily několik poslanců z různých členských států EU a pracovníky humanitárních organizací, kteří se snažili zemi navštívit, aby se setkali s členy demokratické opozice a účastníky projektu Varela, a aby jim vyjádřili podporu a spoluúčast při prosazování demokratických hodnot,
G. vhledem k tomu, že na námořní základně v Guantánamo jsou stále zadržovány stovky vězňů (a dochází k porušování základních lidských práv) a vzhledem k postojům, které v této souvislosti tento Parlament zaujal;
1. požaduje okamžité propuštění všech politických vězňů a vězňů svědomí, kteří jsou drženi v zemi, a znovu odsuzuje toto uvěznění, které představuje útok na základní lidská práva, především pak na svobodu projevu a svobodu sdružování;
2. naléhá na Radu a Komisi, aby pokračovaly ve všech nezbytných krocích a aby vyžadovaly propuštění všech výše uvedených jedinců;
3. znovu opakuje, že cílem politiky Evropské unie vůči Kubě zůstává i nadále respektování lidských práv a základních svobod, podpora přechodu k pluralitní demokracii a trvalé obnovy hospodářství, jejímž cílem bude zlepšení životních podmínek obyvatel Kuby;
4. jednoznačně odmítá vyhoštění třech poslanců z členských zemí EU a dvou zástupců nevládních organizací kubánskými orgány a vyjadřuje podporu nejen jim, ale také členům demokratické opozice;
5. opakuje pozvání vítězi Sacharovovy ceny Evropského parlamentu za rok 2002 — panu Oswaldu Payá Sardiñasovi — a naléhá na kubánské orgány, aby mu udělily nezbytná povolení a umožnily mu dostavit se před orgány Společenství;
6. je toho názoru, že za těchto podmínek je propuštění politických vězňů, udělení povolení panu Oswaldu Payá Sardiñasovi a důkaz o výrazném pokroku v oblasti prosazování demokracie a podpory lidských práv a základních svobod na ostrově základním předpokladem pro přehodnocení společného postoje Evropské unie ke Kubě a opatření přijatých jednomyslně dne 5. června 2003;
7. zdůrazňuje, že současné embargo uvalené na Kubu Spojenými státy je kontraproduktivní a mělo by být zrušeno;
8. zdůrazňuje, že politická budoucnost Kuby musí vycházet výhradně zvůle občanů této země;
9. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi, kubánské vládě, Národnímu shromáždění lidové moci Kubánské republiky a také panu Oswaldu Payá Sardiñasovi (vítězi Sacharovovy ceny udělované Evropským parlamentem).
[1] Přijaté texty P5_TA(2004/0379).
[2] Přijaté texty P6_TA(2004/0050).
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0062
Zasedání Evropské rady ze 4. a 5. listopadu 2004
Usnesení Evropského parlamentu k výsledkům zasedání Evropské rady, které se konalo v Bruselu ve dnech 4. - 5. listopadu 2004
Evropský parlament,
- s ohledem na závěry předsednictví po zasedání Evropské rady ve dnech 4. — 5. listopadu 2004 (dokument Rady 14292/04),
- s ohledem na zprávu Evropské rady a prohlášení Komise k zasedání Evropské rady ve dnech od 4. do 5. listopadu 2004,
- s ohledem na Haagský program v oblasti svobody, bezpečnosti a práva,
- s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
Příprava průběžného hodnocení Lisabonské strategie a zprávy na vysoké úrovni (Kokova zpráva)
1. vítá, že Evropská rada potvrdila platnost a význam vyvážené Lisabonské strategie s hospodářským, sociálním a environmentálním rozměrem, a zdůrazňuje, že vyváženost je podstatná jak pro evropskou vizi společnosti, tak i pro evropskou globální konkurenceschopnost; naléhá na zachování ambiciózních sociálních a enviromentálních rozměrů; lituje, že strategie dosud nedosáhla většiny očekávaných výsledků;
2. vyzývá, aby byla věnována pozornost závěrům Kokovy zprávy, podle kterých bylo hlavní překážkou rychlejšího pokroku v dosahování lisabonských cílů její špatné uplatňování v členských státech, a vyzývá, aby se průběžné hodnocení zaměřilo především na tento problém a aby učinilo příslušná doporučení, která zapojí evropské, národní a regionální orgány; souhlasí, že je nutno nalézt efektivnější způsoby měření pokroku lisabonského procesu;
3. souhlasí se závěrem zprávy, že Parlament musí být více zapojen do procesu sledování a podpory provádění lisabonského programu; potvrzuje, že v Parlamentu se bude na příštím plenárním zasedání konat rozprava o průběžném hodnocení; bere na vědomí program pro zdokonalování tvorby právních předpisů a zavazuje se pracovat na tomto programu jako spoluúčastník legislativního procesu spolu s Komisí a Radou;
4. domnívá se, že k dosažení potřebného růstu by se Evropa měla zaměřit jak na strukturální reformy, tak i na makroekonomické činnosti EU a 25 vlád, včetně investic do lidských zdrojů, výzkumu a inovací, aby došlo ke stimulaci růstu a zaměstnanosti bez ohrožení stability a udržitelnosti veřejných financí;
5. je přesvědčen, že Evropská rada by měla klást důraz na environmentální rozměr a zejména na řešení problému klimatických změn podle protokolu z Kjóta, a zdůrazňuje potřebu plně začlenit revizi strategie udržitelného rozvoje do Lisabonské strategie;
6. v souvislosti s úsilím o dosažení ekonomiky založené na znalostech, lituje, že se Rada opět nebyla schopna dohodnout na patentu Společenství a že navíc zdaleka nedosáhla cíle 3 procent HDP pro investice do výzkumu a vývoje;
7. vítá uznání demografických faktorů a žádá, aby problém stárnutí populace v Evropě byl považováno za politickou prioritu.
Prostor svobody, bezpečnosti a práva: Haagský program
8. bere na vědomí přijetí nového víceletého programu na příštích pět let;
9. vítá historické rozhodnutí Evropské rady, že nejpozději do 1. dubna 2005 se na prostor spravedlnosti a vnitřních věcí (hlava IV) bude plně vztahovat hlasování kvalifikovanou většinou a spolurozhodování, s výjimkou legální migrace; připomíná, že tím se plní dlouhodobý cíl Evropského parlamentu vyjádřený na řadě mezivládních konferencí, a naléhá na Komisi, aby co neefektivněji a co nejdříve použila nové demokratické a účinné postupy rozhodování;
10. připomíná, že čl. 67 odst. 2 Smlouvy o ES vyžaduje, aby Rada ke stejnému datu a pomocí stejného postupu přizpůsobila pravidla vztahující se na pravomoci Evropského soudního dvora v těchto otázkách;
11. vítá důraz Haagského programu na zaručení lidských práv, minimální procesní ochrany a přístupu k spravedlnosti, lituje nedostatku koherence a zdrojů, pokud jde o nástroje potřebné k zajištění základních práv;
12. zdůrazňuje, že je naléhavě třeba snížit nelegální přistěhovalectví a že jedinou cestou vpřed je koherentní a komplexní evropská azylová a přistěhovalecká politika; bere na vědomí záměr přejít k druhé fázi společného evropského azylového systému, ale připomíná Evropské radě, že směrnice o azylovém řízení ještě nebyla přijata;
13. zdůrazňuje potřebu učinit významný a podstatný pokrok při provádění souhrnné evropské přistěhovalecké politiky a trvá na globálním a vyváženém přístupu k problémům přistěhovalectví, včetně konkrétních návrhů na zajištění výměny osvědčené vnitrostátní praxe v oblasti přijímání a integrace přistěhovalců a nediskriminace, a zdůrazňuje, že podpora v regionu původu a tranzitu musí doplňovat společné azylové řízení v EU založené na vysokých standardech provádění a plného uznání mezinárodníchzávazků EU a jeho členských států;
14. poznamenává, že důležitost,kterou Rada přikládá rozvoji prostoru svobody, bezpečnosti a práva, zejména s ohledem na teroristické útoky ve Spojených státech dne 11. září 2001 a v Madridu 11. března 2004, ale zdůrazňuje potřebu dodržovat správnou rovnováhu mezi požadavky na vymáhání práva a ochranou údajů a základních svobod;
15. zdůrazňuje důležitost toho, aby bylo zajištěno, aby prostor svobody, bezpečnosti a práva obdržel dostatečné zdroje podle nového finančního výhledu; poznamenává, že bez odpovídajícího financování nebude možné provádět opatření plánovaná v Haagském programu;
16. vítá prohlášení nizozemského předsednictví o zásadě průhlednosti, lituje však nedostatku odhodlání Rady EU při uplatňování zásady průhlednosti týkající se legislativní práce Rady do doby ratifikace Ústavy; potvrzuje, že tato zásada je již uvedena v současné Smlouvě (článek 207 Smlouvy o ES) a není důvod pro další odklady;
17. zdůrazňuje trvající význam odstraňování přeshraničních překážek občanské spravedlnosti na základě toho, že přístup k občanské spravedlnosti se týká občanů v jejich každodenním životě a posiluje rovněž řádné fungování vnitřního trhu; trvá na tom, že je důležité, aby při současném dodržování zásady vzájemného uznávání rozsudků byly uskutečněny identifikovatelné praktické kroky ke snížení procesních rozdílů mezi právními systémy a k vytvoření programů vzdělávání soudců a možné zvážení založení Evropské školy soudců.
Informovanost o Evropě
18. bere na vědomí závěry o informovanosti Evropy, a i když uznává, že jednotlivé kampaně vztahující se k ratifikaci zůstávají na odpovědnosti členských států, trvá na tom, že Evropská rada má kolektivní odpovědnost za to, že Ústava co nejdříve vstoupí v platnost, a že je tedy nutné určité významné vedení na úrovni EU, které by koordinovalo kampaň týkající se Ústavy.
Irák
19. vyjadřuje obavy vztahující se na těžkosti, které se vyskytly při znovuobnovení bezpečnosti a podmínek pro přípravu svobodných a spravedlivých voleb plánovaných na leden 2005 a rovněž pro rekonstrukci země s cílem plné obnovy suverenity země; vyjadřuje rovněž obavy vztahující se na oběti z řad civilním obyvatelstva v důsledku současných vojenských operací;
20. zásadně odsuzuje jakékoli bezohledné násilí a teroristické útoky, únosy rukojmích, které mají za následek mnoho obětí z řad civilního obyvatelstva, a připomíná závazek podle usnesení Rady bezpečnosti OSN č. 1546 [1], že všichni účastníci budou dodržovat mezinárodní právo a lidská práva;
21. příznivě hodnotí prohlášení Evropské rady o vztazích mezi EU a Irákem a plně sdílí jeho závazky a rozhodnutí napomáhat při rekonstrukci, přeměně a opětovném začlenění Iráku do mezinárodního společenství jako suverénní, nezávislé, bezpečné, sjednocené, prosperující a demokratické partnerské země a zejména vítá postup opatření a iniciativ plánovaných k dosažení tohoto cíle;
22. domnívá se, že budoucí konference, která se bude konat v Sharm el Sheikhu dne 23. listopadu 2004, bude prvním krokem k plnění usnesení Rady bezpečnosti OSN č. 1546 a k dodržování mezinárodního práva;
23. požaduje, aby volby do přechodného Národního shromáždění proběhly za účasti co nejširšího možného politického spektra a aby byly svobodné a spravedlivé a počítá s podporou EU při přípravě těchto voleb;
24. podporuje finanční balíček pro Irák, o kterém bylo rozhodnuto, upozorňuje však na nedůslednost Rady při potvrzování různých nových programů a politik pro Irák, v tom smyslu, že neurčuje, zda se odpovídající zdroje budou čerpat z nástroje pružnosti nebo ne, a při tom zachovává restriktivní postoj vzhledem k dodatečným finančním prostředkům pro rozpočet EU na rok 2005; připomíná svůj pevný postoj, že nové financování nemůže jít na účet ostatních priorit zahraniční politiky;
25. vyslovuje politování, že Rada nezaujala stanovisko k varováním Mezinárodní agentury pro atomovou energii (IAEA) o hrozícím nebezpečí rozšiřování nukleárních zbraní, a vyzývá mnohonárodnostní síly a prozatímní vládu Iráku, aby okamžitě umožnily neomezený přístup IAEA ke všem nukleárním zařízením Iráku, aby provedla celkové hodnocení zařízení a také možné radioaktivní kontaminace osob a životního prostředí, a aby plně informovaly IAEA o své činnosti v souvislosti se známými bývalými nukleárními zařízeními v Iráku;
26. podporuje návrh EU na integrovanou policii, právní stát a civilní správní misi, aby se posílila irácká policie, soudní a trestní kapacity a kapacity trestního vyšetřování, a vyzývá předsednictví EU, aby diskutovalo s prozatímní vládou Iráku o vytvoření společné irácké a mezinárodní komise pro pohřešované osoby.
Střední východ
27. sdílí solidaritu s lidem Palestiny po smrti prezidenta Arafata, jak ji vyjádřila Evropská rada, a znovu potvrzuje svou plnou podporu legitimním zástupcům Palestinské samosprávy;
28. opakovaně prohlašuje, a to zejména v tomto zvláště citlivém okamžiku, že řešení konfliktu na Středním východě je možné pouze na základě sjednání pevné a konečné mírové dohody, jak ji stanovuje cestovní mapa pro mír, bez předchozího kladení podmínek, založené na existenci dvou demokratických suverénních a životaschopných států — Izraele a Palestiny —, které budou existovat bok po boku v rámci bezpečných a jasně vymezených hranic, v nichž bude zaručeno mírové soužití křesťanů, muslimů a Židů;
29. vyjadřuje své přesvědčení, že Palestinská samospráva bude moci zaručit normální fungování institucí, organizaci svobodných a spravedlivých prezidentských, zákonodárných a místních voleb a udržení situace pod kontrolou, aby během tohoto procesu bylo udrženo právo a pořádek; vyjadřuje odhodlání EU napomáhat Palestinské samosprávě organizovat volby na palestinských územích a vyzývá Izrael, aby se do nich nevměšoval a umožnil jejich konání;
30. zejména podporuje soubor praktických návrhů týkajících se bezpečnosti, reforem a finanční pomoci EU, které zavedl vysoký představitel pro Společnou zahraniční a bezpečnostní politiku (SZBP) a které potvrdila Evropská rada s cílem znovu aktivovat a znovu zahájit uskutečňování cestovní mapy pro mír na Středním východě;
Súdán
31. sdílí vážně obavy Rady, tak jak je vyjádřila Rada v závěrech ze dne 2. listopadu 2004 o zhoršující se bezpečnostní a humanitární situaci v oblasti Dárfúru v důsledku obnovení násilí ze strany povstalců a milice, skládající se z násilného a vynuceného odsunu vnitřních uprchlíků silami súdánské vlády;
32. naléhá na všechny strany konfliktu, aby okamžitě ukončily vojenské operace a dodržovaly dohodu o příměří z N'Djamena ze dne 8. dubna 2004 jako celek a také usnesení Rady bezpečnosti OSN č. 1556 [2] a 1564 [3];
33. vyzývá EU a její členské státy, aby podporovaly komisi OSN pro vyšetřování porušování mezinárodního humanitárního práva a lidských práv, a rovněž všechny strany konfliktu, aby s touto komisí plně spolupracovaly, a umožnily jí potvrdit, zda došlo k aktům genocidy a určit pachatele těchto násilností;
34. vítá, že Evropská rady opakovaně potvrdila svou podporu pro misi Africké unie v Dárfúru a vyzývá členské státy, aby splnily slib okamžitě poskytnout nezbytné odborné posouzení rozšíření mise Africké unie (AU); zdůrazňuje, že mezinárodní společenství v těsné spolupráci s Africkou unií musí učinit více pro zabezpečení civilních obyvatel v Dárfúru, neboť systematické zabíjení a znásilňování pokračují; navrhuje, aby AU, OSN a EU pracovaly společně na zvážení rozmístění více pozorovatelů lidských práv a zavedení mezinárodní policie;
35. vyzývá EU a její členské státy, aby pokračovaly v podpoře probíhajícího mírového procesu v Abuji a Naivashe, aby se předešlo nebezpečí toho, co zvláštní zástupce OSN pro Súdán Jan Pronk popisuje jako stav anarchie, naprostý kolaps zákona a pořádku;
36. vítá, že vláda Súdánu, Hnutí za spravedlnost a rovnost a Súdánské lidové osvobozenecké hnutí/Súdánská lidová osvobozenecká armáda podepsaly protokoly o zlepšení humanitární situace v Dárfúru a o posílení bezpečnostní situace v Dárfúru;
37. vyzývá Radu bezpečnosti OSN, aby rozhodla o globálním zbrojním embargu pro Súdán a uvedla v platnost cílené sankce proti těm, kdož jsou odpovědní za masové porušování lidských práv a další zvěrstva, s ohledem na nedávné porušení příměří a závazků vyplývajících z mírového procesu, a zajistila, aby všechny tyto sankce nepřispěly k utrpení obyvatel Súdánu.
Írán
38. podporuje úsilí Evropské unie a jejích členských států sjednat dohodu s íránskou vládou o jejím nukleárním programu pomocí průhlednosti a dodržování požadavků IAEA (Mezinárodní agentury pro atomovou energii); bere na vědomí nedávné prohlášení íránských orgánů, ve kterém oznamují přerušení programu na výrobu obohaceného uranu;
39. současně vyjadřuje své hluboké znepokojení nad zhoršením situace v oblasti lidských práv v této zemi a znovu potvrzuje, že trvalé a dlouhodobé vztahy založené na spolupráci s Íránem včetně politické dimenze, mohou být vytvořeny pouze na základě skutečného pokroku a zlepšení současné situace.
Ukrajina
40. sdílí hodnocení Ukrajiny Radou jako klíčové sousední země a partnera a rovněž její politování, že první kolo prezidentských voleb dne 31. října 2004 nesplnilo značný počet mezinárodních standardů pro demokratické volby, a vyjadřuje nad tím své pobouření;
41. vyzývá proto ukrajinské orgány, aby se zabývaly zjištěnými nedostatky včas před druhým kolem a aby vytvořily potřebné podmínky pro svobodné a spravedlivé volby zejména zajištěním rovného přístupu ke státním sdělovacím prostředkům pro oba kandidáty.
42. poukazuje zejména na zatčení starosty Vyšgorodu Kimlače (kraj Kyjev) a požaduje, aby jej ukrajinské úřady bez odkladu propustily;
43. vyjadřuje své uspokojení nad vysokou účastí, zájmem a seriózním přístupem ukrajinského lidu k prezidentským volbám, a vyzývá proto Radu a Komisi, za předpokladu, že druhé kolo prezidentských voleb splní mezinárodní standardy, aby co nejdříve uvedly v platnost akční plán pro Ukrajinu, a zejména aby se věnovala značná pozornost a priorita rozvoji institucí občanské společnosti;
44. bude apelovat na Komisi a členské státy, pokud Ukrajina uskuteční pozitivní krok k demokracii, aby otevřeně zvážily své politiky partnerství a sousedských vztahů jako uznání evropských aspirací Ukrajiny.
Vnější aspekty politiky EU v prostoru svobody, bezpečnosti a práva
45. bere na vědomí odhodlání Rady pomáhat třetím zemím, zejména zemím původu a zemím tranzitu žadatelů o azyl a migrantů, aby se bojovalo proti nelegálnímu přistěhovalectví, aby se posílilo řízení migrace a poskytla se ochrana uprchlíkům; zdůrazňuje však, že jakákoli taková opatření nesmějí ovlivňovat přidělování rozvojové pomoci EU ani prioritu pomoci EU rozvojovým zemím, kterou musí zůstat boj s chudobou, jak je stanoveno
P6_TA(2004)0063
Volba Komise (usnesení)
Usnesení Evropského parlamentu o volbě nové Komise
Evropský parlament,
- s ohledem na hlasování dne 22. července 2004, kterým byl pan Barroso zvolen předsedou Komise,
- s ohledem na prohlášení, s nimiž zvolený předseda Komise vystoupil před Evropským parlamentem v červenci 2004 a dne 26. a 27. října 2004 a před Konferencí předsedů dne 21. října 2004 a 5. listopadu 2004,
- s ohledem na písemná a ústní prohlášení každého z navržených kandidátů na komisaře během slyšení v příslušných výborech a rozpravy v Evropském parlamentu a na hodnocení kandidátů, která na základě slyšení vydali předsedové výborů,
- s ohledem na rozhodnutí zvoleného předsedy Komise Barrosa ze dne 27. října 2004 — po vyhodnocení slyšení a rozpravě v Evropském parlamentu — vzít návrh nové Komise předložený Parlamentu zpět,
- s ohledem na formální představení návrhu nové Komise, s nímž vystoupil zvolený předseda Komise dne 5. listopadu 2004 před Konferencí předsedů, a na jeho prohlášení před Evropským parlamentem dne 17. listopadu 2004,
- s ohledem na dodatečná slyšení, která konaly parlamentní výbory ve dnech 15. a 16. listopadu 2004 a na hodnocení navržených kandidátů na komisaře po těchto slyšeních,
- s ohledem na současnou rámcovou dohodu o vztazích mezi Evropským parlamentem a Komisí, kterou schválila Konference předsedů dne 29. června 2000,
- s ohledem na článek 214 Smlouvy o ES,
- s ohledem na Smlouvu o Ústavě pro Evropu,
- s ohledem na články 99 a 103 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že čl. 213 odst. 1 Smlouvy stanoví, že Komise se skládá ze členů "vybraných podle jejich celkové způsobilosti, kteří poskytují veškeré záruky nezávislosti",
B. vzhledem k tomu, že je zásadně důležité, aby Komise byla schopna sloužit obecnému zájmu Evropské unie s ohledem na výzvy, které před námi stojí, a s cílem učinit Evropu vůdčím činitelem na světové scéně, který bude podporovat mír, bezpečnost a zdravý hospodářský a sociální rozvoj,
C. vzhledem k tomu, že v této souvislosti jsou klíčovými prvky pro získání důvěry evropských občanů nezávislost, přístup neprosazující národní zájmy a nestrannost, plné dodržování hodnot a cílů EU a neexistence střetů zájmů,
D. vzhledem k tomu, že Parlament upozornil na různé obavy v souvislosti s některými kandidáty na komisaře a vyjádřil své zklamání nad nedostatkem věcných a odborných znalostí, který se projevil u některých kandidátů;
1. vítá demokratickou a právní váhu schvalovacího procesu a zásadní příspěvek, kterým je tento proces pro budování dobrých pracovních vztahů mezi Komisí a Parlamentem, vztahů, které Unie potřebuje;
2. vítá kroky, které učinil zvolený předseda Barroso při představování svého nového týmu dne 4. listopadu 2004; lituje však toho, že dosud nebylo nalezeno žádné zásadní řešení případných problémů se střety zájmů; žádá proto, aby byly naléhavě přijaty kroky k podrobnému vymezení postupů, kterými bude uplatňován kodex chování;
3. očekává, že konkrétní závazky, které za svou Komisi učinil zvolený předseda Barroso na plenárním zasedání dne 26. října 2004, pokud jde o aktivní ochranu a podporu základních práv, rovné příležitosti a boj proti diskriminaci, bude nová Komise plně uskutečňovat, a bude pozorně sledovat jejich naplňování;
4. žádá, aby rámcová dohoda mezi Evropským parlamentem a Komisí, která upravuje dvoustranné vztahy těchto dvou orgánů, byla co nejdříve přezkoumána a aktualizována na základě závazků, které jménem nové Komise vyjádřil její zvolený předseda pan Barroso;
5. s ohledem na tyto závazky žádá, aby do výše uvedené dohody byly zařazeny níže uvedené body:
a) pokud Parlament hlasováním vyjádří nedůvěru (na základě politické podpory pro tento krok, jak věcně, tak formálně) jednomu ze členů Komise, bude předseda Komise vážně zvažovat, zda by měl požádat tohoto člena, aby odstoupil. Předseda buď požádá tohoto člena, aby odstoupil, nebo odůvodní před Parlamentem své rozhodnutí tak neučinit,
b) v případě odstoupení nepředstoupí náhradní komisař úředně před Parlament ani Radu, dokud jeho jmenování nebude potvrzeno obvyklým parlamentním postupem (slyšení a hlasování v plénu),
c) pokud předseda Komise změní rozdělení funkcí v rámci Komise během jejího funkčního období, bude se na dotyčné komisaře vztahovat tentýž postup;
d) předseda Komise bude plně odpovědný za zjištění střetu zájmů, kvůli němuž nemůže komisař vykonávat svou funkci; stejně tak bude předseda odpovědný za následné kroky v této situaci,
e) Komise bude vypracovávat víceletý pracovní program Unie v úzké spolupráci a koordinaci s Evropským parlamentem a jeho orgány,
f) prioritou komisařů bude zajistit přítomnost Komise na plenárních zasedáních a schůzích výborů Evropského parlamentu; je dohodnuto, že Komise bude neprodleně informovat Evropský parlament, nejlépe na plenárním zasedání, o svých rozhodnutích, návrzích a podnětech,
g) v rámci probíhajícího dialogu s Evropským parlamentem naváže předseda Komise a místopředseda odpovědný za interinstitucionální vztahy pravidelné kontakty s Konferencí předsedů a bude je udržovat,
h) závazek zahájit činnost v dané věci, pokud Parlament požádá Komisi, aby předložila legislativní návrh podle článku 192 Smlouvy; v každém případě bude Komise pravidelně informovat Evropský parlament o činnosti, kterou má v úmyslu vyvinout na základě postojů přijatých Parlamentem, zejména pokud Komise nemá v úmyslu na tyto postoje reagovat,
i) revize nařízení (ES) č. 1049/2001 [1] o přístupu veřejnosti k dokumentům s cílem vymezit lepší pravidla pro průhlednost přípravné legislativní práce, komitologie a provádění právních předpisů EU v členských státech a pro důvěrné dokumenty,
j) kodex chování komisařů bude zaslán Evropskému parlamentu k vyjádření stanoviska, které bude zohledněno,
k) Komise učiní veškeré nezbytné kroky, aby zajistila lepší informovanost Evropského parlamentu o právních předpisech Evropské unie a o mezinárodních dohodách, jakmile začne jejich sjednávání;
6. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a nové Komisi.
[1] Úř. věst.
L 145, 31.5.2001, s. 43.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0065
Evropský veřejný ochránce práv — Výroční zpráva za rok 2003
Usnesení Evropského parlamentu o výroční zprávě o činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2003 (2004/2091 (INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na výroční zprávu o činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2003,
- s ohledem na článek 195 Smlouvy o ES,
- s ohledem na usnesení Evropského parlamentu ze dne 17. listopadu 1993 o demokratičnosti, transparentnosti a subsidiaritě a na interinstitucionální dohodu o postupech uplatňování zásady subsidiarity; s ohledem na statut a obecné podmínky pro výkon funkce evropského veřejného ochránce práv; s ohledem na pravidla jednání dohodovacího výboru podle čl. 189b ES [1], a především na jejich část, která se týká pravidel a obecných podmínek pro výkon funkce veřejného ochránce práv,
- s ohledem na rozhodnutí EP č. 94/262/ESUO, ES, Euratom ze dne 9. března 1994 o statutu a obecných podmínkách pro výkon funkce evropského veřejného ochránce práv [2], především na čl. 3 odst. 8 tohoto rozhodnutí,
- s ohledem na článek 43 Charty základních práv Evropské unie,
- s ohledem na čl. 112 odst. 1 a čl. 195 odst. 2 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Petičního výboru (A6-0030/2004),
A. vzhledem k tomu, že Listina základních práv je součástí Smlouvy o Ústavě pro Evropu, která byla podepsána hlavami států nebo předsedy vlád a ministry zahraničních věcí 25 členských států Evropské unie v Římě dne 29. října 2004,
B. vzhledem k tomu, že článek 41 Charty (Právo na řádnou správu) v hlavě V (Občanská práva) stanoví, že každý má právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány a institucemi Unie řešeny nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě,
C. vzhledem k tomu, že článek 42 Charty (Právo na přístup k dokumentům) stanoví, že každý občan Unie a každá fyzická osoba s bydlištěm nebo právnická osoba se statutárním sídlem v členském státě má právo na přístup k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise,
D. vzhledem k tomu, že článek 43 Charty (Veřejný ochránce práv) stanoví, že každý občan Unie a každá fyzická osoba s bydlištěm nebo právnická osoba se statutárním sídlem v členském státě má právo obracet se na evropského veřejného ochránce práv v případě nesprávného úředního postupu v činnosti orgánů, institucí nebo agentur Společenství, s výjimkou Soudního dvora a Soudu prvního stupně při výkonu jejich soudních pravomocí,
E. vzhledem k tomu, že výroční zpráva evropského veřejného ochránce práv byla formálně předána předsedovi Evropského parlamentu dne 19. dubna 2004 a evropský veřejný ochránce práv Nikiforos Diamandouoros předložil zprávu Petičnímu výboru dne 26. dubna 2004,
F. vzhledem k tomu, že v roce 2003 opět výrazně stoupl počet stížností podaných evropskému veřejnému ochránci práv a další nárůst je očekáván v důsledku nedávného rozšíření,
G. vzhledem k tomu, že počet stížností podaných evropskému veřejnému ochránci práv, v nichž občané odůvodněně žádali nápravu nedostatečné otevřenosti a průhlednosti ve fungování evropských institucí, je důvodem k obavám vzhledem k demokratické odpovědnosti Unie,
H. vzhledem k tomu, že výroční zpráva uvádí příklady individuálních případů, v nichž nebyl shledán nesprávný úřední postup a v nichž evropské orgány, souhlasily s doporučeními veřejného ochránce práv, jakmile byly na stížnost upozorněny, nebo bylo dosaženo smírného řešení, ale také upozorňuje na řadu stížností, které musel evropský veřejný ochránce práv uzavřít kritickou poznámkou,
I. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv působil aktivně prostřednictvím šetření z vlastní iniciativy,
J. vzhledem k tomu, že Evropský parlament [3] ve svém usnesení ze dne 6. září 2001 o zvláštní zprávě evropského veřejného ochránce práv týkající se vyšetřování zahájeného z vlastní iniciativy ohledně existence Kodexu řádného úředního chování a veřejného přístupu k němu v institucích a orgánech Společenství jednomyslně podpořil Kodex řádného úředního chování Evropské unie doporučený veřejným ochráncem, zatímco Komise tento kodex nepřijala,
K. vzhledem k tomu, že Smlouva o Ústavě pro Evropu obsahuje právní základ pro budoucí zákon o řádné správě,
L. vzhledem k tomu, že v příspěvku předloženém dne 23. ledna 2003 Konventu veřejný ochránce práv uvedl, že "nahrazení Smlouvy Ústavou, zejména Ústavou, která zahrnuje základní práva, vyžaduje hlubokou úvahu o úloze Komise jako strážce Smlouvy",
M. jak již veřejný ochránce práv zdůraznil ve svém rozhodnutí o stížnosti 995/98/OV, že i když Komise má právo dle vlastní úvahy zahájit řízení pro porušení právních předpisů Společenství, podléhají tato řízení právním omezením stanoveným judikaturou Soudního dvora, který například vyžaduje, aby správní úřady jednaly konzistentně a v dobré víře, vyvarovaly se diskriminace a jednaly v souladu se zásadou proporcionality, rovnosti a legitimních očekávání a respektování lidských práv a základních svobod,
N. vzhledem k tomu, že Evropský parlament již v prosinci 1999 obdržel žádost veřejného ochránce práv o změnu ustanovení statutu veřejného ochránce práv, která se týkají jeho práva na přístup k dokumentům a na výslech svědků; vzhledem k tomu, že ačkoli Evropský parlament tyto změny ustanovení doporučil, nebyla ještě stále změněna kvůli výhradám ze strany Komise a Rady,
O. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv, zklamán negativními postoji k návrhu, v dopise ze dne 17. prosince 2002 předsedovi Evropského parlamentu navrhl, že by otázku revize statutu evropského veřejného ochránce práv mohli společně zhodnotit jeho zaměstnanci a služby Evropského parlamentu,
P. vzhledem k tomu, že výroční zpráva zmiňuje úsilí, které evropský veřejný ochránce práv věnoval budování sítě mezi národními a regionálními veřejnými ochránci práv, se zvláštním zřetelem na kandidátské země,
Q. vzhledem k tomu, že výroční zpráva uvádí, že bývalý veřejný ochránce práv pan Söderman i současný veřejný ochránce práv pan Diamandouros naléhali, aby byla v Ústavě výslovně uznána úloha veřejného ochránce práv a ostatních mimosoudních prostředků;
1. schvaluje výroční zprávu za rok 2003 předanou evropským veřejným ochráncem práv, která podává zevrubný přehled činnosti v daném roce a popis prošetřených případů;
2. gratuluje prvnímu evropskému veřejnému ochránci práv J. Södermanovi u příležitosti konce jeho úspěšného a významného funkčního období dne 31. března 2003; během sedmi a půl let ve funkci upevnil jádro této instituce a pomohl více než 11000 občanů dosáhnout nápravy;
3. oceňuje snahu pana Nikiforose Diamandourose, který od svého nástupu do funkce v dubnu 2003 úspěšně usiluje o zvýšení efektivity sekretariátu evropského veřejného ochránce práv a o podporu řádné veřejné správy, principu právního státu a dodržování lidských práv;
4. považuje roli evropského veřejného ochránce práv při zlepšování otevřenosti a odpovědnosti v rozhodovacích procesech a správě Evropské unie za významný přínos k vytvoření Unie, v níž jsou rozhodnutí skutečně přijímána "co nejotevřeněji a co nejblíže občanům" v souladu s čl. 1 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii;
5. uznává úsilí evropského veřejného ochránce práv o rozšíření povědomí o svém úřadu mezi veřejností a informování občanů o jejich právech prostřednictvím distribuce materiálů, návštěv členských států a konferencí;
6. poznamenává, že Komise reagovala pozitivně na návrh evropského veřejného ochránce práv, aby systematicky poskytovala žadatelům a příjemcům grantů a dotací informace o možnosti podat stížnost v případě úředního pochybení;
7. poznamenává, že výrazný nárůst počtu stížností dokládá úspěch, kterého veřejný ochránce práv dosáhl ve zlepšování povědomí občanů, kteří jsou v kontaktu s institucemi EU, o jejich právech v tomto ohledu;
8. poznamenává nicméně, že mezi veřejností ještě stále panuje určitá míra zmatení v otázce přesného rozsahu pravomocí evropského veřejného ochránce práv, jelikož asi 75 % stížností nespadá do pravomoci veřejného ochránce práv; s uspokojením však konstatuje, že se v takových případech veřejný ochránce práv snaží stěžovatelům pomoci a odkazuje je proto na jiné orgány, především na Petiční výbor a na národní nebo místní veřejné ochránce práv a přitom se nadále snaží poskytovat občanům správné informace všemožnými výše uvedenými prostředky;
9. s uspokojením konstatuje, že v mnoha případech evropské orgány podnikly kroky k urovnání stížností, jakmile byly na daný problém upozorněny, a že v jiných případech bylo dosaženo smírného řešení; i nadále vybízí příslušné orgány Společenství, aby respektovaly návrhy doporučení evropského veřejného ochránce práv na nápravu případů úředního pochybení po uzavřeném šetření a aby se řídily dalšími kritickými poznámkami veřejného ochránce práv, a v budoucnu tak podobným případů úředního pochybení zabránily;
10. s uspokojením konstatuje, že ve čtyřech případech evropský veřejný ochránce práv vyjednával úspěšně a dosáhl smírného řešení, které přineslo pozitivní výsledek oběma stranám, a sedm dalších návrhů na smírné řešení bylo projednáváno koncem roku;
11. poznamenává, že podobně jako v roce 2003 evropský veřejný ochránce práv vznesl kritickou poznámku týkající se institucí, především Rady, ke stížnostem na potíže při získávání přístupu k dokumentům; připomíná, že se Petiční výbor tímto problémem zabýval ve zprávě, která se týkala stížnosti nevládní organizace "Statewatch", a že se Rada v této souvislosti zavázala respektovat v budoucnu pravidla pro přístup k dokumentům;
12. vyzývá všechny orgány a instituce EU k plnému uplatňování nařízení (ES) č. 1049/2001 Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [4] v duchu uznání, že přístup k dokumentům poskytnutý evropskými orgány a institucemi je jedním ze základních práv v souladu s článkem 42 Charty základních práv a v upřímné snaze dosáhnout cíle přijímat rozhodnutí "co nejotevřeněji a co nejblíže občanům"; zdůrazňuje, že by orgány a instituce EU měly, dříve než případně uplatní ustanovení o výjimce z principu volného přístupu, každou žádost případ od případu velmi pečlivě prošetřit;
13. s uspokojením vítá rozhodnutí veřejného ochránce práv o přístupu veřejnosti k pořadům jednání a zápisům ze schůzí předsednictva před ukončením práce Evropského konventu. Přes nepoužitelnost nařízení (ES) č. 1049/2001 veřejný ochránce práv s úspěchem dohlíží na dodržování zásad řádné správy;
14. připomíná usnesení EP ze dne 14. března 2002 o uplatňování nařízení (ES) č. 1049/2001 [5], v němž vyjadřuje svou lítost nad tím, že Komise nadále na úkor účinnosti právních předpisů Společenství neumožňuje Parlamentu zkoumat celý postup porušení Smlouvy, včetně korespondence mezi Komisí a členskými státy;
15. podporuje výzvu Komisi, aby předložila návrhy na změnu nařízení (ES) č. 1049/2001, zejména pokud jde o přístup k legislativním dokumentům;
16. konstatuje, že podobně jako v roce v roce 2003 byla podána řada stížností na nedostatek otevřenosti a průhlednosti ve výběrových řízeních institucí, oblasti, které veřejný ochránce práv připisuje již dlouho velkou důležitost, neboť v souvislosti s výběrovým řízením se dostane do kontaktu s institucemi mnoho občanů; poznamenává, že některé z těchto stížností vyústily v kritickou poznámku evropského veřejného ochránce práv;
17. s uspokojením konstatuje, že Rada se po dvou stížnostech podaných veřejnému ochránci práv rozhodla následovat doporučení veřejného ochránce práv a umožnit účastníkům výběrových řízení přístup k jejich písemné části zkoušky s vyznačenými opravami, a sjednotila tak v tomto případě postup s Parlamentem a Komisí;
18. naléhá na EPSO (Evropský úřad pro výběr pracovníků), interinstitucionální orgán, který bude v budoucnu organizovat většinu výběrových řízení pro instituce EU, aby v zájmu otevřenosti a průhlednosti výběrových postupů respektoval pravidla a postupy, kterých bylo dosaženo během let hlavně díky stížnostem veřejnému ochránci práv a jeho doporučením;
19. poznamenává, že mnoho stížností, které byly uzavřeny kritickou poznámkou veřejného ochránce práv, se týkalo zpožděných odpovědí na korespondenci, nezodpovězení nebo nedostatečných či nezdvořilých odpovědí; proto připomíná orgánům a institucím, že adekvátní a korektní komunikace s občany je v jejich vlastním zájmu;
20. s uspokojením konstatuje, že bylo v roce 2003 zahájeno pět případů šetření z vlastní iniciativy, z nichž jedno se týkalo integrace postižených osob a mělo zajistit, aby nebyly diskriminovány ve vztahu k orgánům EU, v souladu s článkem 26 Charty základních práv Evropské unie;
21. připomíná, že Parlament schválil výše uvedené usnesení o Kodexu řádného úředního chování pro orgány a instituce EU a že od té doby opakovaně požadoval, aby byl tento kodex uplatňován všemi orgány a institucemi; lituje, že Komise doposud celý kodex neschválila a neuplatnila;
22. připomíná, že dne 25. září 2003 místopředsedkyně Komise Loyola De Palacio během rozpravy o výroční zprávě evropského veřejného ochránce práv za rok 2002 v plénu uvedla, že návrh Smlouvy o Ústavě pro Evropu obsahuje právní základ budoucího právního předpisu o řádné správě, který by měl být závazný pro všechny orgány a instituce Unie; souhlasí s názorem veřejného ochránce práv, že by Komise měla zahájit přípravné práce zaměřené na přijetí takového předpisu;
23. vyzývá veřejného ochránce práv, aby až do přijetí právního předpisu o řádné správě spolupracoval s Petičním výborem při dalším rozvíjení kritérií řádného správního chování a zajišťování jejich uplatňování Komisí, s ohledem na postup při porušení právních předpisů Společenství stanovený v rozhodnutí evropského veřejného ochránce práv o stížnosti 995/98/OV;
24. je toho názoru, že by veřejný ochránce práv měl mít v rámci šetření neomezený přístup k dokumentům; konstatuje, že uplynulo téměř šest let od návrhu veřejného ochránce práv změnit čl. 3 odst. 2 statutu veřejného ochránce práv v otázce přístupu veřejného ochránce práv k dokumentům a v otázce slyšení svědků, ke kterým Evropský parlament dne 6. září 2001 [6] přijal usnesení; lituje toho, že toto usnesení [7] nebylo schváleno kvalifikovanou většinou v Radě;
25. podporuje potřebu revidovat statut veřejného ochránce práv, jak byl schválen 9. března 1994, vzhledem k vývoji během posledních deseti let, včetně pravomocí Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) provádět šetření a přijetí nařízení (ES) č. 1049/2001 o přístupu k dokumentům, jak bylo navrženo Jacobem Södermanem v jeho dopise ze dne 17. prosince 2002 předsedovi Patu Coxovi;
26. oceňuje dobrý pracovní vztah mezi úřadem evropského veřejného ochránce práv a Petičním výborem, včetně postupu vzájemného předávání případů, pokud je to vhodné, což vedlo k přímému předání šesti stížností tomuto výboru a dalším 142 stěžovatelům bylo doporučeno předložit petici;
27. chválí vytvoření sítě národních a místních veřejných ochránců práv a dalších orgánů, kterým jsou předávány stížnosti, které nespadají do pravomoci evropského veřejného ochránce práv; považuje za užitečné, aby měl Petiční výbor přístup do této sítě, nebo aby vytvořil podobnou síť ve spolupráci s úřadem evropského veřejného ochránce práv;
28. vyzývá veřejného ochránce práv, aby ve spolupráci s národními a regionálními veřejnými ochránci práv pokračoval ve svém úsilí o ustavení souhrnného a účinného systému opravných prostředků mimosoudní povahy ve prospěch evropských občanů, kteří se domnívají, že jejich práva podle evropských právních předpisů byla porušena;
29. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení a zprávu Petičnímu výboru, Radě, Komisi, evropskému veřejnému ochránci práv, vládám a parlamentům členských států a veřejným ochráncům práv nebo odpovídajícím orgánům v členských státech.
[1] Úř. věst.
C 329, 6.12.1993, s. 132.
[2] Úř. věst.
L 113, 4.5.1994, s. 15.
[3] Úř. věst.
C 72 E, 21.3.2002, s. 331.
[4] Úř. věst.
L 145, 31.5.2001, s. 43.
[5] Úř. věst C 47 E, 27.2.2003, s. 483.
[6] Úř. věst.
C 72 E, 21.3.2002, s. 336.
[7] Sdělení Rady 14782/02 OMBUDS 29 ze dne 26. listopadu 2002.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0066
Pobřeží slonoviny
Usnesení Evropského parlamentu o situaci na Pobřeží slonoviny
Evropský parlament,
- s ohledem na své předchozí usnesení o Pobřeží slonoviny,
- s ohledem na Dohodu o partnerství AKT-EU podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000,
- s ohledem na dohodu Linas-Marcoussis podepsanou všemi účastníky občanské války na Pobřeží slonoviny dne 24. ledna 2003,
- s ohledem na dohodu Akkra III, podepsanou účastníky konfliktu dne 30. července 2004, kterou se stanoví jasný časový plán pro uplatnění dohody Linas-Marcoussis, zejména pokud jde o politické reformy a proces odzbrojení, demobilizace a reintegrace s cílem připravit půdu pro svobodné a průhledné volby do konce roku 2005,
- s ohledem na prohlášení předsednictví jménem Evropské unie ze dne 7. listopadu 2004,
- s ohledem na společné prohlášení Hospodářského společenství západoafrických států (ECOWAS) a EU o situaci na Pobřeží slonoviny ze dne 8. listopadu 2004,
- z ohledem na komuniké z 19. zasedání Rady pro mír a bezpečnost Africké unie ze dne 8. listopadu 2004,
- s ohledem na prohlášení generálního tajemníka Organizace spojených národů Kofiho Annana ze dne 9. listopadu 2004,
- s ohledem na postoj hlav afrických států zaujatý v Abuži dne 12. listopadu 2004 a na rezoluci Rady bezpečnosti Organizace spojených národů č.1572 jednohlasně přijaté dne 15. listopadu 2004,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že dne 4. listopadu 2004 vláda Pobřeží slonoviny porušila dohodu o příměří a letecky zaútočila na povstalce v Bouaké a Korhogo v bezpečnostní zóně na severu,
B. vzhledem k tomu, že dne 6. listopadu 2004 vládní letectvo bombardovalo francouzské mírové síly v této oblasti, a přitom zabilo 9 a zranilo 31 osob, což vedlo Francii ke zničení převážné části leteckých sil země, což naopak vedlo provládní bojovníky k útokům v ulicích Abidžanu, k obtěžování a zastrašování cizinců, založení požáru francouzské školy a plenění francouzského majetku,
C. vzhledem k tomu, že francouzské síly a síly OSN operující na Pobřeží slonoviny (UNOCI) o síle přibližně 10000 vojáků monitorují bezpečnostní zónu a smějí použít nezbytné prostředky pro předcházení nepřátelským akcím,
D. vzhledem k tomu, že osm opozičních novin bylo zakázáno orgány Pobřeží slonoviny, kanceláře několika nestátních novin byly vypleněny a vyrabovány provládními bojovníky a mezinárodní rozhlasová vysílání byla sabotována a že státní rozhlasové a televizní vysílání podněcovalo obyvatelstvo k etnicky motivovanému násilí a xenofobii a vedlo k masivnímu exodu cizích státních příslušníků,
E. připomínaje, že destabilizace Pobřeží slonoviny má staré a hluboké příčiny, zejména zhoršení hospodářské a sociální situace;
F. vzhledem k tomu, že pokračující násilí má vážné důsledky pro již existující obtížnou humanitární situaci země, kde přibližně jedem milion obyvatel závisí na mezinárodní humanitární pomoci, a že řada humanitárních misí musela být přerušena, a vzhledem k tomu, že masivní přesun obyvatel Pobřeží slonoviny by mohl destabilizovat okolní část západní Afriky, zejména Libérii;
G. vzhledem k tomu, že nedostatečné zahraniční financování také prohlubuje humanitární krizi;
H. vzhledem k tomu, že podle dohod z Akkry měly být od 15. října 2004 odzbrojovány povstalecké síly a milice, k čemuž nedošlo;
I. vzhledem k tomu, že bojující strany nedodržely ani lhůty pro politické reformy, ani lhůty pro odzbrojení uvedené v dohodě Akkra III;
J. vzhledem k tomu, že bez sjednocení země nelze uspořádat referendum ani svobodné a spravedlivé volby;
K. vzhledem k tomu, že nebyly dodrženy závazky týkající se lidských práv, demokratických zásad a právního státu, které jsou hlavními pilíři Dohody z Cotonou;
L. vzhledem k tomu, že v Jižní Africe byla díky zprostředkování jihoafrického prezidenta Mbekiho zahájena nová diplomatická kapitola s cílem najít politické řešení krize;
1. poté, co hlavy afrických států přijaly svůj postoj dne 12. listopadu 2004, vítá rezoluci Rady bezpečnosti uvalit okamžité zbrojní embargo a hodlá, pokud se bojující strany nezaváží k respektování dohod, zmrazit zahraniční účty a neumožnit zahraniční cesty jakýchkoli osob, které by nadále ohrožovaly mírový proces a proces národního usmíření v zemi a žádá orgány Pobřeží slonoviny, aby ukončily veškerá rozhlasová a televizní vysílání vyzývající k nenávisti, netoleranci a násilí;
2. připomíná památku všech obětí nedávného vývoje situace po porušení dohod o příměří; vyjadřuje soustrast rodinám obětí, obyvatel Pobřeží slonoviny, dalších Afričanů i Evropanů, v souvislosti se spáchaným násilím, zejména násilím vůči ženám; odsuzuje akty násilí a xenofobie i rabování a žádá vládu Pobřeží slonoviny, aby ukončila tyto excesy a beztrestnost jejich pachatelů a podněcovatelů;
3. naléhavě vybízí bojující strany, aby:
- okamžitě ukončily vojenské akce a další nepřátelské akty,
- zastavily útoky vůči civilistům včetně humanitárních pracovníků bez ohledu na jejich národnost, státní příslušnost či náboženské vyznání,
- upustily od veškerého podněcování k nenávisti a násilí a přijaly opatření proti takovýmto projevům,
- znovu zahájily dialog a jednání a dodržovaly a uplatňovaly své závazky;
4. vítá mandát Africké unie a ECOWAS svěřený jihoafrickému prezidentovi Mbekimu spojený s úlohou zprostředkovatele v konfliktu a zapojení Africké unie do politického řešení krize na Pobřeží slonoviny a ujišťuje svou plnou podporou tomuto úsilí i ECOWAS, aby společně s Organizací spojených národů nalezly rychlé a trvalé řešení současné krize;
5. vyjadřuje politování nad tím, že současné složení mírových sil není dostatečně mnohonárodnostní;
6. žádá členské státy Evropské unie, aby se aktivně zapojily do podpory mírové mise OSN a Francie, a lituje, že mise Licorne, zajišťovaná výhradně francouzskými silami, neměla evropský rozměr;
7. odsuzuje ničení sídel politických stran a deníků opozice i sabotáže proti zahraničním rozhlasovým vysílačům;
8. vyzývá vládu Pobřeží slonoviny a zástupce nových sil, aby uplatňovaly dohodu Akkra III a přijaly opatření nezbytná k zajištění právního státu a k zajištění ochrany dodržování lidských práv;
9. žádá Radu, aby se v souvislosti s předcházením konfliktů zabývala hlubokými příčinami krize, zejména v hospodářské a politické oblasti a podpořila rozmístění mírových sil Africké unie v rámci nástroje na podporu udržení míru Evropského rozvojového fondu; vyzývá EU a mezinárodní společenství, aby zvýšily finanční prostředky pro humanitární pomoc na Pobřeží slonoviny, jakmile situace umožní zajištění rozsáhlejších a nezbytně potřebných operací;
10. vyzývá Radu, aby v této souvislosti zvážila konzultace mezi EU a Pobřežím slonoviny podle článků 9 a 96 Dohody z Cotonou;
11. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, generálnímu tajemníkovi OSN, Africké unii a ECOWAS a prezidentu a vládě Pobřeží slonoviny.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0067
Tibet (případ Tenzina Delega Rinpocheho)
Usnesení Evropského parlamentu o Tibetu, zejména případu Tenzina Deleka Rinpocheho
Evropský parlament,
- s ohledem na svá předchozí usnesení o Tibetu a situaci v oblasti lidských práv v Číně a s ohledem na svá usnesení o situaci v oblasti lidských práv ve světě,
- s ohledem na usnesení ze dne 19. prosince 2002 [1] o případu Tenzina Deleka Rinpocheho a Lobsanga Dhondupa,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že dne 2. prosince 2002 prozatímní lidový soud v Kardze (Gandzi) v tibetské automní oblasti Kardze v provincii S-čchuan, odsoudil Tenzina Deleka Rinpocheho, vlivného budhistického kněze, k trestu smrti s odkladem na dva roky a jeho společník Lobsang Dhondup byl popraven dne 26. ledna 2003, oba byli obviněni z údajných politických útoků,
B. vzhledem k tomu, že oba byli zadrženi začátkem dubna 2002 po bombovém útoku v Čcheng-tu, hlavním městě provincie S-čchuan, ke kterému došlo 3. dubna 2002,
C. vzhledem k tomu, že Tenzin Delek Rinpoche byl obviněn z nastražení bomby a z podněcování k separatismu, ale jeho vina nebyla prokázána,
D. vzhledem k tomu, že Tenzin Delek Rinpoche je od zadržení údajně v samovazbě a je již několik měsíců mučen,
E. vážně znepokojen skutečností, že doba odkladu popravy Tenzina Deleka Rinpocheho uplyne dne 2. prosince 2004,
F. vzhledem k tomu, že Rada na žádost Evropské rady v současné době přehodnocuje zbrojní embargo vůči Číně, o kterém bylo rozhodnuto v roce 1989 a které se od uvedeného roku také uplatňuje,
G. vzhledem k tomu, že vláda Čínské lidové republiky v nedávné době přijala zástupce Jeho Svátosti Dalai Lamy,
1. opětovně vyzývá ke zrušení trestu smrti, vyzývá k okamžitému moratoriu na trest smrti v Číně a naléhá na čínské orgány, aby neprodleně změnily trest smrti udělený Tenzinu Delekovi Rinpochemu na jiný trest;
2. rozhodně odmítá popravu Lobsanga Dhondupa, která byla vykonána dne 26. ledna 2003;
3. vyzývá hlavního prokurátora lidové prokuratury v provinci S-čchuan a guvernéra lidové vlády provincie S-čchuan, aby učinili všechny kroky a zabránili popravě Tenzina Deleka Rinpocheho;
4. naléhavě žádá orgány, aby zaručily, že s Tenzinem Delekem Rinpochem nebude ve vězení špatně zacházeno, žádá o okamžité přezkoumání případu a vyzývá čínské orgány, aby uplatnily veškeré své pravomoci a zajistily, aby byly dodržovány mezinárodní lidská práva a humanitární právní normy a zejména, aby zaručily dodržování mezinárodně uznávaných právních postupů vztahujících se na zadržené osoby;
5. vyzývá Evropskou unii a členské státy, aby naléhavě žádaly vládu Čínské lidové republiky, aby respektovala svobodu náboženského vyznání tibetského lidu a zejména, aby zabránila popravě Tenzina Deleka Rinpocheho a žádala nové a spravedlivé soudní řízení;
6. vyzývá Komisi a Radu, aby v průběhu blížící se schůzky na nejvyšší úrovni EU/Čína vyjádřily své znepokojení v souvislosti s případem Tenzina Deleka Rinpocheho;
7. vyzývá Radu a členské státy, aby zachovaly embargo EU na obchod se zbraněmi s Čínskou lidovou republikou a neoslabovaly stávající národní omezení tohoto prodeje zbraní; domnívá se, že toto embargo by mělo být zachováno až do doby, kdy EU přijme právně závazný Kodex o vývozu zbraní a kdy Čínská lidová republika podnikne konkrétní kroky pro zlepšení situace v oblasti lidských práv v zemi, mj. ratifikací Mezinárodního paktu o občanských a politických právech OSN a plným dodržováním práv menšin;
8. vítá propuštění nejdéle zadržovaných tibetských vězňů svědomí Ngawanga Sangdroly a Jigma Sangpy a naléhavě žádá čínské orgány, aby pokračovaly v propouštění vězňů;
9. vyzývá vládu Čínské lidové republiky, aby urychlila probíhající dialog se zástupci Dalai Lamy s cílem dosáhnout bez dalšího odkladu oboustranně přijatelného řešení tibetské záležitosti;
10. v této souvislosti opětovně vyzývá Radu, aby jmenovala zvláštního zástupce EU pro tibetské záležitosti a účinně tak přispěla k mírovému řešení této záležitosti;
11. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, generálnímu tajemníkovi OSN, čínské vládě, guvernérovi provincie S-čchuan a hlavnímu prokurátorovi lidové prokuratury provincie — S-čchuan.
[1] Úř. věst.
C 31 E 5.2.2004, s. 264.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0068
Lidská práva v Eritreji
Usnesení Evropského parlamentu o stavu lidských práv v Eritreji
Evropský parlament,
- s ohledem na usnesení Afrického výboru pro lidská práva z března 2004 proti Eritreji,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. hluboce znepokojen neustále se zhoršujícím stavem lidských práv v Eritreji a zděšen zjevným nedostatkem spolupráce eritrejských státních orgánů navzdory opakovaným výzvám mezinárodních organizací pro lidská práva a nevládních organizací,
B. vzhledem k tomu, že eritrejské bezpečnostní síly zatkly dne 4. listopadu 2004 tisíce mladých lidí a dalších osob podezřelých z vyhýbání se branné povinnosti, a obávaje se, že vězňům může hrozit mučení a špatné zacházení,
C. vzhledem k tomu, že při údajném pokusu o útěk z vojenské věznice Adi Abeto dne 4. listopadu 2004 zemřelo nejméně 12 osob,
D. vzhledem k tomu, že mnoho mladých lidí uprchlo ze země, aby se vyhnuli branné povinnosti, a mnozí z těch, kteří byli do Eritreje navráceni z Malty a Libye, byli zatčeni, mučeni a posláni do tajného vězení, kde jsou mnozí z nich dosud zadržováni v izolaci,
E. ostře odsuzuje pokračující věznění skupiny bývalých členů vládnoucí strany, takzvané Asmary 11, kteří se zasazovali o demokratizaci, a to od září 2001, aniž by jim bylo sděleno obvinění,
F. vzhledem k tomu, že byl de facto zakázán nezávislý tisk a mnozí novináři byli uvězněni, následkem čehož nyní asociace Reportéři bez hranic řadí Eritreu na třetí místo seznamu nejrepresivnějších států světa, pokud jde o novináře,
G. vzhledem k tomu, že od září 2001 je v Asmaře zadržováno 13 nezávislých novinářů, z nichž jeden, švédský občan David Issak, nebyl souzen pro žádný trestný čin, a eritrejské úřady odmítají cokoli sdělit o jeho osudu,
H. vzhledem k tomu, že ústava přijatá v roce 1997, která zaručuje občanské svobody včetně svobody vyznání, nebyla nikdy uplatněna,
I. vzhledem k tomu, že dodržování lidských práv a základních svobod včetně svobody projevu je jedním ze základních prvků Dohody o partnerství z Cotonou;
1. ostře odsuzuje veškeré porušování lidských práv v Eritreji a vyzývá státní orgány této země k ochraně lidských práv, k dodržování mezinárodních úmluv a k plné spolupráci s mezinárodními organizacemi pro lidská práva a nevládními organizacemi;
2. vyzývá vládu Eritreje, aby dodržovala mezinárodní úmluvy o lidských právech;
3. požaduje důkladné a nezávislé vyšetření incidentu, k němuž došlo dne 4. listopadu 2004 ve vojenské věznici Adi Abeto, při němž bylo údajně zastřeleno nejméně dvanáct vězňů;požaduje,aby ti, kdo nesou za tento incident zodpovědnost, byli postaveni před soud;
4. vyzývá eritrejské státní orgány, aby v souladu s usnesením Afrického výboru pro lidská práva z března 2004 okamžitě propustily 11 bývalých poslanců;
5. vyzývá eritrejské státní orgány, aby zrušily zákaz nezávislého tisku a okamžitě propustily 13 nezávislých novinářů a všechny další osoby, které byly uvězněny pouze pro uplatňování svého práva na svobodu projevu;
6. vyzývá eritrejské státní orgány, aby dodržovaly lidská práva všech zadržovaných osob, a to včetně mladých lidí zatčených dne 4. listopadu 2004, a okamžitě jim umožnily styk s rodinou a s advokáty;
7. zdůrazňuje, že přikládá velký význam základním svobodám, včetně svobody projevu, svobody sdružování, zejména v oblastech politiky a odborů, a svobody shromaždování;
8. opakuje svůj požadavek zahájit vnitropolitický proces
P6_TA(2004)0074
Situace na Ukrajině
Usnesení Evropského parlamentu o Ukrajině
Evropský parlament,
- s ohledem na svá předchozí usnesení o Ukrajině,
- s ohledem zejména na své usnesení o Ukrajině schválené dne 28. října 2004 [1],
- s ohledem na Dohodu o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Ukrajinou [2], která vstoupila v platnost dne 1. března 1998,
- s ohledem na společnou strategii Evropské rady č. 1999/877/SZBP o Ukrajině [3], schválenou Evropskou radou v Helsinkách dne 11. prosince 1999,
- s ohledem na závěrečné prohlášení a doporučení parlamentního výboru pro spolupráci mezi EU a Ukrajinou ze dne 16.- 17. února 2004,
- s ohledem na sdělení Komise ze dne 12. května 2004 o evropské politice sousedských vztahů (KOM(2004)0373),
- s ohledem na společné prohlášení vrcholné schůzky Ukrajina-Evropská unie ze dne 8. července 2004 v Haagu,
- s ohledem na prohlášení a předběžná zjištění a závěry mezinárodní volební pozorovatelské mise na Ukrajině k oběma kolům prezidentských voleb,
- s ohledem na prohlášení nizozemského předsednictví k druhému kolu prezidentských voleb na Ukrajině,
- s ohledem na nedávný projev Javiera Solany vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku (SZBP) Evropské unie ve Výboru pro zahraniční věci Evropského parlamentu o Ukrajině,
- s ohledem na oznámení ústřední volební komise o konečných výsledcích prezidentských voleb na Ukrajině,
- s ohledem na projednávání platnosti druhého kola prezidentských voleb před Nejvyšším soudem Ukrajiny,
- s ohledem na usnesení schválené ukrajinským parlamentem na jeho zvláštním zasedání dne 27. listopadu 2004 ke druhému kolu prezidentských voleb a následnou politickou krizi,
- s ohledem na čl. 103 odst. 4 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že evropská politika sousedských vztahů uznává evropské úsilí Ukrajiny a její důležitost jako země a hlubokými historickými, kulturními a hospodářskými svazky se členskými státy EU, a že opravdové a vyvážené partnerství lze rozvinout pouze na základě společných hodnot, zejména s ohledem na demokracii, právní stát a dodržování lidských a občanských práv,
B. vzhledem k tomu, že ukrajinská společnost dokázala svou politickou vyspělost a uznávání společných evropských hodnot,
C. vzhledem k tomu, že podmínky, za kterých se konaly prezidentské volby na Ukrajině se předem považovaly za závažnou zkoušku stavu demokracie v zemi a dodržování těchto společných hodnot ze strany ukrajinských orgánů,
D. vzhledem k tomu, že mezinárodní pozorovatelé dospěli k závěru, že druhé kolo prezidentských voleb na Ukrajině bylo poznamenáno velkým počtem závažných nedostatků a zdaleka nesplňovalo mezinárodní normy pro demokratické volby,
E. vzhledem k vážným nařčením z rozsáhlých podvodů při sčítání hlasů ve prospěch současného předsedy vlády Viktora Janukovyče, a že mnohé skutečnosti vedou k potvrzení těchto obvinění,
F. vzhledem k tomu, že Ústřední volební komise odmítla přijmout tato nařčení z podvodu a vyhlásila pana Janukovyče za vítěze těchto voleb,
G. vzhledem k tomu, že Nejvyšší soud Ukrajiny pozastavil zveřejnění rozhodnutí, které přijala Ústřední volební komise, a v současné době vyšetřuje platnost prezidentských voleb,
H. vzhledem k tomu, že parlament Ukrajiny, mnoho zástupců vlád a mezinárodních organizací, včetně předsednictví EU a vlády Spojených států, a mnoho předních národních a mezinárodních politiků požaduje anulování výsledků druhého kola voleb a brzkého konání nového kola voleb,
I. vzhledem k tomu, že Ruská federace a zejména její prezident vyvinuli velké úsilí na ovlivnění výsledků prezidentských voleb na Ukrajině a na zajištění vítězství jednoho kandidáta, pana Janukovyče,
J. vzhledem k tomu, že statisíce ukrajinských občanů vycházejí již po více než týden do ulic a masivně protestují proti manipulaci voleb,
K. vzhledem k tomu, že situace týkající se těchto voleb vedla k závažné politické krizi na Ukrajině a dokonce k hrozbě porušení celistvosti země,
L. vzhledem k tomu, že Evropská unie a její členské státy okamžitě jednaly vysláním zprostředkovatelů, kteří zabránili prohloubení krize tím, že oba kandidáty přesvědčili, aby spolu usedli k jednacímu stolu a aby snížili napětí;
1. vyjadřuje solidaritu s ukrajinským lidem, jehož právo svobodně volit svého prezidenta musí být uznáno a uskutečněno, a nikoli potlačeno;
2. rozhodně odsuzuje podmínky, za kterých se konalo druhé kolo prezidentských voleb na Ukrajině, jak z hlediska závěrečného stádia předvolební kampaně, tak i z hlediska nedostatků a zjevných podvodů během sčítání hlasů;
3. odmítá rozhodnutí Ústřední volební komise pod předsednictvím Serhije Kivalova, která vyhlásila pana Janukovyče vítězem prezidentských voleb, aniž by úplně posoudila platnost voleb a volebního procesu a aniž by tudíž brala ohled na přání lidu Ukrajiny;
4. vyzývá ukrajinské orgány, aby anulovaly druhé kolo prezidentských voleb a znovu uspořádaly toto druhé kolo před koncem tohoto roku za účasti mezinárodních pozorovatelů a se zaručením otevřeného a průhledného volebního procesu v souladu s mezinárodními demokratickými normami jak během předvolební kampaně, tak i během samotného hlasování a sčítání hlasů a s celkovým zlepšením podmínek volební kampaně;
5. vyzývá ukrajinskou vládu, aby se zdržela nátlaku na sdělovací prostředky, zejména veřejnoprávní, aby se obyvatelům Ukrajiny dostalo objektivních a nezávislých informací o kandidátech a současné politické situaci v zemi;
6. poskytuje plnou podporu úsilí vysokého představitele EU pro SZBP, litevského a polského prezidenta a rovněž předsedy ruské Státní Dumy dospět k mírovému a politickému řešení krize na Ukrajině a vyzývá všechny zúčastněné strany na Ukrajině ke spolupráci při nalezení takového politického řešení;
7. vyzývá v tomto ohledu Radu a Komisi, aby daly ukrajinské vládě jasně najevo, že v žádném případě nelze tolerovat použití násilí vůči mírovým a demokratickým protestům a že pokud to nebude dodrženo, bude Dohoda o partnerství a spolupráci okamžitě pozastavena a budou uplatněny sankce;
8. vyzývá všechny protestující, aby umožnily ukrajinským státním orgánům normálně fungovat a aby se zdrželi zabarikádování hlavních budov těchto státních orgánů;
9. považuje separatistické hrozby a rozdělení Ukrajiny za nepřijatelné a vyjadřuje svou angažovanost pro územní celistvost Ukrajiny;
10. odmítá obvinění, zejména ze strany ruského prezidenta, že vyjádřením své podpory právu ukrajinského lidu na využívání jeho demokratických práv Evropská unie a mezinárodní společenství podporovaly násilí; zdůrazňuje současně, že Rusko nese velkou část odpovědnosti za situaci na Ukrajině;
11. věří, že vztahy s Ukrajinou závisejí na demokratickém řešení a slibuje svou trvalou podporu, pomoc a angažovanost pro to, aby si mohl ukrajinský lid vybudovat svobodné a otevřené demokratické zřízení, vytvořit prosperující tržní hospodářství a aby jeho země mohla zaujmout právoplatné místo ve společenství demokratických národů;
12. vyzývá Komisi, Radu a členské státy, aby s ohledem na očekávání uspokojivého výsledku současné situace urychlily přijetí akčního plánu pro Ukrajinu, aby se zapojily do rychlého provádění tohoto plánu a aby sem zařadily nová opatření zaměřená na posílení úlohy občanské společnosti;
13. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Komisi, Radě, parlamentu a vládě Ukrajiny, parlamentním shromážděním NATO a OBSE, Radě Evropy a vládě a parlamentu Ruské federace.
[1] Přijaté texty, P6_TA(2004)0046.
[2] Úř.věst.
L 49, 19.2.1998, s. 3.
[3] Úř. věst. L 331, 23.12.1999, s.
1. Společná strategie ve znění společné strategie Evropské rady 2003/897/SZBP ze dne 12. prosince 2003 (Úř. věst.
L 333, 20.12.2003, s. 96).
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0076
Světový den AIDS
Usnesení Evropského parlamentu ke Světovému dni AIDS
Evropský parlament,
- s ohledem na Světový den AIDS, který se koná 1. prosince 2004 a jeho téma: Ženy, dívky a HIV/AIDS,
- s ohledem na pracovní dokument Komise o koordinovaném a integrovaném přístupu k boji proti HIV/AIDS v rámci Evropské unie a jejích sousedních zemí,
- s ohledem na Dublinské prohlášení ze dne 24. února 2004 o partnerství v boji proti HIV/AIDS v Evropě a střední Asii,
- s ohledem na prohlášení o závazku OSN týkajícím se HIV/AIDS ze dne 27. června 2001 a probíhajícímu programu UNAIDS,
- s ohledem na cíl snížit šíření HIV/AIDS do roku 2015, který je stanoven v Deklaraci tisíciletí podepsané hlavami států a předsedy vlád dne 8. září 2000,
- s ohledem na čl. 103 odst. 4 jednacího řádu,
A. vhledem k tomu, že počet osob, které žijí s nákazou HIV/AIDS vzrostl v roce 2004 ve všech oblastech a dosáhl odhadované výše 40 milionů, a že výrazněji narůstá výskyt nákazy mezi ženami na celém světě,
B. vhledem k tomu, že v roce 1997 představovalo 41% HIV pozitivních osob ženy a dívky a dnes přibližně polovinu lidí na světě, kteří žijí s HIV/AIDS tvoří ženy a dívky a v Subsaharské Africe tento údaj dosahuje 57 %; a že existuje celkem 40 milionů lidí nakažených HIV a přibližně 90 % z nich pochází z rozvojových zemí,
C. vhledem k tomu, že s ohledem na rovnost mezi muži a ženami v souvislosti s HIV/AIDS se musí hledání vakcín dostupných pro ženy a dívky před započetím pohlavního života stát politickou a rozpočtovou prioritou; že ženy musí být zapojeny do všech příslušných klinických výzkumů včetně testování vakcíny,
D. vzhledem k tomu, že poměr nově hlášených případů HIV v západní Evropě vzrostl dvojnásobně od roku 1995 a některé nejvyšší výskyty nových infekcí se objevily v nových členských státech a ve třetích zemích na východních hranicích EU,
E. vzhledem k tomu, že investice do výzkumu a vývoje, které mají vést k získání účinnějších léčebných a preventivních prostředků, jsou nezbytně důležité pro zajištění dlouhodobého úspěchu v boji proti HIV/AIDS,
F. vzhledem k tomu, že je nezbytné prosazovat bezpečný sex a mikrobicidy, které jsou považovány za slibný preventivní prostředek,
G. vhledem k tomu, že právo na reproduktivní a sexuální zdraví je neoddělitelně spojeno s prevencí HIV/AIDS a dalších nemocí souvisejících s chudobou, a že obecných rozvojových cílů tisíciletí i těch, které se konkrétně týkají rovnosti mezi muži a ženami a posílení postavení žen, snížení dětské úmrtnosti, zlepšení zdraví matek a boje proti HIV/AIDS, je možné dosáhnout pouze za předpokladu, že se otázky reproduktivního a sexuálního zdraví postaví do středu pozornosti v rámci rozvojových cílů tisíciletí,
H. vzhledem k tomu, že údaje UNAID ukazují na zvyšování šíření infekce také v EU, zejména ve věkové skupině 15-25 let,
I. vzhledem k tomu, že farmaceutické společnosti musí zvážit možnost snížení cen, neboť rozvojové země si nemohou dovolit antivirové léky, které jsou dostupné v průmyslově vyspělých zemích,
J. vzhledem k tomu, že v některých zemích budou náklady spojené s HIV/AIDS v brzké době představovat více než polovinu rozpočtu určeného na ochranu zdraví,
K. vzhledem k tomu, že nedostatečné kroky podniknuté proti epidemii HIV/AIDS by mohly vést k nepředvídatelné krizi, zejména v jižní Africe, a mohly by negativně postihnout nejen zdraví a rozvoj země, ale také národní bezpečnost a politickou stabilitu v řadě zemí,
L. vzhledem k tomu, že Generální rada WTO schválila zřeknutí se práva stanoveného v čl. 31 písm. f) Dohody TRIPS, které umožňuje členům WTO udělovat povinné licence na výrobu a distribuci schválených léčiv, které jsou určeny pro vývoz do třetích zemí s nedostatečnou nebo nulovou výrobní kapacitou v tomto odvětví a tento krok by měl v třetích zemích zajistit lepší dostupnost k lékům za nízké ceny,
M. vzhledem k tomu, že mnoho rozvojových zemí ztratí 1. ledna 2005, kdy vstoupí v platnost pravidla TRIPS, příležitost vyrábět generické léky;
1. znovu zdůrazňuje právo každého člověka na přístup k lékařské péči a léčbě;
2. upozorňuje, že nedojde-li k zastavení narůstající tendence výskytu osob nakažených HIV, nebude možné dosáhnout rozsáhlých cílů stanovených v rozvojových cílech tisíciletí, které usilují o odstranění extrémní chudoby a hladovění do roku 2015 a o snížení počtu osob, jejichž příjem je nižší než 1 dolar na den a osob trpících hladem, o polovinu;
3. naléhavě vyzývá Komisi a členské státy, aby poskytly Globálnímu fondu pro boj proti AIDS, tuberkulóze a malárii (GFATM) příspěvek ve výši nejméně 1 miliardy eur na udržitelném základě; připomíná závazek G8 a dalších mezinárodních společenství respektovat cíl celkového ročního výdaje, který se pohybuje mezi 7 a 10 miliardami eur;
4. zdůrazňuje, že strategie, které jsou nezbytné pro účinné potírání epidemie HIV/AIDS musí zahrnovat souhrnný přístup k prevenci, osvětě, péči a léčbě a musí zahrnovat technologie, které se v současné době používají, širší přístup k léčení a zároveň naléhavý vývoj vakcín a mikrobicidů;
5. je znepokojen také narůstajícím výskytem infekcí v některých společnostech, které a priori mají neomezený přístup ke všem nezbytným informacím o prevenci a vyvarování se rizika, zejména ve věkové skupině 15-25 let;
6. poznamenává, že mezinárodní inciativa pro vakcínu proti AIDS upozornila na nedostatek financování ze strany soukromého sektoru; vyzývá tedy dárce z tohoto sektor, aby se zapojili do financování vývoje vakcín, zejména v Africe a přidali se tak k dobročinným organizacím a veřejnému sektoru;
7. vyzývá EU a její členské státy, aby výrazně zvýšily finance poskytované na rozvoj mikrobicidů, s ohledem na skutečnost, že podle konzervativního odhadu by zavedení i částečně účinných mikrobicidů mohlo vést k zamezení až 2,5 milionů případů nákazy HIV v průběhu 3 let a účinné mikrobicidy by mohly být s finanční podporou, která je k tomu nezbytná, vyvinuty do konce tohoto desetiletí;
8. zdůrazňuje, že přístup k lékům, včetně vakcín a výrobků ke stanovení diagnózy, je zásadní a snížení nákladů na léčbu by se mělo stát jednou z priorit; vyzývá tedy farmaceutické společnosti, aby snížily ceny;
9. naléhavě vyzývá evropské farmaceutické společnosti, aby věnovaly podstatnou část svých zdrojů na protizánětové léky a další důležitá léčiva;
10. vyzývá Komisi a členské státy, aby zvýšily své závazky v oblasti výzkumu a vývoje účinnějších léčebných a preventivních prostředků a zajistily tak dlouhodobý úspěch boje proti HIV/AIDS; zejména vyzývá EU a její členské státy, aby zmobilizovaly dodatečné finanční prostředky k zajištění funkčního partnerství s farmaceutickými společnostmi při vývoji vakcín;
11. všímá si se skutečným zájmem, že poslední zjištění ukázala, že relativně levná antibiotika (co-trimoxazole) snížila v Africe počet dětských úmrtí v důsledku AIDS téměř o polovinu; upozorňuje, že přestože tato antibiotika neléčí HIV, je zjevné, že zabraňují druhotným infekcím, které zabíjejí mnohé děti nakažené HIV, které mají oslabenou imunitu, přičemž roční náklady činí pouze 7-12 dolarů na dítě ve srovnání s 300 dolary za nejlevnější antiretrovirální léčbu;
12. lituje, že po dlouhá léta předsudky některých skupin vůči používání kondomů bránily věnovat plnou a nezbytnou pozornost HIV/AIDS;
13. vyzývá Organizaci spojených národů a její členy, aby mnohem výrazněji zviditelnili a upřednostnili otázky reproduktivního a sexuálního zdraví při hodnocení rozvojových cílů tisíciletí v příštím roce;
14. vyzývá EU, aby pokračovala v upřednostňování otázek reproduktivního a sexualního zdraví prostřednictvím finančních prostředků poskytovaných na programy plánování rodiny a zejména aby ovlivňovala sexuální chování prostřednictvím strategií snižování rizika a prováděla osvětu zaměřenou na HIV a pohlavní choroby mezi mladými lidmi a zejména mezi dívkami a mladými ženami a aby prosazovala používání kondomů v kombinaci s dalšími antikoncepčními metodami a bojovala proti špatné informovanosti, pokud jde o spolehlivost kondomů;
15. vyzývá Komisi, aby podpořila rozvojové země při obnovování a zřizování veřejných služeb v základních oblastech, jako jsou zajišťování zdrojů vody, hygienická opatření, zdravotní péče a osvěta;
16. zdůrazňuje, že problém HIV/AIDS není možné řešit samostatně, neboť často tuto nemoc doprovází další choroby, jako je např. tuberkulóza, hepatitida C a mentální poruchy, jako deprese a léčba a léčebné postupy se musí zaměřit na všechny nemoci;
17. naléhavě vyzývá Komisi, aby vytvořila zvláštní legislativní nástroje pro podporu výzkumu a vývoje opomínaných nemocí a nemocí chudoby a zajistila, aby výsledky výzkumu odpovídaly zvláštním potřebám rozvojových zemí a přispěly k rychlému zlepšení situace v oblasti veřejného zdraví;
18. vyzývá všechny zúčastněné partnerské organizace, aby urychlily opatření pro autorizaci léků a vakcín a zajistily, aby pacienti v chudších evropských zemích měli také přístup k léčbě za přijatelné ceny;
19. lituje nedostatku utišující péče o umírající na následky nemoci AIDS a naléhavě vyzývá, aby byly vyškoleny a podpořeny týmy pečovatelů, které se starají o umírající;
20. vítá návrh Komise, který stanoví jednotný rámec pro vystavování povinných licencí povolujících výrobu a vývoz levnějších léků do oprávněných zemí;
21. trvá na tom, že je důležité zajistit, aby cíl poskytovat dostupné léky rozvojovým zemím nebyl ohrožen přehnaně omezujícími a složitými opatřeními nebo zpětným dovozem léčiv vyrobených na základě povinných licencí do Evropské unie;
22. naléhavě vyzývá vyspělé země, aby se zřekly práva na uplatňování Dohody TRIPS v této oblasti, aby umožnily farmaceutickým společnostem v rozvojových zemích pokračovat v poskytování generických léků za nízké ceny;
23. naléhavě vyzývá Komisi, aby vystoupila na úrovni WTO i v rámci dvoustranných vztahů proti snaze Spojených států začlenit do dvoustranných smluv s rozvojovými zeměmi opatření, která ukládají těmto zemím vzdát se práva přiděleného prohlášením z Doha používat a dovážet generické léky nezbytné pro ochranu veřejného zdraví jejich obyvatel; naléhavě vyzývá samotnou EU, aby se vyvarovala snahy jakkoli tuto tendenci následovat;
24. vyzývá EU, aby vypracovala politiky a programy v této oblasti a žádá Komisi, aby zajistila dostupnost zvýšených prostředků v rámci finančního výhledu pro období 2007-2013 a podpořila tak mnohem ednoznačnější odpověď na HIV/AIDS a aby v rámci Globálního fondu vytvořila víceletý závazek pro boj s HIV/AIDS, tuberkulózou a malárií;
25. pevně věří, že EU by měla pro své občany i pro občany rozvojových zemí hrát významnou roli v boji proti nemocím; vítá tudíž již existující finanční prostředky EU věnované na výzkumné projekty, výměnu zkušeností z funkční praxe a začlenění nevládních organizací, zejména pak těch, které jsou určeny k tomu, aby se potýkaly se specifickými výzvami, kterým čelí zranitelné skupiny, jako jsou přistěhovalci, lidé poskytující sexuální služby atd.;
26. vítá rozhodnutí Spojeného království, Švédska a Nizozemska souhlasit s dodatečnou žádostí velkého počtu nevládních organizací poskytnout doplňující příspěvek do Globálního fondu;
27. vyzývá členské státy EU, a zejména italskou vládu, aby respektovaly své závazky poskytovat finanční prostředky Globálnímu fondu a zajistily tak pokračování probíhajících akcí;
28. vyzývá novou Komisi, aby zajistila, že bude i nadále pokračovat ve financování, které umožní zaplnit tzv. "decency gap", kterou za sebou zanechaly Spojené státy, když přestaly poskytovat finance UNFPA, a to nejen v rozvojovém světě, ale také ve východní Evropě a střední Asii;
29. vítá prohlášení Komise ze dne 23. listopadu 2004 o představení akčního plánu boje proti AIDS v dubnu 2005 a těší se na konkrétní akce;
30. pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení předal Radě, Komisi, vládám členských států, spolupředsedům Smíšeného parlamentního shromáždění AKT-EU, WHO, WTO a UNAIDS.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0096
Pokrok Turecka v přípravách na přis1toupení
Usnesení Evropského parlamentu o pravidelné zprávě a doporučení Evropské komise o pokroku Turecka v přípravách na přistoupení za rok 2004 (KOM(2004)0656 — C6-0148/2004 — 2004/2182(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na pravidelnou zprávu a doporučení Evropské komise o pokroku v přípravách Turecka na přistoupení za rok 2004 ze dne 6. října 2004 (KOM(2004)0656-C6-0148/2004), [1]
- s ohledem na své usnesení ze dne 1. dubna 2004 týkající se pravidelné zprávy Komise o pokroku Turecka v přípravách na přistoupení za rok 2003 [2] a na svá předchozí usnesení v této věci přijatá v době mezi 18. červnem 1987 a 1. dubnem 2004,
- s ohledem na závěry Evropské rady (Kodaň, 21.- 22. června 1993, Helsinky, 10.- 11. prosince 1999, Kodaň, 12.- 13. prosince 2002, Soluň, 19.- 20. června 2003 a Brusel, 12. a 13. prosince 2003),
- s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a stanovisko Rozpočtového výboru (A6-0063/2004),
A. vzhledem k tomu, že Komise dospěla k závěru, že Turecko dostatečně splnilo kodaňská politická kritéria, a doporučila zahájení přístupových jednání,
B. vzhledem k tomu, že Evropská rada rozhodla v roce 2002, že pokud Turecko splní kodaňská politická kritéria, Evropská unie (EU) neprodleně zahájí přístupová jednání,
C. vzhledem k tomu, že v Turecku započalo, zejména po volbách v roce 2002, výrazné legislativní a institucionální sbližování s evropskými normami,
D. vzhledem k tomu, že Komise naznačila, že přistoupení Turecka se bude lišit od předchozích přistoupení v důsledku celkového vlivu populace a velikosti Turecka, zeměpisné polohy, hospodářského, bezpečnostního a vojenského potenciálu,
E. vzhledem k tomu, že demokratické a ekonomicky stabilní Turecko by bylo značným přínosem pro celou Evropu,
F. vzhledem k závěrům Evropských rad z Helsinek a Kodaně, které otevřeně uznávají politické přání Turecka připojit se k EU a výslovně mu přiznávají právo na statut kandidáta na plné členství,
G. vzhledem k tomu, že Komise navrhuje pro proces přistoupení strategii skládající se ze tří pilířů, konkrétně ze spolupráce pro posílení a podporu reformního procesu v Turecku, ze specifických podmínek pro vedení jednání o přistoupení v rámci mezivládní konference vyžadujících jednomyslné schvalování rozhodnutí (minimální požadavky pro otevření a uzavření kapitol a možnost zavádění dlouhých přechodných období pokud jde o volný pohyb pracovních sil, zemědělství a provádění strukturálních politik (Fond soudržnosti) a také zavádění specifických opatření a trvalých ochranných doložek) a z podstatně posíleného politického a kulturního dialogu spojujícího národy členských států EU a Turecka,
H. vzhledem k tomu, že Komise nenavrhla datum pro zahájení přístupových jednání a dala najevo, že proces vyjednávání je otevřený proces, jehož výsledky není možné zaručit předem,
I. vzhledem k tomu, že Komise oznámila, že nezvratnost reformního procesu, zejména jeho uplatňování v oblasti základních práv, bude muset být potvrzena v průběhu delšího časového období,
J. vzhledem k tomu, že Komise uvedla, že bez ohledu na výsledky jednání a následný proces schvalování musí vztahy mezi EU a Tureckem zajistit, aby Turecko zůstalo i nadále plně začleněno do evropských struktur,
K. vzhledem k tomu, že Komise navrhne na jaře 2005 přezkoumání přístupového partnerství a od konce roku 2005 bude každoročně zveřejňovat celkové hodnocení toho, jak jsou upevňovány a rozšiřovány politické reformy,
L. vzhledem k tomu, že v souladu se Smlouvou o Evropské unii Komise doporučí Radě, která rozhodne kvalifikovanou většinou, přerušení jednání v případě, že bude docházet k vážnému a opakovanému porušování zásad svobody, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod a právního státu a zásad mezinárodního práva,
M. vzhledem k tomu, že Komise naznačila, že EU bude muset stanovit finanční výhled pro období od roku 2014 ještě před ukončením jednání,
N. vzhledem k tomu, že Evropská rada uvedla v červnu 2003, že "schopnost Evropské unie začlenit nové členy při udržení hybné síly evropské integrace je rovněž vážnou otázkou všeobecného zájmu jak Evropské unie, tak kandidátských zemí",
O. vzhledem k tomu, že studie dopadu začlenění Turecka vypracovaná Komisí ukázala, že pro přistoupení Turecka je nezbytná podstatná reforma mnoha politik EU,
P. vzhledem k tomu, že vláda Turecka ve spolupráci s parlamentem v posledních letech přijímá a provádí důležité ústavní a legislativní změny,
Q. vzhledem k tomu, že zahájení přístupových jednání by mělo být známkou toho, že byla splněna politická kritéria a EU bude schopna začlenit Turecko a udržet přitom hybnost evropské integrace, a vzhledem k tomu, že dodržování "všech" kodaňských kritérií je základem pro přistoupení k Evropské unii,
R. vzhledem k tomu, že nový trestní zákoník a zákon o vrchních odvolacích soudech byly přijaty dne 26. září 2004 a zákon o sdružování byl přijat dne 4. listopadu 2004, zatímco rozhodnutí o trestním řádu, legislativa zřizující soudní policii a zákon o výkonu trestu a provádění opatření dosud přijaty nebyly,
S. vzhledem k tomu, že i přes významné změny zavedené v rámci dvou velkých balíků ústavních reforem v letech 2001 a 2004 Turecko nadále zachovává ústavu přijatou v roce 1982,
T. vzhledem k tomu, že plná kontrola parlamentu nad vojenskými výdaji a provádění finanční kontroly budou muset být zajištěny v praxi na základě přijatých reforem,
U. vzhledem k tomu, že tureckým vládním orgánům a organizacím na obranu lidských práv byly v letech 2003 a 2004 nahlášeny stovky případů mučení a členské státy EU v roce 2003 přijaly více než 2000 žádostí o azyl předložených tureckými občany,
V. vzhledem k tomu, že Komise zdůrazňuje, že legislativní a prováděcí opatření musí být dále upevněna a rozšířena zejména s ohledem na politiku nulové tolerance v boji proti mučení a špatnému zacházení a provádění ustanovení o svobodě projevu, svobodě tisku, náboženském vyznání, právech žen a právech dětí včetně zákazu dětské práce a standardů Mezinárodní organizace práce (ILO),
W. vzhledem k tomu, že navzdory přijetí velkého programu reforem vykazuje vzdělávací systém nadále určité nedostatky, a vzhledem k tomu, že je proto žádoucí zlepšit nabídku vzdělávání v nejvíce znevýhodněných regionech a zlepšit školní docházku, zejména dívek,
X. vzhledem k tomu, že při posilování náboženské svobody by Turecko mělo prosazovat svoji reformu s cílem rychle zaručit rovné zacházení všem náboženským společenstvím a menšinám, a to i pokud jde o vlastnická práva, právní statut, školství a vnitřní správu, pravidla plánování v oblasti životního prostředí a vzdělávání duchovních,
Y. vzhledem k tomu, že kurdští obyvatelé představují důležitou součást turecké společnosti a jejich práva tedy musejí být plně uznána;
Z. vzhledem k tomu, že řecký pravoslavný seminář Halki nebyl znovu otevřen i přes předchozí výzvy Evropského parlamentu tureckým úřadům,
AA. vzhledem k tomu, že jednotná strategie pro rozvoj hospodářských, sociálních a kulturních potřeb obyvatelstva v jihovýchodní oblasti stále nebyla přijata a návrat osob vysídlených v jihovýchodní části země byl omezen a narušen systémem obecních hlídek a nedostatkem hmotné podpory,
BB. vzhledem k tomu, že Turecko stále ještě nevykonalo důležitá rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva včetně navrácení majetkových práv v případu Loizidou a soudního rozsudku v případu Kypr versus Turecko,
CC. vzhledem k tomu, že Leyla Zana a její kolegové byli konečně propuštěni z nespravedlivého vězení a nyní pracují pro lepší integraci Kurdů do hlavního politického života v Turecku,
DD. vzhledem k tomu, že turecké a kurdské politické síly, organizace občanské společnosti, náboženské organizace a významné osobnosti v Turecku hluboce podporují zahájení přístupových jednání s EU, doufajíce, že počátek těchto jednání prohloubí a urychlí proces reforem v Turecku
EE. vzhledem k tomu, že turecké úřady stále neotevřely hranici mezi Tureckem a Arménií, a promarnily tak příležitost podpořit dobré sousedské vztahy s Arménií,
FF. vzhledem k tomu, že turecké orgány dosud nevyhověly žádostem týkajícím se ostatních arménských otázek, jak je vyjádřil Parlament ve svém usnesení ze dne 18. června 1987,
GG. vzhledem k tomu, že otevření zničených arménských kostelů v Ani blízko Karsu ve východní Anatolii poutníkům a vynikající práce o genocidě vykonaná tureckým historikem Halilem Berktayem a opětovné navázání mezistátních vztahů s Arménskou republikou představují důležité kroky vpřed, ale vzhledem k tomu, že tento proces musí být doveden do svého logického konce opětovným otevřením hranice mezi Tureckem a Arménií,
HH. vzhledem k tomu, že v širším kontextu problematiky Kypru mezinárodní společenství zůstává i nadále znepokojeno skutečností, že Turecko odmítá uznat Kyperskou republiku a že v severním Kypru je rozmístěno více než 30000 příslušníků tureckých vojenských jednotek,
II. vzhledem k tomu, že bude-li Turecko pokračovat v procesu demokratizace a programu společenskoekonomické modernizace, mohlo by:
- hrát důležitou úlohu v celé řadě nadnárodních otázek (energie, vodní zdroje, doprava, správa hranic, boj proti terorismu),
- mít příznivý vliv na vývoj sekulárních demokratických států v islámském světě jako protiváhy náboženského fundamentalismu,
- příznivě ovlivnit vnější politiku EU v řadě potenciálně nestabilních sousedních regionů, jako jsou Středozemí, Střední východ, Kavkaz a Střední Asie,
1. vítá proces politických reforem probíhající v Turecku a přijaté ústavní a legislativní změny, které vstoupily v platnost, a také pokrok při provádění těchto reforem od 5. června 2003, kdy Evropský parlament přijal své usnesení k žádosti Turecka o členství v Evropské unii [3]; nicméně je toho názoru, že turecké úřady musí pokračovat ve schvalování a provádění dalších reforem a musí zavádět současné reformy do praxe, aby tak Turecko zcela splnilo politická kritéria;
2. vítá působivou snahu tureckých úřadů o výrazné sblížení Turecka s evropskými normami v oblasti legislativy a institucionálních záležitostí;
3. vítá příznivý vývoj tureckého hospodářství, který se projevuje zejména omezením makroekonomické nerovnováhy a vyššími mírami růstu;
4. vítá neustávající silnou motivaci a politickou vůli přiblížit se EU, kterou prokázala turecká vláda a velká většina zástupců zvolených tureckým lidem; vítá značnou podporu, která se projevuje ve výsledcích průzkumů veřejného mínění;
5. s uspokojením konstatuje, že Turecko v posledních letech plní řadu doporučení a požadavků, které jsou součástí usnesení Parlamentu a týkají se mimo jiným zejména úplného zrušení trestu smrti, posílení základních práv a svobod, omezení role Rady národní bezpečnosti a zrušení výjimečného stavu v jihovýchodní části země, čímž plní řadu doporučení uvedených v usneseních Parlamentu; vyjadřuje však politování nad výhradami, které byly vysloveny k Mezinárodní úmluvě o občanských a politických právech a také k Mezinárodní úmluvě o hospodářských, sociálních a kulturních právech;
6. vyjadřuje svou bezpodmínečnou podporu občanským organizacím a činitelům činným v Turecku při obraně a podpoře základní práv a svobod; vyzývá Radu a Komisi, aby posílily spolupráci s těmito organizacemi v procesu monitorování, zda Turecko dodržuje kodaňská politická kritéria;
7. potvrzuje, že reformy, které zavedly turecké úřady, daly nevládním organizacím více prostoru k činnosti, a to především pokud jde o podporu lidských práv, a vyzývá tureckou vládu, aby zvýšila své úsilí o vymýcení všech forem zastrašování a pronásledování aktivistů a organizací bojujících za lidská práva;
8. vítá zejména reformu trestního řádu posilující právo na obhajobu; domnívá se však, že paragraf 305 nového tureckého trestního zákoníku, podle kterého jsou trestány údajné případy "ohrožení základních národních zájmů" a jehož výklad je výslovně zaměřen na svobodu projevu v souvislosti s Kyprem a Arménií, je neslučitelný s evropskou Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod z roku 1950; vyzývá proto k jeho zrušení;
9. vítá propuštění Leyly Zany a jejích kolegů z bývalé Demokratické strany (DEP) a vyzývá ke spravedlivému a nestrannému opakování soudního procesu a k okamžitému propuštění všech vězňů odsouzených za nenásilné projevy názorů v Turecku;
10. vítá skutečnost, že turecká vláda zavedla v zákonech změny, které umožňují soukromým jazykovým střediskům nabízet výuku i v jiném mateřském jazyce než v turečtině (v kurdštině, čerkesštině, arménštině atd.) a díky kterým lze vysílat pořady a provozovat stanice vysílající v jiných jazycích; vyzývá tureckou vládu, aby odstranila veškerá zbývající omezení v oblasti vysílání a vzdělávání v jazycích menšin;
11. naléhavě vyzývá Turecko, aby tyto změny v zákonech a jejich uplatňování účinně rozšířilo na oblast vzdělávání a vysílání pro nemuslimské menšiny (Řeky, Armény, Židy, Asyřany);
12. vyzývá Turecko, aby radikálně zlepšilo své vnímání etnických a náboženských menšin, například tím, že bude upozorňovat na jejich přínos ke kulturnímu dědictví země; zejména žádá turecké úřady, aby zvážily, zda některé z těchto konkrétních přínosů, jako např. Hasankeyf, Ani, Zeugma nebo Aghtamar, nejsou vhodné k zapsání do Seznamu světových památek UNESCO;
13. vyzývá v tomto ohledu tureckou vládu, aby uplatňovala standardy EU v oblastech životního prostředí a lidských práv při projektech s dalekosáhlým dopadem, jakými jsou stavby přehrad v údolí Munzur a Ilisu a těžba zlata v Bergamě, kde je ohroženo historické dědictví a krajiny s jedinečnou hodnotou;
14. naléhá na turecké úřady, aby plně zavedly přístup "nulové tolerance" na všech úrovních a ve všech ohledech, pokud jde o úplné zamezení mučení, neboť tureckým vládním orgánům a organizacím pro lidská práva jsou stále hlášeny případy mučení a přístup nulové tolerance se nedostatečně uplatňuje v praxi;
15. navrhuje turecké vládě, aby v rámci reformy trestního procesního práva zrušila promlčecí lhůty pro všechny trestní případy při zahájení řízení; vyzývá turecký soudní systém, především žalobce, aby se zaměřili na případy údajného mučení, neboť v současnosti probíhá pouze několik soudních vyšetřování a řízení s podezřelými pachateli; vyzývá Turecko, aby zvýšilo počet zaměstnanců ve službách veřejné obžaloby, aby toto úsilí přineslo výsledky;
16. vyzývá turecké úřady, aby v této souvislosti zdvojnásobily své úsilí a zaváděly tento přístup efektivněji a aby především zaujaly rozhodnější stanovisko k otázce beztrestnosti, a zdůrazňuje nutnost rozšířit vzdělávací programy určené ke změně postoje příslušníků policie a ozbrojených sil tak, aby bylo zajištěno striktní dodržování zákona;
17. vyzývá ministerstvo vnitra Turecka, aby přijalo a uplatnilo politiku, podle které bude okamžitě a jako otázka zásadní povahy zahajováno správní a disciplinární vyšetřování jakéhokoli příslušníka policie, který by byl obviněn z mučení nebo špatného zacházení;
18. vyzývá turecké úřady, aby uvedly v platnost zákon o sdružování, nový trestní zákoník a zákon o vrchních odvolacích soudech a aby přijaly rozhodnutí o trestním řádu, právní předpisy zřizující soudní policii a zákon o výkonu trestu a provádění opatření;
19. vyzývá turecké úřady, aby provedly výraznou změnu zákona o nadacích po konzultacích — jak by tomu mělo být u všech takových zákonů — se subjekty, jichž se tento zákon týká, jako jsou příslušné nevládní organizace a široké spektrum náboženských společenství;
20. vyzývá Výbor pro zahraniční věci a jeho podvýbor pro lidská práva, aby pozorně sledovaly situaci v oblasti lidských práv v Turecku, a to zejména jejich uplatňování v praxi, především pokud jde o uplatňování zásady nulové tolerance v případech mučení, proces návratu přesídlených obyvatel ve spolupráci s mezinárodními agenturami, provádění kampaně a zákona s cílem vymýtit násilí vůči ženám, otázku ochrany a podpory práv menšin, svobodu vyznání, svobodu projevu, svobodu tisku a svobodu pro odborová hnutí;
21. znovu opakuje svou výzvu, aby byla provedena taková reforma volebního systému, která sníží práh deseti procent, což zajistí širší zastoupení politických sil ve Velkém národním shromáždění, včetně zastoupení převážně kurdských stran;
22. vyjadřuje své znepokojení nad soudním procesem se stranou DEHAP a nad nebezpečím rozpuštění této strany; vyzývá turecké úřady, aby dodržovaly právo na svobodu projevu a právo na existenci demokratických politických stran jakou je například DEHAP;
23. považuje návrh nové ústavy za další a pravděpodobně nutný odraz zcela základní povahy změn, které jsou nezbytné pro členství v EU, a upozorňuje, že moderní ústava může vytvořit základ pro modernizaci tureckého státu;
24. znovu upozorňuje na potřebu vytrvalého úsilí k zajištění kompetentního a nezávislého soudnictví a vyzývá turecké úřady, aby zajistily, že všechny přijaté legislativní změny budou rychle uplatněny, zejména s ohledem na ochranu lidských práv, a následně povedou ke změně chování na všech úrovních soudního systému;
25. vyzývá tureckou vládu, aby provedla reformu současných inspekčních služeb přidělováním úkolů nezávislým inspekčním službám, kterým by měly být poskytnuty dostatečné prostředky, aby mohly účinně působit ve všech regionech Turecka a měly dostatečné pravomoci ke zkoumání všech policejních vazebních zařízení v kterékoli době a aby přitom úzce spolupracovaly s nezávislými tureckými nevládními organizacemi na obranu lidských práv;
26. vyjadřuje svou bezpodmínečnou podporu občanským organizacím a skupinám, které působí v Turecku v oblasti obrany a podpory základních svobod;
27. vyzývá turecké úřady, aby usilovně bojovaly proti korupci, která i nadále vážně ovlivňuje život v Turecku v hospodářské, politické a sociální oblasti; vítá úsilí tureckých úřadů v boji proti korupci včetně ratifikace Úmluvy OECD o boji proti podplácení, Úmluvy OSN o boji proti korupci a členství ve Skupině států proti korupci Rady Evropy (GRECO);
28. vítá reformy, které posílily zásadu rovnosti pohlaví, a upozorňuje na pokrok, kterého bylo dosaženo v novém trestním zákoníku v otázce práv žen, avšak znovu vyjadřuje znepokojení nad tím, že domácí násilí a jiné formy násilí páchané na ženách jsou stále velice rozšířené zejména v zaostalých a venkovských oblastech země, a vybízí turecké úřady, aby zajistily plnou právní ochranu a soudní a hospodářskou pomoc obětem a aby zřídily azylové domy a další zařízení a podporovaly nevládní organizace, které poskytují toto azylové ubytování a obdobná zařízení; vyzývá Komisi, aby takové snahy podporovala v rámci programů pomoci EU; vyzývá turecké úřady, aby zavedly programy k vymýcení negramotnosti žen;
29. vyzývá turecké úřady, aby se účastnily stálého dialogu s Evropským parlamentem o právech žen v Turecku a vzaly v této souvislosti v úvahu usnesení týkající se úlohy žen ve společenském, ekonomickém a politickém životě v Turecku, které má být v Evropském parlamentu projednáno v roce 2005;
30. vítá skutečnost, že turecké úřady provedly v trestním zákoníku změny za účelem zrušení všech ustanovení zákona, ve kterých se projevuje shovívavý postoj k trestným činům motivovaným ctí; nicméně zdůrazňuje, že je třeba vytvořit podmínky k tomu, aby jednotlivci mohli oznamovat takové praktiky úřadům za dodržení naprosté bezpečnosti a důvěrnosti takových oznámení, a zajistit, aby se trestné činy motivované ctí řádně vyšetřovaly a stíhaly;
31. vyzývá všechny zúčastněné strany, aby okamžitě zastavily veškeré akty nepřátelství v jihovýchodní oblasti země; vyzývá tureckou vládu, aby podnikla více aktivních kroků na cestě k usmíření s těmi kurdskými skupinami, jež se rozhodly nepoužívat nadále zbraně;
32. vyzývá turecké úřady, aby zvýšily své úsilí o plné uplatnění práva na vzdělání žen, jimž překážky plynoucí z jejich rodinného nebo kulturního prostředí brání ve volném přístupu k základnímu nebo středoškolskému vzdělání;
33. zdůrazňuje, že celková situace na jihovýchodě země se od roku 1999 zlepšila jak s ohledem na bezpečnost, tak na dodržování základních práv; vyzývá tureckou vládu, aby sestavila plány, jež umožní lidem, kteří si to přejí, vrátit se do svých vesnic a měst na jihovýchodě země, a aby se důsledně zabývala problémem, který v současné době působí systém obecních hlídek; vyzývá Turecko, aby odzbrojilo obecní hlídky a zrušilo systém obecních hlídek; vyzývá Turecko, aby úzce spolupracovalo s mezinárodními organizacemi jako jsou Spojené národy, EU a Rada Evropy za účelem podpory a urychlení návratu přesídlených osob v souladu se Směrnicemi OSN k problematice vnitřního vysídlování, a naléhá na turecké úřady, aby vytvořily jednotnou regionální koncepci pro hospodářský rozvoj jihovýchodní části země jako regionu a podporovaly celkovou modernizaci společnosti;
34. vyzývá Turecko, aby zrušilo zeměpisnou výhradu k Ženevské konvenci z roku 1951 o statutu uprchlíků;
35. vyzývá turecké úřady, aby v právech odborů uplatnily standardy ILO a zavedly další právní předpisy zakazující zaměstnávání dětí;
36. vyzývá tureckou vládu, aby odstranila všechny překážky stojící v cestě odborovým organizacím umožnila organizovat se a aby podpořila svobodu shromažďování tím, že zruší ustanovení, podle kterého musí zřízení nových organizací nejdříve předběžně schválit vláda, a usnadnila rozvoj dimenze skutečného sociálního dialogu jako jednoho z pilířů ekonomického a sociálního modelu;
37. vyzývá tureckou vládu, aby dále omezila politickou úlohu armády prostřednictvím probíhajících reforem;
38. vítá skutečnost, že zásada přednosti mezinárodního práva před právem národním byla zakotvena v turecké ústavě pokud jde o Evropskou úmluvu o lidských právech, a vyzývá turecké úřady, aby respektovaly všechna její ustanovení a neprodleně provedly stále ještě nesplněná rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva;
39. žádá Turecko, aby podpořilo proces usmíření s arménským národem tím, že uzná genocidu páchanou na Arménech, jak již bylo vyjádřeno v dřívějších usneseních Parlamentu ke statusu Turecka jako kandidátské země (od 18. června 1987 do 1. dubna 2004);
40. je přesvědčen, že vlády Turecka a Arménie musí pokračovat v procesu usmíření za možného přispění bilaterálního výboru nezávislých odborníků s cílem otevřeně překonat tragické zkušenosti z minulosti, a žádá tureckou vládu, aby co nejdříve znovu otevřela hranice s Arménií;
41. vyzývá Komisi a Radu, aby požadovaly od tureckých orgánů, aby formálně uznaly, že genocida Arménů v roce 1915 je historickou skutečností, a aby v krátké době otevřely hranici mezi Tureckem a Arménii v souladu s usneseními Evropského parlamentu přijatými v letech 1987 až 2004;
42. v kontextu zlepšování regionální stability a podpory lepších vztahů se sousedy vyzývá Turecko, aby se chovalo citlivě k požadavkům těchto zemí na vodu, a to zejména v případě dolních mezopotámských mokřin v Iráku a v Íránu, kde byly vodní toky významně omezeny v důsledku výstavby Atatürkovy přehrady; žádá, aby Turecko ustavilo pracovní skupiny společně se svými sousedy včetně Sýrie, které by přispěly k zajištění spravedlivé a rovné distribuce vody z řek, které pramení v Turecku;
43. znovu opakuje svou výzvu tureckým úřadům, aby s okamžitou platností pozastavily veškeré aktivity, které diskriminují náboženské menšiny a společenství a ztěžují jejich situaci, a to i pokud jde o vlastnická práva, právní statut, školství a vnitřní řízení, pravidla plánování v oblasti životního prostředí a vzdělávání duchovních, a požaduje, aby jako první důkaz aplikace ihned znovu otevřela řecký pravoslavný seminář Halki, a veřejné užívání církevního označení ekumenický patriárchát; vyzývá Turecko, s ohledem na současné problémy, aby jednalo v souladu s příslušnými precedenty Evropského soudu pro lidská práva; vyzývá k uznání Alevitů a k jejich ochraně včetně uznání domů Cem jako náboženských center a k tomu, aby bylo veškerá výuka náboženství dobrovolná a pokrývala pouze sunitské náboženství; vyzývá k ochraně základních práv všech křesťanských menšin a společenství v Turecku (např. Řeků v Istanbulu, Imvrosu a Tenedosu);
44. ačkoli respektuje demokratickou vůli společenství kyperských Řeků, lituje skutečnosti, že nebylo schopno dosáhnout řešení, a vyzývá turecké úřady, aby i nadále hledaly konstruktivní řešení pro urovnání kyperské otázky vedoucí k spravedlivému řešení, jež bude dohodnuto na základě plánu Kofiho Annana a zásad, na nichž je založena EU, a aby v souladu s příslušnými usneseními OSN co nejdříve stáhly podle konkrétního časového plánu okupační vojska; je přesvědčen, že toto stažení je nezbytným krokem směrem k dalšímu zmírnění napětí, obnovení dialogu mezi stranami a přípravě k trvalému řešení; vyzývá turecké úřady, aby uznaly Kyperskou republiku; upozorňuje turecké úřady na skutečnost, že dotyčná jednání jsou mezivládními jednáními mezi Tureckem na straně jedné a 25 členskými státy EU na straně druhé. Kyperská republika je jedním z těchto členských států. Ze zahájení jednání jasně vyplývá uznání Kypru Tureckem;
45. vyzývá Radu, aby dodržela své sliby a ukončila izolaci turecko-kyperské komunity; očekává rychlé schválení dvou nařízení týkajících se hospodářské pomoci a obchodování se severní částí ostrova;
46. připomíná tureckým úřadům, že je nutné vyřešit probíhající spory se sousedními státy v souladu s Chartou OSN a souvisejícími smlouvami; dále tureckým úřadům připomíná vliv, který na proces přistoupení mají dobré sousedské vztahy a zdržení se hrozeb a vojenských aktivit způsobujících napětí; jak se uvádí v závěrech zasedání Evropské rady v Helsinkách, v případě, že nedojde k urovnání, by sporné otázky týkající se hranic měly být předány Mezinárodnímu soudnímu dvoru ke konečnému rozhodnutí; rovněž vyzývá turecké úřady, aby zrušily všechna existující omezení týkající se lodí plujících pod kyperskou vlajkou, které jsou zapojeny do obchodu, který se týká členského státu EU;
47. vyzývá Komisi, aby zahrnula všechny nezbytné politické reformy do revidovaného přístupového partnerství, a zdůrazňuje potřebu pokračující a účinné podpory Společenství založené na revidovaném přístupovém partnerství a přizpůsobené v co největší míře potřebám Turecka, pokud jde o splnění kodaňských kritérií;
48. žádá Komisi, Radu a členské státy, aby učinily všechny nezbytné kroky pro vstup Evropské ústavy v platnost, aby tak EU získala předpoklady pro své hladké fungování a zvýšila svou kapacitu pro přijímání nových členských států;
49. vítá doporučení Komise monitorovat uskutečňování právních reforem, ctít zásady svobody a demokracie, chovat v úctě lidská práva a základní svobody a právní stát, jakož i její závazek doporučit v souladu se Smlouvou o Evropské unii a Ústavou pro Evropu pozastavení jednání v případě, že by došlo k závažnému a trvalému porušení těchto zásad; vyzývá Komisi a Radu, aby v této otázce konzultovaly Parlament;
50. připomíná závěry Evropské rady z 21.- 22. června 1993, která stanovila kodaňská kritéria pro členství v EU, a vyzývá Evropskou radu, aby ve svém rozhodnutí o zahájení vyjednávání s Tureckem uvedla, že schopnost Unie absorbovat Turecko jako člena při současném zachování hybné síly evropské integrace představuje důležité kritérium při přistoupení, a to jak z hlediska Unie, tak kandidátů na přistoupení;
51. vyzývá turecké úřady, aby pokračovaly v reformách s cílem posilovat mechanismy dodržování lidských práv, jako je možnost, aby veřejnost podávala stížnosti nezávislému orgánu; v této souvislosti tedy považuje za důležité, aby byl brzy vytvořen úřad veřejného ochránce práv;
52. v této souvislosti zdůrazňuje význam výměnných a vzdělávacích programů pro pracovníky soudů a pro soudce a význam účasti na sympoziích o komunitárním právu, která Turecko začalo organizovat ve spolupráci jak s EU, tak s některými jejími členskými státy a s Radou Evropy;
53. se zájmem si všímá pokroku, k němuž došlo v oblasti hospodářských kritérií, a zejména souladu Turecka s acquis communautaire v oblasti energetiky, průmyslové politiky, výzkumu a telekomunikací; shledává však, že tento vývoj je v jednotlivých oblastech nevyvážený, což vyžaduje alespoň čtyři reformy: posílení správní kapacity potřebné na provádění a vykonávaní acquis, zřízení nezávislého úřadu pro dohled nad státní pomocí, zvýšení prostředků na vědu a výzkum, neboť schopnosti Turecka jsou nadále omezené kvůli nízkému podílů výdajů na HDP, a revizi právního rámce v odvětví telekomunikací s cílem změnit strukturu trhu, která je ovládána velkými mocnými společnostmi;
54. vyzývá Komisi a Radu, aby prováděly každoroční dopadové studie a další související studie týkající se možného vstupu Turecka včetně nezbytných reforem politik EU, a aby předložily své závěry Evropskému parlamentu a národním parlamentům členských států EU;
55. zdůrazňuje, že Turecko bude schopné potvrdit nezvratnost procesu reforem a získat si nezbytnou podporu veřejného mínění EU pouze tehdy, předvede-li připravenost přijmout hodnoty EU prostřednictvím odhodlaným prováděním a pokračováním reforem; očekává, že Komise a Rada předvedou na základě faktů, že tohoto bylo dosaženo;
56. vyzývá v tomto kontextu Komisi a Radu, aby každoročně podávaly zprávu Evropskému parlamentu a národním parlamentům členských států EU o pokroku Turecka při plnění politických kritérií a aby zahrnuly do této zprávy všechny ověřené případy mučení hlášené v daném roce a počet tureckých žadatelů o azyl, které během daného roku přijaly členské státy EU;
57. naléhá na Komisi, aby, jakmile budou zahájena jednání o jednotlivých kapitolách, doporučila v souladu se Smlouvou o Evropské unii po konzultaci s Evropským parlamentem přerušení jednání v případě vážného a opakovaného porušování zásad svobody, demokracie, respektování lidských práv a základních svobod a právního státu;
58. poznamenává, že jednání s Tureckem je možné završit pouze po stanovení finančního výhledu EU pro období po roce 2014;
59. poznamenává, že rozpočtový dopad vstupu Turecka do EU může být plně vyhodnocen, jakmile budou stanoveny parametry pro finanční jednání s Tureckem v kontextu finančního výhledu od roku 2014;
60. zdůrazňuje, že doporučení Komise vyjednat v dohodě o přistoupení dlouhá přechodná období, specifická opatření v oblastech, jako jsou strukturální politiky a zemědělství a trvalé ochranné doložky v oblasti volného pohybu pracovníků by neměla mít negativní dopad na snahu Turecka sladit svou legislativu s acquis;
61. považuje schopnost Evropské unie vyrovnat se s rozšířením za podmínku, za část kodaňských kritérií, a je proto toho názoru, že Evropská unie sama o sobě musí být schopna politických a institucionálních reforem;
62. podtrhuje význam názoru občanů EU na případnou dohodu o přistoupení; naléhavě proto žádá tureckou vládu a Komisi, aby ve světle třetího pilíře zahájily kampaně, které by informovaly občany EU a Turecka prostřednictvím výměnných programů a veřejných akcí, které zvýší povědomí o integračním procesu a podpoří vzájemné porozumění; očekává od Komise konkrétní návrhy činností, které by účinně podpořily tento proces a prosazovaly hlubší politický a kulturní dialog mezi EU a tureckou společností; zdůrazňuje, že proces přiblížení Turecka kritériím EU musí probíhat jasně a průhledně;
63. zdůrazňuje, že zahájení jednání bude počátkem dlouhotrvajícího procesu, který je svou povahou procesem s otevřeným koncem a nevede "a priori" a automaticky k přistoupení; zdůrazňuje však, že cílem jednání je členství Turecka v EU, avšak že realizace tohoto cíle závisí na snaze obou stran; přistoupení tedy není automatickým důsledkem zahájení vyjednávání;
64. zastává názor, že v kontextu možného přistoupení záleží nyní na tureckých úřadech, zda prokáží, že skutečně mohou splnit kodaňská politická kritéria, a potvrdí v rámci delšího časového období, že reformní proces, ve kterém je nutno pokračovat a který se bude muset aplikovat, je zásadní a nevratný;
65. vyzývá turecké úřady, aby bez omezení podporovaly časté návštěvy z Evropského parlamentu a diskusi s ním;
66. zastává názor, že bez ohledu na to, zda budou či nebudou jednání úspěšně završena, musí vztahy mezi EU a Tureckem zajistit, aby Turecko zůstalo i nadále plně začleněno do evropských struktur;
67. má za to, že zahájení přístupových jednání je možné doporučit za předpokladu, že:
- jednání se v první fázi zaměří především na plné provádění politických kritérií; jednání na úrovni ministrů budou proto zahájena posouzením plnění politických kritérií, zejména v oblasti lidských práv a všech základních svobod, teoreticky i v praxi, což v mezitím otevře příležitost zařadit na program vyjednávání další kapitoly;
- v souladu s požadavky Komise bude před zahájením vyjednávání přijato a vynucováno šest zbývajících významných právních předpisů;
- všechny mechanismy zamýšlené Komisí k zajištění důkladného dohledu, intenzivního politického dialogu a případně pozastavení vyjednávání jsou plně funkční;
68. vzhledem k celkovému pokroku popsanému ve zprávě Komise a s přihlédnutím k výše uvedeným ustanovením toto usnesení vyzývá Evropskou radu, aby zahájila jednání s Tureckem bez zbytečného odkladu;
69. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, generálnímu tajemníkovi Rady Evropy, předsedovi Evropského soudu pro lidská práva a vládě a parlamentu Turecka.
[1] Dosud nezveřejněno
P6_TA(2004)0099
Schůzka EU/Rusko na nejvyšší úrovni
Usnesení Evropského parlamentu o schůzce EU a Ruska na nejvyšší úrovni, která se konala v Haagu dne 25. listopadu 2004
Evropský parlament,
- s ohledem na dohodu o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Ruskem [1], která vstoupila v platnost dne 1. prosince 1997, a na společné prohlášení o rozšíření EU a o vztazích mezi EU a Ruskem podepsané dne 27. dubna 2004 a potvrzené Evropským parlamentem i ruskou Dumou v říjnu 2004,
- s ohledem na svá předchozí usnesení o Rusku a Čečensku a zejména na své doporučení ze Radě o vztazích mezi EU a Ruskem ze dne 26. února 2004 [2],
- s ohledem na výsledek 14. schůzky EU a Ruska na nejvyšší úrovni, která se konala v Haagu dne 25. listopadu 2004,
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu nazvané "Širší Evropa — sousední země: nový rámec vztahů s našimi východními a jižními sousedy" (COM(2003)0104),
- s ohledem na čl. 103 odst. 4 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že posílená spolupráce a dobré sousedské vztahy mezi EU a Ruskem mají zásadní význam z hlediska stability, bezpečnosti a prosperity celé Evropy,
B. vzhledem k tomu, že obě strany zdůrazňují důležitost strategického partnerství mezi EU a Ruskem a svůj úmysl dále zintenzívnit svou spolupráci v Evropě i mimo ni založené na společných zájmech a společných hodnotách, zejména na demokracii, právním státu a dodržování lidských práv,
C. vzhledem k tomu, že se EU po svém rozšíření důsledně zasazuje za uplatňování evropské sousedské politiky jako jedné z nejvyšších priorit své vnější činnosti s následným dalším zapojením do vyřešení konfliktů v Podněstří a na jižním Kavkaze,
D. vzhledem k tomu, že jak EU, tak Rusko pokládají země, které s nimi bezprostředně sousedí, za oblasti, ve kterých se spolupodílejí na odpovědnosti za vytvoření a udržování stability,
E. vzhledem k tomu, že summit EU a Ruska v Petrohradě v květnu 2003 rozhodl o přijetí čtyř společných prostorů a ke společnému hospodářskému prostoru, dohodnutém o dva roky dříve, přidal prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, prostor vnější bezpečnosti a prostor výzkumu, vzdělávání a kultury,
F. vzhledem k tomu, že se na 14. schůzce EU a Ruska na nejvyšší úrovni účastníci dohodli odložit vytvoření těchto čtyř společných prostorů až do příštího schůzky EU a Ruska na nejvyšší úrovni v Moskvě v květnu 2005,
G. zdůrazňuje, že jakýkoli další vývoj při budování skutečného strategického partnerství musí být spojen s konkrétním zlepšením současné situace a že demokratické hodnoty, právní stát a dodržování lidských práv, jež tvoří základ tohoto partnerství, musí být společné,
H. vzhledem k tomu, že EU a Rusko nesou společnou odpovědnost za dosažení mírových řešení konfliktů v jejich bezprostřední blízkosti,
I. vzhledem k tomu, že neexistence životaschopného řešení v Čečensku měla za následek rozšíření teroristických aktů do sousedních republik, a vzhledem k tomu, že pokračuje porušování lidských práv související s ruskými bezpečnostními silami;
1. vyjadřuje politování nad nedostatkem podstatného pokroku při vytváření čtyř společných prostorů během 14. schůzky EU a Ruska na nejvyšší úrovni v Haagu, bere však na vědomí snahu prohloubit dialog o nejrůznějších problémech, jako jsou např. menšiny, lidská práva a základní práva, a doufá, že tento dialog povede ke konkrétním výsledkům;
2. zastává názor, že čtyři společné prostory se musí posuzovat jako jeden celek a neměly by být od sebe oddělovány;
3. vyjadřuje úmysl posílit spolupráci mezi EU a Ruskem s cílem vytvořit čtyři společné prostory;
4. vyzývá Komisi a Radu, aby plně využívaly stávající nástroje a programy, jako např. TACIS, na podporu rozvoje občanské společnosti v Rusku, a trvá na tom, že budoucí nástroje musí rovněž usilovat o posílení demokracie a dodržování právního státu;
5. vítá ratifikaci Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o klimatických změnách Dumou dne 22. října 2004; zdůrazňuje kladný dopad, který bude mít podepsání Kjótského protokolu na posílení dlouhodobého strategického partnerství mezi EU a Ruskem; doufá, že i další globální hráči budou povzbuzeni k následování příkladu Ruska, a vyzývá všechny strany, aby vyvinuly další úsilí ke zlepšení energetické výkonnosti a pro vývoj zdrojů energie, které neprodukují žádné emise CO2;
6. vítá rozšíření Dohody o partnerství a spolupráci na nové členské státy EU a pevné odhodlání obou stran aktivně pokračovat v práci na plnění závazků obsažených ve výše uvedeném společném prohlášení;
7. vítá oznámení, které učinil prezident Putin během schůzky na nejvyšší úrovni, že Rusko "v blízké budoucnosti" podepíše dohodu o hranicích s Estonskem a Lotyšskem;
8. zdůrazňuje potřebu, aby EU a Rusko zintenzívnily politický dialog, zejména pomocí spolupráce na dosažení společného cíle posílení multilaterálních organizací jako OSN a WTO;
9. bere na vědomí, že Rusko má zvláštní zájem na udržování dobrých vztahů s mnoha svými sousedy, jako je Bělorusko, Ukrajina, Moldavsko nebo s oblastí jižního Kavkazu; zdůrazňuje však, že se Rusko musí držet zásady nevměšování se do vnitřních záležitostí suverénních států, zejména v případě voleb;
10. je znepokojen vývojem demokratizačního procesu v Rusku a dalším soustředěním moci v rukou ústřední vlády v Moskvě, jako je např. jmenování soudců nejvyššího soudu, gubernátorů a starostů velkých měst prezidentem Ruska; vyjadřuje své znepokojení nad přísnější kontrolou sdělovacích prostředků a omezováním svobody tisku;
11. zásadně odsuzuje nedávné teroristické útoky na civilní obyvatelstvo v Rusku a v sousedních zemích a vítá kroky k posílení spolupráce EU a Ruska v protiteroristických opatřeních, pokud budou plně dodržována lidská práva a základní svobody a tato opatření nepovedou k narušení demokratických práv nebo občanské společnosti;
12. vyslovuje vážné znepokojení nad trvalým a opakovaným hromadným porušováním humanitárního práva a lidských práv páchaných ruskými silami na civilistech v Čečensku, vyzývá Rusko, aby se snažilo o důvěryhodný mírový proces a usmíření, a znovu zdůrazňuje, že je možné pouze všeobecné politické řešení na základě vzájemné dohody a nikoli vojenské řešení;
13. vítá návrh Rady na těsnější spolupráci při krizovém řízení a očekává, že Rusko sehraje čestnější a konstruktivnější úlohu v konfliktu
P6_TA(2004)0100
Jednotný postup pro evropský azylový systém
Usnesení Evropského parlamentu o postupu při udělování azylu a ochrany v oblasti původu 2004/2121(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o řízeném vstupu osob vyžadujících mezinárodní ochranu na území EU a o zvýšení ochrany na území jejich původu "Zlepšení přístupu k trvalému řešení" (KOM(2004)0410),
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o účinnějším společném evropském azylovém systému: Jednotný postup jako další krok (KOM(2004)0503),
- s ohledem na Všeobecnou deklaraci lidských práv schválenou Valným shromážděním OSN dne 10. prosince 1948, a zejména na článek 14 této deklarace,
- s ohledem na Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod podepsanou v Římě dne 4. listopadu 1950 a její dodatkové protokoly,
- s ohledem na Chartu základních práv Evropské unie slavnostně vyhlášenou dne 7. prosince 2000 [1] a zejména na články 1, 18 a 19 této charty,
- s ohledem na Smlouvu zakládající Ústavu pro Evropu přijatou Evropským konventem dne 13. června a 10. července 2003, předloženou předsedovi Evropské rady v Římě dne 18. července 2003, schválenou mezivládní konferencí na úrovni hlav států a předsedů vlád na zasedání Evropské rady ve dnech 17. a 18. června 2004, a zejména na články II-61, II-78, II-79 a III-266,
- s ohledem na Ženevskou úmluvu o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 doplněnou Newyorkským protokolem ze dne 31. ledna 1967,
- s ohledem na konsolidované znění Smlouvy o Evropské unii [2], a zejména na čl. 2 čtvrtou odrážku a článek 6 této smlouvy,
- s ohledem na konsolidované znění Smlouvy o založení Evropského společenství [3], a zejména na článek 63 této smlouvy,
- s ohledem na akční plán Rady a Komise pro zlepšení uplatňování ustanovení Amsterodamské smlouvy o prostoru svobody, bezpečnosti a práva [4], a zejména na body 8, 32, 33, 34, 36 a 37 tohoto akčního plánu,
- s ohledem na závěry zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999, uvedené zejména v bodech 13, 14 a 15,
- s ohledem na závěry zasedání Evropské rady v Laekenu ve dnech 14. a 15. prosince 2001, uvedené zejména v bodech 39 a 40,
- s ohledem na závěry zasedání Evropské rady v Seville ve dnech 21. a 22. června 2002, uvedené zejména v bodech 26, 27, 28, 29, 33 a 34,
- s ohledem na závěry zasedání Evropské rady v Soluni ve dnech 19. a 20. června 2003, uvedené zejména v bodech 24, 25, 26 a 27,
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému Parlamentu nazvané "Za společný postup při udělování azylu a jednotné postavení platné v celé Unii pro osoby, jímž bude udělen azyl" (KOM(2000)0755),
- s ohledem na agendu nebo program pro ochranu, schválenou výkonným výborem UNHCR a s uspokojením přijatý Valným shromážděním OSN v roce 2002 po celosvětových jednáních o poskytování mezinárodní ochrany,
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o společné azylové politice a o agendě pro ochranu (KOM(2003)0152),
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu nazvané "Za dostupnější, spravedlivější a řízenější azylové systémy" (KOM(2003)0315),
- s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a stanovisko Výboru pro zahraniční věci (A6-0051/2004),
A. vzhledem k tomu, že v závěrech zasedání Evropské rady v Soluni je Komise v bodu 26 vyzvána, aby "prozkoumala všechny možnosti pro zajištění řádnějšího a řízenějšího vstupu do EU osobám vyžadujícím mezinárodní ochranu a přezkoumala způsoby a formy pro zvýšení jejich ochrany v oblastech jejich původu s cílem předložit do června 2004 Radě celkovou zprávu, ve které budou navržena k přijetí opatření včetně jejich právních důsledků",
B. vzhledem k tomu, že obě sdělení Komise, která jsou předmětem tohoto usnesení, je nutné projednávat společně, protože z různých důvodů doposud tvoří odpověď Komise na závěry zasedání Evropské rady v Soluni uvedené v bodech 26 a 27, a protože obsahují předpoklady a základní cíle možné nové platformy pro řízenější, přístupnější a spravedlivější azylové systémy přezkoumáním nových způsobů, které doplní progresivní směr vymezený v Tampere,
C. vzhledem k tomu, že by i nadále měla platit Ženevská úmluva a mezinárodní povinnost přijmout každou osobu žádající o azyl na hranicích,
D. vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít dohody mezi EU a třetími zeměmi, aby se zlepšil přístup k trvalým řešením pro uprchlíky nebo osoby, které potřebují ochranu nebo politický azyl, na základě zásady společné odpovědnosti,
E. vzhledem k tomu, že zdlouhavá situace uprchlíků a zdlouhavé zpracovávání žádostí o azyl mohou ohrozit osobní bezpečnost skutečných uprchlíků, zejména v krizových situacích, a mohou je donutit uchýlit se k nedovoleným prostředkům cestování;
1. naléhá na EU a členské státy, aby zajistily, že ti, kdo potřebují ochranu, budou moci vstoupit na území EU bezpečně a že jejich žádosti budou řádně vyřízeny, a aby zajistili přísné dodržování zásad mezinárodních lidských práv a práv uprchlíků, a zejména zásady nenavracení (tj. že státy musí povolit řádným žadatelům o azyl vstup do země);
2. lituje, že pokrok při přijímání legislativního programu v první fázi společného evropského azylového systému vymezeného v závěrech Evropské rady v Tampere bylo dosaženo se zpožděním a že společnou harmonizaci nepřijaly všechny členské státy, a že Rada nebyla schopna do 29. dubna 2004 sestavit politickou dohodu o pozměněném návrhu směrnice týkající se minimálních norem v členských státech pro udělení či odnětí právního postavení uprchlíka [5];
3. děkuje Komisi za předložení sdělení (KOM(2004)0410), v němž navíc ke stávající společné evropské azylové politice navrhuje jak opatření k vytvoření systematického a lépe organizovaného vstupu osob vyžadujících mezinárodní ochranu do EU, tak i opatření na zvýšení možnosti ochrany v oblasti původu;
4. žádá, aby měla EU vlastní zdroje informací o migračních tocích, protože považuje za nutné posílit evropskou migrační observatoř jakožto nástroj pro soustředěnou azylovou statistiku v EU, neboť správný přístup k azylovým systémům vyžaduje přesné znalosti o jejich charakteristice a rozsahu v různých členských státech;
5. domnívá se, že bude ještě potřeba učinit mnoho pro to, aby se EU stala jednotným azylovým prostorem a aby byla zajištěna důvěra našich občanů v systém, který spravedlivě,účinně a rychle poskytuje ochranu těm, kteří ji potřebují, a jedná s těmi, kteří nesplňují podmínky pro udělení této ochrany;
6. uznává, že zatím dílčí vytvoření první fáze společného evropského azylového systému má vážné strukturální nedostatky, které ohrožují humanitární tradici v Evropě a že pro zdokonalení řízení azylových záležitostí v kontextu rozšířené Evropy je nezbytné dosáhnout systémem postupného zavádění níže uvedených cílů, které doplňují, a nikoliv nahrazují, společný evropský azylový systém vymezený v Tampere:
a) zlepšit kvalitu rozhodnutí týkající se azylu v Evropské unii,
b) hrát přední úlohu při zajišťování dostatečné kapacity a pomáhat zemím při poskytování účinné ochrany žadatelům o azyl vycházející z mezinárodních norem pro lidská práva,
c) vyřizovat žádosti o ochranu co nejvíce v souladu s potřebami a řídit bezpečný příchod do EU prostřednictvím řádného a řízeného vstupu osob vyžadujících mezinárodní ochranu,
d) dodržovat zásadu solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti,
e) rozvíjet integrovaný přístup s cílem vytvořit v oblasti azylu a navracení rychlé a účinné postupy rozhodování;
7. zdůrazňuje nezbytnost spolupráce třetích zemí s EU pro celkovou a vyváženou azylovou a přistěhovaleckou politiku EU. Partnerství se třetími zeměmi lze uskutečňovat pomocí stávajících nástrojů, jako je například evropská politika sousedských vztahů a z ní vycházející akční plány jednotlivých zemí, navržených flexibilně a pro konkrétní situaci, stejně tak jako pomocí jiných programů Společenství — Pomoc vykořeněným osobám v Asii a Latinské Americe [6], MEDA [7], CARDS [8], ERF [9] a program Aeneas [10];
8. je přesvědčen, že jeden z nástrojů zaručujících řádnější a lépe řízený vstup osob, které potřebují mezinárodní ochranu, do EU může spočívat v systému přesídlení, který by platil v celé Unii, byl založen na respektování přání jednotlivců a dobrovolné účasti všech členských států v tomto systému a podle něhož by byly tyto osoby přemístěny z první hostitelské země do členského státu, kde by jim byla zaručena ochrana a kde by měly vyhlídku na integraci a autonomii, přičemž by se Vysoký komisař pro uprchlíky OSN účastnil výběru a předávání konkrétních případů; z tohoto důvodu vyzývá EU, aby navrhla vhodné právní nástroje zaručující urychlené zavedení takového systému;
9. odmítá převádění postupu vyřizování žádosti jinam tím, že by se žadatelé o právní postavení uprchlíka posílali do třetích zemí, a to mimo jiné proto, že by to znesnadnilo proces zastoupení a odstranil by se tím demokratický dohled;
10. domnívá se, že mechanizmus přesídlení představuje možnost, jak nabídnout rychlý přístup k ochraně, aniž by se uprchlíci stávali obětí nedovoleného přistěhovalectví a převaděčských sítí a aniž by museli čekat léta, než jim bude postavení uprchlíka přiznáno;
11. domnívá se, že program přesídlení je nástrojem, který umožní reagovat na zvláštní potřeby ochrany uprchlíků, jejichž životy, svoboda, bezpečnost, zdraví a základní práva jsou v zemích, kam se uchýlili, ohroženy;
12. domnívá se, že v rámci programu přesídlení je potřeba se věnovat zejména osobám, které jsou v této situaci nejzranitelnější a potřebují pomoc: například obětem znásilnění a sexuálního násilí, těhotným ženám, nezletilým osobám bez doprovodu, postiženým osobám, aktivistům v oblasti lidských práv či osobám, které jsou stíhány z politických důvodů;při hodnocení situace jednotlivých osob je nutná flexibilita a zvláštní zacházení a takový přístup bude na úrovni EU představovat skutečný přínos;
13. domnívá se, že záchytná střediska pro potenciální přistěhovalce v zemi konečného tranzitu nemají místo při uvažování o trvalém řešení v regionech původu, ani neskýtají útočiště osobám, které potřebují mezinárodní ochranu: domnívá se ovšem, že taková střediska vzbuzují řadu otázek o schopnosti dostát mezinárodním závazkům s ohledem na lidská práva, a to především proto, že o režimech v těchto tranzitních zemích se v mnoha případech ví, že mají velmi nevalné výsledky v oblasti lidských práv;
14. věří, že tyto programy pro přesídlení, pokud budou řádně spravovány a dostatečně financovány a pokud budou členskými státy a EU vhodně veřejnosti prezentovány, mohou pomoci veřejnosti porozumět přistěhovalcům a jejich důvodům k vyhledání ochrany v zemích, které uprchlíky a osoby, které potřebují mezinárodní ochranu, přijímají, a zvýšit účinnost boje EU s obchodem s lidmi;
15. je toho názoru, že aktivní vytváření porozumění veřejnosti je zásadní pro boj se všemi formami diskriminace, rasismem a xenofobií uvnitř EU;
16. vyzývá EU, aby viditelně a důsledně demonstrovala svou připravenost pomoci třetím zemím v oblastech původu posílit jejich ochranné kapacity v souladu s iniciativou "Více než úmluva" UNHCR a s dalšími doporučeními a aby zabránila možnosti financování záchytných středisek pro uprchlíky nebo jiných středisek omezujících osobní svobodu žadatelů o azyl;
17. domnívá se, že dodatečné zdroje nutné ke zlepšení podpory v regionu původu musejí být tvořeny dalšími finančními prostředky, které budou přiděleny a koordinovány ze stávajících rozpočtových položek, a nemůže se jednat o přerozdělení stávající podpory a části rozpočtu určené na rozvoj; domnívá se, že to je potřeba vzít v úvahu při jednáních o finančním výhledu; s ohledem na roli, kterou bude muset hrát v tomto procesu, bude rovněž nutné vyčlenit dodatečné a koordinované finanční prostředky pro UNHCR;
18. vyzývá EU, aby zajistila, že budou k dispozici dostatečné rozpočtové prostředky kromě těch, které již byly naplánovány jako rozvojová pomoc třetím zemím, na posílení finančních a institucionálních kapacit pro ochranu uprchlíků v rozvojových zemích, za předpokladu, že tyto prostředky nebudou využity na zřizování záchytných středisek pro uprchlíky ani jiných středisek omezujících osobní svobodu žadatelů o azyl;
19. považuje za nutné, aby byly jasně stanoveny úkoly a odpovědnost příslušných agentur;
20. je toho názoru, že k tomu, aby bylo možno pomoci osobám, které potřebují ochranu, je nezbytná rozhodná společná zahraniční a bezpečnostní politika zavazující EU přednostně se věnovat řešení dlouhodobých konfliktů a předcházení konfliktům; vítá proto návrhy Komise na předložení evropských programů regionální ochrany a žádá, aby se mohl podílet na jejich vytváření a na nezbytném hodnocení a sledování jejich provádění;
21. domnívá se, že takové ochranné programy musí obsahovat záruky proti předčasnému návratu uprchlíků založené na pojetí bezpečné třetí země;
22. vyzývá Unii, aby za účelem řešení případů osob, které naléhavě potřebují okamžitou ochranu, prozkoumala stávají problémy se systémem pro zákonem chráněný vstup (PEP), o kterých členské státy informovaly, aby dále zkoumala možnost právního nástroje, který by definoval a stanovil prvky systému pro zákonem chráněný vstup (PEP), jenž by spočíval v tom, že by státní příslušníci třetích zemí měli možnost podat u možného hostitelského členského státu žádost o azyl nebo o jinou formu mezinárodní ochrany ještě před vstupem do tohoto státu a mohli by získat přechodné nebo trvalé povolení ke vstupu;
23. zdůrazňuje, že posílení kapacity ochrany v oblastech původu a vytvoření postupů pro chráněný vstup povede k zajištění řádného a předvídaného způsobu vstupu do EU, při dalším zachování stávajícího práva na žádost o azyl při spontánním příjezdu do členského státu EU;
24. zdůrazňuje, že je důležité, aby EU sdílela zodpovědnost s třetími zeměmi, a zejména se zeměmi, které udělí azyl jako první, pro lepší řízení pohybu uprchlíků a zdůrazňuje potřebu účinnější spolupráce s cílem zvýšit možnosti pro poskytnutí ochrany v zemích, které přijmou uprchlíky a umožnit, aby se tyto země staly stálými poskytovateli skutečné ochrany;
25. věří, že Evropská unie by měla být lépe připravena poskytnout naléhavou pomoc zemím sousedícím se státy v krizi, aby jim pomohla v souladu s mezinárodními normami řešit náhlou a početnou migraci způsobenou krizovými situacemi;
26. uznává význam podpory zemí, jež přijímají většinu z těch, kdo hledají útočiště, a považuje za důležité, aby tam nabízené podmínky odpovídaly přinejmenším podmínkám nastíněným Komisí v odst. 45 písm. a) až e) sdělení (KOM(2004)0410);
27. je toho názoru, že podpora v oblasti původu je doplňkem společného azylového postupu v rámci EU na základě vysoké kvality výstupu a při plném uznání našich mezinárodních závazků, a proto prohlašuje, že taková podpora nemůže být náhradou takového postupu v rámci EU;
28. domnívá se, že investice do trvalých řešení budou vyžadovat značnou koordinaci mezi jednotlivými odděleními a agenturami Komise, zejména těmi, které jsou příslušné pro rozvoj, spravedlnost a vnitřní věci, obchod a zahraniční věci; je přesvědčen, že Komise by měla sdělit svůj návrh takové spolupráce Parlamentu, jakmile to bude možné, a měla by Parlamentu pravidelně podávat zprávy o pokroku v této spolupráci;
29. vítá předložení sdělení (KOM(2004)0503) Komisí, jehož cílem je vyvinout postup, který by zacelil mezeru v ochraně a vedl by k účinnému uplatnění první fáze společné azylové politiky;
30. vítá návrh zkvalitnit postup posuzování ("front-load") tak, aby zahrnoval všechny relevantní informace, ale zdůrazňuje, že mezi ně musí patřit použití celostátních informací z řady různých zdrojů, vysoká kvalifikace těch, kdo budou rozhodovat o žádostech, plné právní zastoupení žadatelů, poskytování informací v jazyce srozumitelném žadateli a právo na opravný prostředek v dané zemi;
31. s cílem přispět ke zvýšení kvality budoucího rozhodovacího procesu v oblasti azylu, navrhuje, aby byly vytvořeny systémy pro sledování situace osob, které byly vráceny do svých zemí původu poté, co byla jejich žádost posouzena jako nedůvodná, aby bylo možno posoudit, zda přijatá rozhodnutí byla správná;
32. zdůrazňuje potřebu vypracovat harmonizované přístupy, obecné akční plány a zvláštní dohody, které by formulovaly a zaručovaly účinnou reakci s ohledem na ochranu uprchlíků a/nebo dosáhly trvalých řešení v zemích původu, a dále strategie, které jsou založeny na nejlepších zkušenostech v oblasti řízení správních aktů a umožňují výměnu informací o zemích původu a zemích, ze kterých uprchlíci přicházejí;
33. podporuje návrh jednotného postupu při poskytování mezinárodní ochrany, protože je přesvědčen, že jednotný postup řízený jediným příslušným orgánem může proces především urychlit a posílit jeho účinnost, a pro osoby žádající o ochranu může zajistit lepší záruky, neboť tento jediný orgán by správně posuzoval důvody žadatele pro poskytnutí mezinárodní ochrany, pro udělení postavení uprchlíka, pro poskytnutí subsidiární formy ochrany nebo pro případné zamítnutí žádosti;
34. žádá také, aby byl v EU vytvořen urychlený postup udělování azylu, který by netrval déle než 6 měsíců, což by usnadnilo řešení neoprávněných žádostí, a tím racionalizaci formalit pro osoby, které splňují požadavky na udělení azylu;
35. žádá, aby v případech odmítnutí jakéhokoliv statutu mezinárodní ochrany z důvodu nesplnění požadovaných podmínek bylo toto zamítavé rozhodnutí náležitě zdůvodněno a sděleno písemně v ověřeném dokumentu v jazyce srozumitelném žadateli;
36. naléhá na Komisi a Radu, aby změnily politiku vracení a zpětného přijetí, která umožňuje evropské charterové lety posílající uprchlíky zpět do země původu;
37. je přesvědčen, že jednotný postup nemůže ohrozit postavení uprchlíků ve smyslu Ženevské úmluvy z roku 1951, pokud bude žádost posuzovat tentýž orgán ve stanoveném pořadí: neboť žádost musí být posuzována dle důvodů pro poskytnutí ochrany uvedených v Ženevské úmluvě, a pokud je nelze uplatnit, je nutno následně určit, zda lze uplatnit důvody pro poskytnutí subsidiární formy ochrany;
38. vyjadřuje velké znepokojení nad vážnou situací, ke které v budoucnu nevyhnutelně dojde, pokud na jedné straně budou členské státy muset uplatňovat směrnici Rady 2004/83/ES [11] ze dne 29. dubna 2004, kterou se stanoví minimální normy pro přiznání a udělení postavení uprchlíka nebo osoby vyžadující jiný typ mezinárodní ochrany státním příslušníkům třetích zemí nebo osobám bez státní příslušnosti a forma poskytované ochrany, jejíž oblast působnosti zahrnuje dvě možnosti mezinárodní ochrany (postavení uprchlíka a subsidiární formu ochrany), zatímco na druhé straně působnost budoucí směrnice o minimálních normách postupů při udělování či zamítání postavení uprchlíka v členských státech je omezena na zkoumání žádostí o mezinárodní ochranu pouze z důvodů uvedených v Ženevské úmluvě z roku 1951 a jejím protokolu z roku 1967, které však nezahrnují důvody, které jsou uváděny na žádostech o subsidiární formu ochrany;
39. vyzývá Evropskou unii, aby učinila příslušná opatření k zajištění toho, aby se působnost směrnice o minimálních normách o postupech v členských státech pro udělení a zamítnutí postavení uprchlíka rozšířila na případy subsidiární ochrany a zajistila tak, aby všechny osoby měly ve všech členských státech stejné procesní záruky při posuzování žádostí o mezinárodní ochranu a aby měly stejnou možnost obhajoby a uplatňování svých práv podat opravný prostředek proti rozhodnutí, o kterých si myslí, že jsou v rozporu s právními předpisy, a aby na základě těchto prostředků bylo dané rozhodnutí odloženo;
40. je přesvědčen, že nebude-li směrnice o minimálních normách o postupech při udělování a zamítnutí postavení uprchlíka v členských státech rozšířena na případy, kdy vznikne v oblasti ochrany neospravedlnitelné právní vakuum, jehož důsledky by vedly k tomu, že členské státy by při udělování mezinárodní ochrany postupovaly spíše podle důvodů pro udělení subsidiární ochrany, než podle důvodů ospravedlňujících uplatnění Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků;
41. žádá Radu, aby urychleně sdělila Parlamentu, kdy bude opět konzultován, pokud jde o směrnici o minimálních normách týkajících se postupů členských států při udělování a zamítnutí postavení uprchlíka a na minimální společný seznam bezpečných zemí původu;
42. trvá na tom, aby po přípravné fázi Evropská unie co nejdříve přikročila k přijetí legislativních opatření nutných pro přijetí celého legislativního balíčku v souladu s Amsterodamskou smlouvou a se závěry Evropské rady ze zasedání v Tampere a vytvořila první fázi společného evropského azylového systému s cílem spravedlivě a účinně uplatnit jednotný postup pro poskytování mezinárodní ochrany ve všech členských státech;
43. nevidí důvod k převedení odpovědnosti za vyřizování žádostí o azyl z členských států na ústřední orgán EU nebo do středisek EU pro vyřizování žádostí o azyl s ohledem na právní, praktické a politické problémy;
44. domnívá se, že integrace je základní součástí každého účinného azylového systému a systémů EU na přesídlení a že se jedná o dvousměrný proces, který zahrnuje jak žadatele o azyl nebo uprchlíka, tak i hostitelskou společnost;
45. věří, že účinná evropská azylová politika by měla být založena na společné analýze jevu migrace a že je důležité sbírat, vyměňovat si a používat aktuální informace a údaje o všech důležitých vývojových prvcích migrace;
46. vítá založení Evropského fondu pro uprchlíky na období let 2005-2010 a zdůrazňuje naléhavou potřebu členských států zachovat vhodné azylové systémy a zařízení pro příjem osob v úvodní fázi vybudování společného postupu při udělování azylu;
47. domnívá se, že EU musí dělat více na podporu podmínek, které umožňují, aby se žadatelé o azyl a uprchlíci vrátili dobrovolně zpět bezpečně, důstojně a trvale;
48. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
[1] Úř. věst.
C 364, 18.12.2000.
[2] Úř. věst.
C 325, 24.12.2002, s.5.
[3] Úř. věst.
C 325, 24.12.2002, s.33.
[4] Úř. věst.
C 19, 23.1.1999, s.1.
[5] Úř. věst.
C 291 E, 26.11.2002, s. 143.
[6] Úř. věst.
L 287, 31.10.2001, s. 3.
[7] Úř. věst.
L 189, 30.7.1996, s. 1.
[8] Úř. věst.
L 306, 7.12.2000, s. 1.
[9] Úř. věst.
L 83, 1.4.2003, s. 1.
[10] Úř. věst.
L 80, 18.3.2004, s. 1.
[11] Úř. věst.
L 304, 30.9.2004, s. 12.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0101
Protidrogová strategie EU (2005-2012)
Doporučení Evropského parlametnu týkající se návrhu doporučení Evropského parlamentu Radě a Evropské radě k protidrogové strategii EU (2005-2012) (2004/2221(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na návrh doporučení Radě, který předložila Rosa Díez González za skupinu PSE, týkající se evropské protidrogové strategie (2005-2012) (B6-0070/2004),
- s ohledem na hlavu V Smlouvy o EU,
- s ohledem na hlavu VI Smlouvy o EU, a zejména na čl. 31 odst. 1 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
- s ohledem na Smlouvu o ES, a zejména na článek 252 této smlouvy,
- s ohledem na Smlouvu zakládající Ústavu pro Evropu a zejména články I-16, I-17, I-40, II-94, II-95, III-271, III-278, III-305 a další,
- s ohledem na mezinárodní, evropské a vnitrostátní nástroje na ochranu lidských práv a základních svobod, a zejména ochranu práva na život a ochranu zdraví,
- s ohledem na začlenění Schengenského acquis do Smlouvy o EU a Smlouvy o založení ES,
- s ohledem na úmluvu Organizace spojených národů z 30. března 1961 o omamných látkách, doplněnou Ženevským protokolem z 25. března 1972; úmluvu z 21. února 1971 o psychotropních látkách a úmluvu z 20. prosince 1988 proti nedovolenému šíření omamných a psychotropních látek,
- s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 302/93 ze dne 8. února 1993 o zřízení Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost [1],
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu týkající se akčního plánu Evropské unie na potírání drog (1995-1999) (KOM(1994)0234),
- s ohledem na politické prohlášení o drogách a rezoluce přijaté na zvláštním zasedání Valného shromáždění OSN (UNGASS) ve dnech 8. a 10. června 1998,
- s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 102/97/ES ze dne 16. prosince 1996, kterým se přijímá Akční program Společenství pro prevenci drogové závislosti v rámci aktivit v oblasti veřejného zdraví (1996-2000) [2],
- s ohledem na Radou přijatou společnou akci 96/750/SVV ze dne 17. prosince 1996 o sbližování právních předpisů a praxe členských států Evropské unie pro boj proti drogové závislosti a předcházení nedovolenému obchodu s drogami a boj proti němu [3],
- s ohledem na Radou přijatou společnou akci 97/396/SVV ze dne 16. června 1997 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových syntetických drog [4],
- s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2046/97 ze dne 13. října 1997 o spolupráci mezi severem a jihem v boji proti drogám a drogové závislosti [5],
- s ohledem na výroční zprávu Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost,
- s ohledem na akční plán Rady a Komise pro zlepšení uplatňování ustanovení Amsterodamské smlouvy pro vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva [6], přijatý na zasedání Evropské rady ve Vídni v prosinci 1998 a zejména na body 13, 14, 44, 47 a 51 tohoto plánu,
- s ohledem na závěry Evropské rady ze zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 uvedené zejména v bodech 43, 48, 50, 59 60, 61 a 62 těchto závěrů,
- s ohledem na zasedání Evropské rady v Helsinkách ve dnech 10. a 11. prosince 1999 a zejména na závěr 51, ve kterém se hovoří o protidrogové strategii (2000-2004),
- s ohledem na závěry Evropské rady ze zasedání v Santa María de Feira ve dnech 19. a 20. června 2000 a zejména na bod 51 těchto závěrů, ve kterém se schvaluje akční plán EU na potírání drog (2000-2004),
- s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/97/ES ze dne 4. prosince 2001, kterou se mění směrnice Rady 91/308/EHS o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz [7],
- s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropského parlamentu, které se týká realizace akčního plánu EU na potírání drog pro období let 2000-2004 (KOM(2001)0301 a KOM(2002)0599),
- s ohledem na návrh nařízení Rady o úpravě nařízení Rady (EHS) č. 302/93 ze dne 8. února 1993 o zřízení Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost (KOM(2003)0808),
- s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog [8],
- s ohledem na rámcové rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami [9],
- s ohledem na čl. 114 odst. 3 a čl. 94 odst. 1 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0067/2004),
A. vzhledem k tomu, že užívání drog a obchod s drogami jsou ve všech členských státech EU nadměrně rozšířeny a že tento problém nelze řešit v jednotlivých členských státech individuálně, protože je nevyhnutelné, aby Evropská unie přijala skutečnou evropskou politiku v boji proti drogám a aby ji prováděla jednotně a globálně za použití všech prostředků nutných pro prevenci a řešení zdravotnických problémů, které zneužívání drog způsobuje, i problémů souvisejících se sociálním vyloučením osob i prostředků pro náhradu společenských škod způsobených organizovanou trestnou činností v souvislosti se šířením drog,
B. vzhledem k tomu, že výroba drog a obchod s nimi jsou hlavním zdrojem příjmů evropské mafie a přispívají k jejich schopnosti korumpovat a unikat trestům,
C. vzhledem k tomu, že výroba i užívání nepovolených látek uvedených ve třech výše uvedených úmluvách Oranizace spojených národů a obchod s nimi dosáhly ve všech členských státech velkého rozsahu navzdory opatřením přijatých na mezinárodní, evropské i vnitrostátní úrovni, a proto je nezbytné, aby Evropská unie přepracovala svou obecnou strategii v oblasti omamných látek,
D. vzhledem k tomu, že Rada ministrů spravedlnosti a vnitřních věcí na svém zasedání dne 8. června 2004 rozhodla, že je nutno uvést do praxe novou protidrogovou strategii Evropské unie pro období 2005-2012, která by měla položit základy dvou tříletých akčních plánů EU na potírání drog (2005-2007 a 2009-2011), po nichž následuje vždy jednoleté hodnocení (2008 a 2012) a že tato strategie by měla být přijata na zasedání Evropské rady v prosinci 2004,
E. vzhledem k tomu, že Nizozemsko za svého předsednictví v Radě předložilo 6. července 2004 Horizontální skupině pro drogy návrh protidrogové strategie EU (2005-2012) (CORDROGUE 53), který zohlednil závěry konference konané ve dnech 10. a 11. května 2004 v Dublinu, jež měla na programu "strategii EU v boji proti drogám" (CORDROGUE 36), a že tyto návrhy byly dále posuzovány na zasedáních ve dnech 7. a 8. září, 30. září a 1. října 2004,
F. vzhledem k tomu, že Rada jednala v rámci Horizontální skupiny pro drogy a v rámci CATS (výbor uvedený v článku 36 Smlouvy o EU) o obsahu návrhu protidrogové strategie (2005-2012), aniž by věděla o politickém a technickém hodnocení protidrogové strategie EU (2000-2004) nebo provádění akčního plánu EU o drogách (2000-2004) vypracovaného Komisí a Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost, jehož výsledky předložila Komise Radě pro spravedlnost a vnitřní věci ve dnech 25. a 26. října 2004 a Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost Evropskému parlamentu dne 24. listopadu 2004, aby bylo umožněno hodnocení rozsahu, v jakém bylo dosaženo jedenácti obecných zásad a šesti základních cílů vypracovaných jako součást protidrogové strategie EU (2000-2004),
G. vzhledem k tomu, že Komise pro boj proti drogám Organizace spojených národů zahájí přípravu Valného shromáždění OSN o drogách v roce 2008, deset let od konání summitu v roce 1998,
H. vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit přesné, vyčíslitelné, funkční cíle, aby bylo možné stanovit, zda stanovené cíle a stanovená opatření vedly k dosažení výsledků a do jaké míry,
I. přesvědčen, že musí být analyzována nebezpečí vyplývající z drog mimo jiné z vědeckých, sociologických a kulturních hledisek nejen zkoumáním objektivních a srovnatelných údajů, ale také pečlivým posuzováním veškerých jiných následků a škod pro rozvoj společnosti, abychom při analýze četných problémů spojených s drogami zabránili tomu, že dojde k silnému zjednodušení, a s požadavkem, aby byly tyto analýzy a hodnocení zveřejněny,
J. vzhledem k tomu, že národní politika musí být založena na vědeckých poznatcích s ohledem na všechny druhy drog, nikoli na citové reakci, neboť každý drogový problém vyžaduje zvláštní přístup; že obecný přístup podkopává důvěryhodnost všech aspektů politiky,
K. vhledem k tomu že je nezbytně nutné na základě těchto nástrojů a analýz začít s přehodnocováním protidrogových politik, aby byly účinnější a účelnější, pokud jde o cíle, jichž má být dosaženo, přičemž zvláštní pozornost je třeba věnovat alternativním politikám, které již nyní mají lepší výsledky v mnoha členských státech, například snižování úmrtnosti v důsledku užívání drog, ochranu zdraví a zajištění znovuzačlenění drogově závislých do společenského a hospodářského života společnosti;
1. doporučuje Radě a Evropské radě v souvislosti s vytvořením budoucí protidrogové strategie EU (2005-2012) a obecně v souvislosti s politikou EU v boji proti drogám:
a) nově definovat evropskou spolupráci v protidrogové politice, která se zaměří na boj proti přeshraničnímu pašování a pašování ve velkém měřítku a která zohlední všechny hlediska tohoto jevu a bude založena na vědeckém přístupu, na respektování občanských a politických práv, ochraně životů a zdraví jednotlivců;
b) stanovit jasné, přesné, vyčíslitelné cíle a priority, které mohou být převedeny do operačních ukazatelů a opatření v dalších akčních plánech a které jednoznačně stanoví odpovědnosti a lhůty plnění a zohledňují zásadu subsidiarity, pro usnadnění zavádění by měl být na celoevropské úrovni přijat multidisciplinární přístup ve vztahu k jasně stanoveným cílům (koordinace, poskytování informací, hodnocení a mezinárodní spolupráce);
c) vzít v úvahu, že dosud provedená hodnocení šesti hlavních cílů stanovených v protidrogové strategii EU (2000-2004) ukazují, že žádný z nich nevykazuje uspokojivé výsledky a vyvodit politické a legislativní důsledky z této skutečnosti při navrhování evropské protidrogové strategie na období (2005-2012) a přidružených akčních plánů;
d) zohlednit hodnocení dosažených výsledků v rámci šesti hlavních cílů, které byly stanoveny v protidrogové strategii EU;
e) založit novou strategii spíše na vědeckém výzkumu a hloubkových a strukturovaných konzultacích s těmi, kteří jsou v rámci členských států do tohoto problému zapojeni;
f) založit novou protidrogovou strategii EU na právních, institucionálních a finančních základech, které vycházejí z předchozích úspěšných činnosti, úspěšných postupů a harmonizace vnitrostátních právních systémů a opatření;
g) zvýšit sociální a vědeckým výzkum v oblasti zakázaných látek důležitých pro lékařské a společenské účely;
h) vypracovat alternativu k současnému finančnímu roztříštění vytvořením zvláštní rozpočtovou položky, jež bude úzce spojena s veškerými opatřeními, která bude nutno stanovit v budoucích akčních plánech, jež bude muset Komise přijmout, protože jinak nebude možné dosáhnout cílů stanovených v protidrogové strategii;
i) vytvořit zvláštní rozpočtovou položku, která podpoří probíhající proces konzultace se zúčastněnými organizacemi občanské společnosti a nezávislými odborníky v oblasti dopadu protidrogových politik na občany;
j) vypracovat podrobné hodnocení účinnosti zavádění předchozí strategie, zejména s ohledem na:
- prevenci užívání drog a závislosti,
- snížení dodávky omamných látek a poptávky po nich,
- omezení společenských dopadů (marginalizace),
- snížení škod na zdraví,
- potírání drobné trestné činnosti v souvislosti s drogami a organizované trestné činnosti;
a tudíž nepřijímat novou protidrogovou strategii EU (2005-2012), aniž jsou známy skutečné výsledky dosažené předchozími strategiemi, získané na základě vhodných technických, vědeckých, legislativních a politických hodnocení;
k) pravidelně informovat Evropský parlament v souladu se zásadou demokratické legitimity, průhlednosti a korektní spolupráce mezi orgány o stavu jednání o protidrogové strategii (2005-2012) v Radě;
l) včas konzultovat s Evropským parlamentem návrh protidrogové strategie EU (2005-2012) před jejím přijetím, aby mohlo být zohledněno jeho stanovisko;
m) navrhnout opatření, zcela odlišná od těch doporučených, pro dosažení obecného cíle protidrogové strategie EU, přičemž přednost je dána ochraně života a zdraví uživatelů nepovolených látek, zlepšení jejich blahobytu a jejich ochraně vyváženým a uceleným přístupem k tomuto problému, neboť dosavadní návrhy jsou nevhodné;
n) posílit evropské systémy spolupráce, neboť EU s 25 státy leží blízko zemím, ze kterých drogy pocházejí, aby tím byl omezen obchod s drogami směrem do Unie a jasně definovat a rozšířit nový evropský mechanismus koordinace v oblasti protidrogové politiky, mj. prostřednictvím Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost, aby byl k drogám dosažen ucelený a vyvážený přístup zahrnující mnoho oborů,což je dnes, po přistoupení deseti nových členských států, mnohem potřebnější než kdykoliv předtím;
o) zlepšit koordinaci a výměnu informací v Unii v otázkách protidrogové politiky po přistoupení deseti nových členských států tak, aby bylo dosaženo jednotného, multidisciplinárního a vyrovnaného přístupu k problému drog, který bere v potaz také povzbudivé výsledky, jichž bylo dosaženo a které byly plně zdokumentovány v různých členských státech a v jiných evropských zemích, které uplatňují alternativní protidrogovou politiku;
p) stanovit minimální normy pro zvýšení dostupnosti a účinnosti opatření a pro znovuzačlenění založené na osvědčené praxi ve členských státech, s cílem snížit dopady užívání drog na společnost;
q) věnovat odpovídající pozornost nové situaci, která nastala po přistoupení deseti nových členských států do Unie a která vyžaduje intenzivnější spolupráci se zeměmi, které představují nové hranice EU;
r) zvýšit mezi uživateli drog dostupnost programů minimalizace poškození uživatelů drog (zejména zabránit šíření HIV a dalších nemocí přenosných krví);
s) stanovit minimální normy pro rehabilitační opatření vycházející z osvědčené praxe v členských státech, která nahradí substituční léčbu, které je věnována příliš velká pozornost; za tímto účelem je nutné vynaložit zvláštní úsilí na prosazení resocializace;
t) klást větší důraz na minimalizaci poškození uživatelů drog, informovanost, prevenci, péči a pozornost věnovanou ochraně života a zdraví osob majících problémy v důsledku užívání nedovolených látek a stanovit opatření, která zabrání sociálnímu vyloučení místo zavádění represivních strategií, které hraničí s porušováním základních lidských práv a často k tomu také vedou;
u) sestavit rehabilitační programy pro delikventy/uživatele drog jako alternativu k trestu odnětí svobody, neboť tyto programy se ukázaly být v zemích, které je uplatňují, účinné;
v) zvýšit nezbytná informační opatření a zajistit odpovídající finanční prostředky pro informovanost o nedovolených látkách a prevenci užívání drog, zejména ve školách, jak je stanoveno v akčním plánu pro období let 2000-2004 a omezit negativní dopady užívání drog a s tím spojená rizika;
w) klást důraz na posílení informačních opatření v souvislosti s důsledky užívání různých typů drog (především syntetických drog), která by měla být založena na vědeckých poznatcích, aby každý mohl být jasně a důrazně varován;
x) definovat a výrazně posílit aktivní účast drogově závislých a uživatelů nepovolených látek, občanské společnosti, nevládních organizací, dobrovolného sektoru a široké veřejnosti na řešení problémů spojených s užíváním drog, zejména užším začleněním organizací, které se touto oblastí zabývají, do činností Horizontální skupiny pro drogy a organizováním každoroční evropské iniciativy prevence a experimentálním založením zvláštních středisek, kam se budou moci uchýlit závislí na drogách, která budou prosazovat protizákazovou strategii minimalizace poškození uživatelů drog;
y) stanovit opatření pro hodnocení, která umožní správně zachytit a napravit nedostatky, pokud jde o cíle stanovené protidrogovou strategií Evropské unie a umožní nejvhodnější opatření a zdroje k jejich dosažení;
z) přijmout vhodná opatření, která zabrání používání zisků z nedovoleného obchodu s drogami k financování mezinárodního terorismu a konfiskovat majetek a bojovat proti praní peněz za použití stávajících právních předpisů za současné podpory italských právních předpisů namířených proti mafii, které umožňují zabavovat aktiva (zisky) zločinných spolčení a používat je k financování sociálních cílů;
aa) připojit ke všem mezinárodním úmluvám a zvláště k novým dohodám o spolupráci s třetími zeměmi zvláštní doložku o "protidrogové" spolupráci, která se stane významnou doložkou;
ab) podstatně zvýšit rozvojovou pomoc zemím, které drogy vyrábějí, prostřednictvím stálých programů pro pěstování alternativních plodin a radikálním snížením chudoby a zároveň přezkoumat možnosti prosazování a zabezpečení výroby pro lékařské a vědecké účely, například u opiátů, a zvážit možnost zahájení pilotních projektů pro průmyslovou výrobu povolených produktů získaných z rostlin uvedených v úmluvě z roku 1961, jako jsou rostliny koka a konopí;
ac) poskytnout a zajistit přístup k substitučním programům se zvláštním odkazem na vězeňské prostředí a podporovat alternativní postupy k trestu odnětí svobody pro uživatele nepovolených látek nebo pachatele drobných a nenásilných deliktů v souvislosti s užíváním drog;
ad) podpořit výzkum možností využití rostlin, které jsou v současné době zakázané nebo jsou v tzv. šedé zóně, například konopí, opium, listy koky, pro lékařské potřeby, pro účely bezpečnosti potravin, udržitelného zemědělství, alternativní výroby energie, jako náhrada výrobků na bázi dřeva nebo ropy a další prospěšné účely;
ae) přehodnotit rámcové rozhodnutí o pašování drog, aby zohledňovalo stanoviska Evropského parlamentu při zachování zásady subsidiarity a proporcionality zakotvených ve smlouvách;
af) provést vědeckou studii o nákladech na současné politiky určené pro kontrolu omamných látek a na jejich přínosy, včetně: analýzy konopí a jeho různých povolených a zakázaných derivátů, mj. zhodnotit jejich účinek a jejich léčebný potenciál a důsledky politik kriminalizace a možné alternativy; analýzy účinnosti programů distribuce heroinu pod lékařským dohledem pro terapeutické účely s ohledem na cíl snížení úmrtnosti v důsledku užívání drog; analýza nákladů na politiky zákazu s ohledem na personální zabezpečení a finanční zdroje, které jsou nutné k prosazování zákonů a jejich hospodářské, právní a společenské dopady a dopady na životní prostředí; a analýza dopadu současných politik v rámci evropské strategie a celosvětového systému drogové kontroly na třetí státy;
ag) vyzývat vlády a národní parlamenty, aby přijaly účinná opatření a zabránily pronikání drog do věznic;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto doporučení Radě a Evropské radě a pro informaci také Komisi, vládám a parlamentům členských států, Evropskému monitorovacímu centru pro drogy a drogovou závislost, Radě Evropy a Organizaci spojených národů a jejím specializovaným agenturám.
[1] Úř. věst.
L 36, 12.2.1993, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 19, 22.1.1997, s. 25.
[3] Úř. věst.
L 342, 31.12.1996, s. 6.
[4] Úř. věst.
L 167, 25.6.1997, s. 1.
[5] Úř. věst.
L 287, 21.10.1997, s. 1.
[6] Úř. věst.
C 19, 23.1.1999, s. 1.
[7] Úř. věst.
L 344, 28.12.2001, s. 76.
[8] Úř. věst.
L 47, 18.2.2004, s. 1.
[9] Úř. věst.
L 335, 11.11.2004, s. 8.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0109
Strategická politická zaměření
Usnesení Evropského parlamentu o strategickém politickém zaměření Barrosovy Komise
Evropský parlament,
- s ohledem na své rozhodnutí ze dne 22. července 2004, kterým byl José Manuel Durão Barroso zvolen předsedou Komise,
- s ohledem na své rozhodnutí ze dne 18. listopadu 2004 [1], kterým byla nominovaná Evropská komise zvolena na období od 22. listopadu 2004 do 31. října 2009,
- s ohledem na své usnesení ze dne 18. listopadu 2004 [2] o volbě nové Komise,
- s ohledem na stávající rámcovou dohodu o vztazích mezi Evropským parlamentem a Komisí, kterou dne 29. června 2000 schválila Konference předsedů,
- s ohledem na závazky, které Komise přijala v oblasti legislativního plánování, a na související časový plán schválený dne 30. ledna 2002 Konferencí předsedů,
- s ohledem na čl. 103 odst. 4 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že je zcela nezbytné, aby na počátku svého funkčního období nová Komise předložila obecné směry politiky, na nichž postaví v následujících pěti letech svou strategii a na jejichž základě bude navrhovat své legislativní plány,
B. vzhledem k tomu, že návrhy Komise v letech 2005-2009 by měly být skutečným pracovním plánem pro budoucí opatření, která Parlamentu umožní sledovat, hodnotit a posuzovat pokrok a výsledky, jichž bude v následujících letech dosaženo,
C. vzhledem k tomu, že jmenování nové Komise představuje vývoj s velkým potenciálem v procesu slaďování politických priorit Evropské unie se zájmy evropských občanů,
1. je přesvědčen, že ústředním cílem Evropské komise v období let 2004-2009 by mělo být:
i) zvýšit konkurenceschopnost a dynamiku evropského sociálně tržního hospodářství na základě udržitelného rozvoje,
ii) zajistit soudržnost a konsolidaci Evropy podpořenou úspěšným rozšířením,
iii) rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva a současně chránit základní práva občanů,
iv) učinit z Evropy silnější a účinnější sílu při vytváření bezpečnějšího a lépe prosperujícího světa,
v) zlepšit kvalitu života evropských občanů a
vi) zlepšit fungování Evropy a přiblížit Evropu občanům;
Konkurenceschopnější a soudržnější Evropa
2. vyzývá předsedu Komise Barrosa, aby se držel svého hlavního závazku, kterým je učinit zvyšování konkurenceschopnosti Evropy hlavní politickou prioritou jeho funkčního období, a aby tomuto závazku dostál; je přesvědčen, že ústředním prvkem "uvedení Evropy do chodu" je strukturální hospodářská reforma, která maximálně zlepší vyhlídky evropských občanů, pokud jde o zaměstnanost, investice a růst;
3. znovu potvrzuje svou podporu Lisabonské strategii EU jako nejlepší cestě k dosažení konkurenceschopnosti evropského hospodářství a trvá na tom, že vůdčím zásadou budoucí politiky by měl být udržitelný hospodářský rozvoj;
4. zdůrazňuje nicméně, že Lisabonská strategie EU si v současné době klade příliš mnoho cílů, které si často navzájem odporují; důrazně vyzývá Komisi, aby v souvislosti s Kokovou zprávou a s průběžným hodnocením, které proběhne příští jaro, investovala výrazný politický kapitál do zefektivnění Lisabonské strategie a do jejího zaměření na ústřední cíl, kterým je vytvoření udržitelného růstu a zaměstnanosti, s přesnějším časovým plánem pro plnění jejích cílů v příštích pěti letech;
5. vyzývá Komisi, aby sledovala cíl posilování a modernizování evropského modelu a kladla přitom důraz na vzájemnou provázanost hospodářského a sociálního pokroku a pokroku v oblasti životního prostředí;
6. zdůrazňuje, že vize silnějšího hospodářství a lepší společnosti se vzájemně doplňují a že evropská strategie konkurenceschopnosti pro jedenadvacáté století by měla být postavena na vysoké úrovni vzdělávání, odborné přípravy a výzkumu, vysoce kvalitních veřejných službách a infrastruktuře, sociální integraci, lepších pracovních podmínkách, vyváženějším vztahu mezi pracovním a soukromým životem a vůdčí úloze ve světě v oblasti technologií a norem životního prostředí;
7. domnívá se, že vzhledem ke kritickému problému stárnutí obyvatelstva spolu s problémem posilování mezinárodní konkurence by Komise měla poskytnout silnější vedení a navrhovat strategie s cílem zlepšovat trhy práce a vybízet členské státy k reformám důchodových systémů;
8. je přesvědčen, že v programu hospodářské reformy EU by měla čelní postavení zaujímat další pecifická opatření na dotvoření jednotného trhu, zejména v odvětví energetiky, dopravy, telekomunikací a finančních služeb;
9. vyzývá Komisi, aby zahájila politiku vnitřního trhu, která by kladla na přední místo zájmy spotřebitelů a sociální soudržnost; je přesvědčen, že by mělo být podporováno přijímání sociálních a ekologických norem a kladen patřičný důraz na práva spotřebitelů, a že rozvoj vnitřního trhu by neměl být v rozporu s právem občanů na dostupné a vysoce kvalitní služby veřejného sektoru;
10. připomíná, že aktivní účast na trhu práce je podstatným příspěvkem ke slušné životní úrovni, regionálnímu rozvoji a sociální soudržnosti, ačkoli významnou úlohu musí hrát rovněž investice do vzdělání a výzkumu a vládní opatření v případě vážných selhání trhu;
11. je přesvědčen, že pokud má v Evropě vzniknout skutečné hospodářství a společnost "založené na znalostech", bude třeba, aby EU a členské státy kladly větší důraz na investice do vzdělání a dovedností prostřednictvím kvalitnějšího vzdělávání a celoživotního vzdělávání;
12. prohlašuje, že soudržnost je základní zásadou smluv a budoucí evropské ústavy, která posiluje vztahy mezi Evropou a jejími regiony a hospodářskou, sociální a územní soudržnost; znovu zdůrazňuje, že finanční nástroje pro dosažení cílů Unie včetně soudržnosti musí být přiměřeně financovány;
13. je přesvědčen, že Komise by měla klást větší důraz na rozvoj důvěryhodné regionální politiky pro všechny členské státy; je přesvědčen o tom, že strukturální fondy a Fond soudržnosti by měly kladně přispívat ke snižování rozdílů mezi regiony, modernizaci evropského hospodářství, a k zajištění regionální a sociální soudržnosti;
14. je pevně přesvědčen, že pevné a dynamické hospodářské prostředí může být vytvořeno pouze tehdy, odhodlá-li se Komise k přehodnocení Paktu stability a růstu s cílem spojit jeho úlohu silné hráze proti rozpočtové nezodpovědnosti s dostatečnou flexibilitou, aby Evropa mohla maximálně využít svůj růstový potenciál, aniž by byla ohrožena cenová stabilita;
Prostor svobody, bezpečnosti a práva
15. je přesvědčen, že domácí a mezinárodní boj proti terorismu a struktury, které jsou jeho základem, mají klíčový význam pro budování bezpečnější Evropy pro její občany; je přesvědčen, že Evropa by měla mít silnější společný přístup k otázkám bezpečnosti a účinnější, koordinovanou protiteroristickou politiku; zdůrazňuje význam, který v tomto procesu náleží vhodné rovnováze mezi požadavky vymáhání práva a ochrany základních svobod a osobních údajů;
16. je přesvědčen, že Komise by měla nadále naléhavě pracovat na vyjasnění společných definic určitých závažných trestných činů s přeshraničním rozměrem - zejména terorismu, obchodu s drogami a s lidmi, praní peněz a elektronické trestné činnosti - případně spojených s dohodnutými pravidly o nejnižší trestní sazbě;
17. vyzývá Komisi, aby přiznala mnohem vyšší prioritu zajištění užší koordinace policii, soudům a zpravodajským službám členských států jako základnímu předpokladu účinné politiky v této oblasti; požaduje účinnější opatření EU, která umožní zmrazení prostředků a zabránění přístupu k nim osob podílejících se na terorismu a jiné závažné trestné činnosti;
18. vyzývá Komisi, aby předložila další návrhy na posílení Europolu a Eurojustu, přičemž by byl zajištěn plný dohled Parlamentu a dodržovány normy ochrany osobních údajů;
19. souhlasí s potřebou vyjasnění, pokud jde o právo azylu, s potřebou rychlejších postupů pro stanovení, kdo má právo na azyl, a s potřebou uzavřít dohody o zpětném přijímání přistěhovalců s třetími zeměmi; vyzývá k přesnějšímu rozlišování mezi žadateli o azyl, ekonomickými přistěhovalci a dočasnými uprchlíky v době války a k odlišnému zacházení s nimi; je přesvědčen, že Komise by měla rozvíjet spravedlivou společnou azylovou a přistěhovaleckou politiku založenou na aktivní politice sociálního začlenění a integrace; vyzdvihuje potřebu koherentnějších a konzistentnějších vízových pravidel a účinného partnerství s třetími zeměmi s cílem omezit nedovolené přistěhovalectví u jeho zdroje;
20. zdůrazňuje, že je nadále třeba jednat v zájmu posílení vnějších hranic EU a vytvořit za tímto účelem evropské sbory pohraniční stráže;
21. vyzývá k vytvoření evropské agentury pro základní práva, která by účinně sledovala uplatňování těchto práv;
22. požaduje, aby Komise přijala veškerá opatření k tomu, aby byl přijat vhodný nástroj třetího pilíře, který by sloužil k ochraně údajů a zaručil stejné normy, jaké již platí v ostatních oblastech práva Společenství;
23. je přesvědčen o významu dalšího pokračování integrovaného přístupu založeného na metodě Společenství v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, jak byl stanoven v programech z Tampere a Haagu;
Silnější Evropa v bezpečnějším světě
24. je přesvědčen, že v zájmu prosperity a míru je důležité, aby Evropa využila následujících pěti let k tomu, aby šířila stabilitu mezi své sousedy, podporovala demokracii, lidská práva a řádnou správu věcí veřejných všude na světě, rozšiřovala mezinárodní volný obchod a podporovala udržitelný rozvoj; je přesvědčen, že podpora regionální stability a demokracie je výrazným přínosem, který může EU nabídnout mezinárodnímu společenství, a to často velmi úspěšně; je přesvědčen, že je třeba využít v rámci tohoto procesu všechny prostředky v zájmu zvýšení konzistence a koherence vnějších akcí Unie;
25. přikládá velký význam nedávno zahájeným politikám "Nové sousedství" a "Širší Evrop" a je přesvědčen, že tyto nové politiky se mohou stát mocnými nástroji podpory stability, prosperity, lidských práv, demokracie, řádné správy věcí veřejných a právního státu v Evropě a jejím bezprostředním okolí včetně oblasti Středomoří; domnívá se, že je rovněž třeba dát nový podnět "severnímu rozměru" těchto politik;
26. znovu zdůrazňuje svou podporu dalšímu rozšiřování EU v souladu se zásadami stanovenými ve smlouvách a rozhodnutích Evropské rady; zdůrazňuje jednotlivé zásluhy kandidátských zemí při plnění kritérií pro vstup;
27. znovu zdůrazňuje, že mnohostrannost je i nadále nejlepším způsobem, jak rozpoznat hrozby a jak jim čelit, jak dosáhnout míru a bezpečnosti na celém světě, a zejména jak bojovat proti klimatickým změnám; důrazně proto požaduje, aby se EU dostalo trvalé podpory pro vytváření a uplatňování mnohostranných nástrojů v rámci Organizace spojených národů;
28. je přesvědčen, že Komise by měla nadále využívat rozvojovou politiku EU jako nástroje, který by sloužil k i) rozvoji demokracie, lidských práv a řádné správy věcí veřejných v méně rozvinutých státech a ii) dosažení hospodářského pokroku, udržitelného rozvoje a Rozvojových cílů tisíciletí v procesu podporovaném vyšší podmíněností, koherencí a decentralizací programů pomoci; je přesvědčen, že EU a její členské státy by měly usilovat o zvýšení celkových výdajů na rozvojovou pomoc na 0,7% HDP do roku 2015;
29. vyzývá transatlantické partnery, aby aktivně podporovali a posilovali mezinárodní organizace v zájmu opětovného zdůraznění hodnoty mezinárodního práva a aby se ve vzájemné spolupráci snažili stanovit společný program jejich reformy, zejména reformy Organizace spojených národů a bretton-woodských institucí, s cílem zvýšit jejich účinnost, důvěryhodnost a demokratickou legitimitu;
30. vyzývá Komisi, aby rozvíjela své strategie partnerství se současnými vůdčími činiteli na světové scéně a přizpůsobovala je současným úkolům, zejména pokud jde o partnerství se Spojenými státy, v jejichž případě musí Komise vytvořit podmínky pro rozvoj užší spolupráce, zejména pokud jde o:
- boj proti terorismu a jeho příčinám, přičemž je třeba usilovat o spravedlivou globalizaci, která bude ctít lidská práva, demokracii a udržitelný rozvoj;
- oživení mírového procesu na Středním východě, aby byl uznán životaschopný palestinský stát a zaručena bezpečnost Izraele;
- úspěšné zahájení nového kola jednání rozvojové agendy z Dohá, přičemž je přesvědčen, že jakékoli selhání může mít vážné důsledky pro důvěryhodnost mnohostranného systému volného obchodu;
- odstranění zbývajících překážek transatlantického obchodu a investic, vycházející ze závazku dokončit do roku 2015 vytváření transatlantického trhu, který byl přijat oběma stranami na vrcholné schůzce EU-USA;
Lepší kvalita života
31. vyzývá Komisi, aby v oblasti domácí politiky usilovala o zvýšení kvality života v Evropě prostřednictvím politik, které mají:
- umožnit občanům plně využívat volnost pracovat, studovat a cestovat v rámci EU;
- vytvořit společnost, v níž budou mít všichni občané rovné příležitosti, v níž budou dodržována práva a svobody postižených osob a v níž bude snížena chudoba;
- zvýšit kvalitu ovzduší ve městech a kvalitu vody v řekách a při pobřeží EU;
- zlepšit bezpečnost potravin a poskytnout spotřebitelům další jistoty;
- podporovat účinnější využívání energií a soběstačnost v této oblasti za podpory transevropských energetických sítí a zvyšovat zabezpečení dodávek;
- provádět aktivní politiku v oblasti dopravy založenou na vyvážené liberalizaci trhů, lepší propojenosti infrastruktury a dalšímu rozvoji bezpečnosti;
- podporovat udržitelné zemědělství a rybolov, chránit krajinu, řeky a moře a vnést nový život do venkovských a pobřežních oblastí;
32. naléhá na Komisi, aby zdvojnásobila své úsilí, zejména úsilí o zajišťování globálních akcí v souvislosti se změnou klimatu, při posunu k fázi II Kjótského protokolu, a zároveň hledala způsoby rozvoje tržních mechanismů pro řešení tohoto a dalších problémů životního prostředí;
33. vyzývá Komisi, aby udržela významný pokrok, kterého již bylo dosaženo při reformě společné zemědělské politiky, a jejímž účinkem je a mělo by být vytvoření otevřenější, výkonnější, decentralizovanější, tržně orientované politiky, která bude příznivá pro spotřebitele a pro životní prostředí; naléhá na to, aby současně pokračovala reforma společné rybářské politiky, včetně vytvoření evropského rybářského fondu;
Lépe fungující Evropa bližší svým občanům
34. vyzývá Komisi, aby přišla s inovativními myšlenkami, jak lépe uskutečňovat pojetí evropského občanství, aby Evropa skutečně přinášela viditelný prospěch lidem v jejich každodenním životě;
35. vyzývá Komisi, aby urychlila práci v oblasti lepší legislativy s cílem
i) zjednodušit stávající právní předpisy a snížit její objem,
ii) zajistit uplatňování jednotných zásad při přípravě nových právních předpisů a
iii) zajistit dohodnuté postupy mezi orgány EU pro předchozí hodnocení pravděpodobných dopadů všech významných legislativních návrhů;
36. je přesvědčen, že EU by se měla více než v minulosti zaměřit na účinné uplatňování stávajících právních předpisů; vyzývá Komisi, aby jednala rychleji a důsledněji v zájmu zajištění řádného provádění a prosazování právních předpisů EU v členských státech a aby přijímala více proaktivních právních opatření proti závažných případům jejich porušování;
37. je přesvědčen, že finanční výhled na období po roce 2006, jehož návrh již Komise předložila, by měl řádně zohlednit vývoj, ke kterému došlo od posledního jara, a měly by se v něm odrazit priority nové Komise (v souladu s tímto usnesením) a měl by se týkat finančního období odpovídajícího délce mandátů Parlamentu a Komise;
38. zdůrazňuje, že Komise by měla pokračovala ve svém elánu pro vnitřní reformu, aby se její správa stala mezinárodní veřejnou správou světové úrovně, která využívá moderní metody řízení, je zcela otevřená a zodpovědně využívá veřejné peníze;
39. požaduje, aby Komise dostála závazkům, které zazněly na slyšeních navržených kandidátů na komisaře, pokud jde o možné střety zájmů, a aby se tyto závazky staly součástí jakýchkoli nových kodexů chování, na nichž se by dohodly Parlament a Komise;
40. zdůrazňuje významou úkolu Komise vysvětlovat občanům, proč má Evropa význam a o co Evropa usiluje; je přesvědčen o tom, že Komise by měla bezodkladně navrhnout vhodnou komunikační a propagační strategii, které co nejjasnějším, nejsrozumitelnějším a nejvyváženějším způsobem představí novou ústavu evropským občanům;
***
41. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
[1] Přijaté texty, P6_TA(2004)0064.
[2] Přijaté texty, P6_TA(2004)0063.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0110
Pokrok Bulharska na cestě k přistoupení
Usnesení Evropského parlamentu o pokroku Bulharska na cestě k přistoupení (KOM(2004)0657 — C6-0150/2004 — 2004/2183(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na pravidelnou zprávu Komise o pokroku Bulharska na cestě k přistoupení za rok 2004 (SEC(2004)1199) a na strategický dokument (KOM(2004)0657 — C6-0150/2004)
- s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady přijaté na zasedání v Kodani ve dnech 12. a 13. prosince 2002, v Soluni ve dnech 19. a 20. června 2003 a v Bruselu ve dnech 12. a 13. prosince 2003,
- s ohledem na svá usnesení od počátku procesu přistoupení,
- s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a na stanovisko Rozpočtového výboru (A6-0065/2004),
A. vzhledem k tomu, že je Bulharsko součástí současného širokého a nezvratného procesu rozšiřování,
B. vzhledem k tomu, že proces přistoupení musí být založen na zásadě "vlastních zásluh" a že načasování vstupu Bulharska by nemělo být vázáno na vstup jakékoli jiné kandidátské země, a že by proto Bulharsko mělo přistoupit k EU na základě individuální smlouvy o přistoupení,
C. vzhledem k tomu, že Bulharsko pokračuje v cestě ke vstupu do Evropské unie a že předběžně uzavřelo všech 31 kapitol vyjednávání, a směřuje tedy k přistoupení v lednu 2007,
1. vítá závěr Evropské komise, že Bulharsko nadále plní kodaňská politická kritéria, že se výrazně zlepšily jeho hospodářské struktury a hospodářský výkon a že počet přijatých závazků a jejich plnění znamená, že Bulharsko bude moci přistoupit v plánovaném časovém rámci;
2. vyjadřuje silnou podporu probíhající reformě bulharské veřejné správy a novelám zákona o státní službě, které posilují zásadu zásluh;
3. vítá nasměrování značně zvýšených prostředků do reformy soudnictví a vyzývá k dalšímu zintenzivnění boje proti organizované trestné činnosti, korupci a obchodu s lidmi; vyzývá bulharské orgány k provedení účinných opatření k předcházení zneužívání moci ze strany státních orgánů proti osobám, které do Bulharska vstupují nebo jím projíždějí; vyzývá Bulharsko, aby kromě toho podniklo kroky k zlepšení podmínek policejní vazby pomocí odpovídajícího výcviku pro policejní důstojníky;
4. vyzývá Bulharsko, aby podniklo další účinné kroky, které zabrání obchodu s lidmi, zejména ženami a dětmi, mimo jiné vytvořením spolehlivé databáze zneužívaných a pohřešovaných osob a též spolehlivého systému ochrany svědků;
5. vyjadřuje uznání Bulharsku za jeho úsilí o vytvoření rámce pro řešení problémů, kterým čelí menšiny; vyzývá Bulharsko, kterému se dostává pomoci v rámci větší cílené akce Evropské komise, aby učinilo rozhodná opatření pro integraci Romů do většinové společnosti, a to zejména poskytováním vzdělání a pracovních příležitostí, zlepšováním životních podmínek a přístupu ke zdravotní péči a plánování rodiny, přičemž je třeba stále zohledňovat skutečnost, že i samotní Romové se musí přizpůsobit;
6. vítá pokrok v oblasti péče o děti, ale vyzývá k vyjasnění a posílení pravomocí vlád v rámci jediné, řádně financované agentury, ke zvýšení průhlednosti mezinárodního systému osvojení a k výraznému zlepšení postavení dětí v ústavech a zvláštních školách; vyzývá Bulharsko, aby věnovalo zvláštní pozornost situaci osob umístěných státními orgány do psychiatrických léčeben pro dospělé;
7. souhlasí se závěrem Komise, že Bulharsko je fungujícím tržním hospodářstvím, a vyjadřuje Bulharsku pochvalu za jeho stálý růst HDP, výrazné snížení míry nezaměstnanosti a rekordní výši přímých zahraničních investic, přičemž však upozorňuje na to, že nezaměstnanost je stále vysoká a mnoho lidí dosud nevidí zlepšení své hospodářské situace, a emigrace vysoce kvalifikovaných obyvatel spolu s nízkou regionální mobilitou pracovních sil způsobuje nedostatek pracovních sil v některých klíčových odvětvích;
8. vyjadřuje Bulharsku uznání za rozvoj administrativních struktur pro provádění acquis a poukazuje na to, že je na cestě k brzkému dokončení nutného provedení právních předpisů;
9. poukazuje na skutečnost, že celková předvstupní finanční pomoc Bulharsku na období let 2000-2004, dosáhla výše kolem 178 milionů eur ročně z programu Phare, 57,6 milionů z programu SAPARD a mezi 93 a 127 miliony eur z programu ISPA; podporuje návrh poskytnout na období let 2000-2009 z programu Phare další prostředky ve výši 550 milionů eur, aby se usnadnilo přestavbu jaderné elektrárny Kozloduj;
10. vyzývá Komisi, aby zlepšila řízení a zaměření fondů Společenství v zájmu dosažení nejlepší efektivnosti nákladů;
11. ujišťuje Bulharsko, že Evropský parlament bude nadále sledovat další průběh příprav Bulharska na vstup;
12. vyzývá Radu a Komisi, aby pokrok a úspěchy Bulharska v jeho přípravách odměnily tím, že se budou držet zásady "vlastních zásluh" a že uzavřou jednání a podepíší přístupovou smlouvu co nejdříve v roce 2005, nejlépe brzy na jaře, a tím umožní její včasnou ratifikaci a vstup ke dni 1. ledna 2007;
13. vyzývá Radu a Komisi, aby po uzavření smlouvy o přistoupení přezkoumaly možnosti zvýšení předvstupní finanční pomoci;
14. vyslovuje závažné znepokojení nad neutěšenou situací bulharských a palestinských zdravotníků, kteří byli v roce 1999 zadrženi jako podezřelí z trestného činu, a nad rozsudky smrti, které nad nimi byly vyneseny dne 6. května 2004; v očekávání odvolacího řízení věří, že Libye po novém přezkoumání dostupných důkazů dospěje k závěru, že by bylo spravedlivé je při nejbližší příležitosti propustit;
15. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a bulharské vládě a parlamentu.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0111
Pokrok Rumunska na cestě k přistoupení
Usnesení Evropského parlamentu o pokroku Rumunska na cestě k přistoupení (KOM(2004)0657 — C6-0151/2004 — 2004/2184(INI))
Evropský parlament,
- s ohledem na pravidelnou zprávu Komise za rok 2004 o pokroku Rumunska na cestě k přistoupení a na strategický dokument Komise o pokroku v rámci procesu přistoupení (KOM(2004)0657 — C6-0151/2004),
- s ohledem na závěry předsednictví Evropské rady přijaté na zasedání v Kodani ve dnech 12. a 13. prosince 2002 a v Bruselu ve dnech 12. a 13. prosince 2003,
- s ohledem na svá usnesení od počátku procesu přistoupení,
- s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
- s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a stanovisko Rozpočtového výboru (A6-0061/2004),
A. vzhledem k tomu, že Rumunsko vynaložilo veškeré úsilí, pokud jde o jeho přistoupení k Evropské unii,
B. vzhledem k tomu, že hodnocení Rumunska se opírá o dodržování kodaňských kritérií a závěry Evropské rady přijaté na zasedání v Helsinkách ve dnech 10. a 11. prosince 1999 a rovněž o zásadu diferencovaného přístupu,
C. vzhledem k tomu, že je třeba více úsilí, zejména v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, pokud jde o boj proti korupci, organizované trestné činnosti a hraniční kontroly a rovněž v oblasti hospodářské soutěže, pokud jde o státní podpory, a dále v oblasti ochrany životního prostředí, pokud jde o uplatňování právních předpisů ve všech odvětvích a sladění horizontální legislativy,
Politická situace a politická kritéria
1. uznává, jak se uvádí ve zprávě Komise, že Rumunsko splňuje kodaňská politická kritéria a že upevnilo stabilitu svých orgánů, které jsou zárukou demokracie, právního státu, lidských práv a rovněž respektování a ochrany menšiny, a to stejně tak v případě Maďarů jako v případě Romů, ale že přetrvává potřeba dalších reforem v oblasti soudnictví a veřejné správy a většího úsilí v boji proti korupci;
2. vítá pokrok Rumunska ve správních a soudních reformách a zahájení strategické reformy veřejné správy, která byla nezbytnou podmínkou decentralizace a dekoncentrace veřejné služby a rovněž politické koordinace; je přesvědčen, že si Rumunsko uvědomuje, jak je důležité pokračovat v reformách správy a soudnictví jako politické prioritě a že bude nadále vynakládat značné úsilí při systematickém provádění těchto reforem;
3. vyzývá Rumunsko, aby rychle - jako prioritu - uskutečnilo reformu veřejné správy, která je nutná pro úspěšnou integraci Rumunska do Evropské unie; doporučuje, aby byla zvláštní pozornost věnována uskutečňování strategie reformy veřejné správy z května 2004, se zvláštním důrazem na odpovídající odměňování pracovníků veřejné správy, jejich povyšování podle zásluh a na základě obecného výběrového řízení a rovněž lepšího řízení a vzdělávání; vítá, že byl v únoru 2004 přijat etický kodex pracovníků veřejné správy;
4. vítá úsilí, které Rumunsko vynaložilo v oblasti decentralizace a místní správy, a zejména strategii z května 2004; je nicméně znepokojen tím, že Rumunsko ještě nevyřešilo problémy, na které v této oblasti upozornila zpráva Komise v roce 2003; zdůrazňuje význam posilování kapacity správy a finančního řízení na úrovni místních správních orgánů s tím, že zajistí, aby orgány místní správy měly dostatečné finanční, lidské a materiální zdroje;
5. uznává, jak sám žádal, že se v rumunské ústavě používání výjimečných nařízení omezilo na "mimořádné okolnosti", ale s politováním poukazuje na to, že se ve skutečnosti používání tohoto prostředku nesnížilo; znovu požaduje, aby se rumunská vláda zdržela používání výjimečných nařízení a aby používala obvyklé legislativní postupy; žádá, aby byla v souvislosti s používáním výjimečných nařízení vypracována jasnější a jednoznačnější definice pojmu "mimořádné okolnosti";
6. vítá, že Rumunsko uskutečnilo v roce 2003 ústavní změny, které udělily oběma sněmovnám přednostní pravomoci pro různé druhy právních předpisů, a přispěly tak k racionalizaci parlamentního postupu; domnívá se, že je třeba pokračovat v úsilí o zlepšování postupu příprav politik a legislativního postupu;
7. vyzývá Rumunsko, a zejména jeho soudy, aby plně uplatňovaly práva, která se týkají svobody informací; vyzývá rumunskou vládu a parlament, aby zesílily průhlednost legislativního postupu, a usnadnily tak kontrolu své činnosti sdělovacími prostředky;
8. je přesvědčen že, pokud jde o svobodu projevu, právní situace novinářů se zlepšila, ale je znepokojen zvýšením počtu závažných případů fyzických útoků proti investigativním novinářům a požaduje, aby bylo vyvinuto úsilí k objasnění těchto případů; dále je znepokojen obtížnou hospodářskou situací mnohých organizací působících v oblasti sdělovacích prostředků, čímž státním orgánům nabízí možnosti nátlaku; je proto přesvědčen, je nutné vyvinout další úsilí, aby byla zaručena nezávislost sdělovacích prostředků;
9. vyzývá Rumunsko, aby zesílilo strategii a akční plán rumunské vlády pro úspěšné dokončení reformy soudního systému a aby se zaměřilo na uplatnění přijatých zákonů; vyzývá proto Rumunsko, aby rychle zajistilo dostatečné lidské a finanční zdroje, které by měly zabezpečit jejich účinnost;
10. vítá opatření, která byla doposud přijata v zájmu oddělení výkonné a soudní moci, například odejmutí pravomoci jmenovat nebo povyšovat soudce ministru spravedlnosti; je znepokojen závěrem Komise, podle kterého oficiální průzkumy potvrdily, že výkonná moc nadále ovlivňuje výsledek soudních řízení; znovu požaduje, aby byla posílena nezávislost a profesionalita soudnictví; vyzývá Rumunsko, aby zesílilo nábor soudců, poskytlo jim více možností dalšího vzdělávání a vytvořilo příznivější prostředí pro výkon soudní moci a vytvořilo příznivější prostředí pro výkon soudní moci, zejména využíváním zásad nejlepší praxe tak, jak byly vyzkoušeny ve státech EU; vyzývá Rumunsko, aby v zájmu zajištění řádného fungování právního státu v této oblasti plnilo veškerá doporučení obsažená v pravidelné zprávě Komise;
11. důrazně vyzývá Rumunsko, aby dosáhlo významného pokroku v oblasti decentralizace a místní samosprávy poskytováním vyšších a odpovídajících finančních i lidských zdrojů orgánům místní správy, modernizací pracovních metod, zvyšováním platů a poskytováním účinného vzdělávání;
12. vítá, že vláda přijala tři právní předpisy o Nejvyšší soudní radě, organizaci soudního systému a postavení soudců; vyzývá správu, aby začala uplatňovat zákony, které jsou v platnosti od 30. září 2004 a jejichž cílem je výrazné zlepšení nezávislosti a účinnosti soudního systému;
13. je znepokojen skutečností, že bez ohledu na obavy, které vyjádřila Komise, pokud jde o právní předpisy o svobodě sdružování se politické organizace zastupující národnostní menšiny setkaly při registraci se značnými administrativními překážkami, které jim brání účastnit se voleb;
14. poukazuje na to, že korupce je stále hlavním důvodem ke znepokojení; je v této souvislosti výrazně znepokojen závěrem Komise, že počet úspěšných trestních stíhání týkajících se korupce je v Rumunsku nadále nízký, zvláště pokud jde o případy korupce na vysoké úrovni; vyzývá rumunskou vládu, aby zvýšila své úsilí v oblasti boje proti korupci a zejména svého boje proti korupci na vysoké úrovni; vyzývá Rumunsko, aby vynaložilo další úsilí k posílení pravomocí Národního úřadu pro boj proti korupci a aby zaručilo jeho nezávislost a řádné fungování; vítá kladnou reakci Rumunska na výzvu Evropského parlamentu, aby zvýšilo personální vybavení Národního úřadu pro boj proti korupci, a jeho dosavadní kladnou úlohu v rámci Skupiny států Rady Evropy proti korupci (GRECO), a důrazně jej vyzývá, aby v tomto směru učinilo další kroky;
15. vyzývá Rumunsko, aby jakožto země původu a tranzitu a cílová země obětí obchodu s lidmi přijalo konkrétní opatření pro boj v této oblasti, například ve formě užší spolupráce příslušných rumunských orgánů (pohraniční policie, celostátní policie, úřadu státního zástupce, orgány pro uprchlíky, atd.) a jejich partnerů v sousedních státech, a aby předložilo spolehlivé roční údaje, které umožní sledování pokroků v tomto boji;
16. vítá, že Rumunsko přijalo v červenci 2004 akční plán týkající se přijetí schengenských kritérií a vyzývá Rumunsko k jejich rychlému a plnému uplatnění, aby se urychlila modernizace zařízení, infrastruktur a lidských zdrojů Rumunska a aby se zlepšila kontrola a ostraha na hranicích s Ukrajinou, Moldavskem a na pobřeží Černého moře;
17. vítá, že Rumunsko zareagovalo na mezinárodní výzvy a požadavky a že zavedlo vnitrostátní předpisy v oblasti ochrany dětí a přísná pravidla pro mezinárodní adopce; domnívá se, že by řádné uplatnění tohoto nového právního rámce mělo zlepšit ochranu práv dítěte, proto se domnívá, že by mělo být řádně zaručeno jejich uplatňování; zdůrazňuje, že by se měly nadále řešit případy všech rodin, kterých se moratorium dotklo, a proto podporuje záměr rumunských orgánů vytvořit mezinárodní komisi, která by některé tyto případy v nejbližší budoucnosti přezkoumala;
18. žádá, aby byla věnována zvláštní pozornost dětem a mladým lidem, kteří opouští ústavní péči a které je třeba v místních společenstvích odpovídajícím způsobem znovu integrovat, podpořit a chránit před zneužíváním;
19. vítá, že Rumunsko přizpůsobilo své právní předpisy judikatuře Evropského soudu pro lidská práva, pokud jde o boj proti špatnému zacházení ve vazebních věznicích, ale je znepokojen hlášeními o případech špatného zacházení na policejních stanicích, ve vězeních a v psychiatrických ústavech; vyzývá rumunské orgány k bdělosti v této oblasti a ke stíhání osob odpovědných za trestné činy proti lidské důstojnosti, aby důsledně prošetřily všechny případy zneužívání a postavily před soud ty, kteří jsou za porušování lidských práv odpovědní;
20. Vyjadřuje hluboké znepokojení nad skutečností, že mentálně postižení lidé jsou svévolně drženi v psychiatrických léčebnách, nad nevhodnými podmínkami a nedostatkem náležité péče v psychiatrických léčebnách a jiných ústavních zařízeních pro duševně nemocné; vyzývá Rumunsko, aby řešení této situace považovalo za nanejvýš naléhavé a aby zajistilo všem nemocnicím a ústavům odpovídající zdroje na léčbu a životní podmínky;
21. je přesvědčen, že strategie na podporu Romů, která se výslovně zaměřuje na boj proti diskriminaci, je zajisté uplatňována, ale je znepokojen hodnocením Komise, podle kterého jsou násilí a diskriminace proti romské menšině, dokonce ve veřejných institucích, stále velmi rozšířené; důrazně vyzývá rumunskou vládu, aby byla nadále v této oblasti aktivnější a aby upřednostnila vzdělávání a vytváření kapacit včetně zvláštních kroků proti diskriminaci, a vítá nedávný vznik Národního úřadu pro záležitosti Romů;
Hospodářská kritéria
22. blahopřeje Rumunsku k závěrům zprávy Komise, podle kterých Rumunsko splňuje kritéria fungujícího tržního hospodářství a rázně uplatnilo program strukturálních reforem, který by mu měl umožnit čelit konkurenčnímu tlaku a silám vnitřního trhu Unie;
23. vyzývá Rumunsko, aby zavedlo změny na podporu makroekonomické stability a prohloubilo strukturální reformy; zdůrazňuje, že v zájmu trvalého snižování deficitu veřejného sektoru je nezbytné zajistit rozpočtovou kázeň, průběžně přizpůsobovat ceny energetických produktů na základě pokrytí nákladů a zlepšovat finanční fungování veřejných podniků;
24. vyzývá vládu, aby dovedla privatizační postup do konce, aby vyřešila spory, které s tímto postupem souvisejí, a aby rychle zlikvidovala podniky, které nejsou životaschopné; je přesvědčen, že se musí pokročit, pokud jde o fungování soudního systému a veřejné správy, aby bylo zaručeno důsledné a předvídatelné uplatňování práva a aby vzniklo příznivé prostředí pro podniky a zahraniční investice;
25. připomíná, že chudoba je v Rumunsku extrémně vážným problémem, ačkoli v období let 2003-2004 došlo k jeho mírnému zlepšení; oceňuje práci rumunské vlády, která učinila boj proti sociálnímu vyloučení a chudobě jednou ze svých priorit a velmi pokročila v identifikaci hlavních problémů: děti opouštějí veřejné vzdělávací instituce, mladým lidem se nedaří proniknout na pracovní trh, rodiny zemědělců, důchodci, bezdomovci a Romové se nacházejí ve složité situaci, a vyzývá ji ke zkoumání nejvhodnějších řešení; vítá, že byl zaveden právní rámec, jímž se řídí poskytnutí sociální podpory, a že byla prozkoumána možnost účasti nevládních organizací na distribuci této podpory; vyzývá rumunské orgány, aby nadále sledovaly vývoj statistických údajů o chudobě, aby dokončily memorandum o sociálním začlenění uskutečněném s Komisí;
26. vítá, že Rumunsko přijalo velké množství právních předpisů o sociální ochraně, že zvýšilo státní výdaje v této oblasti a že přijalo sociální program na období let 2003-2004, který se zaměřuje na podporu solidarity; současně zdůrazňuje, že Rumunsko by mělo přijmout přísnější opatření než doposud v zájmu vytvoření příležitosti k zahajování nových podnikatelských činností v zemi jako základu budoucí prosperity; a důrazně vyzývá Rumunsko, aby pokračovalo v reformě systému sociální ochrany, zejména s ohledem na zlepšení zdravotnických služeb včetně rozsáhlé reformy péče o duševní zdraví a zajištění sociální integrace osob s postižením;
Kritéria přijímání acquis communautaire
27. je přesvědčen, že Rumunsko dosáhlo uspokojivé úrovně při přijímání acquis communautaire ve většině oblastí, a pokud bude Rumunsko pokračovat stejným tempem a splní své sliby, je na správné cestě k dokončení nutného provedení právních předpisů před plánovaným dnem přistoupení;
28. podporuje Rumunsko v jeho úsilí o posílení své administrativní kapacity ve většině oblastech acquis communautaire; upozorňuje Rumunsko na skutečnost, že zlepšení v legislativní oblasti a přijetí akčních plánů nestačí; ve všech oblastech by měly být přijaty mechanismy uplatňování a používání; měla by být přijata zvláštní opatření týkající se kontroly a uplatňování právních předpisů a měla by být předkládána roční hodnocení, která by umožnila hodnotit pokroky těchto opatření;
29. vyzývá Rumunsko, aby se energicky věnovalo opatřením v oblastech volného pohybu zboží, volného pohybu kapitálu, cel a finančních kontrol, která ještě musí být přejata;
30. vyzývá Rumunsko, aby podstatně zlepšilo uplatňování právních předpisů ve všech odvětvích, které se vztahují k oblasti životního prostředí; požaduje, aby Rumunsko zlepšilo přizpůsobení horizontálních právních předpisů v oblasti životního prostředí zejména v oblasti kvality ovzduší, nakládání s odpady a ochrany přírody a rovněž v některých dalších oblastech;
31. podporuje úsilí rumunské vlády, která zamýšlí vyhlásit deltu Dunaje za oblast "Natura-2000", a vyzývá Komisi, aby tuto činnost podpořila jako přeshraniční opatření společně s Ukrajinou a aby se nabídla jako zprostředkovatel při případném střetu zájmů, který by jinak mohl být překážkou komplexní ochrany této důležité evropské přírodní oblasti
32. je přesvědčen, že rumunské orgány musí zlepšit uplatňování právních předpisů v oblasti státních podpor;
33. důrazně vyzývá Rumunsko, aby důsledně zajistilo vysokou úroveň dodržování pravidel a postupů při zadávání veřejných zakázek v souladu s acquis communautaire;
34. obecně soudí, že správní a prováděcí kapacity organizací, které spravují evropské finanční prostředky, musí být podstatně zesíleny; domnívá se, že v oblasti zemědělství musí Rumunsko ještě zesílit správní a prováděcí kapacity agentury SAPARD;
35. požaduje, aby Rumunsko v oblasti sociální politiky a zaměstnanosti dbalo na to, aby inspektoráty bezpečnosti práce měly dostatečné zdroje k zajištění uplatňování ustanovení o ochraně zdraví a bezpečnosti práce; mimo jiné vyzývá Rumunsko, aby se zaměřilo na zlepšení podnikatelského prostředí;
36. důrazně vyzývá rumunskou vládu, aby zlepšila podmínky plnění Evropského sociálního fondu a tím též absorpční kapacitu financování opatření týkající se strategie zaměstnanosti;
37. bere na vědomí, že přizpůsobení právních předpisů Rumunska acquis communautaire je poměrně uspokojivé v oblasti energetiky, průmyslu, výzkumu a telekomunikací, nicméně vyzývá vládu, aby zaměřila svou pozornost na uplatňování právních předpisů v oblasti průmyslové politiky s ohledem na strukturální nedostatky odvětví, které omezují prováděcí kapacity; domnívá se, že je také naléhavě nutné aktivní zabezpečení dodávek energie, protože vyřazení neefektivních systémů vytápění z provozu a řešení otázky neživotaschopných uhelných dolů jsou nadále hlavními úkoly, které vyžadují sociální opatření k řešení těžkých pracovních podmínek, a že je třeba přezkoumat strategii liberalizace odvětví telekomunikací;
38. poukazuje na skutečnost, že celková předvstupní finanční pomoc Rumunsku na rok 2004 dosáhla výše 825 milionů eur, a to 405,3 milionů na národní program PHARE, 158,7 milionů z programu SAPARD a mezi 289 a 343 miliony z programu ISPA; celkový objem pomoci se tedy rovná přibližně 1,4 % HDP země;
39. vyzývá Rumunsko, aby pokračovalo v úsilí v oblasti regionální politiky a koordinace strukturálních nástrojů, aby správní kapacity dosáhly úrovně, která umožní plně využít strukturální nástroje;
40. vyzývá Rumunsko, aby zaměřilo svou pozornost na uplatňování právních předpisů v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí a aby proto posílilo orgány činné v trestním řízení, které jsou poznamenány nedostatkem zaměstnanců a možností vzdělávání; vyzývá Rumunsko, aby urychlilo restituce nemovitých majetků a by přijalo právní předpisy týkající se církevních restitucí;
41. vyjadřuje hluboké znepokojení nad dlouhými přechodnými obdobími dohodnutými v kapitole životní prostředí, zejména pokud jde o situaci v dole Rosia Montana, který představuje vážnou ekologickou hrozbu pro celou oblast;
Závěr
42. přeje si a považuje za možné, aby byla vyjednávání uzavřena do konce roku 2004 s uspokojivým výsledkem, jestliže Rumunsko, Rada a Komise vynaloží nezbytné úsilí, aby byla smlouva o přistoupení podepsána co nejdříve v roce 2005 a vstoupila v platnost dnem 1. ledna 2007;
43. připomíná, že pro Rumunsko budou platit stejná ustanovení jako pro Bulharsko a nové členské státy, a proto budou uplatňována zvláštní ochranná ustanovení v případě závažných nedostatků [v souladu s články 37, 38 a 39 aktu o přistoupení z roku 2003];
44. upozorňuje Rumunsko na skutečnost, že by v jeho případě, tak jako v případě Bulharska, mohl být uplatněn zvláštní ochranný mechanismus, který Komisi umožní doporučit Radě, aby na základě jednomyslného rozhodnutí oddálila o jeden rok přistoupení Rumunska, pokud bude podle názoru Komise existovat závažné riziko, že Rumunsko nebude schopno dostát závazkům v rámci přistoupení zejména v oblasti uplatňování acquis communautaire a plnění kodaňských politických kritérií; přistoupení Rumunska by mělo být výsledkem jeho zásluh a dosažených pokroků;
45. zajistí důslednou kontrolu změn, které nastanou v období mezi podpisem smlouvy o přistoupení a okamžikem přistoupení; v této souvislosti vyzývá Komisi, aby nadále pravidelně informovala Parlament prostřednictvím Výboru pro zahraniční věci;
46. vyzývá Rumunsko, aby důsledně a vytrvale uplatňovalo všechny závazky přijaté v průběhu vyjednávání; bude dbát na to, aby Komise zavedla systém podrobného průběžného sledování a pomoci, který pomůže Rumunsku na této cestě;
***
47. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a vládě a parlamentu Rumunska.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0112
Zimbabwe
Usnesení Evropského parlamentu o Zimbabwe
Evropský parlament,
- s ohledem na předchozí usnesení o situaci v Zimbabwe, naposledy ze dne 15. ledna 2004 [1],
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že 75% zimbabwského obyvatelstva, asi 9 milionů lidí, žije nyní pod hranicí chudoby a Světový potravinový program je kvůli zásahům ze strany Mugabeho režimu schopen v prosinci 2004 poskytnout potravinovou pomoc pouze pro 1,6 milionů lidí,
B. vzhledem k tomu, že Mugabeho režim stupňuje politický tlak podle zákona o veřejném pořádku a bezpečnosti a jiných podobných opatření a prostřednictvím dalších represivních právních předpisů, jako je například zákon o nevládních organizacích, který porušuje základní lidská práva, jako je svoboda sdružování,
C. vzhledem k tomu, že případem zvláštního a hlubokého znepokojení je případ opozičního poslance Roye Bennetta, který byl během pěti let od svého zvolení předmětem krutého pronásledování Mugabeho režimem; že poslanec Roy Bennett byl dne 28. října 2004 na základě falešného obvinění odsouzen ke dvanácti měsícům odnětí svobody s těžkými pracemi a je nyní držen za otřesných podmínek v Mutoku,
D. vzhledem k tomu, že na březen 2005 jsou v Zimbabwe plánovány parlamentní volby, avšak návrh zimbabwského zákona o volební komisi a návrh volebního zákona nesplňují požadované normy SADC (Jihoafrické rozvojové společenství) pro svobodné a spravedlivé volby,
E. vzhledem k tomu, že hlavní opoziční strana Hnutí za demokratickou změnu (MDC) není ochotno potvrdit svou účast ve volbách v březnu 2005, pokud nebudou zaručeny základní podmínky pro svobodný a spravedlivý průběh voleb,
F. vzhledem k tomu, že opozičního vůdce MDC Morgana Tsvangiraiho, který byl vystaven neustálému zastrašování zimbabwskými orgány, opět obtěžovaly orgány během jeho nedávného návratu do Zimbabwe z návštěvy Evropského parlamentu a evropských a afrických hlavních měst,
G. vzhledem k tomu, že ve vládnoucí straně Zimbabwské africké národní unie — Vlastenecké frontě (Zanu-PF) došlo v poslední době k hlubokým rozporům,
1. trvá na tom, aby veškeré politické zásahy do rozdělování mezinárodní potravinové pomoci byly neodkladně zastaveny, aby se zabránilo vládě Zanu-PF ve zneužívání potravin jako politické zbraně;
2. trvá na tom, aby represivní právní předpisy, jako je zákon o veřejném pořádku a bezpečnosti, byly prohlášeny za neplatné a aby se nastávající volby v Zimbabwe konaly v souladu se zásadami SADC a se zásadami demokratických voleb, včetně těch, které byly schváleny na Mauriciu dne 17. srpna 2004, dále trvá na neomezeném přístupu mezinárodních pozorovatelů a na ukončení zastrašování stoupenců opozice;
3. požaduje okamžité propuštění poslance Roye Bennetta a ukončení všech násilností a zastrašování namířených proti jeho rodině a zaměstnancům;
4. vyzývá sousedy Zimbabwe a zejména prezidenta Jihoafrické republiky Thaboa Mbekiho, který se nedávno jménem obyvatel Zimbabwe obrátil na Evropský parlament, aby vyzval ke změně k lepšímu a aby zajistil, že zimbabwská vláda bude se SADC a s širším mezinárodním společenstvím plně spolupracovat na zabezpečení svobodných a spravedlivých voleb a velké a včasné přítomnosti mezinárodních pozorovatelů;
5. vítá kroky, které učinil Africká komise pro lidská a práva občanů, aby informoval o týrání
P6_TA(2004)0113
Situace na východě Konžské demokratické republiky
Usnesení Evropského parlamentu o situaci v Konžské demokratické republice
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. s ohledem na závazky, které byly za přítomnosti šestnácti hlav států Afriky slavnostně přijaty na konferenci OSN o Velkých afrických jezerech v Dár Es Salám,
B. vzhledem k tomu, že necelý týden po skončení konference znovu vstoupily rwandské jednotky, potřetí v průběhu deseti let, na území Konžské demokratické republiky,
C. vzhledem k tomu, že následkem vypuknutí nových nepřátelských akcí se civilní obyvatelstvo východní části Konžské demokratické republiky stává každý den oběťmi válečných zločinů a každodenního hrubého porušování lidských práv, a otřesen tím, že je sexuální násilí a znásilnění používáno jako válečná zbraň vůči konžským ženám a že většině obětí není dostupná lékařská péče, kterou vyžaduje jejich zdravotní stav,
D. šokován zprávami o znásilněních, sexuálního zneužívání dětí a dalších projevech násilí, kterých se na obyvatelích dopustili někteří členové vojenských a civilních jednotek Mise OSN v Konžské demokratické republice (MONUC),
E. vzhledem k tomu, že Konžská demokratická republika usiluje o obnovu po ničivém šestiletém konfliktu, který si vyžádal více než 3 miliony lidských životů a který i nadále narušuje stabilitu ve střední Africe a způsobuje obrovské utrpení obyvatelstvu této země,
F. vzhledem k tomu, že se Konžská demokratická republika nachází v nesmírně citlivé přechodné fázi, během níž je třeba zřídit životaschopné orgány a zdůrazňuje, že pro úspěch této přechodné fáze je nutná spolupráce všech zúčastněných stran,
G. vzhledem k tomu, že přítomnost rwandských ozbrojených sil od svržení bývalého rwandského režimu v roce 1994 slouží již deset let jako záminka k tomu, aby byly v Konžské demokratické republice přítomny jednotky současného rwandského režimu,
H. vzhledem k tomu, že mezinárodní společenství podcenilo nezbytnost opatření proti jednotkám Interahamwe a bývalým jednotkám rwandských ozbrojených sil,
I. vzhledem k tomu, že zpráva vyšetřovací komise OSN ze srpna 2004 poukazuje na úlohu Rwandy při podpoře a ozbrojování jednotek odporu proti vládě Konžské demokratické republiky, zejména těch, které v červnu obsadily město Bukavu, a také na to, že rwandská armáda skladuje zbraně v Kivu,
J. vzhledem k tomu, že podle odhadů Organizace spojených národů dosáhl v srpnu 2003 počet obyvatel Konga vnitřně vysídlených v důsledku ozbrojeného konfliktu 3,4 milionu, přičemž většinou jde o obyvatele východu Konžské demokratické republiky,
K. vzhledem k odhodlání Africké unie aktivněji se podílet na odzbrojování nepovolených ozbrojených skupin, zejména rwandských, které mají základny na východě Konžské demokratické republiky,
L. vzhledem k tomu, že podle zprávy Rady bezpečnosti OSN i nadále proudí přes hranice do Konžské demokratické republiky nedovoleným způsobem zbraně,
M. vzhledem k tomu, že je nyní více než kdy jindy nezbytné odzbrojit ozbrojené skupiny působící na území Konžské demokratické republiky, jak stanoví dohoda z Lusaky z roku 1999 a dohoda z Pretorie z roku 2002,
N. vzhledem k tomu, že v oblasti Ituri a v provinciích severního a jižního Kivu stále ještě nezavládl mír a pokračující nedovolené využívání přírodních zdrojů ještě zostřuje konflikt,
1. odsuzuje jednostrannou vojenskou akci Rwandy a požaduje okamžité a bezpodmínečné stažení jejích vojsk z konžského území;
2. domnívá se, že hrozí nebezpečí, že tato jednostranná akce bude mít vážné důsledky pro mírový proces a stabilitu v oblasti Velkých jezer; zdůrazňuje, že musí být dodrženy všechny závazky;
3. vyzývá vládu Rwandy, aby respektovala územní celistvost Konžské demokratické republiky; vyzývá všechny strany konfliktu, aby ctily mírové dohody z roku 2003 a rezoluce Rady bezpečnosti OSN a řídily se jimi;
4. zdůrazňuje, že na Mezinárodní konferenci o míru a bezpečnosti v oblasti Velkých jezer, která se konala dne 20. listopadu 2004 v Dár Es Salám v Tanzánii, se hlavy států zavázaly ukončit konflikty v této oblasti;
5. důrazně odsuzuje četné případy sexuálního násilí a znásilňování, které páchají ve velkém počtu v Konžské demokratické republice příslušníci ozbrojených skupin a rovněž někteří členové vojenského a civilního personálu MONUC;
6. vyzývá vládu Konžské demokratické republiky, aby uskutečnila nouzový program lékařské pomoci obětem sexuálního násilí ve východní části Konžské demokratické republiky;
7. vyzývá vládu Konžské demokratické republiky, aby v rámci obnovy právního státu předala spravedlnosti všechny osoby odpovědné za násilnosti;
8. vítá rozhodnutí Organizace spojených národů vést vyšetřování údajných sexuálních násilností na ženách a žádá, aby byly podezřelé osoby do uzavření vyšetřování zbaveny všech funkcí;
9. žádá, aby Rada přijala veškerá opatření na podporu Africké unie, která bude v součinnosti s MONUC a s mandátem OSN organizovat odzbrojování nepovolených ozbrojených skupin na území Konžské demokratické republiky, zejména vojáků bývalého rwandského režimu (bývalí příslušníci jednotek Interahanwe a rwandských ozbrojených sil);
10. doufá, že ozbrojené síly členských zemí Evropské unie se budou aktivně podílet na vytváření mírových sil Africké unie a sjednocené konžské národní armády;
11. důrazně žádá Radu, aby urychleně rozhodla o nové misi Evropské unie do Konžské demokratické republiky po vzoru operace ARTEMIS s cílem přispět k bezpečnosti na východě Konžské demokratické republiky, zejména v pohraniční oblasti mezi Rwandou a Konžskou demokratickou republikou;
12. žádá, aby bylo dodržováno embargo na dovoz zbraní a aby byl zaveden účinný mechanismus kontroly mezinárodních a vnitrostátních přesunů zbraní;
13. žádá, aby Rada bezpečnosti OSN uvalila sankce (omezení možnosti cestovat, obstavení bankovních účtů) na osoby, u nichž by bylo prokázáno, že se podílely na drancování bohatství, a na všechny, kteří svým jednáním ohrozili mírový proces;
14. žádá, aby byl dodržen harmonogram voleb, aby si mohli obyvatelé Konžské demokratické republiky svobodně a demokraticky zvolit své vedoucí představitele;
15. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Africké unii, vládě Konžské demokratické republiky a Rwandy a generálnímu tajemníkovi OSN.
--------------------------------------------------
P6_TA(2004)0114
Bhópál
Usnesení Evropského parlamentu o Bhópálu
Evropský parlament,
- s ohledem na čl. 115 odst. 5 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že v roce 2004 uplyne 20 let od tragédie v Bhópálu, která byla největší průmyslovou katastrofou v dějinách,
B. vzhledem k tomu, že v noci 2. prosince 1984 uniklo z továrny na výrobu pesticidů v Bhópálu, kterou vlastnila Union Carbide India limited (UCIL), pobočka nadnárodní společnosti Union Carbide Corporation (UCC) se sídlem v USA, více než 35 tun jedovatých plynů obsahujících z velké části nejméně 24 tun mimořádně jedovatého metylizokyanátu (MIC),
C. vzhledem k tomu, že během následujících 2 až 3 dnů zahynulo více než 7000 lidí a mnoho dalších bylo zraněno a že se odhaduje, že za posledních 20 let zemřelo na onemocnění související se zasažením plynem 15 až 30 tisíc lidí; že ve výroční zprávě Ministerstva pro obnovu a pomoc obětem plynu státu Madhya Pradesh za rok 2003 se uvádí, že do října 2003 bylo vyplaceno odškodnění v 15248 případech úmrtí a 554895 případech poškození zdraví nebo zdravotního postižení,
D. vzhledem k tomu, že dnes je stále více než 100000 lidí vystavených účinkům plynu postiženo chronickými a vysilujícími chorobami, jejichž léčba je z velké části neúčinná, což je často odsuzuje k životu na okraji společnosti v ústraní a bídě a okolím jsou považováni za "živé mrtvé",
E. vzhledem k tomu, že společnost Union Carbide zjevně v Bhópálu při stavbě a provozu továrny neuplatnila stejné standardy bezpečnosti jako v USA, zejména pokud jde o existenci komplexního krizového plánu v Bhópálu nebo systému, který by zajistil varování místního obyvatelstva před únikem plynu, přestože už v roce 1982 se vyskytly vážné obavy v souvislosti s bezpečností chemičky v Bhópálu,
F. vzhledem k tomu, že i dnes způsobují jedovaté chemikálie, které po Union Carbide zůstaly, otravu vodních zdrojů, což vede ke vzniku rakoviny a vrozených vad novorozenců,
G. vzhledem k tomu, že v roce 1999 byly v testovaných vzorcích podzemní a pramenité vody v okolí místa havárie zjištěny koncentrace rtuti, které byly 20000 až 6 milionkrát vyšší, než se předpokládalo; že ve vodě byly rovněž zjištěny chemické látky způsobující rakovinu, poškození mozku a vrozené vady; a že trichlorethylén (chemická látka, u níž bylo prokázáno, že způsobuje poškození plodu) byla zjištěna v hladinách 50 krát vyšších než jsou bezpečnostní limity agentury USA pro ochranu životního prostředí,
H. vzhledem k tomu, že v roce 2001 byla Union Carbide koupena společností Dow Chemicals za více než 10 miliard USD a noví vlastníci odmítli vyčistit stále zamořené území Bhópálu a odmítli financovat zdravotní péči postižených lidí,
I. vzhledem k tomu, že po 20 letech ti, kteří přežili, stále čekají na spravedlivé odškodnění, odpovídající zdravotní péči a léčbu a celkovou hospodářskou a sociální rehabilitaci,
J. vzhledem k tomu, že se Union Carbide a její indická pobočka v roce 1989 dohodly s indickou vládou na mimosoudním vyrovnání ve výši 470 milionů USD na pokrytí všech nároků, které potvrdil Nejvyšší soud Indie, a tato částka byla indické vládě vyplacena ihned po tom, co rozhodnutí nejvyššího soudu vstoupilo v platnost,
K. vzhledem k tomu, že po zaplacení odměn právníkům a údajných úplatků zkorumpovaným indickým úředníkům se částka 470 milionů USD snížila na směšných 300 USD pro každou oběť katastrofy, které ani nestačily na úhradu výdajů na léčbu,
L. vzhledem k tomu, že v červenci 2004 nařídil Nejvyšší soud Indie indické vládě, aby na odškodnění obětí uvolnila další finanční prostředky pocházející z dohody o vyrovnání,
M. vzhledem k tomu, že v průběhu let byla částka vypočtená Nejvyšším soudem a původně určená pro 105000 obětí rozdělena mezi více než pětkrát vyšší počet mrtvých, zraněných a postižených, což znamenalo obrovskou nespravedlnost vůči obětem; a že vyplácení i této mizivé částky nakonec začalo až v roce 1992,
N. vzhledem k tomu, že indická vláda toho učinila jen velmi málo, aby ochránila obyvatelstvo před dalším působením plynů a zdravotním postižením, a stále nedošlo k vyčíslení škod nebo vypracování programu na jejich nápravu,
O. vzhledem k tomu, že na základě vyrovnání na sebe indická vláda vzala odpovědnost za úhradu lékařské péče občanům Bhópálu v případě dalšího výskytu onemocnění v budoucnosti,
P. vzhledem k tomu, že špatná kvalita zdravotního systému vedla k tomu, že většina postižených musela utratit velkou část vyplaceného odškodnění na soukromou lékařskou péči,
Q. vzhledem k tomu, že ačkoliv Nejvyšší soud vydal v květnu 2004 nařízení, že obyvatelstvu postiženému kontaminovanou vodou musí být poskytována čistá pitná voda, vláda státu Madhya Pradesh dosud toto nařízení plně neprovedla,
R. potvrzuje, že jak UCC/Dow, tak vlády státu Madhya Pradesh a Indie nedodržely své závazky a povinnosti, pokud jde o zabránění úniku plynu a důsledné řešení jeho následků, předcházení a zamezení pokračujícího znečistění životního prostředí a vody rozšířením toxických a nebezpečných látek,
1. vyjadřuje upřímnou soustrast příbuzným zesnulých a těm, kteří dodnes trpí následky účinku plynu, a vyzývá k lepšímu odškodnění a léčení obětí;
2. odsuzuje skutečnost, že obyvatelé dodnes nemají přístup ke zdroji čisté vody ani v množství nezbytném alespoň k denní potřebě, zatímco právníci stále diskutují, kdo by měl nést odpovědnost za osoby poznamenané neštěstím;
3. vyzývá vlády Indie a státu Madhya Pradesh, aby:
a) zajistily účinné a okamžité vyčistění a dekontaminaci oblasti v Bhópálu;
b) v souladu s nařízením vydaným Nejvyšším soudem zajistily postiženým skupinám pravidelný přísun vody odpovídající bezpečnostním normám pro domácí použití a zajistily odpovídající a dostupnou zdravotní péči pro všechny, kteří přežili neštěstí;
c) přehodnotily výši odškodnění, která byla vyplacena obětem po vyrovnání v roce 1989, a doplatily všechny rozdíly v souladu s nařízením Nejvyššího soudu z roku 1991;
4. hluboce lituje, že vyrovnání z roku 1989 mezi firmou Union Carbide a indickou vládou nemělo nikdy pozitivní dopad na osoby, které byly vystaveny účinku plynu, a nevěnovalo nikdy skutečnou pozornost životnímu prostředí;
5. zdůrazňuje, že veškeré úsilí těch, kteří přežili, o dosažení skutečné spravedlnosti prostřednictvím soudů USA nebo Indie bylo doposud zcela neúspěšné;
6. žádá nezávislé prozkoumání stávající situace v Bhópálu, případně pod záštitou Komise pro lidská práva OSN a za účasti zvláštních zpravodajů, kteří by Indii navštívili, aby prozkoumali, jaký mají činnosti UCIL/UCC a bhópálské neštěstí dopad na znečištění podzemní vody a životního prostředí a následně na lidská práva postižených skupin společnosti;
7. podporuje iniciativu Světové zdravotnické organizace, která byla zahájena v prosinci 2001 prostřednictvím mezinárodního programu chemické bezpečnosti, jejímž cílem je zlepšit připravenost na chemická neštěstí v národním i celosvětovém měřítku a reagovat na ně vytvořením systému včasného varování a sestavením programu posílení kapacit v členských státech;
8. zdůrazňuje, že nepříznivé pracovní podmínky, absence náležitých bezpečnostních systémů a zcela neodpovídající hodnocení rizik v továrně
Stanovisko z vlastní iniciativy Výboru regionů k levným aeroliniím a územnímu rozvoji
(2004/C 318/02)
Výbor regionů,
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 19. března 2004 a na pátý odstavec článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství vypracovat stanovisko k úloze, kterou hrají levné aerolinie v územním rozvoji, a dát pokyn komisi pro politiku územní soudržnosti, aby provedla přípravné práce;
s ohledem na stanovisko (CDR 388/2002 fin) ze dne 9. dubna 2003 k územní soudržnosti (zpravodaj: p. Ramón Luis Valcárcel Siso, prezident autonomní oblasti Murcia (ES/EPP));
s ohledem na stanovisko ze dne 15. května 2002 k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o poskytování finanční pomoci Společenství za účelem zlepšení environmentální výkonnosti systému silniční dopravy (KOM(2002) 54 final – 2002/0038 KOD) (CDR 103/2002 fin) [1];
s ohledem na své výhledové stanovisko ke kapacitě regionálních letišť (CDR 393/2002) přijaté dne 2. července 2003 (zpravodaj: p. Bob Verburg, viceguvernér provincie Noord-Holland, NL, ELS);
s ohledem na pokyny k použití článků 92 a 93 Smlouvy o ES a článku 61 dohody o EHP na státní podporu v oblasti letectví KOM(1994) 350 final;
s ohledem na rozsudky Soudního dvora C-159/91 a C-160/91 ze dne 17. února 1993 ve věci "Christian Poucet v Assurances Générales de France a Caisse Mutuelle Régionale du Languedoc-Roussillon" a C-82/01 ze dne 24. října 2002 ve věci "Aéroports de Paris v Komise Evropských společenství";
s ohledem na návrh stanoviska (CDR 63/2004 rev. 1) přijatý dne 5. května 2004 komisí pro politiku územní soudržnosti (zpravodaj: p.
Keymer, předseda okresní rady v Tandridge (UK/ELS));
vzhledem k těmto důvodům:
1) exponenciální rozvoj levných dopravců v Evropě umožnil rozvoj sítě služeb, které zajišťují přímé meziregionální letecké spojení i spojení z regionů na mezinárodní centrální letiště;
2) pokračující rozvoj této sítě má jasnou a nespornou regionální dimenzi; usnadňuje spojení mezi regiony; podporuje mobilitu občanů; podněcuje hospodářský rozvoj a růst zaměstnanosti, podporuje cestovní ruch, napomáhá obnově okrajových a méně rozvinutých regionů zejména tím, že má pozitivní dopad na hospodářskou, sociální a územní soudržnost v Evropě;
3) nedávné rozhodnutí Evropské komise ve věci Ryanair/Charleroi (Belgie) potvrzuje podporu Komise, co se týče dalšího rozvoje sektoru levných aerolinií; upozornilo však na však existující nejistotu regionů, jejich letišť a aerolinií poskytujících levné služby a rovněž podnikatelské komunity a běžného občana, co se týče budoucího rozvoje meziregionálního leteckého spojení;
4) vhodnost investic, které vynaložily regiony na svou letištní infrastrukturu a aerolinie na levné letecké služby, byla zpochybněna použitím pravidel Společenství pro evropskou hospodářskou soutěž a státní podporu;
5) tato situace značně oslabuje příležitost státních orgánů, aby zaměřily investice veřejného sektoru na letištní infrastrukturu a letecké služby, je-li to v souladu s potřebou zlepšit hospodářskou, sociální a územní soudržnost v Evropské unii,
přijal na svém 55. plenárním zasedání ve dnech 16. a 17. června 2004 (zasedání ze dne 17. června 2004) toto stanovisko.
Názory Výboru regionů
Úvod
Výbor regionů
1. zdůrazňuje, že příprava oznámení Evropské komise o regionálních letištích a příprava revidovaných pokynů k roli státní podpory v rozvoji regionálních letišť a leteckých služeb představuje příležitost zajistit požadovanou jasnost, aby bylo zaručeno, že je realizována pozitivní role, kterou hrají levné služby při podněcování regionálního rozvoje;
2. vítá příležitost zaujmout stanovisko před přípravou práce Komise, takže názory Výboru mohou být zohledněny v dokumentech Komise;
3. potvrzuje, že základ těchto názorů představuje výhledové stanovisko Výboru ke kapacitě regionálních letišť (CDR 393/2002), přijaté dne 2. července 2003;
4. znovu opakuje svůj názor, že regionální letiště je nutno považovat za aktivum, které je zvlášť důležité pro rozvoj regionálních a místních ekonomik;
5. upozorňuje Komisi, že sociální a hospodářský význam letecké dopravy s rozšířením Unie poroste a že letecké služby provozované z regionálních letišť, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci, umožňují regionu mít rychlejší a snazší přístup k hlavním centrům v EU i zbytku světa;
6. zdůrazňuje, že regionální letiště jsou jedním z prvků přístupové infrastruktury regionu, která zahrnuje také silnice, železnici atd., a protože se podporují investice veřejného sektoru právě do těchto způsobů přístupu, měly by se také usnadňovat a podporovat investice veřejného sektoru do infrastruktury regionálních letišť; Výbor dále vítá, že Evropská Komise uznává investice veřejného sektoru na podporu zahájení regionálních leteckých služeb provozovaných z těchto letišť, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci;
7. zdůrazňuje Evropské komisi, že ke klíčovým problémům, které je nutno vzít v úvahu, patří:
- význam určení regionálních letišť a regionálních leteckých služeb jako základního nástroje, který napomáhá regionálním a místním samosprávám podporovat územní soudržnost a rozvoj;
- příspěvek, který poskytuje rozvoj regionálních letišť a regionálních leteckých služeb k širším programům tvorby pracovních příležitostí, obnovy, sociálního zapojení a regionálního a místního hospodářského rozvoje;
- významná role, kterou mohou hrát levné letecké služby při podpoře trvale udržitelného rozvoje malých a středních regionálních letišť;
- potřeba, aby Komise stanovila jasné pokyny, které lze využít při zvažování budoucího použití prostředků veřejného sektoru na podporu rozvoje sítě regionálních leteckých služeb.
Doporučení Výboru regionů
ÚZEMNÍ SOUDRŽNOST A ROZVOJ
1. Doprava je klíčovým faktorem hospodářské a sociální integrace Evropy.
S rozšířením Evropské unie dojde k větší mobilitě pracovních sil mající za následek větší sociální výměnu.
To naopak zvýší význam sítě regionálních leteckých služeb, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci, zajišťujících spojení mezi regiony.
Význam letecké dopravy pro rozvoj sociální struktury EU se zvýší.
Existence regionálních letišť a meziregionálních leteckých služeb je proto svázána s hospodářským a sociálním rozvojem regionů.
2. Regionální letiště umožní rychlejší a snazší přístup k regionu.
Letecké služby provozované z regionálních letišť poskytují přímé spojení mezi regiony a rovněž spojení z regionu na mezinárodní centrální letiště.
Takovéto služby umožňují občanům na ostrovech, regionech ve východní a střední Evropě a územím na okraji EU plněji se podílet na Evropě, podporují tedy sociální zapojení.
3. Další rozvoj sítě regionálních leteckých služeb by umožnil občanům uskutečnit zpáteční cestu z jakéhokoli regionu EU do hlavních hospodářských, politických a výzkumných center v členském státě i Evropské unii během jednoho dne.
4. Rozvoj regionálních letišť a leteckých služeb, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci, se musí uskutečnit jako součást rozvoje intermodálního dopravního systému sloužícího hospodářským, environmentálním a sociálním cílům regionálního rámce Komise pro územní soudržnost.
5. Rozvoj regionálních letišť a regionálních leteckých služeb je nutno plánovat v souladu se zásadami trvale udržitelného rozvoje, při němž jsou uspokojovány současné potřeby, aniž by byla ohrožena schopnost budoucích generací uspokojovat jejich vlastní potřeby.
6. Regionální letiště mají přebytek kapacit v terminálech a na přistávacích drahách, které lze využít k poskytování přímých meziregionálních leteckých služeb, které doplňují sběrné letecké služby provozované z regionálního letiště na mezinárodní centrální letiště.
Rozvoj sítě meziregionálních leteckých služeb může proto pomoci snížit tlak na mezinárodní centrální letiště a národní letiště.
Přetížení těchto center je možno dále snížit rozvojem řady regionálních letišť sloužících jako brána, a to na základě jejich umístění, kapacity, zařízení a současných operací.
Poskytování levných meziregionálních leteckých služeb musí hrát významnou roli jako součást rozvoje širší sítě regionálních leteckých služeb.
7. Při poskytování plánovacího rámce, ve kterém se může uskutečnit rozvoj regionálních letišť a meziregionálních leteckých služeb, musejí veřejné orgány usilovat o vhodnou rovnováhu mezi meziregionálními leteckými službami a službami zajišťujícími spojení mezi regionem a centrálním letištěm.
Tato rovnováha bude zčásti posláním hospodářských a sociálních cílů jednotlivých regionů.
8. Formulování celoevropských dohod o cestování letadlem (např. "otevřené nebe") by nemělo být na účet regionálních letišť.
Takovéto dohody nebo politiky musejí zohlednit širší regionálně-územní aspekty a být vyvážené, aby bylo zajištěno zachování regionální konkurenceschopnosti.
ZÁVĚR
8. Regionální letiště jsou rozhodujícími místy přístupu k regionům.
Letecké služby provozované z regionálních letišť, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci, mají potenciál hrát klíčovou roli v přispívání k územní soudržnosti.
Aby se tento potenciál realizoval, je nutno poskytnout větší stupeň jistoty, ve kterém se mohou uskutečnit investice veřejného i soukromého sektoru.
Tak tomu je zejména v případě investic do letištní infrastruktury, investic dlouhodobějšího charakteru.
Komise by měla více zdůraznit významnou roli regionálních letišť a regionálních leteckých služeb jako součást multimodálního přístupu k rozvoji transevropských dopravních sítí.
Komise by měla zejména zvážit potenciál investic do přímých meziregionálních leteckých služeb jako doplňku k rozvoji vysokorychlostních železničních sítí.
HOSPODÁŘSKÁ KONKURENCESCHOPNOST
9. Dostupnost regionálních leteckých služeb, a zejména levných leteckých služeb provozovaných z regionálních letišť zlepšuje přístup ke globální ekonomice.
To společně s nižšími náklady na pracovní sílu a náklady na zařízení spojenými se vzdálenými regiony může podnítit podnikatelskou komunitu, aby umístila do regionu nové ekonomické investice.
Stávající podniky v regionu by mohly rozvíjet svůj podíl na trhu tím, že budou s to dosáhnout jiných částí v členském státě, EU a zbytku světa.
10. Celkový hospodářský dopad, který lze realizovat prostřednictvím rozvoje regionálních leteckých služeb provozovaných z regionálních letišť, by se měl zvážit z hlediska těchto čtyř aspektů:
- přímý dopad: zaměstnanost a příjmy, které zcela nebo z velké části souvisejí s fungováním letiště;
- nepřímý dopad: zaměstnanost a příjmy vytvořené v ekonomice dané oblasti v řetězci dodavatelů zboží a služeb;
- vyvolaný dopad: zaměstnanost a příjmy vytvořené v ekonomice regionu vynaložením příjmů přímých i nepřímých zaměstnanců;
- katalytický dopad: zaměstnavatelé a příjmy vytvořené v regionální ekonomice díky širší roli letiště ve zlepšování produktivity podniků a přitahování ekonomických činností jako příchozí investice a aktivní cestovní ruch.
ZÁVĚR
12. Rozvoj levných leteckých služeb zajišťujících přímé meziregionální letecké služby z regionálních letišť může působit jako účinný katalyzátor pro regionální hospodářský rozvoj v souladu s hospodářskými a sociálními cíli regionálního rámce Komise pro územní soudržnost.
Rozvoj sítě levných přímých meziregionálních leteckých služeb provozovaných z regionálních letišť může být hlavním faktorem zvyšování hospodářské konkurenceschopnosti regionů, a tedy i EU.
STÁTNÍ PODPORA
13. Menší regionální letiště budou k pokrytí provozních nákladů a investic do nové infrastruktury pravděpodobně potřebovat prostředky z veřejného sektoru.
Na oplátku nabízejí potenciál fungovat jako základna pro regionální letecké služby, které zlepší celkovou úroveň dostupnosti vzdálených regionů, což naopak přivodí významné hospodářské a sociální výhody v regionu, který obsluhují.
14. Je třeba přikládat levným přímým meziregionálním službám provozovaným z těchto letišť, které poskytují regionu vazbu se zbytkem EU a světa, větší váhu jakožto úloze veřejných služeb.
15. Investice veřejného sektoru by se měly uplatnit s využitím cíleného přístupu k zajišťování infrastruktury a služeb, které poskytují občanům příležitost rozvíjet své schopnosti zlepšením hospodářské konkurenceschopnosti regionů.
16. Využití investic veřejného sektoru k zajištění vyváženějšího rozšíření ekonomické činnosti v EU je v souladu s cíli regionální politiky Komise týkajícími se dosažení udržitelnějších vzorů rozvoje snižováním tlaků v souvislosti s nadměrnou koncentrací, přetížením a nesnázemi v dopravním systému.
17. Jakákoli úvaha o roli investic veřejného sektoru musí být dostatečně flexibilní, aby vzala v úvahu různé stupně rozvoje v jednotlivých regionech EU a specifické hospodářské a územní priority konkrétního regionu, jak jsou stanoveny příslušnými regionálními a místními samosprávami. ZÁVĚR
18. Je třeba uznat, že je ve veřejném zájmu zachovat a rozvíjet síť regionálních leteckých služeb, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci, provozovaných z regionálních letišť. Pečlivě zacílené investice veřejného sektoru mohou poskytnout skromné povzbuzující investice, které mohou vést k značnému prospěchu pro místní a regionální ekonomiku. Vyloučení investic veřejného sektoru za těchto okolností může vést k tomu, že levné meziregionální letecké služby ztratí příležitost působit jako katalyzátor při zajišťování územní soudržnosti a lepší hospodářské konkurenceschopnosti. Proto musí být rámec pro využití investic veřejného sektoru s to řádně zohlednit širší programy tvorby pracovních příležitostí, obnovy, sociálního zapojení I programy v oblasti životního prostředí a regionálního a místního hospodářského rozvoje v regionu.
POŽADAVKY POKYNŮ PRO STÁTNÍ PODPORU
19.
Pokyny by měly být dostatečně jasné, co se týče toho, jak bude Komise vykládat evropská pravidla pro hospodářskou soutěž a státní podporu s cílem poskytnout regionálním a místním samosprávám nezbytné vodítko k pozitivnímu využití investic veřejného sektoru na podporu realizace potenciálu regionálních letišť a levných leteckých služeb přispět k cílům regionální politiky Komise.
20. Komise musí tyto pokyny vypracovat při konzultaci se zástupci regionálních a místních samospráv.
21. Pokyny musejí uznávat a respektovat zásadu rozmanitosti regionů. Musejí odrážet odlišný stupeň rozvoje různých regionů v Evropské unii. Musejí zohlednit existenci přirozených překážek v dotyčném regionu i stupeň rozvoje ostatních dopravních prostředků v regionu a periferní a závislý charakter větších letišť. Měly by umožnit regionálním a místním samosprávám stanovit určitou letištní infrastrukturu a regionální letecké služby jakožto infrastrukturu a služby regionálního významu, je-li to v souladu se specifickými hospodářskými a územními prioritami stanovenými dotyčnými samosprávami.
22.
Pokyny by neměly obsahovat přísné nebo nepružně uplatňované prahy, místo aby umožnily regionálním a místním samosprávám zvážit přednosti investic veřejného sektoru případ od případu.
23. Měly by jasně uvádět, že jsou povoleny investice veřejného sektoru na podporu poskytování regionálních leteckých služeb, ale pouze pod podmínkou otevřeného přístupu k investicím pro všechny přepravce a jejich přidělování podle předem stanovených kritérií. Tato kritéria by měla zahrnovat zvláštní prospěch pro regionální ekonomiky vyplývající z rozvoje levných meziregionálních leteckých služeb působících jako katalyzátor pro investice do regionů.
24. Měly by umožnit, aby investice veřejného sektoru významně přispěly k nákladům na zavedení, včetně regionálně zaměřených marketingových kampaní financovaných z příjmů z místních daní, spojeným se zřízením takovýchto služeb.
25. Pokyny by měly umožnit zvážení investic veřejného sektoru při rozvoji nebo zajištění dodatečné letištní infrastruktury, kde je to nutné s ohledem na podporu rozvoje nových regionálních leteckých služeb.
26. Pokyny by se při uplatňování neměly omezovat čistě na zásady tržního hospodářství, ale měly by zohlednit širší aspekty sociálního, environmentálního a územního rozvoje vyplývající z rozvoje nových regionálních leteckých služeb, včetně služeb poskytovaných levnými dopravci.
27. Pokyny musejí podporovat rozvoj regionálních letišť a meziregionálních leteckých služeb jako součásti širších transevropských dopravních sítí.
28. Pokyny musejí obsahovat požadavek, aby investice byly plánovány v souladu se zásadami trvale udržitelného rozvoje, při němž jsou uspokojovány současné potřeby, aniž by byla ohrožena schopnost budoucích generací uspokojovat jejich vlastní potřeby.
Stanovisko Výboru regionů k tématu Příhraniční pracovníci: posouzení situace po deseti letech fungování vnitřního trhu, problémy a výhledy
(2005/C 43/02)
VÝBOR REGIONŮ
S OHLEDEM NA rozhodnutí předsednictva výboru z ( 10. února 2004) v souladu s článkem 265(5) Smlouvy o založení Evropského společenství, pověřit svou Komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním následujícího stanoviska: Příhraniční pracovníci: Posouzení situace po deseti letech fungování vnitřního trhu: problémy a výhledy;
S OHLEDEM NA konsolidovanou verzi Smlouvy o založení Evropského společenství z března 1957, zejména na hlavu III: Volný pohyb osob, služeb a kapitálu, články 39 a 42 kapitoly 1: Pracovníci, a článek 43 kapitoly 2: Právo podnikání;
S OHLEDEM NA pravidla koordinace vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení, která jsou součástí volného pohybu osob a jejichž účelem je přispět ke zlepšení životních a pracovních podmínek;
S OHLEDEM NA nařízení Rady (ES) č. 118/97 z 2. prosince 1996, které mění a aktualizuje nařízení (EHS) č. 1408/71 o aplikaci systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, a nařízení (EHS) č. 574/72, které stanoví prováděcí postup nařízení (EHS) č. 1408/71 ve znění pozdějších předpisů;
S OHLEDEM NA nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků v rámci Společenství;
S OHLEDEM NA rozsudky Evropského soudního dvora o přeshraničních pracovnících, přeshraničním zdravotnickém zboží nebo službách a ve věci pracovního práva a opětovného nástupu do zaměstnání;
S OHLEDEM NA zasedání Rady Evropské unie (zaměstnanost, sociální politika, zdraví a záležitosti spotřebitelů) z 1. prosince 2003, bod programu 3, návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (novela Nařízení (EHS) č. 1408/71);
S OHLEDEM NA společný postoj Rady z 28. ledna 2004 k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o koordinaci systémů sociálního zabezpečení;
S OHLEDEM NA rozhodnutí zasedání Evropské rady v Kodani dne 13. prosince 2002 o přistoupení Estonska, Lotyšska, Litvy, Malty, Polska, Slovenska, Slovinska, České republiky, Maďarska a Kypru k Evropské unii dne 1. května 2004 a neformální zasedání Evropské rady v Athénách ve dnech 16./ 17. dubna 2003 o podpisu Smlouvy o přistoupení k EU a Evropské konference;
S OHLEDEM NA Evropské dohody se zeměmi střední a východní Evropy, tj. dohodu z prosince 1991 s Maďarskem a Polskem, dohodu z února 1995 s Rumunskem, Bulharskem, Českou republikou a Slovenskem, dohodu z února 1998 s Estonskem, Lotyšskem a Litvou a dohodu z února 1999 se Slovinskem, a rovněž dohody o přidružení s Tureckem z roku 1964, s Maltou z roku 1971 a s Kyprem z roku 1973;
S OHLEDEM NA výhledy přistoupení k EU stanovené na zasedání Evropské rady v Kodani v červnu 1993, uvedené v dokumentu "Kodaňská kritéria";
S OHLEDEM NA Smlouvu o Evropské unii, uzavřenou v Maastrichtu 7. února 1992 ("Maastrichtská smlouva"), která stanoví, že o členství v EU může požádat jakýkoli evropský stát;
S OHLEDEM NA návrh stanoviska přijatý Komisí pro hospodářskou a sociální politiku 30. dubna 2004 (CdR 95/2004 rev. 1) (zpravodaj: p.
Karl-Heinz Lambertz, předseda vlády německého Společenství, (BE/PES));
Vzhledem k tomu, že:
1. Nařízení (EHS) č. 1408/71 definuje "příhraničního pracovníka" jako "jakoukoli zaměstnanou nebo samostatně výdělečně činnou osobu, která vykonává své povolání na území jednoho členského státu a má trvalé bydliště na území jiného členského státu, do kterého se vrací zpravidla každý den nebo alespoň jednou za týden".
2. Volný pohyb zaměstnanců a rovné zacházení s nimi v oblasti pracovních podmínek a podmínek zaměstnání (mzdy, ochrana proti propuštění, opětovný nástup do zaměstnání, daně a sociální dávky) řeší zejména nařízení (EHS) č. 1612/68.
3. Princip rovného zacházení se vztahuje na všechny příhraniční (a migrující) pracovníky, kteří žijí a pracují v EU.
4. Sociální zabezpečení upravuje nařízení (EHS) č. 1408/71 a příslušné prováděcí nařízení č. 574/72. Jejich cílem je koordinace systémů sociálního zabezpečení členských států.
5. V souladu s těmito nařízeními se na příhraniční pracovníky v zásadě vztahují pravidla a nařízení státu, v němž pracují.
6. Přistoupení deseti zemí střední a východní Evropy k EU povede ke změně situace v oblasti migrace (migrujících pracovníků) a příhraničních pracovníků a bude mít dopad také na evropský trh práce.
7. V kontextu rozšíření jsou geograficky exponovány zejména členské státy na východní hranici EU, jako je například Rakousko a Německo.
Tyto státy hraničí se Slovinskem, Slovenskem, Maďarskem, Polskem a s Českou republikou a musí zpočátku očekávat nárůst přeshraničních pohybů.
Důsledky rozšíření EU však mohou rovněž nabídnout příležitosti, např. regulovat dříve ilegální migraci a rovněž skutečnost, že migrace již nebude omezena na příhraniční regiony, ale přesune se do oblastí, kde je nedostatek pracovních sil.
8. Rozšíření EU pravděpodobně přinese evropským a hraničním regionům nové správní, právní a daňové překážky mobilitě, které dále zkomplikují situaci, které čelí každý příhraniční pracovník v EU již nyní.
přijal na svém 56. plenárním zasedání ve dnech 29. 30. září (jednání dne 29. září) toto stanovisko:
1. Stanoviska Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 poznamenává, že:
1.1.1 definice příhraničního pracovníka se v jednotlivých hraničních regionech liší podle kritérií daňového práva a práva sociálního zabezpečení platných v zemi, v níž má daný pracovník trvalé bydliště nebo v níž je zaměstnán a podle toho, zda má tento příhraniční pracovník aktivní nebo neaktivní status; neexistuje tedy všeobecně platná definice tohoto pojmu, která by zohledňovala daňové a právní aspekty i aspekty sociálního zabezpečení;
1.1.2 v rámci Společenství neexistuje koordinace daňových dohod ani dohod týkajících se daňových záležitostí a sociálního zabezpečení v souvislosti s přeshraničními aktivitami přes významný pokrok, kterého bylo dosaženo nařízením (EEC) 1408/71 o uplatnění systémů sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, osob samostatně výdělečně činných a jejich rodinných příslušníků, kteří se pohybují v prostoru EU, a nařízením (EEC) 574/72, které stanovilo postup provádění nařízení (EEC) 1408/71;
1.1.3 v rámci Společenství neexistuje jednotný postoj k podmínkám přístupu ke službám vzhledem k tomu, že neexistuje například jednotná definice invalidity ani jednotný přístup k posuzování stupně invalidity, a k přetrvávajícím rozdílům v systémech výpočtu pojistné doby;
1.1.4 je respektován princip rovného zacházení se všemi příhraničními pracovníky, kteří žijí nebo pracují v EU, není však vždy správně aplikován; tento princip je však definován ve vztahu k zaměstnaneckým a pracovním podmínkám nařízením (EEC) 1612/68;
1.1.5 existují národní postupy, které brání zaručené svobodě pohybu příhraničních migrujících pracovníků a Evropský soudní dvůr – zejména na základě Článků 39, 42 a 43 Smlouvy o ES – pomáhá prosazovat práva příhraničních pracovníků, kteří se setkají s diskriminací, proti rozhodnutím a nařízením jednotlivých států, a tak vytváří evropské sociální právo;
1.1.6 po mnoha letech doplňování, jehož cílem bylo zohlednit změny vnitrostátních pravidel, propracovat některá ustanovení, eliminovat právní mezery a stanovit pravidla pojišťování některých skupin osob, se nařízení 1408/71 stalo velmi rozsáhlým, komplikovaným a neprůhledným;
1.1.7 vzhledem k tomu, že neexistují jednotné údaje o jednotlivých státech, nejsou k dispozici spolehlivé statistické informace, které by poskytovaly přehled o situaci příhraničních pracovníků na evropské úrovni;
1.1.8 dle odhadu činí počet příhraničních pracovníků necelých 0,5 % zaměstnanců Evropské unie;
1.1.9 Společenství nedostatečně plánuje řešení specifických a dalších problémů souvisejících s příhraničními pracovníky z nových členských států, toto řešení musí být obsažnější, než je pouhá distribuce informací úřady EURES;
1.2 bere v úvahu, že
1.2.1 s postupem evropské integrace by se měla adekvátně vyvíjet i situace v oblasti volného pohybu osob, tento pokrok se musí stát společným prioritním úkolem všech členských států a Evropské unie;
1.2.2 otázka, proč je i po dokončení vnitřního trhu a zavedení jednotné měny stále tak málo příhraničních pracovníků, je relevantní; jedním z aspektů, kde je tedy třeba zlepšení, je přístup uchazečů o zaměstnání a zaměstnavatelů k informacím a poradenskému servisu, který by ulehčil mobilitu pracovní síly a zpřehlednil evropský trh pracovní síly;
1.2.3 vize sjednocené Evropy, zejména v příhraničních regionech – které by měly být průkopníkem a hybatelem procesu integrace – z těchto důvodů pozbývá na věrohodnosti;
1.2.4 otázka příhraničních a migrujících pracovníků se v důsledku přistoupení deseti států střední a východní Evropy k EU jeví v jiném světle, zejména ve stávajících východních hraničních regionech, a je tedy nutno pokročit s řízením předpokládaného vývoje očekávaných trendů;
1.3 vítá
1.3.1 iniciativu Evropské komise zaměřenou na odstraňování překážek mobility pracovníků v Evropské unii a zajištění respektování nároků všech občanů na sociální zabezpečení a rovněž nyní přijatou reformu nařízení 1408/71 a dále nařízení 883/04, které by měly přinést zlepšení situace příhraničních pracovníků zejména ve vztahu k nemocenskému pojištění a rodinným přídavkům;
1.3.2 cíl Komise, tj. koordinaci systémů sociálního zabezpečení členských států, která by měla být provedena v zájmu Evropanů a budování sociální Evropy;
1.3.3 Rozhodnutí Správní komise Evropských společenství pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků č. 189 z 18. června 2003, zaměřené na zavedení Evropských průkazů zdravotního pojištění, které by měly nahradit formuláře nezbytné pro aplikaci Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 a (EHS) č. 574/72 týkající se nároku na poskytování zdravotní péče při přechodném pobytu v jiném členském státu;
1.3.4 společný postoj Rady z 28. ledna 2004 s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o koordinaci systémů sociálního zabezpečení;
1.4 bere v úvahu, že
1.4.1 i v případě, že budou navrhovaná zlepšení implementována, v žádném případě neodstraní všechny překážky v dané oblasti;
1.4.2 v souvislosti s příhraničními pracovníky by mohly nastat v důsledku rozšíření EU další problémy, ale i příležitosti;
1.4.3 vývoj pracovního práva platného v celém Společenství by neměl být ponechán především v kompetenci Evropského soudního dvora, ale je nutno aktivně přispět k řešení problémů příhraničních pracovníků;
1.4.4 ekonomický rozvoj hraničních regionů bývá zpravidla závislý zejména na komponentech přeshraničního trhu práce, což bude platit zejména pro nové hraniční regiony po rozšíření.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doporučuje, aby Evropská komise předávala všechny informace o problémech, jimž příhraniční pracovníci čelí, jednomu z existujících orgánů jako je Administrativní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků založená nařízením (EEC) 1408/71 nebo Technický výbor podporující a prosazující spolupráci veřejnosti členských států ve věci volného pohybu pracovníků a jejich zaměstnání, založený nařízením (EEC) 1612/68;
2.2 navrhuje, aby orgán plnící tuto úlohu
2.2.1 sbíral a sdružoval informace od všech příslušných orgánů a institucí, jako například tyto informace:
2.2.1.1 působnost by zahrnula členské státy EU, státy EFTA-EEA a státy, se kterými EU uzavřela bilaterální dohody, které se týkají rovněž volného pohybu osob;
2.2.1.2 existující multilaterální dohody jako smlouva Benelux
2.2.1.3 existující společné koordinační úsilí členských států
2.2.1.4 dohody a nařízení společenství, zkušenosti Evropské komise (GŘ V, zaměstnanost, průmyslové vztahy, sociální záležitosti)
2.2.1.5 zkušenosti Asociace evropských hraničních regionů (AEBR)
2.2.1.6 zkušenosti stran řešících problematiku příhraničních pracovníků a organizací zabývajících se odstraňováním překážek volnému pohybu osob;
2.2.2 táže se, jak na základě existujících dohod mohou být tyto zkušenosti využity k redukci překážek vnitroevropské mobility osob a ke zlepšení koordinace systémů sociálního zabezpečení členských států a napomáhat tak, m.j. za situace rozšiřování Evropy, k účinnější výstavbě Evropy sociální.
2.2.3 Překrývání s existujícími orgány, jako je agentura pro migrační záležitosti nebo Schengenský úřad je třeba vyloučit:
2.2.3.1 koordinovat a prosazovat co nejsilněji tok informací a spolupráci všech zúčastněných
2.2.3.2 připravit statistiku Společenství o počtech příhraničních pracovníků;
2.2.3.3 vypracovat návrh definice aktivních a pasivních příhraničních dojíždějících pracovníků a migrujících pracovníků pro účely práva sociálního zabezpečení a daňového práva Společenství;
2.2.3.4 vypracovávat návrhy vedoucí k vyšší informovanosti a ke zkvalitnění školení administrativních orgánů odpovědných za problematiku příhraničních pracovníků;
2.2.3.5 vypracovávat návrhy na zjednodušení a vývoj příslušných nařízení
2.2.3.6 zakládat regionální pohraniční úřady zabývající se problémy příhraničních pracovníků, které by byly oprávněné vytvářet z vlastní iniciativy dočasné pracovní skupiny zabývající se specifickými otázkami ve vztahu k odstraňování překážek volnému pohybu příhraničních pracovníků v evropských pohraničních oblastech;
2.3 navrhuje, aby tyto regionální pohraniční úřady zabývající se problémy příhraničních pracovníků:
2.3.1 se zakládaly místními orgány zahrnutými do přeshraničních aktivit nebo při existujících úřadech EURES;
2.3.2 sbíraly informace o specifické situaci jednotlivých pohraničních regionů a zaznamenávaly specifické problémy;
2.3.3 kontrolovaly národní a mezinárodní nařízení a navrhovanou legislativu ve fázi přípravy z hlediska kompatibility s právy příhraničních pracovníků;
2.3.4 upozorňovaly v případě potřeby příslušné národní nebo nadnárodní orgány na jakékoliv nepříznivé jevy v oblasti svobodného pohybu příhraničních pracovníků při zavádění národních a mezinárodních nařízení, smluv a návrhů zákonů ve fázi přípravy a navrhovaly řešení těmto partnerům;
2.3.5 bilaterálně přizvaly zodpovědné experty z příslušných ministerstev národních vlád, dojde-li ke specifickým problémům mezi dotčenými členskými státy (např. v oblasti dohod o zamezení dvojího zdanění, zdravotního pojištění, přídavků na děti u rodin příhraničních pracovníků atd.) a zajistily jim spolupráci místních, příp. regionálních expertů;
2.3.6 podávaly navrhovaná bilaterální správní nebo legislativní řešení příslušným ministerstvům v krátkém časovém rozmezí a napomáhaly jejich zavádění;
2.3.7 byly profesionálně obsazeny a vedeny;
2.4 navrhuje, aby s ohledem na přepokládané rozšíření působnosti místních orgánů nebo existujících úřadů EURES zahrnujících regionální úřady zabývající se problémy příhraničních pracovníků, byly potřebné prostředky hrazeny Evropskou unií.
Stanovisko Výboru regionů k Místní a regionální správě v Rusku a k rozvoji spolupráce mezi EU a Ruskem
(2005/C 71/03)
VÝBOR REGIONŮ
S ohledem na rozhodnutí Předsednictva ze dne 19. března 2004, podle pátého odstavce článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství, kterým Komisi pro vnější vztahy ukládá, aby vypracovala stanovisko z vlastní iniciativy k místní a regionální správě v Rusku a k rozvoji spolupráce mezi EU a Ruskem;
S ohledem na prohlášení prezidenta Ruské federace V. V. Putina na výročním setkání ruských federálních činitelů s čelními představiteli podnikatelské komunity a místní samosprávy dne 1. června 2004, které vytváří základ pro rozvoj trvalého dialogu mezi orgány místní a regionální správy v Rusku a orgány místní a regionální správy v Evropské unii;
S ohledem na vrcholnou schůzku EU a Ruska dne 21. května 2004;
S ohledem na protokol k Dohodě o partnerství a spolupráci (PCA) podepsaný EU a Ruskem dne 27. dubna 2004, kterým se dohoda k 1. květnu 2004 rozšiřuje na deset nových členských států;
S ohledem na sdělení COM(2004) 106 v konečném znění ze dne 10. února 2004, ve kterém Komise navrhuje opatření na zvýšení účinnosti vztahů mezi EU a Ruskem;
S ohledem na zprávu Evropského parlamentu A5-0053/2004 v konečném znění ze dne 2. února 2004, s návrhem na doporučení Evropského parlamentu Radě ohledně vztahů mezi EU a Ruskem;
S ohledem na vrcholnou schůzku v Římě v listopadu 2003;
S ohledem na své stanovisko k Severní dimenzi – Druhému akčnímu plánu 2004-2006 COM (2003) 343 final, schválené 9. října 2003 (CDR 102/2003 fin) [1];
S ohledem na federální zákon č. 131-FZ ze dne 6. října 2003 o obecných organizačních principech místní samosprávy v Ruské federaci a na jeho současnou implementaci;
S ohledem na vymezení čtyř "společných oblastí" EU a Ruska podle dohody z vrcholné schůzky v Petrohradě v červnu 2003;
S ohledem na stanovisko evropského Hospodářského a sociálního výboru k Strategickému partnerství EU a Ruska: Jaké budou další kroky?, ze dne 20. března 2002 (CES 354/2002);
S ohledem na předběžnou dohodu o spolupráci mezi Radou federace Federálního shromáždění Ruské federace a Výborem regionů Evropské unie ze dne 30. března 2001;
S ohledem na "Společnou strategii" EU vůči Rusku z roku 1999, která stanovila základní přístup EU ke vztahům s Ruskem;
S ohledem na Evropskou chartu místní samosprávy, kterou Ruská federace ratifikovala v roce 1998;
S ohledem na Dohodu o partnerství a spolupráci (PCA) mezi EU a Ruskem z roku 1997;
S ohledem na konstruktivní referát pana Alexandera SONALA, ředitele oddělení Mezinárodních vztahů regionálního shromáždění Kaliningradu a na diskusi, jež následovala na schůzi Komise RELEX VR 5. září 2003;
S ohledem na konstruktivní referát pana Alexandra Viktoroviče USSE, předsedy Parlamentu Krasnojarského kraje, člena správní rady meziregionálního sdružení "Sibiřská dohoda" (Siberian Accord), a na následnou diskusi na schůzi Komise RELEX VR 17. září 2004;
S ohledem na vlastní návrh stanoviska (CdR 105/2004 rev. 1), přijatý Komisí pro vnější vztahy 17. září 2004 (zpravodaj: Lars Abel, člen Rady Kodaňského hrabství [Dánsko/ELS)]);
A vzhledem k tomu, že:
1) VR se domnívá, že síla regionálních a místních úřadů závisí na principu demokratické legitimity a odpovědnosti jejich orgánů.
VR proto vyzývá úřady ve všech evropských zemích, aby rozvíjely a rozšiřovaly princip místní samosprávy v souladu s Evropskou chartou místní samosprávy ze dne 15. října 1985 a zabránily jakémukoli omezení přímé účasti občanů na místní a regionální úrovni.
2) Rozšířením EU se výrazně prodloužila společná hranice unie s Ruskem.
EU by měla zajistit dobré vztahy s Ruskem, svým největším sousedem.
Měla by proto podporovat rozvoj řádné správy věcí veřejných v Rusku nejen na centrální, ale také na regionální a místní úrovni.
Je ve vlastním zájmu EU napomáhat budování otevřeného, stabilního a demokratického Ruska, které dokáže být strategickým partnerem, bránit společné hodnoty, pokračovat v reformách, dostát svým závazkům a společně s EU sehrávat konstruktivní roli ve vztahu k novým nezávislým státům.
3) Skutečné partnerství by mělo být opřeno o praktickou strategii a program, které budou ztělesněním podstaty politických prohlášení.
Na změny a aktuální výzvy v nové, rozšířené Evropské unii a v jejích vztazích s Ruskem je potřeba reagovat praktickými a konkrétními kroky.
Na místní a regionální úrovni je nezbytné zajistit růst, který je zárukou budoucí prosperity, a jednotlivé kroky přizpůsobit konkrétní situaci orgánů samosprávy.
Vzdělávání, životní prostředí, doprava, podpora podnikání prostřednictvím partnerství soukromého a veřejného sektoru, sociální zabezpečení a zdraví: to jsou klíčové prvky regionálního rozvoje, které musí přispívat k růstu v Rusku i EU a posílit spolupráci mezi orgány místní a regionální správy.
4) EU by dále měla věnovat zvláštní pozornost oblastem v regionu Severní dimenze, které mají ve vztahu k rozvoji a růstu specifické potřeby, jako jsou severozápadní Rusko, včetně Kaliningradské oblasti, a regiony ruské Arktidy.
Je důležité soustředit se na náročné klimatické podmínky s dopadem na rozvoj podnikání, vzdělávání, zdraví a životní prostředí.
5) Výbor regionů se chce zaměřit na oblasti činnosti, které spadají do působnosti orgánů místní a regionální správy.
Národní orgány se zabývají záležitostmi vyššího řádu, které se dotýkají celé společnosti, zatímco orgány místní a regionální správy se soustředí na oblasti důležité pro ty aspekty života společnosti, které souvisí s každodenními potřebami občanů.
6) Výbor regionů musí své aktivní působení zaměřit na praktické otázky, které lze vyřešit konkrétní spoluprací mezi místními a regionálními partnery v EU a Rusku.
Rozvíjením spolupráce na místní a regionální úrovni může EU přispět k podpoře diverzifikace ruské ekonomiky, která je předpokladem přilákání většího objemu zahraničních investic ve snaze vytvořit nový věcný kapitál a zmodernizovat infrastrukturu.
Výbor regionů bere na vědomí analýzu Komise k této otázce (COM(2004) 106 final ze dne 10. února 2004), která poukazuje na skutečnost, že reforma administrativy a sektoru financí, bydlení, komunálních služeb, zdravotnictví a školství bude vyžadovat ještě mnoho úsilí.
V zájmu urychlení pro Rusko nezbytných strukturálních, sociálních a institucionálních reforem by bylo možné zlepšit investiční a podnikatelské klima a zvýšit produktivitu ve výrobním sektoru.
7) Úzkou spoluprací na konkrétních projektech může EU přispět svým vkladem k vyvážené implementaci reforem poskytování veřejných služeb jak na federální, tak na regionální úrovni.
Účastí na takových projektech může EU rovněž pomoci při rozvoji lidského kapitálu prostřednictvím zlepšení ve specifických sektorech.
EU musí i nadále podporovat mezinárodní kontakty na primární úrovni, včetně partnerství v oblasti vzdělávání.
Přijal na svém 57. plenárním zasedání ve dnech 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání dne 17. listopadu 2004) toto stanovisko:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 konstatuje ve světle zjištění ze zasedání Stálé rady pro partnerství v dubnu 2004, že klíčovým a stabilním základem rozvoje spolupráce mezi EU a Ruskem zůstává Dohoda o partnerství a spolupráci (PCA).
Dohoda vymezuje rámec bilaterální spolupráce a umožňuje vytváření orgánů nezbytných pro jednání a rozhodování o otázkách ve společném zájmu na všech úrovních, pro výměnu informací a řešení rozporů;
1.2 má zájem hrát konstruktivní roli a přispět k vytvoření a rozvoji čtyř "společných oblastí" podle dohody z vrcholné schůzky v Petrohradě v květnu 2003, tedy společné hospodářské oblasti, společné oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, společné oblasti spolupráce na poli vnější bezpečnosti a společné oblasti výzkumu, vzdělávání a kultury;
1.3 má za to, že mnoho aspektů těchto čtyř společných oblastí se přirozeně dotýká orgánů místní a regionální správy, a žádá, aby se Výbor regionů přímo podílel na rozvoji společných oblastí v rozsahu, který spadá do kompetence Výboru, a na otázkách řešených otevřenou metodou koordinace;
1.4 vítá skutečnost, že předběžná dohoda mezi Výborem regionů a Ruskem vymezuje konkrétní sektory pro spolupráci na místní a regionální úrovni;
1.5 se zájmem očekává rok 2006, kdy vstoupí v platnost federální legislativa o rozsahu pravomocí orgánů místní a regionální správy v Rusku, o které se Výbor regionů domnívá, že bude krokem vpřed pro potenciální spolupráci orgánů samosprávy EU a Ruska, zejména proto, že upřesní rozdělení kompetencí v oblasti přeshraniční spolupráce; na základě probíhající komunikace mezi Radou Evropy a Ruskem má VR veškerou důvěru v to, že budou respektovány principy Charty místní samosprávy, a to rovněž v souvislosti s aktuálními legislativními návrhy v Rusku;
1.6 uznává význam spolupráce mezi orgány místní a regionální správy v Rusku a EU, zaměřené na možné způsoby řešení otázek s významem pro obě strany na samosprávné, primární úrovni;
1.7 má za to, že výměna informací a osvědčených postupů na místní a regionální úrovni napomáhá demokracii a sociálnímu a hospodářskému rozvoji;
1.8 s radostí konstatuje, že pozitivní výsledky projektů mezi orgány místní a regionální správy EU a Ruska podněcují touhu po účinné spolupráci;
1.9 chce zdůraznit, že koncept společného vlastnictví je v rámci projektů klíčovým předpokladem udržitelné spolupráce mezi orgány samosprávy.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 Klíčové místní a regionální priority a rozhodovací postupy
2.1.1 vyzývá EU a Rusko, aby na úrovni samosprávy spolupracovaly v záležitostech ve společném zájmu. S předběžnou dohodou mezi Výborem regionů a Ruskem jako výchozím bodem lze spolupracovat na mnoha frontách.
Je možné navrhovat konkrétní iniciativy v oblasti kultury, sociálních věcí, regionální ekonomiky, životního prostředí, dopravy, zemědělství, výzkumu a podpory podnikání. Obecně vzato tyto oblasti pokrývají podstatnou část kompetencí orgánů samosprávy na poli místního a regionálního rozvoje;
2.1.2 má za to, že zdraví – a zejména veřejné zdraví – je klíčovým faktorem posílení růstového potenciálu společnosti a proto zároveň důležitou součástí sektorových povinností orgánů místní a regionální správy.
Zdraví není v předběžné dohodě výslovně zmíněno, ovlivňuje však sociální politiku a má dopad – přímý či nepřímý – na další sektory. Jako takové je proto významnou součástí těchto sektorů a přispívá k dosažení a udržení stability uvnitř společnosti;
2.1.3 chce dosáhnout toho, aby Výbor regionů s praktickou podporou Evropské komise, v souladu s Dohodou o partnerství a spolupráci (PCA) mezi EU a Ruskem a ve spolupráci se zástupci ruských orgánů místní a regionální správy vytvořil nový nástroj – standardní dohodu v podobě memoranda o porozumění (MoU), zahrnujícího odpovídající směrnice – o který by bylo možné opřít konkrétní dohody o spolupráci mezi orgány místní a regionální správy v členských státech EU a podobnými orgány v celém Rusku.
Orgánům místní a regionální správy v EU a Rusku se tím nabízí reálná a motivující perspektiva konsolidace klíčového postupu "zdola nahoru" a odstranění byrokratických překážek;
2.1.4 naléhá na orgány samosprávy v EU a Rusku, aby spojily své síly v praktických podnicích založených na spolupráci, projektech a partnerstvích v prostoru, který vzniká vymezením oblastí spolupráce v předběžné dohodě mezi Výborem regionů a Ruskem.
Seznam oblastí spolupráce není vyčerpávající, ale může být rozšířen tak, aby odpovídal situaci jednotlivých relevantních orgánů místní správy a regionů v Rusku či EU;
2.1.5 navrhuje, aby všechny dohody obsahovaly jasné cíle a směrnice pro vypracování akčních plánů a časových harmonogramů. Měly by rovněž zahrnovat principy financování a termíny posouzení smlouvy;
2.1.6 podporuje snahy podněcující výměnu informací a osvědčených postupů v oblastech působení, které přinášejí prospěch celé společnosti. Komise pro vnější vztahy Výboru regionů by uvítala pravidelné konzultace týkající se Ruska, které by prozkoumaly pokrok ve spolupráci a vztazích mezi EU a touto zemí a zvlášť se zaměřily na úkoly spadající do kompetence orgánů místní a regionální správy;
2.1.7 by uvítal vytvoření stálého fóra pro místní a regionální politiky z EU a Ruska, jejichž cílem by byla diskuse o společných tématech, jako například o perspektivách nové sousedské politiky EU na místní a regionální úrovni a o konkrétních iniciativách pro územní samosprávy. Tyto schůzky by mohly vést k předložení návrhů Komisi a vládě Ruské federace na budoucí širší spolupráci mezi oběma stranami. Výbor poukazuje na konstruktivní zkušenosti získané díky kulatému stolu EU a Ruska pro průmysl, ustavenému v roce 1997;
2.1.8 má za to, že výměna zkušeností a informací mezi Výborem regionů a evropským Hospodářským a sociálním výborem může přispět k dosažení lepšího porozumění mezi EU a Ruskem v záležitostech ve společném zájmu a otevřít širší prostor pro praktické iniciativy ve vztahu k Rusku, potenciálně zahrnující také workshopy, semináře, setkání a konference, jelikož oba subjekty mají zájem přispět k výraznému posílení spolupráce mezi oběma stranami;
2.2 Meziregionální spolupráce – nyní a v budoucnosti
2.2.1 upozorňuje na význam první fáze nového programu sousedství plánované na léta 2004 až 2006, od níž se očekává, že se ukáže být tou správnou cestou k účinnější a efektivnější přeshraniční spolupráci mezi EU a Ruskem – a že přinese praktické výsledky. Výbor proto podporuje nový Indikativní program regionální spolupráce TACIS a Národní indikativní program pro Rusko, který podrobněji rozpracovává přístup EU a zdůrazňuje cíle a priority na období let 2004 až 2006;
2.2.2 by uvítal nový společný nástroj sousedství a partnerství na období let 2007-2013, který by podporoval dlouhodobou meziregionální spolupráci mezi EU a sousedícími partnery vně unie, včetně společných termínů aplikace, procesních postupů a postupů při vykazování;
2.2.3 vyzývá k tomu, aby Rusko přispívalo na společný nástroj financování založený na společných iniciativách a vlastnictví a bylo do něj zapojeno tak, aby EU i Rusko uznaly výhody, které přináší hlubší spolupráce;
2.2.4 podtrhuje význam twinningového schématu na místní a regionální úrovni pro výměnu zkušeností v konkrétních oblastech;
2.2.5 vnímá zvláštní výhodu, kterou přináší navázání a rozvoj spolupráce v oblasti kultury a vzdělávání, založených z velké části na aktivitách, tradicích a kulturní identitě lidí na místní a regionální úrovni;
2.3 Severní dimenze v EU a Rusku – Kaliningrad, regiony severozápadního Ruska a severní polární kruh
2.3.1 zdůrazňuje, že mezinárodní vztahy mezi EU a Ruskem mají dopad především na ruské regiony, které přímo hraničí s EU. Severozápadní Rusko a Kaliningrad jsou proto nedílnou součástí Severní dimenze EU;
2.3.2 vnímá význam Druhého akčního plánu Severní dimenze, v jehož rámci mají všechny zúčastněné strany Severní dimenze možnost zapojit se do praktických projektů, podniků založených na spolupráci a výměny osvědčených postupů v konkrétních oblastech vymezených akčním plánem.
Důležité je zajistit také snadný přístup k finančním prostředkům na realizaci podstatných bodů akčního plánu, má-li se Severní dimenze jako zeměpisná oblast sociálně i hospodářsky rozvíjet ke prospěchu celé EU;
2.3.3 chce upozornit na statut Kaliningradské oblasti jako zvláštní ekonomické zóny a zároveň poukázat na prostor k přeshraniční spolupráci pro země, které s Kaliningradem přímo hraničí a tudíž sdílejí výzvy a možnosti tohoto regionu;
2.3.4 chce brát řádně v úvahu projekty mezi Kaliningradem a EU v systému financování týkajících se akčního plánu pro Severní dimenzi, které by sloužily jako základ přeshraniční technické spolupráce na místní a regionální úrovni;
2.3.5 navrhuje, aby se EU a Rusko soustředily na ty zeměpisné oblasti v rámci Severní dimenze, které jsou obtížně přístupné, mají drsné klima a mohou být proto někdy pokud jde o rozvoj, udržitelné životní prostředí, podporu podnikání, sociální služby, zdravotní péči a školství zanedbávány následkem náročných klimatických podmínek, velkých vzdáleností s minimální infrastrukturou a řídkého osídlení. Výbor by chtěl upozornit na plán Arktického prostoru a vztahy mezi šestnácti zeměmi a regiony severozápadních polárních a subpolárních oblastí v blízkosti severního polárního kruhu;
2.3.6 chce zdůraznit, že Výbor regionů přirozeně věří, že má předpoklady hrát klíčovou roli při vytváření sjednocujícího, koordinačního, poradního orgánu, který sdruží místní a regionální představitele z celé oblasti Severní dimenze.
Stanovisko Výboru regionů ke "Směrnici k provádění a kontrole zásad subsidiarity a proporcionality"
(2006/C 115/08)
VÝBOR REGIONŮ
v souladu s rozhodnutím svého předsednictva ze dne 20. června 2004, podle čl. 265 odst. 5 Smlouvy o ES pověřit Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu vypracováním stanoviska z vlastní iniciativy k tématu Provádění a kontrola zásad subsidiarity a proporcionality;
s ohledem na Smlouvu o ústavě pro Evropu, podepsanou hlavami států a vlády dne 29. října 2004, obzvláště ustanovení k Protokolu o provádění zásad subsidiarity a proporcionality (dále jen protokolu o subsidiaritě) (CIG 87/04 rev. 1, CIG 87/04 Add.
1 rev. 1, CIG 87/04 Add.
2 rev. 1);
s ohledem na sdělení Komise ke Zjednodušení a aktualizace acquis communautaire (KOM (2004) 432 v konečném znění);
s ohledem na své stanovisko k novele Smlouvy o Evropské unii (CDR 136/1995) a své doplňující stanovisko k provádění zásady subsidiarity v Evropské unii (CDR 136/1995 dodatek);
s ohledem na své usnesení k výsledkům mezivládní konference (CDR 305/97 fin);
s ohledem na své stanovisko nazvané "Ke skutečné kultuře subsidiarity!
Výzva Výboru regionů" (CDR 302/1998 fin [1]);
s ohledem na své stanovisko Lepší zákonodárství 1998 – sdílená odpovědnost (CDR 50/1999 fin [2]);
s ohledem na své stanovisko k Provádění evropského práva prostřednictvím regionálních a místních samospráv (CDR 51/1999 fin [3]);
s ohledem na své stanovisko k mezivládní konferenci 2000 (CDR 53/1999 fin [4]);
s ohledem na své usnesení k příští mezivládní konferenci (CDR 54/1999 [5]);
s ohledem na své stanovisko ke zprávě Komise Evropské radě k tématu Lepší zákonodárství 1999 (CDR 18/2000 fin [6]),
s ohledem na své stanovisko ke zprávě Komise Lepší zákonodárství 2002 a ke sdělení Komise Zjednodušení a aktualizace acquis Společenství (CDR 62/2003 fin [7]),
s ohledem na své Stanovisko Lepší zákonodárství 2004 a Lepší zákonodárství pro růst a pracovní místa v Evropské unii (CdR 121/2005 fin);
s ohledem na své stanovisko ke Smlouvě o Ústavě pro Evropu (CDR 354/2003 fin);
s ohledem na stanovisko Výboru regionů k tématu "Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii" (VR 250/2005);
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 220/2004 rev. 3) přijatého Komisí pro ústavní otázky a evropskou správu dne 4. října 2005) (zpravodaj: pan Peter Straub, ED/ELS, předseda Zemského sněmu Bádenska-Württemberska);
1) vzhledem k tomu, že při rozvíjení zásady subsidiarity ve smlouvách byly jeho návrhy v minulých letech postupně ve smlouvách zohledňovány;
2) vzhledem k výsledkům první konference o subsidiaritě, která se na jeho iniciativu konala 27. května 2004 v Berlíně;
3) vzhledem k tomu, že bude zásada subsidiarity rozšířena na regionální a místní správní orgány (článek I-11) a tím bude konkretizována zásada zohledňování komunální a regionální samosprávy, která je zakotvena v Ústavě (čl. I-5 odst. 1);
4) vzhledem k tomu, že má Evropská komise konzultovat v prelegislativní fázi regionální a místní správní orgány (článek 2 protokolu o subsidiaritě);
5) vzhledem k tomu, že má ve své úloze institucionálního mluvčího regionů a obcí Unie právo žaloby u Evropského soudního dvoru k ochraně svých práv (čl. III-365 odst. 3);
6) vzhledem k tomu, že obdrží další právo žaloby týkající se dodržování zásad subsidiarity (článek III-365 a článek 8 protokolu o subsidiaritě);
7) vzhledem k tomu, že je spolu s dalšími institucemi a národními parlamenty vyzván, aby projednal roční zprávu Evropské komise o provádění článku I-11 Ústavy (Subsidiarita a proporcionalita, článek 9 protokolu o subsidiaritě);
8) vzhledem k tomu, že bude vytvořen systém včasného varování k politické kontrole dodržování zásad subsidiarity, který poprvé přidělí roli v legislativním procesu Evropské unie i národním a regionálním parlamentům (článek 6 protokolu o subsidiaritě);
přijal jednomyslně toto stanovisko na 62. plenárním zasedání ve dnech 16. a 17. listopadu 2005 (schůzi z 16. listopadu) následující stanovisko:
HLEDISKA A DOPORUČENÍ VÝBORU REGIONŮ
1. Úvodní poznámka ke stavu procesu ratifikace Ústavní smlouvy
VÝBOR REGIONŮ
1.1 bere na vědomí, že většina členských států ratifikovala Ústavní smlouvu, zatímco obyvatelé dvou členských států Ústavní smlouvu v referendu odmítli;
1.2 vítá dobu reflexe v ratifikačním procesu, o které rozhodla Evropská rada ve dnech 16. a 17. června 2005, a považuje za nutné, aby se toto období využilo k přemýšlení o tom, jak může Unie více zaměřit svoji politiku na očekávání občanů a zlepšit komunikaci s občany; zdůrazňuje, že právě zástupci regionálních a místních správních orgánů, kteří mají k občanům obzvláště blízko, by zde mohli mít formou návrhů a iniciativ rozhodující přínos;
1.3 zdůrazňuje, jak důležitá je účast na "období reflexe" na místní a regionální úrovni, a předložil návrhy ke struktuře debaty, tématům a hodnocení (VR 250/2005);
1.4 zdůrazňuje, že orientace evropské politiky na zásady subsidiarity a proporcionality a na rozvoj kultury subsidiarity může mít rozhodující přínos pro posílení důvěry občanů v evropskou spolupráci a překonání skepse vyjádřené negativními výsledky referend;
1.5 vyzývá proto orgány a instituce EU, aby neprodleně uvedly do praxe – je-li to po právní stránce možné – zejména zásady subsidiarity a proporcionality, které jsou stanovené v Ústavní smlouvě, a jejich kontroly nezávisle na ratifikaci Ústavní smlouvy;
1.6 považuje v této souvislosti za nezbytné, jak je stanoveno v novém Protokolu o používání zásad subsidiarity a proporcionality, více zohlednit regionální a místní rozměr Evropské unie tím, že před přijetím všech právních aktů proběhnou rozsáhlé konzultace a pro každý evropský rámcový zákon bude vypracován list pro kontrolu provádění zásady subsidiarity, v němž Evropská komise zhodnotí dopady na právní předpisy, které je nutno vydat, jakož i pravděpodobné finanční dopady rámcového zákona na regionální a místní úřady (CdR 121/2005 – odstavec 2.1.2).
2. Politické hodnocení subsidiarity a proporcionality v Ústavní smlouvě
VÝBOR REGIONŮ
2.1 vyjadřuje velké potěšení nad tím, že téměř všechny požadavky týkající se zásady subsidiarity, které během uplynulých 10 let vznesl, byly splněny různými reformami Smluv od roku 1996 a Ústavní smlouvou podepsanou dne 29. října 2004, především v rámci prací ústavního konventu, a svědčí o způsobilosti Výboru regionů prosadit se a ovlivňovat evropský legislativní proces; svědčí to o jeho schopnosti se prosadit a o vlivu, který má v evropském zákonodárném procesu;
2.2 vítá novou definici zásady subsidiarity a svou účast na sledování ex-post jejího dodržování; také oceňuje, že spolu s ostatními institucemi a národními parlamenty obdrží zprávu Komise o provádění článku I-11 Ústavy (subsidiarita a proporcionalita – článek 9) (CDR 354/2003 odstavec 1.12);
2.3 zdůrazňuje, že postoupil na základě změn v Ústavní smlouvě od své dosavadní výlučně poradní funkce ve vztahu k zákonodárným orgánům Evropské unie a hraje významnou roli při kontrole provádění zásady subsidiarity; jeho institucionální role v Unii je tím posílena;
2.4 vynaloží veškeré úsilí, aby se připravil na splnění tohoto nového úkolu a ještě úžeji než dosud spolupracoval s dotčenými institucemi a regionálními a místními správními orgány, které zastupuje;
2.5 zdůrazňuje, že se klíčovým prvkem může stát skutečné provádění reformované zásady subsidiarity, tj. většího zapojování regionálních a místních zúčastněných subjektů, aby se dále zkonkrétnily politiky a činnosti evropských institucí; protože regiony a místní správní orgány jako celky, které jsou občanům zvláště nablízku, mohou evropským institucím předat žádosti a informace o konkrétních potřebách hospodářského a sociálního rozvoje, které pocházejí z regionů a národních celků.
Místní a regionální subjekty mohou navíc přispět k obhajobě evropského ideálu mezi občany mohou občanům nejlépe vysvětlit evropské záležitosti;
2.6 vítá návrh, který předseda Komise Barroso učinil v rámci plenárního zasedání dne 24. února 2005 na posílení politického partnerství s Komisí EU a dalšího rozvoje smlouvy o spolupráci z roku 2001; připomíná, že očekává skutečný dialog s Komisí, který by měl být rozšířen o klíčová témata (CdR 354/2003 odstavec 1.18);
2.7 vítá, že se v Ústavní smlouvě poprvé, jak opakovaně požadoval [8], zavádějí jasné kategorie pravomocí (výlučné, sdílené, podpůrné pravomoci, článek I–12) a provádí se přesnější vymezení pravomocí mezi Unií, členskými státy a jejich regionálními a místními správními orgány (článek I–13 až I-18);
2.8 připomíná v této souvislosti, že hlavním cílem zásady subsidiarity jako dynamické politické zásady, která umožňuje úpravy zásahů v souvislosti s výkonem sdílených pravomocí mezi institucemi a orgány, které se podílejí na veřejném životě Unie je to, aby rozhodnutí v Evropě byla přijímána na té úrovni, na níž je možné dosáhnout nejlepšího účinku a která je občanům nejblíže;
2.9 konstatuje, že zásada subsidiarity je zásadou dynamickou, která může vést v jedné oblasti k "více Evropy" a v oblasti jiné k "méně Evropy" (CdR 302/1998 odstavec 1.1.5);
2.10 zdůrazňuje, že Evropská unie potřebuje jak harmonizaci, tak zachování vzniklé rozmanitosti, a usiluje o takovou Evropu, v níž se může rozvíjet potenciál rozmanitosti a identity národů, aby podpořil plodnou soutěž, aniž by byla přerušena solidarita a soudržnost v Unii [9];
2.11 upozorňuje proto Evropskou komisi na to, že provádění zásady subsidiarity zvláště znamená předem přezkoumat, zda je vůbec zákonodárná iniciativa na evropské úrovni nutná;
2.12 zdůrazňuje, že v souladu s článkem 1 Protokolu o provádění zásad subsidiarity a proporcionality, připojeného k Ústavní smlouvě, jsou všechny evropské orgány povinny dodržovat tyto zásady a naplňovat je během celého zákonodárného procesu, tedy také na poradách v Evropském parlamentu a Radě ministrů; je tudíž velmi důležité, aby vzhledem ke svým novým pravomocím získal, popř. vytvořil prostředky, které mu umožní sledovat zvláště dodržování zásady subsidiarity během celého zákonodárného řízení a v případě potřeby se obrátit na ESD;
2.13 zaznamenává s uspokojením, že zapojením místní úrovně do zásady subsidiarity bylo vyjasněno, že u této zásady nejde pouze o respektování zákonných práv národní a regionální roviny, ale i o to, že Evropská unie je povinna také zajistit zachování výsad měst, obcí a regionů v rámci místní a regionální samosprávy;
2.14 vyjadřuje naproti tomu politování, že kriteria obsažená v Protokolu o subsidiaritě Amsterdamské smlouvy, na jejichž základě se přezkoumává soulad legislativního návrhu Evropské unie se zásadou subsidiarity, nebyla do nového protokolu o subsidiaritě převzata v plném rozsahu, a navrhuje, aby Evropská komise v budoucnosti v rámci provádění zásady subsidiarity také zvláště vedla evidenci, zda
- daná oblast vykazuje aspekty překračující rámec jednotlivých států, které není možné v dostatečné míře upravit prostřednictvím opatření členských států nebo jejich regionálních a místních správních orgánů,
- by pouhá opatření členských států, popř. jejich regionálních a místních správních orgánů, nebo chybějící opatření Společenství byly porušením požadavku Smlouvy nebo by jiným způsobem negativně ovlivňovala zájmy členských států nebo jejich regionálních a místních správních orgánů,
- by opatření na úrovni Společenství přinesla výrazné výhody vzhledem k jejich rozsahu nebo účinku v porovnání s opatřeními na úrovni členských států nebo jejich regionálních a místních správních orgánů;
2.15 domnívá se, že při prověřování subsidiarity je třeba brát v úvahu, do jaké míry lze dosahovat úspor z rozsahu a získávat přidanou hodnotu z přeshraničních a nadnárodních dopadů v důsledku opatření na úrovni EU;
2.16 zdůrazňuje, že pokud je nutná evropská legislativa založená na zásadě subsidiarity, musí být koncipována tak, aby ponechala co největší prostor pro rozhodnutí na národní, regionální a komunální úrovni a že musí být hustota právních úprav na evropské úrovni omezena více než dosud na míru bezpodmínečně nutnou pro dosažení cílů Smlouvy (zásada proporcionality); obzvláště v zájmu zajištění a vytváření pracovních míst nelze občany zatěžovat zbytečnou byrokracií; vítá proto také opatření Evropské komise k aktualizaci a zjednodušení acquis communautaire, jejichž intenzitu je třeba zvýšit;
2.17 vyjadřuje v této souvislosti politování, že ustanovení o zásadě proporcionality jsou méně obsáhlá a jasná, než je tomu u ustanovení o subsidiaritě; o to více, že Ústava uznává autonomii regionální a komunální samosprávy (článek I-5 a část II preambule) a místní a regionální orgány jsou příslušné provádět více než 70 procent právních aktů EU;
2.18 upozorňuje v této souvislosti na existují judikaturu Evropského soudního dvora [10], že již při posuzování souladu legislativního záměru se zásadou subsidiarity je nutné zohlednit aspekty proporcionality a obě tyto zásady nelze navzájem zcela oddělovat;
2.19 vysvětluje k právu žaloby v otázkách subsidiarity, že se mu jedná především o účinný příspěvek regionální a místní úrovně k lepšímu provádění zásady subsidiarity od zpracování koncepce legislativních návrhů Evropskou komisí až po jejich schválení Evropským parlamentem a Radou ministrů;
2.20 vyzývá proto Evropskou komisi, Evropský parlament, Radu ministrů a národní a regionální parlamenty, aby vytvořily skutečnou kulturu subsidiarity v Unii, a společně pracovaly na tom, aby pevně zakotvily tuto zásadu ve vědomí politicky odpovědných osob na evropské, národní, regionální a místní úrovni a vedly trvalý dialog o konkrétních opatřeních k provádění zásad subsidiarity a proporcionality;
2.21 připomíná v tomto ohledu úzkou souvislost mezi naplňováním zásady subsidiarity a zásadami dobré správy v Evropě.
Tyto zásady přispívají k posílení demokratické legitimity a transparentnosti Unie na základě vítaného rozšíření prelegislativních konzultací mezi Komisí a regionálními a místními správními orgány, které předpokládá Ústavní smlouva (článek 2 Protokolu o subsidiaritě), které by mělo vyústit ve skutečnou výměnu názorů.
2.22 vyzývá národní parlamenty, které získaly stejně jako on právo podat žalobu u Evropského soudního dvora, aby se s ním zapojily do stálého dialogu, aby vypracovaly společné strategie k účinnému uplatňování Protokolu o subsidiaritě a účinným a transparentním způsobem uskutečňovaly na národní úrovni konzultace zástupců místní a regionální úrovně, zejména konzultace regionálních parlamentů se zákonodárnou pravomocí, které stanoví Ústavní smlouva;
2.23 vyzývá regionální parlamenty, aby se s ním i nadále koordinovaly a učinily vnitřní opatření, která umožní rychlé přijímání usnesení a účinnou výměnu informací k otázkám subsidiarity v rámci systému včasného varování.
3. Úloha Výboru regionů při kontrole zásad subsidiarity a proporcionality počínaje prelegislativní fází až po žalobu podanou u Evropského soudního dvora
a) Prelegislativní fáze
VÝBOR REGIONŮ
3.1 zdůrazňuje, že fáze plánování právního aktu poskytuje jemu i obcím a regionům nejvíce možností účinně uplatnit místní a regionální rozměr, a upozorňuje na to, že jeho včasná účast a zohlednění jeho hlediska by mohlo předejít odvolání se k Evropskému soudnímu dvoru kvůli porušení zásad subsidiarity;
3.2 vítá, že Evropská komise před předložením legislativních návrhů musí předem prověřit finanční a administrativní dopady, a očekává, že v souvislosti se subsidiaritou musí být popsány i jejich dopady na místní a regionální správní orgány, protože je často tato vládní a správní úroveň zodpovědná za přijetí, provedení a realizaci nových iniciativ EU; žádá Evropský parlament, aby obdobným způsobem zohlednil dopady svých změn k právním předpisům (CdR 354/2003 odstavec 1.21);
3.3 zdůrazňuje že Komise by měla maximálně využívat rámcovou legislativu a přenechat národním, regionálním a místním úřadům volbu nejvhodnějšího způsobu a metod pro dosažení vytyčených cílů;
3.4 navrhuje, aby Evropská komise, již v rámci postupu konzultace podle článku 2 Protokolu o subsidiaritě předložila listy pro kontrolu provádění zásady subsidiarity podloženými údaji k zásadám subsidiarity a proporcionality a hodnocení dopadu;
3.5 očekává, že ho Evropská komise zapojí pravidelně do prelegislativního konzultačního procesu podle článku 2 Protokolu o subsidiaritě;
3.6 očekává, že mu bude poskytnuta příležitost přispět v rámci předložení roční zprávy Evropské komise o provádění zásady subsidiarity pro Evropský parlament; zvláště je nutné připojit k roční zprávě Evropské komise o provádění článku I-11 Ústavy (subsidiarita a proporcionalita) rovněž stanovisko Výboru;
3.7 navrhuje, že k dalšímu že k dalšímu rozvoji kultury subsidiarity v Evropské unii každoročně uspořádá konferenci o subsidiaritě za účasti Evropské komise, Rady ministrů, Evropského parlamentu, Evropského soudního dvora, zástupců a národních parlamentů a členů Výboru regionů, na níž a vnitrostátních a regionálních parlamentů, na níž mají být diskutovány a hodnoceny pokroky, překážky a vývojové směry při používání zásady subsidiarity a proporcionality;
3.8 je přesvědčen, že musí dále rozšířit své možnosti za účelem spolupráce v prelegislativním řízení, a vyzývá proto Evropskou komisi, aby v souvislosti s nadcházející novelou kooperační dohody v roce 2005 věnovala zvláštní pozornost otázkám kooperace v rámci provádění zásady subsidiarity a své nové role.
b) Legislativní postup
VÝBOR REGIONŮ
3.9 zdůrazňuje, že má na základě své stávající poradní funkce právo přezkoumávat soulad legislativní předlohy EU se zásadami subsidiarity a proporcionality a zprostředkovat své stanovisko evropským institucím a národním parlamentům;
3.10 domnívá se, že ve svém hodnocení zásad subsidiarity by se neměl omezit na deset oblastí povinných konzultací, ale měl by být schopen "vzít osud do vlastních rukou";
3.11 je si vědom toho, že právo podat žalobu o porušování svých práv přispěje k jeho politickému posílení.
3.12 upozorňuje na to, že není při vznášení výtek pro porušování zásad subsidiarity a proporcionality – na rozdíl od vnitrostátních parlamentů – vázán lhůtou v rámci systému včasného varování;
3.13 rozhodl proto vzhledem ke lhůtám, které je nutno dodržet v systému včasného varování a při vznesení žaloby VR, aby předsednictvo mělo pravomoc přezkoumat legislativní návrhy předložené Komisí, k nimž musí být konzultován, z hlediska souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality, a také povinnost předat své stanovisko evropským institucím a národním parlamentům; postupy předsednictva musí být definovány v rámci revize Jednacího řádu VR;
3.14 zdůrazňuje, že za dodržení obsahové výpovědi stanoviska během celého zákonodárného procesu ke všem legislativním záměrům i nadále odpovídají komise a jejich zpravodajové;
3.15 upozorňuje však na nutnost zajistit sledování svého hodnocení způsobu uplatňování subsidiarity a proporcionality v průběhu celého legislativního procesu; zpravodajové musí zvláště dbát na to, zda se při poradách v Parlamentu a Radě ministrů nepozměňuje znění, které pak má za následek nesoulad návrhu se zásadami subsidiarity nebo proporcionality.
O tomto by měl být Výbor (předsednictvo) taktéž informován;
3.16 vyzývá proto Radu ministrů a Evropský parlament, aby ho vzhledem ke svému budoucímu závazku stanovenému v Ústavní smlouvě konzultovaly v případech povinných konzultací (článek III-388) a aby vzhledem ke svým novým pravomocím při kontrole zásady subsidiarity prozkoumaly možnost zahájení jednání o kooperační dohodě; v ní by měly být vzhledem k jeho působnosti v oblasti subsidiarity stanoveny modality žádosti o vypracování jeho stanoviska, popř. toku informací mezi ním a Parlamentem, popř. Radou ministrů v rámci spolurozhodovacího postupu;
3.17 zamýšlí ještě před tím, než Evropská ústavní smlouva vstoupí v platnost, využívat v testovací fázi v rámci platného právního nařízení nástroje pro kontrolu subsidiarity, obzvláště vybudování elektronické sítě s regionálními a místními správními orgány a jejich svazy.
c) Žaloba podaná k Evropskému soudnímu dvoru
VÝBOR REGIONŮ
3.18 konstatuje, že Evropský soudní dvůr provádí doposud kontrolu dodržování zásady subsidiarity velmi restriktivně.
Soudní dvůr především prověřuje, zda orgány splnily svou povinnost vyjádřit se k dodržení zásady subsidiarity.
Naopak se vyšetřování Evropského soudního dvoru vztahuje na majetkoprávní otázky pouze v případě, že je přestupek zcela zjevný.
Vzhledem k tomu, že zásada subsidiarity a její kontroly na základě Smlouvy o Ústavě získala na významu, je třeba vyčkat, zda Evropský soudní dvůr svá šetření zintenzivní;
3.19 konstatuje, že je podle článku III-365 povinen podat žalobu o porušení zásady subsidiarity nejpozději dva měsíce po vstupu v platnost právních aktů;
3.20 vítá, že získává nové soudní oprávnění prostřednictvím práva na žalobu k ochraně svých práv jakož i ke kontrole dodržování zásady subsidiarity u legislativních aktů, k nimž musí být povinně konzultován;
3.21 se domnívá, že může podat žádost Soudnímu dvoru z důvodu porušení zásad subsidiarity, i když nepřijal kritické stanovisko k uplatňování zásady subsidiarity, ale omezil se na kritické stanovisko v rámci své povinné nebo nepovinné konzultační funkce;
3.22 rozhodl využívat právo na žalobu u Evropského soudního dvoru jako ultima ratio, které se uplatňuje pouze tehdy, jsou-li vyčerpány všechny ostatní možnosti;
3.23 rozhodl, že o podávání žalob o porušování zásad subsidiarity u Evropského soudního dvoru zásadně rozhoduje předsednictvo.
Je-li to v souladu s příslušnými lhůtami, rozhoduje plenární zasedání na návrh předsednictva; plenární zasedání si však vyhrazuje na základě významu vznesené žaloby pro Výbor právo, kdykoli revidovat rozhodnutí předsednictva; zbývá definovat postupy v rámci revize Jednacího řádu VR.
3.24 konstatuje, že bude v rámci práce v síti s regionálními, místními správními orgány a jejich svazy pozorně přijímat podněty týkající se žalob v případě právních aktů EU v rámci svých interních, postupů, které budou definovány.
Stanovisko Výboru regionů k úloze regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi v demokratickém životě Unie
(2006/C 115/07)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 15. června 2004 požádat Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu o vypracování stanoviska z vlastní iniciativy k "Úloze regionálních parlamentů v demokratickém životě Unie";
s ohledem na Smlouvu zákládající Ústavu pro Evropu, a zejména na její ustanovení týkající se dodržování zásady subsidiarity;
s ohledem na své stanovisko ke Smlouvě zákládající Ústavu pro Evropu (CdR 354/2003 fin [1]);
s ohledem na své stanovisko ze dne 13. října 2005 k tématu "Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii" (CdR 250/2005 fin);
s ohledem na prohlášení svého předsednictva ze dne 26. října 2001 k "Úloze regionů s legislativními pravomocemi při rozhodovacím procesu ve Společenství" (CdR 191/2001 fin);
s ohledem na společný akční plán Výboru regionů a Konference evropských regionálních legislativních shromáždění (CALRE) pro období 2003-2004;
s ohledem na prohlášení přijatá dne 27. a 28. října 2003 v regionu Kalábrie, dne 26. října 2004 v Miláně a dne 24. a 25. října 2005 v Barceloně předsedy Evropských regionálních legislativních shromáždění;
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 221/2004 rev 3) přijatý 22. dubna 2005 Komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu (zpravodaj: pan VAN DEN BRANDE, poslanec Vlámského parlamentu a senátor (BE-ELS);
1) vzhledem k tomu, že v některých členských státech mají regiony legislativní pravomoci a jsou tudíž zplnomocněny aplikovat evropskou legislativu;
2) vzhledem k tomu, že byly Smlouvou zakládající Ústavu pro Evropu uděleny regionům s legislativními pravomocemi specifické kompetence týkající se procesu kontroly a používání zásady subsidiarity, mají tyto regiony své místo v procesu příjímání demokratických rozhodnutí Evropské unie,
3) vzhledem k tomu, že hranice tohoto stanoviska, týkajícího se specifičnosti regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi, jsou vymezeny pravomocemi, které byly těmto shromážděním přiřknuty Smlouvou zakládající Ústavu pro Evropu, vzhledem k tomu, že toto stanovisko nijak nezlehčuje význam ostatních politických úrovní rozhodování a vzhledem k tomu, že doporučení tohoto stanoviska rovněž uplatňují mutatis mutandis na ostatní politické úrovně rozhodování,
4) vzhledem k tomu, že regionální parlamenty s legislativními pravomocemi plně zajišťují provádění daných rozhodnutí, jsou z tohoto důvodu uvedeny v protokolu o zavádění zásad subsidiarity a proporcionality ve Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu.
5) vzhledem k obsahu diskusí, které se odehrály během slyšení o "Úloze regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi a regionálních shromáždění v demokratickém životě Unie", organizovaném Komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu dne 3. března 2005, a které potvrdily vzrůstající roli regionálních legislativních parlamentů v procesu unifikace evropské politiky;
6) vzhledem k tomu, že pauza v procesu ratifikace Ústavní smlouvy nesmí v žádném případě brzdit iniciativy, jejichž cílem je více zapojit regionální parlamenty do demokratického života Unie, do navrhování právních předpisů Společenství a do jejich provádění a monitorování v souladu s politickým konsensem uzavřeným v souvislosti s Ústavní smlouvou;
přijal toto stanovisko na 62. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 16. a 17. listopadu (jednání ze dne 16. listopadu 2005).
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 doporučuje, aby do stávajících smluv byl začleněn Protokol o subsidiaritě a proporcionalitě a Protokol o funkci národních parlamentů v Evropské unii, které mohou významně vylepšit demokracii a zapojení občanů do rozhodovacího procesu v Evropské unii;
1.2 se domnívá, že regionální demokracie je základním příspěvkem k zapojení občanů do politiky a že si tudíž zaslouží potřebnou pozornost v rámci Evropské Unie.
Z tohoto důvodu je třeba zhodnotit příspěvek místních a regionálních shromáždění do procesu přibližování Evropy jejím občanům, zejména úplným zapojením těchto decentralizovaných subjektů do rozhodovacího procesu;
1.3 se domnívá, že regionální parlamenty přispívají k budování evropského občanství ve snaze zachovat kulturní a jazykovou diversitu v Unii;
1.4 je přesvědčen, že posilování místní a regionální autonomie v některých členských státech představuje důležitý příspěvek k budování Evropy, mezi jejíž principy patří demokracie, blízkost a decentralizace;
1.5 bere na vědomí, že všechny členské státy Evropské unie dosáhly velkého pokroku v oblasti decentralizace, v rámci které se regiony staly hlavními politickými a hospodářskými aktéry evropské arény;
1.6 zdůrazňuje, že místní a regionální shromáždění jsou nedílnou součástí způsobu, kterým evropské země dávají formu jejich demokracii.
Subnárodní politika by proto měla mít své místo v rámci evropské diskuse;
1.7 lituje, že záměr vzít v úvahu decentralizované pravomoci regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi, kterým byla v rámci prohlášení z Laekenu vyjádřena podpora, nevedl ve Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu k přímému právu dotyčných regionů na odvolání;
1.8 je rád, že získal právo se odvolat k Soudnímu dvoru ohledně legislativních aktů, na které musí být odkázáno v rámci Ústavy ale zároveň lituje,že regiony s legislativními pravomocemi nejsou (stále) oprávněny podávat žaloby u Soudního dvoru;
1.9 konstatuje, že legislativní shromáždění a VR by měly zvýšit iniciativu na uskutečnění takovýchto právních kroků, a v případě potřeby zvolit parlamentní cestu;
1.10 podporuje snahy Konference evropských regionálních legislativních shromáždění (CALRE) na zapojení regionálních parlamentních orgánů do evropského rozhodovacího procesu;
1.11 by rád ještě jednou zdůraznil, že v souladu s doporučeními Bílé knihy o evropském vládnutí je vhodné, aby všechny úrovně pravomocí odpovědné za uskutečňování evropské legislativy byly plně zapojeny do přípravy a rozvoje politiky EU, domnívá se, že vzhledem k regionálním legislativním shromážděním, je tento požadavek ještě důležitější, jelikož tato shromáždění musí přijímat regionální zákony v souladu s texty evropské legislativy a podporuje tedy jejich aktivní účast na konzultativním procesu týkajícím se přípravy legislativy a jejich zapojení se do strukturovaného dialogu prostřednictvím zastupitelských asociací;
1.12 vzal na vědomí různé návrhy a iniciativy na posílení meziparlamentní spolupráce na evropské úrovni. Dále se domnívá, že by tato spolupráce mohla podpořit evropskou integraci;
1.13 domnívá se však, že by se mělo hlouběji přezkoumat, zda jsou tato doporučení žádoucí a realistická a zhodnotit, zda mohou vést k posílení politického mandátu regionálních shromáždění;
1.14 naléhá, aby v období reflexe o textu Ústavy v rámci EU s ohledem na tyto tendence nebyly učiněny kroky zpět či od nich nebylo úplně upuštěno;
1.15 zdůrazňuje, že Protokol o používání zásad subsidiarity a proporcionality, připojený ke Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu představuje důležitý krok v uznání regionálních parlamentů vybavených legislativními pravomocemi, jelikož počítá s tím, že v rámci kontroly používání zásady subsidiarity budou národní parlamenty v případě potřeby konzultovat parlamenty regionální;
1.16 dále konstatuje, že všechna regionální shromáždění, v souladu s kompetencemi, kterými disponují, mají za úkol používání a kontrolu zásad subsidiarity a proporcionality;
1.17 poukazuje na to, že návrhy Evropské komise týkající se evropské správy a rovněž Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu nesporně stvrzují, že EU zahrnuje systém správy na několika úrovních, který předpokládá, že vztah mezi různými stupni vlády bude založen na horizontálním partnerství a zajistí účinné a integrované rozhodování a že bude vyjasněné rozdělení pravomocí mezi různé stupně politické moci, aby bylo jasné, kdo dělá co a na jaké úrovni je politicky zodpovědný;
1.18 zdůrazňuje, že účast regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi v rámci Výboru regionů představuje další výhodu a tudíž umožňuje užší spolupráci mezi Výborem regionů a regionálními legislativními shromážděními se stejným cílem posílit regionální demokracii v Evropě a více přispívat k výkonu nových odpovědností v této oblasti, jak je stanoveno ve Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu, a správně používat zásady subsidiarity a proporcionality, to vše v koordinaci s regionálními výkonnými orgány;
1.19 považuje ratifikaci Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu regionálními parlamenty s legislativními pravomocemi za významnou příležitost k objasnění úlohy a místa těchto regionálních parlamentů při budování Evropy.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 si přeje, aby se regionální parlamenty, regionální shromáždění a místní orgány v souladu s kompetencemi, které jim jsou přiděleny, proaktivně a na institucionální úrovni angažovaly v evropské diskusi a v rozhodovacím procesu Společenství, byly do nich plně zapojeny a přijaly odpovědnost vůči občanům, zvláště v současném kontextu období reflexe;
2.2 doporučuje v této souvislosti, aby se regionální parlamenty sdružovaly do parlamentních fór prostřednictvím Evropského parlamentu během období reflexe, s cílem podpořit evropský dialog zaměřený na překonání ústavní krize;
2.3 doporučuje účinné zapojení místních a regionálních orgánů a zejména regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi do předlegislativní fáze během konzultací o legislativě společenství a o vytvoření předběžného poplašného mechanismu;
2.4 trvá na plném zapojení regionálních parlamentů do Plánu D, který navrhla Evropská komise, a to jak do iniciativ Společenství, tak do doporučených národních diskusí, jež mají za cíl projednat budoucnost Evropy a očekávání občanů;
2.5 zamýšlí zahájit intenzivnější spolupráci a dialog s regionálními parlamenty s legislativními pravomocemi s cílem optimalizovat toto zapojení;
2.6 upozorňuje na to, že pečlivě zváží jakékoli požadavky vyplývající z práce se sítí regionálních a místních úřadů a jejich sdružení, aby mohly být podávány žaloby proti právním aktům Společenství v rámci vnitřních postupů, které budou stanoveny;
2.7 se bude snažit o to, aby regionální parlamenty s legislativními pravomocemi, v souladu s pravomocemi uplatňovanými v Evropské unii, působily jako součást parlamentu jejich země nebo komor národního parlamentu a aby se mohly zároveň obrátit na jejich národní parlament v případě odvolání se na Soudní dvůr, pokud dojde k porušení zásady subsidiarity;
2.8 vyzývá regionální parlamenty s legislativními pravomocemi a regionální shromáždění, aby přispěly k pravidelné aktualizaci vlastního dokumentu "Přehled o rozdělení pravomocí mezi Evropskou unii, členské státy a regionální a místní zastupitelstva – Seznam pravomocí" (CdR 104/2004);
2.9 naléhá, aby se ustanovily, na úrovni regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi, parlamentní výbory, které by měly za úkol kontrolu uplatňování zásady subsidiarity a byly by tak privilegovaným partnerem při jednáních o výše zmíněných sítích;
2.10 vyzývá členské státy, ve kterých jsou pravomoci rozděleny na národní a regionální úrovni, aby uzavřely závaznou vnitřní dohodu v rámci mechanismu včasného varování týkajícího se kontroly dodržování zásady subsidiarity, aby se tak zajistila čitelnost a transparentnost tohoto procesu a navrhuje vypracovat seznam těchto procedurálních dohod přijatých v členských státech;
2.11 doporučuje, aby proces kontroly zásady subsidiarity byl doprovázen procesem vnitřní reformy uvnitř členských států, aniž by byly narušeny již existující ústavní struktury. Tento proces by upevnil postavení regionálních parlamentů s legislativními pravomocemi v mechanismech uvedených
Stanovisko Výboru regionů ke stavu procesu decentralizace v Evropské unii a významu místních a regionálních samospráv v návrhu Ústavní smlouvy
(2006/C 31/01)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na rozhodnutí Předsednictva ze dne 15. června 2004 a v souladu s článkem 265 odstavcem 5 Smlouvy zakládající Evropské společenství pověřit Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu vypracováním stanoviska ke stavu procesu decentralizace v Evropské unii a významu místních a regionálních samospráv v návrhu Ústavní smlouvy;
s ohledem na článek 7 odstavec 2 a článek 263 a následující články Smlouvy zakládající Evropské společenství ve znění změněném smlouvami z Amsterodamu a z Nice;
s ohledem na Smlouvu zakládající Ústavu pro Evropu, zejména preambuli Smlouvy, preambuli Charty základních práv a články I-3, I-5, I-11.3, I-46.3, II-82 a III-280.1, jakož i protokol č. 2 o subsidiaritě a proporcionalitě a protokol č. 29 o hospodářské, sociální a teritoriální soudržnosti;
s ohledem na své stanovisko k "Doporučení Kongresu místních a regionálních orgánů Evropy k Evropské chartě regionální samosprávy" (CdR 39/2000 fin [1]);
s ohledem na svůj příspěvek k Evropskému konventu ze dne 4. července 2004 (CdR 127/2002 fin);
s ohledem na prohlášení Komise pro ústavní záležitosti a evropskou správu Výboru regionů a Institucionálního výboru Kongresu místních a regionálních orgánů Evropy přijaté v Praze dne 21. září 2004 (CdR 202/2004 fin);
s ohledem na Bílou knihu o evropském vládnutí vypracovanou Evropskou komisí (KOM(2001) 428 v konečném znění);
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. ledna 2003 o úloze regionálních a místních orgánů v budování Evropy (P5_TA (2003) 0009 – 2002/2141(INI);
s ohledem na Evropskou chartu místní samosprávy Rady Evropy ze dne 15. října 1985;
s ohledem na návrh Evropské charty regionální samosprávy Kongresu místních a regionálních orgánů Evropy ze dne 5. června 1997;
s ohledem na usnesení 154 Kongresu místních a regionálních orgánů Evropy ze dne 22. května 2003 týkající se podepsání Evropské charty místní samosprávy;
s ohledem na usnesení 186 Kongresu místních a regionálních orgánů Evropy ze dne 27. května 2004 týkající se návrhu úmluvy o regionální samosprávě;
s ohledem na prohlášení shromáždění regionů Evropy ze dne 4. prosince 1996 o regionalismu v Evropě;
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 222/2004 rev. 3), přijatý Komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu dne 22. dubna 2005 (zpravodaj: pan José María MUÑOA GANUZA, zmocněnec předsedy baskické vlády pro vnější vztahy (Španělsko – ALDE));
1. vzhledem k tomu, že vývoj různých typů vertikálního rozdělení moci v jednotlivých členských státech musí splňovat požadavky procesu evropské integrace;
2. vzhledem k tomu, že regionalizace musí rovněž vést k větší demokratické transparenci a k lepšímu hospodářskému, sociálnímu a kulturního rozvoji;
3. vzhledem k tomu, že chceme vytvořit Evropu "jednotnou v rozmanitosti" a vnést do jejího veřejného života více demokracie a transparentnosti;
4. vzhledem k tomu, že posílení regionální a místní demokracie v rozšířené Evropské unii představuje jednu z hlavních politických priorit, kterou Výbor regionů stanovil pro své třetí čtyřleté funkční období;
5. vhledem k tomu, že Výbor regionů v několika stanoviskách a usneseních poukázal na to, že Unie musí dodržovat zásadu regionální autonomie, jakož i práva místní autonomie, která zaručuje Evropská charta místní samosprávy přijatá Radou Evropy v roce 1985.
schválil jednomyslně na svém 60. plenárním zasedání dne 6. a 7. července 2005 (jednání ze dne 7. července) toto stanovisko:
1. Hlediska Výboru regionů
ČÁST I
Typologie vztahů mezi státem a územními orgány
VÝBOR REGIONŮ
1.1 konstatuje, že existují různé druhy místních a regionálních orgánů s rozdílným statutem, který vyplývá z historie, kultury a ústavních zásad, určujících teritoriální organizaci každého státu;
1.2 zastává názor, že všechny územní orgány jsou především nositeli demokracie, přispívají ke kulturní rozmanitosti Evropy a hrají důležitou úlohu při sociálním a hospodářském rozvoji;
1.3 poukazuje na to, že na místní úrovni společně existují místní orgány, velkoměstské oblasti, hlavní města, koordinující úřady atd. a na regionální úrovni hospodářské regiony, správní regiony a regiony se zákonodárnou mocí atd., které mají rozdílný původ a funkce, a tato rozmanitost se ještě zvýšila se vstupem deseti nových členských států;
1.4 zastává mínění, že vztahy mezi ústřední pravomocí státu a pravomocí územních orgánů představují v současné společnosti velmi složitý jev, který se projevuje jak druhem těchto vztahů, tak jeho dynamikou;
1.5 nicméně se domnívá, že se tyto vztahy musí opírat o zásady loajality, spolupráce, solidarity a komplementárnosti a musí v nich být brán zřetel na velmi rozdílná hlediska – socio-ekonomická, politická, právní a kulturní;
Vývoj decentralizace a přenesení kompetencí, zejména v oblasti finanční autonomie místních a regionálních orgánů
1.6 zastává názor, že proces decentralizace se svou dvojí dimenzí, regionální a místní, musí vycházet ze dvou základních kritérií či hlavních zásad, kterými je dynamika a pružnost;
1.7 domnívá se, že se tato dynamika a pružnost projevují v neustálých změnách na ústavní, legislativní a administrativní úrovni téměř ve všech členských státech Unie a především v těch, které přistoupily v nedávné době;
1.8 zastává názor, že proces decentralizace, který se uskutečnil nebo který právě probíhá v nových členských státech, může znamenat významné posílení místní a regionální demokracie v Evropské unii;
1.9 zaznamenává, že se v současné době dosahuje pokroku v procesu regionální a místní decentralizace, především v oblasti hospodářské soutěže, s cílem dosáhnout finanční autonomie a vytvořit institucionální záruky;
1.10 uznává, že evropská integrace přispěla významně k procesu regionální a místní decentralizace v členských státech;
1.11 konstatuje, že místní a regionální orgány jsou schopny převzít úlohy a účinně je plnit a dokončovat;
1.12 zastává názor, že přenesení kompetencí na územní samosprávy musí být nutně doprovázeno převodem finančních prostředků, které jim umožní úplné plnění těchto kompetencí; v opačném případě nemohou být správně plněny, nelze dbát na jejich efektivnost ani na dlouhodobý rozvoj;
1.13 zaznamenává nárůst hospodářského a sociálního významu velkoměst a městských regionů v Evropské unii a domnívá se, že je třeba posílit vztahy mezi regionálními, městskými a místními samosprávami v rámci nové správy doporučené Evropskou unií;
Právní ochrana místních a regionálních orgánů a status jejich zástupců
1.14 poznamenává, že se občané stále více identifikují se svým regionem a svými místními orgány, protože se cítí být blíže veřejné správě a vnímají, že jsou v nich lépe zastoupeny jejich zájmy;
1.15 vyvozuje z toho, že musí být zaručena nezávislost místních a regionálních orgánů na nejvyšší právní úrovni a jejich statut nesmí být měněn bez jejich účasti;
1.16 zastává názor, že pokud autonomie místních a regionálních orgánů podléhá kontrolním opatřením národních orgánů, pak to může omezovat svobodné vykonávání úřadu jejich zástupců, a tyto kontroly by měly být zakotveny v ústavě a upraveny zákonem;
1.17 zdůrazňuje, že Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu stanovuje, že členové Výboru regionů musejí zastávat volitelný mandát v regionálním nebo místním orgánu či mít politickou zodpovědnost vůči zvolenému shromáždění;
1.18 zastává názor, že by političtí zástupci v místních a regionálních strukturách v členských státech měli být přímo voleni občany nebo být odpovědni vůči zvolenému shromáždění;
Správa a posílení občanství
1.19 spatřuje v místní a regionální autonomii nezbytný prvek rozvoje demokracie, řádné správy věcí veřejných v Evropské unii a účasti občana ve veřejných záležitostech;
1.20 zastává názor, že Evropská komise musí prohloubit systematický dialog s místními a regionálními orgány, jelikož představují demokratické organizace, které jsou občanům nejblíže, a to s cílem rozvíjet jejich schopnost interakce s občany, což by usnadnilo uplatnění hlavních zásad řádné správy věcí veřejných jako je otevřenost, účast, koherence a účinnost, které jsou uvedeny v Bílé knize o evropském vládnutí;
1.21 domnívá se, že místní a regionální orgány, jelikož jsou na svém území pověřeny prováděním politik Společenství, se budou muset aktivněji a účinněji účastnit prvních etap vypracování legislativy Společenství a politik Evropské unie, jakož i jejich implementace;
1.22 konstatuje, že při řízení strukturálních politik, ač je to úkol zásadního významu, nedisponují místní a regionální orgány potřebnou autonomií k jeho provedení, a že udělení větší zodpovědnosti místním a regionálním činitelům by vedlo k silnější angažovanosti a lepšímu využití fondů;
1.23 zastává názor, že pro zaručení efektivního řízení strukturálních politik se musí územní orgány podílet na jejich vypracování a na rozhodování o těchto politikách;
ČÁST II
Přímý a nepřímý dopad uznání místní a regionální autonomie v Ústavní smlouvě
1.24 zastává názor, že plán formulovaný ve Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu je prvním krokem k přesnější definici rozdělení kompetencí a pravomocí mezi Unií a členskými státy, čímž se zvyšuje transparentnost, která přispívá k procesu místní a regionální decentralizace;
1.25 poznamenává, že Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu navíc explicitně uznává místní a regionální autonomii na nejvyšší právní úrovni, čímž jí uděluje ústavní status, a to je důležitý krok při společné snaze uvést EU do souladu s legitimními zájmy a očekáváními místních a regionálních orgánů;
1.26 konstatuje, že toto uznání místní a regionální autonomie platí obecně a neupřesňuje specifickou úlohu územních orgánů v evropských politikách; přesné určení této úlohy tedy zůstává podle zásady institucionální autonomie vyhrazeno členským státům;
1.27 zastává názor, že pro efektivní realizaci místní a regionální autonomie by členské státy měly přijmout potřebné ústavní, zákonné a administrativní předpisy, které by umožnily realizovat a posílit autonomii územních orgánů na národní a evropské úrovni;
1.28 zastává názor, že navzdory všeobecnosti tohoto uznání Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu umožňuje aktivnější účast územních orgánů na úrovni Společenství a posiluje právní ochranu místní a regionální autonomie;
1.29 je toho názoru, že Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu umožňuje aktivnější účast jak v sestupné, tak ve vzestupné fázi rozhodovacího procesu Společenství s tím, že zásada subsidiarity a proporcionality během sestupné fáze potvrzuje a předpokládá případnou účast místních a regionálních orgánů na implementaci legislativy a politik Společenství a vzestupná fáze zase umožňuje přímou účast zástupců regionů a místních samospráv v rozhodujících a poradních orgánech evropských institucí nebo poradních orgánů, zejména účast Výboru regionů;
1.30 zastává názor, že jak přímá účast regionálních zástupců na zasedáních Rady a dalších orgánů, jako je Výbor stálých zástupců (COREPER), tak i účast místních a regionálních orgánů na všech přípravných fázích v Radě v rámci příslušných národních delegací, by zlepšila kvalitu, účelnost a účinnost politik Společenství. Větší účast zvýší důvěru v konečný výsledek a v instituce, které tyto politiky vytvářejí;
1.31 zdůrazňuje, že vzhledem k úkolům, které ukládá Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu, je ustanoven jako prostředník mezi instancemi Společenství a územními orgány a vítá rozšíření svých kompetencí, které přispívá k posílení regionální a místní autonomie;
1.32 zastává názor, že Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu nejen uznává jeho přímé legitimní právo na podání opravných prostředků u Soudního dvora proti legislativní aktům, které s ním mají být podle Ústavy konzultovány, ale též umožňuje některým regionům, aby podávaly podobné opravné prostředky prostřednictvím národního parlamentu jejich členského státu, pokud to parlament bude považovat za vhodné;
1.33 zastává názor, že uznání a uplatnění zásad subsidiarity a proporcionality na místní a regionální úrovni, jak stanovuje Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu, představuje další záruku v oblasti vykonávání kompetencí a že Unie pak bude moci přijímat rozhodnutí blíže občanům a takto jim umožní přímo se účastnit evropského procesu;
1.34 spatřuje v Evropské chartě místní samosprávy základní nástroj, jelikož vyzdvihuje a stanovuje základy místní autonomie, poskytuje právní záruku kompetencím místních úřadů, jakož i přidělení potřebných zdrojů, definuje kritéria a referenční předpisy, které jsou zároveň společné, pružné a přizpůsobitelné, s cílem podpořit decentralizaci a demokratickou účast, a též umožňuje zapojit místní orgány na mezinárodní úrovni;
1.35 podporuje přijetí mezinárodní úmluvy, vycházející z návrhu charty regionální samosprávy vypracované Kongresem místních a regionálních orgánů Evropy, protože tento text uznává podstatu autonomie jako pružnou a přizpůsobitelnou různým kontextům a umožnil by odpovídající definici zásad, na kterých spočívá regionální autonomie, zejména demokratická legitimita, institucionální a finanční autonomie nebo právní záruky; úmluva by též podpořila přítomnost regionů na vyšší úrovni států, evropské či mezinárodní úrovni.
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doporučuje členským státům, aby stanovily opatření pro posílení místní a regionální autonomie a k tomuto účelu vycházely z procesu decentralizace a přenesení kompetencí, který již byl zahájen v některých státech, jež přikročily k tomuto druhu reforem;
2.2 vyzývá nové členské státy, aby čerpaly ze zkušeností ostatních států EU, a zároveň aby vyvinuly svůj vlastní model decentralizace podle specifických národních podmínek;
2.3 navrhuje zahájit dynamickou strategii na podporu místní a regionální autonomie, v rámci níž se stanoví iniciativy zaměřené na zvyšování povědomí Evropské komise a členských států o výhodách, jež přináší sloučení cílů politiky soudržnosti s požadavky demokratické decentralizace;
2.4 žádá členské státy, aby dynamicky posílily proces regionální decentralizace, aby se tento proces postupně rozšířil na socio-ekonomické, administrativní, historické, kulturní a politické aspekty;
2.5 vyzývá členské státy, aby na základě charty regionální samosprávy vypracovaly a prohloubily projekt regionalizace, který bude pružný a bude jej možné přizpůsobit různým stávajícím kontextům v jednotlivých členských státech;
2.6 žádá členské státy, aby místním orgánům přiznaly a udělily právo a skutečnou možnost organizování a řízení podstatné části veřejných záležitostí, a umožnily jim, aby měly shromáždění volené ve svobodných, tajných, přímých a všeobecných volbách i výkonný orgán, zodpovědný vůči tomuto shromáždění;
2.7 vyzývá členské státy, které tak dosud neučinily, aby uznaly ve svém příslušném právním řádu regionální autonomii na nejvyšší právní úrovni a doplnily ji na jedné straně o vhodné mechanismy právní, jak zákonodární, tak institucionální a soudní ochrany a na straně druhé o potřebné finanční prostředky pro výkon stanovených kompetencí;
2.8 doporučuje, aby političtí zástupci územních orgánů v členských státech byli přímo voleni občany, nebo aby byli odpovědni volenému shromáždění;
2.9 důrazně žádá členské státy, aby vytvořily nezbytné právní nástroje a přijaly vhodná opatření pro udržení, zachování a podporu jazykové a kulturní rozmanitosti na svém území;
2.10 doporučuje evropským institucím, aby podporovaly územní decentralizaci jako zásadní prostředek pro podporu kulturní rozmanitosti;
2.11 žádá členské státy, aby vytvořily nezbytné mechanismy, které jim umožní dbát na to, aby na jejich národním území byly ve vztazích mezi EU, státy a územními orgány uplatňovány zásady subsidiarity a proporcionality;
2.12 žádá členské státy, aby prostřednictvím národních parlamentů a případně regionálních parlamentů hájily regionální a místní autonomii tehdy, když jim Evropská komise předloží v souladu se systémem včasného varování legislativní návrhy s tím, aby vydaly zdůvodněné stanovisko k dodržování zásady subsidiarity;
2.13 vyzývá Evropskou komisi, aby institucionalizovala nástroje nezbytné k zajištění skutečné účasti představitelů územních orgánů na vypracování politik, a to od první fáze, i na provádění legislativy Společenství těmito orgány;
2.14 doporučuje Evropské komisi, aby zřídila mechanismy nezbytné pro zajištění účasti regionů na vypracování, přijetí, řízení a hodnocení strukturálních akcí, které se jich týkají;
2.15 doporučuje Evropské unii a členským státům, aby při definování a provádění místní autonomie braly v úvahu různé kontexty místních samospráv, koordinačních orgánů místních samospráv, velkoměstských oblastí, hlavních měst atd.;
2.16 vyzývá členské státy, ve kterých existují regionální samosprávy se zákonodárnou pravomocí, aby urychlily proces politické decentralizace prostřednictvím zřízení mechanismů nezbytných k umožnění skutečné účasti těchto regionálních samospráv na rozhodovacím procesu Společenství;
2.17 vyslovuje se pro spolupráci mezi velkoměsty a politicko-administrativními strukturami na vyšší úrovni, především v případě městských regionů, protože oblast jejich správy hospodářských, sociálních a politických zájmů se překrývá a doplňuje se;
2.18 důrazně žádá regiony, aby navázaly trvalý dialog s velkoměsty za účelem spolupráce v záležitostech společného zájmu a lepšího využití možností účasti, které nabízí Ústavní smlouva;
2.19 vyzývá Evropskou unii, aby v rámci správy přizpůsobila účast územních orgánů jejich rozdílným funkcím;
2.20 navrhuje, aby se v jeho funkční organizaci braly v úvahu různé kontexty existující na regionální a místní úrovni, aby bylo možné co nejlépe plnit nové úkoly, kterými ho pověřuje Ústavní smlouva.
2.21 vyzývá členské státy, které tak dosud neučinily, aby ratifikovaly Evropskou chartu místní samosprávy;
2.22 vyzývá Evropskou unii, aby přijala rozhodnutí nezbytná k tomu, aby Charta místní samosprávy byla integrována do acquis Společenství;
2.23 vyzývá Radu Evropy a členské státy, aby přijaly a ratifikovaly návrh Charty regionální samosprávy jako mezinárodní úmluvu, protože by takto získala právní hodnotu a tutéž ochranu jako mezinárodní právo;
2.24 navrhuje, aby byla ve Výboru regionů neustále monitorována aplikace Evropské charty místní samosprávy a proces vypracování návrhu Charty regionální samosprávy, aby členské státy mohly na svém území plně realizovat místní a regionální autonomii;
2.25 doporučuje institucím Společenství, aby prohloubily spolupráci s Radou Evropy a konkrétněji s Kongresem místních a regionálních orgánů Evropy v oblastech týkajících se místních a regionálních záležitostí;
2.26 navrhuje rozšířit spolupráci s Kongresem místních a regionálních orgánů Evropy a s jinými nadnárodními organizacemi, kterých se týká místní a regionální autonomie.
Stanovisko Výboru regionů k tématu Prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti: úloha regionálních a místních orgánů při uskutečňování Haagského programu
(2005/C 231/13)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 15. června 2004 podle článku 265 (5) Smlouvy zakládající Evropské společenství pověřit Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu vypracováním stanoviska k tématu Prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti: úloha místních a regionálních orgánů při uskutečňování Haagského programu;
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu Prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti: hodnocení programu z Tampere a budoucí směřování (KOM (2004) 401 v konečném znění) a rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. června 2004 konzultovat Výbor regionů v této záležitosti;
s ohledem na Smlouvu zakládající ústavu pro Evropu podepsanou 29. října 2004 a založení prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti v části I (článek I-42) a v části III (články III-257 až III-277) této smlouvy;
s ohledem na závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 4. a 5. listopadu 2004 (14292/04), které přijalo nový víceletý program, známý jako Haagský program, k posílení prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti v následujících pěti letech;
s ohledem na své stanovisko k tématu Místní a regionální rozměr prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti (CdR 61/2003 fin [1]);
s ohledem na své stanovisko k tématu Prevence zločinnosti v Evropské unii (CdR 355/2003 fin [2]);
s ohledem na návrh stanoviska Výboru regionů k tématu Čtvrtá zpráva o občanství Unie a sdělení EK k Agentuře pro základní práva (zpravodajka: paní Du Granrut, členka Regionální rady Picardie, FR/ELS) (CdR 280/2004);
s ohledem na doporučení Evropského parlamentu Radě a Evropské radě o budoucnosti prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti (A6-0010/2004);
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 223/2004 rev. 1) přijatý dne 3. března 2005 Komisí pro ústavní záležitosti a evropskou správu (zpravodaj: pan Risto Koivisto, předseda regionální rady v Tampere, starosta města Pirkkala (FI-SES));
1) vzhledem k tomu, že místní a regionální rozměr má pro uskutečnění prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti zásadní důležitost;
2) vzhledem k tomu, že cíle Haagského programu se z velké části kryjí s působností místních a regionálních orgánů;
přijal na svém 59. plenárním zasedání, které se uskutečnilo 13. a 14. dubna 2005 (jednání dne 14. dubna) následující stanovisko:
1. Připomínky Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ,
a) Obecné připomínky
1.1 hodnotí Haagský program jako vyvážený celek, tvořící dobrou základnu pro vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, nicméně by chtěl upozornit na skutečnost, že program nebere dostatečný zřetel na úlohu místních a regionálních orgánů při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti;
1.2 poznamenává, že v mnoha členských státech jsou regionální a místní orgány zodpovědné za legislativu vztahující se ke spravedlnosti, policii a vnitřním záležitostem a odpovídají za její implementaci, a že místní a regionální orgány zajišťují množství veřejně prospěšných služeb, které přispívají k prevenci zločinnosti a k prohlubování sociální a hospodářské integrace;
1.3 zdůrazňuje potřebu dalšího postupu v této otázce a poznamenává, že původní obsah programu Tampere nepozbyl aktuálnosti, hlavní směry programu Tampere a plná realizace jeho doplnění přitom musí být nadále základem akce Unie;
1.4 poznamenává, že respektování demokracie, lidských práv a zákonnosti, stejně jako uspořádání založené na samosprávě a nezávislosti občanů jsou klíčovými prvky pro vytvoření bezpečné a spravedlivé společnosti;
1.5 zdůrazňuje, že předběžnou podmínkou pro vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti je všeobecný společenský vývoj, který bude příznivý uskutečnění jeho cílů, prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti nemůže být přitom založen pouze na bezpečnostní práci a jiných kontrolních opatřeních;
1.6 upozorňuje, že program pro vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti nebude účinný, pokud faktory působící v základně společnosti neodstraní příčiny nebezpečí, jako je například nerovnost, tento prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti přitom nemůže být nastolen jen "shora" plánovanými opatřeními, což je důvodem, proč mají při jeho vytvoření v Evropě zásadní úlohu místní orgány;
1.7 je přesvědčen, že skutečnou základnou pro významný pokrok v oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti se stane po svém vstupu v platnost Smlouva o ústavě pro Evropu, která zjednodušuje hlasovací postupy přijímání nové legislativy a svěřuje Evropskému parlamentu důležitější úlohu.
b) Základní práva a občanství
1.8 považuje za podstatnou formulaci Haagského programu, že včlenění Charty základních práv do ústavní smlouvy uloží Unii právní povinnost nejen základní práva v Unii respektovat, ale i aktivně prosazovat;
1.9 předpokládá, že se vyjádří ve prospěch vytvoření Evropské agentury pro základní práva, členem jejíhož představenstva musí být zástupce místních a regionálních orgánů, protože občanství a výkon základních práv se odehrávají v první řadě v oblasti místní demokracie.
c) Azylová a migrační politika
1.10 vítá skutečnost, že po vstupu Smlouvy o ústavě pro Evropu v platnost bude mít EU prostředky k vypracování plně rozvinuté imigrační politiky;
1.11 konstatuje, že pokrok dosažený v oblasti politiky migrace není zcela uspokojivý, ne všechny navrhované směrnice se uskutečnily a pokud se jedná o již přijaté směrnice, je třeba položit důraz na jejich účinné uskutečňování;
1.12 zdůrazňuje potřebu vytvořit evropský systém regulované legální migrace, který poskytne reálnou naději potenciálním migrantům a který se bude snažit odstranit pocit zoufalství, který vede mnohé, aby se uchýlili k pašeráckým gangům;
1.13 poznamenává, že boj proti ilegální imigraci, převaděčství a obchodu s lidskými bytostmi – jenž zvláště tvrdě postihuje ženy a děti – tvoří základní část globálního přístupu k otázkám imigrace, musí přitom pokračovat iniciativy ve věci ilegální imigrace a vyhoštění nebo repatriace;
1.14 zdůrazňuje, že spolupráce se třetími zeměmi je důležitá pro zamezení ilegální imigrace a převaděčství, stejně jako pro ochranu uprchlíků a legálních přistěhovalců.
d) Boj s organizovaným zločinem a terorismem, protidrogová strategie EU
1.15 poznamenává, že v boji proti zločinnosti a drogám a v boji proti terorismu musí být účinná pohraniční kontrolní opatření doprovázena úsilím o pochopení a odvrácení příčin sociálního vytěsňování a radikalizace, kde klíčovou úlohu mají opatření místních a regionálních orgánů pro poskytování základních služeb občanům, navrhování bezpečného bydlení a integrování přistěhovalců;
1.16 vítá rozhodnutí Evropské rady zahrnout Evropskou protidrogovou strategii 2005-2012 do Haagského programu a podporuje její záměr, tedy snížení užívání drog a jejich pašování posílením ochrany zdraví, sociální koheze a veřejné bezpečnosti;
1.17 podporuje návrh na rozšíření spolupráce a informační výměny mezi policejními složkami na národní, regionální a místní úrovni a celními složkami členských států;
1.18 shledává, že prevence terorismu a boj proti němu musí nadále být zcela přednostními oblastmi činnosti a zdůrazňuje, že proti financování terorismu je nutné použít účinnějších nástrojů a v boji proti finanční kriminalitě je nutné zvýšit požadavky na transparentnost, která umožní sledovat cestu finančních transakcí.
e) Právní spolupráce
1.19 sdílí názor Evropské komise, že je důležité upevnit obecné zavádění legislativy EU a zvýšit účinnost právní spolupráce ve všech členských státech;
1.20 připomíná, že velká část legislativy Evropské unie se uskutečňuje na místní a regionální úrovni.
f) Kontrola hranic
1.21 podporuje zřízení fondu řízení hranic Společenství;
1.22 vítá opatření Haagského programu směřující ke zlepšení účinnosti kontrol na vnějších hranicích;
1.23 poznamenává, že svoboda, právo, kontroly na vnějších hranicích, boj s terorismem a vnitřní bezpečnost jsou témata, která není možné řešit odděleně;
1.24 považuje za včasné rozhodnutí zřídit Evropskou agenturu pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích; Pro dosažení plně funkčního stavu agentury k 1. květnu 2005, musí být zajištěny dostatečné hospodářské a další zdroje.
g) Financování opatření
1.25 upozorňuje, že akční plán pro prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti může být řádně uskutečněn pouze za podmínek dostatečného financování jeho opatření;
1.26 vítá skutečnost, že ve svém Sdělení k politickým výzvám a rozpočtovým možnostem rozšířené Unie v letech 2007-2013 Evropská komise zmiňuje svobodu, bezpečnost a právo jako ústřední hodnoty zakládající klíčové prvky evropského společenského modelu a evropské občanství staví mezi budoucí finanční priority Evropské unie a sdílí názor Evropské komise, která považuje evropské občanství za politický koncept tvořící osu dosažení prostoru svobody, spravedlnosti, bezpečnosti a dostupnosti základních veřejných statků;
2. Doporučení Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ,
a) Všeobecná doporučení
2.1 podporuje návrh Komise pokračovat v komunitární akci v této oblasti vypracováním nového programu týkajícího se vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, který bude obsahovat podrobné záměry a přesný časový plán;
2.2 považuje za nezbytné při návrhu programu brát v úvahu úlohu místních a regionálních orgánů při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti.
b) Základní práva a občanství
2.3 podtrhuje nezbytnost respektování lidských a základních práv ve všech krocích, směřujících k vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti;
2.4 vítá skutečnost, že Haagský program otevírá téma posilování práv plynoucích z evropského občanství, a pevně podporuje ochranu práv plynoucích z tohoto občanství. Rozvinutí evropského občanství musí být nadále klíčovým prvkem celé komunitární akce.
c) Azylová a migrační politika
2.5 upozorňuje na skutečnost, že místní a regionální orgány hrají základní úlohu v sociální integraci přistěhovalců, a volá po poskytnutí dostatečných zdrojů pro jejich integrační činnost;
2.6 poznamenává, že integrace přistěhovalců je silně ovlivněná národní legislativou a sociálním zabezpečením a že rozdíly mezi národními systémy je třeba brát v úvahu při rozhodování o společné evropské rámcové úpravě;
2.7 považuje za důležité, že rozhodování o nutnosti pracovního povolení pro státní příslušníky třetích zemí zůstane i budoucnosti v kompetenci národních vlád a že imigrace musí spočívat na skutečných potřebách pracovní síly v různých odvětvích a v různých členských státech; zdůrazňuje, že určení počtu pracovních migrantů spadá do kompetence členských států;
2.8 připomíná, že stupeň mobility uvnitř Evropské unie nebyl zvláště významný, že je nutné věnovat pozornost růstu mobility uvnitř Unie v různých souvislostech a podpoře volného pohybu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků.
d) Boj s organizovaným zločinem a terorismem, protidrogová strategie EU
2.9 soudí, že program se v oblasti trestního práva musí soustředit na závažnou kriminalitu, která jako jev přesahuje hranice států, že boj proti drobné kriminalitě a kriminalitě na místní úrovni se musí řídit národní legislativou členských států, a uznává tím, že politika prevence kriminality zůstává oblastí, ve které může EU přispět účinně skutečnou "evropskou přidanou hodnotou" k národním, regionálním a místním opatřením. Je vhodné dát přednost vzájemné uznatelnosti právních rozhodnutí před harmonizací systému trestního práva.
2.10 připomíná, že klíčový cíl, boj s terorismem a zajištění bezpečnosti občanů, by se neměl v praxi změnit v porušování základních lidských práv a v této souvislosti vyzývá Evropskou Komisi k předložení návrhu, jak při boji proti terorismu chránit osobní údaje;
2.11 shledává, že boj proti drogám by měl i nadále být veden na všech frontách a měl by usilovat o snížení poptávky i nabídky drog;
2.12 opakuje své doporučení, že by Evropská komise měla ustavit podpůrnou strategii v rámci existujících programů, případně v rámci programů nových, která by doplňovala iniciativy sociální politiky, politiky městského plánování a politiky vzdělání. Strategie by rozšiřovala veřejnou spoluúčast a smysl pro sounáležitost k obci;
2.13 opakuje svou výzvu k založení evropského střediska pro sledování městské bezpečnosti, účinné a nevelké struktury poskytující evropský nástroj pro sběr, organizaci a zpracování dat o obětech zločinu a vnímání nebezpečí, podporující a koordinující výzkum a navrhující politiky, což by byla opatření, která by se nevyužila pouze v oblastech kompetence Evropské unie, ale též při budování regionálního a místního partnerství;
2.14 podporuje návrh Evropské komise, aby rozsah nového nástroje Evropské sousedství a partnerství zahrnul posílení spolupráce v otázkách spravedlnosti a vnitra, včetně záležitostí azylu a migračních proudů, a potlačování a prevenci terorismu a organizovaného zločinu.
e) Právní spolupráce
2.15 požaduje, aby za situace, kdy legislativa mající vytvořit prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti se uskutečňuje na národní úrovni, spolupracovali úzce zástupci regionálních a místních orgánů v oblasti plánování a provádění jednotlivých opatření;
2.16 doporučuje, aby se v oblasti právní spolupráce soustředilo úsilí zvláště na podporu principu vzájemné uznatelnosti, a navrhuje rozšířit možnosti, které se nabízejí občanům a institucím v oblasti získávání informací o právní úpravě a organizaci justice v různých zemích.
f) Pohraniční kontroly
2.17 považuje za vhodné vytvořit specifická technická opatření k ochraně tradičních přeshraničních vztahů na vnějších hranicích Evropské unie a to pokud toto bude náležitě odůvodněno a uskutečněno na legitimní bázi případu od případu, pokud to nebude představovat ohrožení bezpečnosti občanů a bude to zaručovat ochranu pevninských hranic EU se sousedními zeměmi a také hranic mezi dvěma členskými státy, které doposud nezrušily kontrolu osob na společných hranicích.
g) Financování opatření
2.18 vyzývá Evropskou komisi, aby co nejdříve zajistila nástroje financování potřebné k zavedení prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti a aby při návrhu pravidel pro tyto nástroje financování věnovala pozornost tomu, aby byly brány v potaz požadavky financování ze strany místních a regionálních orgánů;
2.19 doporučuje, aby programy financování obsahovaly přiměřenou podporu opatření místních a regionálních orgánů určených k integrování přistěhovalců, připomíná, že podmínky pro čerpání fondů by neměly být příliš omezující, zejména přitom nejsou v praxi účinná z hlediska integrace omezení založená na důvodech imigrace;
2.20 doporučuje, aby tyto programy umožnily výměnu úředníků mezi lokálními a regionálními orgány členských států, což by byl nejlepší způsob podpory dobré praxe;
2.21 poznamenává, že by místní a regionální orgány měly mít možnost se zúčastnit práce skupin, zodpovědných za řízení financování programů;
2.22 podtrhuje, že financování programů a podpora strukturálních fondů uskutečnění prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, musí být vzájemně slučitelné a musí se navzájem doplňovat a že dosažení tohoto cíle vyžaduje, aby zúčastněná generální ředitelství Evropské komise při přípravě financování programů úzce spolupracovala;
2.23 vyzývá Evropskou komisi k návrhu komplexní komunikační strategie možností financování prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, aby osobnosti zodpovědné za implementační opatření měly připravený přístup k informacím o různých zdrojích financování.
Stanovisko Výboru regionů k tématu Dopad evropské chemické politiky na evropská města a regiony
(2005/C 164/10)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na rozhodnutí Předsednictva Výboru regionů z 15.6.2004, ve smyslu článku 265 bod 4 ustavujícího dokumentu Evropské unie, pověřit Komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním příslušného stanoviska k tomuto tématu;
s ohledem na návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady "o registraci, hodnocení, autorizaci a omezení chemických látek (REACH), o vytvoření evropské agentury pro chemické látky a o změně směrnice 1999/45/ES a nařízení (ES) o perzistentních organických látkách" a na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady "o změně směrnice 67/548/EHS Rady s přihlédnutím na její přizpůsobení se nařízení (ES) Evropského parlamentu a Rady o registraci, hodnocení, autorizaci a omezení chemických látek" (KOM(2003) 644 v konečném znění);
s ohledem na závěrečná ustanovení vedení Evropské rady v Lisabonu z 23. a 24. března 2000;
s ohledem na výroční zprávy Evropské komise o lepších právních ustanoveních podle článku 9 Protokolu o uplatnění zásad subsidiarity a proporcionality, především na zprávu "Lepší právní ustanovení 2003" ze dne 12.12. 2003 (KOM (2003) 770 v konečném znění);
s ohledem na podnět Evropské komise z května 1996, na téma zjednodušení zákonných předpisů pro jednotný trh (SLIM – Simpler Legislation for the Single Market);
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Evropské komise Produktivita: klíč ke konkurenceschopnosti evropských národních hospodářství a podniků (CdR 224/2002 v konečném znění) [1];
s ohledem na své stanovisko z 9. října 2003 Sdělení komise "Průmyslová politika v rozšířené Evropě" (CdR 150/2003 v konečném znění) [2];
s ohledem na své stanovisko ke Sdělení Evropské komise z roku 2003 ohledně Zlepšení právních ustanovení (CdR 62/2003 v konečném znění) [3];
s ohledem na stanovisko ke sdělení Evropské komise z roku 2003 na téma strategie jednotného trhu (CdR 341/2002 v konečném znění) [4];
s ohledem na návrh stanoviska z 8.12.2004, schváleného komisí pro hospodářskou a sociální politiku (CdR 238/2004 rev. 2) (zpravodaj: pan Jochen Riebel, hessenský ministr spolkových a evropských věcí a zástupce Hessenska u Spolku (Německo, Evropská strana lidová));
s uvážením následujících důvodů:
1) Evropská rada z Lisabonu vytyčila v březnu 2000 strategický cíl vytvořit z Unie nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější hospodářskou základnu světa, založenou na znalostech.
2) Po uplynutí prvních čtyř let je jasné, že k dosažení tohoto cíle je nutné vyvinout ještě mnoho úsilí.
Proto je nutno prověřit všechny politické návrhy EU obzvláště z hlediska jejich vlivu na mezinárodní konkurenceschopnost.
3) Podle bodu 6 protokolu k Amsterdamské smlouvě nemají "právní ustanovení Společenství přesahovat míru nutnosti".
Bod 9 dále žádá, aby se finanční a administrativní náklady místních úřadů a hospodářských činitelů "udržovaly na co nejnižší úrovni a v proporcích přiměřených k požadovaným cílům".
4) Podle článku 2 Smlouvy o EU má Společenství mimo jiné za úkol podporovat trvale udržitelný rozvoj hospodářského života, vysokou úroveň zaměstnanosti, vysoký stupeň konkurenceschopnosti a vysokou úroveň ochrany životního prostředí jakož i zlepšování kvality životního prostředí;
5) Podle článku 3 Smlouvy o Evropské unii obsahuje činnost Společenství ve smyslu článku 2 Smlouvy o Evropské unii především posilování konkurenceschopnosti průmyslu Společenství.
přijal na svém 58. plenárním zasedání 23. a 24. února 2005 ( zasedání ze dne 24. února ) následující stanovisko:
1. Stanoviska Výboru Regionů
VÝBOR REGIONŮ
1.1 zásadně podporuje pokus Evropské komise o vytvoření jednotného systému předpisů pro zacházení s chemickými látkami na základě systému REACH.
1.2 domnívá se, že je nutno zohlednit jak potřeby ochrany životního prostředí a spotřebitelů, tak i zachování a posílení konkurenceschopnosti evropského průmyslu;
1.3 konstatuje, že tento návrh představuje významnou zátěž nejen pro chemický průmysl, ale i pro celý výrobní řetězec a upozorňuje ale současně, že ochrana životního prostředí, zdraví a bezpečnosti pracovníků na jedné straně jakož i podporování inovační síly a konkurenceschopnosti dotčeného průmyslu na straně druhé musí být v rovnováze;
1.4 domnívá se, že jsou právní předpisy příliš komplexní a že je nelze plnit bez externích odborných konzultací;
1.5 podporuje veškeré změny nařízení, které mohou přispět ke zjednodušení postupů a snížení nákladů.
V tomto smyslu jsou nutná konkrétnější opatření především u malých a středních podniků, u kterých může vést realizace systému REACH k nepřiměřeně vysokým finančním nákladům;
1.6 domnívá se, že sběr dat se nesmí řídit pouze podle množství roční výroby, ale že je nutno zohlednit i jiné přístupy, o kterých se diskutuje pod pojmy "kategorie vystavení", "látka bez registrace" nebo "seznam priorit".
Mohlo by to umožnit celkové zlepšení funkčnosti sytému REACH;
1.7 považuje za nutné sbírat pouze data, která jsou pro uplatnění relevantní, a vytvořit tak aplikovatelný a financovatelný systém, zejména pro malé a střední podniky.
Sběr dat by neměl způsobit žádné časové ztráty v produkci, komercializaci nebo použití látek, tak aby bylo možné i nadále inovačně a rychle reagovat na nové požadavky trhu (time to time market);
1.8 vidí ve využití všech dostupných dat, která již mají výrobci, uživatelé a úřady, další možnost jak zacházet s nařízením flexibilněji, přičemž by u zakládání konsorcií (především mezi později zaangažovanými uživateli a malými a středními podniky), měla být zaručena ochrana duchovního a průmyslového autorského práva, a případně vyplaceno odškodnění.
Hlavní prvky způsobu dělení nákladů musí být stanoveny v nařízení.
1.9 zaznamenává, že na příslušné úřady členských států čekají v rámci plnění registračních postupů další úkoly.
Náročnost bude vysoká především tam, kde je jednoznačnost určitých povinností nejasná vzhledem k nejasné formulaci kritérií.
Registrační postup se musí pokud možno co nejméně opírat o kontrolní činnost.
Kritéria pro omezení a výjimky musí být definovány jednodušeji a přesněji.
V případě potřeby musí být na právním základě vytvořeny jasné informační dodatky.
Kontrolní orgány potřebují nebyrokratický a jednoduchý přístup k informacím agentury o provedených postupech;
1.10 schvaluje v zásadě zřízení agentury ve smyslu jednotného postupu v rámci EU.
Nicméně požaduje, aby oblasti příslušnosti a kompetence Agentury byly obzvlášť s přihlédnutím ke vztahům k dalším společenským, národním, regionálním nebo místním institucím s kompetencí pro registraci chemických látek jasněji ohraničeny
1.11 považuje za žádoucí, aby úřady v členských státech mohly úzce spolupracovat s agenturou, podporovat podnikatele, kteří mají povinnost registrace a pomáhat jim s podáním žádosti na místě a administrativně aplikovat výsledky REACH v členských státech.
1.12 považuje agenturu za nezávislou organizaci, která organizuje formou služeb registraci látek, je neutrální vůči podnikům a zachovává mlčenlivost, nicméně by měla být otevřena vůči vědě a odborníkům z průmyslu.
1.13 domnívá se, že agentura by měla zajistit, aby úřady v jednotlivých státech zajistily podmínky a vodítka pro postupy hodnocení rychlým a jednotným způsobem.
Proto musí být úkoly pro agentury a členské státy jasně rozděleny a nesmí docházet k duplicitě. Vzhledem k vysokému počtu žádostí, které lze očekávat, by se měl podstatně zjednodušit plánovaný systém koordinace, který podléhá příliš komplikovaným pravidlům, mělo by se zabránit příliš podrobné a byrokratické komunikaci mezi členskými státy a agenturou a hodnocení látek by mělo být rozděleno mezi členské státy podle jednodušších pravidel, aniž by se z nich ale udělala součást agentury.
1.14 vidí závažné mezery v úpravě ochrany zvířat.
Podle návrhu nařízení musí výrobci např. u paralelní registrace látky využívat již existující údaje o pokusech se zvířaty a vyhýbat se tak zbytečné duplicitě, ale článek 23 návrhu nařízení o omezování zbytečných pokusů na zvířatech toto předepisuje pouze jako abstraktní cíl, což nenahrazuje konkrétní úpravu.
1.15 žádá, aby se pokusy na zvířatech, které jsou nutné k dosažení cílů nařízení, včetně vysokého stupně ochrany lidského zdraví a životního prostředí, omezily na absolutní minimum a aby se zpřístupnily všechny existující údaje.
Pokusy na zvířatech by měly být zakázány, jestliže jsou k dispozici alternativní, úředně uznané možnosti testování.
1.16 vítá opatření, podle něhož musí pozdější uživatelé registrovat účel použití látky, aby taky byly známy i druhy využití, které výrobce nebo dovozce nezaregistroval a aby se tak mohlo zabránit případným rizikům na základě příslušných opatření.
1.17 vidí ale i nevýhody, které vznikají především pro malé a střední podniky, když prozradí dodavateli látek jejich způsob použití a tím i jejich know-how a nebo když musí provádět vlastní, velmi nákladné šetření.
1.18 považuje za nutné, aby byly podmínky využívání již stávajících dat přesně definovány a rozdělení nákladů, nejen pro pokusy na zvířatech, a ochrana znalostí byly upraveny bez znevýhodnění malých a středních podniků.
2. Hodnocení účinků
2.1 Naplnění návrhu nařízení se bude týkat v první řadě všech výrobců a dovozců látek a přípravků, kteří mají registrační povinnost a musí tudíž splnit příslušnou informační povinnost.
Nejvíc se to dotýká chemického průmyslu.
Jako "následných uživatelů" se to týká i všech odvětví, které využívají chemické látky, tj. v podstatě veškeré zpracující hospodářství včetně jejich služeb.
Na základě nové úpravy vzniká nebezpečí, že v Evropě zmizí z trhu chemické látky a dojde k nárůstu cen chemických látek.
Oslabí se tím konkurenceschopnost evropských zpracovatelů vůči mimoevropským zpracovatelům.
Kromě toho lze počítat s přizpůsobením nákladů.
Vzniká proto nebezpečí, že výroba a zaměstnanost v důsledku systému REACH se sníží nejen v chemickém průmyslu, ale i v mnoha dalších odvětvích.
2.2 Týká se to obzvláště malých a středních podniků.
Již samotná registrace látek znamená pro splnění požadovaného stupně REACH pro velký počet podniků příliš velkou zátěž jak finanční tak v oblasti lidských zdrojů.
V mnoha případech nebude možné, aby se náklady odrazily ve výrobní ceně, což znamená, že se látky přestanou vyrábět a existence podniků ve výrobním řetězci je možná ohrožena.
Tyto podniky jsou ale páteří mnoha průmyslových oblastí Evropy.
2.3 Údaje Komise k přímým a nepřímým nákladům v souvislosti s aplikací systému v příštích letech byly z mnoha stran kritizovány, že se podceňují.
Výbor proto vítá nové hodnocení účinků, kterou Komise realizuje v souvislosti s nepřímými náklady, následnými uživateli a účinkem na nové členské státy.
Měly by se vyčkat výsledky tohoto hodnocen, než učiní Rada a Parlament další rozhodnutí.
2.4 Za pozitivní vliv nového systému se považuje inovace a některá opatření bezpochyby pozitivně působí na objev a komercializaci většího počtu nových látek víc než doposud.
Inovační schopnost podniků je nicméně především v první fázi realizace negativně ovlivněna.
Díky REACH pronikají nové výrobky na trh pouze se zpožděním.
Podniky jsou vystaveny větším rizikům, protože rozpočet na výzkum je zatížen dodatečnými náklady.
Výzkumní pracovníci tráví víc času testováním starých chemických látek než vyvíjením nových výrobků.
Inovace jsou ale klíčem k budoucímu hospodářskému úspěchu Evropy.
Chemický průmysl je zcela jednoznačně největším dodavatelem inovačních meziproduktů.
Proto se nedostatek inovací v oblasti chemie negativně odráží i na inovační potenciál jiných sektorů.
Výbor považuje všeobecně většinou automatické mechanizmy, které mají podnítit inovační aktivity, za příliš obecné a vzhledem k objemu očekávaných účinků za nepatrné.
2.5 Zatímco by na jedné straně mohly vzniknout pro hospodářské činitele, pro regiony, ve kterých jsou ohrožena pracovní místa a pro konečné spotřebitele náklady způsobené zdražením konečných cen, očekává se užitek týkající se oblasti zdravotnictví, ochrany životního prostředí, ochrany spotřebitelů a bezpečnosti práce ve zjednodušení právních předpisů a v tlaku na konkurenceschopnost a na inovační schopnost podniků.
Přitom se nezohledňuje, že užitek vzniká později a během delší doby než náklady a tím ve prospěch jiných oblastí nebo celé společnosti.
3. Doporučení Výboru Regionů
VÝBOR REGIONŮ
3.1 žádá Evropskou komisi, aby prověřila, zda jsou návrhy týkající se REACH v souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality.
3.2 vyzývá Komisi, aby zohlednila potřeby občanů a spotřebitelů tím, že, zabezpečí jednotné označení chemických látek, které se v současné době vyznačuje velkými rozdíly, a vítá návrh Komise, na jehož základě má být zajištěna jednotná právní úprava pro chemické výrobky, registrované před rokem 1981, resp. po něm.
3.3 žádá zejména prověření návrhu, aby se zjistilo, zda jsou pro podniky administrativní náklady a na základě toho vzniklé náklady pro dosažení cílů v oblasti právních ustanovení skutečně nezbytné.
3.4 domnívá se, že lze cílů plánovaných v návrzích dosáhnout i méně komplikovanými právními úpravami.
3.5 žádá Komisi, aby zvážila alternativní návrhy na zjednodušení systému REACH, které jsou již předmětem diskuse.
3.6 žádá o zjednodušení a podporu při registraci pro malé a střední podniky, aby se tak zachovala resp. posílila hospodářská síla a zaměstnanost v průmyslových regionech Evropy.
3.7 doporučuje místo kvantitativního přístupu u množství výroby a dovozu sledovat koncepci zaměřenou víc na riziko, stupeň vystavení a stanovení priorit.
3.8 doporučuje paralelně sledovat řešení, zaměřená na podstatné zjednodušení a přehlednost právních předpisů pro uživatele registračních, hodnotících a autorizačních postupů.
3.9 žádá Evropskou komisi aby prověřila, do jaké míry se u hodnocení látek není nutno odvolávat na informační systémy a informační materiál, které jsou k již v členských státech k dispozici.
3.10 žádá Evropskou komisi, aby zajistila kompatibilitu právních úprav v chemické politice s ostatními oblastmi politiky.
3.11 žádá obzvláště zavedení informačního systému zaměřeného na informační cíl (ohrožení), který by vyloučil opakovaný sběr informací na úrovni různých stupňů procesu vytváření hodnot.
3.12 doporučuje z důvodu konkurenceschopnosti evropských podniků zahájení jednání s WTO za účelem mezinárodního sjednocení těchto úprav.
3.13 vyzývá Evropskou komisi, aby podrobila kritickému prověření kompatibilitu svých návrhů na vlastní podnět týkající se zjednodušení právních předpisů na jednotném trhu (SLIM) a zlepšení právních ustanovení.
3.14 vyzývá Komisi, aby zajistila, že bude na všech stupních uvedení do oběhu dodržena základní zásada, podle níž nese zodpovědnost výrobce nebo distributor chemických látek (princip původce, princip obrácení důkazního břemene).
Toto má přispět k tomu, aby byla zaručena ochrana pracujících, spotřebitelů a životního prostředí.
3.15 žádá Evropskou komisi, aby v rámci celkového hodnocení společensko politických cílů prověřila dopad svých návrhů na regionální a ekonomické hospodářské struktury a tím i na jejich kompatibilitu s se Společenským cílem hospodářské a sociální soudržnosti.
V této souvislosti by mohly být zahájeny pilotní sektorově zaměřené studie v různých evropských regionech s chemickým průmyslem, aby se tak mohl dopad plánovaných předpisů posoudit přesně a od případu k případu.
3.16 žádá Evropskou komisi, aby vyvodila z rozšířeného hodnocení účinků, očekávaného koncem března 2005, příslušné důsledky.
3.17 vyzývá Evropskou komisi, aby jednoznačně vymezila kompetence Evropské agentury pro chemické látky a zajistila, že bude na základě zapojení činitelů přímo na místě zaručena aplikovatelná realizace politiky chemických látek, zohledňující zájmy podniků.
Stanovisko Výboru regionů K Zelené knize o rovnosti a nediskriminaci v rozšířené Evropské unii Neověřený překlad
(2005/C 71/15)
VÝBOR REGIONŮ,
S ohledem na Zelenou knize o rovnosti a nediskriminaci v rozšířené Evropské unii COM(2004) 379 final,
S ohledem na rozhodnutí Předsednictva ze dne 1. července 2003 nařídit Komisi pro hospodářskou a sociální politiku podle čl. 265 odst. 5 Smlouvy o založení Evropského společenství, aby vypracovala stanovisko v této věci,
S ohledem na svém stanovisko k rovnému zacházení (CdR 513/99 fin) [1],
S ohledem na jeho stanovisko o provádění principu rovného zacházení s muži a ženami v přístupu a k dodávkám zboží a služeb (CdR 19/2004 fin) [2]
S ohledem na to, že Komise pro hospodářskou s sociální politiku (zpravodaj: radní Peter Moore, Městská rada města Sheffield (UK/ELDR)) přijala dne 4. října 2004 návrh stanoviska (CdR 241/2004 rev 1),
Jednomyslně přijal na svém 57. plenárním zasedání dne 17. a 18. listopadu 2004 (zasedání dne 18. listopadu) následující stanovisko.
1. Komentáře
VÝBOR REGIONŮ
(I) Splnění úkolu rozšíření
1.1 vítá názor Komise, že rozšíření by mělo být využito jako podnět pro všechny členské státy, aby zvýšily své úsilí při řešení úkolů, kterým čelí menšiny, a její uznání, že se to týká především Romů;
1.2 souhlasí s tím, že přístup založený na právech, jenž souvisí s oblastmi jako postižení, věk nebo sexuální orientace, jak je odráží antidiskriminační politika EU, je v některých členských státech stále relativně nový koncept jak pro státní orgány, tak pro nevládní organizace (NGO);
1.3 lituje toho, že vzhledem k absenci změny článku 13 Smlouvy o ES, přijetí legislativy Společenství v této oblasti nadále vyžaduje jednomyslnou dohodu;
(II) Zavádění nediskriminace do práva a praxe
1.4 lituje toho, že se v rámci ochrany mezi různými skupinami, které upravuje článek 13, vytvořila hierarchie.
Nerovnosti existují jak v materiální oblasti, tak v oblasti vynucovacích mechanismů pro různé druhy diskriminace – efektivní přístup k antidiskriminaci vyžaduje větší rovnost na úrovni dostupné ochrany a větší konzistentnost zákona v tomto ohledu.
Výbor regionů také připomíná Komisi, že stále je nutné dokončit obsáhlejší politický rámec EU s ohledem na postižení, věk, sexuální orientaci, náboženství a víru.
Výbor regionů například uznává, že postižení lidé často čelí diskriminaci ve formě nedostupnosti veřejné dopravy, vystavěných budov a nedostupného informačního/komunikačního prostředí.
Komise ještě nevydala žádné sdělení, které by se konkrétně a výhradně zabývalo otázkou sexuální orientace v právu a politice EU, přesto jsou tyto otázky jasně upravené v článku 13 Smlouvy;
1.5 se domnívá, že nedostatečná podpora účastníků individuálních soudních sporů, kde individuální spor zůstává primárním mechanismem vynucování, hrubě omezuje účinnost práva.
Jednotlivci mají obtíže při získávání důkazů, nedostatečné ochraně proti šikaně a závažné finanční problémy při placení nákladů soudního sporu;
1.6 se domnívá, že i když "měkká legislativa" a nelegislativní opatření mohou mít nějaký dopad (opatření jako například memoranda, usnesení, prohlášení, atd.), mají tendenci být efektivnější, když vychází ze stávajícího a závazného komunitárního práva.
Jako příklad lze uvést omezenou úspěšnost směrnic Komise o zaměstnávání postižených lidí (pokud nebyla posílena komunitárním právem) z hlediska národního právního vývoje;
(III) Zlepšení shromažďování údajů, monitorování a analýza
1.7 se domnívá, že systematické shromažďování údajů a informací poskytne EU lepší přehled o umístění a výskytu diskriminace, lepší vytváření strategií a metod pro zlepšování srovnatelnosti, objektivity, konzistentnosti a spolehlivosti údajů na úrovni Společenství, lepší zhodnocení dopadu politiky a financování a větší spolupráci s národními univerzitními výzkumnými centry, nevládními organizacemi a odbornými advokátními skupinami/centry.
Místní a regionální úřady hrají klíčovou roli v probíhajícím shromažďování údajů a informační analýze.
(IV) Plné využívání finančních prostředků EU
1.8 poukazuje na to, že bez ohledu na dopad a rozsah projektů nemají někdy malé nevládní organizace a místní organizace přístup k financování EU, z velké části kvůli nadmíru spletité byrokracii; se domnívá, že malé místní a regionální organizace považují téměř za nemožné, aby pokračovaly ve své práci bez financování;
(V) Posílení spolupráce se zainteresovanými osobami
1.9 vítá, že Zelená kniha uznává klíčovou úlohu místních a regionálních úřadů v souvislosti s rovností a nediskriminací v rozšířené Evropské unii; protože vedoucí zaměstnavatelé, místní a regionální úřady by měly zvážit při výkonu své funkce pozitivníopatření a řádně zohlednit: a) potřebu odstranit diskriminaci podle směrnic; b) potřebu odstranit obtěžování, které je protiprávní; a c) potřebu podporovat rovné příležitosti mezi skupinami osob uvedenými v článku 13 a dalšími lidmi;
(VI) Zabezpečení komplementarity s ostatními oblastmi politiky EU
1.10 se domnívá, že začlenění Charty základních práv vyzdvihne oblasti diskriminace, které neupravuje stávající legislativa;
1.11 si klade otázku, zda bylo začleňování (mainstreaming) dostatečně řešeno v určitých politických oblastech a zda samotné dané zákony a politické iniciativy jsou konzistentní s logikou antidiskriminační legislativy a opatřeními, která se přijímají pod záštitou článku 13;
1.12 poukazuje na to, že ačkoli se zlepšilo vzájemné uznávání kvalifikací získaných v EU, neexistuje žádná dohoda, která by se týkala kvalifikací získaných státními příslušníky třetích zemí v EU, nebo kvalifikací získaných v zemích mimo EU, a to bez ohledu na státní příslušnost držitele takové kvalifikace;
1.13 lituje nepřesných a stereotypních zobrazování různých skupin uvedených v článku 13, které vedly k pokračujícímu narušení důstojnosti a veřejnému vnímání určitých skupin ve veřejném životě, politické rétorice, mediích a reklamě.
Podkopává to princip rovného zacházení.
1.14 vítá směrnici 2003/109/ES, která byla přijata v lednu 2004 a která poskytla státním příslušníkům třetích zemí, kteří legálně pobývají v členských státech po dobu 5ti let, právní postavení srovnatelné s občany členských států, aby byla doplněna směrnice o rasové rovnosti.
Avšak, abychom vyřešili problém přístupu k národnosti nebo občanství nebo volebním právům, musí být směrnice lépe vysvětlena.
2. Doporučení
VÝBOR REGIONŮ
(I) Splnění úkolů rozšíření
2.1 požaduje, aby určité finanční příspěvky směřovaly a určité části Akčního plánu byly zmařeny na rómské projekty;
2.2 požaduje větší diskuse, debaty a vzdělávací fóra mezi všemi členskými státy týkající se problémů sociálního občanství, diskriminace, základních práv a sociálních práv, a vytvoření konzultačních a monitorovacích procesů na národní úrovni, aby mohla být provedena opatření boje proti diskriminace ve všech oblastech, které upravuje článek 13;
(II) Zavádění nediskriminace do práva a praxe
2.3 připomíná své dřívější rozhodnutí a nařizuje stávajícímu Generálnímu tajemníkovi, aby zhodnotil personální politiku a zaměstnanecký profil Generálního sekretariátu tak, aby byli v souladu s novou legislativou, a aby podal zprávu Předsednictvu a této komisi do šesti měsíců; aby zadal a publikoval příručku antidiskriminačního chování pro místní úřady jako zaměstnavatele, včetně příkladů iniciativ z každého členského státu, které pokrývají všech šest oblastí diskriminace uvedených v článku 13 ES;
2.4 požaduje, aby byla obsáhlá legislativu o zboží a službách rozšířena na všechny oblasti uvedené v článku 13; zejména požaduje, aby byla poskytnuta větší ochrana proti diskriminaci na základě věku, postižení, pohlaví, náboženství nebo víry a sexuální orientace;
2.5 požaduje, aby Komise spolupracovala s členskými státy a stanovila adekvátní, efektivní, úměrné a odrazovací sankce a postupy proti porušení závazků podle směrnic a uspíšila transpozici těchto směrnic do vnitrostátního práva;
2.6 požaduje větší podporu poskytovanou institucemi jednotlivcům, kteří požadují právní náhradu pro všechny skupiny uvedené v článku 13; organizace s legitimním zájmem by měly být schopny měly přijímat vynucovací opatření jménem nebo na podporu jednotlivých stěžovatelů se souhlasem daného jednotlivce; kde byl potvrzen předpoklad diskriminace (tj. skutečnosti, z nichž lze předpokládat, že došlo k přímé nebo nepřímé diskriminaci), měl by vždy nést důkazní břemeno žalovaný; jakékoli nepříznivé zacházení nebo následek jako reakce na žalobu by měly být zakázány;
(III) Zlepšení shromažďování údajů, monitorování a analýza
2.7 požaduje větší spolupráci s členskými státy a národními úřady pro zlepšení mechanismů monitorování a podávání zpráv;
(IV) Plné využití finančních prostředků EU
2.8 požaduje, aby Komise ve spolupráci s velkými evropskými nevládními organizacemi financovanými EU usilovala o nalezení kreativních způsobů, které by umožnily malým nevládním organizacím přístup k financování;
(V) Posílení spolupráce se zainteresovanými osobami
2.9 se zavazuje, že vypracuje antidiskriminační agendu EU, a domnívá se, že jeho další zapojení do vypracování, plánování, oznámení a realizace této agendy by mělo být nadále podporováno všemi zainteresovanými osobami;
2.10 požaduje, aby byl Výbor regionů samozřejmě zván na konference a semináře EU o rovnosti a nediskriminaci a zejména o otázkách diskriminace Rómů;
2.11 požaduje větší konzultaci se zástupci občanských společností v průběhu procesu realizace;
2.12 požaduje, aby všechny instituce EU lépe odrážely literu a duch antidiskriminačních směrnic prostřednictvím: a) jednotných politik rovnosti týkajících se oblastí získávání nových zaměstnanců, zaměstnanosti a služeb; (b) rovnováhy ohledně skupin uvedených v článku 13 mezi politickými členy a útvary orgánů EU;
(VI) Zabezpečení komplementarity s dalšími oblastmi politiky EU
2.13 vyzývá Komisi, aby ukázala, jakým způsobem zamýšlí integrovat skupiny uvedené
Návrh NAŘÍZENÍ RADY kterým se mění nařízení (ES) č. 2505/96 o otevření a správě autonomních celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky
(předlozená Komisí)
ODŮVODNĚNÍ
1. Na základě zádostí vyjádřených různými členskými státy, přezkoumaly sluzby Komise společně s příslusnými vládními odborníky moznost otevření, zvýsení, a prodlouzení celních kvót pro některé průmyslové výrobky.
2. Toto přezkoumání, uskutečněné během zasedání skupiny pro ,Hospodářské otázky celních sazeb" ukázalo, ze řesení počítající s otevřením, zvýsením, a prodlouzením celních kvót pro výrobky, na které se vztahuje tento návrh nařízení by mohlo získat souhlas členských států bez toho, aby byl přílis narusen trh s těmito výrobky.
Dále je připojen návrh nařízení.
Návrh NAŘÍZENÍ RADY kterým se mění nařízení (ES) č. 2505/96 o otevření a správě autonomních celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o zalození Evropského společenství, a zejména na článek 26 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
[1] Úř.
Věst C [...] [...], s. [...]
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada přijala dne 20. prosince 1996 nařízení (ES) č. 2505/96, o otevření a správě autonomních celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky [2].
Je vhodné zajistit potřeby zásobování Společenství pro dané výrobky a to za co nejpříznivějsích podmínek.
Otevřou se nové celní kvóty Společenství s nulovým nebo se snízeným clem pro příslusná mnozství bez toho, aby byly přílis naruseny trhy s těmito výrobky.
[2] Úř. věst.
L 345, 31.12.1996, s. 1.
Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 226/2004 (Úř. věst.
L 39, 11.2.2004, s. 1).
(2) Jelikoz objem některých autonomních celních kvót Společenství nestačí pokrýt potřeby průmyslu Společenství ve stávajícím kvótovém období, je třeba zvýsit objemy těchto kvót.
(3) Nařízení (ES) č. 2505/96 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Kvóty uvedené v příloze tohoto nařízení se tímto doplňují k příloze I nařízení (ES) č. 2505/96 s účinností od 1. července 2004.
Článek 2
Pro kvótové období od 1. ledna do 31. prosince 2004 v příloze I nařízení (ES) č. 2505/96 se objem kvóty pro celní kvótu 09.2950 stanovuje na 8 400 tun.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlásení
Návrh ROZHODNUTÍ RADY o podpisu a uzavření dohody o spolupráci s Andorrským knížectvím jménem Evropského společenství
(předlozená Komisí)
ODŮVODNĚNÍ
Andorrské knízectví si přeje co nejdříve uzavřít s Evropským společenstvím dohodu o spolupráci.
Tato dohoda by se zakládala na mandátu Rady ze dne 19. června 2002, obnoveném poté, co v lednu 1998 skončila série setkání, na nichz se s andorrskou stranou naposledy jednalo o návrhu dohody o spolupráci.
Je třeba si připomenout, ze dne 24. února 1997 Rada pověřila Komisi, aby zahájila jednání s Andorrou.
Dne 4. září 2002 byly v této zálezitosti obnoveny kontakty mezi útvary Komise a andorrskými orgány, na základě úvah a návrhů z jejich strany.
Větsina oblastí obsazených v návrhu dohody z roku 1998 byla zachována jako témata pro budoucí spolupráci, zejména: zivotní prostředí; komunikace, informace a kultura; výchova, vzdělávání a mládez; sociální otázky a péče o zdraví; doprava, energetika a transevropské komunikace; regionální politika.
Dne 29. dubna 2002 Andorra neoficiálně navrhla, aby byly do dohody zařazeny i měnové otázky, zvlástě razba eur.
Avsak Komise povazovala za vhodnějsí ponechat razbu eur i zdanění úspor jako zálezitosti mimo rámec dohody o spolupráci, aby v souladu s mandátem Rady uchovala jejich spojení se Společenstvím.
Měnová oblast, jako specifický pozadavek Andorry, můze být předmětem případného samostatného vyjednávání.
Dohoda o zdanění úspor se v současné době nachází ve fázi pokročilého vyjednávání s andorrskými orgány.
Andorrské knízectví - samostatný stát, geograficky situovaný mezi Francií a Španělskem- je suverénní zemí, která nedávno přijala svou ústavu (1993).
Biskup z Urgellu (spanělské město na hranici) a prezident Francouzské republiky, oba v osobním postavení spoluvládnoucích knízat, jsou hlavami státu Andorra.
Andorra má silné bilaterální vztahy se svými sousedy a zatím je spojena s Evropským společenstvím zejména prostřednictvím dohody o zřízení celní unie podepsané v Lucemburku dne 28. června 1990.
Dohoda o spolupráci by nenahradila výse uvedenou dohodu; spíse by ji doplnila a rozsířila rozsah současných vztahů Společenství s touto zemí.
Text připojeného návrhu dohody nevyzaduje vysvětlení.
Kromě vedení Výboru pro spolupráci zřízeného touto dohodou nebude mít uzavření dohody zádné rozpočtové důsledky.
Jednání o dohodě o spolupráci byla dokončena dne 29. dubna 2004.
Navrhuje se, aby Rada přijala připojené rozhodnutí o podpisu a uzavření dohody o spolupráci s Andorrským knízectvím.
2004/0136 (AVC)
Návrh ROZHODNUTÍ RADY o podpisu a uzavření dohody o spolupráci s Andorrským knížectvím jménem Evropského společenství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o zalození Evropského společenství, a zejména na články 71, 137, 149, 150, 151, 152, 156, 159, 161, 175, ve spojení s druhou větou čl. 300 odst. 2 prvního pododstavce a s čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
[1] Úř. věst. C [...] [...], s.[...]
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2],
[2] Úř. věst. C [...] [...], s.[...]
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství je rozhodnuto posílit existující vztahy s Andorrou, které se doposud řídí dohodou o zřízení celní unie podepsanou v Lucemburku dne 28. června 1990.
(2) Po svolení Rady ze dne 24. února 1997 Komise dokončila s Andorrou jednání o dohodě zahrnující sirokou skálu oblastí spolupráce.
(3) Některé úkoly byly přiděleny Výboru pro spolupráci, který byl zřízen v souladu s dohodou; Komisi by měla být udělena pravomoc vykonávat tyto úkoly jménem Společenství.
(4) Dohoda by měla být podepsána a schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o spolupráci mezi Evropským společenstvím a Andorrským knízectvím se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu jménem Evropského společenství.
Článek 3
Předseda Rady provede jménem Společenství notifikaci stanovenou v článku 14 dohody.
Článek 4
1. Společenství je ve Výboru pro spolupráci zřízeném článkem 9 dohody zastupováno Komisí, jíz jsou nápomocny členské státy.
2. Postoj Společenství k rozhodnutím, která má přijmout výbor, stanoví Komise po konzultacích se zástupci členských států.
Návrh ROZHODNUTÍ RADY o podpisu za Evropské společenství a o prozatímním provádění dohody formou výměny dopisů týkající se prodlouzení protokolu, kterým se na období od 28. února 2004 do 31. prosince 2004 stanoví rybolovná práva a finanční vyrovnávací polozka v souladu s dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islámskou federální republikou Komor ve věci rybolovu v oblasti Komor
(předlozeno Komisí)
ODŮVODNĚNÍ
Platnost protokolu, který je přílohou k dohodě o rybolovu mezi ES a Islámskou federální republikou Komor, končí 27. února 2004.
Komise se zavázala, ze před obnovením protokolu a po vyprsení jeho platnosti provede důkladné zhodnocení a analýzu vlivu.
Zhodnocení týkající se protokolu o dohodě o rybolovu mezi ES a Komorami, které si můze vyzádat 6 az 8 měsíců, se nepodařilo včas realizovat.
Z tohoto důvodu se obě strany dohodly na prodlouzení protokolu na období od 28. února 2004 do 31. prosince 2004.
Toto prodlouzení formou výměny dopisů bylo oběma stranami parafováno dne 3. února 2004 s cílem stanovit technické a finanční podmínky rybolovu plavidel ES ve vodách Komor na výse uvedené období.
Na tomto základě Komise navrhuje, aby Rada svým rozhodnutím přijala dočasné pouzití dohody formou výměny az do doby, nez toto rozhodnutí vstoupí definitivně v platnost.
Předmětem samostatného řízení je návrh nařízení Rady týkající se závěru k dohodě formou výměny dopisů o prodlouzení protokolu.
Návrh ROZHODNUTÍ RADY o podpisu za Evropské společenství a o prozatímním provádění dohody formou výměny dopisů týkající se prodlouzení protokolu, kterým se na období od 28. února 2004 do 31. prosince 2004 stanoví rybolovná práva a finanční vyrovnávací polozka v souladu s dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islámskou federální republikou Komor ve věci rybolovu v oblasti Komor
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o zalození Evropského společenství, a zejména článek 37 a článek 300, odstavec 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
[1] Úř. věst.
C [...], [...] s. [...]
vzhledem k tomu, ze :
(1) V souladu s dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islámskou federální republikou Komor o rybolovu v oblasti Komor [2] před vyprsením platnosti protokolu, který je přílohou dohody, zahajují smluvní strany jednání s cílem stanovit společnou dohodou obsah protokolu na následující období, a pokud bude třeba i úpravy a přidání k příloze ;
[2] Úř. věst.
L 137, 2.6.1988, s. 19.
(2) Obě strany se dohodly na prodlouzení současného protokolu, který byl schválen nařízením (ES) č. 1439/2001 [3] na období od 28. února 2004 do 31. prosince 2004, dohodou formou výměny dopisů do doby, nez se dohodnou na jednáních o změnách protokolu;
[3] Úř. věst.
L 193, 17.7.2001, s. 1.
(3) Na základě této výměny dopisů mají rybáři Společenství rybolovná práva ve vodách, které podléhají svrchovanosti a soudní pravomoci Komor, na období od 28. února 2004 do 31. prosince 2004 ;
(4) Je zádoucí pouzít prodlouzení co nejdříve, aby nebyl narusen rybolov plavidly Společenství.
Je tedy třeba podepsat dohodu formou výměny dopisů, s výhradou konečného závěru Rady;
(5) Je zádoucí potvrdit způsob rozdělení rybolovných práv mezi členské státy podle protokolu, jemuz končí platnost ;
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Podpis dohody formou výměny dopisů o prodlouzení protokolu, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční vyrovnávací polozka podle dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islámskou federální republikou Komor na období od 28. února 2004 do 31. prosince 2004 o rybolovu v oblasti Komor, se za Společenství tímto schvaluje, s výhradou konečného závěru uvedené dohody Radou.
Znění dohody formou výměny dopisů je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je tímto oprávněn jmenovat osobu(y) zmocněnou(é) podepsat dohodu formou výměny dopisů za Společenství, s výhradou jejího závěru.
Článek 3
Dohoda formou výměny dopisů se prozatímně pouzije ve Společenství od 28. února 2004.
Článek 4
Rybolovná práva stanovená v článku 1 protokolu se rozdělují mezi členské státy takto :
a) lodě na lov tuňáků :
Španělsko: 18 plavidel
Francie: 21 plavidel
Itálie: 1 plavidel
b) lodě s dlouhým vlascem s návazky:
Španělsko : 20 plavidel
Portugalsko : 5 plavidel
Pokud zádosti o licence členských států nevyčerpají rybolovná práva stanovená v protokolu, Komise můze zvázit zádosti o licence jakéhokoli jiného členského státu.
Článek 5
Členské státy, jejichz plavidla loví v rámci této dohody, oznámí Komisi veskerá ulovená mnozství v rybolovné oblasti Komor podle opatření stanoveného nařízením Komise (ES) č. 500/2001 [4].
[4] Úř. věst.
L 73, 15.3.2001, s. 8.
Zvláštní zpráva č. 2/2004
o předvstupní pomoci
Byl program Sapard dobře řízen?
s odpověďmi Komise
(sestavená na základě druhého pododstavce článku 248 odst. 4 Smlouvy o ES)
(2004/C 295/01)
OBSAH
I-XI SHRNUTÍ
1-10 ÚVOD
1-7 Co je program Sapard?
8-10 Jak byl prováděn audit programu Sapard?
11-25 JEDNOTLIVÉ ETAPY IMPLEMENTACE PROGRAMU SAPARD
11-12 Velká část disponibilních finančních prostředků zůstala nevyužita
13-15 z důvodu časových nároků na zavedení programu Sapard
16-21 a v důsledku zpoždění při jeho provádění způsobeného zeměmi programu Sapard
22-23 Přestože hlavní kroky nebyly analyzovány, lze vyvodit určitá ponaučení
24-25 a rozpočty nebyly systematicky plně využívány
26-35 O DECENTRALIZOVANÉ IMPLEMENTACI
26-27 rozhodla Komise
28-30 ale nedostatečná připravenost Komise a těsný časový rámec způsobily v oblasti decentralizace problémy
31-35 a řízení prováděné Komisí nebylo vždy přizpůsobeno potřebám zemí programu Sapard
36-57 HLAVNÍ VÝSLEDKY PROGRAMU SAPARD
36-37 Omezený dopad v osmi zemích z deseti
38-40 Skutečnost, že DPH bylo zařazeno mezi oprávněné náklady, nepřispívá k plnění cílů programu Sapard
41-47 Splnění "standardů EU" bylo dosaženo v malé míře
48-49 Cíle nebyly vždy jasné
50-51 a zprávy Komise o cílech a prioritách nevyhovovalystanoveným požadavkům
52-57 Posilování institucionálních kapacit bylo úspěšné s výjimkou ekozemědělství
58-80 HODNOCENÍ SYSTÉMŮ VYTVOŘENÝCH V ZEMÍCH PROGRAMU SAPARD
58-60 Předběžné schválení systémů umožnilo zavedení přísnýchsystémů finanční kontroly
61-65 V praxi systémy fungovaly celkově uspokojivě
66-67 V dokumentaci chyběly některé požadované průkazní materiály
68-76 Systémy programu Sapard se opíraly o méně spolehlivé systémy
77-80 a příslušné národní předpisy o úrocích nebyly v souladus předpisy o programu Sapard
81-97 PROBLÉMY S IMPLEMENTACÍ V ZEMÍCH PROGRAMU SAPARD
81-90 Potenciální příjemci nedisponují dostatečnými vlastními zdrojia mají problémy se získáváním úvěrů
91-95 Velmi složité administrativní postupy
96-97 znemožnily finančně slabším žadatelům využít pomoci
98-109 KOMISE MUSÍ PŘIJMOUT OPATŘENÍ Z DŮVODU
98-103 nedostatečnosti předpisů a kontrol, které způsobují špatnévyužívání finančních prostředků určených k financování režijních nákladů
104-109 nejistoty, zda předpisy týkající se zadávání soukromých zakázek zajišťují správné využívání finančních prostředků
110-121 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
Příloha 1 Rozpis příspěvků EU na období 2000-2003 podle zemí a hlavního typu příjemce a opatření
Příloha 2 Seznam prověřovaných projektů
Odpovědi Komise
SHRNUTÍ
I. Speciální předvstupní program pro rozvoj zemědělství a venkova (Sapard) je prvním nástrojem vnější pomoci, který je prováděný na decentralizované úrovni.
Cílem programu je přispět k zavádění legislativy Společenství a řešit problémy související s přizpůsobováním sektoru zemědělství a venkovských oblastí v deseti zemích, které jsou příjemci pomoci z programu Sapard [1]. Těchto deset zemí je dále v textu nazýváno "země programu Sapard".
V důsledku podstatného zvýšení rozpočtu na předvstupní pomoc, který měl být v případě programu Sapard řízen nově vytvořenými strukturami na základě nových pravidel, provedl Účetní dvůr audit, který měl za cíl odpovědět na otázku: "Byl program Sapard dobře řízen?" (viz odstavce 1–10).
II. Odpovědí je, že kvalita řízení nebyla vyvážená.
Prodleva ve spuštění programu Sapard byla do určité míry zapříčiněna opožděným plánováním ze strany Komise.
Tempo implementace programu Sapard se nicméně zrychlilo, ale hlavní cíle nebyly do konce roku 2003 dosaženy.
Zpoždění implementace programu Sapard ve většině zemí programu Sapard bylo z části způsobeno tím, že Komise neposkytla metodické vedení a poradenství a že tyto země prošly velmi složitým procesem učení a některá opatření nebyla zavedena.
III. Velká část disponibilních finančních prostředků zůstala nevyužita a rozpočty byly systematicky nadhodnocovány, neboť k zavedení a implementaci programu Sapard bylo zapotřebí mnoho času.
V červnu 1999, kdy Rada přijala nařízení o programu Sapard, stále ještě nebyla vydána žádná pravidla ani prováděcí předpisy.
Zavedení nezbytných systémů v zemích programu Sapard trvalo v některých případech velmi dlouho, přičemž Komise nezkoumala důvody těchto časových prodlev.
Od zahájení programu Sapard v příslušných zemích bránily jeho rychlé a účinné implementaci složité administrativní postupy, které byly ještě přísnější než pravidla týkající se programu Sapard (viz odstavce 11–25).
IV. Komise se přiklonila k decentralizované implementaci programu a tato volba byla vzhledem k velkému počtu projektů, které by mohly být v rámci programu Sapard financovány, správná.
Nicméně Komise podcenila otázku času potřebnou na realizaci těchto projektů.
Přestože Komise pořádala semináře a udržovala se zeměmi programu Sapard další kontakty, decentralizované řízení programu Sapard nezajistilo aktivní a systematické odhalování problémů spojených s implementací a jejich monitorováním.
V důsledku toho nebyly ve všech zemích programu Sapard uplatněny nejlepší postupy (viz odstavce 26–35).
V. V prvních čtyřech letech implementace byla konečným příjemcům vyplacena pouze částka 323 milionů EUR (tj. 14,8 %) disponibilního rozpočtu 2183 milionů EUR.
V důsledku nízké úrovně výdajů v předvstupním období, které pro osm zemí příjemce z deseti trvalo od 1. ledna 2000 do 1. května 2004, byl příspěvek ke splnění cílů programu Sapard minimální.
Mnohem větší dopad se očekává v případě Bulharska a Rumunska, kde by mělo období předvstupní pomoci trvat do 1. ledna 2007.
V Polsku bude z programu Sapard vyplaceno do státního rozpočtu minimálně 17,7 milionů EUR ve formě DPH, což žádným způsobem nepřispívá k plnění cílů programu (viz odstavec 36–40).
VI. První výsledky dokončených projektů ukazují, že finanční prostředky určené na zpracovávání zemědělské produkce byly obecně vynakládány na projekty, které zvyšují množství zemědělské produkce, spíše než na projekty zaměřující se na zlepšování její kvality (tj. splňování norem kvality, norem o ochraně zdraví a ochraně životního prostředí) (viz odstavce 41–47).
VII. Komise nepodala zprávu o tom, do jaké míry splnil program Sapard své cíle.
Namísto toho se soustředila na posilování institucionálních kapacit, které bylo úspěšné, neboť program Sapard umožnil národním orgánům využít přímou zkušenost s řízením fondů Společenství po přistoupení.
Nicméně dopad na jedno z nejvýznamnějších opatření po přistoupení, ekozemědělství, byl omezený (viz odstavec 48–57).
VIII. Systémy, které se v rámci programu Sapard zaváděly v příslušných zemích, musela na základě svého auditu předběžně schválit Komise.
To umožnilo zavést dobře navržené systémy s klíčovými kontrolami ještě před vynaložením jakýchkoliv finančních prostředků.
Tento požadavek představuje hlavní rozdíl ve srovnání s odpovídajícími programy prováděnými ve členských státech, které mohou zahájit implementaci bez toho, aby Komise vykonala audity nebo předběžně schválila systémy (viz odstavce 58–60).
IX. Účetní dvůr shledal, že v případě systémů programu Sapard byly hlavní koncepce začleněné, postupy řádně zdokumentované, systémy navržené na papíře ve skutečnosti fungovaly a u většiny prověřované dokumentace byly dodrženy kontrolní postupy.
Problém spočíval v tom, že ostatní související systémy, které programu poskytovaly vstupy, ale které Komise předběžně neschválila, nedosahovaly srovnatelně vysoké úrovně.
Nedostatečnými se ukázaly především národní kontroly dodržování norem kvality, norem ochrany zdraví a ochrany životního prostředí (viz odstavce 61–80).
X. Hlavní problémy s implementací spočívají v tom, že potenciální příjemci neměli dostatek vlastních zdrojů, obtížně získávali úvěry a potýkali se se složitými administrativními postupy.
V důsledku toho program Sapard zvýhodnil finančně silné žadatele s lepší organizací a dostatečným kapitálem nebo možností čerpat úvěr.
To bylo velkou nevýhodou pro menší zemědělce a firmy, které musely vynaložit obrovské úsilí na splnění norem, na modernizaci a zvýšení efektivnosti (viz odstavce 81–97).
XI. Velké nedostatky byly shledány v pravidlech a kontrolách týkajících se zadávání soukromých zakázek a režijních nákladů.
Nebyly provedeny účinné kontroly, které by umožnily zabránit přijímání a úhradám nadhodnocených faktur. (viz odstavce 98–109).
Tuto zprávu přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání ve dnech 26. května 2004.
Za Účetní dvůr
Juan Manuel Fabra Vallés
předseda
[1] Mezi těchto deset zemí patří: Bulharsko, Česká republika, Estonsko, Maďarsko, Litva, Lotyšsko, Polsko, Slovensko, Slovinsko a Rumunsko.
--------------------------------------------------
ODPOVĚDI KOMISE SHRNUTÍ
I–II. Komise vítá provedený audit implementace nástroje SAPARD.
Komise však zvažuje, že závěrečná analýza může být provedena až po úplném ukončení programu.
I když hlavní prvky návrhu Komise k nařízení o SAPARD (nařízení (ES) í 1268/1999 byly zachovány, byl text návrhu podrobován neustálým diskusím (ve vztahu k položkám rozpočtu, z nichž by měly být předpřístupové nástroje financovány včetně implementace finančních mechanismů) až do závěrečné fáze schválení nařízení SAPARD.
Dokud přetrvávala právní nejistota, nemohla Komise zpracovat závěrečný návrh legislativních ustanovení pro implementační mechanismy. Tato ustanovení schválila Komise 26. ledna 2000.
Přístup byl nový a poprvé byla vnější pomoc řízena na plně decentralizovaném základě. Jediným hlavním cílem programu SAPARD je přispět k implementaci acquis.
Základní součástí bylo zajistit dobrou správu, která by byla schopna plnit náročné úkoly implementace politiky rozvoje venkova v souladu se zásadami zdravého finančního řízení.
To je také v souladu s požadavkem Evropského parlamentu vyjádřeným v rezoluci Evropského parlamentu doprovázející rozhodnutí z roku 1999, že "účinná ochrana finančních zájmů Společenství v zemích žadatelů o členství musí být nejvyšší prioritou v následujících několika letech".
Komise je toho názoru, že poskytla dostatečné instrukce a poradenství zemím účastnícím se programu SAPARD a pracovala s nimi na přípravě zřízení institucí a postupů.
Dělo se tak jak prostřednictvím rozsáhlé pomoci expertů z členských států v rámci twinnigových mechanismů PHARE, tak i prostřednictvím pokračující výměny informací v rámci seminářů a služebních cest pro shromáždění podkladů. Viz výroční zpráva Komise k programu SAPARD za rok 2000.
III. Rozpočty programu SAPARD pro období 2000–2004 byly sestaveny na základě nejspolehlivějších informací, které byly v té době k dispozici.
Obrovské výzvy vyplývající z potřeby vytvořit zcela nový systém a z nedostatku zkušeností v této oblasti v zemích zúčastňujících se programu SAPARD způsobily, že implementace trvala nějaký čas, ale ve většině případů ne déle než se dalo rozumně očekávat ve světle zkušeností z podobných aktivit v členských státech. Komise si je dobře vědoma důvodů, proč v některých zemích trvalo vytvoření administrativního systému pro implementaci programu SAPARD déle.
Kdykoli se Komise dozvěděla o "těžkých administrativních postupech", poskytla příslušným zemím poradenství písemně, při bilaterálních setkáních a na zasedáních monitorovacích výborů.
Volba detailního postupu však vždy záleží na příslušné zemi. Komise těmto zemím nemůže zabránit v použití vlastních vnitřních administrativních mechanismů, pokud jsou pravidla programu SAPARD dodržována.
IV. V rámci systému decentralizovaného řízení odpovídá Komise za monitorování implementace programu SAPARD.
Jak ukazuje současný vývoj, peníze plynou pravidelným tempem do téměř všech zemí SAPARD na základě spolehlivého systému, který se může stát základem pro programy v těchto státech jako členských státech.
V. Platby samotným koncovým příjemcům dosáhly v roce 2003 288 milionů EUR. Do 31. prosince 2003 v porovnání s celkovou výši vyčleněných finančních prostředků 2183 mil.
EUR činily závazky ke koncovým příjemcům 1214 milionů EUR (56 %), zatímco skutečně vyplaceno bylo příjemcům 323 milionů EUR (15 % vyčleněných prostředků). Podle získaných informací ze zemí SAPARD nejméně 7 z 8 zemí, které se mají připojit k EU, bude schopno kontrahovat všechny finanční prostředky vyčleněné na období 2000–2003 pro koncové příjemce.
Pravidlo uplatnitelnosti DPH na spolufinancování z EU platí pro země SAPARD stejně jako pro členské státy získávající prostředky ze strukturálních fondů. Platí pravidla víceleté dohody o financování (Multi-Annual Financing Agreement — MAFA).
VI. Komise se domnívá, že rostoucí výrobní kapacita na úrovni projektů je v souladu se zvyšujícími se standardy a potřebou restrukturalizace pro zvýšení efektivnosti trhu.
VII. Komise považuje budování institucí za jeden ze základních prvků acquis a předpoklad zodpovědného využívání finančních prostředků EU.
Opatření pro rozvoj venkova bylo pro země SAPARD prostředkem pro získání administrativních zkušeností prostřednictvím pilotních akcí a nebylo jedním z nejdůležitějších opatření nutných pro restrukturalizace zemědělského sektoru a přípravu na přistoupení.
IX. Komise vítá hodnocení Účetního dvora, že systém SAPARD obecně v praxi funguje.
Komise uznává, že se vyskytly určité problémy s kontrolou souladu s minimálními standardy a předložila doporučení ke zlepšení. Na základě svých auditů k březnu 2004 se Komise domnívá, že situace se od auditu Účetního dvora zlepšila.
X. Komise si je vědoma problému nedostatku vlastních zdrojů a obtíží při získávání úvěru. Pro řešení tohoto problému Komise s pomocí fondů PHARE podporuje projekt zlepšení přístupu k úvěrům pro malé a střední podniky v zemích SAPARD, který by měl pomoci při rozšiřování přístupu k programu SAPARD.
Tento projekt byl v nedávné době rozšířen o další konkrétní doplňkovou možnost zaměřující se na úvěrové instituce sloužící farmářům a malým venkovským podnikům. Podněcuje i kandidátské země k tomu, aby využívaly národních úvěrových programů, pokud respektují soutěžní pravidla Společenství a rozsah pomoci podle nařízení SAPARD.
Aby usnadnila uplatnění národních úvěrových programů zahrnula Komise do svého nedávného návrhu na úpravu nařízení (ES) í 1268/1999 konkrétní ustanovení v tomto smyslu (viz také odpověď na bod 97).
XI. I když Komise v některých případech nalezla slabiny a předložila doporučení ke zlepšení, domnívá se, že situace se od auditu zpracovaného Účetním dvorem zlepšila.
Tam, kde bude třeba, budou po těchto doporučeních následovat další kroky v rámci zúčtovacích postupů.
--------------------------------------------------
Zvláštní zpráva č. 10/2004
o převedení pravomocí v oblasti řízení zahraniční pomoci ES na delegace Komise spolu s odpověďmi Komise
(předložená podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2005/C 000/01)
Předmluva
OBSAH I–IX SHRNUTÍ
1–14 ÚVOD
1–5 Základní informace
6–14 Audit Účetního dvora
15–63 PŘIPOMÍNKY
15–38 Proces převodu pravomocí
15–18 Celkové řízení převodu pravomocí
19–26 Příprava delegací
27–38 Příprava ústředí na monitorování a podporu
39–63 Výsledek převodu pravomocí
39–42 Ukazatele pro měření výsledku
43–55 Rychlost
56–60 Kvalita
61–63 Spolehlivost finančních postupů
64–73 ZÁVĚRY
74–82 DOPORUČENÍ
Oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozu kyseliny trichlorisokyanurové (TCCA) pocházející ze Spojených států amerických(2004/C 253/03)
Komise obdržela podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96(1) (dále jen Ťzákladní nařízeníť ) podnět, ve kterém se tvrdí, že jsou dovozy kyseliny trichlorisokyanurové ( ŤTCCAť ) pocházející ze Spojených států amerických (dále jen Ťdotčená zeměť ) uskutečňovány za dumpingové ceny, a způsobují proto značnou újmu výrobnímu odvětví Společenství.
1. Podnět
Podnět podala dne 24. srpna 2004 Evropská rada chemického průmyslu (CEFIC) (dále jen Ťžadatelť ), jménem výrobců představujících významný podíl celkové produkce TCCA ve Společenství, v tomto případě více než 45 %.
2. Výrobek
Výrobkem, o kterém se tvrdí, že je předmětem dumpingu, je kyselina trichlorisokyanurová (uváděná také pod mezinárodním nepatentovaným názvem Ťsymklosenť ) a přípravky z ní pocházející ze Spojených států amerických (dále jen Ťdotčený výrobekť ), obvykle spadající pod kódy KN ex29336980 a ex38084020.
Tyto kódy KN se uvádějí pouze pro informaci.
3. Tvrzení o dumpingu
Tvrzení o dumpingu, co se týče Spojených států amerických, vychází ze srovnání běžné hodnoty stanovené na základě tuzemských cen s cenami dotčeného výrobku při vývozu do Společenství.
Takto vypočítané dumpingové rozpětí je značné.
4. Tvrzení o újmě
Žadatel poskytl důkazy o tom, že jsou dovozy dotčeného výrobku ze Spojených států amerických značné, jak v absolutní míře, tak i co se týče podílu na trhu.
Tvrdí se, že objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku mají, kromě jiných následků, i negativní dopad na úroveň cen stanovovaných výrobním odvětvím Společenství, což vede k závažným nepříznivým důsledkům pro celkovou výkonnost, finanční situaci a zaměstnanost ve výrobním odvětví Společenství.
5. Postup
Po konzultaci poradního výboru Komise stanovila, že byl podnět podán výrobním odvětvím Společenství nebo jeho jménem a že existují dostatečné důkazy, které ospravedlňují zahájení řízení, a zahajuje tímto šetření podle článku 5 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení dumpingu a újmy
Šetřením se stanoví, zda je dotčený výrobek pocházející ze Spojených států amerických předmětem dumpingu a zda tento dumping způsobil újmu.
a) Dotazníky
Za účelem získání informací, které považuje za nezbytné pro své šetření, Komise zašle výrobnímu odvětví Společenství a jakémukoli sdružení výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům ve Spojených státech amerických, jakémukoli sdružení vývozců/výrobců, dovozcům, jakémukoli sdružení dovozců uvedenému v podnětu a orgánům dotčené země vývozu dotazníky.
Všechny strany by měly v každém případě neprodleně, nejpozději však ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) tohoto oznámení, prostřednictvím faxu kontaktovat Komisi, aby zjistily, zda jsou uvedeny v podnětu, a aby si případně vyžádaly dotazník, s ohledem na to, že se lhůty stanovené v odst. 6 písm. b) tohoto oznámení vztahují na všechny tyto zúčastněné strany.
b) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se tímto vyzývají, aby kromě odpovědí na dotazník předložily další informace a poskytly příslušnou dokumentaci.
Tyto informace a dokumentaci musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) tohoto oznámení.
Kromě toho může Komise zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádaly a doložily, že mají pro takové slyšení zvláštní důvody.
Takovou žádost je třeba podat ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení.
5.2 Postup při posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že jsou tvrzení o dumpingu a jím působené újmě opodstatněna, bude rozhodnuto, zda by přijetí antidumpingových opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zastupující sdružení a organizace zastupující uživatele a spotřebitele, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, ve všeobecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. b) tohoto oznámení kontaktovat Komisi a poskytnout jí informace.
Strany, které již jednaly v souladu s předcházející větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení požádat o slyšení, přičemž musejí uvést zvláštní důvody, proč by měly být vyslechnuty.
Je třeba zdůraznit, že na jakékoli informace předložené podle článku 21 bude brán ohled pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy konkrétními důkazy.
6. Lhůty
a) Pro strany na vyžádání dotazníku
Všechny zúčastněné strany by si co nejdříve měly vyžádat dotazník nebo formuláře žádosti, a to nejpozději do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie .
b) Pro strany za účelem kontaktování Komise, předložení vyplněných dotazníků a jiných informací
Mají-li být při šetření zohledněny námitky všech zúčastněných stran, musejí tyto strany kontaktovat Komisi, předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli další informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie , nebylo-li specifikováno jinak.
Pozornost je třeba věnovat skutečnosti, že výkon většiny práv v rámci daného postupu, jež jsou vymezena základním nařízením, závisí na tom, zda daná strana kontaktovala Komisi ve výše uvedené lhůtě.
c) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi rovněž ve lhůtě 40 dnů požádat o slyšení.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Všechna podání a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (ne v elektronickém formátu, pokud nebylo specifikováno jinak) a musejí uvádět název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněných stran. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědi na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují na bázi důvěrnosti, se označí poznámkou ŤVyhrazené(2)ť a v souladu se čl.
19 odst. 2 základního nařízení je doprovází verze, která není důvěrná a je označena poznámkou ŤPro kontrolu ze strany z účastněných stranť .
Korespondenční adresa Komise:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax: (+32 2) 295 65 05
Telex: COMEU B 21877.
8. Odmítnutí spolupráce
Pokud kterákoli zúčastněná strana odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytuje ve stanovených lhůtách nebo pokud závažným způsobem brání šetření, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná zjištění, ať už pozitivní nebo negativní, vycházet z dostupných údajů.
Pokud dojde ke zjištění, že kterákoli zúčastněná strana předložila nepravdivé či zavádějící informace, nebere se na takové informace ohled a použijí se dostupné údaje.
Pokud jakákoli zúčastněná strana nespolupracuje nebo spolupracuje jen částečně, a zjištění se proto v souladu s článkem 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro dotčenou stranu méně příznivý, než kdyby spolupracovala.
9. Časový plán šetření
Šetření bude v souladu s čl. 6 odst. 9 základního nařízení uzavřeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie . V souladu s čl. 7 odst. 1 základního nařízení je přechodná opatření možné uložit nejpozději do 9 měsíců od data zveřejnění tohoto oznámení v  Úředním věstníku Evropské unie .
(1) Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
(2) Rozumí se tím, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jedná se o důvěrný dokument podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1) a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI GATT 1994 (antidumpingová dohoda).
Oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky
(2004/C 267/05)
Komise obdržela podnět podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 [1] ("základní nařízení"), ve kterém se tvrdí, že dovozy kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky ("dotčená země") jsou uskutečňovány za dumpingové ceny, a způsobují proto značnou újmu výrobnímu odvětví Společenství.
1. Podnět
Podnět podali dne 24. září 2004 tito výrobci ("žadatel"): Legré-Mante SA, Industria Chimica Valenzana SpA, Distilleries Mazzari Spa., Alcoholera Vinicola Europea SA a Comercial Quimica Sarasa s.l., kteří představují významný podíl, v tomto případě více než 50 %, celkové výroby kyseliny vinné ve Společenství.
2. Výrobek
Výrobkem, o kterém se tvrdí, že je předmětem dumpingu, je kyselina vinná pocházející z Čínské lidové republiky ("dotčený výrobek"), obvykle spadající do kódu KN 29181200.
Tento kód KN je uveden pouze pro informaci.
3. Tvrzení o dumpingu
S ohledem na čl. 2 odst. 7 základního nařízení žadatel stanovil běžnou hodnotu pro Čínskou lidovou republiku na základě ceny ze země s tržním hospodářstvím uvedené v odst. 5.1 písm. c) tohoto oznámení. Tvrzení o dumpingu vychází ze srovnání běžné hodnoty, takto stanovené, s vývozními cenami dotčeného výrobku při jeho prodeji na vývoz do Společenství.
Na základě toho je vypočítané dumpingové rozpětí značné.
4. Tvrzení o újmě
Žadatel poskytl důkazy o tom, že se dovozy dotčeného výrobku z Čínské lidové republiky celkově zvýšily, jak absolutně, tak i co se týče podílu na trhu.
Tvrdí se, že objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku mají, kromě jiných dopadů, i negativní dopad na úroveň cen stanovovaných výrobním odvětvím Společenství, což vede k závažným nepříznivým důsledkům pro celkový výkon výrobního odvětví Společenství a jeho finanční situaci.
5. Postup
Po konzultaci poradního výboru Komise stanovila, že podnět byl podán výrobním odvětvím Společenství nebo jeho jménem a že existují dostatečné důkazy, které ospravedlňují zahájení řízení, a zahajuje tímto šetření podle článku 5 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení dumpingu a újmy
Šetřením se stanoví, zda dotčený výrobek pocházející z Čínské lidové republiky je předmětem dumpingu a zda tento dumping způsobil újmu.
a) Dotazníky
S cílem získat informace, které považuje za nezbytné pro své šetření, Komise zašle dotazníky výrobnímu odvětví Společenství a sdružením výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice, sdružením vývozců/výrobců, dovozcům, sdružením dovozců, která byla uvedena v podnětu, a orgánům dotčené země vývozu.
V každém případě by měly všechny strany bezodkladně kontaktovat Komisi faxem, nejpozději však ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) podbodě i) tohoto oznámení, aby zjistily, zda jsou uvedeny v podnětu, a pokud je to nezbytné, aby si vyžádaly dotazník s tím, že lhůta stanovená v odst. 6 písm. a) podbodě ii) tohoto oznámení se vztahuje na všechny zúčastněné strany.
b) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se tímto vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník ještě další informace a poskytly příslušnou dokumentaci.
Tyto informace a dokumentaci musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a)podbodě ii) tohoto oznámení.
Kromě toho může Komise zúčastněné strany vyslyšet, pokud o to požádaly a doložily, že pro takové slyšení mají zvláštní důvody.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) podbodě iii) tohoto oznámení.
c) Výběr země s tržním hospodářstvím
V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení bude za vhodnou zemi s tržním hospodářstvím za účelem stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou zvolena Argentina. Zúčastněné strany se tímto vyzývají, aby ve specifické lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) tohoto oznámení vyjádřily své připomínky ke vhodnosti této volby.
d) Status země s tržním hospodářstvím
Pro ty vývozce/výrobce v Čínské lidové republice, kteří tvrdí, že podnikají v podmínkách tržního hospodářství, a poskytnou pro to dostatečné důkazy, tj. splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, se běžná hodnota stanoví v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení. Vývozci/výrobci, kteří hodlají předložit náležitě opodstatněné žádosti, tak musejí učinit ve specifické lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení. Komise zašle formuláře žádostí všem vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice uvedeným v podnětu a sdružením vývozců/výrobců, která byla uvedena v podnětu, a rovněž orgánům Čínské lidové republiky.
5.2 Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že jsou tvrzení o dumpingu a jím působené újmě opodstatněná, bude rozhodnuto, zda by přijetí antidumpingových opatření nebylo ve střetu se zájmy Společenství.
Z tohoto důvodu pokud výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zastupující sdružení a organizace zastupující uživatele a spotřebitele prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, mohou v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) podbodě ii) tohoto oznámení kontaktovat Komisi a poskytnout jí informace.
Strany, které již jednaly v souladu s předcházející větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) podbodě iii) tohoto oznámení požádat o slyšení, přičemž musejí udat zvláštní důvody, proč by měly být vyslyšeny.
Je třeba zdůraznit, že na jakékoli informace předložené podle článku 21 bude brán ohled pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy přesnou dokumentací.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany na vyžádání dotazníku nebo jiných formulářů žádostí
Všechny zúčastněné strany by si co nejdříve měly vyžádat dotazník nebo jiný formulář žádosti, a to nejpozději do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro strany za účelem kontaktování, předložení vyplněných dotazníků a jiných informací
Má-li být při šetření brán ohled na námitky všech zúčastněných stran, musejí kontaktovat Komisi, předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, nebylo-li specifikováno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny práv v rámci daného postupu, jež jsou vymezena základním nařízením, závisí na tom, zda daná strana kontaktovala Komisi ve výše uvedené lhůtě.
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi v téže lhůtě 40 dnů požádat o slyšení.
b) Specifická lhůta pro výběr země s tržním hospodářstvím
Strany účastnící se šetření mohou chtít vyjádřit své připomínky ke vhodnosti Argentiny, která bude, jak bylo uvedeno v odst. 5.1 písm. c) tohoto oznámení, podle předpokladu zvolena za zemi s tržním hospodářstvím pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou.
Komise musí připomínky obdržet do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
c) Specifická lhůta pro podání žádostí o uplatnění statusu země s tržním hospodářstvím a/nebo o individuální zacházení.
Náležitě opodstatněné žádosti o uplatnění statusu země s tržním hospodářstvím, jak je uvedeno v odst. 5.1 písm. d) tohoto oznámení, a/nebo o individuální zacházení podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Písemně předložené informace, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškeré informace a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronickém formátu, není-li specifikováno jinak, a musejí uvádět název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněné strany).
Veškeré písemně předložené informace, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědi na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují na bázi důvěrnosti, se označí poznámkou "Vyhrazené" [3] a v souladu s čl. 19 odst.
Korespondenční adresa Komise:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (+32 2) 295 65 05
Telex COMEU B 21877.
8. Spolupráce
V případech, kdy jakákoli zúčastněná strana odmítá ve stanovených lhůtách poskytnout přístup k nezbytným informacím nebo je jiným způsobem neposkytuje či značně zabraňuje šetření, lze podle článku 18 základního nařízení k prozatímním nebo konečným zjištěním, ať již pozitivním či negativním, dospět na základě dostupných údajů.
Je-li zjištěno, že jakákoli zúčastněná strana předložila nesprávné či zavádějící informace, nebere se na takové informace ohled a lze použít dostupné údaje.
Pokud jakákoli zúčastněná strana nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro dotčenou stranu méně příznivý, než kdyby spolupracovala.
9. Časový plán šetření
Podle čl.
6 odst. 9 základního nařízení bude šetření uzavřeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení
Provoz pravidelné letecké dopravy
Francie zrušila závazky veřejné služby v pravidelné vnitrostátní letecké dopravě
(2004/C 268/05)
Francie rozhodla zrušit závazky veřejné služby uložené v pravidelné letecké dopravě na trasách mezi:
1. Paříží (Orly) a Rochefortem, zveřejněné
NO-Oslo: Provoz pravidelné letecké dopravy
Nabídkové řízení vyhlášené Norskem podle čl. 4 odst. 1 písm. d) aktu uvedeného v bodě 64a v příloze XIII Dohody o EHP (Nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. června 1992, o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké linky uvnitř Společenství) na provoz pravidelné letecké dopravy na lince Vry (heliport) - Bod v.v.
(2004/C 268/06)
1. Úvod: Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. června 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké linky uvnitř Společenství (http://europa.eu.jnt/eur-lex/en/lif/dat/1992/en_392R2408.html) se Norsko rozhodlo uložit nové závazky veřejné služby místní letecké dopravě Vaery - Bod v. v. s platností od 1. srpna 2005, jak bylo zveřejněno dne 4. listopadu 2004 v Úředním věstníku Evropské unie č. C 268 a Dodatku EHP č. 54.
Pokud žádný z leteckých dopravců před uplynutím dvou měsíců od posledního dne pro předložení nabídek k výběrovému řízení, srovnej oddíl 12 této publikace, nepodá Ministerstvu dopravy a spojů písemně doložený důkaz o tom, že dne 1. dubna 2005 může zahájit provoz pravidelné letecké dopravy v souladu se závazky veřejné služby uložené na trasu Vry - Bod v.v. bez toho, aby požadoval finanční kompenzaci či tržní ochranu, Norsko vyhlásí nabídkové řízení stanovené čl. 4 odst.
2. Účel nabídkového řízení: Zajistit, s platností od 1. srpna 2005, pravidelnou leteckou dopravu na trase Vry - Bod v.v. V souladu se závazky veřejné služby tak, jak byly zveřejněny 4. listopadu 2004.
Ministerstvo dopravy a spojů si vyhrazuje právo změnit požadavky na veřejnou službu dojde-li k úpravě podmínek schvalování letišť.
Pokud takové změny nastanou, ministerstvo může vyhlásit nové veřejné výběrové řízení pro danou trasu-oblast.
Je nezbytně nutné, aby se provozovatelé vstupující do výběrového řízení důkladně seznámili se zvláštními podmínkami, jež se týkají daných letišť; je zároveň nutné řídit se zákazy a omezeními platnými ke dni předložení nabídky (nabídek) k výběrovému řízení, jež jsou vynuceny vojenskou činností ve vzdušném prostoru; srov. nařízení č.
44 ze dne 16. ledna 2003 o flexibilním využití vzdušného prostoru. Umístění a rozsah výcvikových prostorů a období jejich aktivace jsou uvedeny v AIP Norway, ENR 5.2 a ENR 6.5.
Další informace o letter of agreement mezi Norskými královskými leteckými silami a společností Avinor, jež mají souvislost se shora uvedeným nařízením jsou dostupné na adrese Avinor, Wergelandsveien 1, POB 8124 Dep, 0032 Oslo.
3. Způsobilost k výběrovému řízení: K výběrovému řízení jsou způsobilí všichni letečtí dopravci, kteří jsou držiteli platné provozní licence podle nařízení Rady (EHS) č. 2407/92 ze dne 23. července 1992 o vydávání licencí leteckým dopravcům. (http://europa.eu.inťcur-lex/en/lif/dat/1992/en_392R2407.html).
Nabídkové řízení: Toto nabídkové řízení podléhá ustanovením písmen d), e), g), h) a i) čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2408/92.
Pozdě odevzdané nabídky k výběrovému řízení či nabídky, které nesplňují podmínky nabídkového řízení, budou zamítnuty.
Zamítnout = nabídka k výběrovému řízení je vyřazena bez dalšího šetření.
Odkazuje se na §§ 9, 11 a 12 Norského nařízení ze dne 15. dubna 1994 o nabídkovém řízení v souvislosti se závazky veřejné služby, jimiž se provádí Nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 článek 4.
Oddíl 9: Podrobnosti týkající se pozdě odevzdaných nabídek k výběrovému řízení
Nabídky k výběrovému řízení, které dojdou až po uplynutí lhůty pro odevzdání nabídek k výběrovému řízení, srov. oddíl 6, jsou zamítnuty jako pozdě odevzdané a vráceny.
To ovšem neplatí pro nabídky, které dojdou po uplynutí lhůty pro odevzdání, avšak ještě před otevřením výběrového řízení, pokud je z poštovního razítka zřejmé, že, při běžných poštovních dodacích lhůtách, byla nabídka odeslána v dostatečném časovém předstihu, aby mohla být doručena před uplynutím lhůty, nebo pokud odesílatel může ještě před otevřením výběrového řízení potvrdit včasné odeslání nabídky předložením stvrzenky Norské pošty.
Rozhodnutí o zamítnutí včetně důvodů k tomu vedoucím je zaneseno do záznamů o výběrovém řízení.
Oddíl 11: Zamítnutí
1. Nabídka k výběrovému řízení je zamítnuta pokud: je-li ke konečnému datu zřejmé, že nabídka nesplňuje požadavky pro účast v soutěži, srov. oddíl 3.
2. Nabídka k výběrovému řízení může být po bližším posouzení zamítnuta pokud:
a) neobsahuje všechny údaje předepsané v nabídkovém řízení;
b) nabídka neuvádí požadovanou kompenzaci tak, jak je předepsáno v nabídkovém řízení, srov. oddíl 8, písmeno h;
c) uchazeč není schopen spustit provoz ve lhůtě stanovené v nabídkovém řízení, srov. oddíl 8, písmeno p);
d) nabídka požaduje kompenzaci, která neodpovídá službám, které mají být poskytovány, a uchazeč není schopen takový požadavek uspokojivě vysvětlit.
Ze záznamů o výběrovém řízení jasně vyplývá, které nabídky jsou zamítnuty a jaké jsou důvody zamítnutí, srov, oddíl 10, písmeno f).
Oddíl 12: Kritéria pro vyloučení uchazečů
1. Pří výběru uchazečů a rozhodování o výběru nabídky mohou vyhlašovatelé vyloučit jakéhokoli uchazeče, který:
a) je v konkurzu, účastní se řízení o vyrovnání dluhu neboje v likvidaci, který ukončil svou podnikatelskou činnost, nebo který je v jakékoli obdobné situaci, vyplývající z podobného řízení na základě národních zákonů či nařízení;
b) je předmětem řízení o prohlášení o konkurzu, o vyrovnání dluhu, o příkazu k nucené likvidaci nebo je předmětem jakýchkoli jiných podobných řízení na základě národních zákonů a nařízení;
c) byl konečným rozsudkem odsouzen za trestný čin v souvislosti se svou podnikatelskou činností;
d) se provinil vážným porušením profesionálních a etických norem ve svém oboru, které bylo dokázáno jakýmkoli prostředkem, který vyhlašovatelé schválí;
e) nesplnil závazky spojené s platbou daní a poplatků vyplývajících z národních zákonů státu, ve kterém je usazen, či Norska;
f) se proviní vážným zkreslením informaci poskytnutých na základě oddílů 8 a 13.
2. V případě, že vyhlašovatel požaduje po uchazeči důkaz o tom, že se pro něj neplatí žádný z případů zmíněných v písmenech a), b), c), e), t), pododdílu 1, může být jako dostatečný důkaz přijato:
a) pro případy a), b), či c), výpis z Národního rejstříku trestů či Národního rejstříku platební neschopnosti.
Není-li možné předložit tyto dokumenty, je nutné poskytnout odpovídající dokument vydaný soudním či správním orgánem domovského státu uchazeče, či státu, kde v současné době působí, který dokáže, že žádný z uvedených případů pro uchazeče neplatí;
b) pro případy e) či f) osvědčení vydané příslušným orgánem dotyčného státu.
Ministerstvo dopravy a spojů si vyhrazuje právo vést další jednání pokud jsou všechny předložené nabídky nesprávné (Srov. oddíl 11 nařízení o průběhu výběrového řízení v souvislosti se závazky veřejné služby, jimiž se provádíNařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 15. dubna 1994 č.
256 (srov. výše uvedená poznámka pod čarou 1), nepřijatelné (srov. kapitola III oddíl 5) či nevyhovující.
Taková jednání se vedou v souladu s uloženými závazky veřejné služby a bez provedení podstatných změn v původních podmínkách výběrového řízení (srov. oddíl 4 č.
2 Norského nařízení ze dne 15. dubna 1994 o průběhu výběrového řízení v souvislostí se závazky veřejné služby, jimiž se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2408/92, článek 4).
Pokud další jednání nevedou k přijatelnému řešení (srov. oddíl 11 Norského nařízení ze dne 15. dubna 1994 o průběhu výběrového řízení v souvislosti sezávazky veřejné služby, jimiž se provádí Nařízení Rady (EHS) č. 2408/92, článek 4 a nabídkové řízení kapitola III č.
5.), Ministerstvo dopravy a spojů si vyhrazuje právo zrušit celé výběrové řízení. V takovém případě může být zveřejněno nové nabídkové řízení s novými podmínkami.
V případě, že na základě výběrového řízení vyvstanou dostatečné důvody, vyhrazuje si Ministerstvo dopravy a spojů právo odmítnout (odmítnout = výběrové řízení je uzavřeno po vyhodnocení výběrového řízení) každého a všechny uchazeče.
Výběrové řízení je pro uchazeče závazné dokud nedojde k výběru nabídky.
5. Rozhodnutí o výběru nabídky:
5.1 Základní pravidlo je to, srovnej též oddíl 5.2 této publikace, že je vybrána ta nabídka, která za období od 1. srpna 2005 do 31. července 2008 požaduje nejnižší kompenzaci
5.2 V případě, že nabídka nemůže být vybrána s ohledem na ustanovení oddílu 5.1, protože existují nabídky, které požadují kompenzaci o stejné výši, bude vybrána nabídka s nejvyšším počtem míst k sezení pro období od 1. srpna 2005 do 31. července 2008.
6. Zadávací dokumentace: Kompletní zadávací dokumentace, která obsahuje uložení závazků veřejné služby, specifická pravidla nabídkového řízení (Norské nařízení o průběhu výběrového řízení v souvislosti se závazky veřejné služby, jimiž se provádí Nařízení Rady (EHS) č. 2408/92, článek 4), vzorovou smlouvu a rozpočet nabídkového řízení, je dostupná bezplatně od vyhlašovatele;
Ministry of Transport and Communications PO Box 8010 Dep, N-0030 Oslo telefon (+47) 22 24 8 3 53 fax (+47) 22245609
Dokumentace je též dostupná na Internetu:
h_ttp://www.odin.dep.no/sd/engelsk/aktuelt/tenders/index-b-n-a.html
7. Finanční kompenzace: Předložené nabídky musí být v souladu s rozpočtem nabídkového řízení, obsaženým v zadávací dokumentaci a musí výslovně uvádět částku kompenzace v Norských korunách (NOK) požadovanou za provoz zmíněné služby během smluvního období od 1. srpna 2005 do 31. července 2008.
Nabídky budou založeny na cenové hladině za první provozní rok, t.j. 1. srpen 2005 - 31. červenec 2006.
Přesná částka kompenzace poskytnuté za 2. a 3. provozní rok bude založena na úpravě provozních výnosů a nákladů rozpočtu nabídky.
Tyto úpravy nepřesáhnou meze dané indexem spotřebních cen za 12-ti měsíční období, jež končí 15. února téhož roku, kdy byl zveřejněn Norským statistickým úřadem http://www.ssb.no/english/.
Provozovatel si ponechá veškeré výnosy získané provozováním služby a je plně zodpovědný za náklady, je však možné vést nová jednání ve shodě se vzorovou smlouvou v případě, že dojde k podstatným a nepředvídatelným změnám v předpokladech, podle nichž byly tyto náklady vyčísleny.
8. Přepravné a letové řády: Předložené nabídky musí stanovit přepravné a podmínky s ním spojené.
Přepravné musí odpovídat závazkům veřejné služby zveřejněným 4. listopadu 2004.
Ministerstvo dopravy a spojů si vyhrazuje právo pozměnit vyhlášku Ministerstva N-8/97 o postupech v souvislosti s dopravními programy a přepravným pro pravidelnou leteckou dopravu v Norsku.
9. Doba platnosti smlouvy, dodatek ke smlouvě a ukončení smlouvy: Platnost smlouvy začíná dne 1. srpna 2005 a končí 31. července 2008.
Plnění smlouvy bude zhodnoceno po dohodě s dopravcem během šesti týdnů po skončení smluvního období.
Smlouvu nelze měnit, pokud změny nejsou ve shodě se závazky veřejné služby.
Jakákoli změna smlouvy musí být zaznamenána v příloze této smlouvy.
10. Porušení smlouvy/zrušení: V případě závažného porušení smlouvy, může být tato druhou stranou zrušena s okamžitou platností.
S ohledem na omezení vyplývající ze zákona o konkurzním řízení může Ministerstvo dopravy a spojů s okamžitou platností zrušit smlouvu pokud se provozovatel dostane do platební neschopnosti, zahájí řízení o vyrovnání dluhu či se dostane do konkurzu.
Ministerstvo dopravy a spojů může rovněž zrušit smlouvu v ostatních případech uvedených v oddíle 12 Nařízení o průběhu výběrového řízení v souvislosti se závazky veřejné služby, které je obsaženo v zadávací dokumentaci. (http://www.lovdata.no/for/sf/sd/sd-19940415-0256.html)
Pokud provozovatel, vzhledem k vis major či jiným okolnostem mimo jeho kontrolu, není schopen dostát závazkům veřejné služby uvedeným ve smlouvě po dobu delší než čtyři z předcházejících měsíců, může být smlouva do jednoho měsíce zrušena písemným ohlášením.
Ministerstvo dopravy a spojů může zrušit smlouvu s okamžitou platností pokud je provozovateli odebrána licence, nebo tato licence není obnovena.
Bez ohledu na spor o odškodné, omezí se finanční kompenzace v poměrné výši k celkovému počtu letů zrušených z důvodů jež lze přímo připsat na vrub dopravce, pokud počet letů zrušených z takovýchto důvodů během provozního roku přesáhne 1,5 % plánovaného počtu letů.
11. Kódy leteckých společností: Lety nemohou nést jiné kódy leteckých společností kromě kódů, které patří uchazeči a nemohou být součástí žádných smluv o sdílení kódů.
12. Předložení nabídek: Nabídky musí být zaslány doporučené s potvrzením o příjmu, pak se poštovní známka přijímá jako důkaz o předložení, nebo musí být doručeny osobně, přičemž příjemce musí vydat potvrzení o příjmu, na adresu:
Ministry of Transport and Communications,
Akersgata 59 (visiting adress),
P.O. Box 8010 Dep, N-0030 Oslo,
nejpozději do 6. prosince 2004, v 15.00 (místního Času).
Všechny nabídky musí být předloženy ve třech (3) kopiích.
13. Platnost nabídkového řízení: Toto nabídkové řízení je platné jenom pokud žádný z dopravců ze země EHP před uplynutím dvou měsíců od posledního dne pro předložení nabídek, srovnej oddíl 12 této publikace, nepodá Ministerstvu dopravy a spojů písemně doložený důkaz o tom, že dne 1. dubna 2005 může zahájit provoz pravidelné letecké dopravy v souladu se závazky uloženými na trasu Vaery - Bod v. v. bez toho, aby požadoval finanční kompenzaci či tržní ochranu.
--------------------------------------------------
Oznámení o nadcházejícím ukončení platnosti některých antidumpingových opatření
(2004/C 276/02)
1. Jak stanoví čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 [1] o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Komise oznamuje, že dnem níže uvedeným v tabulce skončí platnost výše uvedených antidumpingových opatření, pokud nebude v souladu s následujícím postupem zahájen přezkum.
2. Postup
Výrobci ve Společenství mohou podat písemnou žádost o přezkum.
Tato žádost musí obsahovat postačující důkazy o tom, že by ukončení platnosti daných opatření pravděpodobně vedlo k přetrvávání dumpingu a újmy či k jejich obnovení.
Rozhodne-li se Komise daná opatření přezkoumat, bude dovozcům, vývozcům, zástupcům země vývozu a výrobcům ve Společenství poskytnuta příležitost doplnit, vyvrátit nebo objasnit tvrzení obsažená v žádosti o přezkum.
3. Lhůta
Výrobci ve Společenství mohou písemnou žádost o přezkum v souladu s výše uvedenými informacemi zaslat Evropské komisi, generálnímu ředitelství pro obchod na adresu: European Commission, Directorate-General for Trade (Division B-1), J-79 5/16, B-1049 Brussels [2], kdykoli ode dne zveřejnění tohoto oznámení, avšak nejpozději tři měsíce před datem níže uvedeným v tabulce.
4. Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995.
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Telex COMEU B 21877; telefax: (+32 2) 295 65 05.
Sdělení Komise
Obnovení Poradního výboru pro rybolov a akvakulturu
(2004/C 277/05)
Poradní výbor pro rybolov a akvakulturu byl obnoven rozhodnutím 1999/478/ES ze dne 14. července 1999 [1].
V souladu s čl. 52 odst. 3 aktu o přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska je třeba v okamžiku přistoupení tento výbor nově obsadit v plném rozsahu.
Komise proto rozhodla, že v období od 1. května 2004 do 30. dubna 2007 obnoví Poradní výbor pro rybolov a akvakulturu takto:
+++++ TABLE +++++
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst.
L 187, 20.7.1999, s. 70.
Prohlášení Komise týkající se čl. 7 odst. 4 Protokolu 3 o cukru ze států AKT přílohy
Oznámení o působnosti antidumpingového řízení týkajícího se dovozu kyseliny trichloisokyanurové (TCCA) pocházející z Čínské lidové republiky
(2004/C 283/03)
Dne 10. července 2004 zveřejnila Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozu kyseliny trichloisokyanurové (TCCA) pocházející z Čínské lidové republiky [1] (dále "dotčený výrobek").
1. Objasnění týkající se působnosti
Stěžovatel (Evropská rada chemického průmyslu) upozornil, že dotazníky zaslané útvary Komise zúčastněným stranám nepokrývají celý dotčený výrobek, jak je definován v oznámení o zahájení tohoto šetření.
Komise tudíž považuje za vhodné připomenout, že v působnosti současného šetření jsou jak kyselina trichloisokyanurová (dle mezinárodních nepatentovaných názvů také nazývaná "symclosene"), tak její preparáty pocházející z Čínské lidové republiky, které se obvykle deklarují dle kódů KN ex29336980 a ex38084020, jak bylo stanoveno v oznámení o zahájení.
Kódy KN jsou uvedeny pouze pro informaci.
2. Postup
S ohledem na výše uvedené a na skutečnost, že dotazníky zaslané útvary Komise zúčastněným stranám v červenci 2004 pokrývají dotčený výrobek podle definice v oznámení o zahájení pouze zčásti, Komise s cílem získat úplné informace, jež považuje pro šetření za nezbytné, zašle nové dotazníky výrobnímu odvětví Společenství a jakémukoli sdružení výrobců ve Společenství, vybraným vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice, jakémukoli sdružení vývozců/výrobců, dovozcům, jakémukoli sdružení dovozců uvedenému v podnětu a orgánům dotčených zemí vývozu.
Vzhledem k výše uvedenému a aby se zamezilo pochybnostem, všechny zúčastněné strany by měly neprodleně, nejpozději však ve lhůtě stanovené v odst. 4 písm. a) níže, kontaktovat faxem Komisi, aby zjistily, zda jsou uvedeny v podnětu, a aby si případně vyžádaly dotazník, s ohledem na to, že se lhůta stanovená v odst. 4 písm. b) níže vztahuje na všechny tyto zúčastněné strany.
Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se tímto opět vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily jiné informace než odpovědi na dotazníky a poskytly příslušnou dokumentaci.
Tyto informace a dokumentaci musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 4 písm. b) níže.
Kromě toho může Komise vyhovět žádosti zúčastněných stran o slyšení, pokud doloží, že pro takové slyšení mají zvláštní důvody.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 4 písm. c) níže.
3. Postup pro posouzení zájmu Společenství
Postup pro posouzení zájmu Společenství v tomto řízení je stanoven v odstavci 5.2 oznámení o zahájení zveřejněném 10. července 2004.
Tento postup zůstává zachován, zároveň se však účastníci mohou Komisi přihlásit a poskytnout jí informace v nově stanovené lhůtě podle odst. 4 písm. b) níže.
Strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 4 písm. c) níže požádat o slyšení, přičemž musejí udat zvláštní důvody, proč by měly být vyslyšeny.
Je třeba zdůraznit, že na jakékoli informace poskytnuté podle článku 21 nařízení (ES) č. 384/96 [2] ("základní nařízení") bude brán ohled pouze tehdy, budou-li v době poskytnutí doloženy přesnou dokumentací.
4. Lhůty
a) Pro účastníky na vyžádání dotazníků
Všechny zúčastněné strany by si dotazník měly vyžádat co nejdříve, a to nejpozději do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
b) Pro účastníky za účelem kontaktování Komise, předložení vyplněných dotazníků a dalších informací
Má-li být při šetření brán ohled na námitky všech zúčastněných stran, musejí kontaktovat Komisi, předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazníky nebo jakékoli další informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, pokud není uvedeno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny práv v rámci daného postupu, jež jsou vymezena základním nařízením, závisí na tom, zda daná strana kontaktovala Komisi ve výše uvedené lhůtě.
c) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi ve lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení, není-li uvedeno jinak.
5. Písemná podání, odpovědi na dotazníky a korespondence
Veškeré informace a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronickém formátu, není-li uvedeno jinak) a musejí obsahovat název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněných stran. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědi na dotazníky a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Důvěrné" [3] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení je doprovází verze, která důvěrná není a je označena poznámkou "K nahlédnutí zúčastněným stranám".
Korespondenční adresa Evropské komise, generálního ředitelství pro obchod:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (+32 2) 295 65 05
Telex COMEU B 21877.
6. Odmítnutí spolupráce
Připomíná se, že v případech, kdy jakákoli zúčastněná strana odmítá ve stanovených lhůtách poskytnout přístup k nezbytným informacím nebo je jiným způsobem neposkytuje či značně zabraňuje šetření, lze podle článku 18 základního nařízení dospět k prozatímním nebo konečným zjištěním, ať již pozitivním či negativním, na základě dostupných údajů.
Je-li zjištěno, že jakákoli zúčastněná strana předložila nesprávné či zavádějící informace, nebere se na takové informace ohled a použijí se dostupné údaje.
Pokud jakákoli zúčastněná strana nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro dotčenou stranu méně příznivý, než kdyby spolupracovala.
7. Časový rozvrh šetření
Podle čl.
6 odst.
9 základního nařízení bude šetření uzavřeno do 15 měsíců ode dne, kdy bylo zveřejněno oznámení o zahájení řízení (tj.
10. července 2004)
Oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů některých železných nebo ocelových lan a kabelů pocházejících z Korejské republiky
(2004/C 283/05)
Podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 [1] (dále jen "základní nařízení") obdržela Komise podnět, ve kterém se uvádí, že dovozy některých železných nebo ocelových lan a kabelů pocházejících z Korejské republiky (dále jen "dotčená země") jsou dumpingové, a způsobují proto výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu.
1. Podnět
Podnět podal dne 11. října 2004 styčný výbor Evropského svazu výrobního odvětví drátěných lan (EWRIS) (dále jen "žadatel") jménem výrobců představujících významný podíl - v tomto případě více než 50 % - celkové výroby některých železných nebo ocelových lan a kabelů ve Společenství.
2. Výrobek
Výrobkem považovaným za dumpingový jsou lana a kabely včetně uzavřených lan ze železa nebo oceli, nikoli však z nerezavějící oceli, s největším rozměrem příčného průřezu větším než 3 mm, též s připojenými tvarovkami, pocházející z Korejské republiky (dále jen "dotčený výrobek"), obvykle spadající pod kódy KN 73121082, 73121084, 73121086, 73121088 a 73121099.
Tyto kódy KN jsou uvedeny pouze pro informaci.
3. Tvrzení o dumpingu
Tvrzení o dumpingu v souvislosti s Korejskou republikou vychází ze srovnání běžné hodnoty, stanovené na základě tuzemských cen, s vývozními cenami dotčeného výrobku při prodeji do Společenství.
Na základě toho je vypočítané dumpingové rozpětí značné.
4. Tvrzení o újmě
Žadatel poskytl důkazy o tom, že se dovozy dotčeného výrobku z Korejské republiky celkově zvýšily, a to jak absolutně, tak i co se týče podílu na trhu.
Objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku mají kromě jiných dopadů údajně i nepříznivý vliv na úroveň cen ve výrobním odvětví Společenství, což vede k závažným nepříznivým důsledkům na finanční situaci výrobního odvětví Společenství.
5. Postup
Poté, co Komise po konzultaci s poradním výborem stanovila, že podnět byl podán výrobním odvětvím Společenství nebo jeho jménem a že existují dostatečné důkazy, které ospravedlňují zahájení řízení, zahajuje tímto šetření podle článku 5 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení dumpingu a újmy
Šetřením se stanoví, zda je dotčený výrobek pocházející z Korejské republiky předmětem dumpingu a zda tento dumping způsobil újmu.
a) Výběr vzorku
S ohledem na zjevně velký počet stran účastnících se tohoto řízení může Komise rozhodnout, že v souladu s článkem 17 základního nařízení použije výběr vzorku.
i) Výběr vzorku pro vývozce/výrobce v Korejské republice
S cílem umožnit Komisi rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se tímto všichni vývozci/výrobci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se přihlásili, a to tak, že se obrátí na Komisi a poskytnou jí o své společnosti nebo společnostech ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formátu uvedeném v odstavci 7 tohoto oznámení tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla a jméno kontaktní osoby,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v tunách prodaného na vývoz do Společenství za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v tunách prodaného na tuzemském trhu za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- informace o tom, zda společnost hodlá uplatnit individuální dumpingové rozpětí [2] (individuální dumpingová rozpětí mohou uplatnit pouze výrobci),
- podrobnosti o činnostech společnosti, co se týče výroby dotčeného výrobku,
- názvy a podrobnosti o činnostech veškerých spřízněných společností [3], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji (na vývoz a/nebo v rámci tuzemského trhu) dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- informace o tom, zda společnost nebo společnosti souhlasí se zařazením do vzorku, což zahrnuje vyplnění dotazníku a souhlas s přešetřením jejich odpovědí přímo na místě.
S cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku vývozců/výrobců za nezbytné, se Komise kromě toho obrátí na orgány v zemi vývozu a jakákoli známá sdružení vývozců/výrobců.
ii) Výběr vzorku pro dovozce
S cílem umožnit Komisi rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se tímto všichni dovozci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se Komisi přihlásili a poskytli o své společnosti nebo společnostech ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formátech uvedených v odstavci 7 tohoto oznámení tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- celkový počet zaměstnanců,
- podrobnosti o činnostech společnosti, co se týče dotčeného výrobku,
- objem vyjádřený v tunách a hodnotu vyjádřenou v eurech dovozů dotčeného výrobku pocházejícího z Korejské republiky na trh Společenství a jeho dalšího prodeje na trhu Společenství za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- názvy a podrobnosti o činnostech veškerých spřízněných společností [0], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- informace o tom, zda společnost nebo společnosti souhlasí se zařazením do vzorku, což zahrnuje vyplnění dotazníku a souhlas s přešetřením jejich odpovědí přímo na místě.
S cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku dovozců za nezbytné, se Komise kromě toho obrátí na jakákoli známá sdružení dovozců.
iii) Výběr vzorku pro výrobce ve Společenství
S ohledem na vysoký počet výrobců ve Společenství, kteří podporují uvedený podnět, hodlá Komise provést šetření újmy výrobnímu odvětví Společenství výběrem vzorku.
S cílem umožnit Komisi vybrat vzorek žádají se tímto všichni výrobci ve Společenství, aby ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) tohoto oznámení poskytli o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- podrobnosti o činnostech společnosti, co se týče výroby dotčeného výrobku,
- hodnotu prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřenou v eurech za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- objem prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřený v tunách za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- objem výroby dotčeného výrobku vyjádřený v tunách za období od 1. července 2003 do 30. června 2004,
- názvy a podrobnosti o činnostech veškerých spřízněných společností [0], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- informace o tom, zda společnost nebo společnosti souhlasí se zařazením do vzorku, což zahrnuje vyplnění dotazníku a souhlas s přešetřením jejich odpovědí přímo na místě.
iv) Závěrečný výběr vzorků
Zúčastněné strany, jež chtějí předložit podstatné informace týkající se výběru vzorků, musejí tak učinit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě ii) tohoto oznámení.
Komise hodlá provést závěrečný výběr vzorků po konzultaci s dotčenými stranami, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku.
Společnosti zařazené do vzorků musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) tohoto oznámení vyplnit dotazník a musejí spolupracovat v rámci šetření.
Nedojde-li k dostatečné spolupráci, může Komise podle čl. 17 odst.
4 a článku 18 základního nařízení při svých zjištěních vycházet z dostupných údajů. Závěr vycházející z dostupných údajů může být pro dotčenou stranu méně příznivý, jak je vysvětleno v odstavci 8 tohoto oznámení.
b) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky podnikům výrobního odvětví Společenství zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům v Korejské republice zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení vývozců/výrobců, dovozcům zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení dovozců uvedených v podnětu a orgánům dotčené země vývozu.
V každém případě by se všechny strany měly neprodleně, nejpozději však ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i) tohoto oznámení, prostřednictvím faxu obrátit na Komisi, aby zjistily, zda jsou uvedeny v podnětu, a aby si případně vyžádaly dotazník, vzhledem k tomu, že se lhůta stanovená v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení vztahuje na všechny tyto zúčastněné strany.
c) Shromažďování informací a uspořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se tímto vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly podpůrné důkazy.
Tyto informace a důkazy musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení.
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud předloží žádost prokazující, že pro jejich vyslechnutí existují určité důvody.
Tato žádost musí být podána ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) tohoto oznámení.
5.2 Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že jsou tvrzení o dumpingu a jím působené újmě opodstatněná, bude rozhodnuto, zda by přijetí antidumpingových opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu se mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zájmové svazy, zástupci uživatelů a zájmové organizace spotřebitelů, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení přihlásit a sdělit Komisi příslušné informace.
Strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) tohoto oznámení požádat o slyšení, přičemž uvedou konkrétní důvody pro takové slyšení.
Je třeba zdůraznit, že informace předložené podle článku 21 budou zohledněny pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy věcnými důkazy.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany za účelem vyžádání dotazníku
Všechny zúčastněné strany by si měly vyžádat dotazník co nejdříve, avšak nejpozději do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro strany za účelem přihlášení Komisi, předložení vyplněných dotazníků a jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
Společnosti vybrané do vzorku musejí své odpovědi na dotazník předložit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) tohoto oznámení.
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi ve stejné lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta v souvislosti s výběrem vzorku
i) Informace uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodech i), ii) a iii) by Komise měla obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie s ohledem na její úmysl konzultovat dotčené strany, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku v jeho konečném výběru, ve lhůtě 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Veškeré další informace významné pro výběr vzorku uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě iv) musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
iii) Odpovědi na dotazník od stran, jež byly vybrány do vzorku, musí Komise obdržet do 37 dnů ode dne, kdy jim bylo oznámeno, že byly zahrnuty do vzorku.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškeré informace a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" [4] (omezený přístup) a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "For inspection by interested parties" (k nahlédnutí zúčastněnými stranami).
Korespondenční adresa ředitelství B Generálního ředitelství pro obchod Evropské komise:
European Commission
Directorate-General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (+32 2) 295 65 05
Telex COMEU B 21877.
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud jakákoli zúčastněná strana odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud závažným způsobem šetření ztěžuje, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že zúčastněná strana předložila nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud zúčastněná strana nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro zúčastněnou stranu méně příznivý, než kdyby spolupracovala.
9. Časový rozvrh šetření
Podle čl. 6 odst. 9 základního nařízení bude šetření ukončeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. V souladu s čl. 7 odst.1 základního nařízení je možné uložit prozatímní opatření nejpozději do 9 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněno nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Podle čl. 17 odst. 3 základního nařízení mohou společnosti nezahrnuté ve vzorku žádat o individuální dumpingová rozpětí.
[3] Pro informace o významu termínu spřízněné společnosti viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č.
2454/93 o provádění celního kodexu Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s.
[0] Pro informace o významu termínu spřízněné společnosti viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č.
2454/93 o provádění celního kodexu Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s.
[0] Pro informace o významu termínu spřízněné společnosti viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č.
2454/93 o provádění celního kodexu Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s.
[4] Tím se rozumí, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1) a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI GATT 1994 (antidumpingová dohoda).
Oznámení o zahájení částečného prozatímního přezkumu antidumpingových opatření vztahujících se na dovoz některých hliníkových fólií pocházejících z Ruska
(2004/C 285/03)
Komise obdržela žádost o částečný prozatímní přezkum na základě čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 [1] (dále jen "základní nařízení").
1. Žádost o přezkum
Žádost byla podána ze strany ruského vývozce Open Joint Stock Company Rusal Sayanal (dále jen "žadatel").
2. Výrobek
Přezkum se týká hliníkové fólie o tloušťce od 0,009 mm do nejvýše 0,018 mm, nevytvrzené, válcované, ale dále již neupravené, dodávané v rolích o šířce nepřesahující 650 mm, pocházející z Ruska ("dotčený výrobek"), v současnosti kódu KN ex76071110.
Kód KN se uvádí pouze pro informaci.
3. Stávající opatření
Opatření v současné době platná mají podobu konečných antidumpingových cel uložených nařízením Rady (ES) č. 950/2001 [2] při dovozu hliníkových fólií pocházejících, inter alia, z Ruska.
4. Důvody pro přezkum
Žádost o přezkum podle čl. 11 odst. 3 je založena na přímém důkazu o tom, že okolnosti, na jejichž základě byla přijata opatření, se změnily a že tyto změny jsou trvalé povahy.
Žadatel uvádí a poskytuje důkazy o tom, že srovnání běžné hodnoty, založené na vlastních výrobních nákladech a cenách, s vývozními cenami do EU by mohlo vést k výraznému snížení dumpingu pod úroveň současných opatření.
Proto pokračující uplatňování opatření na stávající úrovni, založené na dříve stanovené úrovni dumpingu, již není pro vyrovnání účinků dumpingu zapotřebí.
5. Postup pro stanovení dumpingu
Poté, co po konzultaci s poradním výborem Komise stanovila, že existují dostatečné důkazy pro ospravedlnění částečného prozatímního přezkumu, zahajuje v souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení přezkum omezený pouze na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli.
Šetření vyhodnotí nutnost pokračovat, změnit nebo zrušit stávající opatření u žadatele.
a) Dotazníky
Za účelem získání informací, které považuje za nezbytné k šetření, Komise zašle žadateli a orgánům dotčené vývozní země dotazníky.
Informace a příslušnou dokumentaci musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) tohoto oznámení.
b) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě vyplněných dotazníků i další informace a poskytly důkazy.
Komise musí tyto informace a příslušné důkazy obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) tohoto oznámení.
Komise může navíc zúčastněné strany vyslyšet, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody pro takové slyšení.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) tohoto oznámení.
6. Lhůty
a) Pro zúčastněné strany za účelem přihlášení se a předložení vyplněných dotazníků a jakýchkoli jiných informací
Všechny zúčastněné strany, má-li být při šetření brán ohled na jejich stanoviska, se musí přihlásit Komisi (kontaktovat ji) a předložit jí stanoviska a vyplněné dotazníky nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů od data zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv, jež jsou vymezena základním nařízením, závisí na tom, zda se strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
b) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou v uvedené lhůtě 40 dnů rovněž požádat Komisi o slyšení.
7. Písemná podání, vyplněný dotazník a korespondence
Veškerá stanoviska a žádosti zúčastněných stran musí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název (jméno), poštovní a e-mailová adresa a telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, vyplněné dotazníky a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují na bázi důvěrnosti, se označí poznámkou "Vyhrazené" [3] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení je doprovází verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "Pro kontrolu ze strany zúčastněných stran".
Korespondenční adresa Generálního ředitelství pro obchod u Evropské komise:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax: (+32 2) 295 65 05
Telex: COMEU B 21877
8. Odmítání spolupráce
Pokud některá zúčastněná strana odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve stanovené lhůtě nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů v souladu s článkem 18 základního nařízení.
Pokud se zjistí, že některá zúčastněná strana předložila nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a lze, v souladu s článkem 18 základního nařízení, vycházet z dostupných údajů.
Nespolupracuje-li zúčastněná strana vůbec nebo jen částečně a použijí-li se informace z jiných dostupných zdrojů, může to vést k výsledku, který pro ni bude méně příznivý, než kdyby při šetření spolupracovala.
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Úř. věst. L 134, 17.5.2001, s.
1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
998/2004 (Úř. věst. L 183, 20.5.2004, s.
4). Viz rovněž oznámení 2004/C 193/03 (Úř. věst.
C 193, 29.7.2004, s. 3) týkající se změny názvu a adresy společnosti Open Joint Stock Company Rusal Sayanal.
[3] Rozumí se tím, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1) a článku 6 Dohody o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (antidumpingová dohoda).
Daň z přidané hodnoty (DPH)
Osvobození pro investiční zlato
Seznam zlatých mincí, které splňují kritéria stanovená v čl. 26b části A bodu ii směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 ve znění směrnice Rady 98/80/ES ze dne 12. října 1998 (zvláštní režim pro investiční zlato)
(2004/C 285/05)
PLATNÝ PRO ROK 2005
VYSVĚTLIVKA
a) Tento seznam odráží příspěvky zaslané Komisi členskými státy ve lhůtě stanovené v čl. 26b části A šesté směrnice (ve znění směrnice Rady 98/80/ES ze dne 12. října 1998).
b) Má se za to, že mince uvedené v seznamu splňují kritéria podle čl. 26b a bude s nimi nakládáno jako s investičním zlatem.
V důsledku toho je jejich dodání osvobozeno od DPH pro celý rok 2005.
c) Osvobození se vztahuje na všechna vydání určité mince uvedené na seznamu kromě vydání mincí, jejichž ryzost je menší než 900 tisícin.
d) Není-li však mince uvedena na seznamu, bude její dodání osvobozeno od daně, jestliže splňuje kritéria pro osvobození od daní uvedených v šesté směrnici.
e) Seznam je uspořádaný podle abecedního pořadí názvů zemí a nominálních hodnot mincí.
V rámci téže kategorie mincí jsou mince uvedeny od nejnižší hodnoty měny.
f) Seznam nominálních hodnot mincí odráží měnu uvedenou na mincích.
Není-li však měna na minci uvedená v latince, musí být její nominální hodnota na seznamu uvedená v závorkách, je-li to možné.
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
Pokyny 2005-2006 pro přípravné ekologické projekty LIFE
(2004/C 287/02)
4 odst. 2 písm. b) nařízení o programu LIFE počítá v budoucnosti s možností financování zvláštních projektů, zvaných "přípravné" projekty.
Ty jsou definovány jako "...přípravné projekty pro rozvoj nových ekologických akcí a nástrojů ve Společenství, a/nebo aktualizace ekologické legislativy a politiky".
Záměrem těchto pokynů je definovat rozsah takových projektů a pomoci žadatelům poskytnutím relevantních informací.
Kromě toho jsou zde uvedena a stručně popsána témata pro přípravné projekty v letech 2005 a 2006.
Tyto pokyny jsou také k dispozici na www serveru LIFE na následující adrese: http://europa.eu.int/comm/environment/life/home.htm
Oblast působnosti
Přípravné projekty by měly být zaměřeny výhradně na podporu rozvoje nové ekologické politiky nebo aktualizaci stávající ekologické politiky.
Prioritou by měl být rozvoj nebo aktualizace politiky naznačené ve strategických tématech v 6. akčním programu pro životní prostředí (6. EAP) nebo projekty, které jsou nezbytné k dosažení cílů vytýčených v prioritních oblastech programu 6. EAP.
Přípravné projekty by tudíž měly odpovídat specifickým potřebám sektoru, v němž se daná politika vytváří.
Jsou tedy jednoznačně odlišné od tzv. demonstračních projektů, neboť se nezaměřují na provádění stávající politiky.
Dále se liší od demonstračních projektů tím, že nemusejí splňovat taková kritéria, jako např. podmínka novosti, demonstrativnosti a opakovatelnosti.
Přípravné projekty budou brát v úvahu stávající výsledky výzkumu v zájmu podpory tvorby politik, včetně výzkumu financovaného z Rámcového výzkumného programu Společenství.
Měly by posílit synergii dosavadního a probíhajícího výzkumu v dané oblasti.
Činnosti
Přípravné projekty mohou zahrnovat širokou škálu činností nezbytných pro dosažení daných cílů.
Mohou to být akce intelektuálního rázu, jako např. studie, šetření, sběr dat, atd. Mohou však také obsahovat konkrétní akce, jako např. pilotní akce.
Nezpůsobilé činnosti jsou tytéž jako u demonstračních projektů včetně například rozsáhlých investic, nákupu půdy a základního výzkumu.
Trvání
Přípravné projekty by měly odpovídat plánovacímu období pro rozvoj či aktualizaci politiky, na kterou jsou zaměřeny.
Proto by měly mít trvání krátké ( 1 rok) až delší (2 nebo více let).
Pro každé téma bude oznámena ideální délka trvání.
Rozpočet
Celkové náklady na přípravný projekt by měly být mezi 500000 EUR a 3000000 EUR.
Nižší nebo vyšší náklady lze odůvodnit podle cíle a očekávaných výsledků.
Náklady však nesmějí překročit maximální hranici 10000000 EUR.
Maximální výše financování od Společenství bude 50 % celkových způsobilých nákladů.
Rozpočtové zdroje jsou tytéž jako pro demonstrační projekty - rozpočet pro přípravné projekty nepřekročí 5 % rozpočtových zdrojů přidělených ekologickým projektům LIFE.
Nadnárodní přístup
Přípravné projekty musí vykazovat nadnárodní přístup.
Zeměpisné pokrytí projektu bude většinou záležet na tématickém cíli.
Nadnárodní přístup by mohl vyžadovat nadnárodní partnerství.
To však není nezbytným předpokladem přípravných projektů.
Projekt může například zahrnovat akce zaměřené na různé země, ale může být prováděn jednou organizací.
Způsobilé však budou pouze akce v členských nebo kandidátských zemích.
Zapojení dalších zainteresovaných subjektů
Pro zajištění dobrých výsledků může být velmi důležitý význam vnitrostátních příslušných orgánů, technických subjektů a profesních organizací.
Jejich podpora nebo přímé zapojení může vést ke zlepšení výsledků.
Účast třetích subjektů může mít také podpůrný účinek pro budoucí rozvoj politiky, bude-li založena na výsledcích projektů, ke kterým sami přispěly.
To může také představovat vhodné uplatnění zásad správného řízení vzhledem k vývoji dané politiky v EU.
Žadatelé by měli tento aspekt brát v úvahu při přípravě svých projektů.
Podrobný popis toho, jak je možno informovat, popř. zapojit třetí subjekty, je třeba zahrnout do návrhu projektu.
Kde a kdy podat žádost
Každoročně bude zveřejněna výzva k podání návrhů, po předchozí konzultaci s Výborem programu LIFE, souběžně s demonstračními projekty.
Návrhy přípravných projektů se budou předkládat přímo Komisi.
Komise předá elektronické kopie všech návrhů vnitrostátním orgánům.
Hodnocení návrhů
Návrhy budou hodnoceny službami Komise.
Členské státy budou informovány, jakmile bude hodnocení ukončeno.
Postup hodnocení bude organizován takto:
Kontrola způsobilosti
1. fáze hodnocení (výběr)
2. fáze hodnocení (kritéria výběru):
- ucelenost a jakost,
- zájmy Společenství
Přidělení financování ze společenství
Předběžně vybrané návrhy mohou být postoupeny do fáze revize vyhrazené zlepšování projektů.
Projekty, které úspěšně projdou fází revize budou zahrnuty do seznamu pro konečný výběr.
Komise učiní konečné rozhodnutí o výběru a projektům, které byly vybrány, budou zaslány grantové smlouvy.
Projekty, které nebudou vybrány, budou písemně informovány.
K vybraným projektům obdrží výbor programu LIFE podrobnou informaci.
Témata pro 2005-2006
Klimatické změny
Cíl: primárním cílem je aktualizace směrnice 2003/87/ES "Obchodování s emisemi skleníkových plynů" s cílem případně zahrnout odvětví, na něž se dosud nevztahuje.
Druhotným cílem bude hodnocení účinků stávajícího způsobu obchodování se skleníkovými emisemi, s cílem aktualizovat tuto politiku.
Očekávané výsledky: projekt by měl ozřejmit veškeré nezbytné aspekty v pozadí této problematiky a umožnit přípravu pro aktualizaci, jakož i potřebná data pro měření dopadů na životní prostředí, společnost a hospodářství.
Cíl: rozbor a identifikace mezer ve stávajících politikách v sektoru energetické hospodárnosti budov a spotřebičů z pohledu možné nové politiky a/nebo aktualizace politiky EU v tomto sektoru.
Analýza by měla brát zřetel na technický pokrok v tomto sektoru.
Očekávané výsledky: kompletní rozbor mezer ve stávajících politikách s důrazem na země rozšíření.
Konečným výsledkem by měl být konkrétní a detailní návrh pro vytvoření, popř. aktualizaci politiky EU v tomto sektoru.
Návrh by měl obsahovat potřebné údaje pro měření dopadů na životní prostředí, společnost a hospodářství.
Čisté technologie
Cíl: rozšíření směrnice IPPC 96/61/ES na intenzivní rybářské hospodářství.
Očekávané výsledky: projekt by měl dodat veškeré nezbytné aspekty o pozadí této problematiky umožňující přípravu aktualizace, jakož i nezbytné údaje umožňující měření jejich dopadů na životní prostředí, společnost a hospodářství.
--------------------------------------------------
Žádost o povolení k těžbě uhlovodíků v oblasti Akkrum
(2004/C 287/03)
Oznámení vyzývající k podávání žádostí o povolení k těžbě uhlovodíků v oblasti bývalé koncesní oblasti Akkrum na území Nizozemska.
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že mu byla doručena žádost o povolení k těžbě uhlovodíků v bývalé koncesní oblasti Akkrum popsané v článku 1 královského dekretu ze dne 17. února 1969, č. 30 (Stcrt. 1969, č. 46) a následně rozšířené o oblast popsanou v článku 1 královského dekretu ze dne 19. srpna 1981, č. 25 (Stcrt. 1981, č. 186).
S odkazem na čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a publikaci uvedenou v článku 15 zákona o těžbě (Stb. 2002, č. 542), ministr hospodářství vyzývá zúčastněné strany k předložení žádostí o povolení k těžbě uhlovodíků v bývalé koncesní oblasti Akkrum.
Žádosti by se měly předložit ve lhůtě 13 týdnů po zveřejnění tohoto oznámení
Předběžné oznámení o spojení podniků
(Případ č. j. COMP/M.3661 - CDP/STM)
Případ, který může být posouzen ve zjednodušeném řízení
(2004/C 297/04)
(Text s významem pro EHP)
1. Komise obdržela dne 25. listopadu 2004 oznámení o navrhovaném spojení podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 [1], kterým podnik Cassa Depositi e Prestiti Spa, Itálie ("CDP") ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení Rady získává společnou kontrolu nad podnikem STM Microelectronics, Nizozemí ("STM"), který je v současné době společně kontrolován Areva SA, Francie ("Areva") a France Telecom, Francie ("FT") na jedné straně a Finmeccanica, Itálie na druhé straně, na základě nákupu akcií od Finmeccanica.
2. Předmět podnikání příslušných podniků je:
- podniku CDP: investiční společnost kontrolovaná Ministerstvem hospodářství,
- podniku Areva: společnost podnikající v oboru technologií na výrobu a přepravu jaderné energie a v oboru telekomunikačních systémů,
- podniku FT: telekomunikace,
- podniku SMT: vyspělé technologie a polovodiče
3. Komise po předběžném přezkoumání zjistila, že se na oznamovanou transakci vztahuje nařízení (ES) č.
139/2004. Konečné rozhodnutí v tomto ohledu však zůstává vyhrazeno.
Podle oznámení Komise o zjednodušeném řízení pro posuzování některých spojení podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 [2] je třeba uvést, že tento případ může být posouzen v řízení dle tohoto oznámení.
4. Komise vyzývá dotčené třetí strany, aby Komisi předložily své případné připomínky k navrhované transakci.
Připomínky musí být Komisi doručeny nejpozději do deseti dnů od zveřejnění tohoto oznámení.
Připomínky lze Komisi zaslat faxem (č. faxu (+32 2) 296 43 01 nebo 296 72 44) či poštou, s uvedením čísla jednacího COMP/M.3661 - CDP/STM, na následující adresu:
Evropská komise
Generální ředitelství pro hospodářskou soutěž
Evidence fúzí
J-70
B-1049 Bruxelles/Brussel
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst.
L 24, 29.1.2004, s. 1.
[2] Přístupné na webových stránkách GŘ pro hospodářskou soutěž:http://europa.eu.int/comm/competition/mergers/legislation/consultation/simplified_tru.pdf.
Oznámení o zahájení částečného prozatímního přezkumu antidumpingových opatření vztahujících se na dovoz elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL-i) pocházejících z Čínské lidové republiky
(2004/C 301/02)
Komise obdržela žádost o částečný prozatímní přezkum na základě čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 [1] ("základní nařízení").
1. Žádost o přezkum
Žádost byla podána společností Steca Batterieladesysteme und Präzisionselektronik GmbH ("žadatel").
Žádost je omezena na přezkoumání sortimentu výrobků.
2. Výrobek
Přezkoumávaným výrobkem jsou elektronické kompaktní fluorescenční výbojky s jednou nebo několika skleněnými trubicemi, u nichž jsou všechny osvětlovací a elektronické prvky upevněny na patici nebo jsou do ní zabudovány, pocházející z Čínské lidové republiky ("dotčený výrobek"), obvykle deklarované pod kódem KN ex85393190.
Kód KN se uvádí pouze pro informaci.
3. Stávající opatření
Opatření platná v současnosti jsou konečná antidumpingová cla uložená nařízením Rady (ES) č. 1470/2001 [2] z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL-i) pocházejících z Čínské lidové republiky.
4. Důvody pro přezkum
Dotčený výrobek zahrnuje jak výbojky napájené stejnosměrným proudem, tak výbojky napájené střídavým proudem.
Žadatel tvrdí, že výbojky napájené stejnosměrným proudem by měly být vyjmuty ze sortimentu výrobků podrobených řízení, jelikož nemají stejné základní vlastnosti jako výbojky napájené střídavým proudem.
5. Postup
Poté, co po konzultaci s poradním výborem Komise stanovila, že existují dostatečné důkazy pro ospravedlnění částečného prozatímního přezkumu, zahajuje v souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení přezkum omezený na definici dotčeného produktu.
Šetření vyhodnotí nutnost změny rozsahu stávajících opatření.
a) Dotazníky
Aby získala informace, které považuje vzhledem k šetření za nezbytné, pošle Komise dotazníky žadateli, výrobnímu odvětví Společenství, dovozcům, vyvážejících výrobcům v Čínské lidové republice a čínským orgánům.
Komise musí tyto informace a příslušnou dokumentaci obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) tohoto oznámení.
b) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly příslušnou dokumentaci.
Komise musí tyto informace a příslušnou dokumentaci obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) tohoto oznámení.
Komise může krom toho zúčastněné strany vyslyšet, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody pro takové slyšení.
Žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) tohoto oznámení.
6. Lhůty
a) Pro zúčastněné strany za účelem přihlášení se a předložení vyplněných dotazníků a jakýchkoli jiných informací
Všechny zúčastněné strany, má-li být při šetření brán ohled na jejich stanoviska, se musí přihlásit Komisi (kontaktovat ji) a předložit jí svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů od data vyhlášení tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv, jež jsou vymezena základním nařízením, závisí na tom, zda se strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
b) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi v uvedené lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
7. Písemně předložené informace, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškeré informace a žádosti zúčastněných stran musí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název (jméno), poštovní a e-mailová adresa a telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněné strany. Veškeré písemně předložené informace, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědi na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují na bázi důvěrnosti, se označí poznámkou "Vyhrazené" [3] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "Pro kontrolu ze strany zúčastněných stran".
Korespondenční adresa Komise:
European Commission
Directorate-General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brusel
Fax (+32 2) 295 65 05
Telex COMEU B 21877
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud zúčastněná strana odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve stanovené lhůtě nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou zjištění, pozitivní nebo negativní, vycházet v souladu s článkem 18 základního nařízení z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že zúčastněná strana předložila nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet, v souladu s článkem 18 základního nařízení, z dostupných údajů.
Pokud zúčastněná strana nespolupracuje vůbec nebo jen částečně a vychází se pouze z nejspolehlivějších dostupných údajů, může to vést k výsledku, který pro ni bude méně příznivý, než kdyby při šetření spolupracovala.
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Úř. věst.
L 195, 19.7.2001, s. 8.
[3] Rozumí se tím, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1) a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (antidumpingová dohoda).
Oznámení o nadcházejícím ukončení platnosti některých antidumpingových opatření
(2004/C 305/05)
1. Jak stanoví čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 [1] o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Komise oznamuje, že dnem níže uvedeným v tabulce skončí platnost výše uvedených antidumpingových opatření, pokud nebude v souladu s následujícím postupem zahájen přezkum.
2. Postup
Výrobci ve Společenství mohou podat písemnou žádost o přezkum.
Tato žádost musí obsahovat postačující důkazy o tom, že by ukončení platnosti daných opatření pravděpodobně vedlo k přetrvávání dumpingu a újmy či k jejich obnovení.
Rozhodne-li se Komise daná opatření přezkoumat, bude dovozcům, vývozcům, zástupcům země vývozu a výrobcům ve Společenství poskytnuta příležitost doplnit, vyvrátit nebo objasnit tvrzení obsažená v žádosti o přezkum.
3. Lhůta
Výrobci ve Společenství mohou písemnou žádost o přezkum v souladu s výše uvedenými informacemi zaslat Evropské komisi, Generálnímu ředitelství pro obchod na adresu: European Commission, Directorate-General for Trade (Division B-1), J-79 5/16, B-1049 Brussels [2], kdykoli ode dne zveřejnění tohoto oznámení, avšak nejpozději tři měsíce před datem níže uvedeným v tabulce.
4. Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995.
Produkt _BAR_ Země původu nebo vývozu _BAR_ Opatření _BAR_ Odkaz _BAR_ Datum ukončení platnosti _BAR_
Ploché výrobky z nelegované oceli válcované za tepla _BAR_ Čínská lidová republikaIndieRumunsko _BAR_ Antidumpingové clo _BAR_ Rozhodnutí Komise č. 1758/2000/ESUO (Úř. věst. L 202, 10.8.2000, s. 21) naposledy pozměněné rozhodnutím Komise č. 979/2002/ESUO (Úř. věst. L 150, 8.6.2002, s. 36) _BAR_ 11.8.2005 _BAR_
Indie _BAR_ Závazek _BAR_
Potrubní tvarovky z tvárné litiny _BAR_ BrazílieJaponskoČínská lidová republikaKorejská republikaThajsko _BAR_ Antidumpingové clo _BAR_ Nařízení Rady (ES) č. 1784/2000 (Úř. věst. L 208, 18.8.2000, s. 8) (v případě Brazílie rozšířené na dovozy z Argentiny nařízením Rady (ES) č. 1023/2003 (Úř. věst L 149, 17.6.2003, s. 1) naposledy pozměněným nařízením Rady (ES) č. 824/2004 (Úř. věst. L 127, 29.4.2004, s. 10) _BAR_ 19.8.2005 _BAR_
Korejská republikaThajsko _BAR_ Závazky _BAR_ Rozhodnutí Komise č. 2000/523/ES (Úř. věst.
L 208, 18.8.2000, s. 53) _BAR_ 19.8.2005 _BAR_
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Telex COMEU B 21877; telefax: (+32 2) 295 65 05.
--------------------------------------------------
Oznámení o zahájení přezkumu před pozbytím platnosti vyrovnávacích opatření použitelných na dovozy polyethylentereftalátového (PET) filmu pocházejícího z Indie
(2004/C 306/02)
Po zveřejnění oznámení o nadcházejícím pozbytí platnosti [1] platných vyrovnávacích opatření v oblasti dovozu polyethylentereftalátového (PET) filmu pocházejícího z Indie (dále jen "dotčená země") obdržela Komise žádost o přezkum podle článku 18 nařízení Rady (ES) č. 2026/97 [2] (dále jen "základní nařízení").
1. Žádost o přezkum
Podnět podali dne 10. září 2004 tito výrobci ve Společenství: DuPont Teijin Films, Mitsubishi Polyester Film GmbH, Nuroll SpA a Toray Plastics Europe (dále jen "žadatelé"). Tito žadatelé představují významný podíl, v tomto případě přes 50 %, celkové výroby polyethylentereftalátového filmu ve Společenství.
2. Výrobek
Přezkoumávaným výrobkem je polyethylentereftalátový (PET) film pocházející z Indie (dále jen "dotčený výrobek"), který v současnosti spadá do kódů KN ex39206219 a ex39206290.
Kódy KN se uvádějí pouze pro informaci.
3. Stávající opatření
V současné době je platným opatřením konečné vyrovnávací clo uložené nařízením Rady (ES) č. 2597/1999 [3].
4. Důvody pro přezkum
Žadatelé předložili důkazy o tom, že pokud opatření pozbude platnosti, subvence a újma přetrvají.
Uvádí se, že vývozci/výrobci dotčeného výrobku mají a i nadále budou mít prospěch z několika subvencí poskytnutých indickou vládou.
Mezi tyto údajné subvence patří režimy dávek ve prospěch odvětví, jež se nacházejí ve zvláštních hospodářských zónách, popřípadě ve prospěch jednotek zaměřených na vývoz, dále sem patří licence poskytované předem, režim Advance Release Orders, režim Duty Entitlement Passbook, osvobození od daně z příjmu, režim Export Promotion Capital Goods, osvědčení k vyplnění pro osvobození od cla, soustava režimů pobídek vlády Maharashtry, režim pobídek týkajících se daně z obratu státu Uttaranchal, zvláštní dovozní licence, přílivy kapitálu a vývozní úvěry.
Odhaduje se, že celkové subvence dosahují značné výše.
Uvádí se, že výše uvedené režimy jsou subvencemi, protože zahrnují finanční příspěvek od indické vlády či jiných regionálních správ a příjemcům, tj. vývozců/výrobcům polyethylentereftalátového filmu, přinášejí výhody.
Údajně vzhledem k tomu, že závisejí na vývozní výkonnosti, jsou zvláštní a vyrovnatelné nebo jsou údajně zvláštní a vyrovnatelné z jiného důvodu.
Žadatelé předložili důkazy o tom, že se celkové dovozy dotčeného výrobku z Indie absolutně zvýšily.
Dále se rovněž uvádí, že kromě jiných dopadů mají objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku nadále nepříznivý vliv na úroveň cen ve výrobním odvětví Společenství, což vede k závažným nepříznivým důsledkům na celkový výkon, finanční situaci a zaměstnanost výrobního odvětví Společenství.
5. Postup
Po konzultaci s poradním výborem Komise uznala, že existují dostatečné důkazy pro odůvodnění zahájení přezkumu před pozbytím platnosti, a zahajuje tímto přezkum podle článku 18 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení pravděpodobnosti subvencí a újmy
Šetřením se zjistí, zda subvence a újma pravděpodobně přetrvají či nikoli, nebo se obnoví či nikoli, pokud opatření pozbudou platnosti.
a) Výběr vzorku
S ohledem na zjevný počet stran účastnících se tohoto řízení může Komise rozhodnout, že v souladu s článkem 27 základního nařízení použije výběr vzorku.
i) Výběr vzorku za účelem šetření ve věci subvencí v Indii
S cílem umožnit Komisi rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se tímto všichni vývozci/výrobci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se přihlásili, a to tak, že se obrátí na Komisi a poskytnou jí o své společnosti nebo společnostech ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formátech uvedených v odstavci 7 tohoto oznámení tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla a jméno kontaktní osoby,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v tunách prodaného na vývoz do Společenství a vývozy do jiných zemí (odděleně) za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v tunách prodaného na tuzemském trhu za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- informace o tom, zda společnost hodlá uplatnit individuální subvenční sazbu (individuální subvenční sazby mohou uplatnit pouze výrobci [4]),
- podrobnosti o činnostech společnosti, co se týče výroby dotčeného výrobku,
- objem vyrobeného dotčeného výrobku vyjádřený v tunách, výrobní kapacitu a investice do výrobní kapacity za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- názvy a podrobnosti o činnostech veškerých společností ve spojení [5], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji (na vývoz a/nebo v rámci tuzemského trhu) dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- informace o tom, zda společnost či společnosti souhlasí se zařazením do vzorku, což zahrnuje vyplnění dotazníku a souhlas s přešetřením jejich odpovědí přímo na místě,
- informace o tom, zda je společnost uznána jako jednotka zaměřená na vývoz,
- informace o tom, zda se společnost nachází ve zvláštní hospodářské zóně.
Komise se kromě toho obrátí na orgány v zemi vývozu a jakákoli známá sdružení vývozců/výrobců s cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku vývozců/výrobců za nezbytné.
ii) Výběr vzorku – výrobci ve Společenství
S ohledem na vysoký počet výrobců ve Společenství, kteří podporují uvedenou žádost, hodlá Komise provést šetření újmy výrobnímu odvětví Společenství výběrem vzorku.
S cílem umožnit Komisi vybrat vzorek žádají se tímto všichni výrobci ve Společenství, aby ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) tohoto oznámení poskytli o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní, faxová a/nebo telexová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- podrobnosti o činnostech společnosti, co se týče výroby dotčeného výrobku,
- hodnotu prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřenou v eurech za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- objem prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřený v tunách za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- objem výroby dotčeného výrobku vyjádřený v tunách za období od 1. října 2003 do 30. září 2004,
- názvy a podrobnosti o činnostech veškerých společností ve spojení4, jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- informace o tom, zda společnost nebo společnosti souhlasí se zařazením do vzorku, což zahrnuje vyplnění dotazníku a souhlas s přešetřením jejich odpovědí přímo na místě.
iii) Závěrečný výběr vzorků
Zúčastněné strany, jež chtějí předložit podstatné informace týkající se výběru vzorků, musejí tak učinit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě ii) tohoto oznámení.
Komise hodlá provést závěrečný výběr vzorků po konzultaci s dotčenými stranami, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku.
Společnosti zařazené do vzorků musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) tohoto oznámení vyplnit dotazník a musejí spolupracovat při šetření.
Nedojde-li k dostatečné spolupráci, může Komise podle čl. 27 odst.
4 a článku 28 základního nařízení při svých zjištěních vycházet z dostupných údajů. Závěr vycházející z dostupných údajů může být pro dotčenou stranu méně příznivý, jak je vysvětleno v odstavci 8 tohoto oznámení.
b) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky podnikům výrobního odvětví Společenství zařazeným do vzorku, všem sdružením výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům v Indii zařazeným do vzorku, všem sdružením vývozců/výrobců, dovozcům a všem sdružením dovozců, která jsou uvedena v žádosti či která spolupracovala při šetření, jehož důsledkem byla opatření, která jsou předmětem tohoto přezkumu, a orgánům dotčené země vývozu.
V každém případě by se všechny strany měly neprodleně prostřednictvím faxu obrátit na Komisi, aby zjistily, zda jsou uvedeny v žádosti, a aby si případně vyžádaly dotazník, ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i), vzhledem k tomu, že se lhůta stanovená v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení vztahuje na všechny zúčastněné strany.
c) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se tímto vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly podpůrné důkazy.
Komise musí tyto informace a podpůrné důkazy obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení.
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody pro takové slyšení.
Tato žádost musí být podána ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) tohoto oznámení.
5.2 Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 31 základního nařízení a v případě, že se potvrdí pravděpodobnost přetrvání či obnovení subvencí a újmy, bude stanoveno, zda by ponechání protisubvenčních opatření v platnosti nebo jejich zrušení nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu se mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zájmové svazy, zástupci uživatelů a zájmové organizace spotřebitelů, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení přihlásit a sdělit Komisi příslušné informace.
Strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) tohoto oznámení požádat o slyšení, přičemž uvedou konkrétní důvody pro takové slyšení.
Je třeba zdůraznit, že informace předložené podle článku 31 budou zohledněny pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy věcnými důkazy.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany za účelem vyžádání dotazníku
Všechny zúčastněné strany, které nespolupracovaly při šetření, jehož důsledkem byla opatření, která jsou předmětem tohoto přezkumu, by si měly vyžádat dotazník co nejdříve, avšak nejpozději do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro strany za účelem přihlášení Komisi, předložení odpovědí na dotazník a jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
Společnosti vybrané do vzorku musejí své odpovědi na dotazník předložit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) tohoto oznámení.
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi ve stejné lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta v souvislosti s výběrem vzorku
i) Informace uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě i) by Komise měla obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie s ohledem na její úmysl konzultovat dotčené strany, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku v jeho konečném výběru, ve lhůtě 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Veškeré další informace podstatné pro výběr vzorku uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě iii) musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
iii) Odpovědi na dotazník od stran, jež byly vybrány do vzorku, musí Komise obdržet do 37 dnů ode dne, kdy jim bylo oznámeno, že byly zařazeny do vzorku.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškerá podání a žádosti zúčastněných stran musí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní, faxová a/nebo telexová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" (omezený přístup) [6] a v souladu s čl.
29 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "FOR INSPECTION BY INTERESTED PARTIES" (k nahlédnutí zúčastněnými stranami).
Korespondenční adresa ředitelství B Generálního ředitelství pro obchod Evropské komise:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (+32 2) 295 65 05
Telex COMEU B 21877.
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud zúčastněná strana odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud závažným způsobem šetření ztěžuje, mohou podle článku 28 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že zúčastněná strana předložila nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a může se vycházet z dostupných údajů.
Pokud zúčastněná strana nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 28 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro zúčastněnou stranu méně příznivý, než kdyby spolupracovala.
9. Časový rozvrh šetření týkajícího se přezkumu
Podle čl. 22 odst. 1 základního nařízení bude šetření týkající se přezkumu ukončeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
[1] Úř. věst.
C 62, 11.3.2004, s. 4.
[2] Úř. věst. L 288, 21.10.1997, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[3] Úř. věst.
L 316, 10.12.1999, s. 1.
[4] Podle čl. 27 odst. 3 základního nařízení mohou společnosti nezařazené do vzorku žádat o individuální dumpingová rozpětí.
[5] Pro informace o významu termínu společnosti ve spojení viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).
[6] Tím se rozumí, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jde o důvěrný dokument podle článku 29 nařízení Rady (ES) č. 2026/97 (Úř. věst. L 288, 21.10.1997, s. 1) a článku 12 Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních.
--------------------------------------------------
Uložení závazku zajistit veřejné služby v letecké dopravě na území Itálie
(2004/C 306/03)
Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství a v souvislosti s návrhem předloženým autonomním územím Sardinie se rozhodla italská vláda uložit závazek k zajištění veřejných služeb v oblasti letecké přepravy, týkající se určitých leteckých tras mezi letišti na Sardinii a hlavními národními letišti.
Ostrovní charakter Sardinie významně omezuje její možnosti spojení, tudíž letecká přeprava hraje významnou a nezastupitelnou roli, která nemá žádnou možnou a srovnatelnou alternativu.
V důsledku toho jsou letecké služby považovány za služby veřejnému zájmu, a jsou nezbytně nutné pro ekonomický a společenský rozvoj ostrova Sardinie, zaručují jak možnost pobývat a volně cestovat na území Itálie, tak i svobodu pohybu osob uvnitř Evropské unie.
1. VYBRANÉ TRASY
1.1 Trasy, kterých se týká povinnost zajištění veřejných služeb:
Alghero/Řím a Řím/Alghero
Alghero/Milán [1] a Milán [1]/Alghero
Alghero/Bologna a Bologna/Alghero
Alghero/Turín a Turín/Alghero
Alghero/Pisa a Pisa/Alghero
Cagliari/Řím a Řím/Cagliari
Cagliari/Milán [1] a Milán [1]/Cagliari
Cagliari/Bologna a Bologna/Cagliari
Cagliari/Turín a Turín/Cagliari
Cagliari/Pisa a Pisa/Cagliari
Cagliari/Verona a Verona/Cagliari
Cagliari/Neapol a Neapol/Cagliari
Cagliari/Palermo a Palermo/Cagliari
Olbia/Řím a Řím/Olbia
Olbia/Milán [1] a Milán [1]/Olbia
Olbia/Bologna a Bologna/Olbia
Olbia/Turín a Turín/Olbia
Olbia/Verona a Verona/Olbia.
1.2 Podle článku 9 nařízení (EHS) č.
95/93 ze dne 18. ledna 1993, ve znění pozdějších předpisů jako nařízení (ES) č. 793/2004 o všeobecných pravidlech pro vytyčení drah na letištích Společenství, si kompetentní orgány mohou vyhradit některé dráhy pro vnitrostátní lety na trasách, na které byla uvalena povinnost zajištění veřejných služeb podle zákonů Společenství.
1.3 Všech osmnáct (18) tras uvedených výše a povinnost zajištění veřejných služeb, která se k nim vztahuje, představuje jednotný celek, který musí být zcela a bezvýhradně přijat zainteresovanými přepravci bez jakýchkoliv náhrad a bez ohledu na jejich charakter a původ.
1.4 Přepravci, kteří akceptují uvedený závazek k veřejné službě a kteří sami nedisponují technickou a organizační kapacitou, nutnou k provozování leteckých tras, zahrnutých v uvedeném závazku k veřejné službě, mohou poskytnout v době přijetí závazku jakékoliv další dohody, které uzavřeli s dalšími přepravci za účelem provozování těchto tras.
Takovéto dohody by měly přesně specifikovat detaily provozování tak, aby kompetentním orgánům pomohly spolehlivě určit, zda způsob a uspořádání plně vyhovují potřebám veřejných služeb.
V každém případě každý jednotlivý přepravce nebo každý z čelních přepravců, který přijme závazek k veřejné službě, zůstává plně zodpovědný za jeho přesné splnění.
1.5 Každý jednotlivý přepravce (nebo vedoucí přepravce), který přijme závazek k veřejné službě, musí poskytnout záruku pro účely garance správného vykonání a pokračování služby.
Tato jistina musí být ve výši nejméně patnáct (15) milionů EUR a musí být garantována bankovní zárukou, splatnou na vyžádání ihned ve výši pět (5) milionů EUR a pojištěním na zbývající částku, a to ve prospěch Ente Nazionale dell'Aviazione Civile ("ENAC"), který použije tuto záruku k zajištění provozu veřejných služeb.
1.6 Ministr dopravy a infrastruktury a ENAC, jednající v zájmu autonomní oblasti Sardinie ověří, zda přepravci, kteří přijali závazek k veřejné službě, jsou schopni zajistit minimální požadavky a vlastní prostředky, potřebné k přístupu k vybraným trasám. Tím také určí, zda budou splněny požadavky, kvůli kterým byla uvalena povinnost zajistit veřejné služby.
Na závěr tohoto ověřování bude přepravcům, kteří budou vybráni jako způsobilí k provozování služeb na vybraných trasách, povoleno provozovat linky na těchto trasách.
1.7 Každý přepravce, který akceptuje výše zmíněný závazek provozovat veřejné služby na vybraných trasách, musí splnit nejméně tyto požadavky:
musí být přepravcem ve Společenství, vlastnící AOC a požadovanou licenci ve shodě s nařízením (EHS) č. 2407/92,
musí vlastnit dostatečný počet letadel, schopných uspokojit předepsaný závazek k provozování veřejných služeb,
zaměstnat na vybraných trasách personál, který bude správně a plynule hovořit italsky,
distribuovat a prodávat letenky v nejméně jednom z hlavních rezervačních systémů CRS (Amadeus, Galileo, Sabre, World Span), a to přes internet, po telefonu, na přepážkách leteckých společností a prostřednictvím cestovních kanceláří,
prokázat, že v období od 1. ledna 2003 do 30. září 2004 dosáhl celkem pravidelný koeficient ve výši nejméně 98 % a současného (přesného) koeficientu ve výši nejméně 80 % během dvaceti minut,
poskytnout záruku podle bodu 1.5.
1.8 K zajištění kontinuity, spolehlivosti, přesnosti a bezpečnosti služeb musí přepravci, kteří chtějí přijmout závazek k provozování veřejných služeb, vztahující se na vybrané trasy, poskytnout ENAC potřebné dokumenty (v italském nebo anglickém jazyce) prokazující, že jsou schopni splnit výše uvedené minimální požadavky a rovněž že vlastní organizační, technické a finanční zdroje, nezbytné k provozování těchto služeb.
1.9 Přepravci, kteří přijmou závazek k veřejné službě, se zavazují dodržovat a respektovat zákony členských států, mezinárodní zákony a zákony Společenství, týkající se ochrany pasažérů v případech újmy na zdraví, rezervace nadměrného počtu míst (overbooking), pozdních odletů, zrušených letů, ztracených zavazadel, pozdě doručených zavazadel a poškozených zavazadel.
Tito přepravci se rovněž zavazují od 1. ledna 2005 dodržovat nová pravidla Společenství ustanovená v nařízení (ES) č. 261/2004, týkající se rezervace nadměrného počtu míst, zrušených a zpožděných letů, a zejména práv tělesně postižených pasažérů a pasažérů s omezenou pohyblivostí.
Současně s přijetím závazku veřejných služeb se přepravce zavazuje přizpůsobit své jednání požadavkům pasažérů a zákazníků na základě pravidel zakotvených v Listině práv evropských a italských pasažérů.
2. ZÁVAZEK PROVOZOVÁNÍ VEŘEJNÝCH SLUŽEB
2.1 Povinnosti při provozování veřejných služeb jsou uspořádány s ohledem na specifické podmínky, dané ostrovním charakterem Sardinie.
Níže je uveden výčet povinností při provozování veřejných služeb s ohledem na rozsah minimální četnosti (čímž se rozumí garantované přímé letecké spojení), letových časů a nabízené kapacity:
2.1.1 Na trase Alghero/Řím
a) Minimální denní počet leteckých spojení
Na trase Alghero/Řím jsou zaručena nejméně 3 až 4 (*) [2] zpáteční letecká spojení, a to v období od 1. října do 31. května včetně, a nejméně 5 (*) [2] zpátečních leteckých spojení musí být garantováno v období od 1. června do 30. září (včetně období Vánoc a Velikonoc).
b) Letový řád
Na trase Alghero/Řím musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 6.45 a 7.45,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
Na trase Řím/Alghero musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 7.00 a 8.30,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období mezi 1. říjnem a 31. květnem včetně bude 450 míst na trase Alghero/Řím a 450 míst na trase Řím/Alghero.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 750 míst na trase Alghero/Řím a 750 míst na trase Řím/Alghero.
2.1.2 Trasa Alghero/Milán
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Alghero/Milán budou zaručeny minimálně 3 až 4 (*) [2] zpáteční lety v období od 1. října až 31. května včetně. V období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) budou zaručeny minimálně 4 zpáteční lety.
b) Letový řád
Na trase Alghero/Milán musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 6.45 a 07.45,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
Na trase Milán/Alghero musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 7.00 a 8.30,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně bude 450 míst na trase Alghero/Milán a 450 míst na trase Milán/Alghero.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 600 míst na trase Alghero/Milán a 600 míst na trase Milán/Alghero.
2.1.3 Trasa Alghero/Bologna
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Alghero/Bologna bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazek zajištění veřejných služeb mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 130 míst na trase Alghero/Bologna a 130 míst na trase Bologna/Alghero.
2.1.4 Trasa Alghero/Turín
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Alghero/Turín bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 35 míst na trase Alghero/Turín a 35 míst na trase Turín/Alghero.
2.1.5 Trasa Alghero/Pisa
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Alghero/Pisa bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 130 míst na trase Alghero/Pisa a 130 míst na trase Pisa/Alghero.
2.1.6 Trasa Cagliari/Řím
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Řím bude zajištěno minimálně 8 zpátečních letů v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude zajištěno minimálně 11 až 13 (*) [3] zpátečních letů.
b) Letový řád
Na trase Cagliari/Řím musí být zaručeny nejméně:
3 lety mezi 6.30 a 9.30,
1 let mezi 13.00 a 15.30,
2 lety mezi 19.30 a 22.30.
Na trase Řím/Cagliari musí být zaručeny nejméně:
2 lety mezi 6.30 a 9.30,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně bude 1200 míst na trase Cagliari/Řím a 1200 míst na trase Řím/Cagliari.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 1500 míst na trase Cagliari/Řím a 1500 míst na trase Řím/Cagliari
2.1.7 Trasa Cagliari/Milán
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Milán bude zajištěno minimálně 5 zpátečních letů v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1 června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude zajištěno minimálně 5 až 8 (*) [4] zpátečních letů.
b) Letový řád
Na trase Cagliari/Milán musí být zaručeny nejméně:
2 lety mezi 6.30 a 8.30,
1 let mezi 13.00 a 15.30,
2 lety mezi 19.30 a 22.30.
Na trase Milán/Cagliari musí být zaručeny nejméně:
2 lety mezi 7.00 a 9.00,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
2 lety mezi 19.30 a 22:30.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně bude 750 míst na trase Cagliari/Milán a 750 míst na trase Milán/Cagliari.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 750 míst na trase Cagliari/Milán a 750 míst na trase Milán/Cagliari
2.1.8 Trasa Cagliari/Bologna
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Bologna budou zajištěny minimálně 1 až 2 (*) [4] zpáteční lety v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1 června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) budou zajištěny minimálně 2 zpátečních lety.
b) Letový řád
S přihlédnutím na spojení charakterizované jednoduchou denní četností letů (nebo většinou dvojnásobnou denní četností letů), přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně bude 150 míst na trase Cagliari/Bologna a 150 míst na trase Bologna/Cagliari.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 300 míst na trase Cagliari/Bologna a 300 míst na trase Bologna/Cagliari.
2.1.9 Trasa Cagliari/Turín
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Turín bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 150 míst na trase Cagliari/Turín a 150 míst na trase Turín/Cagliari.
2.1.10 Trasa Cagliari/Pisa
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Pisa bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 130 míst na trase Cagliari/Pisa a 130 míst na trase Pisa/Cagliari.
2.1.11 Trasa Cagliari/Verona
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Verona bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) budou zajištěny minimálně 2 zpáteční lety.
b) Letový řád
S přihlédnutím na spojení charakterizované jednoduchou denní četností letů (nebo většinou dvojnásobnou denní četností letů) přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně bude 150 míst na trase Cagliari/Verona a 150 míst na trase Verona/Cagliari.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 300 míst na trase Cagliari/Verona a 300 míst na trase Verona/Cagliari.
2.1.12 Trasa Cagliari/Neapol
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Neapol bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 130 míst na trase Cagliari/Neapol a 130 míst na trase Neapol/Cagliari.
2.1.13 Trasa Cagliari/Palermo
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Cagliari/Palermo bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 35 míst na trase Cagliari/Palermo a 35 míst na trase Palermo/Cagliari.
2.1.14 Trasa Olbia/Řím
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Olbia/Řím budou zajištěny minimálně 3 zpáteční lety v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude zajištěno minimálně 6 až 9 (*) [5] zpátečních letů.
b) Letový řád
Na trase Olbia/Řím musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 6.45 a 7.45,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
Na trase Řím/Olbia musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 7.00 a 8.30,
1 let mezi 13.30 a 15.30,
1 let mezi 19.30 a 22.30.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně bude 450 míst na trase Olbia/Řím a 450 míst na trase Řím/Olbia.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. června do 30. září (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 900 míst na trase Olbia/Řím a 900 míst na trase Řím/Olbia.
2.1.15 Trasa Olbia/Milán
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Olbia/Milán budou zajištěny minimálně 2 až 3 (*) [6] zpáteční lety v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) zajištěno minimálně 7 až 13 (*) [6] zpátečních letů.
b) Letový řád
Na trase Olbia/Milán musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 6.45 a 7.45,
1 let mezi 13.30 a 15.30 (pouze v případě 3 letů denně v období od 1. října do 31. května včetně),
1 let mezi 19.30 a 22.30.
Na trase Milán/Olbia musí být zaručeny nejméně:
1 let mezi 7.00 a 8.30,
1 let mezi 13.30 a 15.30 (pouze v případě 3 letů denně v období od 1. října do 31. května včetně),
1 let mezi 19.30 a 22.30.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně, bude 300 míst na trase Olbia/Milán a 300 míst na trase Milán/Olbia.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 1050 míst na trase Olbia/Milán a 1050 míst na trase Milán/Olbia.
2.1.16 Trasa Olbia/Bologna
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Olbia/Bologna bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období od 1. října do 31. května včetně, bude 150 míst na trase Olbia/Bologna a 150 míst na trase Bologna/Olbia.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 300 míst na trase Olbia/Bologna a 300 míst na trase Bologna/Olbia.
2.1.17 Trasa Olbia/Turín
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Olbia/Turín bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v průběhu celého roku.
b) Letový řád
Přepravci, kteří akceptují závazek zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Minimální poskytnutá denní kapacita bude v průběhu celého roku 150 míst na trase Olbia/Turín a 150 míst na trase Turín/Olbia.
2.1.18 Trasa Olbia/Verona
a) Minimální denní četnost letů
Na trase Olbia/Verona bude zajištěn minimálně 1 zpáteční let v období od 1. října do 31. května včetně. V období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) budou zajištěny minimálně 2 zpáteční lety.
b) Letový řád
S přihlédnutím na spojení charakterizované jednoduchou denní četností letů (nebo většinou dvojnásobnou denní četností letů) přepravci, kteří akceptují závazky zajištění veřejných služeb, mohou stanovit letový řád. Nicméně tito přepravci musí počítat s nutností zajistit zpáteční let během dne na Sardinii a platný pobyt v každé destinaci.
c) Poskytnutá kapacita
Denní poskytnutá kapacita je stanovena s ohledem na různou četnost letů zajištěnou během dvou období, jak je popsáno v závazku zajištění veřejných služeb.
Minimální denní kapacita, poskytnutá v období mezi 1. říjnem a 31. květnem včetně, bude 150 míst na trase Olbia/Verona a 150 míst na trase Verona/Olbia.
Minimální poskytnutá denní kapacita v období od 1. června do 30. září včetně (včetně období Vánoc a Velikonoc) bude 300 míst na trase Olbia/Verona a 300 míst na trase Verona/Olbia.
3. POUŽÍVANÁ LETADLA
Letadla používaná na trasách:
Alghero/Řím/Alghero
Alghero/Milán/Alghero
Cagliari/Řím/Cagliari
Cagliari/Milán/Cagliari
Cagliari/Bologna/Cagliari
Cagliari/Turín/Cagliari
Cagliari/Verona/Cagliari
Olbia/Řím/Olbia
Olbia/Milán/Olbia
Olbia/Bologna/Olbia
Olbia/Turín/Olbia
Olbia/Verona/Olbia
budou mít kapacitu každé minimálně 150 míst.
Letadla používaná na trasách:
Alghero/Bologna/Alghero
Alghero/Pisa/Alghero
Cagliari/Pisa/Cagliari
Cagliari/Neapol/Cagliari
budou mít kapacitu každé minimálně 130 míst.
Letadla používaná na trasách:
Alghero/Turín/Alghero
Cagliari/Palermo/Cagliari
budou mít kapacitu každé minimálně 35 míst.
3.1 Veškerá kapacita každého letadla bude využita, dokonce i když překročí minimální limit stanovený výše. Bude nabídnuta na prodej pro každý let v souladu s uložením závazku zajistit veřejné služby v letecké dopravě bez omezení prodeje míst trvale bydlícím osobám a/nebo osobám nemajícím trvalý pobyt.
3.2 Jakákoliv činnost vedoucí k nedodržování zde ustanovených nařízení, obzvláště odmítnutí vydat letenku se zvýhodněným jízdným, přestože je v letadle ještě místo, bude považováno za vážné porušení závazku zajistit veřejné služby. Zmiňované porušení závazku bude sankcionováno.
4. JÍZDNÉ
4.1 Struktura jízdného pro všechny zmiňované trasy musí zahrnovat:
- maximální cenu zvýhodněného jízdného, která je maximální cenou požadovanou po cestujících, kteří patří do zvýhodněné categorie, jak je popisováno v tomto dokumentu,
- maximální cenu nezvýhodněného jízdného, která je maximální cenou požadovanou po všech cestujících, kteří nepatří do zvýhodněné kategorie.
Přepravci, kteří akceptují uvedený závazek k zajišťování veřejných služeb, se zavazují ke struktuře jízdného podle rozdílných kategorií, aby garantovali prodej odpovídajícího množství speciálně zlevněných letenek, které mají za následek průměrnou prodejní cenu významně nižší než maximální cena nezlevněné letenky.
Vybrané trasy _BAR_ Maximální cena zvýhodněné letenky _BAR_ Maximální cena nezvýhodněné letenky _BAR_
Alghero/Řím _BAR_ 37,00 _BAR_ 100,00 _BAR_
Alghero/Milán _BAR_ 47,00 _BAR_ 130,00 _BAR_
Alghero/Bologna _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Alghero/Turín _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Alghero/Pisa _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Cagliari/Řím _BAR_ 37,00 _BAR_ 100,00 _BAR_
Cagliari/Milán _BAR_ 47,00 _BAR_ 130,00 _BAR_
Cagliari/Bologna _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Cagliari/Turín _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Cagliari/Pisa _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Cagliari/Verona _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Cagliari/Neapol _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Cagliari/Palermo _BAR_ 37,00 _BAR_ 100,00 _BAR_
Olbia/Řím _BAR_ 37,00 _BAR_ 100,00 _BAR_
Olbia/Milán _BAR_ 47,00 _BAR_ 130,00 _BAR_
Olbia/Bologna _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Olbia/Turín _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
Olbia/Verona _BAR_ 57,00 _BAR_ 140,00 _BAR_
4.2 Všechny zmiňované letenky obsahují DPH, neobsahují letištní taxy a poplatky a kromě toho ani krizový příplatek v maximální výši 6 EUR.
Jakmile se příčiny, které přinesly krizový příplatek, odstraní nebo budou znovu přehodnoceny, tento příplatek za krizi bude odstraněn nebo úměrně redukován.
Žádné jiné poplatky jakéhokoliv druhu nehledě na jejich hodnotu nebudou aplikovány na jízdné popisované v tomto dokumentu.
4.3 Zvýhodněné jízdné nemá žádná omezení. Žádné restrikce nebudou aplikovány na zvýhodněné jízdné, tj. penalizace za změnu datumu odletu, času odletu, nebo letenky, ani sankce za vrácení peněz, pokud tyto změny nebo požadavek na vrácení peněz proběhly minimálně 48 hodin před odletem.
V pozdější lhůtě do času odletu tyto změny a refundace peněz ponesou sankci v celkové výši 10 EUR.
4.4 Systém distribuce lístků bude k dispozici a to kompletně zadarmo, cestujícím se nebudou ukládat žádné dodatečné poplatky za tuto službu.
4.5 Každý rok počínaje 1. lednem 2006 kompetentní orgány posoudí, zda je výše uvedená struktura cen jízdného s ohledem na inflaci z minulého roku (počítáno podle italského statistického indexu pro rodiny, pracující a zaměstnance – ISTAT/FOI index) vztahující se na spotřební ceny.
Posouzení musí být doručeno všem přepravcům, kteří provozují výše uvedené trasy a užívají cenové rozpětí jízdného popsané výše a rovněž musí být předáno Evropské komisi, aby ji mohla zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.
4.6 V případě, že bude vydáno oznámení, že průměrné ceny pohonných hmot na počátku druhého pololetí 2004 klesnou nebo vzrostou o více než 5 %, jízdné musí být znovu upraveno s ohledem na tento procentní nárůst/pokles, a to v poměru k ceně pohonných hmot a jejího dopadu na náklady přepravce.
Jakékoliv změny budou vyhlašovány s platností na následující pololetí, a to ministrem dopravy a infrastruktury po dohodě s prezidentem autonomního území Sardinie na základě prošetření, provedeného technickou komisí. Tato komise bude složena z představitelů nominovaných ministrem dopravy a infrastruktury, zástupců nominovaných ENACem a zástupců nominovaných autonomním územím Sardinie.
V případě nárůstu většího, než je uvedené procento, zmíněná komise uspořádá jednání, na kterém se rozhodne, zda budou upraveny ceny, a to na základě oznámení, které obdrží od přepravců provozujících uvedená letecká spojení.
V případě poklesu cen může zmíněná komise sama iniciovat jednání, na kterém bude dohodnuta úprava cen jízdného, a to aniž by obdržela žádost od přepravců.
V průběhu vyšetřování, týkajícího se nutnosti úpravy cen jízdného, je komise povinna vyslechnout přepravce operující na vybraných trasách.
Jakékoliv případné úpravy cen jízdného nabudou platnosti počátkem pololetí, následujícího po pololetí, ve kterém komise obdržela oznámení přepravců, nebo sama iniciovala jednání o úpravách cen.
4.7 Jakékoliv zvýšení cen jízdného v jakékoliv hodnotě, které nebude výsledkem výše uvedených jednání, bude považováno za protiprávní.
4.8 Přepravci, provozující přepravu na uvedených leteckých trasách, jsou povinni poskytovat zlevněné jízdné, a to podle výše uvedených cenových rozpětí, nejméně těmto skupinám pasažérů:
obyvatelé Sardinie,
lidé narození na Sardinii, a to i v případě, že na Sardinii nemají trvalé bydliště,
manželé/manželky a děti osob narozených na Sardinii,
tělesně postižení [7],
nezletilí ve věku od 2 do 21 let [7],
lidé ve věku nad 70 let [7],
univerzitní studenti až do dosažení 27 let věku [7].
Děti mladší 2 let nemusí platit jízdné v případě, že nemají vlastní sedadlo.
5. KONTINUITA SLUŽBY
Podle čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 2408/92 přepravce, který se zaváže provozovat veřejné služby, musí rovněž zaručit, že službu bude poskytovat přinejmenším 36 po sobě následujících měsíců a že nepřeruší tyto služby bez toho, aby toto přerušení nejméně 6 měsíců předem ohlásil ENACu a autonomnímu území Sardinie.
5.1 K tomu, aby byla zaručena kontinuita provozování letecké přepravy, její pravidelnost a přesnost, se přepravce, který přijal závazek provozovat tyto veřejné služby:
zavazuje uskutečnit 98 % jeho plánovaných letů, s maximálním počtem zrušených letů ve výši 2 %,
zavazuje zaplatit regulačnímu úřadu penále ve výši 5000 EUR za každý zrušený let, který přesahuje uvedená 2 % jeho zrušených letů za rok; tato částka bude převedena na účet určený k financování územní kontinuity Sardinie,
zavazuje létat načas v 85 % jeho letů s maximálně dvacetiminutovou odchylkou od plánovaného odletu/příletu,
zavazuje v případě zpoždění, které je větší než 20 minut, každému cestujícímu poskytnout částku 15 EUR, která bude určena na nákup jiné letenky.
5.2 Výše popsaná pravidla neplatí v případě, že lety budou zrušeny nebo zpožděny v důsledku špatného počasí, stávky, nebo v důsledku událostí, které jsou mimo jakoukoliv kontrolu a zodpovědnost přepravce.
6. SANKCE
Přerušení (zrušení) služby bez předchozího oznámení nebo s předchozím oznámením, které však není v souladu s pravidly uvedenými výše, bude sankciováno, a to částkou, která bude vypočtena na základě škody, způsobené veřejné správě a rovněž jednotlivým cestujícím.
6.1 K tomu, aby byl zajištěn přesný dohled nad přepravci, kteří se zavazují vykonávat tuto veřejnou službu, je ustaven dohlížecí výbor při Radě pro dopravu autonomního území Sardinie, který bude dohlížet nad provozováním veřejných služeb (monitorovací výbor).
Tento monitorovací výbor je tvořen jedním členem navrženým územní radou pro dopravu, jedním členem navrženým ministerstvem dopravy a infrastruktury, jedním členem navrženým ENACem a jedním členem navrženým každým přepravcem, který se zavázal provozovat tyto veřejné služby.
6.2 Monitorovací (dohlížecí) výbor
zasedá při regionální radě pro dopravu a pravidelně se schází každé tři měsíce, pokud v případě naléhavé nutnosti nerozhodne jeho prezident jinak,
projednává informace týkající se provozování veřejných služeb, poskytnuté Správou leteckých center Sardinie, ředitelstvím letišť, jednotlivými občany nebo skupinami zákazníků,
zkoumá možné porušení závazku k provozování veřejných služeb, dokumentuje taková porušení a navrhuje ENACu přijetí takových opatření, která by obnovila regulérnost poskytovaných služeb a, pokud je to nutné, navrhuje uvalení sankcí, jejich typ a výši.
7. PLATNOST
Závazek k provozování veřejných služeb, obsažený v této příloze, nabývá platnosti dne 1. ledna 2005 a tato platnost končí 31. prosince 2007.
8. NÁVRH – JEHO PŘIJETÍ
Přepravci, kteří se rozhodli přijmout závazek k provozování veřejných služeb zakotvený v této příloze, musí předložit do 15 dnů od zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, týkající se uložení zmíněného závazku, oficiální souhlas s celým obsahem uvedené přílohy a tento doručit na ENAC, Ente Nazionale per l'Aviazione Civile, via del Castro Pretorio 118 – 00185 Roma.
[1] Destinace Milán je chápána ve shodě s nařízením ministra dopravy ze dne 5. ledna 2001, ve znění pozdějších předpisů a dodatků.
[2] Počet plánovaných letů označených hvězdičkou (*) se může v průběhu sezony lišit a to s ohledem na období a den v týdnu.
Letový řád, uspořádaný dle období a dnů v týdnu, bude sestaven v předstihu společnostmi, které akceptovaly závazky zajištění veřejných služeb.
Tyto letové řády budou mít za cíl zajistit úplné pokrytí poptávky a budou uloženy u přepravců, kteří přijali závazky veřejných služeb a to minimálně 15 dní před začátkem každé letecké sezony s ENAC a budou oznámeny autonomní oblasti Sardinie, která si vyhrazuje právo požádat o úpravy v případě, že budou shledány nedostatky.
[3] Počet plánovaných letů označených hvězdičkou (*) se může v průběhu sezony lišit a to s ohledem na období a den v týdnu.
Letový řád, uspořádaný dle období a dnů v týdnu, bude sestaven v předstihu společnostmi, které akceptovaly závazky zajištění veřejných služeb.
Tyto letové řády budou mít za cíl zajistit úplné pokrytí poptávky a budou uloženy u přepravců, kteří přijali závazky veřejných služeb a to minimálně 15 dní před začátkem každé letecké sezony s ENAC a budou oznámeny autonomní oblasti Sardinie, která si vyhrazuje právo požádat o úpravy v případě, že budou shledány nedostatky.
[4] Počet plánovaných letů označených hvězdičkou (*) se může v průběhu sezony lišit a to s ohledem na období a den v týdnu.
Letový řád, uspořádaný dle období a dnů v týdnu, bude sestaven v předstihu společnostmi, které akceptovaly závazky zajištění veřejných služeb.
Tyto letové řády budou mít za cíl zajistit úplné pokrytí poptávky a budou uloženy u přepravců, kteří přijali závazky veřejných služeb a to minimálně 15 dní před začátkem každé letecké sezony s ENAC a budou oznámeny autonomní oblasti Sardinie, která si vyhrazuje právo požádat o úpravy v případě, že budou shledány nedostatky.
[5] Počet plánovaných letů označených hvězdičkou (*) se může v průběhu sezony lišit a to s ohledem na období a den v týdnu.
Letový řád, uspořádaný dle období a dnů v týdnu, bude sestaven v předstihu společnostmi, které akceptovaly závazky zajištění veřejných služeb.
Tyto letové řády budou mít za cíl zajistit úplné pokrytí poptávky a budou uloženy u přepravců, kteří přijali závazek zajištění veřejných služeb a to minimálně 15 dní před začátkem každé letecké sezony s ENAC a budou oznámeny autonomní oblasti Sardinie, která si vyhrazuje právo požádat o úpravy v případě, že budou shledány nedostatky.
[6] Počet plánovaných letů označených hvězdičkou (*) se může v průběhu sezony lišit a to s ohledem na období a den v týdnu.
Letový řád, uspořádaný dle období a dnů v týdnu, bude sestaven v předstihu společnostmi, které akceptovaly závazky zajištění veřejných služeb.
Tyto letové řády budou mít za cíl zajistit úplné pokrytí poptávky a budou uloženy u přepravců, kteří přijali závazek zajištění veřejných služeb a to minimálně 15 dní před začátkem každé letecké sezony s ENAC a budou oznámeny autonomní oblasti Sardinie, která si vyhrazuje právo požádat o úpravy v případě, že budou shledány nedostatky.
[7] Bez ohledu na místo narození, bydliště a národnost.
--------------------------------------------------
Uložení závazků veřejné služby ve vztahu k pravidelné letecké dopravě na území Francie
(2004/C 306/04)
1. Francie rozhodla uložit závazky veřejné služby na pravidelnou leteckou dopravu jednak mezi letištěm v Bergerac (Roumanières) a letištěm v Paříži (Orly) a jednak mezi letištěm v Périgueux (Bassillac) a letištěm v Paříži (Orly) podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství. Tyto závazky nahrazují závazky zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství C 395 ze dne 18. prosince 1998 a C 18 ze dne 22. ledna 2002.
2. Od 1. dubna 2005 budou závazky veřejné služby týkající se pravidelné letecké dopravy jednak mezi letištěm v Bergerac (Roumanières) a letištěm v Paříži (Orly) a jednak mezi letištěm v Périgueux (Bassillac) a letištěm v Paříži (Orly) následující:
Počet minimálních frekvencí
Služby musí být poskytovány celoročně, v rozsahu nejméně:
- dvou každodenních zpátečních letů ráno a večer, od pondělí do pátku včetně, s výjimkou svátků, 220 dní v roce,
- jednoho zpátečního letu v sobotu a v neděli, 44 týdnů v roce.
Služby musí být provozovány bez mezipřistání podle schématu Bergerac (Roumanières) – Périgueux (Bassillac) – Paříž (Orly) a naopak.
Typy používaných letadel
Služby musí být poskytovány v přetlakových letadlech s minimální kapacitou:
- 120 sedadel denně, od pondělí do pátku včetně, s výjimkou svátků,
- 60 sedadel v sobotu a v neděli.
Letové řády
Letové řády musí během týdne umožnit cestujícím, kteří cestují ze služebních důvodů, vykonat během dne zpáteční let s časovým rozpětím nejméně osmi hodin v místě určení, ať už se jedná o Paříž nebo Périgueux a Bergerac.
Obchodní politika
Prodej letů musí být zajištěn nejméně jedním počítačovým rezervačním systémem, ať už v Périgueux a v Bergerac nebo v Paříži.
Kontinuita služeb
S výjimkou případů vyšší moci nesmí počet zrušených letů v důsledku zavinění ze strany dopravce překročit za rok 3 % z počtu plánovaných letů.
Kromě toho mohou být služby přerušeny dopravcem jen po šestiměsíční výpovědní lhůtě.
Letečtí dopravci Společenství jsou informováni o tom, že porušení závazků vyplývajících z veřejné služby může mít za následek správní a/nebo právní postih.
3. Oznamuje se že, podle článku 9 nařízení Rady (EHS) č. 95/93 ze dne 18. ledna 1993 o společných pravidlech pro přidělování letištních časů na letištích Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 793/2004 ze dne 21. dubna 2004, jsou na letišti v Paříži (Orly) vymezené letištní časy pro pravidelné spojení Périgueux (Bassillac) – Paříž (Orly). Veškeré informace týkající se přidělení letištních časů mohou letečtí dopravci, mající zájem o toto spojení, obdržet u koordinátora pařížských letišť.
--------------------------------------------------
Uložení závazků veřejné služby ve vztahu k pravidelné letecké dopravě na území Francie
(2004/C 306/05)
1. Francie rozhodla uložit závazky veřejné služby na pravidelnou leteckou dopravu jednak mezi letištěm v Angers (Marcé) a letištěm v Lyonu (Saint Exupéry) a jednak mezi letištěm v Tours (Val de Loire) a letištěm v Lyonu (Saint-Exupéry) podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství. Tyto závazky nahrazují závazky zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství C 72 ze dne 6. března 2001.
2. Závazky veřejné služby týkající se pravidelné letecké dopravy jednak mezi letištěm v Angers (Marcé) a letištěm v Lyonu (Saint-Exupéry) a jednak mezi letištěm v Tours (Val de Loire) a letištěm v Lyonu (Saint-Exupéry) jsou následující:
Počet minimálních frekvencí
Služby musí být provozovány v rozsahu nejméně dvou každodenních zpátečních letů ráno a večer, od pondělí do pátku včetně, s výjimkou svátků, 220 dní v roce.
Služby musí být provozovány podle schématu Angers (Marcé) – Tours (Val de Loire) – Lyon (Saint-Exupéry) a naopak.
Typy používaných letadel
Služby musí být poskytovány v přetlakových letadlech s minimální kapacitou třiceti sedmi sedadel.
Letové řády
Letové řády musí během týdne umožnit cestujícím, kteří cestují ze služebních důvodů, vykonat během dne zpáteční let s časovým rozpětím nejméně šesti hodin v místě určení, ať už se jedná o Angers (Macé) a Tours (Val de Loire) nebo Lyon (St-Exupéry).
Letové řády musí umožnit nabídku vnitrostátních a/nebo mezinárodních spojení tranzitním cestujícím na letišti
Sdělení Komise podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92
Změna závazků veřejné služby týkajících se pravidelné letecké dopravy mezi Orkney Mainland (Kirkwall) a ostrovy Westray, Sanday, Stronsay a Eday ze strany Spojeného království
(2004/C 306/06)
(Text s významem pro EHP)
1. Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství se Spojené království rozhodlo změnit závazky veřejné služby týkající se pravidelné letecké dopravy mezi Orkney Mainland (Kirkwall) a ostrovy Westray, Sanday, Stronsay a Eday, jak je uvedeno v oznámení zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství C 363 ze dne 19. prosince 2001, s. 5, pozměněném v Úředním věstníku Evropské unie C 295 ze dne 5. prosince 2003, s. 8.
2. Závazky veřejné služby byly změněny následovně:
- Na ostrov Westray – 2 zpáteční lety denně od pondělí do soboty po celý rok.
- Na ostrov Sanday – 2 zpáteční lety denně od pondělí do soboty po celý rok.
- Na ostro
Sdělení Komise podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92
Změna závazků veřejné služby týkajících se pravidelné letecké dopravy mezi Orkney Mainland (Kirkwall) a ostrovy Papa Westray a North Ronaldsay ze strany Spojeného království
(2004/C 306/07)
(Text s významem pro EHP)
1. Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství se Spojené království rozhodlo změnit závazky veřejné služby týkající se pravidelné letecké dopravy mezi Orkney Mainland (Kirkwall) a ostrovy Papa Westray a North Ronaldsay, jak je uvedeno v oznámení zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství C 394 ze dne 30. prosince 1997, s. 4, pozměněném v Úředním věstníku Evropských společenství/Evropské unie C 369 ze dne 22. prosince 2000, s. 2, C 363 ze dne 19. prosince 2001, s. 6 a C 295 ze dne 5. prosince 2003, s. 9.
2. Závazky veřejné služby byly změněny následovně:
- Minimální frekvence letů:
- Na ostrov Papa Westray: 3 zpáteční lety v rámci letního letového řádu a 2 zpáteční lety v rámci zimního letového řádu vždy v pondělí, ve středu a ve čtvrtek; 2 zpáteční lety v úterý, pátek a v sobotu; a jeden zpáteční let v neděli po celý rok.
- Na ostrov North Ronaldsay: 3 zpáteční lety v rámci letního letového řádu a 2 zpáteční lety v rámci zimního letového řádu vždy v pondělí, ve středu, ve čtvrtek, v pátek, v sobotu a v neděli; a 2 zpáteční lety v úterý po celý rok.
Kapacita: Kapacita použitého letadla musí být minimálně 8 míst pro pasažéry na každé trase.
Tarify:
Cena za jednosměrnou letenku pro dospělé nesmí přesáhnout 15 GBP na každé trase.
Maximální tarif na každé trase lze zvýšit jednou ročně s předchozím písemným souhlasem Rady Orknejských ostrovů (Orkney Islands Council) v souladu s indexem maloobchodních cen Spojeného království (všechny položky) nebo indexem, který ho případně nahradí.
Bez předchozího písemného souhlasu Rady Orknejských ostrovů nelze provést žádné další změny výše tarifů.
Nový maximální tarif na každé trase musí být oznámen Úřadu civilního letectví (Civil Aviation Authority) a vstoupí v platnost až po oznámení Evropské komisi, která jej poté může zveřejnit
Sdělení Komise podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92
Změna závazků veřejné služby týkajících se pravidelné letecké dopravy mezi Shetland Mainland (Tingwall/Sumburgh) a ostrovy Foula, Fair Isle, Out Skerries a Papa Stour ze strany Spojeného království
(2004/C 306/08)
(Text s významem pro EHP)
1. Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství se Spojené království rozhodlo změnit závazky veřejné služby týkající se pravidelné letecké dopravy mezi Shetland Mainland (Tingwall/Sumburgh) a ostrovy Foula, Fair Isle, Out Skerries a Papa Stour, jak je uvedeno v oznámení zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství C 394 ze dne 30. prosince 1997, s. 5, pozměněném v Úředním věstníku Evropských společenství C 356 ze dne 12. prosince 2000, s.3 a C 358 ze dne 15. prosince 2001, s. 7.
2. Závazky veřejné služby byly změněny následovně:
- Minimální frekvence letů:
- Na ostrov Foula z Tingwallu – dva zpáteční lety ve středu a v pátek a jeden zpáteční let v pondělí a v úterý (letní sezóna).
Dva zpáteční lety v pátek a jeden zpáteční let v pondělí, v úterý a ve středu (zimní sezóna).
- Na ostrov Fair Isle – dva zpáteční lety z Tingwallu v pondělí, ve středu a v pátek; a jeden zpáteční let ze Sumburghu a Tingwallu v sobotu (letní sezóna).
Dva zpáteční lety z Tingwallu v pondělí, ve středu a v pátek (zimní sezóna).
- Na ostrov Out Skerries z Tingwallu – dva zpáteční lety ve čtvrtek a jeden zpáteční let v pondělí a ve středu.
- Na ostrov Papa Stour z Tingwallu – dva zpáteční lety v úterý.
Kapacita: Kapacita použitého letadla musí být minimálně 8 míst pro pasažéry na každé trase, avšak v závislosti na hmotnosti může být počet na lince Out Skerries omezen v důsledku předpisů Úřadu civilního letectví (Civil Aviation Authority).
Tarify:
- cena za jednosměrnou letenku pro dospělé nesmí přesáhnout 25,00 GBP pro ostro
Sdělení Komise týkající se postupu stanoveného čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 96/67/ES
(2004/C 307/03)
(Text s významem pro EHP)
Podle čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství [1] Komise zveřejní pro informaci seznam letišť uvedených v dané směrnici.
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst.
L 272, 25.10.1996, s. 36.
Sdělení Komise o prodloužení platnosti Sdělení Komise členským státům podle článku 93 odst. 1 Smlouvy ES o použití článků 92 a 93 Smlouvy na pojištění krátkodobých vývozních úvěrů
(2004/C 307/04)
(Text s významem pro EHP)
Původní sdělení Komise členským státům podle článku 93 odst. 1 Smlouvy ES o použití článků 92 a 93 Smlouvy na pojištění krátkodobých vývozních úvěrů bylo přijato v roce 1997 [1] s platností na dobu pěti let od 1. ledna 1998.
V roce 2001 Komise přijala sdělení [2] pozměňující sdělení z roku 1997, týkající se definice "obchodovatelných" rizik, aby tak zohlednila odlišné postavení trhu se soukromým zajištěním.
Komise rovněž rozhodla prodloužit délku platnosti sdělení z roku 1997 do 31. prosince 2004.
Mimoto byl bod 2.6 sdělení z roku 1997 pozměněn následovně: "Kapacita trhu se soukromým zajištěním kolísá.
To znamená, že definice obchodovatelných rizik není nezměnitelná a může se měnit v průběhu času.
Tato definice může proto být přehodnocena, zvláště při vypršení platnosti tohoto sdělení 31. prosince 2004.
O tomto přehodnocení se Komise poradí s členskými státy a jinými zúčastněnými stranami."
Za účelem zajištění času na posouzení kapacity trhu se soukromým zajištěním a k dokončení tohoto přehodnocení Komise rozhodla pokračovat v používání nynějšího sdělení ve znění z roku 2001, dokud nebudou zveřejněny nové předpisy o státních podporách v oblasti pojištění krátkodobých vývozních úvěrů, nejdéle však do 31. prosince 2005.
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst.
C 281, 17.9.1997, s. 4.
[2] Úř. věst.
C 217, 2.8.2001, s. 2.
Oznámení o nadcházejícím ukončení platnosti některých antidumpingových opatření
(2004/C 309/02)
1. Jak stanoví čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 [1] o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Komise oznamuje, že dnem níže uvedeným v tabulce skončí platnost výše uvedených antidumpingových opatření, pokud nebude v souladu s následujícím postupem zahájen přezkum.
2. Postup
Výrobci ve Společenství mohou podat písemnou žádost o přezkum.
Tato žádost musí obsahovat postačující důkazy o tom, že by ukončení platnosti daných opatření pravděpodobně vedlo k přetrvávání dumpingu a újmy či k jejich obnovení.
Rozhodne-li se Komise daná opatření přezkoumat, bude dovozcům, vývozcům, zástupcům země vývozu a výrobcům ve Společenství poskytnuta příležitost doplnit, vyvrátit nebo objasnit tvrzení obsažená v žádosti o přezkum.
3. Lhůta
Výrobci ve Společenství mohou písemnou žádost o přezkum v souladu s výše uvedenými informacemi zaslat Evropské komisi, generálnímu ředitelství pro obchod na adresu: European Commission, Directorate-General for Trade (Division B-1), J-79 5/16, B-1049 Brussels [2], kdykoli ode dne zveřejnění tohoto oznámení, avšak nejpozději tři měsíce před datem níže uvedeným v tabulce.
4. Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995.
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s.
1, nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst.
L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Telex COMEU B 21877; Telefax : (+32 2) 295 65 05.
Oznámení o nadcházejícím ukončení platnosti některých antidumpingových a vyrovnávacích opatření
(2004/C 312/05)
1. Jak stanoví čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 [1] o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, a čl. 18 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 [2] o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Komise oznamuje, že dnem níže uvedeným v tabulce skončí platnost výše uvedených antidumpingových a vyrovnávacích opatření, pokud nebude v souladu s následujícím postupem zahájen přezkum.
2. Postup
Výrobci ve Společenství mohou podat písemnou žádost o přezkum.
Tato žádost musí obsahovat postačující důkazy o tom, že by ukončení platnosti daných opatření pravděpodobně vedlo k přetrvávání dumpingu/subvence a újmy či k jejich obnovení.
Rozhodne-li se Komise daná opatření přezkoumat, bude dovozcům, vývozcům, zástupcům země vývozu a výrobcům ve Společenství poskytnuta příležitost doplnit, vyvrátit nebo objasnit tvrzení obsažená v žádosti o přezkum.
3. Lhůta
Výrobci ve Společenství mohou písemnou žádost o přezkum v souladu s výše uvedenými informacemi zaslat Evropské komisi, generálnímu ředitelství pro obchod na adresu: European Commission, Directorate-General for Trade (Division B-1), J-79 5/16, B-1049 Brussels [3], kdykoli ode dne zveřejnění tohoto oznámení, avšak nejpozději tři měsíce před datem níže uvedeným v tabulce.
4. Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 a čl. 18 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997.
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s.
1, nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst.
L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Úř. věst. L 288, 21.10.1997, s. 1, nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13. 3. 2004, s. 12).
[3] Telex COMEU B 21877; Telefax : (+32 2) 295 65 05.
Doplnění členů Evropského fóra pro energii a dopravu
(2004/C 312/07)
V souladu s článkem 3 rozhodnutí Komise 2001/546/ES ze dne 11. července 2001 o zřízení poradního výboru nazvaného "Evropské fórum pro energetiku a dopravu" [1] a v souladu s výzvou o podání přihlášek, která byla publikována
Prodloužení a změna závazků veřejné služby, které byly uloženy deseti pravidelným leteckým vnitrostátním linkám v Řecku v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2408/92
(2004/C 312/08)
(Text s významem pro EHP)
1. Řecká vláda rozhodla, že ode dne 1. května 2005 prodlouží a pozmění deseti pravidelným leteckým vnitrostátním linkám v Řecku závazky veřejné služby, které byly uloženy v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství, které bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství C 239 ze dne 25. srpna 2001 a C 280 ze dne 4. října 2001 (o odložení data jejich vstupu v platnost).
2. Jedná se o tyto změny závazků veřejné služby:
A. MINIMÁLNÍ ČETNOST LETŮ A MINIMÁLNÍ POČET MÍST NABÍZENÝCH TÝDNĚ A PRO JEDNOTLIVÉ SPOJE
Atény – Astypalaia:
- Čtyři zpáteční lety týdně, celkem tedy 60 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Pět zpátečních letů týdně, celkem tedy 75 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Atény – Ikaria:
- Čtyři zpáteční lety týdně, celkem tedy 140 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Šest zpátečních letů týdně, celkem tedy 210 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Atény – Leros:
- Šest zpátečních letů týdně, celkem tedy 132 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Osm zpátečních letů týdně, celkem tedy 176 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Atény – Milos:
- Sedm zpátečních letů týdně, celkem tedy 210 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Osm zpátečních letů týdně, celkem tedy 240 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Atény – Skyros:
- Dva zpáteční lety týdně, celkem tedy 20 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Tři zpáteční lety týdně, celkem tedy 30 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Thesaloniky – Samos:
- Dva zpáteční lety týdně, celkem tedy 30 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Tři zpáteční lety týdně, celkem tedy 45 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Thesaloniky – Chios:
- Dva zpáteční lety týdně, celkem tedy 30 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Tři zpáteční lety týdně, celkem tedy 45 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Limnos – Mytilène – Chios – Samos – Rhodos
- Limnos – Mytilène – Rhodos:
Dva zpáteční lety týdně, celkem tedy 20 míst týdně a pro místo určení, po celý rok.
- Limnos – Mytilène – Chios – Rhodos:
Jeden zpáteční let týdně, celkem tedy 20 míst týdně a pro místo určení, po celý rok.
- Limnos – Mytilène – Samos – Rhodos:
Jeden zpáteční let týdně, celkem tedy 20 míst týdně a pro místo určení, po celý rok.
- Limnos – Mytilène – Chios – Samos – Rhodos:
Jeden zpáteční let týdně, celkem tedy 20 míst týdně a pro místo určení, po celý rok.
Rhodos – Karpathos – Kasos
- Čtyři zpáteční lety týdně, celkem tedy 200 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Šest zpátečních letů týdně, celkem tedy 300 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
- Čtyři zpáteční lety týdně, celkem tedy 200 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Šest zpátečních letů týdně, celkem tedy 300 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
Rhodos – Kastelorizo:
- Čtyři zpáteční lety týdně, celkem tedy 80 míst týdně a pro místo určení, v průběhu zimního období.
- Šest zpátečních letů týdně, celkem tedy 120 míst týdně a pro místo určení, v průběhu letního období.
"Zimním obdobím" a "letním obdobím" se rozumí období tak, jak je definovala IATA.
Pokud průměrný koeficient obsazení všech letů uskutečněných jedním spojem v uplynulém období přesáhl 75 %, je možno zvýšit minimální týdenní četnost nebo minimální počet nabízených míst podle zjištěného navýšení.
Toto zvýšení četnosti nebo počtu míst je šest měsíců před vstupem v platnost oznámeno doporučeným dopisem leteckému dopravci, který provozuje linku, a vstupuje v platnost po zveřejnění Evropskou komisí v Úředním věstníku Evropské unie.
Pokud stroje, které jsou k dispozici, nemají dostatečnou kapacitu, aby pokryly minimální počet míst nabízených týdně (stanoveno v odstavci 2a), je tedy možné zvýšit četnost letů.
Pokud se lety neuskutečnily z důvodu nepříznivých meteorologických podmínek, budou provedeny v následujících dnech tak, aby uspokojily týdenní poptávku s ohledem na minimální počet nabízených míst podle odstavce 2a.
B. CENA LETENEK
Cena letenek za jednosměrnou letenku v ekonomické třídě nesmí překročit níže uvedené ceny:
+++++ TABLE +++++
Výše uvedené ceny mohou být zvýšeny v případě nepředvídaného zvýšení nákladů na provoz linky, které nesouvisí s odpovědností leteckého dopravce.
Toto zvýšení je oznámeno leteckému dopravci, který provozuje linku, a vstoupí v platnost po zveřejnění Evropskou komisí v Úředním věstníku Evropské unie.
C. ZÁRUKA KONTINUITY LETŮ
V souladu s čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 2408/92 musí letecký dopravce, který má v úmyslu létat na uvedených linkách musí zajišťovat lety nejméně po dobu dvanácti po sobě následujících měsíců.
Počet letů zrušených z důvodů spadajících do odpovědnosti leteckého dopravce nesmí překročit 2 % celkového počtu letů předpokládaných pro daný rok, s výjimkou případu vyšší moci.
Pokud se předpokládá přerušení obsluhy jakéhokoli výše uvedeného spoje, letecký dopravce o tom uvědomí Útvar civilního letectví, Ředitelství provozu letecké dopravy a oddělení dvoustranných dohod v oblasti letecké dopravy s předstihem šesti měsíců.
3. Užitečné informace
Na každého dopravce Společenství, který by létal na výše uvedených linkách a nerespektoval by přitom závazky veřejné služby, by mohly být uvaleny správní nebo/a jiné sankce.
Co se týká typů používaných strojů, letečtí dopravci jsou vyzváni, aby s Aeronautical Information Publications (AIP GREECE) konzultovali technické a operativní údaje a postupy týkající se letišť.
Co se týká letových řádů, přílety/odlety letadel budou muset probíhat v pracovní době letišť, v souladu s rozhodnutím ministra dopravy a komunikací.
Pokud žádný letecký dopravce neohlásil Útvaru pro civilní letectví, Ředitelství provozu letecké dopravy svůj záměr pravidelně létat, a to i bez finančních vyrovnání, na jedné nebo více výše uvedených linek, Řecko rozhodlo, v souladu postupem podle čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (EHS) č. 2408/92 omezit v průběhu tří let provozování na pouze jednoho leteckého dopravce a po nabídkovém řízení vyhlásit právo provozovat tyto spoje ode dne 1. května 2005.
Tyto závazky veřejné služby nahrazují závazky veřejné služby, které byly zveřejněny
Šestá výroční zpráva podle bodu 8 vlastního textu Kodexu chování Evropské unie o vývozu zbraní
(2004/C 316/01)
ÚVOD
Evropský kodex chování o vývozu zbraní byl přijat dne 8. června 1998.
Kodex stanoví osm kritérií pro export konvenčních zbraní a notifikační postup při zamítnutí, požadující od členských států, aby prováděly konzultace o případném udělení schválení, které bylo předtím odmítnuto.
Od svého přijetí přispěl kodex významně k harmonizaci politik jednotlivých států v oblasti kontroly vývozu zbraní.
V šestém roce existence Evropského kodexu chování bylo opětovně dosaženo významného pokroku, pokud jde o jeho provádění.
K dalšímu posílení a rozšíření používání kodexu přispěl nový vývoj v některých důležitých oblastech.
Tento vývoj znovu potvrdil postavení kodexu jako nejucelenějšího mezinárodního režimu kontroly vývozu zbraní.
Jedním z nejdůležitějších aspektů vývoje je v tomto ohledu přistoupení deseti nových členských států k Evropské unii dne 1. května 2004.
Mělo by se rovněž vzít v úvahu, že kromě nových členských států prohlásily brzy po přijetí kodexu v roce 1998 Bulharsko, Rumunsko, Island a Norsko, že souhlasí s jeho cíli a připojují se ke kritériím a zásadám obsaženým v kodexu, který je bude usměrňovat v jejich národních vývozních politikách.
Kanada a Chorvatsko se poté také připojily ke kodexu.
V zájmu transparentnosti je pozornost věnována uživatelské příručce, důležitému nástroji shrnujícímu dohodnutou politiku provádění jednotlivých bodů vlastního textu kodexu, jež byla zveřejněna a bude pravidelně aktualizována.
Uživatelská příručka má být používána především úředníky vydávajícími vývozní licence a je k dispozici v Kodexu chování EU o vývozu zbraní v kapitole "Kontroly vývozu související s bezpečností" na internetové stránce Rady (http://ue.eu.int) v oddílu o Společné zahraniční a bezpečnostní politice.
Příručka podrobně komentuje kodex a způsob jeho uplatňování členskými státy.
I. PŘEZKUM V ŠESTÉM ROCE PROVÁDĚNÍ KODEXU
1. Rozšíření Unie
Z přistoupení deseti nových členských států k Evropské unii dne 1. května 2004 vyplývá, že se na ně plně vztahují kritéria a postupy kodexu chování, zejména notifikační a konzultační mechanismus.
V důsledku toho se očekává, že vysoký počet notifikovaných zamítnutí a konzultací, zaznamenaný v posledních šesti letech, se dále zvýší, a nepochybně zesílí dialog o výkladu kodexu mezi členskými státy.
To přispěje k dalšímu sbližování politik a postupů v oblasti vývozu zbraní 25 členských států.
Uvedené nové členské státy, které byly schopny tak učinit, poskytly údaje o jejich prodejích zbraní v roce 2003, jak je uvedeno v tabulkách zahrnutých do této zprávy.
2. Přezkum kodexu chování
Přezkum kodexu chování v roce 2004 představuje důležitou vývojovou etapu, protože je to první přezkum od okamžiku, kdy kodex začal být operativní v roce 1998.
Diskuse o přezkumu se uskutečnily nejen mezi členskými státy, ale rovněž prostřednictvím jednání se zainteresovanými třetími stranami, především s mezinárodními nevládními organizacemi.
V rámci irského a nizozemského předsednictví se uskutečnila řada konstruktivních jednání o přezkumu za účasti jak členských států, tak nevládních organizací.
Očekává se, že výsledkem těchto diskusí o přezkumu bude podstatně aktualizovaný a vylepšený kodex.
Do kodexu bude pravděpodobně zařazeno několik nových prvků, prostřednictvím kterých se prohloubí a rozšíří rozsah jeho uplatňování.
3. Uživatelská příručka
Uživatelská příručka, jejíž první verze byla přijata v roce 2003 a je k dispozici na internetové stránce Rady (http://ue.eu.int) v oddílu o Společné zahraniční a bezpečnostní politice, začala platit v plném rozsahu dne 1. ledna 2004.
Příručka obsahuje postupy pro zlepšení notifikačního systému zamítnutí, konzultačního systému a rovněž postupy pro upřesnění odpovědností členských států v tomto ohledu.
V dohledné době zveřejněná revidovaná verze uživatelské příručky bude obsahovat kapitoly o postupech udělování licencí, o osvědčených postupech pro výklad některých kritérií a o požadavcích na poskytování informací pro výroční zprávu EU.
4. Osvědčené postupy pro výklad kritérií
Osvědčené postupy pro výklad kritéria 8 kodexu chování pro zahrnutí do uživatelské příručky jsou v současné době předmětem jednání členských států.
5. Dočasná opatření o zrušení embarga na vývoz zbraní
Členské státy jednají o soustavě dočasných postupů, které by se mohly použít vůči zemím, u nichž EU rozhodla o zrušení existujícího embarga na vývoz zbraní.
Tento soubor pravidel ("toolbox") by doplnil kodex chování.
6. Informační programy
Členské státy dosáhly dohody o mechanismu pro zlepšení koordinace informačních programů, které tyto státy provádějí za účelem propagace zásad a kritérií kodexu v rámci třetích zemí.
Předsednictví a větší počet členských států zorganizovaly společné informační semináře se sousedními a kandidátskými zeměmi.
V rámci politického dialogu o společné zahraniční a bezpečnostní politice Evropské unie se uskutečnila zasedání trojky se Spojenými státy, Kanadou, Ruskou federací a Ukrajinou.
S těmito zeměmi proběhla přínosná jednání obecně o kontrole vývozu zbraní a zejména o kodexu chování.
7. Dialog s Evropským parlamentem
Nizozemské předsednictví si dne 1. září 2004 na pozvání Podvýboru pro bezpečnost a obranu Evropského parlamentu vyměnilo s jeho členy názory na pátou výroční zprávu o Evropském kodexu chování o vývozu zbraní a na související otázky.
Pracovní skupina o konvenčních zbraních (COARM) souhlasila s pozváním zpravodaje k uvedené zprávě Zahraničního výboru Evropského parlamentu za účelem neformální diskuse.
II. STAV PROVÁDĚNÍ PRIORITNÍCH OPATŘENÍ STANOVENÝCH V PÁTÉ VÝROČNÍ ZPRÁVĚ
1. Harmonizace národních zpráv
I když nadále přetrvávají rozdíly v národním vykazování, byla podniknuta celá řada kroků pro další harmonizaci vykazovacích postupů a pro dosažení plně srovnatelných statistických údajů.
Členské státy souhlasily s uvedením odkazů na číselné údaje vojenského seznamu (Military List) ve svých příspěvcích pro výroční zprávu EU (mají-li takové informace k dispozici).
Bylo rovněž dosaženo konsensu o poskytování národních údajů o hodnotě vydaných licencí.
Vzhledem ke skutečnosti, že některé státy nejsou v současnosti s to poskytnout dodatečné údaje o stávajícím vývozu, bylo dosaženo dohody, že tyto údaje budou poskytovat ty státy, které tak budou moci učinit.
2. Zprostředkování obchodu se zbraněmi
V červnu roku 2003 přijala Rada po konečném schválení pracovní skupinou COARM společný postoj ke kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi.
Společný závazek představuje formální potvrzení některých dohodnutých postupů uvedených v dodatku ke čtvrté výroční zprávě.
Závazek rovněž obsahuje některá kritéria a definice, které mají členské státy zahrnout do svých vnitrostátních právních předpisů o zprostředkování.
Pracovní skupina souhlasí s tím, že společný postoj by se měl provádět prostřednictvím mechanismu stanoveného v kodexu chování.
Očekává se, že to bude výslovně uvedeno v odpovídajícím bodu vlastního textu revidovaného kodexu chování.
Protože však právní předpisy o zprostředkování dosud neexistují ve všech členských státech, bude fungování notifikačního a konzultačního systému povinné pouze pro ty členské státy, které požadované právní předpisy mají.
3. Elektronický přenos softwaru a technologie
V rámci přezkumu kodexu chování se očekává dosažení dohody o zahrnutí nového ustanovení do příslušného bodu vlastního textu kodexu, které by stanovilo, že žádosti o vývozní licence zahrnou žádosti o jakékoli nehmotné předávání softwaru a technologie takovými prostředky, jako jsou elektronická média, fax nebo telefon.
4. Propagace zásad a kritérií kodexu ve třetích zemích a mezinárodních organizacích
Kodex chování i jeho cíle a postupy se nepřetržitě vysvětlují a propagují v rámci politického dialogu se třetími státy a mezinárodními organizacemi.
V tomto ohledu pracovní skupina COARM v roce 2003 v zásadě souhlasila se sdílením informací o zamítnutí s vybranými třetími zeměmi na souhrnném základě, jejichž legislativa a politika v oblasti kontroly vývozu splňuje vysoké požadavky stanovené členskými státy pro ně samotné, aniž by se uvádělo, které členské státy vydaly zamítnutí.
Všechna rozhodnutí v tomto směru budou přijata individuálně po konzultaci předsednictví nebo sekretariátu Rady s dotyčným členským státem, pokud jde o to, které podrobné údaje lze v souladu s vnitrostátními právními předpisy poskytnout.
Norsko je první zemí, se kterou bylo takové dohody dosaženo.
EU a Norsko zahájí výše uvedenou výměnu informací o zamítnutích dne 18. listopadu 2004.
5. Praktická a technická pomoc kandidátským zemím
Jak je uvedeno v kapitole I této zprávy, členské státy dosáhly dohody o mechanismu ke zlepšení koordinace informačních programů, které tyto státy provádějí za účelem propagace zásad a kritérií kodexu v kandidátských a dalších třetích zemích.
Tento mechanismus se bude skládat mimo jiné z databáze obsahující informace o národních opatřeních ve vztahu k těmto zemím.
Tento mechanismus pomůže členským státům lépe určovat priority a plánovat své úsilí v této oblasti a propagovat společná opatření.
6. Provádění uživatelské příručky v plném rozsahu
Jak je uvedeno v kapitole I této zprávy, uživatelská příručka, jejíž první verze byla přijata v roce 2003, začala platit v plném rozsahu ode dne 1. ledna 2004.
Příručka obsahuje postupy pro zlepšení notifikačního systému odmítnutí a konzultačního systému, jakož i postupy k upřesnění odpovědností členských států v tomto ohledu.
Od výše uvedeného data se konaly téměř denně národní notifikace a bilaterální konzultace prostřednictvím unijního elektronického systému COREU, čímž se podstatně zlepšila transparentnost politik v oblasti vývozu zbraní členských států vůči konkrétním zemím konečného určení a konkrétním konečným uživatelům.
Členské státy aktualizovaly své národní notifikační seznamy zamítnutí a zavázaly se je nadále pravidelně aktualizovat.
Tyto seznamy stejně jako výsledky bilaterálních konzultací jsou zahrnuty v centrální unijní databázi zamítnutí.
Z databáze, kterou spravuje sekretariát Rady EU, se takto může vyvinout dynamický systém odrážející politiky členských států v oblasti kontroly vývozu zbraní.
Kapitoly popisující dohodnuté postupy při vydávání licencí, hlavní směry v oblasti kritérií (tj. kritérium 8) a požadavky na poskytnutí informací pro výroční zprávu EU budou zahrnuty do revidované verze uživatelské příručky, která má být brzy zveřejněna.
7. Vývoj dialogu s Evropským parlamentem
Jak je uvedeno v kapitole I této zprávy, Nizozemské předsednictví si dne 1. září na pozvání Podvýboru pro bezpečnost a obranu Evropského parlamentu vyměnilo s jeho členy názory na pátou výroční zprávu o Evropském kodexu chování o vývozu zbraní a o souvisejících otázkách.
Členové Parlamentu se zejména zajímali o tyto otázky: transformace kodexu chování do společného postoje, nezákonné převody ručních palných zbraní a lehkých zbraní, transparentnost, zprostředkování, informační programy, jakož i o upřesnění a harmonizovaný výklad kritérií kodexu.
8. Rozvoj vztahů s třetími zeměmi
V rámci politického dialogu o společné zahraniční a bezpečnostní politice Evropské unie se konala přínosná jednání trojky o konvenčních zbraních (COARM), pořádaná nejprve irským a poté nizozemským předsednictvím, se Spojenými státy, Kanadou, Ruskou federací a Ukrajinou.
Na těchto zasedáních předsednictví informovalo své partnery o novém vývoji v oblasti kodexu chování EU, zejména pokud jde o postup při přezkumu.
Dále se konaly diskuse o otázkách společného zájmu, jako jsou otázky dodržování a kontroly dohod o vývozu zbraní a žádost šesti nových členských států o členství ve Wassenaarské dohodě.
9. Přezkum kodexu chování
Pracovní skupina COARM vedla důkladné diskuse v zájmu uskutečnění přezkumu kodexu, o kterém rozhodla, že se bude konat v prosinci roku 2003.
V důsledku tohoto přezkumu, který je prvním přezkumem od přijetí kodexu v roce 1998, se očekává, že kodex bude významně posílen tím, že bude zahrnovat několik nových prvků v textu, zejména: zprostředkování, převoz nebo přeložení na jinou loď, licenční výrobu v zámoří, nehmotné předávání softwaru a technologie, certifikace konečného uživatele a národní vykazování.
Dále probíhají jednání o možném zahrnutí dalších prvků.
Dosud nebylo dosaženo dohody o transformaci kodexu na právně závazný nástroj.
III. DALŠÍ OTÁZKY VZNESENÉ PRACOVNÍ SKUPINOU COARM V SOUVISLOSTI S PROVÁDĚNÍM KODEXU CHOVÁNÍ
1. Zahrnutí zboží pro opětovný vývoz
Členské státy se dohodly, že podobně jako v případě všech žádostí o licence uplatní v plném rozsahu kodex chování i na žádosti o licence na zboží, pokud je zřejmé, že toto zboží má být zahrnuto do výrobků pro opětovný vývoz.
Při vyhodnocování takových žádostí však členské státy vezmou mimo jiné rovněž v úvahu:
i) politiky kontroly vývozu a účinnost systému kontroly vývozu u zahrnující země;
ii) význam jejich partnerství s danou zemí v oblasti obrany a bezpečnosti;
iii) důležitost a význam zboží ve vztahu ke zboží, do kterého má být zahrnuto, jakož i ve vztahu ke konečnému užití hotových výrobků, které by mohlo vyvolat obavy;
iv) stupeň snadnosti, s nímž by mohlo být zboží nebo jeho důležité části odstraněny ze zboží, do něhož mají být zahrnuty;
v) stálý subjekt, do něhož mají být výrobky vyváženy.
2. Prioritní hlavní směry pro blízkou budoucnost
Šestileté používání kodexu chování ukázalo, že je možné se domnívat, že základní prvky společného přístupu ke kontrole vývozu konvenčních zbraní členskými státy jsou již zavedeny.
Je však stále třeba vyvíjet úsilí v některých oblastech, které byly v minulosti opomenuty, nebo na kterých je třeba nadále pracovat v zájmu konsolidace a rozvoje dosažených výsledků.
Členské státy určily pro blízkou budoucnost tyto prioritní hlavní směry:
1. pokračování v procesu harmonizace národních zpráv v zájmu vypracování jasnějších a transparentnějších souhrnných tabulek;
2. pokračování v provádění společného postoje ke zprostředkování prodeje zbraní, berouce v úvahu rozdílné situace vnitrostátních právních předpisů;
3. plné provádění zjednodušených pravidel obsažených v uživatelské příručce, včetně centrální databáze zamítnutí;
4. zkoumání proveditelnosti formulování společných hlavních směrů pokud jde o kontrolu konečného využití a ověřování po dodávce v zemích konečného určení vývozů zbraní pocházejících z členských států EU;
5. rozvoj osvědčených postupů pro výklad kritérií, jak se současně provádí pokud jde o kritérium 8;
6. pokračování politiky propagace zásad a kritérií kodexu chování ve třetích zemích, zejména v takových zemích, které se připojily ke kodexu chování;
7. poskytování praktické a technické pomoci přistupujícím zemím, pokud o ni požádají, za účelem zajištění harmonizace politik v oblasti kontroly vývozu zbraní a plného provádění zásad a kritérií kodexu chování;
8. další rozvoj dialogu s Evropským parlamentem.
--------------------------------------------------
--------------------------------------------------
Uložení závazků veřejné služby podle nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 pro pravidelnou leteckou dopravu v rámci Německa
(2004/C 321/04)
(Text s významem pro EHP)
Vláda Spolkové republiky Německo se rozhodla následujícím způsobem upravit závazky veřejné služby v pravidelné letecké dopravě mezi Hofem a Frankfurtem nad Mohanem, které byly uloženy podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství a které byly naposledy zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství C 113 ze dne 18. dubna 2001, s. 10.
Závazky veřejné služby se týkají následujících aspektů:
2.1 Trasa
Pravidelná letecká doprava na trase Hof – Frankfurt nad Mohanem.
2.2 Minimální frekvence letů
Alespoň tři lety každým směrem denně od pondělí do pátku s možností návaznosti na lety z Frankfurtu nad Mohanem.
Tento požadavek platí celoročně, mezi Vánocemi a Novým rokem může být letový provoz omezen.
2.3 Kapacita míst
Alespoň 540 míst týdně (36 míst na jeden let x 3 lety denně x 5 dnů v týdnu) na trase Hof – Frankfurt nad Mohanem.
Tyto požadavky platí celoročně.
2.4 Letový rozvrh
Lety budou provozovány bez mezipřistání mezi 6.00 – odlet z Hofu a 22.30 – přílet do Hofu.
Ve Frankfurtu nad Mohanem jsou rezervovány následující letištní časy (časy letového plánu pro únor 2004, přílet a odlet):
- přílet do Frankfurtu 7.00 (pá), 7.10 (po–čt), 11.05 (po–pá), 19.50 (po–pá)
- odlet z Frankfurtu 7.45 (st–pá), 8.15 (út), 8.25 (po), 17.20 (po–pá), 20.35 (út, pá), 20.55 (po, st), 21.00 (čt)
2.5 Typ letadla
Na požadované lety musí být nasazena letadla s tlakovými kabinami, která mají licenci na alespoň 36 sedadel.
Letečtí dopravci se odkazují na technické a provozní podmínky letiště Hof (viz Luftfahrthandbuch für die Bundesrepublik Deutschland – Manuál letecké dopravy pro Spolkovou republiku Německo).
2.6 Tarify
Nejvyšší základní tarif za jednosměrný let mezi Hofem a Frankfurtem nad Mohanem nesmí překročit nejvyšší základní tarif za jednosměrný let mezi Norimberkem a Frankfurtem nad Mohanem o více než 5 %.
Nejvyšší základní tarif včetně DPH bez poplatků činil v lednu 2004 za jednosměrný let mezi Norimberkem a Frankfurtem nad Mohanem 196 EUR.
Je třeba zajistit dohody o vzájemném uznávání přepravních dokladů (tzv. interline agreements) podle pravidel Mezinárodního sdružení leteckých dopravců (IATA) s umožněním celkových tarifů.
2.7 Prodej
Lety musí být prodávány prostřednictvím minimálně jednoho počítačového rezervačního systému.
2.8 Kontinuita letů
Počet letů zrušených z důvodů, které lze přímo připsat leteckému dopravci, nesmí přesáhnout 2 % ročně naplánovaného počtu letů.
3. Nabídkové řízení
Letečtí dopravci se upozorňují na skutečnost, že provozování pravidelné letecké dopravy bude předmětem nabídkového řízení a že bude zadáno s účinkem od 1. dubna 2005.
Příslušná výzva k podávání nabídek podle čl.
4 odst.
1 písm. d) nařízení (EHS) č.
2408/92 bude zanedlouho zveřejněna
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru architektury, které jsou předmětem vzájemného uznávání členskými státy
(2004/C 322/02)
(Aktualizace sdělení 2003/C 294/02 ze dne 4. prosince 2003 [1] a 2003/C 297/15 ze dne 9. prosince 2003)
Níže uvedený seznam diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury byl zpracován podle čl. 7 směrnice Rady 85/384/EHS ze dne 10. června 1985 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb. [2]
Níže uvedené diplomy uznávají členské státy Evropské unie studentům, kteří zahájili studium architektury v akademickém roce 1988/89 a později.
Studentům, kteří zahájili studium architektury před akademickým rokem 1988/89, se uznávají diplomy uvedené v následujících směrnicích:
- pro členské státy kromě Španělska a Portugalska v čl. 11 směrnice 85/384/EHS ze dne 10. června 1985, [3]
- pro Španělsko a Portugalsko v čl. 1 směrnice 85/614/EHS ze dne 20. prosince 1985 [4]
- a v čl. 1 směrnice 86/17/EHS ze dne 27. ledna 1986, [5] pozměněno zveřejněním v Úředním věstníku Evropských společenství, L 87 ze dne 2. dubna 1986, platí pouze pro Portugalsko.
Směrnice 85/384/EHS upravuje i uznávání jiných kvalifikací v oblasti architektury.
Tyto kvalifikace jsou uvedeny v článcích 5, 11a, 12 a 14 této směrnice.
Komise dle čl. 7, odst. 2 této směrnice zveřejňuje pravidelně aktualizaci tohoto seznamu.
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. C 294, 4.12.2003 a Úř. věst. C 297, 9.12.2003.
[2] Úř. věst. L 223, 21.8.1985.
11 směrnice 85/384/EHS, ve znění aktu o přistoupení, také pro studium zahájené v akademickém roce 1988/1989 a později a před akademickým rokem 1998/1999. Pro Kypr, Českou republiku, Estonsko, Maďarsko, Litvu, Lotyšsko, Maltu, Polsko, Slovensko a Slovinsko diplomy uvedené v čl.
11 směrnice 85/384/EHS, ve znění aktu o přistoupení, pro studium zahájené před akademickým rokem 2007/2008.
[4] Úř. věst. L 376, 31.12.1985.
[5] Úř. věst. L 27, 1.2.1986.
Sdělení Rady
(2004/C 277/01)
Belgické království uložilo dne 5. května 2004 tyto ratifikační listiny:
- první protokol o výkladu úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy Soudním dvorem Evropských společenství, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980 [1];
- druhý protokol, kterým se Soudnímu dvoru Evropských společenství udělují některé pravomoci k výkladu úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu
Šestá výroční zpráva podle bodu 8 vlastního textu Kodexu chování Evropské unie o vývozu zbraní
(2004/C 316/01)
ÚVOD
Evropský kodex chování o vývozu zbraní byl přijat dne 8. června 1998.
Kodex stanoví osm kritérií pro export konvenčních zbraní a notifikační postup při zamítnutí, požadující od členských států, aby prováděly konzultace o případném udělení schválení, které bylo předtím odmítnuto.
Od svého přijetí přispěl kodex významně k harmonizaci politik jednotlivých států v oblasti kontroly vývozu zbraní.
V šestém roce existence Evropského kodexu chování bylo opětovně dosaženo významného pokroku, pokud jde o jeho provádění.
K dalšímu posílení a rozšíření používání kodexu přispěl nový vývoj v některých důležitých oblastech.
Tento vývoj znovu potvrdil postavení kodexu jako nejucelenějšího mezinárodního režimu kontroly vývozu zbraní.
Jedním z nejdůležitějších aspektů vývoje je v tomto ohledu přistoupení deseti nových členských států k Evropské unii dne 1. května 2004.
Mělo by se rovněž vzít v úvahu, že kromě nových členských států prohlásily brzy po přijetí kodexu v roce 1998 Bulharsko, Rumunsko, Island a Norsko, že souhlasí s jeho cíli a připojují se ke kritériím a zásadám obsaženým v kodexu, který je bude usměrňovat v jejich národních vývozních politikách.
Kanada a Chorvatsko se poté také připojily ke kodexu.
V zájmu transparentnosti je pozornost věnována uživatelské příručce, důležitému nástroji shrnujícímu dohodnutou politiku provádění jednotlivých bodů vlastního textu kodexu, jež byla zveřejněna a bude pravidelně aktualizována.
Uživatelská příručka má být používána především úředníky vydávajícími vývozní licence a je k dispozici v Kodexu chování EU o vývozu zbraní v kapitole "Kontroly vývozu související s bezpečností" na internetové stránce Rady (http://ue.eu.int) v oddílu o Společné zahraniční a bezpečnostní politice.
Příručka podrobně komentuje kodex a způsob jeho uplatňování členskými státy.
I. PŘEZKUM V ŠESTÉM ROCE PROVÁDĚNÍ KODEXU
1. Rozšíření Unie
Z přistoupení deseti nových členských států k Evropské unii dne 1. května 2004 vyplývá, že se na ně plně vztahují kritéria a postupy kodexu chování, zejména notifikační a konzultační mechanismus.
V důsledku toho se očekává, že vysoký počet notifikovaných zamítnutí a konzultací, zaznamenaný v posledních šesti letech, se dále zvýší, a nepochybně zesílí dialog o výkladu kodexu mezi členskými státy.
To přispěje k dalšímu sbližování politik a postupů v oblasti vývozu zbraní 25 členských států.
Uvedené nové členské státy, které byly schopny tak učinit, poskytly údaje o jejich prodejích zbraní v roce 2003, jak je uvedeno v tabulkách zahrnutých do této zprávy.
2. Přezkum kodexu chování
Přezkum kodexu chování v roce 2004 představuje důležitou vývojovou etapu, protože je to první přezkum od okamžiku, kdy kodex začal být operativní v roce 1998.
Diskuse o přezkumu se uskutečnily nejen mezi členskými státy, ale rovněž prostřednictvím jednání se zainteresovanými třetími stranami, především s mezinárodními nevládními organizacemi.
V rámci irského a nizozemského předsednictví se uskutečnila řada konstruktivních jednání o přezkumu za účasti jak členských států, tak nevládních organizací.
Očekává se, že výsledkem těchto diskusí o přezkumu bude podstatně aktualizovaný a vylepšený kodex.
Do kodexu bude pravděpodobně zařazeno několik nových prvků, prostřednictvím kterých se prohloubí a rozšíří rozsah jeho uplatňování.
3. Uživatelská příručka
Uživatelská příručka, jejíž první verze byla přijata v roce 2003 a je k dispozici na internetové stránce Rady (http://ue.eu.int) v oddílu o Společné zahraniční a bezpečnostní politice, začala platit v plném rozsahu dne 1. ledna 2004.
Příručka obsahuje postupy pro zlepšení notifikačního systému zamítnutí, konzultačního systému a rovněž postupy pro upřesnění odpovědností členských států v tomto ohledu.
V dohledné době zveřejněná revidovaná verze uživatelské příručky bude obsahovat kapitoly o postupech udělování licencí, o osvědčených postupech pro výklad některých kritérií a o požadavcích na poskytování informací pro výroční zprávu EU.
4. Osvědčené postupy pro výklad kritérií
Osvědčené postupy pro výklad kritéria 8 kodexu chování pro zahrnutí do uživatelské příručky jsou v současné době předmětem jednání členských států.
5. Dočasná opatření o zrušení embarga na vývoz zbraní
Členské státy jednají o soustavě dočasných postupů, které by se mohly použít vůči zemím, u nichž EU rozhodla o zrušení existujícího embarga na vývoz zbraní.
Tento soubor pravidel ("toolbox") by doplnil kodex chování.
6. Informační programy
Členské státy dosáhly dohody o mechanismu pro zlepšení koordinace informačních programů, které tyto státy provádějí za účelem propagace zásad a kritérií kodexu v rámci třetích zemí.
Předsednictví a větší počet členských států zorganizovaly společné informační semináře se sousedními a kandidátskými zeměmi.
V rámci politického dialogu o společné zahraniční a bezpečnostní politice Evropské unie se uskutečnila zasedání trojky se Spojenými státy, Kanadou, Ruskou federací a Ukrajinou.
S těmito zeměmi proběhla přínosná jednání obecně o kontrole vývozu zbraní a zejména o kodexu chování.
7. Dialog s Evropským parlamentem
Nizozemské předsednictví si dne 1. září 2004 na pozvání Podvýboru pro bezpečnost a obranu Evropského parlamentu vyměnilo s jeho členy názory na pátou výroční zprávu o Evropském kodexu chování o vývozu zbraní a na související otázky.
Pracovní skupina o konvenčních zbraních (COARM) souhlasila s pozváním zpravodaje k uvedené zprávě Zahraničního výboru Evropského parlamentu za účelem neformální diskuse.
II. STAV PROVÁDĚNÍ PRIORITNÍCH OPATŘENÍ STANOVENÝCH V PÁTÉ VÝROČNÍ ZPRÁVĚ
1. Harmonizace národních zpráv
I když nadále přetrvávají rozdíly v národním vykazování, byla podniknuta celá řada kroků pro další harmonizaci vykazovacích postupů a pro dosažení plně srovnatelných statistických údajů.
Členské státy souhlasily s uvedením odkazů na číselné údaje vojenského seznamu (Military List) ve svých příspěvcích pro výroční zprávu EU (mají-li takové informace k dispozici).
Bylo rovněž dosaženo konsensu o poskytování národních údajů o hodnotě vydaných licencí.
Vzhledem ke skutečnosti, že některé státy nejsou v současnosti s to poskytnout dodatečné údaje o stávajícím vývozu, bylo dosaženo dohody, že tyto údaje budou poskytovat ty státy, které tak budou moci učinit.
2. Zprostředkování obchodu se zbraněmi
V červnu roku 2003 přijala Rada po konečném schválení pracovní skupinou COARM společný postoj ke kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi.
Společný závazek představuje formální potvrzení některých dohodnutých postupů uvedených v dodatku ke čtvrté výroční zprávě.
Závazek rovněž obsahuje některá kritéria a definice, které mají členské státy zahrnout do svých vnitrostátních právních předpisů o zprostředkování.
Pracovní skupina souhlasí s tím, že společný postoj by se měl provádět prostřednictvím mechanismu stanoveného v kodexu chování.
Očekává se, že to bude výslovně uvedeno v odpovídajícím bodu vlastního textu revidovaného kodexu chování.
Protože však právní předpisy o zprostředkování dosud neexistují ve všech členských státech, bude fungování notifikačního a konzultačního systému povinné pouze pro ty členské státy, které požadované právní předpisy mají.
3. Elektronický přenos softwaru a technologie
V rámci přezkumu kodexu chování se očekává dosažení dohody o zahrnutí nového ustanovení do příslušného bodu vlastního textu kodexu, které by stanovilo, že žádosti o vývozní licence zahrnou žádosti o jakékoli nehmotné předávání softwaru a technologie takovými prostředky, jako jsou elektronická média, fax nebo telefon.
4. Propagace zásad a kritérií kodexu ve třetích zemích a mezinárodních organizacích
Kodex chování i jeho cíle a postupy se nepřetržitě vysvětlují a propagují v rámci politického dialogu se třetími státy a mezinárodními organizacemi.
V tomto ohledu pracovní skupina COARM v roce 2003 v zásadě souhlasila se sdílením informací o zamítnutí s vybranými třetími zeměmi na souhrnném základě, jejichž legislativa a politika v oblasti kontroly vývozu splňuje vysoké požadavky stanovené členskými státy pro ně samotné, aniž by se uvádělo, které členské státy vydaly zamítnutí.
Všechna rozhodnutí v tomto směru budou přijata individuálně po konzultaci předsednictví nebo sekretariátu Rady s dotyčným členským státem, pokud jde o to, které podrobné údaje lze v souladu s vnitrostátními právními předpisy poskytnout.
Norsko je první zemí, se kterou bylo takové dohody dosaženo.
EU a Norsko zahájí výše uvedenou výměnu informací o zamítnutích dne 18. listopadu 2004.
5. Praktická a technická pomoc kandidátským zemím
Jak je uvedeno v kapitole I této zprávy, členské státy dosáhly dohody o mechanismu ke zlepšení koordinace informačních programů, které tyto státy provádějí za účelem propagace zásad a kritérií kodexu v kandidátských a dalších třetích zemích.
Tento mechanismus se bude skládat mimo jiné z databáze obsahující informace o národních opatřeních ve vztahu k těmto zemím.
Tento mechanismus pomůže členským státům lépe určovat priority a plánovat své úsilí v této oblasti a propagovat společná opatření.
6. Provádění uživatelské příručky v plném rozsahu
Jak je uvedeno v kapitole I této zprávy, uživatelská příručka, jejíž první verze byla přijata v roce 2003, začala platit v plném rozsahu ode dne 1. ledna 2004.
Příručka obsahuje postupy pro zlepšení notifikačního systému odmítnutí a konzultačního systému, jakož i postupy k upřesnění odpovědností členských států v tomto ohledu.
Od výše uvedeného data se konaly téměř denně národní notifikace a bilaterální konzultace prostřednictvím unijního elektronického systému COREU, čímž se podstatně zlepšila transparentnost politik v oblasti vývozu zbraní členských států vůči konkrétním zemím konečného určení a konkrétním konečným uživatelům.
Členské státy aktualizovaly své národní notifikační seznamy zamítnutí a zavázaly se je nadále pravidelně aktualizovat.
Tyto seznamy stejně jako výsledky bilaterálních konzultací jsou zahrnuty v centrální unijní databázi zamítnutí.
Z databáze, kterou spravuje sekretariát Rady EU, se takto může vyvinout dynamický systém odrážející politiky členských států v oblasti kontroly vývozu zbraní.
Kapitoly popisující dohodnuté postupy při vydávání licencí, hlavní směry v oblasti kritérií (tj. kritérium 8) a požadavky na poskytnutí informací pro výroční zprávu EU budou zahrnuty do revidované verze uživatelské příručky, která má být brzy zveřejněna.
7. Vývoj dialogu s Evropským parlamentem
Jak je uvedeno v kapitole I této zprávy, Nizozemské předsednictví si dne 1. září na pozvání Podvýboru pro bezpečnost a obranu Evropského parlamentu vyměnilo s jeho členy názory na pátou výroční zprávu o Evropském kodexu chování o vývozu zbraní a o souvisejících otázkách.
Členové Parlamentu se zejména zajímali o tyto otázky: transformace kodexu chování do společného postoje, nezákonné převody ručních palných zbraní a lehkých zbraní, transparentnost, zprostředkování, informační programy, jakož i o upřesnění a harmonizovaný výklad kritérií kodexu.
8. Rozvoj vztahů s třetími zeměmi
V rámci politického dialogu o společné zahraniční a bezpečnostní politice Evropské unie se konala přínosná jednání trojky o konvenčních zbraních (COARM), pořádaná nejprve irským a poté nizozemským předsednictvím, se Spojenými státy, Kanadou, Ruskou federací a Ukrajinou.
Na těchto zasedáních předsednictví informovalo své partnery o novém vývoji v oblasti kodexu chování EU, zejména pokud jde o postup při přezkumu.
Dále se konaly diskuse o otázkách společného zájmu, jako jsou otázky dodržování a kontroly dohod o vývozu zbraní a žádost šesti nových členských států o členství ve Wassenaarské dohodě.
9. Přezkum kodexu chování
Pracovní skupina COARM vedla důkladné diskuse v zájmu uskutečnění přezkumu kodexu, o kterém rozhodla, že se bude konat v prosinci roku 2003.
V důsledku tohoto přezkumu, který je prvním přezkumem od přijetí kodexu v roce 1998, se očekává, že kodex bude významně posílen tím, že bude zahrnovat několik nových prvků v textu, zejména: zprostředkování, převoz nebo přeložení na jinou loď, licenční výrobu v zámoří, nehmotné předávání softwaru a technologie, certifikace konečného uživatele a národní vykazování.
Dále probíhají jednání o možném zahrnutí dalších prvků.
Dosud nebylo dosaženo dohody o transformaci kodexu na právně závazný nástroj.
III. DALŠÍ OTÁZKY VZNESENÉ PRACOVNÍ SKUPINOU COARM V SOUVISLOSTI S PROVÁDĚNÍM KODEXU CHOVÁNÍ
1. Zahrnutí zboží pro opětovný vývoz
Členské státy se dohodly, že podobně jako v případě všech žádostí o licence uplatní v plném rozsahu kodex chování i na žádosti o licence na zboží, pokud je zřejmé, že toto zboží má být zahrnuto do výrobků pro opětovný vývoz.
Při vyhodnocování takových žádostí však členské státy vezmou mimo jiné rovněž v úvahu:
i) politiky kontroly vývozu a účinnost systému kontroly vývozu u zahrnující země;
ii) význam jejich partnerství s danou zemí v oblasti obrany a bezpečnosti;
iii) důležitost a význam zboží ve vztahu ke zboží, do kterého má být zahrnuto, jakož i ve vztahu ke konečnému užití hotových výrobků, které by mohlo vyvolat obavy;
iv) stupeň snadnosti, s nímž by mohlo být zboží nebo jeho důležité části odstraněny ze zboží, do něhož mají být zahrnuty;
v) stálý subjekt, do něhož mají být výrobky vyváženy.
2. Prioritní hlavní směry pro blízkou budoucnost
Šestileté používání kodexu chování ukázalo, že je možné se domnívat, že základní prvky společného přístupu ke kontrole vývozu konvenčních zbraní členskými státy jsou již zavedeny.
Je však stále třeba vyvíjet úsilí v některých oblastech, které byly v minulosti opomenuty, nebo na kterých je třeba nadále pracovat v zájmu konsolidace a rozvoje dosažených výsledků.
Členské státy určily pro blízkou budoucnost tyto prioritní hlavní směry:
1. pokračování v procesu harmonizace národních zpráv v zájmu vypracování jasnějších a transparentnějších souhrnných tabulek;
2. pokračování v provádění společného postoje ke zprostředkování prodeje zbraní, berouce v úvahu rozdílné situace vnitrostátních právních předpisů;
3. plné provádění zjednodušených pravidel obsažených v uživatelské příručce, včetně centrální databáze zamítnutí;
4. zkoumání proveditelnosti formulování společných hlavních směrů pokud jde o kontrolu konečného využití a ověřování po dodávce v zemích konečného určení vývozů zbraní pocházejících z členských států EU;
5. rozvoj osvědčených postupů pro výklad kritérií, jak se současně provádí pokud jde o kritérium 8;
6. pokračování politiky propagace zásad a kritérií kodexu chování ve třetích zemích, zejména v takových zemích, které se připojily ke kodexu chování;
7. poskytování praktické a technické pomoci přistupujícím zemím, pokud o ni požádají, za účelem zajištění harmonizace politik v oblasti kontroly vývozu zbraní a plného provádění zásad a kritérií kodexu chování;
8. další rozvoj dialogu s Evropským parlamentem.
--------------------------------------------------
--------------------------------------------------
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu České republiky na období 2004 - 2007
(2004/C 320/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s.
1. Dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Estonska na období 2004 - 2008
(2004/C 320/02)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
vzhledem k nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména čl. 9 odst. 2 tohoto nařízení,
vzhledem k doporučení Komise [2],
po poradě s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst.
L 209, 2.8.1997, s.
1. Všechny dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stráncehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
[2] Úř. věst.
C [...] [...], s. [...]
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Kypru na období 2004 - 2007
(2004/C 320/03)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997. s.
1. Všechny dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Lotyšska na období 2004 - 2007
(2004/C 320/04)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s.
1. Dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Litvy na období 2004 - 2007
(2004/C 320/05)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst.
L 209, 2.8.1997, s. 1 Všechny dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Maďarska na období 2004 - 2008
(2004/C 320/06)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997. s.
1. Dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Malty na období 2004 - 2007
(2004/C 320/07)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
vzhledem k nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména čl. 9 odst. 2 tohoto nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po poradě s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. C 161, 2.8.1997, s.
1. Všechny dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Polska na období 2004 - 2007
(2004/C 320/08)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
PŘIJALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s.
1. Dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Slovinska na období 2004 - 2007
(2004/C 320/09)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s.
1. Všechny dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Stanovisko Rady
ze dne 5. července 2004
ke konvergenčnímu programu Slovenska na období 2004 - 2007
(2004/C 320/10)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik [1], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
VYDALA TOTO STANOVISKO:
+++++ TABLE +++++
--------------------------------------------------
[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s.
1. Dokumenty, na které se tento text odvolává, naleznete na následující internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
Usnesení Výboru regionů z 18. listopadu o zahájení jednání o přistoupení Turecka k EU
(2005/C 71/12)
VÝBOR REGIONŮ:
- S ohledem na sdělení "Doporučení Evropské komise ohledně pokroku Turecka směrem k přistoupení", předložené Evropskou komisí dne 6. října 2004 (COM (2004) 656 final);
- S ohledem na "Pravidelnou zprávu z roku 2004 ohledně pokroku Turecka směrem k přistoupení" (SEC (2004) 1201);
- S ohledem na prohlášení z Ankary přijaté Komisí RELEX a Sdružením obcí v Turecku (UTM) dne 11. října 2004;
- S ohledem na strategii vnějších vztahů Výboru regionů, přijatou mimořádným zasedáním předsednictva v Haagu dne 21. října 2004;
1) vítá žádost Turecka za stejných podmínek jako žádosti jiných evropských zemí.
2) má v úmyslu předkládat své názory ve vztahu k přistoupení Turecka z místního a regionálního hlediska při vhodných budoucích příležitostech; vyzývá Evropskou komisi, aby Výbor konzultovala ve věci budoucích Pravidelných zpráv.
3) uznává, že snahy o reformu prováděné tureckými úřady během posledních let pomohly Turecku najít způsoby, jak splnit kodaňská kritéria, což usnadnilo rozhodnutí o otevření jednání o přistoupení Turecka k EU;
4) podporuje tureckou vládu, aby pokračovala v započatých náročných reformách a tím co nejdříve dosáhla jejich úplné implementace, a to nevratným a udržitelným způsobem;
5) vítá snahy o decentralizaci uskutečněné v Turecku, které by měly být v souladu se zásadami Charty pro místní samosprávu a probíhající reformou zákona o místní správě z roku 2004, který uznává existenci místní správy jako nejmenší organizační jednotky a očekává její náležitou implementaci, stejně jako podobné snahy týkající se regionální úrovně;
6) Očekává, že balíček reforem o veřejné správě včetně zejména rámcového zákona o reformě veřejného sektoru, zákona o zvláštní provinční správě a zákona o obcích a metropolitních oblastech bude rychle přijat po řádné konzultaci s místními a regionálními orgány a občanskou společností a po ověření souladu s ústavou; zdůrazňuje potřebu zabezpečit příslušným místním úřadům nezbytné finanční a lidské zdroje, aby bylo možné plně implementovat tyto reformy. Dále je nutné věnovat zvláštní pozornost hospodářskému a sociálnímu rozvoji znevýhodněným regionům Turecka a poskytnout právní rámec politice regionálního rozvoje;
7) zdůrazňuje, že úspěšná implementace těchto reforem by podpořila budoucí snahy Turecka o přistoupení k EU a proto silně podporujenázor Evropské komise, že je nezbytné provést analýzu dopadu, implementační plán a rozpočtový a daňový rámec;
8) vítá strategii třetího pilíře navrženou Evropskou komisí a zavazuje se, že se stane aktivním aktérem třetího pilíře, zaměřeného na politický, kulturní, sociální a náboženský dialog, který by sblížil občany; proto doporučuje další prohlubování dialogu mezi VR a tureckými místními úřady založeného na dřívějších zkušenostech VR s předchozími kandidátskými zeměmi, které budou zárukou respektování místní demokracie a implementace regionální decentralizace; Na základě rozhodnutí Evropské rady o Turecku VR očekává, že turecká vláda, Rada ministrů a Rada přidružení navrhnou zřízení Smíšeného poradního výboru mezi tureckými místními a regionálními samosprávami a VR;
9) silně podporuje Turecko, aby provedlo nutné kroky a tím zažehnalo obavy vyjádřené v doporučení Evropské komise, zejména ty týkající se: respektování lidských práv a uplatňování základních svobod; nulové tolerance k mučení a špatnému zacházení; zajištění plných práv a svobod všech menšin; respektování všech náboženství (zvláště otázky rovnoprávného statutu všech církví); nulové tolerance k diskriminaci a násilí na ženách; respektování norem Mezinárodní organizace práce (ILO) týkajících se práce dětí.
10) vyzývá tureckou vládu, aby poskytla jednoznačnou podporu obnovenému úsilí pod záštitou generálního tajemníka OSN o vyřešení problému Kypru v souladu s usneseními OSN, s acquis communautaire a evropskými hodnotami a zásadami;
11) bere na vědomí zvláštní výzvy uvedené ve sdělení Evropské komise, které vyplývají z perspektivy tureckého členství s ohledem na budoucí aplikaci Společné zemědělské politiky, Politiky soudržnosti a volného pohybu pracujících;
12) zdůrazňuje obecný cíl Evropské komise týkající se další integrace směrem k politické unii se stejnými hodnotami a zejména zdůrazňuje naléhavou potřebu vytvořit nutné finanční, institucionální a hospodářské předpoklady pro úspěšnou přípravu Unie na další rozšíření;
13) přitahuje pozornost na závěry Evropské komise, kde je řečeno, že "Komise doporučuje pozastavit jednání v případě vážného a přetrvávajícího porušování zásad svobody, demokracie, respektování lidských práv a základních svobod a ustanovení zákona, na kterých je Unie založena" a zdůrazňuje názor Komise, že jednání o přistoupení Turecka je "nejednoznačný proces, jehož výsledek nelze předem zaručit";
14) dává instrukci svému předsedovi, aby předložil toto usnesení, s ohledem na zasedání Evropské rady
Usnesení Výboru regionů ke znovuoživení Lisabonské strategie
(2005/C 164/13)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM NA zprávu skupiny na vysoké úrovni, které předsedá Wim KOK "Zdůraznit výzvu – Lisabonskou strategií k růstu a zaměstnanosti", listopad 2004;
S OHLEDEM NA sdělení Komise k tématu "Strategické cíle 2005-2009: Evropa 2010 partnerství pro evropskou obnovu, prosperitu, solidaritu a bezpečnost" [1];
S OHLEDEM NA sdělení Komise k "pracovnímu programu Komise pro rok 2005" [2];
S OHLEDEM NA sdělení Komise Evropské radě, která bude zasedat na jaře 2005, "Společnou prací k většímu růstu a zaměstnanosti: nový elán pro Lisabonskou strategii" [3];
S OHLEDEM NA stanovisko Výboru regionů ze 29. září 2004 k "Průběžnému hodnocení Lisabonské strategie" (CdR 152/2004)
S OHLEDEM NA stanovisko VR ze dne 18. listopadu 2004 k tématu "Věda a technologie, klíč k budoucnosti Evropy – Směrnice pro budoucí evropskou politiku na podporu výzkumu" (CdR 194/2004);
S OHLEDEM NA stanovisko VR ze dne 23. února 2005 ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu nazvané "Budování naší společné budoucnosti: Politické úkoly a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007-2013" (CdR 162/2004);
S OHLEDEM NA stanovisko VR ze dne 23. února 2005 k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o zavedení integrovaného akčního programu v oblasti celoživotního vzdělávání (CdR 258/2004;
S OHLEDEM NA stanovisko VR ze dne 23. února 2005 k tématu "Sociální dimenze globalizace" (CdR 328/2004);
schválil během svého 58. plenárního zasedání, které se konalo 23. a 24. února 2005 (zasedání ze dne 24. února), následující usnesení:
Cíle Lisabonské strategie
1. opakuje svou podporu Lisabonské strategii, jejíž fungování představuje prioritní politickou strategii Evropské unie do roku 2010;
2. vítá rozhodnutí Evropské Komise zařadit Lisabonskou strategii mezi priority pro pětileté období 2005-2009;
3. připomíná, že realizace lisabonských cílů [4] vyžaduje obecnou strategii, na které se budou podílet členské státy, a která bude mít za cíl zvýšení ekonomického růstu a vytvoření nových pracovních míst zejména urychlením strukturálních reforem, aby mohlo dojít k posílení konkurenceschopnosti a dokončení vnitřního trhu; modernizací evropského sociálního modelu investováním do lidských zdrojů a bojem proti vyloučení ze společnosti; vytvořením podmínek zdravého vývoje ekonomiky a perspektiv příznivého růstu rozumným dávkováním makroekonomických politik; a propagováním ekonomiky založené na znalostech, politických prostředcích, které by lépe odpovídaly potřebám informační společnosti, vědy a rozvoje, posílením regionální soudržnosti uvnitř jeho samého [5];
4. zdůrazňuje, že návrhy v této oblasti nemohou být úspěšné bez aktivního a strategického úsilí o podporu práv a rovnosti mezi muži a ženami ve všech oblastech života;
Realizace cílů Lisabonské strategie, důvěryhodná politika soudržnosti a finanční rámec přizpůsobený těmto požadavkům: nerozdělitelná trojice
5. vítá snahu Komise navrhnout cíle a nástroje vhodné pro politiku soudržnosti, které by ji spolu s Lisabonskou strategií mohly zajistit, ale zůstává přesvědčen, že tato snaha nestačí, pokud není Evropská unie vybavena vhodnými prostředky k její realizaci;
6. zdůrazňuje výzvu Evropské komise k evropským místním a regionálním samosprávám, aby se účastnily v rámci politiky strukturálních fondů, na vypracování projektů, které by umožnily fungování této politiky i Lisabonské strategie; [6]
7. je toho názoru, že strukturální politiky společenství jsou hlavními prostředky přidané hodnoty Evropské unie.
Investování EU do oblastí vědy a výzkumu, přeshraničních výměn a projektů infrastruktury, jdou ve snaze přibližování partnerství, které je obsaženo v Lisabonské strategii a má za cíl posílit růst, konvergenci, konkurenceschopnost a dlouhodobě udržitelný rozvoj;
8. vyzývá evropské instituce k tomu, aby se zaměřily na účinné uplatňování již exitujících rozhodnutí a nezahajovaly nové kroky nebo nestanovovaly nové cíle.
Lisabonská strategie nesmí být používána jako jediné ospravedlnění pro všechny zákonodárné návrhy Společenství v tom smyslu, že musí být nezbytně v souladu s právním základem zakotveným ve smlouvách a respektujícím pravidla dobré správy;
Uskutečňování Lisabonské strategie: k soudržnější a demokratičtější hospodářské a sociální správě
9. lituje, že se Komise zaměřuje výlučně na vztahy mezi hlavními orgány a členskými státy, a že místní a regionální samosprávy se nemohou podílet na tomto procesu přímo na evropské úrovni.
Vytvoření a spuštění národních akčních plánů spadají téměř výlučně do rukou členských států;vzhledem k tomu, že jednou z příčin zpožděného zahájení Lisabonského programu je nedostatek skutečného decentralizovaného přístupu, opakuje svůj požadavek na vytvoření intenzivnější a decentralizovanějšího řešení Lisabonské strategie v souladu se závěry zasedání Evropské rady z Lisabonu, které ustanovují, že "schválený přístup (pro spuštění Lisabonské strategie) bude zcela decentralizován v souladu s principem subsidiarity; Unie, členské státy, regionální a místní samosprávy spolu se sociálními partnery a občanskou společností se budou aktivně podílet na různých formách partnerství;" [7]
10. se domnívá, že strukturální reformy stejně tak jako dokončení jednotného trhu, které jsou nezbytné k realizaci lisabonských cílů, by se neměly provádět na úkor sociální soudržnosti a tudíž by měly být doprovázeny důležitými ekonomickými, sociálními a vzdělávacími investicemi;
11. zdůrazňuje, že cíle Lisabonské strategie nebudou naplněny, pokud přijatá opatření neumožní maximální účast evropských občanů na hospodářství Evropy a doporučuje podnítit snahu aktivní účasti občanů na hospodářství a na odstranění překážek, které by bránily tomuto principu přítomnému ve všech ekonomických politikách;
12. připomíná, že modernizace evropského sociálního modelu prostřednictvím investic do lidských zdrojů a potírání vyloučení ze společnosti je základem provádění Lisabonské strategie.
Výbor regionů vyjadřuje obavu, že ve sdělení Komise není odkaz na monitorování potírání vyloučení ze společnosti;
13. zdá se mu, že debata o budoucnosti sociální agendy bude muset být součástí znovuoživení Lisabonské strategie s tím, že jejím úkolem bude zaměřit národní úsilí na vytváření nových pracovních míst a boj proti překážkám v zaměstnanosti, na něž nejvíce doplácejí ženy, starší pracovníci nebo imigranti.
Ostatně kvantitativní a kvalitativní zlepšení zaměstnanosti předpokládá nutnost vytvořit evropský trh práce, který by podporoval mobilitu;
14. doporučuje, aby byly otázky s pojené s životním prostředím integrovány do všech politik;
15. opakuje svou náklonnost k tomu, aby byla věnována stejná pozornost třem pilířům Lisabonské strategie – ekonomickému, sociálnímu a environmentálnímu – takovým způsobem, aby byla vždy v centru pozornosti kvalita života;
16. zdůrazňuje hlavní roli podnikatelského a inovačního ducha. Vyzývá ke snížení administrativního zatížení, aby povzbudil podnikatele a aby spustil informační kampaně s cílem vylepšit obraz podnikatelů, brojit proti stigmatizaci neúspěchu a podpořit v Evropě podnikatelského ducha;
17. se domnívá, že hlavní nedostatek Lisabonské strategie spočívá v jejím uskutečňování, zvláště pak samotnými členskými státy.
Aby se této situaci zabránilo, musí být na Lisabonskou strategii kladen větší důraz a musí se stát transparentnější a demokratičtější.
Výbor regionů podporuje požadavek [8] vytvořit informační kampaň na evropské úrovni, jejíž cílem by bylo informovat evropské občany o Lisabonské strategii a jejím dopadu na jejich každodenní život;
18. za předpokladu, že by se Rada připojila k návrhu Komise jmenovat "paní Lisabonu" nebo "pana Lisabonu" na úrovni každého státu, aniž by se vytvořily nové administrativní struktury, vyzývá je, aby úzce spolupracovali s místními a regionálními samosprávami;
19. lituje, že Komise neplánuje srovnávací evaluaci ani hodnotící žebříčky, čímž ztěžuje hodnocení a srovnatelnost reformního úsilí v členských státech.
Sestavení hodnotících žebříčků a analýza existujících silných a slabých stránek na národní, a pokud je to nezbytné, též na regionální úrovni, by vedlo ke větší konkurenci a zvýšení tlaku na dosažení značných zlepšení při provádění reforem;
20. vítá návrh Komise snížit nadbytek současných ročních zpráv a nahradit je jednou strategickou roční zprávou. Vyzývá členské státy k tomu, aby zapojily místní a regionální orgány do vypracování svých národních plánů, aby byla brána v úvahu místní a regionální specifika a priority při procesu zavádění Lisabonské strategie;
21. opakuje, že strategií Komise se nepodařilo zapojit místní a regionální samosprávy a že rozvíjená spolupráce zůstala zejména na mezivládní úrovni.
Proto žádá, aby Komise navrhla reformu otevřené metody koordinace tak, aby byly zapojeny místní a regionální orgány Výbor regionů, v souladu s Bílou knihou o dobré správě též vyzývá Komisi, aby jej konzultovala před schválením stanovisek uvedených v tomto článku;
22. dále připomíná závazek Komise v rámci její iniciativy "Lépe vyvíjet zákonodárnou činnost", aby vytvořila nástroj analýzy dopadu legislativních návrhů v socio-ekonomickém a environmentálním rámci, ale také aby dodala ke každému návrhu záznam o jeho dopadu v rámci subsidiarity.
Výbor regionů očekává vývoj s velikým zájmem;
Rozfázování Lisabonskou strategie a reformy paktu stability a růstu
23. tvrdí, že EU nedosáhne potřebné hladiny růstu, zaměstnanosti a sociální soudržnosti, pokud makro-ekonomická situace v členských státech nebude v souladu s Lisabonskou strategií, a pokud se soudržnost ekonomických nástrojů společenství nezlepší;
24. sdílí tento cíl, aby pakt stability a růstu (PSR), v souladu se smlouvou ES [9] mohl lépe vzít na vědomí účinky spojené s ekonomickou konjunkturou a životaschopností rozpočtových situací; domnívá se, že "celkové zhodnocení" zmiňované v článku 104.6 smlouvy ES by mělo být upřesněno tím, že by se též uvedla doba investování veřejných orgánů, které se podílejí na provádění Lisabonské strategie a navrhuje tedy, aby byl Pakt stability a růstu revidován, stal se pružnější a bral v úvahu rozdílnou hospodářskou realitu v členských státech Evropské unie.
To by se mělo dít bez ústupků v oblasti disciplíny, za plného respektování kritérií Paktu a bez toho, aniž by určité výdajové položky byly vyloučeny z výpočtu rozpočtového deficitu;
25. schvaluje návrh Evropské komise, který usiluje o zvýšení finančních zdrojů určených na rozvoj transevropských sítí s tím, že dává zvláštní přednost nadnárodním projektům podporujícím intermodalitu a přechod na dlouhodobě udržitelné způsoby dopravy tak, aby se přispělo k vyřešení problému nárůstu dopravy a zvýšení obchodních toků;
Přispění obecně prospěšných služeb ke znovuoživení Lisabonské strategie
26. vítá, že Komise zařadila otázky o uplatňování principu země původu, vyjádřené zejména Výborem regionů, [10] do svého návrhu směrnice o službách; [11]
27. lituje, že Komise nenaznačila konkrétní pokračování Bílé knihy o službách obecného zájmu; [12]
28. považuje za nezbytné se v otázkách státních dotací zaměřit na zhodnocení horizontálních cílů v zájmu společenství jako je zaměstnanost, regionální rozvoj, vzdělání a výzkum, zejména podporou malých a středních inovačních podniků.
Bylo by vhodné, aby Evropská unie místo snahy o dosažení cíle kvantitativního snížení státních dotací upřednostnila zlepšení systému státní podpory, a tím dlouhodobě zajistila dostatek kvalitních služeb;
29. Na závěr Výbor regionů vybízí Komisi, aby pokračovala ve svém úsilí a zajistila tak místním a regionálním samosprávám více právní ochrany a transparentnosti ve financování a ve spravování služeb obecného zájmu; Na závěr Výbor regionů vybízí Komisi, aby pokračovala ve svém úsilí a tím zajistila místním a regionálním samosprávám více právní ochrany a transparentnosti ve financování a řízení služeb obecného zájmu;
Ambice o vytvoření evropského prostoru znalostí
30. přebírá výzvu Komise ve prospěch zavedení inovačních pólů na regionální a komunální úrovni, které by spojily do sítě malé a střední inovační podniky, university a vhodné finanční a obchodní struktury;
31. podporuje projekt spuštění paktu znalostí usilující o obnovu spojeného úsilí Unie a členských států o rozvoj vědy, inovací a vzdělání.
Tento pakt by měl za cíl shromáždit různé programy spojené se znalostmi a stanovil by omezený seznam cílů, zahrnující různé subjekty politik znalostí v Evropě.
Navrhuje, aby v budoucnosti členské státy věnovaly 3 % HNP na výzkum.
Dále Výbor vyzývá všechny pravomocné orgány k vytvoření vlastních opatření, která by povzbudila studenty k tomu, aby se věnovali vědě;
32. zdůrazňuje důležitou úlohu místních a regionálních orgánů při realizaci integrovaného pojetí vzdělání a celoživotního vzdělávání zaměřeného na společnost založenou na znalostech.
Jak inovace pracovní etiky tak i studium cizích jazyků, jež je základním nástrojem pro podporu mobility, jsou základními prvky tohoto pojetí;
33. objasňuje, že podstatnou součástí Lisabonské strategie je daňové rozlišení a vyzývá členské státy, aby vytvořily konkurenční daňové výhody tak, aby se zvýšily investice do soukromého sektoru i do výzkumu;
34. podporuje vytvoření evropského paktu pro mládež, který se soustředí na problémy s nezaměstnaností a se sociální a profesionální integrací mladých lidí;
35. požaduje vytvoření evropského programu v oblasti stárnutí, aby se využilo znalostí a zkušeností starších občanů Evropské unie;
Všeobecný kontext Lisabonské strategie
36. se domnívá, že by Lisabonská strategie nemohla fungovat bez vyjádření Evropské unie k mezinárodním otázkám, ve prospěch ohraničení globalizace díky účinnějším a rovnějším pravidlům, spojeným s konkurenceschopností, sociálními právy, životním prostředím a duševním vlastnictvím;
37. je přesvědčen, že imigrace ze třetích zemí může umožnit znovuoživení evropské ekonomiky a přispět k její intelektuální obnově. Vzdává Komisi hold pro její snahu navrhnout nový přístup k otázkám legální imigrace;
38. pověřuje svého předsedu, aby předat přítomné usnesení Evropské komisi, Evropskému parlamentu, Radě, lucemburskému a britskému předsednictví.
Usnesení Výboru regionů k pracovnímu programu evropské komise a prioritám výboru regionů pro rok 2005
(2005/C 164/12)
Výbor regionů,
S OHLEDEM NA pracovní program Komise pro rok 2005 (COM(2005) 15 final),
S OHLEDEM NA strategické cíle pro období 2005-2009 (COM(2005) 12 final),
S OHLEDEM NA operační program lucemburského a britského předsednictví pro rok 2005,
S OHLEDEM NA priority lucemburského předsednictví,
S OHLEDEM NA víceletý strategický program šesti předsednictví pro období 2004-2006,
S OHLEDEM NA protokol o způsobech spolupráce mezi Evropskou komisí a Výborem regionů (DI CdR 81/2001 rév.
2),
S OHLEDEM NA usnesení Výboru regionů k znovuoživení Lisabonské strategie (CdR 518/2004),
S OHLEDEM NA usnesení Evropského parlamentu ze dne 23. února 2005 o Strategických směrech Evropské komise/Legislativním a pracovním programu pro rok 2005,
přijal na svém 58. plenárním zasedání ve dnech 23. a 24. února 2005 (zasedání dne 24. února) následující usnesení.
VÝBOR REGIONŮ,
Obecné připomínky
1. oceňuje, že priority Výboru regionů se shodují s prioritami Komise, obzvláště pokud jde o přispění ke kampani na podporu ratifikace Ústavní smlouvy a posílení hospodářské, sociální a územní soudržnosti, závazek podpořit Lisabonskou strategii zaměřenou na růst a zaměstnanost, solidaritu a udržitelný rozvoj, zajištění prostoru svobody, bezpečí a spravedlnosti, závazek rozšíření Unie a evropské politiky sousedství, jež musejí zahrnovat aktivní účast regionálních a místních orgánů,
2. zdůrazňuje úlohu a postavení regionů a měst v rozšířené Evropské unii a žádá, aby se evropská politika kromě podpory Hospodářské, sociální a měnové unie v současné době ještě více soustředila na dosažení skutečného politického sjednocení, založeného na podpoře občanů a na Evropské ústavě podepsané 29. října 2004 v Římě,
3. zdůrazňuje svůj závazek hodnotit po boku Evropské komise výsledky provádění Protokolu o spolupráci platného od roku 2001 a zahájit s okamžitou platností práce na přípravě nového protokolu o spolupráci mezi oběma institucemi,
4. vyzývá Evropskou komisi, aby již nyní vzala v úvahu ducha a literu Ústavní smlouvy při přípravě právních předpisů Společenství, zejména ve vztahu k uplatňování principů subsidiarity a proporcionality, a aby tyto zásady promítla do rámce nového protokolu o spolupráci,
5. sdílí názor Komise, že je nerealistickým záměrem žádat více Evropy za méně peněz – nové oblasti politik Společenství vyžadují další finanční prostředky odpovídající veřejně deklarovaným vysokým cílům,
6. zdůrazňuje význam podpory kulturní rozmanitosti v Evropské unii a s potěšením očekává, až bude moci aktivně dodržovat a podporovat v souladu se svými prioritami kulturní a jazykovou rozmanitost jako bohaté dědictví, které musí být zachováno,
Ratifikace Ústavní smlouvy
7. se domnívá, že ratifikace Ústavní smlouvy představuje významnou etapu v procesu evropské politické integrace, a proto se do tohoto procesu zapojil v rámci iniciativy "1000 diskusí o Evropě" a vyzývá místní a regionální samosprávy, aby se ještě více zapojily do informační a propagační kampaně na podporu evropské ústavy,
8. pokládá za nezbytné lépe informovat občany o integraci a Evropské ústavě, a proto vyzývá Evropskou komisi, aby tuto kampaň oživila novými impulsy,
9. připomíná zásadní úlohu místního a regionálního tisku v rozšiřování informací a nezbytných sdělení, jejichž cílem je podpořit a objasnit činnost Společenství a hodnoty Unie, a proto vyzývá Evropskou komisi, aby zahrnula Výbor regionů do nové komunikační strategie,
Evropská správa
10. vyjadřuje potěšení nad prioritním strategickým cílem Evropské komise "Přijímat lepší právní předpisy" a zahájit interinstitucionální spolupráci za tímto účelem, lituje nicméně, že místní a regionální hledisko nebylo v této iniciativě dostatečně zohledněno a naléhavě žádá jednotlivá předsednictví Rady, Evropský parlament a Komisi o užší spolupráci; dále lituje, že Evropská komise do svého výročního plánu nezařadila přidanou hodnotu plynoucí z preventivní konzultace o principu subsidiarity s regionálními a místními samosprávami.
11. žádá o výslovné zařazení svých zástupců do minimálních konzultací, jako je tomu u občanské společnosti,
12. vyjadřuje potěšení nad zavedením nové metody analýzy dopadů všech hlavních iniciativ Evropské komise, nicméně konstatuje, že není dostatečně zohledněna míra dopadu na regionální a místní samosprávy,
13. vyzývá Evropskou komisi, aby obnovila podepisování úmluv a tripartitních smluv a diverzifikovala použití tohoto nástroje v rámci ostatních politik Společenství,
Znovuoživení Lisabonské strategie
14. vítá a sdílí zaměření na výkon vyjádřené v revizi Lisabonské strategie, jak uvádí Usnesení VR k obnovení Lisabonské strategie.
Vnímá Průběžné hodnocení jako klíčový okamžik nejen pro strategický směr příslušných politik, ale také pro budoucí vývoj víceúrovňové správy, jež bude nezbytná vzhledem k výzvám, jimž Evropská unie v současnosti čelí.
Náklady spojené s nesplněním cílů vytyčených touto strategií budou rovněž způsobeny nezapojením regionálních a místních subjektů do plánování a provádění,
15. domnívá se, že úspěch Lisabonské strategie závisí na začlenění místních a regionálních aktérů v jejím plánování a provádění, lituje však, že regionální a místní úřady ani Výbor regionů nejsou zahrnuty do nového způsobu řízení Lisabonské strategie, trvá na integraci místních a regionálních úrovní nejen do národních akčních plánů, ale také do příprav nového způsobu správy, vyzývá tímto Komisi, aby zohlednila regionální aspekt ve své koncepci a provádění Strategie na úrovni Unie i na úrovni členských států,
16. vítá myšlenku Partnerství pro růst a zaměstnanost a ústřední koncepci zaměřenou na činnosti v celoevropském měřítku, jež mobilizují podporu pro změny a zjednodušují hlášení.
Varuje nicméně před tím, aby byl Lisabonský akční plán založen výhradně na akcích na úrovni členských států a na evropské úrovni, a dále před ztrátou vyrovnaného přístupu k hospodářským cílům a zároveň udržitelnému rozvoji, modernizaci a pokroku Evropského sociálního modelu; dále se domnívá, že nová sociální agenda musí být nedílnou součástí sociálního pilíře Lisabonské strategie.
Znalostní společnost
17. vítá oznámení Evropské komise o Rámcovém programu EU pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrační aktivity na období 2007-2013 (FP7) a Rámcovém programu pro konkurenceschopnost a inovace, jež mají dodat impuls realizaci znalostní společnosti.
Výbor regionů zdůrazňuje potřebu regionální kapitoly v rámci FP7, jež by podpořila regionální iniciativy přispívající do Evropského výzkumného prostoru.
Dále připomíná nutnost připravit mechanismus, s jehož pomocí by všechny regiony mohly využívat zvýšené investice do výzkumu a inovací prostřednictvím interaktivního "učení".
18. podporuje názor Evropské komise, že předpokladem vytvoření znalostní ekonomiky EU je splnění evropských cílů celoživotního vzdělávání, a zdůrazňuje, že celoživotní vzdělávání by mělo být nahlíženo jak z hlediska konkurenceschopnosti a rozvoje schopnosti občanů účastnit se na hospodářském životě, tak z hlediska osobního rozvoje občanů prostřednictvím vzdělání a odborné přípravy a jejich účasti na společenském a občanském životě,
19. vyjadřuje záměr aktivně přispět k tvoření rámce nové iniciativy s názvem i2010, jež by navázala na agendu eEurope, podílela se na budování Evropského informačního prostoru a podněcovala inovace pomocí investic do výzkumu a vývoje a rozšíření informačních a komunikačních technologií (ICT).
Zvláště zdůrazňuje potřebu zajistit, aby z nových technologií mohly profitovat všechny skupiny společnosti, a to nejen z hlediska ekonomického růstu, ale také z hlediska účasti, transparentnosti a dostupnosti,
20. se těší na nové znění předpisů pro audiovizuální sektor, přesněji na Směrnici o "Televizi bez hranic".
Audiovizuální média jsou nejen kulturním odvětvím prvořadého významu, ale také klíčovým předpokladem pro rozvoj evropských sociálních hodnot, růst regionálních a místních identit a fungování demokratických společností.
Územní soudržnost
21. Opakuje své přesvědčení, že referenčním kritériem pracovního programu Evropské unie pro rok 2005 musí zůstat hospodářská, sociální a územní soudržnost, jež napomůže harmonickému rozvoji celého Společenství a snížení rozdílů mezi stupni rozvoje různých regionů a zpožděním nejvíce znevýhodněných regionů, jež se ještě prohloubily s posledním rozšířením,
22. se zavazuje podpořit realizaci této priority širokou reflexí reformy politiky soudržnosti, s cílem docílit vyšší koherence mezi sektorálními politikami Společenství s významným územním dopadem a cílem soudržnosti,
23. připomíná neoddělitelnou souvislost mezi efektivní celoevropskou regionální politikou a realizací agendy z Lisabonu.
Pokračování regionální politiky EU zahrnující všechny regiony napomůže budoucímu růstu a konkurenceschopnosti ve všech regionech Evropy; konkurenceschopnost Unie závisí na konkurenceschopnosti každého z jejích regionů,
24. má obavy o budoucnost státních podpor pro regiony, zvláště o ty, které souvisejí s politikou soudržnosti a zdůrazňuje, že existuje riziko relativizace nebo zanedbání cíle konkurenceschopnosti za účelem dosažení minimálního kompromisu na jednáních o finančních perspektivách; požaduje, aby byla odstraněna jakákoli rozporuplnost mezi cílem konvergence a státními podporami pro regiony určené nejméně rozvinutým regionům; vyzývá Evropskou komisi, aby poskytla podpůrný rámec teritoriální diferenciace předpisů o státních podporách, což by umožnilo cílené veřejné investice tam, kde muže dojít k nápravě skutečného selhání trhu a dosažení cíle v oblasti teritoriální soudržnosti,
25. zdůrazňuje význam solidarity pro úspěšné a úplné uplatnění principů subsidiarity a proporcionality.
Aby byl přesun úkolů a kompetencí z Evropy na regiony nebo z vládní úrovně na regiony spravedlivý a účinný, musí jej provázet přesun financí a kapacit: tedy "vertikální" solidarita mezi centrem a periferiemi, ale také horizontální solidarita mezi silnějšími (bohatšími, výkonnějšími, schopnějšími) a slabšími regiony,
26. znovu připomíná své přesvědčení, že zásadní hybnou páku evropské integrace je rozvoj infrastruktur, jež usnadňují výměny a jsou zdrojem hospodářského růstu tím, že přispívají k územní soudržnosti a budují Evropu "blízkosti".
Mezi klíčové předpoklady udržitelného rozvoje transevropských sítí patří nalezení nové rovnováhy mezi způsoby dopravy, a to se zvláštním důrazem na právní úpravy námořního, železničního a vzdušného sektoru,
Udržitelný rozvoj
27. vyzývá Komisi, aby uznala roli místních a regionálních samospráv v rámci prací na sedmi tematických strategiích budovaných na základě šestého akčního programu pro životní prostředí a vybízí Evropskou komisi, aby přezkoumala přínosy širšího využívání dohod o městském rozvoji a tripartitních dohod – jako je tomu v případě tematické strategie pro městské životní prostředí – jež by doplnily současné právní předpisy,
28. vítá, že Kyotský protokol vstoupil v platnost a vyzývá místní a regionální orgány, aby plně podpořily dosažení cílů stanovených protokolem,
29. podporuje strategický přístup Komise k rozvoji venkova a zdůrazňuje, že musí být jasně deklarována přidaná hodnota evropské strategie a že by mělo být úkolem členských států a regionálních a místních samospráv zpřesnit tento rámec dle venkovských oblastí a politiky rozvoje venkova,
30. zastává názor, že návrh Nástroje solidarity a rychlé reakce je vyjádřením holistického přístupu pokrývajícího všechny aspekty ochrany občanů před pohromami, tedy včetně preventivních opatření, záchranných služeb a návazných opatření, a dále že tento nástroj obsahuje prostředky usnadňující integraci a koordinaci vysoce specializovaných sil různých členských států a regionů,
31. vítá iniciativy na podporu udržitelného rozvoje a zdůrazňuje zvláště skutečnost, že akce a financování Společenství na podporu zlepšení životního prostředí by se měly stát hybnou silou na národní, regionální a místní úrovni,
32. vybízí EU, aby se stala aktivním nositelem a příkladem modelu udržitelné výroby a distribuce potravinářských výrobků, jenž bude vstřícný vůči přírodním zdrojům, ochraně biodiverzity, kvalitě výrobků a způsobům výroby,
33. vítá, že Evropská komise uznala jako nezbytný návrh horizontálního a integrovaného přístupu k námořní politice Evropské unie,
Prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti
34. vyjadřuje potěšení nad cílem Evropské unie konsolidovat prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti zejména prostřednictvím metody na úrovni Společenství a připojuje se tímto k strategickému cíli bezpečnosti občanů vytyčenému Evropskou komisí,
35. podporuje hlavní směry programu z La Haye na podporu posílení svobody, bezpečnosti a spravedlnosti v EU, velmi lituje absence zmínky o zahrnutí územních samospráv Evropské unie do provádění příslušných politik a naléhavě žádá Evropskou komisi, aby tuto institucionální, politickou a operační skutečnost zohlednila v různých akčních plánech, jež budou vypracovány v průběhu příštího měsíce,
36. znovu překládá své doporučení využít strukturální fondy a vyvíjet nástroje pro realizaci Prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti a vyzývá Evropskou komisi, aby uvedla do praxe směry uvedené v Třetí zprávě o soudržnosti,
37. vítá zvýšené odhodlání k intenzivnějšímu boji proti terorismu při zachování nedotknutelnosti občanských svobod, a vyzývá k plánovanému posílení sítí a schopností prostřednictvím zapojení místních a regionálních samospráv,
38. vyzývá Evropskou komisi, aby zohlednila návrhy VR týkající se nového akčního plánu Společenství na podporu aktivního evropského občanství,
Proces rozšíření Evropské unie
39. připomíná svůj závazek vůči procesu rozšíření s cílem zajistit politicky mezikulturní dialog mezi zástupci místních a regionálních samospráv členských států a kandidátských a předkandidátských zemí,
40. vyzývá Evropskou komisi, aby aktivněji podporovala demokratickou decentralizaci v procesu rozšíření a v politice před přistoupením, doporučuje v tomto směru prohloubení podpory před přistoupením za účelem posílení administrativních kapacit na regionálních a místních úrovních, a vyzývá proto k výměně zkušeností a osvědčených postupů a partnerství mezi místními správními orgány,
41. považuje za vhodné posílit zapojení místní a regionální demokracie v procesu konsolidace demokracie na západním Balkáně, kde je předpokladem ochrana etnických menšin,
42. lituje, že se v dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou neplánuje zřízení Smíšeného poradního výboru mezi Chorvatskem a Výborem regionů a žádá Evropskou komisi, aby co nejdříve navrhla funkční řešení,
Politiky sousedství
43. souhlasí se závazkem Evropské komise k politice sousedství a plně sdílí její analýzu včetně cíle bezpečnosti, stability a prosperity na evropském kontinentu,
44. vyzývá Evropskou komisi, aby vzala v úvahu přínos přeshraniční a spolupráce mezi regiony jak v rámci nového nástroje sousedství, tak v akčních plánech, a žádá o začlenění do příprav, provádění a hodnocení této nové politiky,
45. vyzývá konferenci EUROMED při příležitosti oslav desátého výročí Barcelonské deklarace, aby místním a regionálním samosprávám byla umožněna aktivnější účast na euro-středozemském partnerství, a připomíná svůj návrh na zřízení orgánu, jenž by zastupoval decentralizované sub-národní samosprávy členských států a partnerských zemí v rámci Středozemí,
46. zdůrazňuje strategický význam partnerství s Ruskem a příležitost přezkoumat možné formy přeshraniční spolupráce na místní a regionální úrovni s autonomní oblastí Kaliningrad,
47. domnívá se, že Evropská unie by měla podpořit demokratické procesy spuštěné v některých sousedních zemích, jako nedávno na Ukrajině či
Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů
k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o vzájemné správní pomoci při ochraně finančních zájmů Společenství proti podvodům a jiným protiprávním jednáním (KOM(2004) 509 v konečném znění ze dne 20. července 2004)
(2004/C 301/03)
EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 286 této smlouvy,
s ohledem na Chartu základních práv Evropské unie, a zejména na článek 8 této charty,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [1],
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [2], a zejména na čl. 28 odst. 2 uvedeného nařízení,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
Tento návrh byl předložen dne 28. září 2004 Evropskou komisí Evropskému inspektorovi ochrany údajů, aby k němu zaujal stanovisko v souladu s čl. 28 odst.
2 nařízení (ES) 45/2001. V tomto nařízení se stanoví, že Komise evropského ochránce osobních údajů konzultuje při přijímání návrhu právního předpisu Společenství, týkajícího se ochrany individuálních práv a svobod v souvislosti se zpracováním osobních údajů.
Jak dokládá tento případ, tato povinnost se nevztahuje jen na návrhy zabývající se ochranou osobních údajů jako svým hlavním předmětem, ale rovněž na návrhy, které navazují na dosavadní právní rámec ochrany údajů nebo jej doplňují a pozměňují a na návrhy, které mají významný dopad na ochranu práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, ale přitom neberou v úvahu dosavadní právní rámec.
2. Návrh vychází z článku 280 Smlouvy o Evropském společenství.
Plně tedy odpovídá činnosti podle prvního pilíře a pokud jde o zpracování osobních údajů, uznává nutnost zajistit řádnou ochranu údajů, jak je stanoveno ve směrnici 95/46/ES, případně v nařízení (ES) 45/2001 (mimo jiné v bodu odůvodnění 11 a článku 18 návrhu).
3. Návrh neobsahuje nová pravidla o ochraně údajů ani výjimky z výše uvedených právních předpisů o ochraně údajů. Naopak, článek 18 v této záležitosti zcela odkazuje na uvedené právní předpisy a v některých oblastech počítá s prováděcím nařízením, zejména pokud jde o přístup k informacím získaným Komisí ze záznamů členských států o DPH a o jejich použití (čl. 11 odst. 1), spontánní výměnu finančních informací mezi členskými státy a Komisí (čl. 12 odst. 4) a vzájemnou pomoc a výměnu informací (článek 21). S uspokojením lze konstatovat, že před přijetím těchto prováděcích pravidel bude evropský inspektor ochrany údajů konzultován.
4. Ve druhém pododstavci odst. 1 čl. 18 se konkrétně stanoví povinnost zachovávat důvěrnost informací vůči jiným osobám a orgánům než osobám a orgánům v rámci orgánů a institucí Společenství a členských států, jejichž funkce vyžadují znalost těchto informací. Předpokládá se, že tímto nejsou dotčena práva subjektů údajů mít přístup k osobním údajům, které se jich týkají, pokud se nezjistí, že platí jedna z výjimek, přičemž toto by se v zásadě mělo určovat případ od případu (čl. 13 směrnice 95/46/ES a čl. 20 nařízení (ES) 45/2001).
5. Návrh je doplněním a upřesněním nařízení (ES) 1073/1999, nařízení Rady (ES) 515/97 a nařízení Rady (ES) 1798/2003 a v mnoha ohledech obsahuje ustanovení, která jsou souběžná s ustanoveními uvedených předchozích právních předpisů.
V tomto ohledu platí tyto připomínky:
37 odst. 4 nařízení Rady (ES) 515/97 o dohledu nad ochranou osobních údajů, v němž by se zohlednila skutečnost, že nyní je jmenován evropský inspektor ochrany údajů.
Vzhledem k tomu by se měl také přezkoumat celý článek 37, aby bylo možno zavést vhodnější a účinnější systém dohledu a spolupráce mezi orgány dohledu.
S podobným systémem by se mělo počítat anebo by se měl zavést v navrhovaném nařízení.
b) Výbor, zřízený podle článku 43 nařízení (ES) č. 515/97, jehož úkoly se rozšiřují tak, aby obsáhl celý rozsah návrhu, s sebou nese některé problémy, které by se měly řešit, při nejmenším pro účely tohoto návrhu, pokud nebude využito této příležitosti k dalšímu pozměnění nařízení (ES) č.
Anglické znění tohoto nařízení naznačuje, že složení výboru ad hoc tvoří zástupci uvedení v čl. 43 odst.
1 spolu se zástupci pro ochranu údajů. Mělo by se upřesnit, jako je tomu ve francouzském znění, že složení ad hoc sestává "ze zástupců jmenovaných každým členským státem z jeho vnitrostátního dozorčího orgánu nebo orgánů".
V každém případě by se měl výslovně uvádět i evropský inspektor ochrany údajů.
6. Nakonec, stejně jako je tomu v případě jiných povinně uváděných stanovisek, by se na základě čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) 45/2001 mělo formální stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů uvádět před body odůvodnění ("s ohledem na stanovisko...").
Konečná zpráva úředníka pro slyšení v případu COMP/38.284/D2 (Air France/Alitalia)
(podle článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2004/C 305/04)
Předloha rozhodnutí ve výše uvedeném případu vede k následujícím zjištěním:
Dne 13. listopadu 2001 letecké společnosti Air France a Alitalia oznámily Komisi několik dohod a požadovaly negativní atest podle čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3975/87 nebo eventuální výjimku podle článku 5 téhož nařízení.
Shrnutí žádosti, ve kterém byly třetí strany a členské státy vyzvány, aby do 30 dnů předložily připomínky v souladu s čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3975/87, bylo
Stanovisko č. 1/2005
k návrhu nařízení Rady k financování Společné zemědělské politiky (KOM(2004) 489 v konečném znění ze dne 14. července 2004)
(podle čl. 248 odst. 4 druhý pododstavec, ES)
(2005/C 121/01)
OBSAH
1–6 ÚVOD
7–14 JASNÉ ODDĚLENÍ DVOU "PILÍŘŮ"
7–13 Současná situace a návrh
14 Analýza
15–34 ŘÍZENÍ A KONTROLA
15–25 EAGF
15–18 Současná situace a návrh
19–25 Analýza
26–34 EAFRD
26–29 Současná situace a návrh
30–32 Analýza
33–34 Závěr
35–48 ROZPOČTOVÁ KÁZEŇ
35–40 Současná situace
41–44 Návrh Komise: EAGF
45–48 Analýza
45–47 EAGF
48 EAFRD
49–61 ZPRACOVÁNÍ NESROVNALOSTÍ
49–53 EAGF
49 Současná situace
50–53 Návrh a analýza
54–61 EAFRD
54–57 Současná situace
58–61 Návrh a analýza
62–65 JINÉ POZNÁMKY
62 Soulad mezi rozpočtovými roky
63 Přechodná ustanovení
64–65 Drobné body
Ι–ΙΙ SHRNUTÍ
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a článek 279 této smlouvy,
s ohledem na návrh nařízení Rady k financování Společné zemědělské politiky [1],
s ohledem na žádost o stanovisko k tomuto návrhu předloženou Radou Účetnímu dvoru dne 29. října 2004 a obdrženou Účetním dvorem dne 5. listopadu 2004,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
ÚVOD
1. Účelem navrhovaného nařízení je vytvořit s účinností od 1. ledna 2007 právní rámec pro financování dvou "pilířů" (podpora tržních výdajů a příjmů; rozvoj venkova) Společné zemědělské politiky (SZP).
Návrh vychází z existujících ustanovení SZP [2].
Nezavádí změny podstaty SZP ani nestanoví částky, které mají být vydány na SZP.
2. Účetní dvůr zvažuje pravděpodobnost toho, že návrh zvýší efektivnost, účelnost, hospodárnost a průhlednost řízení SZP a bere přitom v úvahu své stanovisko k jednotnému auditnímu modelu (stanovisko č. 2/2004) [3].
3. Při tomto modelu by Komise byla zodpovědná za podporu zlepšování vnitřních kontrolních systémů a za poskytnutí ujištění, že pracují efektivně.
Vnitřní kontrolní systémy by byly založeny na logickém rámci využívajícím společné zásady a standardy.
Účetní dvůr zdůraznil, že náklady na kontroly by měly být úměrné jejich přínosu.
Avšak některé prvky, které byly identifikované ve stanovisku Účetního dvora jako nezbytné pro účelnou a efektivní hierarchii odpovědnosti a finanční kontrolu vyžadují další vyjasnění (viz odstavce 20, 21, 23 a 24).
4. Odstavce (7–61) níže diskutují čtyři základní témata návrhu nařízení:
- konsolidaci zemědělských výdajů a oddělení dvou pilířů (články 2–5 návrhu nařízení),
- řízení a kontrolu (články 6–8,10,11,12–17, 22–31, 36 a 37 návrhu nařízení),
- rozpočtovou kázeň (články 12–21 návrhu nařízení),
- zacházení s nesrovnalostmi (články 9 a 32–35 návrhu nařízení).
Odstavce 62 až 65 se zabývají jinými podrobnými body; některé z nich se týkají převodu.
5. V mnoha bodech (články 7, 8, 9, 13, 15, 16, 18, 19, 26, 30, 39, 42, 45 a 48) ponechává návrh nařízení některé důležité otázky k řešení prostřednictvím výborů v sekundární legislativě, k nimž se Účetní dvůr v této chvíli nemůže jasně vyjádřit.
Účetní dvůr poznamenává, že efektivnost mnoha aspektů navrhovaného systému bude záležet na kvalitě a obsahu takové sekundární legislativy.
Návrh nařízení zejména ponechává nejasnou přesnou dělbu finanční zodpovědnosti mezi Komisí a členskými státy a některé prvky, identifikované ve stanovisku Účetního dvora k jednotnému auditnímu modelu, jako nezbytné pro efektivní a účelnou hierarchii zodpovědnosti a finanční kontroly.
6. Některé z navrhovaných změn návrhu nařízení nejsou v souladu s některými ustanoveními finančního nařízení [4].
Komise bude muset zvážit, zda je změna finančního nařízení nutná.
JASNÉ ODDĚLENÍ DVOU "PILÍŘŮ"
Současná situace a návrh
7. Mnoho let se Společná zemědělská politika realizovala prostřednictvím jednoho "fondu": Evropského orientačního a záručního fondu.
Tento fond má dvě sekce, orientační a záruční, které se řídí odlišnými pravidly (v současné době jsou obsažena v nařízení Rady (ES) č.
1257/1999 a v nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 [5]).
8. Záruční sekce:
- financuje všechny výdaje na podporu zemědělských trhů a podporu příjmů a
- spolufinancuje (s členskými státy) určitá opatření k rozvoji venkova.
9. Opatření k rozvoji venkova spolufinancovaná záruční sekcí jsou:
a) platby na předčasný odchod do důchodu;
b) dotace zemědělcům ve znevýhodněných oblastech a v oblastech s environmentálními omezeními;
c) podpora zaměřená na splnění standardů (v oblasti životního prostředí, veřejného zdraví atd.);
d) platby na agroenvironmentální opatření a ve prospěch dobrých životních podmínek zvířat;
e) podpora kvality potravin;
f) zalesňování [6];
g) podpora všech "jiných opatření na rozvoj venkova" v oblastech, na které se nevztahuje Cíl 1 strukturálních fondů:
- investice do zemědělských podniků,
- podpora za účelem usnadnění zahájení činnosti mladých zemědělců,
- odborná příprava zemědělců a dalších osob účastnících se zemědělských a lesnických činností,
- zlepšování zpracování a marketingu zemědělských výrobků,
- lesnictví a
- jiná opatření podporující adaptaci a rozvoj vesnických oblastí [7] (jako je nové rozparcelování, diverzifikace zemědělských činností atd.).
10. Záruční sekce spolufinancuje všechna "jiná opatření na rozvoj venkova" uvedená pod písmenem g) v předcházejícím odstavci v oblastech spadajících pod Cíl 1. Spolufinancuje také iniciativu Společenství "Leader +" [8].
11. Tato uspořádání jsou graficky znázorněna na obrázku 1.
12. Zda je opatření na rozvoj venkova financováno záruční nebo orientační sekcí fondu EZOZF v současnosti záleží jak na typu opatření, tak na jeho zeměpisné poloze.
Například modernizace jatek v regionu spadajícím pod Cíl 1 bude spolufinancována orientační sekcí, zatímco stejný projekt umístěný mimo Cíl 1 bude spolufinancován záruční sekcí; zalesňování zemědělské půdy bude spolufinancováno záruční sekcí prostřednictvím Společenství, zatímco investice do zachování a zlepšování lesních zdrojů budou spolufinancovány orientační sekcí v oblastech spadajících pod Cíl 1.
13. Komise navrhuje, že by dva fondy, Evropský zemědělský záruční fond (EZOZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EAFRD), měly nahradit jak záruční, tak orientační sekci současného EZOZF.
Fond EZOZF by obsahoval výdaje na podporu zemědělských trhů a podporu příjmů zemědělců tak, jak je uvedeno v odst.
8 první odrážce výše [9]. Všechny výdaje na rozvoj venkova, bez ohledu na typ a zeměpisnou polohu, by byly spolufinancovány fondem EAFRD.
Obrázek 1
Analýza
14. Navrhovaná konsolidace všech výdajů na rozvoj venkova v jednotném rozpočtovém rámci by znamenala, že by bylo možné identifikovat celkové výdaje na konkrétní opatření k rozvoji venkova i celkové výdaje na rozvoj venkova [10].
To představuje vítané zvýšení transparentnosti [11].
ŘÍZENÍ A KONTROLA
EAGF
Současná situace a návrh
15. Návrh nezavádí žádné významné změny do řízení a kontroly tržních výdajů.
Prakticky všechny platby by se prováděly platebními agenturami členských států, stejně jako je tomu v současnosti.
16. Pro většinu výdajů by tento proces pokračoval nadále takto:
a) zemědělci předkládají nároky platebním agenturám v roce předcházejícím provádění plateb na základě obdělávané výměry, počtu uznatelných zvířat vlastněných během stanoveného zádržného období atd.;
b) platební agentury předkládají tyto nároky k administrativním kontrolám a na výběrovém základě ke kontrolám na místě, hlavně prostřednictvím Integrovaného administrativního a kontrolního systému (IACS);
c) každá platební agentura platí žadatelům a každý měsíc podává Komisi zprávy o uskutečněných výdajích. Komise tyto výdaje refunduje platební agentuře ("měsíční platby");
d) účty a platby platební agentury kontroluje nezávislý auditor (certifikační orgán), který podává zprávu Komisi v únoru v roce následujícím po příslušném rozpočtovém roce;
e) do 30. dubna uvedeného roku musí Komise přijmout rozhodnutí (o schválení finančních výkazů) o tom, zda schválit tyto účty a auditní zprávy nebo žádat o uskutečnění další práce nebo poskytnutí více informací;
f) Komise pak může prozkoumat platby uskutečněné platebními agenturami, a pokud platby nebyly v pořádku a nebo finanční kontroly byly slabé, může rozhodnout o tom, že některé výdaje uhradí příslušný členský stát a nebudou připsány k tíži rozpočtu EU (Komise "nedovoluje" takové výdaje v "rozhodnutích o shodě").
Když Komise nepovolí výdaje, sníží příslušně své platby platebním agenturám.
17. Výdaje z fondu EAGF, stejně jako ze současné záruční sekce, by byly financovány nerozlišenými položkami, tj. nerozlišovalo by se mezi položkami závazků a plateb.
18. Návrh nařízení však zavádí některé nové prvky a/nebo změny:
- v členských státech, kde je více než jedna platební agentura, se od koordinačního orgánu požaduje centralizovat informace, které musí být přístupné Komisi, aby se ujistila, že jsou poskytovány konzistentně, a podporovala jednotné uplatňování pravidel Společenství. Čl.
6 odst. 3 návrhu nařízení stanoví, že by koordinační orgány měly podléhat zvláštní akreditaci členských států,
- čl. 8 odst. 1 písm. c) návrhu nařízení stanoví, že zodpovědný představitel každé platební agentury musí podepsat a odeslat Komisi každý rok "prohlášení o věrohodnosti",
- čl. 31 odst. 4 písm. a) návrhu nařízení by umožnil Komisi na základě postupu schvalování účtů popsaného ve výše uvedeném odst. 16 písm. f) nepovolit výdaj z EAGF, který se uskutečnil maximálně třicet šest měsíců před tím, než Komise písemně oznámila členskému státu zjištění své kontroly ("pravidlo třiceti šesti měsíců"). Toto období je nyní dracet čtyři měsíců.
Analýza
Obecné připomínky
19. Současný platební proces pro záruční sekci EZOZF se osvědčil.
V minulosti Komise obvykle nenavrhovala žádné změny v oblastech, které fungovaly v zásadě dobře.
Konkrétní navrhované změny (odstavec 18 výše)
20. Zavedení specifického akreditačního požadavku (odděleného od akreditace platebních agentur pro "koordinační orgány" by mohlo posílit hierarchii zodpovědnosti za výdaje SZP (viz stanovisko č.
2/2004 k jednotnému auditu, odstavce I, II a IV). To by však záleželo na kvalitě a obsahu pravidel pro specifickou akreditaci poskytovanou Komisí členským státům a na tom, jak by je členské státy uplatňovaly.
21. Zavedení "prohlášení o věrohodnosti" podepsaného zodpovědnou osobou platební agentury by mohlo zlepšit stávající kontrolní systém ve směru k jednotnému auditnímu modelu.
Avšak návrh nepředkládá žádné náměty, pokud jde o cíl, obsah a záběr tohoto prohlášení.
Jeho obsah by měl kopírovat odpovídající prohlášení, které se obecně požaduje pro řízení podniků, např. společností registrovaných na burze.
Z toho vyplývá, že ředitel/ka agentury by měl/a vysvětlit svou zodpovědnost za účty, provádět roční přezkoumání efektivnosti systému vnitřní kontroly a ohlašovat, že to učinil/a.
Toto přezkoumání by mělo zahrnovat všechny typy kontrol včetně finanční kontroly, provozní kontroly a kontroly shody, jakož i řízení rizik.
Takové prohlášení nemůže nahradit práci certifikačních orgánů.
Ani GŘ AGRI ani certifikační orgán by neměly vložit důvěru do takového prohlášení bez doplňujících důkazních materiálů.
Přísně vzato, navrhovaná terminologie by způsobila zmatek mezi prohlášením o věrohodnosti požadovaným Evropským účetním dvorem a prohlášením o věrohodnosti generálních ředitelů Komise.
Měl by se zvolit jiný název.
22. Účetní dvůr podpořil "pravidlo třiceti šesti měsíců" ve svém stanovisku č.
9/2002 [12]. Tato modifikace by snížila riziko, že nedostatky odhalené v členských státech by nemusely být potrestány pouze proto, že Komise nebyla schopna zachytit všechny oblasti výdajů ve dvouletém cyklu.
Komise by měla zásadně dodržovat lhůtu třiceti šesti měsíců a maximálně se vyhýbat jakémukoli zpoždění při schvalování účtů a připisování nákladů k tíži rozpočtu.
Jiná zjištění
23. Stávající úprava záruční sekce EZOZF se může zlepšit v jednom důležitém aspektu, což Komise nenavrhla.
Certifikační orgány, které podrobují auditu účty platebních agentur a fungování vnitřních kontrolních postupů platebních agentur, omezují svou práci na potvrzování existence kontrol navržených k zajištění souladu plateb a neprovádějí vždy dostatečné testy souladu potvrzující, že tyto kontroly fungují efektivně.
Certifikační orgány ani neodvádějí dostatečnou práci na úrovni přínosu plateb SZP potvrzující, že platby jsou zákonné a správné.
Účetní dvůr stále zastává názor (vyjádřený ve stanovisku č. 10/98 [13]), že certifikace platebních agentur certifikačními orgány by měla být založena na mezinárodně přijatých auditních standardech.
Odkaz na mezinárodně přijaté auditní standardy [14] by měl být vložen do odstavce 7 návrhu nařízení.
Certifikace by měla zahrnovat zákonnost a správnost výdajů na úrovni příjemce a měly by se testovat klíčové kontroly platební agentury.
Takový záběr by představoval silnější a jasnější hierarchii zodpovědnosti za výdaje SZP.
Poskytl by Komisi větší ujištění a byl by v souladu s jednotným auditním modelem (viz stanovisko č.
2/2004, odstavec 42). Změny vedoucí k rozšíření záběru práce certifikačních orgánů by mohly být zakotveny buď v článku 7, nebo v čl.
8 odst. 1 písm. c) bod iii) návrhu nařízení.
25. Účetní dvůr konstatuje, že zodpovědnost za akreditaci platebních agentur by zůstala na členských státech.
Ve své zvláštní zprávě č. 2/2004 [15] o nástroji SAPARD (finanční mechanismy tohoto programu jsou v mnoha ohledech podobné mechanismům SZP) Účetní dvůr vítá roli Komise v udělování akreditace: předběžné schválení systémů založené jak na auditech členských zemí zapojených do programu SAPARD, tak na auditech Komise, zajišťuje, že před uskutečněním jakýchkoli výdajů existují, alespoň na papíře, dobře navržené systémy s klíčovými kontrolami.
Účetní dvůr to označil za dobrou praxi.
EAFRD
Současná situace a návrh
26. Navrhovaný řídící a kontrolní rámec pro EAFRD je založen zčásti na rámci strukturálních fondů a zčásti na rámci záruční selce EZOZF a poskytoval by jednotnou sadu finančních pravidel a společného kontrolního systému pro všechny výdaje na rozvoj venkova.
27. Jak bylo vysvětleno v odstavcích 8 až 13 výše, nový nástroj EAFRD by spojil dva proudy výdajů na rozvoj venkova (viz obrázek 1):
- výdaje záruční sekce: položky plateb 4,8 miliard EUR v roce 2004 placené prostřednictvím nerozlišených položek (viz odstavec 17 výše),
- výdaje z orientační sekce: položky plateb 2,9 miliard EUR v roce 2004 placené prostřednictvím rozlišených položek [16].
28. Komise navrhuje, aby všechny tyto výdaje byly v budoucnosti financovány jedním výdajovým tokem s rozlišenými položkami.
Dopady těchto změn jsou:
- výdaje na rozvoj venkova by se nadále neuskutečňovaly pod rozdílnými programovacími, realizačními a kontrolními systémy,
- s "doprovodnými opatřeními" (část A na obrázku 1), která představují větší část výdajů na rozvoj venkova a s jinými výdaji na rozvoj venkova v současnosti financovanými záruční sekcí fondu EZOZF (část B na obrázku 1), by se již nezacházelo způsobem, jenž byl shrnut v odstavci 16 výše.
29. Navrhovaný proces pro většinu výdajů by byl takovýto:
- když je program rozvoje venkova některou členskou zemí přijat, uhradí Komise 7 % z příspěvku z fondu EAFRD na příslušný program zapojeným platebním agenturám,
- těchto 7 % představuje zálohovou platbu (která se musí refundovat Komisi, není-li do draceti čtyř měsíců předložena žádná žádost o platbu v rámci programu na rozvoj venkova),
- výdaje se nahlašují Komisi každé čtvrtletí,
- pro každý program na rozvoj venkova provádí Komise průběžné platby akreditovaným platebním agenturám na základě žádostí o průběžnou platbu zpracovaných platebními agenturami "pokud možno třikrát ročně",
- po obdržení závěrečné realizační zprávy Komise vyplatí zůstatek,
- celková částka předfinancování se vypořádává, když je program na rozvoj venkova uzavřen (tento proces může trvat několik let).
Analýza
30. Existují velmi dobré důvody pro použití rozlišených položek při financování výdajů z rozpočtu Společenství, když jsou splněny dvě podmínky:
- příslušné výdaje jsou ze své podstaty víceleté (ve smyslu, že projekt se musí plánovat a uskutečňovat v průběhu více let),
- rozpočtový rámec je ze své podstaty víceletý a zahrnuje položky závazků, které pokrývají celkové náklady zákonného závazku uzavřeného v průběhu běžného finančního roku.
31. Výdaje na rozvoj venkova zahrnují celou škálu opatření s různými parametry.
Některá z nich podporují víceleté investiční výdaje. Větší část zahrnuje víceleté smluvní závazky s ročními platbami a kontrolními systémy, které jsou často podobné ročním platbám a kontrolním systémům v "prvním pilíři" SZP.
32. Pokud jde o rozpočtový rámec, tak ačkoliv Komise navrhuje použití rozlišených položek, nenavrhuje přirozený víceletý rozpočtový rámec.
Přirozeným víceletým přístupem by bylo zaznamenávat závazek pokrývající celkové náklady zákonných závazků přijatých v průběhu běžného finančního roku.
Místo toho Komise navrhuje (článek 23 návrhu nařízení) zvýšit závazek na celkovou očekávanou částku vydanou v konkrétním členském státu v daném roce, tj. mít roční splátky závazků.
Jak již Účetní dvůr upozornil ve svém stanovisku č. 2/2001 [17], je takový postup v rozporu s teorií a dobrou praxí při používání rozlišených položek [18].
Závěr
33. Finanční nařízení obsahuje dva typy rozpočtových položek:
- rozlišené položky (obsahující položky závazků a položky plateb) používané k financování víceletých výdajů a
- nerozlišené položky, které slouží k uzavírání závazků na platby ročních výdajů.
34. V závislosti na povaze výdaje by se měl zvolit vhodný typ položky pro výdaje na EAFRD.
Při rozmanité povaze výdajů EAFRD je důležité, aby Komise uplatňovala principy zmíněné v odstavci 30 správně a konzistentně a aby příslušné řídící a kontrolní systémy byly transparentní a efektivní.
Návrh Komise na roční splátky rozpočtových závazků, které popírají základní smysl rozlišených položek a rozpočtového závazku, je však nevhodný.
ROZPOČTOVÁ KÁZEŇ
Současná situace
35. Cílem pravidel rozpočtové kázně je zajistit respektování finančních výhledů.
36. Současné zákonné požadavky na rozpočtovou kázeň jsou zakotveny v nařízení Rady (ES) č.
2040/2000 [19]. Pro každý rozpočtový rok tvoří "zemědělská směrnice" strop pro zemědělské výdaje, který musela Komise nastavit, když předkládala předběžný návrh rozpočtu.
Rozpočtová směrnice pokrývá podkapitolu 1.a (výdaje na SZP) a 1.b (rozvoj venkova a doprovodná opatření) finančního výhledu, stejně tak jako část kapitoly 7, tj. předvstupní pomoc pro zemědělství.
Současné finanční výhledy pokrývají období 2000–2006. Jsou stanoveny v meziinstitucionální dohodě mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze 6. května 1999.
Jsou v souladu se závěry berlínské Evropské rady ze 24. a 25. března 1999 [20].
38. Účetní dvůr konstatuje, že existuje jistá složitost v plánovaném uspořádání pro kontrolu výdajů na SZP pro roce 2006.
Na jedné straně Komise navrhuje rozdělení výdajů Společenství do pěti nových kapitol v příštím finančním výhledu místo současných osmi kapitol.
Kapitola 2 finančního výhledu 2007–2013 se nazývá "Uchování a řízení přírodních zdrojů".
Pokrývala by dva pilíře SZP, stejně tak jako výdaje na politiku rybářství a životní prostředí.
Podkapitola "Zemědělství — výdaje související s trhem a přímé platby" kapitoly 2 by zahrnovala obsah současné podkapitoly 1.a.
39. Na druhé straně byly stropy (až do roku 2013) pro první pilíř definovány bruselskou Evropskou radou z 24. a 25. října 2002.
V návaznosti na dohodu v Bruselu by se měl objem výdajů spojených s trhem a přímých plateb stabilizovat do roku 2013 na základě stropu pro podkapitolu 1.a uvažovaného pro EU-15 v roce 2006, s přidáním částky odpovídajících výdajů pro 10 nových členských států.
Celková suma výdajů spojených s trhem a přímých plateb v nominálním vyjádření pro každý rok z období let 2007–2013 se bude držet v rámci tohoto čísla pro rok 2006, zvyšovaného o 1 % ročně.
Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, které zakotvuje výsledky reformy SZP odsouhlasené v červnu 2003, obsahuje také ustanovení k rozpočtové kázni.
Článek 11 uvádí, že počínaje rozpočtem na rok 2007 bude Rada rozhodovat o úpravě přímých plateb na základě návrhu Komise, když předpovědi signalizují, že v daném rozpočtovém roce bude současná podkapitola 1.a finančního výhledu překročena.
Úpravy se musí provést nejpozději do 30. června příslušného kalendářního roku.
Návrh Komise
41. Úpravy v zájmu rozpočtové kázně uvedené v návrhu nařízení reprodukují a v některých ohledech doplňují některá z ustanovení existujících nařízení o rozpočtové kázni — nařízení Rady (ES) č. 2040/2000 a nařízení Rady (ES) č. 1782/2003. Zdá se však, že záměrem není dodržet zemědělskou směrnici.
42. Čl. 18 odst. 1 a články 19 a 20 návrhu nařízení v podstatě reprodukují ustanovení nařízení Rady (ES) č. 2040/2000, které se vztahuje k:
- legislativním nástrojům s dopadem na výdaje SZP (čl. 5 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2040/2000),
- akcím, které Komise musí provést v různých stadiích rozpočtové procedury, jestliže existuje riziko, že výdaje na SZP budou překročeny (článek 6 nařízení Rady (ES) č. 2040/2000),
- systému "včasného varování" pro výdaje SZP.
43. Čl. 18 odst. 4 návrhu nařízení ukládá Komisi upravit přímé platby (odstavec 40 výše), neučiní-li tak Rada do 30. června daného roku.
44. Čl. 17 odst. 2 návrhu nařízení by umožnil Komisi snížit nebo odejmout měsíční platby členským státům, když existuje riziko, že finanční strop stanovený právními předpisy Společenství je překročen. Podle čl. 19 odst. 4 návrhu nařízení by Komise byla oprávněna rozdělit dostupný rozpočtový zůstatek mezi členské státy, jestliže požadavky členských států na refundace na konci rozpočtového roku překračují, nebo pravděpodobně překročí čistý zůstatek na výdaje EAGF.
Analýza
EAGF
45. Návrh nařízení v článku 17, čl. 18 odst. 4 a čl. 19 odst. 4 by umožňoval poněkud přísnější uplatňování rozpočtové kázně. Účetní dvůr tyto návrhy vítá.
46. Návrh zrušit zemědělskou směrnici zřejmě snižuje jeden prvek rozpočtové kázně: neexistoval by žádný úhrnný strop na zemědělské výdaje.
Účetní dvůr vyzývá Radu a Parlament, aby pečlivě zvážily argumenty pro a proti zachování zemědělské směrnice [21].
47. V bodu 12 meziinstitucionální dohody o rozpočtové kázni a zlepšení rozpočtové procedury [22] se uvádí, že "pro účely zdravého finančního řízení, budou orgány maximálně zajišťovat to, že během rozpočtové procedury a v době schvalování rozpočtu budou k dispozici dostačující zůstatky pod stropy různých rozpočtových kapitol".
Podle názoru Účetního dvora by bylo v návrhu nařízení podobné ustanovení vhodné.
EAFRD
V návrhu víceletého finančního rámce 2007–2013 připraveného Komisí již nejsou výdaje na rozvoj venkova uvedeny v rámci konkrétní podkapitoly. Strop na zdroje dostupné pro závazky z EAFRD je stanoven v čl.
70 odst. 1 nařízení Rady o podpoře pro rozvoj venkova, které se v současné době diskutuje [23].
Tento článek zmiňuje celkovou částku 88,75 miliard EUR v cenách roku 2004, jež má být rozdělena téměř stejnými splátkami v každém roce období let 2007 až 2013.
Částky stanovené Komisí jako výsledek odlišení se k těmto splátkám závazku musí přidat.
ZPRACOVÁNÍ NESROVNALOSTÍ
EAGF
Současná situace
49. Členské státy jsou povinny ohlašovat Komisi, když odhalí nesprávné platby nad 4000 EUR uskutečněné v rámci SZP, a pokusit se získat takové platby nazpět.
Když není navrácení možné, jsou příslušné částky odepsány a ztráty jdou na vrub Společenství, nezpůsobila-li nevrácení prostředků nedbalost příslušného členského státu.
Ve své zvláštní zprávě 3/2004 [24] ("Vymáhání nesprávných plateb v rámci Společné zemědělské politiky") Účetní dvůr ukázal, že v praxi existuje neuspokojivě nízká míra navracení nesprávných plateb.
Navíc, odepisování ohlášených nesprávných plateb bylo velmi nízké.
Návrh a analýza
50. Komise navrhuje přenést pravidla pro EAGF ze záruční sekce EZOZF, ale s některými důležitými změnami.
51. Návrh nařízení stanoví, že pokud se navrácení neuskuteční do čtyř let od prvotního správního či soudního nálezu (nebo do šesti let v případě, kdy nápravnou akci přijímají národní soudy), 50 % finančních dopadů nevrácení by nesl příslušný členský stát a 50 % rozpočet Společenství (viz čl. 32 odst. 5 návrhu nařízení). V případech opomenutí ze strany členského státu by Komise mohla stejně jako nyní předepsat celou částku příslušnému členskému státu (viz čl. 32 odst. 4 návrhu nařízení).
52. I když Účetní dvůr zdůrazňuje prvořadou důležitost efektivního a účelného mechanismu navracení jako prvku souhrnného systému vnitřní kontroly [25], vítá toto přerozdělení finanční zátěže v důsledku nevracení, jenž by mohlo podpořit rychlejší uzavírání procedur v členských státech.
Účetní dvůr také vítá skutečnost, že návrh nařízení:
- vyjasňuje pravomoc Komise vyžadovat nevrácené částky od členských států v případech opomenutí [26] a
- zahrnuje nový časový limit: členské státy musí zahájit vhodné správní nebo soudní postupy k navrácení chybně vyplacených částek do jednoho roku od prvotního správního nebo soudního nálezu vztahujícího se k platbě.
53. Podle návrhu Komise by členské státy mohly i nadále zadržet 20 % vymáhaných částek jako paušální míru nákladů na vymáhání prostředků, není-li nesrovnalost či nedbalost vinou členského státu (viz čl. 32 odst. 2 návrhu nařízení). Avšak podle názoru Účetního dvora by nemělo být dovoleno členským státům odečítat uvedených 20 % nákladů na vymáhání předtím, než se uskuteční procedura dělení nákladů popsaná v odstavci 51 výše, protože v takových případech vrácení ještě nenastalo. Tedy odvolávka na "odečtení uvedené v odstavci 2" by měla být odstraněna z poslední věty prvního pododstavce čl. 32 odst. 5 návrhu nařízení.
EAFRD
Současná situace
54. U výdajům na rozvoj venkova je současná situace smíšená; odráží skutečnost, že v současnosti spadají výdaje na rozvoj venkova zčásti do záruční sekce EZOZF a zčásti do orientační sekce EZOZF.
55. Pro všechny výdaje na rozvoj venkova financované v rámci záruční sekce je současná situace taková, jak se uvádí v odstavci 49 výše.
56. Pro část rozvoje venkova financovanou orientační sekcí platí pravidla strukturálních fondů:
- členské státy musí ohlašovat čtvrtletně Komisi jakékoli nesrovnalosti (nad 4000 EUR), které jsou předmětem původního správního nebo soudního šetření, stejně tak jako sledovat nesrovnalosti již ohlášené,
- v první řadě je odpovědností členského státu zjišťovat a vymáhat jakékoli částky ztracené v důsledku odhalené nesrovnalosti,
- finanční prostředky Společenství získané díky vrácení a/nebo opravě lze použít pro příslušnou pomoc, a to před uzavřením tohoto programu,
- domnívá-li se členský stát, že nějaká částka nebude moci být (zcela) vrácena, musí to ohlásit Komisi,
- Komise rozhoduje v rámci dohadovací procedury s příslušnými orgány členského státu, na čí vrub půjdou finanční důsledky.
57. V praxi existují problémy podobné těm, které se vzpomínají u záruční sekce, např. pomalé tempo vracení, nepřiměřená kritéria pro rozhodování o tom, kdo ponese náklady atd.
Návrh a analýza
58. Komise navrhuje, aby se pravidla strukturálních fondů k nesrovnalostem včetně použití vrácených prostředků použila na všechny zemědělské výdaje (jak uvádí odstavec 56 výše).
59. Jak bylo vysvětleno v odstavci 31 výše, výdaje na rozvoj venkova často obsahují platby a kontrolní postupy, které jsou podobné režimu pro přímé platby z EAGF.
Bylo by logičtější zacházet se zrušenými a vrácenými částkami v takových případech stejným způsobem jako u EAGF.
60. Podobné ustanovení k tomu, které se popisuje v odstavci 51 výše, se navrhuje ve vztahu k tomuto fondu.
Avšak rozložení finančního břemene nevrácených částek se uskuteční až za čtyři roky po uzavření programu na rozvoj venkova, což by pro výdaje v období let 2007–2013 mohlo být až v roce 2019. To bude téměř určitě delší než období povolené u EAGF.
Účetní dvůr věří, že by bylo vhodnější stanovit kratší termín.
61. Stejně jako pro EAGF, je pro případy zanedbání ze strany členských států vyjasněno, u kterých z nich může Komise naúčtovat celou částku příslušnému členskému státu (čl. 33 odst. 5) [27]. Avšak navrhovaný čl. 33 odst. 5 by měl podle názoru Účetního dvora také zavést jednoletý časový limit pro zahájení vhodných správních či soudních postupů tak jako je tomu u EAGF.
JINÉ POZNÁMKY
Soulad mezi rozpočtovými roky
26 odst. 6 navrhovaného nařízení uvádí, že žádosti o průběžné platby v rámci EAFRD týkající se výdajů uskutečněných počínaje 16. říjnem se mají zaznamenat do rozpočtu na následující rok.
Toto je novým pravidlem pro výdaje financované v současnosti ze záruční sekce EZOZF.
To by propojilo rozpočtový rok EAFRD s rozpočtovým rokem EAGF, kde, stejně jako u záruční sekce EZOZF v současnosti, by platby provedené platebními agenturami po tomto datu byly refundovány Komisí v lednu následujícího roku.
Účetní dvůr konstatuje a lituje, že Komise nenavrhla harmonizaci se zbytkem souhrnného rozpočtu, kde je rozpočtový rok rokem kalendářním.
Přechodná ustanovení
39 odst.1 písm. a) navrhovaného nařízení uvádí, že ve vztahu k programům na rozvoj venkova na období let 2000–2006 financovaných ze záruční sekce EZOZF se platby příjemcům ukončí do 15. října 2006. Výjimečně (čl.
39 odst. 1 písm. c)), mohou být výdaje vztahující se k opatřením na rozvoj venkova a uskutečněné v období od 16. října do 31. prosince 2006 účtována rozpočtu EAFRD v letech 2007–2013.
To zřejmě znamená, že platby splatné příjemcům po roce 2006 v rámci pětiletých závazků uzavřených od roku 2003, které budou pravděpodobně významné, nebudou účtovány rozpočtu EAFRD, a tak nebudou spolufinancovány vůbec.
Toto by způsobilo finanční a právní problémy v členských státech: zdá se, že článek 48 poskytuje postup pro zacházení s takovýmito problémy.
Drobné body
64. V návrhu druhého pododstavce čl. 8 odst. 2 by se měl přidat text "a Účetní dvůr", aby Účetní dvůr mohl plnit své zodpovědnosti.
65. Poslední věta čl. 33 odst. 3 písm. c) anglického znění návrhu nařízení by měla znít: "and provided the funds are NOT reallocated to operations which have been the subject of a financial correction" []. Navíc čl. 33 odst. 5 písm. b) odkazuje na odst. 2 písm. a) a odst. 2 písm. c) téhož článku. Toto by se mělo změnit na odst. 3 písm. a) a písm. c) [].
SHRNUTÍ
I. Účetní dvůr:
- vítá zvýšení transparentnosti, které by bylo výsledkem zahrnutí všech výdajů na rozvoj venkova do jedné rozpočtové kapitoly,
- má za to, že návrh Komise týkající se řízení fondu EAGF obsahuje některé potencionálně užitečné změny, ale potřebuje další zlepšení ve světle stanoviska Účetního dvora o jednotném auditu,
- konstatuje, že návrhy Komise ve vztahu k rozpočtové kázni a k vyřizování nesrovnalostí obsahují také některé vítané změny, ale v některých ohledech by mohly být zlepšeny,
- považuje za nevhodný návrh Komise na roční splátky rozpočtových závazků v rámci EAFRD.
II. Hlavním zjištění Účetního dvora k podrobným ustanovením návrhu nařízení jsou tato:
i) Řízení a kontrola EAGF
- Návrh by nezměnil rámec pro řízení a kontrolu výdajů na podporu zemědělských trhů a příjmů.
Z podrobnějších navrhovaných změn:
- zavedení požadavku na specifickou akreditaci pro koordinační orgány by mohlo posílit hierarchii odpovědnosti v rámci výdajů SZP (odstavec 20),
- obsah a statut navrhovaného "prohlášení" představitele každé platební jednotky by se měly formulovat podle stejných prohlášení požadovaných v oblasti řízení soukromých společností; tímto způsobem by mohlo zlepšit existující kontrolní systém směrem k jednotnému auditnímu modelu (odstavec 21).
Komise měla navrhnout změny rozsahu a záběru práce certifikačních orgánů v zájmu posílení a vyjasnění hierarchie odpovědnosti za výdaje SZP v souladu s konceptem jednotného auditního modelu a říci jasně, že certifikace platebních agentur by měla být založena na mezinárodně uznávaných auditních standardech (odstavce 23 a 24).
ii) Řízení a kontrola EAFRD
- Vhodný typ položky (rozlišená nebo nerozlišená) by se měl vybrat v závislosti na charakteru výdajů.
Návrh předložený Komisí (používat rozlišené položky u závazků na roční splátky celkového národního programu) nezakládá vhodný rozpočtový rámec (odstavce 33 a 34).
iii) Rozpočtová kázeň
- Ustanovení článku 17, čl. 18 odst. 4 a čl. 19 odst. 4 návrhu nařízení by umožnila přísnější uplatňování rozpočtové kázně (odstavec 45).
- Rada a Parlament by měly pečlivě zvážit argumenty pro i proti zachování zemědělských směrnic (odstavec 46).
iv) Nesrovnalosti
- Navrhované přerozdělení finanční zátěže v důsledku nevracení nesprávných plateb v rámci EZOZF je vítáno (odstavec 51).
- Návrh nařízení užitečně vyjasňuje pravomoci Komise naúčtovat členskému státu v případech zanedbání částky, které je třeba vrátit, a obsahuje novou lhůtu (odstavce 51 a 52).
- Se zrušenými a vracenými výdaji u některých opatření v rámci EAFRD by se mělo zacházet stejným způsobem jako v rámci EAGF (odstavec 59).
- Roční lhůta pro zahájení patřičných správních nebo soudních řízení (navrhovaných pro EAGF) by měla platit také pro EAFRD (odstavec 61).
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr v Lucemburku dne 17. března 2005.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Dokument Komise č.
2004/0164 (CNS) – KOM(2004) 489 v konečném znění.
[2] Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci Společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 270, 21.10.2003, s. 1). Nařízení Rady (ES) č. 1783/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se mění nařízení (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 270, 21.10.2003, s. 70).
[3] Úř. věst.
C 107, 30.4.2004.
[4] Např. čl. 149 odst. 3 finančního nařízení, který umožňuje převést do následujícího rozpočtového roku nepřidělené položky záruční sekce EZOZF, které se týkají rozvoje venkova, nebude nadále v důsledku zavedení EAFRD nutný.
[5] Úř. věst.
L 160, 26.6.1999, s. 80 a 103.
[6] Článek 31 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999.
[7] Článek 33 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999.
[8] "Leader+" je iniciativa Společenství doplňující hlavní programy rozvoje venkova.
Realizuje se aktivním partnerstvím na místní úrovni ("místní akční skupiny") a má povzbuzovat objevování a testování nových přístupů k ucelenému a udržitelnému rozvoji, které mohou ovlivňovat, kompletovat a/nebo posilovat politiku rozvoje venkova ve Společenství.
[9] V budoucnosti nebude většina pomoci poskytována v závislosti na produkci.
[10] V současnosti se k zajištění úrovně výdajů vynaložených např. na zpracování a marketing v rámci EU-15 musí vzít v úvahu na Cíl 1 nezaměřená část záruční sekce fondu EZOZF (rozpočtový řádek 05 04 01 09) plus příslušné části OP v oblastech spadajících pod Cíl 1, které navíc nejsou zřetelně identifikovatelné (neidentifikovatelná část rozpočtového řádku 05 04 02 01).
Pozitivním rysem zahrnutí všech výdajů na rozvoj venkova do EAFRD je to, že členské státy budou moci používat částky, které budou k dispozici, podle svého uvážení – přesouváním některých výdajů z přímých plateb na rozvoj venkova (čl. 12 odst.
2 návrhu) na všechna opatření pro rozvoj venkova. Za současných pravidel nejsou takové dodatečné částky pro opatření na rozvoj venkova financovaná orientační sekcí fondu EZOZF dostupné.
[11] Smlouva používá označení "fond".
Nicméně z hlediska finančního řízení navrhované dva "fondy" představují podmnožiny souhrnného rozpočtu.
Lze je tedy rozlišit pouze pomocí rozpočtových kapitol.
[12] Úř. věst.
C 285, 21.11.2002.
[13] Úř. věst.
C 401, 22.12.1998.
[14] Jde o mezinárodní účetní standardy vypracované Mezinárodní federací účetních (IFAC) nebo Mezinárodní organizací nejvyšších kontrolních institucí (INTOSAI).
[15] Úř. věst.
C 295, 30.11.2004.
[16] Rozlišené položky se používají k financování víceletých činností v jistých rozpočtových oblastech.
Obsahují položky závazků a položky plateb.
[17] Úř. věst.
C 162, 5.6.2001.
[18] Viz Stanovisko 2/2001, odstavce 29, 30 a 77.
[19] Úř. věst.
L 244, 29.9.2000, s. 27.
[20] Úř. věst.
C 172, 18.6.1999.
[21] Aniž by se zabýval otázkou funkce zemědělské směrnice, kritizoval Účetní dvůr ve svém Stanovisku č. 9/99 (Úř. věst.
C 334, 23.11.1999), odstavce 1 a 5, složitost jejího výpočtu, dojem, který navozuje její definice a následné potíže při sledování souladu (s legislativou).
Současné návrhy na konsolidaci a standardizaci zacházení se zemědělskými výdaji, společně s realizací rozpočtování založeného na činnostech, by měly usnadnit výpočet a sledování směrnice.
[22] KOM(2004) 498 v konečném znění ze dne 14. července 2004.
[23] Viz KOM(2004) 490 v konečném znění ze dne 14. července 2004 "Návrh nařízení Rady na podporu rozvoje venkova prostřednictvím Evropského zemědělského fondu na podporu rozvoje venkova (EAFRD)".
[24] Úř. věst.
C 269, 4.11.2004.
[25] Systém vnitřní kontroly by měl aktivně přispívat ke zlepšování finančního řízení zahrnováním pojistek toho, že nápravná akce se přijímá a vracení se koná (viz stanovisko k jednotnému auditnímu modelu 02/04, odst. VII a odst. 36).
32 odst. 4 stanoví: "Komise může rozhodnout, že předepíše členským státům částky, které se mají vrátit …".
Účetní dvůr je toho názoru, že znění by se mělo změnit na "Komise rozhodne …".
[27] Čl. 33 odst. 5 uvádí: "… Komise může rozhodnout, že naúčtuje členským státům částky, které se mají vrátit …". Účetní dvůr je toho názoru, že toto znění by se mělo změnit na: "Komise rozhodne …". [] Toto se netýká české verze návrhu nařízení. [] Toto se netýká české verze návrhu nařízení.
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 2/2005
k návrhu nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti (KOM(2004) 492 v konečném znění ze dne 14. července 2004)
(podle druhého pododstavce čl. 248 odst. 4, ES)
(2005/C 121/02)
OBSAH
1–29 OBECNÉ PŘIPOMÍNKY
30 SPECIFICKÉ PŘIPOMÍNKY
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 5, 10, 158 až 162, druhý pododstavec čl. 248 odst. 4 a články 274 a 279 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], jakož i na prováděcí pravidla k tomuto nařízení [2],
s ohledem na žádost Rady o stanovisko k tomuto návrhu, kterou Účetní dvůr obdržel dne 3. ledna 2005,
s ohledem na návrh obecného nařízení předloženého Komisí [3],
s ohledem na rozšířené posouzení dopadu na návrh regulačního balíčku, který reviduje nařízení týkající se řízení strukturálních fondů a Fondu soudržnosti [4],
s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o odpovědnosti členských států a Komise v rámci sdíleného řízení strukturálních fondů a Fondu soudržnosti [5],
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu "Budování naší společné budoucnosti — politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie" [6],
s ohledem na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu k finančnímu výhledu na období 2007–2013 [7],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora č. 2/2004 [8] o modelu "jednotného auditu",
vzhledem k těmto důvodům:
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
OBECNÁ ZJIŠTĚNÍ
Úvod
1. Návrh nařízení v podstatě zachovává rámec, který byl vytvořen v předcházejícím programovém období.
Kromě toho se zaměřuje konkrétně na podstatnější zjednodušení finančních nástrojů a výběru témat a obecněji na systémy realizace, řízení a kontroly.
Účetní dvůr věnoval zvláštní pozornost důsledkům navrhovaných opatření pro finanční řízení a kontrolu.
Odpovědnost za plnění rozpočtu Společenství
2. Právní rámec pro plnění rozpočtu Společenství stanoví článek 274 Smlouvy o založení Evropského společenství, podle kterého Komise plní rozpočet na vlastní odpovědnost a ve spolupráci se členskými státy v souladu se zásadami řádného finančního řízení.
3. V rámci různých způsobů plnění rozpočtu Společenství jsou strukturální opatření jednou z oblastí, které jsou "řízeny na sdíleném základě", zejména "přenesením úkolů plnění na členské státy" [9].
Do řízení a kontroly strukturálních opatření jsou kromě řady útvarů Komise zapojeny také stovky národních, regionálních a místních úřadů a institucí ve členských státech.
Výdaje na tato opatření by v budoucnu mohla představovat téměř polovinu rozpočtových prostředků Společenství.
4. Platné předpisy o strukturálních opatřeních (nařízení č.1260/1999) již stanoví toto:
a) "Při uplatňování zásady subsidiarity jsou za provádění pomoci odpovědné příslušné členské státy […], aniž jsou dotčeny pravomoci Komise, zejména pravomoc plnit souhrnný rozpočet Evropských společenství." (čl. 8 odst.3),
b) "Aniž je dotčen čl. 8 odst. 3, odpovídá za účinnost a správnost řízení a provádění pomoci řídící orgán […]." (čl. 34 odst.1),
c) "Aniž je dotčena odpovědnost Komise za plnění souhrnného rozpočtu Evropských společenství, odpovídají za finanční kontrolu pomoci v první řadě členské státy […]." (čl. 38 odst.1).
5. Článek 12 návrhu nařízení se odvolává na sdílené řízení ve smyslu čl. 53 odst. 3 Finančního nařízení. Ve znění návrhu však není zmínka o konečné odpovědnosti Komise. Například v poslední větě čl. 12 odst. 1 se uvádí, že "členské státy a Komise zajistí dodržování zásad řádné finanční správy […]"; čl. 12 odst. 2 v podstatě omezuje odpovědnost Komise za plnění rozpočtu pouze na kontrolu "existence a řádného fungování řídících a kontrolních systémů v členských státech […]"; podle ustanovení čl. 69 odst. 1 jsou odpovědné pouze členské státy: "Členské státy odpovídají za řádné finanční řízení operačních programů a za zákonnost a řádnost souvisejících transakcí." Kromě toho mají členské státy obecnou povinnost zajistit, aby opatření pomoci byla v souladu s právními předpisy Společenství (čl. 39 písm. f), čl. 59 písm. a), čl. 60 písm. b) bod ii) a čl. 66 odst. 2 písm. g)). Avšak skutečnost, že úkoly plnění jsou svěřeny členským státům, nemůže omezit konečnou odpovědnost Komise. V situaci, kdy jsou členské státy příjemci finančních prostředků Společenství a zároveň odpovídají za plnění opatření, může zajistit logické a konzistentní uplatňování cílů Společenství pouze Komise. Proto musí být v článcích o odpovědnosti členských států jednoznačně uplatněn koncept konečné odpovědnosti Komise tak, jak je uveden ve článku 274 Smlouvy.
6. Je užitečné zdůraznit, že pokud by Komise již nenesla konečnou odpovědnost za plnění rozpočtu, ztratil by finanční proces Společenství, a zejména postup udílení absolutoria, velkou část svého významu. Doporučení rozpočtových orgánů (čl. 276 odst. 3 Smlouvy o ES) by neměla žádný praktický dopad.
Navrhovaný regulativní rámec činností
Podmínky pro adekvátní kontrolní rámec
7. Aby mohla Komise nést konečnou odpovědnost za plnění rozpočtu, musí návrh nařízení zohlednit následující klíčové aspekty, které jsou základem stanoviska Účetního dvora č. 2/2004 o modelu "jednotného auditu":
i) Intenzita kontrol
8. V současné právní úpravě neexistuje údaj o intenzitě kontrol na úrovni konečných příjemců, který by se měl odvíjet od porovnání nákladů vynaložených na kontroly členskými státy a Komisí s přínosy těchto kontrol. Potřebou stanovení přijatelné úrovně spolehlivosti a prahu významnosti se návrh zabývá pouze okrajově (čl. 61 odst. 1 písm. e) bod ii) a čl. 61 odst. 1 písm. g)). Bylo by žádoucí výslovně stanovit v prováděcích pravidlech vhodná kritéria uvedená v čl. 58 odst. 6. Dále by bylo nezbytné definovat termíny "přijatelná záruka" a "platnost žádostí".
ii) Definice odpovídajících standardů
9. Odkaz na "mezinárodně uznávané auditní normy" (čl. 61 odst. 1 písm. a)) není natolik přesný, aby se kontrolní postupy mohly zakládat na obecně uznávaných normách a zásadách. Ve výše zmíněných prováděcích pravidlech by mělo být zahrnuto předběžné odsouhlasení jak auditu systémů, tak i auditu samotných operací.
iii) Rámec řídících a kontrolních systémů
10. Článek 54 Finančního nařízení stanoví, že přenesené úkoly plnění musí být jasně stanoveny a v plném rozsahu kontrolovány.
35 odst. 1 prováděcích pravidel k tomuto nařízení stanoví, že při sdíleném řízení se Komise nejprve přesvědčí kontrolou dokladů a kontrolou na místě u subjektů, kterým svěřila plnění, o existenci a náležitém a řádném fungování jejich postupů a systémů.
Návrh nařízení se od těchto ustanovení odchyluje v tom, že pouze členské státy zajistí, aby před přijetím operačního programu Komisí byly zavedeny řídící a kontrolní systémy (článek 70).
Pokud nebude zavedena schvalovací procedura, bylo by v této souvislosti žádoucí přijmout alespoň opatření k zajištění dohledu Komise nad postupy jmenování řídících a kontrolních orgánů na národní úrovni.
Kromě toho by bylo vhodné zřídit na národní úrovni zprostředkující instituci, která by sloužila ke komunikaci s orgány Společenství.
11. V systému, kde jsou projekty řízeny národními nebo regionálními orgány, musí být podstatně zesílena kontrola ze strany Společenství [10].
Výše uvedené podmínky jsou o to důležitější, že od nynějška budou pravidla způsobilosti nákladů stanovena na národní úrovni.
Odpovědnost za zákonnost a správnost
12. Finanční nařízení (čl. 60 odst.1) stanoví, že za zajištění zákonnosti a správnosti výdajů odpovídá schvalující osoba. Dále uvádí (čl. 53 odst. 6), že při sdíleném plnění rozpočtu členské státy pravidelně ověřují, že akce, které jsou financovány z rozpočtu Společenství, byly řádně provedeny. Přijmou náležitá opatření, aby předešly nesrovnalostem a podvodům a v případě nutnosti zahájí stíhání za účelem zpětného získání neoprávněně vyplacených prostředků.
Podle těchto ustanovení svěřuje návrh nařízení (čl. 69 odst.1) členským státům odpovědnost za zákonnost a správnost uskutečněných transakcí (viz bod 5).
Odpovídající přenesení pravomocí na členské státy také vyplývá z ustanovení článku 70, podle kterého členské státy schvalují řídící a kontrolní systémy.
V případě pochybností ohledně správného fungování systémů nebo v případě zjištěných či domnělých nesrovnalostí může Komise pozastavit platby na dobu šest až dvanáct měsíců (článek 89). Dále se předpokládá, že členské státy a Komise mohou provést finanční opravy (články 99 a 100 návrhu nařízení).
Avšak tato opatření by měla jen omezený pomocný účinek na zajištění nezbytné důslednosti každodenního řízení.
Účinnost těchto opatření do značné míry závisí na počtu uskutečněných kontrol.
Navíc vzhledem k tomu, že finanční opravy se provádějí až po zjištění skutečností, nemohou samy o sobě napravit veškeré důsledky operací, které se mohly uskutečnit, aniž splňovaly nezbytné regulativní podmínky.
Odpovědnost za řádné finanční řízení
60 odst. 1 Finančního nařízení stanoví, že schvalující osoba uskutečňuje výdaje v souladu se zásadami řádného finančního řízení.
Článek 27 uvedeného nařízení stanoví podmínky použití položek rozpočtu v souladu se zásadami hospodárnosti, účinnosti a účelnosti.
Podle ustanovení tohoto článku jsou pro všechny oblasti činností, na které se vztahuje rozpočet, stanoveny konkrétní, měřitelné, dosažitelné, relevantní a časově vymezené cíle.
Komise provádí hodnocení ex-ante a ex-post, která poté zasílá útvarům příslušným pro výdaje a legislativním a rozpočtovým orgánům.
16. Návrh nařízení ukládá členským státům odpovědnost za zajištění řádného finančního řízení (článek 69).
Toto ustanovení se však pouze odkazuje na existenci "náležitých pokynů" pro zavádění řídících a kontrolních systémů, aby finanční prostředky Společenství byly použity "účinně a správně".
Pokud jde o účinnost [11], odvolává se návrh nařízení téměř výhradně na řídící a kontrolní systémy a jen implicitně na ty, jež se týkají samotné zákonnosti a správnosti.
Článek 59 návrhu nařízení omezuje odpovědnost řídícího orgánu pouze na "účinnost, účelnost a správnost" řízení a realizace operačního programu a konečně v písm. e) se zmiňuje o standardech kvality hodnocení ex-post, na kterých se dohodla Komise se členskými státy.
17. Co se týká konkrétně hodnocení, návrh nařízení stanoví, že se Komise dohodne na metodách a normách hodnocení (čl. 45 odst. 5) s členskými státy (čl. 59 písm. e)). Kvalita těchto norem bude zvláště významná v rámci ex-ante hodnocení, za něž odpovídají členské státy (čl. 46 odst. 2 a čl. 46 odst. 3) a v nichž musí být mimo jiné stanovena přidaná hodnota, již operační programy přinášejí Společenství.
18. Proto je zvláště důležité, aby prováděcí pravidla, jež má Komise přijmout podle čl. 58 odst. 6 návrhu nařízení, v těchto ohledech podala veškerá nezbytná upřesnění.
Uchování podpůrných dokumentů
19. Článek 88 návrhu nařízení uvádí, že všechny podpůrné dokumenty ohledně výdajů mají být uchovány k dispozici Komisi a Účetnímu dvoru nejméně po dobu tří let po ukončení programu.
V případě spolufinancované pomoci, v jejímž rámci je způsobilost výdajů závislá převážně na vnitrostátní právní úpravě, by bylo žádoucí výslovně stanovit, že tříletou lhůtou nejsou dotčena ustanovení národních pravidel uvádějící delší lhůtu.
20. Tyto poznámky se vztahují také na částečné ukončení operačních programů (článek 97).
V tomto specifickém případě, kdy dochází k odchýlení se od obecného pravidla (článek 88), začne lhůta pro uchování podpůrných dokumentů běžet po částečném ukončení programu (čl. 98 odst.
2). To by mohlo na konci programového období způsobit vážné omezení kontrol celého operačního programu, neboť podpůrné doklady k dříve uzavřeným operacím by již nemusely být k dispozici.
Podle názoru Účetního dvora by tato možnost mohla zasahovat do jeho pravomocí k provádění auditu uvedených v článku 248 Smlouvy o ES.
Efektivnější programy
Programování a stanovení cílů
21. Podle návrhu Komise bude muset každý členský stát vypracovat "národní strategický referenční rámec", který je v souladu se strategickými obecnými zásadami pro hospodářskou, sociální a územní soudržnost, a Rada tento rámec přijme (článek 23).
"Národní strategický referenční rámec" se však nevztahuje k cíli "evropská územní spolupráce".
22. Obsah "národního strategického referenčního rámce" (článek 25) není dostatečně přesný (z hlediska opatření, přidělení zdrojů a očekávaných výsledků), aby mohl poskytnout podrobné informace o národní a regionální strategii rozvoje.
"Tematické a územní priority" sloužící k definování opatření, která mají být financována, nejsou taktéž dostatečně vysvětleny.
U tohoto rámce hrozí, že se omezí pouze na oblasti spolufinancované pomoci.
Z tohoto důvodu by Komise, která má rámce přijmout, nebyla schopna zdůraznit ty či ony aspekty operačních programů.
23. Operační programy jsou také nedostatečně přesné, neboť nebyly požadovány žádné informace o různých opatřeních pro dosažení priorit.
To brání jakémukoli porovnání jednotlivých opatření.
Specifické cíle by byly kvantifikovány pomocí omezeného počtu ukazatelů provádění, výsledků a dopadu.
Na rozdíl od stávající legislativy se již nepožaduje popis opatření pro řízení operačního programu (článek 36).
"Národní strategický referenční rámec" ani operační programy by proto již nebyly opravdovými řídícími a monitorovacími nástroji Komise.
Z toho důvodu není jasné, jak se bude Komise moci přesvědčit, že na národní úrovni došlo ke koordinaci s operačním programem.
Lepší integrace opatření
V rozšířené analýze dopadu nejsou uvedeny důvody pro zachování oddělených fondů (na rozdíl od možnosti sdružování fondů, jak uvádí článek 161 Smlouvy o ES). Toto odůvodnění by si ale zasloužilo hlubší analýzu výhod a nevýhod různých dostupných možností vzhledem k tomu, že rozšířená analýza dopadu uvádí důvody ve prospěch vytvoření jediného fondu.
Co se týká současného Cíle 2, ve skutečnosti se potvrzuje, že relativně velký počet témat financovaných projektů a fragmentace způsobená rozdělováním podle zón zamezily zavedení vhodných politik.
Kromě toho nebylo možné dostatečně využít synergický efekt EFRR/ESF v rámci Cíle 3.
Proto se dospělo k závěru, že je zapotřebí:
- větší koncentrace témat v zájmu podpory konkurenceschopnosti,
- větší doplňkovosti mezi EFRR a ESF nad rámec cíle "konvergence".
25. Zavedení zásady "jeden fond/jeden operační program" v zájmu zjednodušení pravděpodobně nepovede k podpoře snahy o dosažení nezbytného synergického efektu.
26. V souvislosti s cílem konvergence je zvláště obtížné odůvodnit oddělení Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti.
Oba tyto fondy v zásadě spadají pod tytéž operační programy a týkají se týchž témat (projekty/opatření v oblasti dopravní infrastruktury a životního prostředí).
Opatření/projekty v rámci těchto fondů se často vzájemně doplňují (např. Fond soudržnosti a EFRR financují různé úseky téže dálnice).
Liší se v kritériích regionální/národní způsobilosti (HDP na obyvatele je nižší než 75 % průměru Společenství (strukturální fondy) a nižší než 90 % průměru Společenství (Fond soudržnosti)), v maximální výši příspěvku (článek 51), který je 85 % z Fondu soudržnosti a 75 % z Evropského fondu pro regionální rozvoj, ačkoliv maximální míra příspěvku z Evropského fondu pro regionální rozvoj může být ve zvláštních případech zvýšena na 85 % (čl. 51 odst.
52 odst. 1), a ve výši předběžné platby (článek 81), která představuje 7 % příspěvku ze strukturálních fondů a 10,5 % příspěvku z Fondu soudržnosti.
Opatření v rámci Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti často řídí stejné veřejné subjekty.
Koncepty velkého projektu a projektu vytvářejícího výnos jsou stejně platné v rámci obou fondů. Vzhledem k tomu, že výše zmíněné rozdíly nepředstavují větší překážky, by bylo z důvodu souladu vhodné, alespoň v případě EFRR a Fondu soudržnosti, mít pouze jeden fond.
27. V čl. 3 odst. 2 návrhu nařízení je obtížné jasně rozlišit opatření stanovená pod písm. a) a b). Zdá se, že skutečný rozdíl je dán "územně" (způsobilé oblasti) a "finančně" (úrovně podpory).
28. Z praktického hlediska je ustanovení článku 33 (financování pouze z jednoho fondu s maximálně 5 % příspěvku z jiného fondu) další komplikací vyplývající z existence více fondů.
Adekvátnost správních kapacit Komise
29. Účetní dvůr v minulosti [12] zaznamenal několik případů, kdy Komise měla zpoždění v různých fázích programování a při provádění kontrol. Proto je nevyhnutelné, aby byly vytvořeny správní kapacity a zavedeny adekvátní postupy. Kromě toho by měly být u řady navrhovaných ustanovení stanoveny přesné lhůty (čl. 31 odst. 5, čl. 32 odst. 2, čl. 40 odst. 3, čl. 85 odst. 2 a čl. 96 odst. 1). Dále by bylo užitečné, aby se jednotlivé útvary odpovědné za různé fondy dohodly na stategii auditu, přidělení prostředků a požadované úrovni záruky.
SPECIFICKÉ PŘIPOMÍNKY
30. V následující tabulce předkládá Účetní dvůr specifické připomínky.
V této části byly opakovaně zaznamenány nepřesnosti v některých lhůtách a užívaných pojmech.
To vyvolává riziko nárůstu odlišných interpretací a oslabení právního dopadu příslušných ustanovení.
NÁVRH KOMISE _BAR_ PŘIPOMÍNKY ÚČETNÍHO DVORA _BAR_
1.Činnost Společenství podle článku 158 Smlouvy je zaměřena na posilování hospodářské a sociální soudržnosti rozšířeného Společenství s cílem podporovat harmonický, vyvážený a udržitelný rozvoj Společenství.
Tato činnost se uskutečňuje za pomoci fondů, Evropské investiční banky (EIB) a ostatních stávajících finančních nástrojů.
Cílem je řešení problémů spojených s hospodářskými, sociálními a územními rozdíly, které vznikly zejména v zemích a regionech, jejichž rozvoj zaostává, urychlení hospodářské a sociální restrukturalizace a řešení stárnutí populace.
Akce uskutečňované v rámci fondů začlení na národní a regionální úrovni priority Společenství ve prospěch udržitelného rozvoje posilováním růstu, konkurenceschopnosti a zaměstnanosti, sociálního začlenění i ochrany a kvality životního prostředí. _BAR_ Odkaz na akce uvedené v článku 158 Smlouvy o ES není úplný, neboť rozvoj venkova je vypuštěný.
Dále (odstavec 3) se však uvádí, že pomoc z fondů podporuje vhodným způsobem revitalizaci venkovských oblastí a oblastí závislých na rybolovu prostřednictvím hospodářské diversifikace, stejně tak jako horské oblasti. _BAR_
2.Evropský fond pro regionální rozvoj, Evropský sociální fond, Fond soudržnosti, Evropská investiční banka (EIB) a ostatní stávající finanční nástroje Společenství za tímto účelem příslušným způsobem přispějí k dosažení následujících tří cílů:a)Cíl "konvergence" je určený na urychlení konvergence nejméně rozvinutých členských států a regionů tím, že zlepší podmínky pro růst a zaměstnanost zvýšením kvality investic do fyzického a lidského kapitálu, rozvojem inovace a společnosti založené na znalostech, zvyšováním schopnosti přizpůsobit se hospodářským a sociálním změnám, ochranou a zlepšováním životního prostředí i účinnou správou. Tento cíl představuje prioritu fondů.(…) _BAR_ Návrh nařízení zahrnuje "účinnou správu" mezi akce na financování v rámci cíle "konvergence". Je potřebné vysvětlit pojem "účinná správa", který je uvedený rovněž v čl. 25 odst. 3. písm. b) a v čl. 26, odst. 3. písm. c), a to především z důvodu, že návrh nařízení používá také pojem "správní kapacita" (čl. 44 odst. 1). _BAR_
1.Regiony způsobilými pro financování ze strukturálních fondů v rámci cíle "konvergence" jsou regiony odpovídající úrovni II klasifikace územních statistických jednotek (dále jen "úroveň NUTS II") ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1059/2003 ze dne 26. května 2003, jejichž hrubý národní produkt (HDP) na obyvatele měřený paritou kupní síly a vypočtený na základě údajů Společenství za poslední tři roky dostupných dne […] je nižší než 75 % průměru Společenství.2.Regiony úrovně NUTS II, jejichž HDP na obyvatele měřený paritou kupní síly a vypočtený na základě údajů Společenství za poslední tři roky dostupných dne […] je mezi 75 % a […] % průměru Společenství, jsou pro financování ze strukturálních fondů způsobilé přechodně a na specifických základech. _BAR_ Určení způsobilých regionů na základě pouhého HDP je nepřiměřené ve vztahu k vícerozměrné povaze odchylky rozvoje.
Ve skutečnosti by se nemělo odhlížet od aspektů jako je vybavení základní infrastrukturou, míra nezaměstnanosti, produktivita práce, ekonomická struktura, vzdělávání a odborná příprava, kvalita životního prostředí, vystěhovalectví, výzkum a vývoj. _BAR_
2.Regiony úrovně NUTS II, jejichž HDP na obyvatele měřený paritou kupní síly a vypočtený na základě údajů Společenství za poslední tři roky dostupných dne […] je mezi 75 % a […] % průměru Společenství, jsou pro financování ze strukturálních fondů způsobilé přechodně a na specifických základech. _BAR_ Bylo by na místě dodat chybějící (druhý) údaj o průměru Společenství. _BAR_
1.Oblastmi způsobilými pro financování ze strukturálních fondů v rámci cíle "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" jsou ty oblasti, na něž se vztahuje čl. 5 odst.
5 odst. 2.Při předkládání národního strategického referenčního rámce uvedeného v článku 25 každý dotčený členský stát uvede, pro které regiony NUTS I nebo NUTS II předloží program pro financování z Evropského fondu pro regionální rozvoj. _BAR_ Mělo by se zdůraznit, že geografické pokrytí cíle "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" je potencionálně velmi široké a tedy nevýběrové.
Je třeba stanovit kritéria způsobilosti pro tento cíl. _BAR_
1.Pro účely přeshraniční spolupráce jsou pro financování způsobilé regiony Společenství s úrovní NUTS III umístěné podél vnitřních a některých vnějších pozemních hranic a některé regiony Společenství s úrovní NUTS III podél námořních hranic, které jsou od sebe obecně vzdáleny maximálně 150 kilometrů, s uvážením potenciálních úprav potřebných pro zajištění soudržnosti a kontinuity spolupráce.
Ihned po vstupu tohoto nařízení v platnost Komise přijme v souladu s postupem uvedeným v čl. 104 odst.
2 seznam způsobilých regionů. Tento seznam bude platit od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.2.Pro účely nadnárodní spolupráce na základě strategických pokynů Společenství uvedených v článku 23 a článku 24 Komise v souladu s postupem uvedeným v čl.
2 přijme seznam způsobilých nadnárodních oblastí. Tento seznam bude platit od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013. _BAR_ Návrhu cíle "evropská územní spolupráce" by měla předcházet analýza situace v těchto oblastech a jasná definice jejich potřeb s cílem soustředit úsilí.
Ustanovení týkající se výběru způsobilých oblastí by měla být doplněna kritérii definovanými přesně nařízením a zvláště stanovením jejich vah. _BAR_
3.Komise vede každý rok konzultace s organizacemi, které na evropské úrovni zastupují sociální partnery, ohledně pomoci z fondů. _BAR_ Čl. 10 odst.1 písm. b) se odvolává na ekonomické a sociální partnery.
Bylo by žádoucí, aby se tentýž výraz použil v odstavci 3. _BAR_
1.Příspěvky ze strukturálních fondů nenahrazují veřejné nebo rovnocenné strukturální výdaje členského státu.2.Pro regiony spadající pod cíl "konvergence" Komise a členské státy určí úroveň veřejných nebo rovnocenných strukturálních výdajů, kterou členský stát zachová ve všech dotčených regionech během programového období.
Komise a členský stát se na takových výdajích dohodnou v rámci národního strategického referenčního rámce uvedeného v článku 25.3.Úroveň výdajů uvedená v odstavci 2 se rovná přinejmenším částce průměrných ročních výdajů v reálné výši vynaložených během předchozího programového období.
Úroveň výdajů se určí s ohledem na obecné makroekonomické podmínky, ve kterých financování probíhá, a s uvážením některých ekonomických situací, zejména privatizací i mimořádné úrovně veřejných nebo rovnocenných strukturálních výdajů členského státu během předchozího programového období.4.Komise ve spolupráci s každým členským státem ověří adicionalitu pro cíl "konvergence" uprostřed programového období v roce 2011 a po skončení období v roce 2016.
Jestliže členský stát nebude schopen dne 30. června 2016 prokázat, že byla dodržena adicionalita dohodnutá v rámci národního strategického referenčního rámce, přistoupí Komise k finanční opravě v souladu s postupem stanoveným v článku 101. _BAR_ Postup ověření uplatňování zásady adicionality se předpokládá pouze pro cíl "konvergence".
Pro druhé dva cíle, které představují okolo 20 % finančních prostředků, se o žádném takovém ustanovení neuvažuje. Pouze důvodová zpráva (odst.
3) uvádí, že tato kontrola přísluší členským státům v souladu se zásadou proporcionality. Nepředpokládá se ani, že by Komise byla informována o výsledcích kontrol vykonávaných členskými státy.
Toto představuje změnu ve srovnání se současnou platnou úpravou (čl. 11 odst.
3 nařízení (ES) č. 1260/1999). _BAR_
3.Úroveň výdajů uvedená v odstavci 2 se rovná přinejmenším částce průměrných ročních výdajů v reálné výši vynaložených během předchozího programového období.Úroveň výdajů se určí s ohledem na obecné makroekonomické podmínky, ve kterých financování probíhá, a s uvážením některých ekonomických situací, zejména privatizací i mimořádné úrovně veřejných nebo rovnocenných strukturálních výdajů členského státu během předchozího programového období. _BAR_ Možnost zohlednění obecných makroekonomických podmínek stejně jako určitých specifických hospodářských situací bez dalšího upřesnění otevírá potencionálně příliš široký prostor pro vlastní posouzení. _BAR_
1.Celkové zdroje pro cíl "konvergence" představují 78,54 % zdrojů uvedených v čl. 15 (tedy celkem 264,0 miliard EUR) a rozdělí se mezi různé složky takto:a)67,34 % na financování uvedené v čl. 5 odst. 1, přičemž se jako kritéria pro výpočet orientačního rozdělení pro jednotlivé členské státy použijí způsobilý počet obyvatel, regionální prosperita, národní prosperita a zaměstnanost;b)8,38 % na nadnárodní a specifickou podporu uvedenou v čl. 5 odst. 2, přičemž se jako kritéria pro výpočet orientačního rozdělení pro jednotlivé členské státy použijí způsobilý počet obyvatel, regionální prosperita, národní prosperita a zaměstnanost;c)23,86 % pro financování uvedené v čl. 5 odst. 3, přičemž se jako kritéria pro výpočet orientačního rozdělení pro jednotlivé členské státy použijí způsobilý hrubý národní důchod na hlavu, s přihlédnutím ke zlepšení národní prosperity za předcházející období, a velikost území; ad)0,42 % pro financování uvedené v čl. 5 odst. 4, přičemž se jako kritéria pro výpočet orientačního rozdělení pro jednotlivé členské státy použije způsobilý počet obyvatel. _BAR_ Bylo by žádoucí uvést váhy kritérií použitých ke stanovení finančních prostředků pro různé složky. _BAR_
2.Roční rozpisy zdrojů uvedených v odst.
1 pododstavci b) budou klesat od 1. ledna 2007.
Zdroje přidělené v roce 2007 budou nižší než v roce 2006, s výjimkou regionů, které nejsou plně způsobilé pro cíl 1 k 1. lednu 2000 podle nařízení (ES) č. 1260/1999, pro něž budou přidělené zdroje v roce 2007 objektivní a spravedlivé. _BAR_ Pojem "objektivní a spravedlivé" není definován. _BAR_
1.Celkové zdroje pro cíl "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" představují 17,22 % zdrojů uvedených v čl. 15 (tedy celkem 57,9 miliard eur) a rozdělí se mezi různé složky takto:a)83,44 % na financování uvedené v čl. 6 odst. 1, s použitím způsobilého počtu obyvatel, regionální prosperity, nezaměstnanosti, míry zaměstnanosti a hustoty osídlení jako kritérií pro výpočet orientačního rozdělení podle členských států; ab)16,56 % na přechodnou a specifickou podporu uvedenou v čl. 6 odst. 2, s použitím způsobilého počtu obyvatel, regionální prosperity, národní prosperity, a nezaměstnanosti jako kritérií pro výpočet orientačního rozdělení podle členských států. _BAR_ Bylo by žádoucí uvést váhy kritérií použitých ke stanovení finančních prostředků pro různé složky. _BAR_
2.Přidělené zdroje uvedené v odst. 1 písm. a) se rozdělí stejnoměrně mezi programy financované z Evropského fondu pro regionální rozvoj a programy financované z Evropského sociálního fondu. _BAR_ Bylo by žádoucí určit, jak se bude provádět rozdělení mezi EFRR a ESF. _BAR_
4.Roční rozpisy zdrojů uvedených v odst.
1 písm. b) budou klesat od 1. ledna 2007.
Zdroje přidělené v roce 2007 budou nižší než v roce 2006, s výjimkou regionů, které začnou být způsobilé pro cíl 1 podle nařízení (ES) č. 1260/1999 v roce 2004, pro něž budou přidělené zdroje v roce 2007 objektivní a spravedlivé. _BAR_ Pojem "objektivní a spravedlivé" není definován. _BAR_
Komise zajišťuje, že celkové roční přidělené finanční prostředky pro jakýkoli členský stát podle tohoto nařízení, včetně příspěvku Evropského fondu pro regionální rozvoj na financování přeshraniční části nástroje evropského sousedství a partnerství podle nařízení (ES) č. […] a předvstupního nástroje podle nařízení (ES) č. […] a z části Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova podle nařízení (ES) č. […] pocházející z orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu a z Evropského fondu pro rybolov podle nařízení (ES) č. […], přispívající na cíl "konvergence", nepřesáhnou 4 % hrubého národního produktu členského státu odhadovaného v době přijetí interinstitucionální dohody.Nařízení o finančních nástrojích uvedených v předchozím odstavci jiných než fondů obsahují podobné ustanovení. _BAR_ Pokud jde o celkové roční příděly z fondů pro každý členský stát, myšlenka z bodu 30 odůvodnění odvozující roční příděl prostředků od absorpční kapacity členských států nebyla v návrhu zopakována. _BAR_
Nejpozději tři měsíce po přijetí tohoto nařízení se přijmou strategické obecné zásady Společenství uvedené v článku 23 v souladu s postupem stanoveným v článku 161 Smlouvy.
Toto rozhodnutí bude vyhlášeno v Úředním věstníku Evropské unie.
Strategické obecné zásady Společenství v případě potřeby podléhají střednědobému přezkumu v souladu s postupem stanoveným v článku 161 Smlouvy, aby bylo možné zejména přihlédnout ke změnám v prioritách Společenství. _BAR_ Je též třeba se ptát na účinky případné změny strategických obecných zásad Společenství na rámce.
Revize rámců se v žádném z článků nepředpokládá. _BAR_
3.Strategická část národního strategického referenčního rámce upřesňuje strategii, která byla zvolena pro cíl "konvergence" a cíl "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost", a na základě analýzy rozdílů v rozvoji a analýzy slabých stránek a potenciálu rozvoje souvisejícího zejména s očekávanými změnami v evropském a světovém hospodářství uvádí, jakým způsobem je tato volba v souladu se strategickými obecnými zásadami Společenství. Obsahuje:(…)b)pouze pro cíl "konvergence" akce navrhované pro posílení správní efektivnosti členského státu, včetně správy fondů a plánu hodnocení uvedeného v čl.
46 odst. 1;(…) _BAR_ V textu se uvádí, že zvolená strategie specifikuje "akce navrhované pro posílení správní efektivnosti členského státu, včetně správy fondů".
Pojem "posílení správní efektivnosti členského státu" se takto zdá být aplikován za rámec řízení fondů. Je tedy riziko financování velmi široké škály akcí. _BAR_
3.Strategická část národního strategického referenčního rámce upřesňuje strategii, která byla zvolena pro cíl "konvergence" a cíl "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost", a na základě analýzy rozdílů v rozvoji a analýzy slabých stránek a potenciálu rozvoje souvisejícího zejména s očekávanými změnami v evropském a světovém hospodářství uvádí, jakým způsobem je tato volba v souladu se strategickými obecnými zásadami Společenství.
Obsahuje:(…)Pro umožnění sledování budou hlavní cíle priorit uvedených v písm. a) kvantifikovány a bude určen omezený počet ukazatelů výkonu a dopadu. _BAR_ Je nevhodné uvádět "v omezeném počtu" bez dalšího upřesnění.
Nejdůležitější je to, aby vybrané ukazatele mohly přiměřeným způsobem vyjádřit dosažené výsledky a jejich dopad. _BAR_
4.Pro cíl "konvergence" a cíl "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" operační část obsahuje:a)seznam operačních programů a orientační roční příděl zdrojů z každého fondu podle programů, který bude zajišťovat vhodnou rovnováhu mezi regionálními a tematickými akcemi.
Tento seznam zahrnuje částku národní pohotovostní rezervy uvedené v článku 49;(…) _BAR_ Pojem "vhodná rovnováha" není definován. _BAR_
2.Každý členský stát pošle Komisi návrh národního strategického referenčního rámce co nejdříve po přijetí strategických obecných zásad Společenství.
Členské státy se mohou rozhodnout, že zároveň předloží operační programy uvedené v článku 31.
Komise projedná tento návrh v rámci partnerství. _BAR_ Výraz "co nejdříve" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
Zpráva Komise podle čl. 159 druhého pododstavce Smlouvy obsahuje zejména toto:a)záznam o dosaženém pokroku v hospodářské a sociální soudržnosti, včetně sociálně ekonomické situace a rozvoje regionů i integrace priorit Společenství;b)záznam o úloze fondů, Evropské investiční banky a ostatních finančních nástrojů i o dopadu ostatních politik Společenství a národních politik v dosaženém pokroku.
V příslušném případě zpráva obsahuje jakékoli návrhy opatření a politik Společenství, které by měly být přijaty pro posílení hospodářské a sociální soudržnosti.
Je-li to třeba, měla by zpráva obsahovat také návrhy týkající se jakýchkoli úprav spojených s novými politickými iniciativami Společenství v obecných strategických zásadách pro soudržnost. V roce, v němž se zpráva předkládá, nahradí výroční zprávu Komise uvedenou v článku 28.
Zpráva je předmětem výroční debaty v souladu s postupem uvedeným v článku 29. _BAR_ Bylo by žádoucí výslovně stanovit, aby se zpráva o soudržnosti zabývala také územním rozměrem soudržnosti. _BAR_
3.Členský stát předloží Komisi návrh operačního programu, který obsahuje všechny složky uvedené v článku 36 co nejdříve po přijetí rozhodnutí Komise podle článku 26 nebo zároveň s národním strategickým referenčním rámcem rovněž uvedeným v článku 26. _BAR_ Výraz "co nejdříve" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
5.Komise přijme každý operační program co nejdříve po jeho oficiálním předložení členským státem. _BAR_ Výraz "co nejdříve" by se měl nahradit přesným termínem (v současnosti je tento termín pět měsíců). _BAR_
Komise přijme rozhodnutí o žádosti o revizi operačních programů v nejkratší možné lhůtě po formálním předložení takovéto žádosti členským státem. _BAR_ Výraz "co nejdříve" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
4.Pokud to bude Komise považovat za vhodné, může pro ocenění velkých projektů požádat Evropskou investiční banku o prověření technické kvality a finanční životaschopnosti těchto projektů, zejména co se týče nástrojů finančního inženýrství, které mají být prováděny nebo vytvořeny. _BAR_ Čtvrtý odstavec je jiné povahy než tři předcházející a nepochybně by bylo vhodnější, aby byl součástí článku 40. _BAR_
1.Operační programy, které se týkají cíle "konvergence" a "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" obsahují:(…)c)informace o prioritách a jejich specifických cílech.
Tyto cíle budou kvantifikovány pomocí omezeného počtu ukazatelů pro provádění, výsledky a dopad, s uvážením zásady proporcionality.
Ukazatele musí umožňovat měření pokroku ve vztahu k výchozí situaci a efektivnosti cílů provádějících priority;(…) _BAR_ Pojem "omezený počet ukazatelů zohledňujících zásadu proporcionality" by se měl upřesnit. _BAR_
4.Operační programy financované Evropským fondem pro regionální rozvoj v případě cílů "konvergence" a "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" navíc obsahují:a)akce pro meziregionální spolupráci s alespoň jedním regionem jiného členského státu v každém regionálním programu;(…) _BAR_ Uvedené akce odpovídají spíše cíli "evropská územní spolupráce". _BAR_
3.Komise přijme rozhodnutí v nejkratší možné lhůtě pro předložení všech informací uvedených v článku 39 členským státem nebo řídícím orgánem.
Toto rozhodnutí bude definovat fyzický objekt, částku, na kterou se vztahuje poměr spolufinancování, a roční harmonogram. _BAR_ Výraz "co nejdříve" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
3.Hodnotící činnosti podle odstavce 1 jsou patřičně organizovány členskými státy nebo Komisí v souladu se zásadou proporcionality a na základě partnerství mezi členskými státy a Komisí.
Hodnocení provádějí nezávislí posuzovatelé.
Výsledky se zveřejňují s výjimkou případů, u kterých úřad zodpovědný za hodnocení výslovně odmítne uveřejnění v souladu s nařízením (ES) č. 1049/2001 o přístupu k dokumentům. _BAR_ Pojem "zásada proporcionality" není definován. _BAR_
5.Během programového období provedou členské státy hodnocení ad hoc v návaznosti na monitorování operačních programů, jestliže monitorování programů odhalí významné odchylky od cílů nastavených na počátku a jestliže jsou podány návrhy na revizi operačních programů.
Výsledky se zasílají monitorovacímu výboru pro operační program a Komisi. _BAR_ Pojmy "významná odchylka od předem vytyčených cílů" a "revize operačních programů" nejsou definovány. _BAR_
1.V rámci výroční diskuse podle článku 29 rozdělí Rada v roce 2011 podle postupu stanoveného v článku 161 Smlouvy rezervu podle článku 20 mezi členské státy jako odměnu za pokrok učiněný v porovnání s výchozí situací:a)u cíle "konvergence" na základě následujícího kritéria:i)růstu domácího produktu na hlavu měřeného na úrovni NUTS II vzhledem k průměru Společenství na základě údajů dostupných pro období 2004–2010,ii)růstu zaměstnanosti na úrovni NUTS II na základě údajů dostupných pro období 2004–2010;b)u cíle "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" na základě následujících kritérií:i)poměrně u regionů, které mezi rokem 2007 a 2010 spotřebovaly nejméně 50 % částek přidělených z Evropského fondu pro regionální rozvoj na činnosti související s inovací podle čl. 5 odst.
1 nařízení (ES) č. […],ii)růstu zaměstnanosti na úrovni NUTS II na základě údajů dostupných pro období 2004–2010.2.Každý členský stát rozdělí dané částky mezi operační programy podle kritérií uvedených v předchozím odstavci. _BAR_ Mobilizace rezerv ve výkonnosti bude podstatně záležet na kritériích, pro něž je velmi obtížné určit přímou vazbu s akcemi, které těží z pomoci Společenství.
Vývoj HDP a míra zaměstnanosti závisí na mnohem složitějších faktorech než na samotných operačních programech, jejichž finanční dopad je obecně omezený ve srovnání s veřejnými investicemi jako celkem. Navíc se zdá omezující brát v úvahu pouze pohyb ukazatelů směrem vzhůru, neboť příspěvek strukturálních opatření by mohl napomáhat k utlumení případného poklesu. _BAR_
Příspěvky z fondů se upravují podle:a)závažnosti specifických problémů, a to zvláště ekonomického, sociálního nebo územního charakteru;b)významu každé priority pro priority Společenství, jak je uvedeno ve strategických obecných zásadách Společenství;c)ochrany a zlepšení životního prostředí, zejména podle zásady předběžné opatrnosti, zásady prevence a zásady "platí původce znečištění";d)podíl mobilizace financí ze soukromého sektoru, zvláště v rámci partnerství veřejného a soukromého sektoru. _BAR_ Váhy kritérií pro úpravu výše příspěvků by se měly upřesnit. _BAR_
2.Veřejné výdaje na projekty nesoucí příjmy se vypočítají na základě investičních nákladů, od nichž se odečte současná hodnota čistého příjmu z investice za specifické referenční období.
Výpočet bere v úvahu běžně předpokládanou výnosnost dané kategorie investice a použití zásady "platí původce znečištění" a případně zásady spravedlnosti v souvislosti s relativní prosperitou daného členského státu. _BAR_ Kritéria pro uplatnění zásady "platí původce znečištění" a zásady spravedlnosti v souvislosti s relativní prosperitou daného členského státu nejsou specifikována.
Komise by měla poskytnout svou metodologickou podporu pro určení míry pomoci u těchto projektů. (viz čl. 40 odst.
1.Výdaj je způsobilý pro příspěvek z fondů, jestliže byl skutečně vynaložen příjemcem pro provedení operace mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2015.
Spolufinancované operace nesmí být dokončeny před počátečním datem způsobilosti.
Výdaje u velkých projektů jsou způsobilé od data předložení projektu Komisi. _BAR_ Bylo by užitečné tyto podmínky zmírnit, aby se ponechal prostor k zahrnutí přípravných prací na akcích určených k financování.
Období způsobilosti by tak mohlo začít 1. července 2006. _BAR_
3.Pravidla o způsobilosti výdajů se stanoví na národní úrovni s výhradou výjimek stanovených ve zvláštních nařízeních o každém fondu.
Pokrývají všechny veřejné výdaje ohlášené v rámci operačního programu. _BAR_ Použití národních pravidel způsobilosti bude u cíle "evropská územní spolupráce" obtížné, neboť financované operace se týkají více členských států.
Tento aspekt se nebral v úvahu. _BAR_
1.Systémy řízení a kontroly operačních programů zavedené členskými státy zajistí:a)jasnou definici funkcí subjektů zapojených do řízení a kontroly a jasné rozdělení funkcí v rámci takového orgánu;b)jasné rozdělení funkcí jednotlivých subjektů zapojených do řízení, ověřování výdajů a kontroly a jasné rozdělení funkcí v rámci každého subjektu;c)adekvátní zdroje každého subjektu pro výkon přidělených funkcí;d)účinná opatření interního auditu;e)spolehlivé účetní a monitorovací systémy a systémy finančního výkaznictví v elektronické formě;f)účinný systém hlášení a monitorování při delegování úkolů;g)existenci příruček s postupy prováděných funkcí;h)účinná opatření pro audit řádného fungování systému;i)systémy a postupy pro zajištění náležitého záznamu o auditu;j)postupy hlášení a monitorování nesrovnalostí a zpětného získávání neoprávněně vyplacených částek. _BAR_ Návrh zmiňuje nesrovnalosti (písm. j)). Bylo by užitečné uvést přesnou definici, a to zejména proto, že se tento pojem objevuje v řadě dalších ustanovení (např. čl. 69 odst. 3, čl. 73 odst. 4, čl. 89 odst.1, článek 99). Význam tohoto ustanovení je v současnosti omezený z důvodu nejasnosti ohledně údajů, které je třeba předkládat. _BAR_
1 písm. b), c), d), f) a h) jsou přiměřená veřejným výdajům v rámci daného operačního programu. _BAR_ Předpokládá se, že mnohá opatření uvedená v tomto článku se budou aplikovat úměrně objemu veřejných výdajů na operační program. Tento koncept není zatím dostatečně jasný k tomu, aby se mohl důsledně aplikovat.
Z tohoto důvodu se jedná o ustanovení (oddělení funkcí, adekvátní zdroje, existence vnitřní kontroly, hlášení a audit o fungování systému), jejichž proporcionální uplatňování si lze těžko představit.
Navíc se tato výjimka nevztahuje na příručky postupů a k dispozici není žádná definice. Mělo by se rovněž specifikovat, zda lze zásadu proporcionality použít na článek 13 (ověření zásady adicionality pouze pro cíl "konvergence"), čl.
46 odst. 3 (v celém rozsahu nebo konkrétně na ex-ante hodnocení), čl.
66 odst. 2 (obsah výroční zprávy a závěrečné zprávy o realizaci operačního programu) a 73 (kontrolní postupy). _BAR_
1.Revizní orgán operačního programu odpovídá zejména za:(…)b)zajištění, že se audity operací při ověřování vykazovaných výdajů provádějí na základě náležitého vzorku;(…) _BAR_ Pojem "náležitý vzorek" by měl být definován ve vztahu ke specifickým normám, zvláště pokud jde o rozsah a intenzitu kontrol.
V každém případě by tyto požadavky neměly být nižší než požadavky pro období 2000–2006. _BAR_
1.Revizní orgán operačního programu odpovídá zejména za:(…)c)to, že předloží Komisi do šesti měsíců od schválení operačního programu strategii auditu pro všechny subjekty, které provádějí audity podle písmen a) a b), metodu, která bude použita, metodu vzorkování u auditů operací a orientační plánování auditů zajišťující provedení auditů u hlavních subjektů a rovnoměrné rozložení auditů v celém programovém období;(…) _BAR_ Toto ustanovení ukládá, že se musí provést audity u "hlavních subjektů" a nedefinuje vůbec, které to jsou. _BAR_
1.Revizní orgán operačního programu odpovídá zejména za:(…)e)do dne 30. června každého roku od roku 2008 do roku 2016:i)vypracování výroční kontrolní zprávy předkládající zjištění z auditů provedených podle strategie auditu vzhledem k operačnímu programu během předchozího roku a hlášení všech nedostatků zjištěných v systémech řízení a kontroly programu.
Informace týkající se let 2014 a 2015 mohou být zahrnuty do závěrečné zprávy doprovázející prohlášení o platnosti;ii)vydání stanoviska o tom, zda systém řízení a kontroly funguje účinně tak, aby poskytoval přijatelnou záruku správnosti výkazů výdajů předložených Komisi během daného roku a zákonnosti a řádnosti souvisejících transakcí.(…) _BAR_ Ujištění pro Komisi týkající se auditu operačních programů se zakládá z velké části na výroční kontrolní zprávě předložené auditním orgánem a doplněné stanoviskem.
Pokud však nedojde k předložení těchto dokumentů ve stanoveném termínu (30. červen), nebude možné je vzít je v úvahu ani v rámci výročních prohlášení, která vydávají generální ředitelé, ani při vypracovávání prohlášení o věrohodnosti Účetním dvorem.
Totéž platí, mutatis mutandis, pro výroční zprávu uvedenou v článku 66. _BAR_
2.Ze své vlastní iniciativy se může zástupce Komise účastnit práce monitorovacího výboru jako poradce.
Zástupci Evropské investiční banky a Evropského investičního fondu se mohou účastnit jako poradci u těch operačních programů, na které přispívají. _BAR_ Na rozdíl od současných pravidel (viz čl. 35 odst.
1260/1999) se Komise zúčastní monitorovacích výborů jen ze své iniciativy. Tato účast se však jeví jako žádoucí pro usnadnění výměny informací a pro včasné přijetí vhodných opatření. _BAR_
1.Řídící orgán a monitorovací výbor zajistí kvalitní realizaci operačního programu.2.Řídící orgán a monitorovací výbor provádějí monitorování podle finančních ukazatelů a ukazatelů realizace, výsledků a dopadu uvedených v operačním programu.
Dovoluje-li to povaha pomoci, rozdělí se statistické výkazy podle pohlaví a podle velikosti přijímajících podniků.3.Komise ve spolupráci s členskými státy přezkoumá ukazatele potřebné pro monitorování a hodnocení operačního programu. _BAR_ Mělo by se stanovit zásada, že každý spolufinancovaný projekt bude mít své dané realizační cíle a je předmětem hodnocení výsledků v rámci článku 65.
Řízení založené na prioritách je spojené s rizikem, že bude poskytovat jen informace obecné povahy. _BAR_
2.Zprávy podle odstavce 1 obsahují následující informace pro zajištění přehledu o realizaci operačního programu:(…)j)využití pomoci vrácené řídícímu orgánu nebo jinému veřejnému orgánu v období provádění operačního programu.
Rozsah informací předaných Komisi je úměrný celkovému množství veřejných výdajů daného operačního programu.(…) _BAR_ Poměr mezi rozsahem předkládaných informací a objemem veřejných výdajů by se měl upřesnit. _BAR_
1.Ustanovení čl. 61 písm. c), d) a e), i) se netýkají programů, u nichž podíl spolufinancování z fondů Společenství nepřesahuje 33 % veřejných výdajů na operační program a částka z fondů nepřesahuje 250 miliónů eur.2.U programů uvedených v odstavci 1 může členský stát využít možnost zřízení subjektů a postupů pro výkon funkcí uvedených v čl. 59 písm. b) a článcích 60 a 61 podle pravidel stanovených v rámci státu. Jestliže členský stát využije tuto možnost, ustanovení čl. 58 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 60 odst. 1 písm. c) se nepoužijí. Když Komise přijme prováděcí pravidla článků 59, 60 a 61, stanoví, která opatření se nebudou týkat těch členských států, které využijí možnost uvedenou v prvním pododstavci.3.Čl. 70 odst. 3 se obdobně nepoužije, jestliže členský stát uplatní volbu podle odst. 2. prvního pododstavce.4.U všech operačních programů podle odstavce 1 a nehledě na to, zda-li členský stát využije možnost podle odstavce 2, je-li stanovisko ohledně shody systému bez výhrad nebo jestliže byly všechny výhrady stáhnuty zpět v důsledku přijetí nápravných opatření, Komise může informovat daný členský stát, že bude spoléhat v zásadě na stanovisko předložené revizním orgánem nebo orgánem pověřeným členským státem, jestliže uplatnil uvedenou možnost, ohledně správnosti, zákonnosti a řádnosti vykázaných výdajů a provede své vlastní audity na místě pouze za výjimečných okolností. V případě informací o nesrovnalostech, které nebyly včas odhaleny revizním orgánem státu nebo které nebyly podřízeny patřičným nápravným opatřením, může Komise požádat členský stát o provedení auditů podle čl. 71 odst. 3 nebo může provést vlastní audity podle čl. 71 odst. 2, aby se přesvědčila o správnosti, zákonnosti a řádnosti vykázaných výdajů. _BAR_ Tyto zjednodušené postupy by se v období let 2000–2006 vztahovaly na 33 programů v 10 členských státech na objem pomoci Společenství ve výši 3,8 miliard EUR (t.j. 2 % pomoci Společenství pro období let 2000–2006). Toto ustanovení podněcuje členské státy k využívání výhod příslušných zjednodušených opatření a mohlo by se proto týkat více programů, než by se teoreticky týkalo v současném programovém období. V této souvislosti se jedná zvláště o výjimku z povinnosti předkládat auditní strategii a výroční kontrolní zprávu (čl. 61 odst. 1), o možnost navrhovat řídící a kontrolní orgány na základě vnitrostátních právních předpisů (články 59 až 61), výjimku z určování certifikačního orgánu a revizního orgánu (čl. 58 odst. 1). Kromě toho, když je zpráva orgánu konstatující shodu se systémy přijata Komisí, provede Komise své audity jen výjimečně. _BAR_
2.U programů uvedených v odstavci 1 může členský stát využít možnost zřízení subjektů a postupů pro výkon funkcí uvedených v čl. 59 písm. b) a článcích 60 a 61 podle pravidel stanovených v rámci státu.
Jestliže členský stát využije tuto možnost, ustanovení čl. 58 odst.
1 písm. c) se nepoužijí. Když Komise přijme prováděcí pravidla článků 59, 60 a 61, stanoví, která opatření se nebudou týkat těch členských států, které využijí možnost uvedenou v prvním pododstavci. _BAR_ Mělo by být možné posoudit všechny důsledky možnosti uvažované v prvním pododstavci, a proto není odkaz na pozdější prováděcí pravidla, která by měla stanovit ustanovení, jež se nepoužijí, odůvodněný. _BAR_
4.U všech operačních programů podle odstavce 1 a nehledě na to, zda-li členský stát využije možnost podle odstavce 2, je-li stanovisko ohledně shody systému bez výhrad nebo jestliže byly všechny výhrady stáhnuty zpět v důsledku přijetí nápravných opatření, Komise může informovat daný členský stát, že bude spoléhat v zásadě na stanovisko předložené revizním orgánem nebo orgánem pověřeným členským státem, jestliže uplatnil uvedenou možnost, ohledně správnosti, zákonnosti a řádnosti vykázaných výdajů a provede své vlastní audity na místě pouze za výjimečných okolností.V případě informací o nesrovnalostech, které nebyly včas odhaleny revizním orgánem státu nebo které nebyly podřízeny patřičným nápravným opatřením, může Komise požádat členský stát o provedení auditů podle čl. 71 odst. 3 nebo může provést vlastní audity podle čl. 71 odst. 2, aby se přesvědčila o správnosti, zákonnosti a řádnosti vykázaných výdajů. _BAR_ Výraz "včas" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
Členské státy se přesvědčí, že subjekt zodpovědný za provádění plateb zajišťuje, aby příjemce obdržel celou částku příspěvku z veřejných fondů, a to co možná nejrychleji a celou.
Žádné částky se neodečtou ani nezadrží ani nebudou vymáhány žádné zvláštní nebo jiné poplatky s rovnocenným účinkem, které by snížily částky určené pro příjemce. _BAR_ Výraz "co možná nejrychleji" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
2.Jestliže některá z podmínek uvedených v odstavci 1 není splněna, Komise co nejdříve informuje členský stát a platební orgán, že žádost o platbu je nepřijatelná. _BAR_ Výraz "co nejdříve" by se měl nahradit přesným termínem. _BAR_
1.Komise rozhodne, že odepře 20 % z částky průběžných plateb hrazených Komisí, jestliže podstatné prvky nápravného akčního plánu podle čl. 70 odst. 3 byly realizovány a závažné nedostatky uvedené ve výroční zprávě předložené revizním orgánem pro program podle čl. 61 písm. e) a i) byly napraveny, ale stále je třeba provést úpravy pro to, aby byla Komisi poskytnuta přijatelná záruka ohledně řídícího a kontrolního systému. _BAR_ Bylo by žádoucí zmínit také stanovisko uvedené v čl. 61 bod e) ii). _BAR_
1.Komise včas informuje členský stát a příslušné orgány pokaždé, když bude hrozit uplatnění automatického zrušení závazku podle ustanovení v článku 92.
Komise informuje členský stát a příslušné orgány o částce automatického zrušení závazku na základě informací, které má k dispozici.Členský stát má dva měsíce od data přijetí této informace na to, aby souhlasil s částkou nebo předložil své připomínky.
Komise provede automatické zrušení závazku nejpozději do devíti měsíců po časové lhůtě podle článku 92. _BAR_ Měl by se upřesnit výraz "včas". _BAR_
1.Částečné ukončení operačních programů může být provedeno v obdobích zvolených členským státem. Částečné ukončení se týká dokončených činností, u kterých byla provedena závěrečná platba příjemci nejpozději dne 31. prosince roku n-1.
Pro účely tohoto nařízení budou činnosti považovány za dokončené, jestliže byly činnosti skutečně provedeny a příjemce obdržel konečnou platbu nebo předložil doklad rovnocenného účinku řídícímu orgánu.2.Částky plateb odpovídající dokončeným činnostem se označí ve výkazu výdajů. Částečné ukončení se provede za podmínky, že řídící orgán zašle Komisi do dne 30. června roku n následující dokumenty:a)výkaz výdajů týkajících se takových činností;b)prohlášení o zákonnosti a řádnosti transakcí týkajících se výkazů výdajů vydané revizním orgánem operačního programu podle článku 61. _BAR_ Je důležité, aby postupy stanovené pro oblast částečných ukončování operačních programů poskytovaly tentýž stupeň věrohodnosti, pokud jde o zákonnost a správnost výdajů jako ty, které budou vyplývat z celkového uzavírání operačního programu, zvláště pokud jde o intenzitu a rozsah kontrol. _BAR_
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr v Lucemburku dne 18. března. 2005.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002.
[2] Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 (Úř. věst.
L 357, 31.12.2002).
[3] KOM(2004) 492 v konečném znění ze dne 14. července 2004.
[4] SEC(2004) 924 ze dne 14. července 2004.
[5] KOM(2004) 580 v konečném znění ze dne 6. září 2004.
[6] KOM(2004) 101 v konečném znění ze dne 10. února 2004.
[7] KOM(2004) 487 v konečném znění ze dne 14. července 2004.
[8] Úř. věst.
JO C 107 ze dne 30. dubna 2004.
[9] Čl. 53 odst. 3 finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
[10] Viz stanovisko č. 10/98 o některých návrzích nařízení v rámci Agendy 2000 (strukturální fondy, bod 6.3), Úř. věst.
C 401, 22.12.1998.
[11] Např. čl. 57 písm. d), f) a h), čl. 61 odst. 1 písm. a), čl. 70 odst. 1, čl. 71 odst. 2 a čl. 72 odst. 2.
[12] Viz např. zvláštní zpráva č. 10/2001 o finanční kontrole strukturálních fondů, Úř. věst.
C 314, 8.11.2001, a zvláštní zpráva č. 7/2003 o programování pomoci na období 2000–2006 v rámci strukturálních fondů, Úř. věst.
C 174, 23.7.2004.
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 3/2005
k návrhu nařízení Komise, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
(předložené podle článku 279 Smlouvy o ES)
(2005/C 124/01)
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a článek 279 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 160 C odst. 4 a článek 183 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [2],
s ohledem na návrh nařízení Komise, kterým se mění nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 [3],
s ohledem na žádost Komise ze dne 6. ledna 2005 o stanovisko k výše uvedenému návrhu adresovanou Účetnímu dvoru,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
ÚVOD
1. V návaznosti na přijetí v březnu 2004 nového úplného znění směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2004/18/ES o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby ze dne 31. března 2004 a s ohledem na 24. bod odůvodnění Finančního nařízení předložený návrh usiluje o přizpůsobení prováděcích pravidel k Finančnímu nařízení novým ustanovením.
2. Ve 25. bodě odůvodnění prováděcích pravidel se dále stanoví: "Pokud jde o veřejné zakázky, byla přijata varianta vložit do tohoto nařízení ustanovení směrnic Rady … týkající se zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce…".
Proto je nezbytné pozměnit stávající prováděcí pravidla tak, aby zohlednila změny, které přinesla výše uvedená směrnice.
3. Navrhovaná revize prováděcích pravidel má také za cíl zjednodušit řízení zakázek a grantů, především tehdy, je-li hodnota zakázky nebo částka grantu nízká.
4. Účetní dvůr přezkoumal návrh Komise z pohledu Finančního nařízení a nové směrnice, přičemž vzal v úvahu sledovaný cíl zjednodušit řízení.
Účetní dvůr vycházel ve své analýze z těchto zásad:
a) navrhovaná revize je v souladu se zásadami řádného finančního řízení;
b) žádoucí zjednodušení se neodchyluje od základních zásad, je odůvodněné, účelné a navrhované změny mohou být snadno realizovány;
c) navrhovaná revize by měla zajistit náležité převzetí norem nové směrnice týkající se veřejných zakázek při současném zohlednění specifik rámce Společenství; z tohoto hlediska by navrhovaná revize neměla poskytnout žádnou výjimku ze zásad uvedených v této směrnici;
d) navrhovaná revize prováděcích pravidel by neměla umožňovat žádnou výjimku ze zásad a norem, které jsou obsažené ve Finančním nařízení, pokud samotné Finanční nařízení takové výjimky neumožňuje.
5. Účetní dvůr se domnívá, že některé aspekty návrhu nařízení musí být změněny, aby splňoval kritéria uvedená v odstavci 4.
Další vysvětlení se uvádějí níže. Specifické připomínky lze nalézt v tabulce v příloze k tomuto stanovisku, včetně případných navrhovaných změn.
DODRŽOVÁNÍ ZÁSAD ŘÁDNÉHO FINANČNÍHO ŘÍZENÍ
6. Účetní dvůr vítá to, že Komise navrhla modernizaci a zjednodušení stávajících postupů a domnívá se, že navržená nová pravidla jsou v podstatě v souladu se směrnicí a se zásadami řádného finančního řízení stanovenými Finančním nařízením.
ZJEDNODUŠENÍ POSTUPŮ A USNADNĚNÍ REALIZACE
7. Cílem návrhů předložených Komisí je zjednodušit postupy a povinnosti obsažené ve stávajících prováděcích pravidlech, především u zakázek o nízké hodnotě a zakázek týkajících se poskytování právních služeb a u povinnosti provést externí audit v případech grantů (článek 180) a u systémů financování, které stanoví úhradu způsobilých nákladů (nebo výdajů) na základě jednorázových sum, stupnic jednotkových nákladů a paušálních částek (článek 181).
8. Při provádění žádoucího zjednodušení by však mělo být zajištěno úplné dodržování zásad stanovených Finančním nařízením a náležité respektování směrnice.
Kromě toho by toto zjednodušení nemělo umožnit výkon pravomocí na základě neoprávněného vlastního uvážení a měla by být zajištěna zásada jasnosti a právní jistoty.
9. Zjednodušení prováděcích pravidel by mělo také umožnit usnadnění realizace, zejména pokud jde o nové navrhované postupy a nové možnosti zaváděné směrnicí.
10. Pojmy, které se používají v některých navrhovaných změnách, nejsou v souladu se směrnicí nebo se liší od pojmů uvedených ve směrnici, čímž nesplňují požadavky právní jasnosti.
11. Návrh Komise naopak nebere v úvahu potřebu usnadnění realizace postupů, které se týkají předkládání důkazů (článek 134, případy vyloučení).
Je především potřeba vyhotovit úplný seznam dokumentů a osvědčení, která mají zaslat vnitrostátní orgány a které by mohly být akceptovány v souvislosti se zadáváním veřejných zakázek.
Takovéto seznamy by mohly být sestavovány v součinnosti s vnitrostátními orgány každého členského státu (viz čl. 45 odst.
4 směrnice). Kromě toho by za účelem usnadnění realizace postupů měly být také specifikovány určité aspekty týkající se otevírání nabídek zaslaných elektronicky.
12. Kromě výše uvedeného by prováděcí pravidla měla vzít v úvahu judikaturu Soudního dvora v rozsudku "ALCATEL" [5] za účelem poskytnutí dostatečného času mezi oznámením o zadání zakázky a podpisem příslušné smlouvy, aby zamítnutí uchazeči mohli napadnout přijaté rozhodnutí.
13. V konečném důsledku, pokud jde o granty a používání zjednodušených systémů refundování způsobilých nákladů (nebo výdajů), návrhy Komise poskytují možnost pro výkon pravomocí na základě neoprávněného vlastního uvážení.
Bez požadování předběžné analýzy prvků, která by mohla takové financování odůvodnit, a bez předcházejícího schválení na základě jednoduchého aktu, by mohly být vícenásobné jednorázové platby, jakož i jednotkové náklady a paušální částky příjemcům poskytnuty na základě pouhého rozhodnutí Komise.
Vzhledem k tomu, že Účetní dvůr není proti zvýšení limitu "jednorázových" plateb per se, jak Komise výslovně uvádí v předloženém návrhu revize, měl by být v prováděcích pravidlech jasně stanoven celkový maximální strop.
14. Navrhovaná změna týkající se povinností provést nezávislý audit grantů, které převyšují určitou hodnotu, by naopak vyžadovala samostatný audit všech takovýchto plateb grantů, s výjimkou zálohových plateb, nezávislých na ceně a harmonogramu takovýchto plateb, což by vedlo k nepřiměřenému zatěžování příjemců.
SPRÁVNÉ PŘEVZETÍ SMĚRNICE O VEŘEJNÝCH ZAKÁZKÁCH
15. Jedním z cílů navrhovaných změn Komise je přizpůsobit prováděcí pravidla k Finančnímu nařízení tak, aby vzala v úvahu změny provedené směrnicí 2004/18/ES, pokud jsou relevantní [6].
16. Za účelem zajištění jasnosti a právní jistoty by se tato úprava měla zakládat na správném převzetí norem směrnice, přičemž by měl být vzat v úvahu rámec Společenství, pro který by měly tyto normy platit.
17. Přestože bylo u většiny navrhovaných změn úspěšně dosaženo cíle, Účetní dvůr konstatuje, že na několika místech převzetí směrnice postrádá vnitřní soudržnost, což se projevuje mimo jiné v:
- používání pojmů nebo definic, které neodpovídají pojmům a definicím uvedeným ve směrnici, aniž by tyto rozdíly byly zdůvodněny (články 116, 125a, 126, 130, 139 a 156),
- neúplném převzetí určitých ustanovení (články 136, 137 a 143),
- chybném převzetí směrnice,
- zavedení pojmů nebo prvků, které nejsou uvedené ve směrnici (čl. 118 odst. 2 a čl. 131 odst. 2),
- převzetí, které nebere v úvahu rámec Společenství (článek 117),
- rozporech v samotné směrnici (čl. 125 odst. 3).
18. Přesný text směrnice by měl být tam, kde je to možné, začleněn přímo do prováděcích pravidel.
Výjimky z tohoto pravidla by měly být vždy zdůvodněny za účelem zajištění správného použití norem v rámci Společenství.
Tyto výjimky by mohly být odůvodněny např. v případě pojmů vztahujících se k rámcovým smlouvám (článek 117) a k definici správních ustanovení v rámci Společenství (článek 126).
SOULAD NAVRHOVANÝCH ZMĚN SE ZÁSADAMI A NORMAMI STANOVENÝMI FINANČNÍM NAŘÍZENÍM
19. Návrh revize předložený Komisí se týká změny prováděcích pravidel k Finančnímu nařízení na základě článku 183 tohoto nařízení: "Komise přijme prováděcí pravidla k tomuto nařízení."
Jako takové se návrhy nemohou odchýlit od zásad a norem uvedených ve Finančním nařízení, a nemohou jít za jejich rámec, pokud Finanční nařízení takovou možnost nestanoví, neboť jinak by těmto změnám prováděcích pravidel chyběl patřičný právní základ.
Zadávací řízení
20. Účetní dvůr považuje "soutěživý dialog" za dobrý krok v procesu modernizace, který umožnila směrnice.
Vzhledem k tomu, že Finanční nařízení takový postup [7] nestanoví, Komise by měla zvážit jeho zavedení při právě probíhající revizi nařízení.
Kritéria pro výběr zájemců/uchazečů
21. Článek 89 Finančního nařízení stanoví, že všechny veřejné zakázky financované zcela nebo zčásti z rozpočtu musí být v souladu se zásadami průhlednosti, úměrnosti, rovného zacházení a nediskriminace.
Článek 97 nařízení stanoví, že kritéria výběru pro hodnocení schopnosti zájemců nebo uchazečů a umožňující zhodnotit obsah nabídek jsou stanovena předem a vyložena v zadávací dokumentaci.
22. Účetní dvůr se domnívá, že navrhovaný čl. 135 odst. 6 by měl být změněn tak, aby bylo ve výběrovém řízení na uzavření smluv s cenou nižší než 50000 EUR možno předložit minimální dokumentaci, ale aby musel být zadavatel vždy schopen odůvodnit vybranou nabídku.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr na svém zasedání
Stanovisko č. 4/2005
k návrhu rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropských společenství a k návrhu nařízení Rady o prováděcích opatřeních pro opravu rozpočtové nevyváženosti podle článků 4 a 5 rozhodnutí Rady ze dne (…) o systému vlastních zdrojů Evropských společenství
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce a čl. 279 odst. 2 Smlouvy o ES)
(2005/C 167/01)
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a čl. 279 odst. 2 uvedené smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 160c odst. 4 a článek 183 uvedené smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na nařízení Rady ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [2],
s ohledem na žádost Rady ze dne 22. října 2004 o stanovisko Účetního dvora k návrhu rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropských společenství a k návrhu nařízení Rady o prováděcích opatřeních pro opravu rozpočtové nevyváženosti podle článků 4 a 5 rozhodnutí Rady ze dne (…) o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [3],
vzhledem k těmto důvodům:
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
I. ÚVOD
1. Návrh Komise je součástí přístupu [6] k reformě struktury stávajících vlastních zdrojů provedené ve dvou krocích: v prvním kroku se má nahradit oprava poskytnutá Spojenému království všeobecným mechanismem, který by zajistil opravu nadměrných rozpočtových nevyvážeností a zároveň zachoval všechny ostatní složky současného systému.
Cílem druhého kroku je zavedení vlastního zdroje založeného výlučně na dani, který by se začal používat od roku 2014.
2. Posuzované podstatné legislativní návrhy se vztahují k prvnímu kroku.
Komise předložila Radě dva různé právní akty: návrh celkového rozhodnutí o systému vlastních zdrojů a návrh nařízení o prováděcích opatřeních k navrženému všeobecnému opravnému mechanismu.
Rozhodnutí o systému vlastních zdrojů se přijímá podle článku 269 Smlouvy a vstupuje v platnost po přijetí členskými státy v souladu s jejich ústavními předpisy.
Nařízení o prováděcích opatřeních přijímá Rada jednomyslně podle článku 279 Smlouvy.
3. Ke druhému kroku navrhované reformy dosud nebyly vypracovány žádné podstatné legislativní návrhy.
Komise však předložila možné varianty [7] vlastních zdrojů založených výlučně na dani a vyzvala Komisi, aby tyto možnosti projednala.
4. Evropská rada ve dnech 16. a 17. prosince 2004 schválila návrh Komise, aby byl zachován strop pro vlastní zdroje na současné úrovni 1,24 % HND EU.
Evropská rada vzala v úvahu zprávu o provozování systému vlastních zdrojů předloženou Komisí i návrh na zavedení všeobecného opravného mechanismu s ohledem na různé, do té doby vyjádřené názory.
Vyzvala Komisi a Radu, aby pokračovaly v prověřování všech otázek, které vyvstaly v této souvislosti, včetně možnosti zjednodušení systému.
5. Účetní dvůr přezkoumal oba legistativní akty, které navrhla Komise, přičemž vzal v úvahu závěry ze zasedání Evropské rady ve Fontainebleau v roce 1984 a ze zasedání Evropské rady v Berlíně v roce 1999 a výsledky svého auditu současného systému vlastních zdrojů.
Účetní dvůr také připomíná své předcházející výhrady k systému, kterými se Komise ve svém návrhu zabývá jen částečně.
II. SOUČASNÝ SYSTÉM VLASTNÍCH ZDROJŮ A JEHO NEDOSTATKY
6. Současný systém vlastních zdrojů tvoří:
i) tradiční vlastní zdroje (TVZ), zejména cla vybíraná členskými státy jménem EU (10857,2 milionů EUR [8]);
ii) zdroj z DPH, který se odvádí podle statistického harmonizovaného základu DPH členských států (21260,1 milionů EUR);
iii) zdroj založený na HND, který se stanovuje jako jednotná sazba v poměru k HND každého členského státu (51235,2 milionů EUR);
iv) specifický mechanismus pro opravu rozpočtové nevyváženosti Spojeného království (5184,9 milionů EUR).
7. Účetní dvůr již několikrát kritizoval nedostatky tohoto systému, který je velmi složitý a vyvolává mnoho problémů, především pokud jde o správu, konzistentnost a nedostatek transparentnosti.
Nejdůležitější problémy, které Účetní dvůr zjistil, jsou shrnuty v následujících odstavcích.
8. V roce 2003 činily tradiční vlastní zdroje po odečtení paušální částky 25 %, kterou si členské státy ponechávaly jako náhradu za náklady na výběr, 10857,2 milionů EUR.
Účetní dvůr uvedl již ve svém stanovisku č. 8/99 [9], že náklady na výběr jsou ve skutečnosti výdajovou položkou, a podle toho by s nimi mělo být v účtech Společenství a při výpočtu čistých bilancí nakládáno.
9. Stanovení stropu pro vyměřovací základ DPH jako procentní podíl HND snížilo význam DPH jako zdroje financování rozpočtu.
Vlastní zdroj z DPH poklesl z 35192,5 milionů EUR (40 %) v roce 2000 na 21260,1 milionů eEUR (25,4 %) v roce 2003.
Stanovení stropu pro zdroj z DPH také zdůraznilo makroekonomický charakter tohoto zdroje prostřednictvím jeho vazby na HND.
Účetní dvůr znovu potvrzuje svůj názor, že zdroj založený na zdanitelné spotřebě občanů lze odůvodnit pouze tehdy, má-li přímou vazbu na daňový základ [10].
10. Navíc daňové úniky, a především podvody řetězového typu [11], usnadněné současným systémem zdanění v zemi spotřeby, nenahlášená hospodářská činnost a rozdílná efektivnost členských států při vybírání DPH a při předcházení podvodům by i tak mohla ovlivňovat dopad této finanční zátěže na členské státy [12].
11. Výsledky auditu Účetního dvora [13] kromě toho zpochybnily přesnost a spolehlivost výkazů o DPH předložených členskými státy, které se sestavují na základě složitých výpočtů vyžadujících značné administrativní zdroje.
12. Zdroj z HND vzrostl z 37580,5 milionů EUR (42,7 %) v roce 2000 na 51235,2 milionů EUR (61,3 %) v roce 2003, a tím si zajistil nejvyšší podíl na vlastních zdrojích.
13. Účetní dvůr shledal [14], že Komise provádí jen v omezené míře přímou kontrolu příslušných národních účtů, které poskytují číselné údaje předkládané členskými státy v dotaznících o HND, jež tvoří základ pro výpočet zdroje založeného na HND.
Způsobuje to nejednoznačnost pravidel upravujících povinnosti a pravomoci, které má v této oblasti Komise [15].
14. Přestože se v závěrech ze zasedání Evropské rady ve Fontainebleau uvádí, že členský stát mající rozpočtovou nevyváženost ve vztahu ke své relativní prosperitě může požádat o opravu, současné rozhodnutí o vlastních zdrojích ji poskytuje konkrétně jen jednomu členskému státu.
Neexistuje mechanismus, který by ostatním členským státům umožnil tuto opravu využít, a neexistuje ani monitorovací postup, kterým by se ověřilo, zda je uvedená oprava stále oprávněná [16].
15. S výjimkou otázky, o které pojednává bod 14, se návrh Komise nezaměřuje na žádné z výše popsaných nedostatků.
Účetní dvůr zdůrazňuje nutnost těmito neodstatky se zabývat.
III. NAVRHOVANÝ VŠEOBECNÝ OPRAVNÝ MECHANISMUS
16. Komise navrhuje zavést všeobecný opravný mechanismus odvíjející se od stávající opravy pro Spojené království, kterým by se vyřešil problém nadměrných rozpočtových nevyvážeností.
Komise navrhuje, aby tento mechanismus fungoval od začátku příštího finančního výhledu.
Mechanismus by se měl spustit, jestliže čisté příspěvky překročí práh vyjádřený jako procento HND každého členského státu.
Čisté rozpočtové pozice přesahující tento práh by byly způsobilé pro částečnou refundaci a celková výše oprav by byla omezena stropem.
Všechny členské státy by se podílely na financování celkového objemu oprav úměrně své relativní prosperitě.
17. Zavedení všeobecného opravného mechanismu pro nadměrné rozpočtové nevyvážensoti, který navrhuje Komise, by bylo více v souladu se zásadou uvedenou v závěrech ze zasedání Evropské rady ve Fontainebleau v roce 1984, konkrétně se zásadou, že každý členský stát, který nese rozpočtovou zátěž, která je v poměru k jeho relativní prosperitě nadměrná, může v příslušnou dobu využít opravy.
18. Účetní dvůr uznává, že navrhovaný mechanismus definuje kritéria, která by umožnila každoroční posouzení nároku členských států na využití opravy.
Pokud jde o financování nákladů oprav, skončilo by rozdílné zacházení s členskými státy, ke kterému dochází v rámci stávajícího mechanismu.
Také by již nebylo dále nutné vypočítávat tzv. "zmraženou sazbu" [17], ani dopad následných rozhodnutí o vlastních zdrojích a jejich navýšení.
19. Na druhé straně se Evropská rada na zasedání v Berlíně v březnu 1999 usnesla mimo jiné na tom, že systém vlastních zdrojů Společenství by měl být průhledný a jednoduchý a že by měl být založen na kritériích, která nejlépe vystihují schopnost každého členského státu přispívat.
Existence jakéhokoli opravného mechanismu ohrožuje jednoduchost a transparentost systému vlastních zdrojů.
Především při vypočítávání čistých bilancí se musí mnohokrát vybírat např. položky, které mají být zahrnuty, referenční období a účetní postupy, což činí jakýkoli opravný mechanismus dosti těžkopádným.
Čisté rozpočtové bilance nejsou navíc dobrým ukazatelem k posouzení celkových výhod plynoucích z politik Společenství, neboť neberou v úvahu jejich multiplikační efekt [18].
20. Konkrtétní poznámky Účetního dvora k navrhovanému všeobecnému opravnému mechanismu jsou uvedeny v části V a VI tohoto stanoviska.
IV. PŘEDPOKLÁDANÝ VÝVOJ
21. Komise navrhuje, aby jí Rada svěřila úkol předložit návrh na změnu struktury vlastních zdrojů zavedením vlastního zdroje založeného výlučně na dani, který by se začal používat od 1. ledna 2014.
22. Komise ve své zprávě o provozování systému vlastních zdrojů uvedla možné varianty tohoto vlastního zdroje založeného na dani [19].
Není věcí Účetního dvora, aby se k nim v této fázi vyjadřoval.
Účetní dvůr by však rád zdůraznil, že důvody každé volby musí být jasně uvedeny a že zvolený systém musí splňovat kritéria stanovená Evropskou radou (tj. měl by být spravedlivý, průhledný, hospodárný a jednoduchý). Dále by měl nabínout záruky a postupy, které by ho učinily spolehlivým a zároveň přezkoumatelným.
V. KONKRÉTNÍ POZNÁMKY K NÁVRHU ROZHODNUTÍ RADY
Čl. 2 odst. 7
7. Pro účely tohoto rozhodnutí se HND pro daný rok vypočítá na základě tržních cen, jak stanoví Komise při použití ESA 95 v souladu s nařízením (ES) č. 2223/96.
Pokud by změny ESA 95 vedly k podstatným změnám hrubého národního důchodu stanoveného Komisí, rozhodne Rada na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně, zda se tyto změny použijí i pro účely tohoto rozhodnutí.
23. Podle návrhu se HND pro daný rok vypočítá na základě tržních cen, jak stanoví Komise při použití ESA 95.
Návrh však také stanoví, že v případě, že by změny v ESA 95 vedly k podstatným změnám hrubého národního důchodu stanoveného Komisí, se tyto změny použijí pro účely výpočtu vlastních zdrojů pouze tehdy, pokud o tom rozhodne Rada.
Účetní dvůr chápe důvody této klauzule, ale upozorňuje na to, že tento postup může vést k situaci, kdy číselné údaje o HND používané pro účely vlastních zdrojů nebudou odpovídat zveřejněným údajům národním, a tím se sníží transparentnost.
Čl. 4 odst. 1
1. Kterémukoli členskému státu, který nese zápornou rozpočtovou nevyváženost přesahující práh rovnající se určitému procentnímu podílu jeho HND, se poskytne oprava.
Celková částka oprav v daném roce nesmí přesáhnout nejvyšší přípustný objem zpětných úhrad vyjádřený v eurech. Rada, v souladu s postupem stanoveným v čl.
279 odst. 2 Smlouvy o ES, stanoví prováděcí opatření pro výpočet oprav a jejich financování, zejména pro práh a nejvyšší přípustný objem zpětných úhrad.
Tyto opravy se určí:
a) výpočtem rozpočtové nevyváženosti pro každý členský stát jako rozdílu, v rozpočtovém roce, mezi:
- procentním podílem členského státu na součtu celkových plateb do vlastních zdrojů na základě DPH a HND a
- procentním podílem členského státu na celkových přidělených výdajích;
b) vynásobením takto dosaženého rozdílu celkovými přidělenými výdaji;
c) odečtením součinu hodnoty HND tohoto členského státu a prahu od výsledku vypočítaného dle bodu b);
d) pokud je výsledek podle bodu c) kladný, pak vynásobením tohoto výsledku sazbou zpětných úhrad stanovenou nejvýše na 0,66 a, pokud je to nezbytné, úměrně sníženou tak, aby odpovídala nejvyššímu přípustnému objemu zpětných úhrad.
24. V textu by mělo být jasně uvedeno, že koncepce přidělených výdajů, která má být použita, je stanovena v nařízení Rady o prováděcích opatřeních pro opravu rozpočtových nevyvážeností.
Čl. 8 odst. 2
2. Aniž je dotčeno přezkoumávání účetnictví a přezkoumávání zákonnosti a řádnosti podle článku 248 Smlouvy o ES a článku 160C Smlouvy o Euratomu, přičemž toto přezkoumávání se zabývá především spolehlivostí a účinností vnitrostátních systémů a postupů pro vymezení základů vlastních zdrojů vycházejících z DPH a HND, a aniž jsou dotčeny kontroly provedené v souladu s čl. 279 odst. 1 písm. b) Smlouvy o ES a čl. 183 písm. c) Smlouvy o Euratomu, přijímá Rada na návrh Komise a po poradě s Evropským parlamentem jednomyslně předpisy nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí a k umožnění kontroly vybírání, poskytování Komisi a odvádění příjmů uvedených v článcích 2 a 5.
8 odst. 2 navrhovaného rozhodnutí při výkladu předmětu přezkoumávání prováděného Účetním dvorem znamená totéž, jako by se ustanovení Smlouvy pozměňovalo mimo rámec postupů stanovených k tomuto účelu.
Ustanovení uvádějící, že "toto přezkoumávání se zabývá především spolehlivostí a účinností vnitrostátních systémů a postupů pro vymezení základů vlastních zdrojů vycházejících z DPH a HND" se musí vyškrtnout.
Účetní dvůr se v každém případě domnívá, že toto ustanovení nemůže omezit jeho kontrolní pramomoci vyplývající ze Smlouvy.
26. Účetní dvůr je toho názoru, že veškeré předpisy nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí mohou být přijaty na základě článku 279 Smlouvy o ES a článku 183 Smlouvy o Euratomu a že není zapotřebí zvláštního postupu k přijetí předpisů nezbytných k provedení tohoto rozhodnutí a k umožnění kontroly vybírání, poskytování Komisi a odvádění příjmů.
VI. KONKRÉTNÍ POZNÁMKY K NÁVRHU NAŘÍZENÍ RADY O PROVÁDĚCÍCH OPATŘENÍCH PRO OPRAVU ROZPOČTOVÝCH NEVYVÁŽENOSTÍ
Čl. 1 odst. 1 písm. a)
1. Postup výpočtu částky opravy na základě rozpočtové nevyváženosti členských států na rok t v souladu s článkem 4 rozhodnutí Rady (…) se stanoví takto:
a) pro každý členský stát se vypočte rozpočtová nevyváženost jako rozdíl mezi:
- procentním podílem daného členského státu na součtu celkových plateb vlastních zdrojů na základě DPH a HND za rok t a
- procentním podílem daného členského státu na celkových přidělených výdajích.
27. V textu první odrážky by mělo být doplněno "za rok t", aby byl v souladu s první odrážkou.
Čl. 2 odst. 2
2. Nejvyšší přípustný objem zpětných úhrad (NPOZÚ), uvedený v článku 1, se stanoví na 7,5 miliard EUR.
28. Systém s nejvyšším přípustným objemem zpětných úhrad (NPOZÚ), kterým je arbitrárně stanovena částka 7,5 miliard EUR, neposkytne v průběhu času konzistentní výsledky, neboť jakákoli změna HND ovlivní relatnivní objem oprav.
Udržení "reálné hodnoty" by vyžadovalo další dohody a vyjednávání Rady.
Pokud je NPOZÚ nutný, mohl by být vyjádřen jako procento z HND.
Článek 4
1. Pojetí výdajů, které se použije při výpočtu oprav, spočívá ve skutečných platbách (plnění rozpočtových položek plateb) provedených v příslušném roce (rok t) na základě rozpočtových položek plateb pro daný rok, jakož i v platbách na základě převodů neplněných rozpočtových položek plateb do následujícího roku (z roku t do roku t+1).
V úvahu budou brány pouze využité položky plateb, tj. částka skutečně provedených plateb.
2. Přidělení výdajů členským státům se řídí následujícími pravidly:
Obecně se platby přidělí členskému státu, ve kterém má sídlo hlavní příjemce.
Nicméně v případech, kdy je Komisi známo, že příslušný příjemce jedná jako prostředník, přidělí se platby kdykoli to bude možné členskému státu (členským státům), ve kterém (kterých) má sídlo konečný příjemce (koneční příjemci), a to podle jejich podílu na těchto platbách.
Výše celkových přidělených výdajů se stanoví na základě celkových výdajů ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, s vyloučením následujících dvou hlavních druhů výdajů:
- výdaje na vnější politiky, včetně výdajů na předvstupní činnosti nebo činnosti související s rozšířením v nečlenských státech a ostatních výdajů určených příjemcům mimo Unii, jako jsou výdaje na rozvojovou spolupráci, výdaje na výzkum vynaložené mimo EU, správní výdaje uhrazené příjemcům mimo Unii atd.,
- výdaje, které není možné přidělit nebo určit v důsledku koncepčních nebo jiných obtíží, jako například výdaje na reprezentaci, na mise a na oficiální a jiné schůzky, jakož i platby, které souvisejí s přeshraničními iniciativami Společenství, propagací meziregionální spolupráce a dalšími přeshraničními činnostmi.
29. Tradiční vlastní zdroje představují příjem souhrnného rozpočtu EU a s náklady na výběr se zachází jako s výdaji vzniklými členským státům a jsou začleněny mezi přidělené výdaje v rámci všeobecného opravného mechanismu (viz také bod 8).
30. Odkazy na "platby" v čl. 4 odst. 2 se nahradí "výdaji".
31. Výdaje, které mají být vyloučeny z celkových přidělených výdajů, jak jsou uvedeny v první a druhé odrážce čl. 4 odst. 2, jsou definovány formou negativního, avšak nikoli vyčerpávajícího výčtu, který umožňuje meziroční rozdíly ve skladbě částky přidělených výdajů. Účetní dvůr navrhuje, aby bylo za účelem zajištění konzistentnosti a transparentnosti výpočtů hodnoty přidělených výdajů v jednotlivých letech do tohoto článku přidáno ustanovení, že Komise předloží každý rok zprávu o přidělení výdajů, které bude zahrnovat také výdaje, jež nelze členskému státu přidělit.
Článek 5
1. Výše opravy bude zahrnuta do rozpočtu ve dvou krocích:
a) Výsledek prvního prozatímního výpočtu výše oprav pro rok t bude zahrnut do předběžného návrhu rozpočtu na rok t+1.
Výpočet bude proveden na základě nejnovějších údajů, které jsou k dispozici pro výdaje i příjmy.
b) Výsledek konečného výpočtu výše oprav na rok t bude zařazen do opravného rozpočtu na rok t+3.
Výpočet se provede na základě údajů o základu pro DPH, HND a přidělených výdajích pro rok t ve výši známé k 31. prosinci roku t+2, které se případně přepočtou na eura podle průměrného ročního směnného kurzu pro rok t.
Pro výpočet podílu každého členského státu na součtu celkových plateb vlastních zdrojů vycházejících z DPH a HND se rozpočet pro rok t přepočte na základě plnění rozpočtových položek plateb za rok t, sníženého o ostatní příjmy za rok t (mimo zůstatek předchozích období nebo jiné zůstatky nebo úpravy zůstatků, které se týkají přecházejících let) a skutečnou částku tradičních vlastních zdrojů, které jsou k dispozici pro rok t.
Zbývající částka se financuje z vlastního zdroje založeného na DPH do výše jednotné sazby uplatnitelné na DPH a ze zdroje založeného na HND pro zbývající částku, která je nezbytná pro vyrovnání rozpočtu.
2. Financování oprav uvedených v odst. 1 písm. a) se vypočte na základě nejnovějších údajů o HND členských států za rok t, které budou k dispozici při sestavování předběžného návrhu rozpočtu.
3. Konečný výpočet se provede také s ohledem na financování oprav pro rok t podle odst. 1 písm. b) výše. Výpočet se provede na základě HND členských států za rok t, ve výši známé k 31. prosinci roku t+2, která se případně přepočte na eura podle průměrného ročního směnného kurzu pro rok t. Konečné údaje pro financování se porovnají s platbami, které souvisejí s opravami pro rok t, které již byly zahrnuty do rozpočtu na rok t+1. Zůstatky pro každý členský stát se zahrnou do příslušné rozpočtové kapitoly opravného rozpočtu, podle odst. 1 písm. b) a přepočtou se na národní měny podle průměrného ročního směnného kurzu pro rok t.
32. Podle článku 5 návrhu se postup výpočtu výše opravy pro rok t a její financování členskými státy zakládá na údajích o základech DPH a HND, které jsou známé v prosinci roku t+2.
Účetní dvůr se domnívá, že by bylo vhodnější použít údaje o DPH a HND pro rok t+4, neboť tyto údaje jsou již konečné [21].
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 12. května 2005.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Úř. věst.
L 253, 7.10.2000, s. 42.
[2] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1.
[3] KOM(2004) 501 v konečném znění ze dne 14. července 2004.
[4] Viz Bulletin ES 6-1984.
[5] Viz Bulletin EU 3-1999.
[6] Viz zpráva Komise "Financování Evropské unie, zpráva Komise o provozování systému vlastních zdrojů", KOM(2004) 505 v konečném znění ze dne 14. července 2004, svazek I, s. 13.
[7] Viz KOM(2004) 505 v konečném znění ze dne 14. července 2004, svazek I, s. 11–13.
[8] Všechny údaje za rok 2003.
Více podrobných údajů viz schéma V výroční zprávy Účetního dvora za rozpočtový rok 2003 (Úř. věst.
C 293, 30.11.2004, s. XVI).
[9] Viz body 11–15 stanoviska č. 8/99 (Úř. věst.
C 310, 28.10.1999, s. 1).
[10] Viz zvláštní zpráva č. 6/98, bod 5.5. (Úř. věst. C 241, 31.7.1998, s. 58).
[11] Viz výroční zpráva za rozpočtový rok 2001, body 1.50.–1.55. (Úř. věst.
C 295, 28.11.2002, s. 1).
[12] Viz zvláštní zpráva č. 6/98, bod 4.1.–4.2 (Úř. věst.
C 241, 31.7.1998, s. 58).
[13] Viz např. výroční zpráva za rozpočtový rok 2003, bod 3.61 a výroční zpráva za rozpočtový rok 2002, body 3.44.–3.46. (Úř. věst.
C 286, 28.11.2003, s. 1).
[14] Viz výroční zpráva za rozpočtový rok 2003, bod 3.48.
[15] Viz stanovisko č. 7/2003, bod 3 (Úř. věst.
C 318, 30.12.2003, s. 1).
[16] Viz zvláštní zpráva č. 6/98, body 3.25.–3.26. (Úř. věst. C 241, 31.7.1998, s. 58).
[17] "Zmražená sazba" je částka zdroje z DPH, která je potřebná k financování opravy pro Spojené království vyjádřená jako procento ze základu DPH.
[18] Viz zvláštní zpráva č. 6/98, body 3.29.–3.33.
[19] "Financování Evropské unie", KOM(2004) 505 v konečném znění ze dne 14. července 2004.
[20] Viz stanovisko č. 8/99, bod 34.
[21] Bez ohledu na případné výhrady.
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 6/2005
k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1073/1999 a nařízení (Euratom) č. 1074/1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF)
(předložené podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce a čl. 279 odst. 2 Smlouvy o ES)
(2005/C 202/02)
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 280 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 160c této smlouvy,
s ohledem na návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1073/1999 a nařízení (Euratom) č. 1074/1999,
s ohledem na žádost o stanovisko k tomuto návrhu předloženou Radou Účetnímu dvoru dne 8. března 2004,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
Základní informace o návrhu
1. Návrh je založen na hodnotící zprávě předložené Komisí v dubnu 2003 v souladu s ustanoveními článku 15 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
1073/1999 týkajícími se vyšetřování prováděných Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [1]. Navazuje také na závazek, který dal předseda Komise výboru pro kontrolu rozpočtu dne 18. listopadu 2003 při prezentaci legislativního a pracovního programu Komise na rok 2004.
Smyslem návrhu Komise je posílit operační efektivnost Úřadu tím, že by se mu umožnilo soustředit se na své priority a urychlit jeho vyšetřování vyjasněním některých postupů.
Avšak vyjádření předsedy šlo dále než návrh předložený Komisí a kromě úprav vyšetřovacích postupů obsahovalo i výhled na možnou reorganizaci samotného Úřadu.
2. Předseda Komise ve skutečnosti prohlásil, že změna zaměření činností Úřadu znamená, že "na útvary Komise budou případně přesunuty některé horizontální úkoly, které se neváží na vyšetřování", a že "řízení Úřadu se musí znovu promyslet" [2].
Nakonec navrhl "zvýšit efektivnost Úřadu – při rostoucím pracovním zatížení po rozšíření Unie – zvýšením počtu pracovníků, opětovným zaměřením svých úkolů na vyšetřovací funkci a přizpůsobením nařízení".
Z návrhů vyslovených předsedou Komise uvažuje o novelizaci nařízení (ES) č. 1073/1999 pouze ten poslední (přizpůsobit nařízení).
Změna zaměření aktuálních úkolů Úřadu by si vyžadovala novelizaci rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 1999, kterým byl Úřad založen [3].
3. Preambule uvádí, že cílem návrhu je novelizovat nařízení v pěti hlavních oblastech, bez jakéhokoli zpochybňování pravomocí a zodpovědností členských států při současném dodržování zásad subsidiarity a proporcionality.
Je to těchto pět oblastí:
a) pokud jde o aktivní zpracování případů, Úřad by měl mít svobodu rozhodovat na základě svých vlastních priorit, zda nějaké vyšetřování zahájí či nikoli (uplatnění zásady rozhodování podle vlastní vůle při zahajování vyšetřování);
b) pokud jde o vnitřní vyšetřování (správní vyšetřování uvnitř orgánů, institucí, úřadů a agentur), Úřad by měl informovat orgány nebo instituce, v nichž vyšetřování probíhají nebo kde se případně bude vyžadovat přijetí správních opatření na ochranu zájmů Unie;
c) u vnitřních vyšetřování a v případech podvodů spojených se smlouvami financovanými z fondů Společenství (přičemž přímými výdaji se zabývají vnější vyšetřování), by Úřad měl být schopen provádět inspekce v prostorách hospodářských subjektů v členských státech v souladu s postupy stanovenými nařízením Rady (Euratom, ES) č.
2185/96. Při provádění vnějších vyšetřování by měl mít též neomezený přístup k informacím, jimiž disponují orgány a instituce Společenství;
d) v zájmu správnosti a právní jistoty by se měly ujasnit procedurální záruky vztahující se k právům jednotlivců, a to jak při vnitřních, tak i při vnějších vyšetřováních;
e) úloha dozorčího výboru by se měla rozšířit na sledování délky vyšetřování a ochranu jednotlivců, a to jak u vnitřních, tak vnějších vyšetřování.
Proto se navrhuje zvýšit počet členů výboru o dva.
Komise také navrhuje, že by jeden člen výboru měl být zodpovědný za přípravu práce týkající se dodržování lidských práv Úřadem.
4. Následující poznámky berou v úvahu zjištění auditu provedeného v Úřadu tak, jak jsou uvedena ve zvláštní zprávě č. 1/2005 Účetního dvora.
Uplatňování zásady rozhodování podle vlastní vůle při zahajování vyšetřování
5. Na uplatňování zásady rozhodování podle vlastní vůle při zahajování vyšetřování lze pohlížet jako na otázku efektivnosti a Účetní dvůr tuto změnu vítá.
Avšak bezprostřední praktický dopad bude omezený.
Jak ukazuje zvláštní zpráva, počet dobře zdokumentovaných oznámení o podezření z podvodu, které Úřad dostává, není tak velký. Úřad je tedy nucen volit, která z vyšetřování provést.
6. Stanovení priorit a harmonogramu jsou propojené záležitosti.
Zkušenost ukázala, že mnohá vyšetřování vedená Úřadem trvají déle než je přiměřené (12 až 18 měsíců).
Za těchto okolností by bylo účelné stanovit pro vyšetřování lhůty.
Povinnost informovat
Účetní dvůr podporuje návrh na posílení povinnosti Úřadu informovat ty orgány či instituce, jichž se zahajování vyšetřování týká. Vypuštění současného čl.
4 odst. 5 o právu na pozdržení takové informace však vyvolává jistou dvojznačnost.
Absence ustanovení k tomuto bodu znamená, že není vyloučena možnost takovou informaci zadržovat.
Návrh Komise by se měl upravit tak, aby zajistil, že požadavek na informování nebude bezdůvodně odsunut stranou pod záminkou, že utajení je nutné pro zaručení efektivnosti vyšetřování.
Rozšířené použití inspekčních postupů v nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 [4]
8. Nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 mluví o "kontrolách a inspekcích prováděných na místě Komisí v zájmu ochrany finančních zájmů Evropských společenství" týkajících se zemědělských podpor, strukturálních fondů a vlastních zdrojů.
9. Návrh uvádí, že použití tohoto nařízení se má rozšířit na přímé výdaje (vnitřní politiky, vnější pomoc atd.).
To by mělo rozšířit škálu zásahů dostupných Úřadu, zejména pokud jde o spolupráci s vnitrostátními orgány.
Audit Účetního dvora potvrdil, že v tomto směru existuje slabina.
Proto je třeba návrh Komise k tomuto bodu uvítat.
Posílení procedurálních záruk
10. Komise považuje za vhodné, aby v nařízení byly zakotveny základní zásady, kterými by se vyšetřování měla řídit.
Účetní dvůr se s tímto názorem ztotožňuje.
Úloha a počet členů dozorčího výboru
11. Dodržování zákonných postupů pro vyšetřování musí být zajištěno.
Podle článku 14 nařízení (ES) č. 1073/1999 se stížnosti vznesené v průběhu vyšetřování, které se týkají šetření prováděných vyšetřovateli Úřadu, mají adresovat řediteli Úřadu.
To není uspokojivé řešení, neboť stěžovateli nezaručuje nezávislé posouzení žádosti.
Alternativně se vyšetřovaní jednotlivci obraceli na evropského veřejného ochránce práv, pokud se domnívali, že jejich základní práva byla porušena.
Ukázalo se, že tento postup byl neuspokojivý, neboť za určitých okolností vedl k tomu, že činnost veřejného ochránce práv byla vnímána jako zásah do průběhu vyšetřování.
Návrh Komise pověřuje úlohou kontroly chování vyšetřovatelů dozorčí výbor.
Toto řešení není lepší, neboť je v rozporu se zásadou, že výbor by neměl zasahovat do probíhajících vyšetřování.
12. Přezkoumání zákonnosti vyšetřovacích akcí by mělo být svěřeno subjektu, který je nestranný a nemůže být zapojen do vedení vyšetřování na základě jiných aspektů svého mandátu.
13. Návrh Komise nestanoví jasně úlohu dozorčího výboru, pokud jde o nesoulad mezi zásadou nezasahování do vyšetřování a povinností získat názor výboru během vyšetřování, která nastane buď tehdy, když je překročena doba dvanácti měsíců, nebo pokud Komise musí být informována předtím, než je případ předán soudním orgánům.
Proto je nutné zakotvit ještě jasněji zásadu, že dozorčí výbor nebude zasahovat do probíhajících vyšetřování.
14. Komise navrhuje zvýšit počet členů dozorčího výboru z pěti na sedm.
Není to založeno na žádné objektivní analýze úkolů a provozních postupů výboru.
Povinnosti členů jsou nepravidelné a neumožňují jim prostudovat spisy do hloubky.
K tomu, aby mohli pracovat efektivněji, by bylo alespoň pro některé z nich žádoucí mít předchozí zkušenosti se záležitostmi Společenství, zvláště v oblasti vyšetřování.
15. Podle čl. 11 odst. 6 nařízení (ES) č. 1073/1999 je dozorčí výbor povinen mít alespoň deset schůzí ročně. Má-li se však výbor soustředit na ochranu nezávislosti vyšetřovací funkce Úřadu, nesmí mu být uložena povinnost scházet se téměř každý měsíc. Navíc přezkoumání úlohy a provozních pravidel dozorčího výboru by mělo vést ke snížení počtu pracovních míst v sekretariátu.
Tuto zprávu přijal Účetní dvůr na svém zasedání dne 9. června 2005.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] KOM(2003) 154 v konečném znění ze dne 2. dubna 2003.
[2] Pod pojmem "řízení" je třeba chápat nejen řídící uspořádání, ale i uspořádání dohledu (dozorčí výbor).
[3] Rozhodnutí 1999/352/ES, ESUO, Euratom ze 28. dubna 1999 (Úř. věst.
L 136, 31.5.1999)
[4] Úř. věst.
L 292, 15.11.1996.
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 7/2005
k návrhu nařízení Komise, kterým se mění nařízení (ES) č. 1653/2004, pokud jde o status účetních výkonných agentur
(2005/C 249/02)
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na žádost generálního ředitele Komise pro rozpočet [1] o stanovisko k návrhu nařízení Komise, kterým se mění nařízení (ES) č. 1653/2004, pokud jde o status účetních výkonných agentur,
PŘIJAL NÁSLEDUJÍCÍ STANOVISKO:
Účetní dvůr nemá k návrhu Komise žádné připomínky.
Účetní dvůr nicméně Komisi vyzývá, aby do článku 30 nařízení (ES) č.
1653/2004 zahrnula kvalifikační předpoklady, jež se u účetních vyžadují, jako je tomu v článku 55 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k finančnímu nařízení [3].
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr
Stanovisko č. 8/2005
k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o vzájemné správní pomoci při ochraně finančních zájmů Evropského společenství proti podvodům a jiným protiprávním jednáním
(podle čl. 280 odst. 4 Smlouvy o ES)
(2005/C 313/01)
OBSAH
1–7 I. Úvod
8–11 II. Obecná zjištění
12–19 III. Správní spolupráce v oblasti tradičních vlastních zdrojů a výdajů
20–28 IV. Správní spolupráce v oblasti daně z přidané hodnoty
29–32 V. Správní spolupráce za účelem boje proti praní špinavých peněz
33–39 VI. Závěry a doporučení
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 280 této smlouvy,
s ohledem na žádost Rady ze dne 12. října 2004 o stanovisko Účetního dvora k návrhu [1] nařízení Evropského parlamentu a Rady o vzájemné správní pomoci při ochraně finančních zájmů Evropského společenství proti podvodům a jiným protiprávním jednáním, který předložila Komise,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
I. ÚVOD
1. Podle článku 280 Smlouvy členské státy koordinují svou činnost zaměřenou na ochranu finančních zájmů Společenství proti podvodům.
Za tím účelem organizují s podporou Komise úzkou a pravidelnou spolupráci mezi příslušnými orgány.
Administrativní spolupráce spočívá v hlášení nesrovnalostí, správních šetřeních, kontrolách na místě a inspekcích, výměnách informací, odnětí neoprávněně získaných výhod a správních sankcích.
2. Na základě článku 280 a jiných ustanovení Smlouvy musí být pro všechny oblasti přijat jednotný právní rámec.
Podstatnou část právních předpisů Společenství v oblasti boje proti podvodům nicméně tvoří velký počet různých podrobných ustanovení upravujících příslušné politiky Společenství.
3. Zkoumaný legislativní návrh má za cíl posílit úlohu Komise jako koordinátora činností členských států zaměřených na boj proti podvodům a jiným protiprávním jednáním ohrožujícím finanční zájmy Společenství.
Podle důvodové zprávy předložené Komisí je existující právní rámec pro správní spolupráci nedostačující a nezajišťuje Komisi aktivní úlohu při podpoře a koordinaci činností členských států. To se týká zejména mezinárodních podvodů s DPH a praní špinavých peněz souvisejících s podvody v ES.
4. Navrhuje se komplexní systém spolupráce mezi správními orgány členských států a těmito orgány a Komisí (jednající prostřednictvím Evropského úřadu pro boj proti podvodům – OLAF [2], dále jen "úřad") za účelem sběru a výměny informací o nesrovnalostech "zvláštního významu na úrovni Společenství".
5. "Zvláštní význam na úrovni Společenství" vymezují dvě kritéria:
a) nesrovnalosti musí mít následky ve více než jednom členském státě nebo u nich musí být zřejmá spojení s činnostmi prováděnými ve více než jednom členském státě
a
b) odhadovaná škoda, kterou nesrovnalosti způsobí finančním zájmům Společenství, představuje nejméně 100000 EUR, nebo fiskální škoda vzniklá v příslušných členských státech v oblasti DPH přesahuje 500000 EUR.
6. Pokud jiný právní předpis Společenství nestanoví konkrétnější spolupráci nebo Komisi neumožní širší přístup k informacím, bude se navrhované nařízení vztahovat na všechny oblasti příjmů a výdajů Společenství.
7. Účetní dvůr přezkoumal v rámci svého auditu návrh Komise a rovněž zohlednil ustanovení o lepší legislativní činnosti a pokyny k redakční kvalitě právních předpisů Společenství, které společně přijal Evropský parlament, Rada a Komise [3].
II. OBECNÁ ZJIŠTĚNÍ
8. Evropský parlament, Rada a Komise se dohodly [4] na aktualizaci, zestručnění a podstatném zjednodušení právních předpisů Společenství.
Tento návrh si přesto neklade za cíl vyvíjet úsilí vedoucí ke zjednodušení nebo změně stávajících právních předpisů.
K platným horizontálním a sektorovým právním předpisům v oblasti boje proti podvodům bude doplněno nové nařízení, které bude existovat současně se stávající právní úpravou.
9. Komise se zavázala [5], že bude ve svých návrzích právních předpisů pečlivě zohledňovat jejich finanční a správní dopad, a to především na Unii a členské státy.
V jejím návrhu příslušného nového nařízení však nejsou žádné informace o finančních a správních důsledcích pro členské státy uvedeny.
10. Návrh zavádí širší definici "nesrovnalostí ohrožujících finanční zájmy Společenství". Jejich rozsah je rozšířen a zahrnuje:
a) porušení právních předpisů v oblasti daně z přidané hodnoty (DPH)
a
b) praní špinavých peněz.
Tyto oblasti nespadají do obecné definice nesrovnalostí uvedené v nařízení Rady (ES, Euroatom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [6].
Skutečnost, že v právních předpisech v oblasti boje proti podvodům vedle sebe existují různé definice pojmu "nesrovnalosti", představuje riziko záměny a právní nejistoty.
11. Nejistotu dále zvyšuje skutečnost, že ve stávajících právních předpisech Společenství není definován pojem "finanční zájmy Společenství" [7].
Ani v novém nařízení navrženém Komisí se taková definice neobjevuje.
III. SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE V OBLASTI TRADIČNÍCH VLASTNÍCH ZDROJŮ A VÝDAJŮ
12. Nedávná auditní zpráva Účetního dvora k řízení Evropského úřadu pro boj proti podvodům [8] potvrdila, že je potřeba efektivněji spolupracovat s členskými státy, a to jak v oblasti přímého řízení, tak v oblastech sdíleného řízení finančních prostředků s členskými státy.
Problémy stávající spolupráce do velké míry souvisejí s nedostatky v provozní efektivitě na úrovni členských států i Komise.
13. Ve zvláštním případě vzájemné pomoci týkající se oblasti cel a zemědělství [9] bylo zjištěno, že nejsou systematicky prováděny následné kontroly, že úřad nestanovil pravidla pro soustavné a konzistentní monitorování pokroku u žádostí o vzájemnou pomoc členských států a že záznamy výsledků přijatých opatření nejsou jasné [10].
14. Ve zvláštní zprávě č. 3/2004 o vymáhání nesprávně vyplacených prostředků v rámci společné zemědělské politiky [11] dospěl Účetní dvůr k závěru, že příslušnou databázi Komise obsahující údaje o nesrovnalostech nahlášených členskými státy [12] nelze považovat za spolehlivou, úplnou a přesnou.
15. V případě strukturálních politik při auditu uplatňování příslušného nařízení [13] v roce 2001 Účetní dvůr zjistil [14] nedostatky na všech úrovních. V důsledku této skutečnosti byly nahlášené údaje o nesrovnalostech neúplné, nespolehlivé, zavádějící a opožděné.
16. Tyto nedostatky mimo jiné souvisely s obtížemi jednotně a ve všech členských státech definovat nesrovnalosti, které se mají nahlašovat.
Účetní dvůr také zjistil, že informace jsou často poskytovány s velkým zpožděním a Komise řádně nesleduje provádění nápravných opatření.
17. Nové postupy, které návrh zavádí, budou pro správní orgány členských států i pro Komisi představovat zvýšení pracovní zátěže, neboť stávající povinnosti hlásit nesrovnalosti vyplývající z jiných právních předpisů Společenství nejsou ani zrušeny ani zjednodušeny.
Soustředit úsilí a zdroje, aby se zabránilo přetížení útvarů Komise informacemi a žádostmi, které souvisejí s případy menšího významu, což je deklarovaným záměrem Komise [15], by ve skutečnosti bylo složité.
18. Kromě toho by existence nově navržených předpisů vedle specifických nařízení pro jednotlivá odvětví zvýšila riziko související s jejich obtížnou interpretací a jednotným uplatňováním ve všech členských státech.
Objevují se případy nesouladu v kritériích, lhůtách a minimálních částkách pro hlášení nesrovnalostí [16].
19. Další problém vzniká v souvislosti s tím, že nově navrhovaná povinnost hlásit nesrovnalosti zahrnuje také případy, kdy k nesrovnalostem ještě nedošlo, ale existují informace, že by se tak mohlo stát [17].
Lze pochybovat o tom, zda je tento požadavek realistický.
IV. SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE V OBLASTI DANĚ Z PŘIDANÉ HODNOTY
20. Účetní dvůr ve své výroční zprávě za rok 2001 [18] upozorňoval na rostoucí problémy související s řetězovými podvody a na nutnost tyto problémy řešit lepší správní spoluprácí zaměřenou na ochranu příjmu z DPH [19].
Dne 1. ledna 2004 vstoupilo v platnost nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 [20] o správní spolupráci v oblasti daně z přidané hodnoty.
Jeho účelem je posílit spolupráci mezi daňovými orgány členských států v oblasti boje proti podvodům souvisejícím s DPH.
Nařízením (ES) č. 1798/2003 byl konečně stanoven jednotný právní rámec.
Před jeho vstupem v platnost narušovala efektivní spolupráci mezi daňovými úřady paralelní existence dvou různých právních nástrojů pro spolupráci v oblasti DPH.
22. Podle Komise byly členské státy, které již zavedly zvláštní detekční a kontrolní opatření v oblasti řetězových podvodů, úspěšné [21].
23. Účetní dvůr podotýká, že ustanovení nově navrhovaného nařízení se ve velké míře podobají nebo dokonce shodují s ustanoveními nařízení (ES) č. 1798/2003, především pokud jde o výměnu informací a pravidla upravující správní šetření [22].
24. Návrh však mění roli, kterou má sehrávat Komise (včetně úřadu).
Podle nařízení (ES) č. 1798/2003 je hlavní úlohou Komise společně s členskými státy přezkoumávat a hodnotit, jak fungují opatření v oblasti správní spolupráce a jak lze zlepšit jejich efektivitu.
25. Podle nového návrhu bude úřad systematicky koordinovat jednotlivé operace v oblasti boje proti podvodům, a dokonce může v těchto operacích sehrávat hlavní roli tím, že bude shromažďovat a analyzovat relevantní informace a bude mít možnost vyžadovat, aby členské státy zajistily zvláštní dohled nebo provedly správní šetření.
Účetní dvůr upozorňuje na své doporučení vyjádřené ve zvláštní zprávě č. 1/2005 [23], aby se úřad v rámci svých činností soustředil na svou funkci vyšetřovatele.
Role koordinátora činností členských států v boji proti přeshraničním podvodům v oblasti DPH, kterou úřadu svěřuje navrhované nařízení, by mohla snížit schopnost úřadu efektivně vykonávat jeho primární funkci.
Kromě toho by vznikly praktické problémy vyplývající ze skutečnosti, že nový návrh na rozdíl od nařízení (ES) č. 1798/2003 nestanoví povinnost udržovat přímé styky a spolupracovat s daňovými inspektory nebo zaměstnanci útvarů pro boj proti podvodům.
Navrhuje se, aby se informace předávaly výhradně prostřednictvím příslušných ústředních kontaktních úřadů a jiných orgánů činných v daňových šetřeních.
S tím souvisí velké riziko narušení rychlosti a pružnosti koordinačních činností.
28. Poznámky v odstavcích 17 až 19 tohoto stanoviska se rovněž vztahují na správní spolupráci v oblasti DPH.
V. SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE ZA ÚČELEM BOJE PROTI PRANÍ ŠPINAVÝCH PENĚZ
29. Podle rozhodnutí Rady 2000/642/SVV [24] zřídily členské státy "finanční zpravodajské jednotky" (FZJ).
Tyto finanční zpravodajské jednotky mají za úkol sbírat a analyzovat informace za účelem zjištění vazby mezi podezřelými finančními transakcemi a související trestnou činností, a tím předcházet praní špinavých peněz a potírat ji.
30. Komise navrhuje, aby byly FZJ zařazeny mezi odpovědné orgány, které mají spolupracovat na základě navrhovaného nařízení o vzájemné správní pomoci při ochraně finančních zájmů Společenství.
Komise by se tak u nich mohla dožadovat pomoci a mohla by je žádat o předání veškerých informací relevantních pro odhalování a prevenci nesrovnalostí.
31. Účetní dvůr upozorňuje na skutečnost, že podle současného znění rozhodnutí Komise 2000/642/SVV nemá Komise ve vztahu k FZJ žádnou roli.
Některá jeho ustanovení [25] lze dokonce vykládat tak, že vylučují útvary Komise z přístupu k informacím, které byly získány a poskytnuty prostřednictvím FZJ.
Podle článku 19 pokynů k redakční kvalitě právních předpisů Společenství [26] by bylo nicméně vhodné situaci vyjasnit.
32. Poznámky v bodech 17 a 19 tohoto stanoviska se také vztahují na správní spolupráci v oblasti boje proti praní špinavých peněz.
VI. ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
33. Účetní dvůr souhlasí se závěry analýz Komise v tom smyslu, že je nutné, aby byla zefektivněna vzájemná spolupráce členských států a Komise při ochraně finančních zájmů Evropského společenství před podvody a jiným protiprávním jednáním.
34. Stávající právní předpisy v oblasti boje proti podvodům a nesrovnalostem jsou složité, a jak ukazují audity Účetního dvora, jejich realizace je obtížná.
Tento návrh nového nařízení je činí ještě složitějšími, a to především z hlediska definic a kritérií pro hlášení nesrovnalostí.
35. Návrh vytvořit další právní nástroj je navíc v rozporu s cílem aktualizovat a zestručnit právní předpisy Společenství a podstatně je zjednodušit, na němž se dohodl Evropský parlament s Radou a Komisí [27].
36. Účetní dvůr se domnívá, že by Komise měla vypracovat návrh na zjednodušení a konsolidaci právních předpisů Společenství v oblasti boje proti podvodům s cílem zabránit jejich duplikaci, překrývání a výskytu protichůdných ustanovení.
V rámci této revize by se mohly vyřešit stávající nedostatky ve spolupráci mezi Komisí a členskými státy.
37. Účetní dvůr připomíná své doporučení, aby se úřad soustředil na svou funkci vyšetřovatele.
Rozšíření úlohy úřadu o koordinaci operací členských států v oblasti boje proti podvodům může být v rozporu s tímto cílem.
38. Je nutné jasně definovat ústřední pojem všech právních předpisů v oblasti boje proti podvodům, kterým jsou "finanční zájmy Společenství".
Ve všech právních předpisech v oblasti boje proti podvodům by se měla používat jednotná definice "nesrovnalostí".
39. Pokud jde o spolupráci v oblasti DPH, opakuje Účetní dvůr své doporučení [28], aby se Komise soustředila na svou povinnost identifikovat selhání systémů členských států v oblasti boje proti podvodům souvisejícím s DPH a aby příslušným členským státům navrhla odpovídající nápravu.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr na svém zasedání v Lucemburku dne 27. října 2005.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] KOM(2004) 509 v konečném znění ze dne 20. června 2004.
[2] V souladu s článkem 2 rozhodnutí Komise 1999/352/ES, ESUO, Euratom ze dne 28. dubna 1999 o zřízení Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) (Úř. věst.
L 136, 31.5.1999, s. 20) tento úřad odpovídá za podporu Komise při spolupráci se členskými státy v oblasti boje proti podvodům a za jiné provozní činnosti Komise související s bojem proti podvodům.
[3] Interinstitucionální dohoda ze dne 16. prosince 2003 o lepší legislativní činnosti (Úř. věst.
C 321, 31.12.2003, s. 1) a interinstitucionální dohoda ze dne 22. prosince 1998 o společných pokynech k redakční kvalitě právních předpisů Společenství (Úř. věst.
C 73, 17.3.1999, s. 1).
[4] Viz článek 35 interinstitucionální dohody ze dne 16. prosince 2003.
[5] Viz článek 27 interinstitucionální dohody ze dne 16. prosince 2003.
[6] Úř. věst.
L 312, 23.12.1995, s. 1.
[7] Některé pokyny lze nalézt v rozsudku Soudního dvora. V rozsudku C-11/00 Soudní dvůr uvedl, "že výraz "finanční zájmy Společenství" v článku 280 ES se neomezuje výhradně na rozpočet Evropského společenství v úzkém slova smyslu" (2003, Sb. rozh. s.
I-7147, odstavec 95).
[8] Viz zvláštní zpráva č. 1/2005, shrnutí, odstavec VI (Úř. věst.
C 202, 18.8.2005, s. 1).
[9] Podle nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (Úř. věst.
L 82, 22.3.1997, s. 1).
[10] Viz odstavec 32 zvláštní zprávy č. 1/2005.
[11] Viz odstavce 16 až 32 zvláštní zprávy č. 3/2004 (Úř. věst.
C 269, 4.11.2004, s. 1).
[12] Podle nařízení Rady (EHS) 595/91 ze dne 4. března 1991 o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a o zrušení nařízení (EHS) č. 283/72 (Úř. věst.
L 67, 14.3.1991, s. 11).
[13] Nařízení Komise (ES) č. 1681/94 ze dne 11. července 1994 o nesrovnalostech a navrácení neoprávněně vyplacených částek v souvislosti s financováním strukturálních politik a organizaci informačního systému v této oblasti (Úř. věst.
L 178, 12.7.1994, s. 43).
[14] Viz zvláštní zpráva č. 10/2001 o finanční kontrole strukturálních fondů, odstavce 107 až 126 (Úř. věst.
C 314, 8.11.2001, s. 26).
[15] Viz strana 6 důvodové zprávy k návrhu Komise.
[16] Například podle navrhovaného nařízení jsou členské státy povinny poskytnout Komisi bez předchozího vyžádání veškeré důležité informace o nesrovnalostech, které by mohly mít následky v ostatních členských státech a jejichž potenciální škoda způsobená finančním zájmům Společenství je 100000 EUR nebo vyšší.
Pro hlášení nesrovnalostí nejsou stanoveny žádné lhůty.
Lze tedy předpokládat, že se informace musí poskytnout bezprostředně poté, co byl stanoven finanční dopad daného případu.
Podle nařízení Komise (ES) č. 1681/94 každý členský stát, bez ohledu na výši příslušné částky, neprodleně ohlásí veškeré nesrovnalosti, u nichž se obává, že se mohou rychle projevit mimo jeho území.
[17] Viz čl. 5 odst. 3 návrhu.
[18] Viz odstavce 1.45 až 1.55 výroční zprávy za rok 2001 (Úř. věst.
C 295, 28.11.2002, s. 1).
[19] Podvody související s DPH mají na vlastní zdroje Společenství nepřímý dopad.
Schopnost Společenství plnit své výdajové závazky nezávisí na míře účinnosti výběru DPH a předcházení podvodům.
Vlastní zdroje vycházející z hrubého národního důchodu (HND) slouží k pokrytí té části výdajů, kterou nepokryjí ostatní zdroje.
Důsledky podvodů v oblasti DPH nese nejen členský stát, ve kterém k podvodu došlo, ale v důsledku nárůstu příspěvků na vlastní zdroj z HND také ostatní členské státy.
[20] Nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 ze dne 7. října 2003 o správní spolupráci v oblasti daně z přidané hodnoty a o zrušení nařízení (EHS) č. 218/92 (Úř. věst. L 264, 15.10.2003, s. 1).
[21] Viz zpráva Komise o uplatnění ustanovení o správní spolupráci v boji proti podvodům v oblasti DPH, KOM(2004) 260 v konečném znění ze dne 16. dubna 2004, s. 18.
[22] Komise ve své důvodové zprávě výslovně uvádí, že používá kritéria uvedená v nařízení (ES) č. 1798/2003.
[23] Viz odstavce XI. a 94.
[24] Rozhodnutí Rady 2000/642/SVV ze dne 17. října 2000 o způsobech spolupráce mezi finančními zpravodajskými jednotkami členských států při výměně informací (Úř. věst.
L 271, 24.10.2000, s. 4).
[25] Viz např. čl. 5 odst. 4, ve kterém se stanoví, že finanční zpravodajské jednotky přijmou veškerá nezbytná opatření, včetně bezpečnostních, aby zajistily, že k informacím předávaným podle tohoto rozhodnutí nebudou mít přístup žádné jiné orgány, subjekty nebo útvary.
[26] Interinstitucionální dohoda ze dne 22. prosince 1998 o společných pokynech k redakční kvalitě právních předpisů Společenství.
[27] Interinstitucionální dohoda ze dne 16. prosince 2003 o lepší legislativní činnosti.
[28] Viz odstavce 4.1 až 4.8 zvláštní zprávy č. 9/98 o ochraně finančních zájmů Evropské unie v oblasti DPH na vnitřním trhu Společenství spolu s reakcemi Komise (Úř. věst.
C 356, 20.11.1998, s. 1).
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 9/2005
k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2728/94, kterým se zřizuje Záruční fond pro vnější vztahy (KOM(2005) 130 v konečném znění)
(2005/C 313/02)
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 248 a 279 této smlouvy,
s ohledem na návrh nařízení Rady (KOM(2005) 130 v konečném znění), kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2728/94, kterým se zřizuje Záruční fond pro vnější vztahy, ve znění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1149/1999 a nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2273/2004,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 2. června 2005, aby byl ve věci návrhu konzultován Evropský účetní dvůr,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
1. Účetní dvůr tento návrh ve většině ohledů vítá. Přeje si nicméně okomentovat jeden jeho aspekt, kterým je limitní částka v rámci "vyrovnávacího mechanismu" (čl. 5 odst. 3 návrhu nového nařízení).
Limitní částka se stanoví na základě odhadů Komise, které vycházejí z různých scénářů poskytování úvěrů Evropskou unií. Mandát Evropské investiční banky (EIB) k poskytování úvěrů pro příští finanční výhled na roky 2007–2013 dosud nebyl schválen.
Vzhledem k tomu, že neexistují spolehlivé údaje nebo předpovědi, stanoví současná pravidla vyšší dotační sazbu, pokud se prostředky fondu sníží v důsledku vyplacení záruky z důvodu prodlení na méně než 75 % cílové částky.
Toto pravidlo nahradí zavedení "vyrovnávacího mechanismu".
Nový dotační postup fondu se zakládá na následných výpočtech a dotace se tedy uskuteční s určitým zpožděním.
Účetní dvůr se domnívá, že by Komise měla zvážit vytvoření výstražného mechanismu, jenž by informoval rozpočtové orgány o poklesu čisté hodnoty aktiv fondu pod 75 % cílové částky v důsledku zvýšení záruk a/nebo vyplacení záruky.
Tak by se zajistilo, že budou rozpočtové orgány o nepříznivém vývoji vždy informovány včas, a nikoliv pouze v případě potřeby mimořádných opatření k doplnění prostředků fondu (jako v případě, kdy prostředky fondu poklesnou pod 50 % cílové částky).
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr na svém zasedání
Stanovisko č. 10/2005
k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 13/01)
OBSAH
ÚVOD
STABILITA A SOULAD FINANČNÍCH PŘEDPISŮ
ROZPOČTOVÉ ZÁSADY
Zásada ročního rozpočtu
Zásada obecnosti
Zásada specifikace
Zásada průhlednosti
SESTAVOVÁNÍ A STRUKTURA ROZPOČTU
PLNĚNÍ ROZPOČTU
Způsoby plnění rozpočtu
Úloha účetního: spolehlivost účetnictví
Povinnosti účastníků finančních operací
Interinstitucionální spolupráce
ZADÁVÁNÍ VEŘEJNÝCH ZAKÁZEK
Případy vyloučení
Jmenování znalců
Interinstitucionální spolupráce
GRANTY
Zásada neziskovosti
Zásada nekumulativnosti
Veřejné zakázky
ZÁVĚR
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a článek 279 uvedené smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 160c odst. 4 a článek 183 uvedené smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména na článek 184 uvedeného nařízení, který stanoví, že každé tři roky se toto nařízení přezkoumá,
s ohledem na návrh nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 [2],
s ohledem na žádost Rady o stanovisko k tomuto návrhu, která byla Účetnímu dvoru předložena 15. července 2005,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
Úvod
1. Cílem návrhu předloženého Komisí je:
- zvýšit účinnost a průhlednost uplatňování příslušných předpisů,
- zjednodušit předpisy a požadavky týkající se smluv a grantů, aby byly úměrné příslušným nákladům a rizikům,
- vyjasnit a zpřehlednit ustanovení, kterými se řídí různé způsoby správy prostředků.
2. Ve své důvodové zprávě Komise prohlašuje, že jelikož finanční nařízení je hlavním legislativním nástrojem pro plnění rozpočtu, Komise musí svých cílů dosáhnout bez dotčení stability předpisů a zejména základních zásad, konceptů a struktury finančního nařízení [3].
3. Za tímto účelem jsou v návrhu stanovena tato kritéria:
- omezit změny právních předpisů jen na problémy, které nelze vyřešit jinak,
- nepřijmout žádný návrh na změnu právních předpisů, který by zpochybnil klíčové prvky reformy Komise,
- omezit na nejmenší možnou míru odchylky od rozpočtových zásad,
- vzít v úvahu změny právních předpisů vyplývající z nových odvětvových právních předpisů na období 2007–2013,
- odůvodnit změny právních předpisů v souvislosti s:
- povinností Komise plnit rozpočet a uskutečňovat stanovené cíle politik,
- požadavky řádného finančního řízení,
- ochranou finančních zájmů EU,
- potřebou získat v krátkodobém výhledu pozitivní prohlášení o věrohodnosti.
4. Účetní dvůr posoudil návrh nařízení, který předložila Komise, s přihlédnutím k výše uvedeným zásadám, cílům a kritériím.
Konstatuje, že získání pozitivního prohlášení o věrohodnosti nepředstavuje relevantní kritérium, kterým by se měl řídit přezkum finančních předpisů.
Kritériem při rozhodování o tom, jaké změny finančního nařízení jsou nutné, by naopak mělo být zlepšení finančního řízení Společenství.
5. Účetní dvůr konstatuje, že v mnoha oblastech představují navrhované úpravy a změny důležitý krok ke zjednodušení a pružnosti, které jsou nutné pro účinné finanční řízení.
Avšak z důvodů, které jsou uvedeny níže, nebyly zásady a kritéria, kterými se měly tyto změny řídit, vždy dodrženy a sledovaných cílů nebylo dosaženo v plném rozsahu.
6. V důsledku toho nejsou některé změny navrhované Komisí odůvodněné a hrozí, že budou komplikovat řízení.
Na druhé straně navrhovaný přezkum nenabízí řešení určitých potřeb v oblasti řízení, jak je uvedeno v bodech 21, 26, 29, 30, 32 a 39.
Stabilita a soulad finančních předpisů
7. Předchozí finanční nařízení se opakovaně měnilo, což způsobilo, že jeho jednotlivé části spolu nejsou v souladu, jak Účetní dvůr zdůraznil ve stanovisku č.
4/97 [4]. Kritika Účetního dvora [5] se zejména týkala celkové rozporuplnosti textu a těchto bodů:
- nesoustavné zavádění změn k řešení konkrétních problémů,
- koexistence několika režimů a množství odchylek,
- některá základní finanční ustanovení byla obsažena v předpisech upravujících konkrétní politiky, opatření a programy, avšak nebyla zahrnuta do finančního nařízení a v některých případech s ním byla neslučitelná.
V důsledku tohoto stanoviska a zjištěných rozporů přistoupila Komise v roce 1998 k přezkumnému řízení, které po rozsáhlé interinstitucionální přípravě a diskusi vyústilo v roce 2002 do současného nařízení.
8. Komise uznala, že některé aspekty (normy vnitřní kontroly, sestavování rozpočtu podle činností (activity-based budgeting – ABB) a řízení) současného finančního nařízení, které je součástí reformy finančního řízení, již provádí tento orgán, nebyly dosud plně zavedeny a že jejich účinné fungování ještě vyžaduje další úsilí [6].
Navíc ostatní orgány teprve nedávno zavedly některé prvky tohoto nařízení.
9. V tomto kontextu vymezuje důvodová zpráva připojená k návrhu jako vůdčí zásady přezkumu zajištění stability předpisů, a zejména rozpočtových zásad, které jsou uvedeny v článku 2 finančního nařízení [7].
10. Návrh přezkumu však kromě redakčních úprav obsahuje návrhy na změny 74 článků, 40 % stávajících článků, což se týká téměř každé hlavy nařízení.
Návrh Komise tedy znamená podstatné přepracování znění finančního nařízení.
11. Dále je současný přezkum finančního nařízení doplněn o tři návrhy na změny prováděcích pravidel finančního nařízení, které byly předloženy nebo oznámeny během roku 2005.
12. Některé z navrhovaných změn právních předpisů byly iniciovány na žádost útvarů Komise s cílem zjednodušit rozpočtové řízení.
Hrozí však nebezpečí, že řízení bude ztíženo zavedením výjimek a odchylek, zejména v oblasti zemědělství a výzkumu.
Další návrhy jsou buď výsledkem změn odvětvových právních předpisů, nebo byly stanoveny v legislativních návrzích Komise na období 2007–2013 (především společná zemědělská politika (SZP) a výzkum).
13. Za těchto okolností Účetní dvůr konstatuje, že některé ze zásad a kritérií, které Komise stanovila (stabilita předpisů, legislativní změny pouze v nezbytných případech, kdy neexistuje žádné jiné řešení, omezení odchylek od rozpočtových zásad na nejmenší možnou míru), nebyly dodrženy, čímž se komplikuje finanční řízení ještě před tím, než bylo dosaženo výsledků důležitých změn zavedených stávajícím finančním nařízením.
14. Přestože článek 184 finančního nařízení stanoví, že nařízení má být každé tři roky přezkoumáno, je třeba omezit změny je na ty, které jsou zcela nezbytné, aby zůstala zachována stabilita finančních předpisů.
15. Stanovisko Účetního dvora se soustřeďuje na hlavy I až VI společných ustanovení, protože navrhované změny hlavy VII "Předkládání účtů a účetnictví" v první části nařízení (Společná ustanovení) a třetí části (Přechodná a závěrečná ustanovení) jsou povětšinou technické povahy a spočívají v aktualizaci ustanovení vyplývající z účetních změn, které nabyly účinnosti 1. ledna 2005.
Navíc se navrhované změny ve druhé části (zvláštní ustanovení) dotýkají zejména rozpočtových zásad stanovených v hlavě II společných ustanovení.
Rozpočtové zásady
16. Ve stanoviscích Účetního dvora č. 4/97 a č. 2/2001 [8] k finančnímu nařízení Účetní dvůr doporučil, aby se přísněji uplatňovaly rozpočtové zásady a výjimky se omezily na minimum. Komise tato doporučení přijala jako vůdčí zásadu současného přezkumu finančního nařízení.
17. Navrhované změny se však dotýkají zásady:
- jednotnosti rozpočtu (článek 5a: úroky z částek předfinancování),
- ročního rozpočtu (článek 149: převod časově nerozlišených položek EZZF [9]; článek 160a: položky na výzkum jsou dány znovu k dispozici; články 12 a 150: závazky předem uskutečněných výdajů na humanitární pomoc a EZZF),
- obecnosti (článek 18: určování účelových příjmů z příspěvků členských států na programy vnější pomoci a z prodeje vybavení),
- specifikace (článek 23: převody z hlav "předběžné položky"; převody správních položek; postup oznamování; články 26, 45 a 46: úpravy způsobené zrušením rezervy na půjčky a záruky za půjčky poskytnuté třetím zemím),
- průhlednosti (článek 29): prodloužení lhůty pro zveřejnění rozpočtu.
18. Ačkoli některé změny jsou dány zjednodušením správy rozpočtových položek a představují vyjasnění, která jsou zdůvodnitelná konkrétními okolnostmi (tj. jednotností rozpočtu: úroky z částek předfinancování; zásadou ročního rozpočtu: závazky předem uskutečněných výdajů na řešení humanitárních krizí), není vždy prokázáno, že i ostatní výjimky jsou nutné.
O těchto otázkách je pojednáno níže.
Zásada ročního rozpočtu
Ve stanovisku č. 2/2001 [10] Účetní dvůr vyjádřil názor, že převod položek není v režimu časově rozlišených položek žádoucí, protože jeho finanční dopad je nepodstatný a zbytečně komplikuje systémy řízení.
V důsledku skutečnosti, že byla schválena opatření k posílení finanční kázně pro přímé platby v rámci společné zemědělské politiky [11], Komise navrhuje, aby byla možnost převodu rozšířena i na časově nerozlišené položky (článek 149).
Tato výjimka není odůvodněná, protože příslušné částky jsou malé a mohou být snadno zahrnuty do rozpočtu na následující rozpočtový rok.
20. Účetní dvůr se také záporně vyjádřil k možnosti dát znovu k dispozici zrušené položky [12].
Konstatoval, že taková výjimka z obecného pravidla je zbytečná, protože veškeré potřeby týkající se položek lze uspokojit novými položkami závazků.
Návrh omezuje možnost dát položky znovu k dispozici v případě strukturálních fondů, ale otevírá možnost pro výzkum (článek 160a).
Účetní dvůr má za to, že takové výjimky nejsou odůvodněné, protože změny rozpočtu a řídící nástroje, které jsou již upraveny v rámci stávajících předpisů, dostačují k řešení všech eventuálních potřeb.
Zásada obecnosti
21. Neexistují žádné návrhy na změny, které by řešily známé problémy v politice týkající se budov.
V rozporu se zásadou stanovenou v článku 7 finančního nařízení nekryjí položky závazků na operace týkající se koupě nebo výstavby budov celkové náklady uzavřených právních závazků, protože správní položky jsou podle článku 179 téhož finančního nařízení časově nerozlišené položky.
Účetní dvůr proto opakuje svoje doporučení [13], aby se pro tento typ operací používaly časově rozlišené položky.
22. Pokud se týká výjimek ze zásady obecnosti (účelově vázané příjmy), Účetní dvůr ve stanovisku č. 2/2001 [14] doporučil, aby okrajové případy nebyly považovány za výjimky a aby se s nimi nakládalo v souladu s obecnými ustanoveními. Podle názoru Účetního dvora navrhovaná změna účelového určování příjmů z prodeje vozidel, zařízení a přístrojů nebo vybavení, zařízení a materiálu pro vědecké a technické účely (čl. 18 odst. 1 písm. ea)) je okrajovým případem, pro nějž není odůvodnění.
Zásada specifikace
23 odst. 1 písm. b) se ruší veškerá omezení pro převody správních položek z jedné hlavy (politiky) do druhé, pokud jsou příslušné výdaje stejné povahy.
V rozporu se zásadami reformy Komise se návrhem přerušuje propojení spojení mezi rozpočtem sestaveným podle činností a řízením podle činností, čímž se reforma omezuje na prostou změnu v předkládání rozpočtu.
Ve skutečnosti návrh nebere v potaz skutečnost, že když rozpočtový orgán přidělí správní položky na řízení činností, které jsou vlastní jednotlivým politikám (rozpočtovým hlavám), vztahují se tyto položky ke specifickým cílům.
Účetní dvůr doporučuje Radě a Parlamentu, aby v kontextu sestavování rozpočtu podle činností a řízení podle činností zvážily ponechání takového rozhodnutí v kompetenci rozpočtového orgánu.
Zásada průhlednosti
24. Navrhovaná změna článku 29 prodlužuje oproti nařízení lhůtu pro zveřejnění rozpočtu o jeden měsíc.
Účetní dvůr konstatuje, že prodloužení lhůty pro zveřejnění rozpočtu je v rozporu se zásadou průhlednosti a může dále ztížit náležité řízení.
Sestavování a struktura rozpočtu
25. Cílem navrhovaných změn (článek 46) je rozlišit informace, které jsou součástí rozpočtu, od ostatních doprovodných informací, které jsou obsaženy v předběžném návrhu rozpočtu a které jsou určeny rozpočtovému orgánu jako podpůrné informace.
Účetní dvůr má na toto rozlišení, které se zejména dotýká rozvrhů provádění pro položky plateb, kladný názor. Zastává však názor, že vzhledem k jejich předpokládanému účinku by tyto informace měly být upraveny v článku 33 finančního nařízení.
26. Účetní dvůr rovněž konstatuje, že tato část finančního nařízení mohla být zásadněji zjednodušena:
- odstraněním možnosti záporných rezerv, která brání jasnému a správnému předkládání přesně vypočítaných rozpočtových položek a porušuje zásadu průhlednosti,
- zvýšením pružnosti nutné pro řízení lidských zdrojů, aby orgány mohly v rámci prostředků přidělených z rozpočtu na náklady na zaměstnance vybrat nevhodnější složení pracovníků a zaměstnat pracovníky s potřebnou kvalifikací pro určité funkce,
- upravením rozpočtové nomenklatury tak, aby nejmenší částí byla kapitola, což by poskytovalo větší pružnost v oblasti řízení, a odstranila by se tak zátěž, kterou představují převody pod touto úrovní.
Plnění rozpočtu
27. Cílem navrhovaných změn hlavy IV finančního nařízení je především:
- vyjasnit a přesněji vymezit úlohy a odpovědnost osob podílejících se na různých způsobech plnění rozpočtu: sdíleném, decentralizovaném, společném, centralizovaném a přímém řízení (články 52 až 57),
- jasně vymezit odpovědnost schvalujících osob a účetních, pokud jde o účetní údaje (články 60 a 61),
- přesněji sjednotit pravidla pro finanční odpovědnost účastníků finančních operací s pravidly danými v ustanoveních týkajících se osob zaměstnaných Společenstvími (článek 66),
- zajistit lepší ochranu finančních zájmů Společenství posílením předpisů upravujících vymáhání pohledávek (články 72 a 73).
Tato vyjasnění a větší přesnost představují pozitivní kroky ke zlepšení finančního řízení.
Účetní dvůr je přesto v následujících aspektech považuje za nedostatečné.
Způsoby plnění rozpočtu
28. Většina popisů úloh a povinností osob podílejících se na různých způsobech plnění rozpočtu již byla ve stávajícím finančním nařízení a v odvětvových předpisech a v návrhu Komise byly tyto popisy nyní sloučeny.
Účetní dvůr vítá iniciativu Komise, která se snaží tyto informace systematizovat, avšak má za to, že by bylo vhodné, kdyby Komise této příležitosti využila k úpravě integrovaného rámce vnitřní kontroly Společenství [15] ve finančním nařízení.
Úloha účetního: spolehlivost účetnictví
29. Účetní dvůr vítá návrh Komise na vyjasnění úloh a odpovědnosti jednotlivých účastníků finančních operací při sestavování konečných účetních závěrek, který stanoví, že pověřené schvalující osoby a účetní předloží osvědčení, a to následujícím způsobem:
- pověřené schvalující osoby předkládají svým orgánům výroční zprávu o činnosti pojednávající o plnění svých povinností, jejíž součástí jsou informace o finančních a správních záležitostech a prohlášení o věrohodnosti stvrzující, že tyto informace podávají pravdivý a úplný obraz [16],
- účetní orgánů a analogicky subjektů Společenství vypracují účty na základě informací poskytnutých a osvědčených schvalujícími osobami. Ke konečným účetním závěrkám vypracovaným podle čl.
129 odst. 2 a 3 se přiloží osvědčení, v němž účetní prohlašuje, že byly vypracovány v souladu s hlavou VII finančního nařízení a s účetními zásadami, pravidly a metodami uvedenými v příloze k finančním výkazům [17],
- účetní Komise dále vypracuje konečné konsolidované účetní závěrky na základě informací poskytnutých ostatními orgány.
Ke konečným konsolidovaným účetním závěrkám se přiloží osvědčení, v němž účetní Komise prohlašuje, že byly vypracovány v souladu s hlavou VII a s účetními zásadami, pravidly a metodami uvedenými v příloze k finančním výkazům [18].
30. Podle čl. 61 odst. 1 písm. e) stávajícího finančního nařízení odpovídají účetní za potvrzení platnosti systémů stanovených schvalující osobou a určených k poskytnutí nebo odůvodnění účetních údajů. Mají-li být účetní schopni osvědčit, že účty podávají pravdivý a úplný obraz v souladu s článkem 123 stávajícího finančního nařízení, mělo by takové potvrzení platnosti zahrnovat i účinné fungování systémů během daného období, a tudíž spolehlivost poskytovaných údajů, a nikoli pouze zavedení nebo úpravy takových systémů, jak je v současnosti zvykem. Hrozí nebezpečí, že v případě účetních závěrek orgánů [19] může být sestavování účetních závěrek omezeno na prostou mechanickou kompilaci, tj. výsledek účetních postupů stanovených k tomuto účelu, nebo v případě konsolidované konečné účetní závěrky bude tento postup pouhou agregací místo konsolidace. Účetní dvůr konstatuje, že čl. 61 odst. 1 písm. e) finančního nařízení by měl jasně stanovit, že účetní jsou oprávněni potvrzovat platnost účinného fungování takových systémů.
31. Komise navrhuje (článek 185), aby úloha útvaru interního auditu Komise byla od nynějška omezena na osvědčení, že funkce interního auditora je prováděna v souladu s mezinárodními normami pro audit.
Vzhledem k požadavku, aby účetnictví subjektů zřízených Společenstvími bylo konsolidováno s účetnictvím orgánů, znamená tato situace ztrátu přímých nezávislých informací o spolehlivosti účetních závěrek těchto agentur, které má nyní Komise k dispozici, a to přes to, že čerpají správní subvence z rozpočtu Komise a v některých případech spravují značné pracovní položky.
Povinnosti účastníků finančních operací
32. Navrhovaná změna článku 66 přenáší na služební řád požadavek finanční odpovědnosti.
Účetní dvůr již vyjádřil stanovisko [20], že ustanovení a mechanismy stanovené ve služebním řádu přiměřeně neupravují otázku finanční odpovědnosti účastníků finančních operací.
Mají-li být předpisy efektivně aplikovány, aniž by řízení Společenství bylo přetěžováno procesními předpisy, které mají chránit odpovědné účastníky finančních operací, mělo by se uplatňování jejich finanční odpovědnosti řídit zásadou proporcionality.
Proto je třeba rozlišovat mezi: úmyslným / podvodným jednáním, hrubou nedbalostí, prostou nedbalostí a omylem.
Dále je rovněž třeba zvážit okolnosti, například zdroje, které mají k dispozici ke splnění svých závazků, za kterých účastníci finančních operací jednají.
Interinstitucionální spolupráce
33. Aniž by chtěl zpochybňovat legislativní stabilitu potřebnou pro základní zásady a pravidla rozpočtového a finančního řízení, Účetní dvůr konstatuje, že by se mohlo více využívat interinstitucionální spolupráce, aby se omezila zbytečná byrokracie, zejména pokud jde o malé orgány.
Mohla by být ustavena společná komise pro zjišťování finančních nesrovnalostí zahrnující několik orgánů.
Zadávání veřejných zakázek
34. Změny navrhované v oblasti zadávání veřejných zakázek mají kromě jiného přizpůsobit ustanovení finančního nařízení ustanovením směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby [21] (dále jen "směrnice").
V případě kritérií vyloučení toto přizpůsobení rovněž zjednodušuje a zmírňuje požadavky kladené na uchazeče (článek 93).
35. Cílem těchto změn je také:
- zrušit požadavek, aby každý orgán vedl vlastní databázi s údaji o uchazečích vyloučených ze zadávání zakázek (článek 95), a nahradit ho možností, aby několik orgánů mohlo sdílet společnou databázi,
- rozšířit na jiné oblasti zjednodušená pravidla pro přibírání znalců v oblasti výzkumu (článek 97),
- vyjasnit případy, kdy zadávací řízení nebo provádění smlouvy může být pozastaveno v případech podvodu (článek 103).
36. Ve svém stanovisku č. 3/2005 [22] Účetní dvůr kladně hodnotí modernizaci a zjednodušení postupů zadávání veřejných zakázek, avšak má za to, že toto zjednodušení by se mělo přesněji držet pojmů směrnice a mělo by vyloučit možnost, aby zadavatelé používali neoprávněného vlastního uvážení.
Případy vyloučení
37. Směrnice rozlišuje mezi kritérii vyloučení podle jejich přísnosti a umožňuje členským státům, aby k nejméně důležitým kritériím nepřihlížely.
Upřesňuje, že v této otázce je nutno stanovit další podmínky [23].
Účetní dvůr soudí, že požadavek článku 93 na analýzu rizik, kterou má provádět zadavatel, je nedostatečný, a doporučuje, aby se do samotného finanční nařízení nebo jeho prováděcích pravidel doplnilo další vyjasnění.
Jmenování znalců
Cílem návrhu je rozšířit zjednodušená pravidla pro jmenování znalců v oblasti výzkumu na další oblasti tím, že se změní ustanovení o zadávání veřejných zakázek. Zjednodušená pravidla pro výzkum [24] se však týkají náboru a jmenování znalců.
Tyto postupy jsou bližší pravidlům pro nábor ostatních zaměstnanců Společenství než pravidlům pro zadávání veřejných zakázek.
Ve skutečnosti však, jak uznává důvodová zpráva k návrhu nařízení, se udělování veřejných zakázek pouze na základě způsobilosti zájemců bez ohledu na cenu (navrhované změny čl.
97 odst. 2 finančního nařízení) odchyluje od zásad směrnice a samotného finančního nařízení, pokud jde o zakázky na služby.
Interinstitucionální spolupráce
39. Vytvoření společných databází případů vyloučení, které by sídlely různé orgány (navrhovaná změna článku 95 finančního nařízení), je příkladem interinstitucionální spolupráce.
Bylo by prospěšné uvážit další možnosti posílení takové spolupráce zahrnující orgány a subjekty Společenství, aby se zabránilo zbytečnému opakování administrativní práce.
Je třeba prozkoumat možnost využít smlouvy uzavřené jinými orgány nebo subjekty za určitých podmínek a/nebo v určitých kvantitativních mezích, které garantují zásadu soutěže a zásadu rovnosti příležitostí.
Rovněž by se dala uvážit možnost delegovat některé povinnosti zadavatele (jmenovitě otevírání a vyhodnocování nabídek) na jiný orgán nebo subjekt.
Granty
40. Navrhované změny článků v této hlavě zahrnují:
- rozšíření konceptu grantů na kapitálové investice / účasti, které mají funkci pomoci, ale které obvykle tvoří aktiva orgánů (článek 108),
- možnost významných výjimek ze zásady neziskovosti (článek 109),
- možnost odchylek od zásady nekumulativnosti pomoci financované z několika rozpočtových titulů, pokud tak stanoví základní právní akty (článek 111),
- vyjasnění a vysvětlení týkající se skutečné praxe,
- zjednodušení, pokud jde o řízení pomoci (paušální částky) (článek 113a), povinnosti příjemců a řídící postupy (případy vyloučení, vyhodnocování žádostí, uplatnění zásad pro zadávání veřejných zakázek) (články 114, 116 a 120).
41. Účetní dvůr vítá navrhovaná vyjasnění, vysvětlení a zjednodušení, avšak konstatuje, že některé výjimky ze zásad neziskovosti a nekumulativnosti a odchylky od nich a výjimky a odchylky v kontextu zadávání veřejných zakázek nejsou skutečně odůvodněné, protože:
a) by mohly mít za následek další rizika a ztěžovat řízení;
b) ověřování by mohlo být v některých případech problematické;
c) bylo možno nalézt jednodušší řešení.
Zásada neziskovosti
42. Stávající prováděcí pravidla již umožňují určité výjimky ze zásady neziskovosti, které byly zahrnuty do navrhovaných změn článků 109 a 113a:
- stipendia poskytovaná fyzickým osobám,
- ceny udílené v soutěžích,
- akce, jejichž cílem je posílení finanční způsobilosti příjemců,
- proplacení předem určeného podílu, paušální financování a paušální částky.
43. Účetní dvůr již dříve v jednom ze svých stanovisek [25] upozornil, že je obtížné ověřit dodržování zásady neziskovosti v případech, kdy organizace dostávají granty z více zdrojů.
44. Navíc se změnou článku 109 navrhuje uplatnit zásadu neziskovosti na úrovni akce a nikoli na úrovni každého příjemce jednotlivě.
Účetní dvůr soudí, že taková změna vytvoří možnosti pro zneužití u akcí, na kterých se podílí více partnerů.
V budoucnosti tedy bude přípustné, aby z grantů na akce, jichž se účastní více partnerů, plynul některým příjemcům zisk.
45. Kromě toho byla do navrhovaných změn zahrnuta pouze část přísných podmínek stanovených v současných prováděcích pravidlech pro určité výjimky:
- pravidlo vylučující rozdělení přebytku příjmů členům organizace příjemce, které vede k jejich osobnímu obohacení,
- omezení paušálních částek na příspěvky nižší než 5000 EUR,
protože Komise hodlá stanovit další podrobnosti v prováděcích pravidlech.
Zásada nekumulativnosti
46. Komise odůvodňuje možnost, aby na jedno opatření bylo poskytnuto několik grantů z rozpočtu Společenství (článek 111) situací v oblasti strukturálních opatření a transevropských sítí.
Tato výjimka podléhá pravidlu, které vylučuje financování týchž nákladů dvakrát.
47. Při nedávných auditech, které Účetní dvůr provedl k těmto otázkám, však bylo zjištěno riziko, že pomoc by mohla přesáhnout 100 % financovaných nákladů a že by v oblasti výzkumu nebyla dodržena platná prahová hodnota pro státní podporu [26].
Kumulace pomoci může rovněž způsobit zdvojování administrativní práce, což je v rozporu s cílem zjednodušení řízení, zejména tam, kde existují rozdíly v kritériích způsobilosti.
48. Účetní dvůr dospěl k závěru, že by bylo vhodnější nadále uplatňovat zásadu "jedno opatření – jedna pomoc Společenství", a to tak, že:
- bude stanoveno, že sazba subvencí se může vztahovat na aspekty několika politik Společenství – pokud tato sazba nepřekročí 100 % vzniklých způsobilých nákladů a/nebo prahové hodnoty stanovené předpisy o státní podpoře,
- se zlepší koordinace mezi jednotlivými útvary v oblasti opatření Společenství.
Veřejné zakázky
Nakonec Účetní dvůr konstatuje, že navrhovaná změna čl. 120 odst.
1 není odůvodněná. Pokud provedení určitého opatření vyžaduje zadávání zakázek příjemcem, je vzhledem k financování z prostředků Společenství ve skutečnosti standardní požadovat dodržování zásad stanovených v hlavě V finančního nařízení (totiž zásady rovného zacházení se všemi uchazeči, soutěže a průhlednosti).
Na tomto základě by se v prováděcích pravidlech měly stanovit zjednodušené postupy v závislosti na rozsahu zakázky.
Závěr
50. Jelikož předchozí reforma finančního řízení se uskutečnila teprve velmi nedávno, a tedy zatím nemohla dosáhnout všech svých cílů, není přezkum v rozsahu navrhovaném Komisí odůvodněný.
Existuje riziko, že rozsah přezkumu a obsah některých změn budou zbytečně komplikovat řízení.
51. To platí především v případě nových výjimek z rozpočtových zásad, které byly zavedeny v reakci na obtíže některých útvarů Komise a v důsledku změn odvětvových právních předpisů.
Účetní dvůr konstatuje, že většinu těchto potřeb lze vyřešit v rámci stávajícího finančního nařízení.
52. Kroky vedoucí ke zjednodušení finančního řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek a grantů a snaha o ochranu finančních zájmů Společenství (navrhované změny týkající se vymáhání pohledávek, pozastavení nebo provádění smluv, sankcí) představují pokrok na cestě k lepšímu finančnímu řízení.
53. Přesto navrhovaný přezkum nenabízí řešení určitých potřeb v oblasti řízení (pružnost v řízení zaměstnanců, operace týkající se koupě / výstavby budov, vyjasnění povinností účastníků finančních operací).
V jiných případech nejsou navrhované změny dostatečně radikální, aby se vyřešily problémy, na které se snaží reagovat (způsoby plnění rozpočtu, role účetního).
Účetní dvůr rovněž konstatuje, že měla být více využita možnost interinstitucionální spolupráce.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr na svém zasedání v Lucemburku dne 7. prosince 2005.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002; opraveno Úř. věst.
L 25, 30.1.2003.
[2] KOM(2005) 181 v konečném znění ze dne 3. května 2005.
[3] Finanční nařízení – nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002.
[4] Stanovisko č. 4/97 k návrhu nařízení Rady (Euratom, ESUO, ES), kterým se mění finanční nařízení ze dne 21. prosince 1977, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst.
C 57, 23.2.1998).
[5] Stanovisko č. 4/97, bod 3.
[6] Syntéza, KOM(2005) 256 v konečném znění ze dne 15. června 2005.
[7] Navrhovaný přezkum, 5. bod odůvodnění: "Měla by být posílena zásada, že všechny ostatní právní akty týkající se plnění rozpočtu musí být v souladu s finančním nařízením".
4/97, bod 16; stanovisko č. 2/2001 k návrhu nařízení Rady, kterým se mění finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, bod 5 (Úř. věst.
C 162, 5.6.2001).
[9] Evropský zemědělský záruční fond.
[10] Bod 7.
[11] Úř. věst.
L 270, 21.10.2003.
[12] Bod 54.
[13] Stanovisko č. 4/97, bod 2.18 přílohy.
[14] Bod 9.
[15] Stanovisko č. 2/2004.
[16] Návrh Komise k čl. 60 odst. 7.
[17] Návrh Komise k čl. 61 odst. 2a.
[18] Návrh Komise k čl. 129 odst. 2a.
[19] Výroční zpráva za rok 2003, bod 1.26 (Úř. věst.
C 293, 30.11.2004).
[20] Stanovisko č. 4/97, bod 5.20 přílohy; stanovisko č. 2/2001, bod 24.
[21] Úř. věst.
L 134, 30.4.2004.
[22] Stanovisko č. 3/2005 k návrhu nařízení Komise, kterým se mění nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, body 7–14 (Úř. věst. C 124, 23.5.2005).
[23] Konec čl. 45 odst. 2: "Členské státy upřesní, v souladu se svým vnitrostátním právem a s přihlédnutím k právu Společenství, podmínky pro uplatňování tohoto odstavce."
[24] Nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002, článek 160, a nařízení (ES) č.
2321/2002, článek 11 (Úř. věst. L 355, 30.12.2002).
[25] Stanovisko č. 2/2001, poznámky k čl. 102 odst. 2 (Úř. věst. C 162, 5.6.2001).
[26] Rámec Společenství pro státní pomoc poskytovanou výzkumu a vývoji (Úř. věst.
C 83, 11.4.1986), revidovaný v roce 1996 (Úř. věst.
C 45, 17.2.1996) a 1998 (Úř. věst.
C 48, 13.2.1998).
Jeho platnost byla prodloužena do 30. června 2002 a 31. prosince 2005 sděleními Komise 2001/C 78/15 a 2002/C 111/03.
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 11/2005
k předloze nařízení Komise, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 13/02)
OBSAH
ÚVOD
ZÁLOHOVÉ ÚČTY
GRANTY
DALŠÍ PŘIPOMÍNKY
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a článek 279 uvedené smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 160c odst. 4 a článek 183 uvedené smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména článek 183 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [2], naposledy pozměněné nařízením (ES, Euratom) č. 1261/2005 ze dne 20. července 2005 [3],
s ohledem na předlohu nařízení Komise, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 [4],
s ohledem na žádost Komise o stanovisko k této předloze, která byla Účetnímu dvoru předložena 12. října 2005,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
Úvod
1. Návrhem se provádějí technické změny prováděcích pravidel stávajícího finančního nařízení, jejichž cílem je "zjednodušit institucím, hospodářským subjektům a příjemcům grantů správní postupy, zejména v oblasti vnějších akcí a současně zachovat vysokou úroveň ochrany finančních zájmů Společenství, pokud jde o související rizika".
Změny se z velké části týkají pravidel pro vymáhání pohledávek, zadávání veřejných zakázek a uzavírání smluv a pravidel pro granty.
Změny se tedy většinou netýkají výdajů na zemědělství a strukturálních opatření.
2. Účetní dvůr při posuzování návrhu Komise vycházel ze zásady:
- že navrhovaný přezkum odpovídá zásadám řádného finančního řízení,
- že navrhovaný přezkum představuje zjednodušení bez snížení efektivity nebo ochrany finančních zájmů,
- že navrhované změny jsou omezeny na nejmenší možnou míru,
- že navrhovaný přezkum nestanoví žádnou výjimku ze zásad a pravidel obsažených ve finančním nařízení, pokud takové výjimky nestanoví samotné finanční nařízení.
3. Účetní dvůr konstatuje, že ve většině případů navrhované změny tyto podmínky splňují.
Avšak v případech uvedených v následujících bodech tomu tak není.
Zálohové účty
67 odst. 2 druhém pododstavci se má nejvyšší jednotlivá částka, kterou může zaplatit správce zálohového účtu, zdvojnásobit z 30000 EUR na 60000 EUR, což výrazně přesahuje kumulativní dopad inflace od schválení stávajících prováděcích pravidel, zatímco článek 63 finančního nařízení omezuje platby ze zálohových účtů na "malé částky".
Granty
172 odst. 2 odstraňuje požadavek, aby spolufinancování věcným plněním bylo omezeno na "řádně odůvodněné výjimečné případy".
Spolufinancování věcným plněním vytváří vysoké riziko nesrovnalostí, které vyplývají z obtíží při vymezení odpovídajícího oceňování a ověřování jeho předání.
Navrhovaná změna může podpořit zvýšené využívání spolufinancování věcným plněním, a je tedy v rozporu s ochranou finančních zájmů Společenství.
6. Navrhované úpravy čl. 172 odst. 3 umožňují schvalující osobě na základě vlastního posouzení rizika upustit od požadavku, aby příjemci prokazovali výši spolufinancování v případě grantů v částce 25000 EUR nebo nižší. Vzhledem k riziku na této úrovni a k tomu, jak je snadné toto obvykle prokázat, Účetní dvůr konstatuje, že změna je v rozporu s ochranou finančních zájmů Společenství.
173 odst. 4 prvním pododstavci byly hranice, pod nimiž se již nevyžaduje zpráva externího auditu, zvýšeny z 300000 EUR na 750000 EUR u akcí a z 75000 EUR na 100000 EUR u provozních grantů.
Mezi poměry, kterými byly obě částky zvýšeny, je velký nesoulad, přičemž první značně přesahuje kumulativní dopad inflace od schválení stávajících prováděcích pravidel a je v rozporu s ochranou finančních zájmů Společenství.
8. Podle navrhované změny čl. 173 odst. 4 šestého pododstavce nemusí již "školská zařízení" předkládat zprávu externího auditu o ověření účetní závěrky. Podle současné úpravy je takové odchýlení nepovinné a je založeno na analýze řídících rizik, kterou provede schvalující osoba.
176 odst. 4 přidává "školská zařízení" na seznam (většinou) veřejných orgánů, jejichž finanční způsobilost se nemusí ověřovat.
Existuje však množství vzdělávacích zařízení v soukromém sektoru, jako jsou soukromé školy a univerzity, která představují pro finanční zájmy Společenství podobné riziko jako jiné komerční organizace.
Kromě toho tato změna rozlišuje mezi školskými zařízeními a jinými soukromými organizacemi, které poskytují veřejné služby, což není odůvodněné.
Další připomínky
10. V řadě případů je třeba vyjasnit formulaci změn:
- Text doplněný do čl. 7 odst. 1 vyvolává dojem, že přepočítací kurz stanovený ve smlouvách na veřejné zakázky nebo dohodách o grantech mají schvalující osoby používat přednostně před oficiálním kurzem, zatímco v třetím pododstavci bodu 2.1 důvodové zprávy se vysvětluje, že smluvní kurz mají pro přepočet používat pouze smluvní strany a příjemci.
2 je změněn tak, aby byl v souladu s finančním nařízením. Požaduje se v něm, aby programy nebo činnosti, které jsou spojeny se značnými výdaji, byly předmětem průběžného hodnocení a/nebo hodnocení ex post, aniž je vymezeno, jak se má pojmu "značný" používat.
Kromě toho hrozí nebezpečí, že touto formulací se vyloučí hodnocení politik, které mají velký význam a dopad, ale malé rozpočtové výdaje (např. hospodářská soutěž, jednotný trh).
- Druhá věta v čl. 66 odst. 2 naznačuje, že správce zálohových účtů schvaluje výdaje, zatímco ve skutečnosti pouze předběžně potvrzuje a provádí platby.
164 odst. 1b umožňují za určitých okolností, aby se rozsah podkladů omezil na to, co je "nezbytně nutné", aniž je vymezeno, co se tím míní.
Kromě toho by se nikdy nemělo vyžadovat nic, co není nezbytně nutné.
- I když změny čl. 86 odst. 1 a čl. 106 odst. 5 jsou pro Účetní dvůr přijatelné, nejsou v souladu s vyhlášeným cílem Komise, totiž vzdát se úroků "v případě překážek vzniklých v důsledku vnitrostátních právních předpisů ve třetích zemích".
11. Jak již uvedl ve svém stanovisku č. 3/2005, Účetní dvůr soudí, že:
- vnitrostátní právní předpisy třetích zemí nemohou mít přednost před konkrétními dohodami mezi smluvními stranami (navrhované změny čl. 86 odst. 1 a čl. 106 odst. 5),
- lhůta, v níž musí zájemci předložit důkazy, pokud se týká kritérií vyloučení, by měla být stanovena tak, aby předcházela podpisu smlouvy (navrhované změny čl. 134 odst. 2),
- ve výběrovém řízení by měla vždy být předložena dokumentace v určitém minimálním rozsahu, aby zadavatel mohl odůvodnit vybranou nabídku (navrhované změny čl. 135 odst. 6).
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 4. února 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz, včetně financování terorismu
(KOM(2004) 448 v konečném znění)
(CON/2005/2)
(2005/C 40/06)
1. Evropská centrální banka (ECB) obdržela dne 22. října 2004 žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz, včetně financování terorismu (dále jen "navrhovaná směrnice").
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství, který stanoví, že ECB je konzultována ke všem návrhům aktů Společenství v oblasti její působnosti. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena též na čl. 105 odst. 5 Smlouvy, neboť navrhovaná směrnice se týká jednoho z úkolů Evropského systému centrálních bank (ESCB), a to úkolu přispívat k řádnému provádění opatření, která přijímají příslušné orgány v oblasti dohledu nad úvěrovými institucemi a stability finančního systému. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je dále založena na čl. 105 odst. 2 a čl. 106 odst. 1 Smlouvy a na článcích 16 až 18 a 21 až 23 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, jelikož navrhovaná směrnice obsahuje ustanovení, která mají důsledky pro určité úkoly ESCB. V souladu s článkem 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Toto stanovisko vychází ze znění navrhované směrnice, ke kterému byla ECB konzultována, tj. znění ze dne 13. října 2004.
ECB si je vědoma, že navrhovaná směrnice byla za nizozemského předsednictví dále rozpracována, ale z důvodu jednoznačnosti se nebude v tomto stanovisku k pozdějšímu znění vyjadřovat.
4. Hlavním cílem navrhované směrnice je zajistit koordinované provádění a uplatňování zrevidované verze Čtyřiceti doporučení Finančního akčního výboru proti praní peněz (dále jen "FATF") v členských státech.
Výsledkem revize Čtyřiceti doporučení FATF, která byla dokončena v červnu 2003, je zesílený a komplexnější rámec mezinárodních norem k ochraně integrity finančního systému.
Oblast působnosti Čtyřiceti doporučení byla především rozšířena z oblasti praní peněz i na oblast financování terorismu.
V tomto kontextu navrhovaná směrnice zajistí na jednotném trhu zesílený a jednotný právní rámec pro boj s praním peněz a financováním terorismu.
Mimo jiné se navrhuje zejména: a) zahrnout financování terorismu pod pojem praní peněz; b) změnit definici "závažných trestných činů" ve stávající směrnici o praní peněz [1] (dále jen "stávající směrnice o praní peněz"); c) rozšířit okruh osob a institucí, na které se stávající směrnice o praní peněz vztahuje, s cílem zahrnout mimo jiné poskytovatele svěřenských služeb a služeb pro obchodní společnosti a zprostředkovatele pojištění (jestliže jednají ohledně životního pojištění a jiného pojištění vztahujícího se k investicím), a to v rozsahu, ve kterém se na ně stávající směrnice o praní peněz nevztahuje; d) rozšířit oblast působnosti postupů pro hloubkovou kontrolu klienta a požadavků na vedení evidence na pobočky a většinově vlastněné dceřiné společnosti institucí podléhajících stávající směrnici o praní peněz, umístěné ve třetích zemích; e) výslovně úvěrovým a finančním institucím zakázat vedení anonymních účtů, anonymních vkladních knížek nebo účtů znějících na fiktivní jména; f) výslovně úvěrovým institucím zakázat, aby vstupovaly do korespondenčních bankovních vztahů s bankami nevykonávajícími žádnou činnost; g) zavést pro instituce a osoby, na které se navrhovaná směrnice vztahuje, podrobnější požadavky na opatření povahy "poznej svého klienta", a to zejména v případech, které představují vyšší riziko praní peněz, včetně přeshraničních korespondenčních bankovních vztahů; h) umožnit členským státům uplatňovat zjednodušené postupy pro hloubkovou kontrolu v případech, které představují nízké riziko praní peněz (Komise je za pomoci Výboru pro předcházení praní peněz zmocněna přijmout prováděcí opatření ohledně kritérií pro určení, které situace představují nízké nebo vysoké riziko praní peněz); i) s výhradou určitých podmínek stanovit vzájemné uznávání postupů pro hloubkovou kontrolu klienta provedených třetími osobami v jiných členských státech; j) požadovat, aby členské státy za účelem účinného boje proti praní peněz a financování terorismu ustavily útvary finančního zpravodajství, a k) požadovat, aby členské státy zavedly licenční nebo registrační systém pro směnárny a pro poskytovatele svěřenských služeb a služeb pro obchodní společnosti.
ECB bere rovněž na vědomí, že pokud jde o službu převodu peněz, navrhovaná směrnice stanoví, že se uplatní zvláštní ustanovení o zjištění totožnosti klienta, která budou zakotvena v dosud nezveřejněném návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o informacích o plátci provázejících převody finančních prostředků, který vypracovala Komise [2].
5. V obecné rovině ECB připomíná závazek Eurosystému "udělat vše, co je v jeho silách, aby přispěl k přijetí, provedení a realizaci opatření proti zneužití finančního systému k teroristickým aktivitám", jenž po teroristických útocích na Spojené státy dne 11. září 2001 vyjádřila Rada guvernérů ECB ve veřejném prohlášení ze dne 1. října 2001.
V tomto ohledu ECB navrhovanou směrnici velmi vítá, neboť s ohledem na problémy, které přináší vývoj v oblasti praní peněz a financování terorismu, představuje důležitý krok k zesílení právního rámce Společenství pro ochranu integrity finančního systému.
ECB navrhovanou směrnici vítá též proto, že usnadňuje koordinované provádění a uplatňování Čtyřiceti doporučení FATF v členských státech, a přispívá tak ke sbližování postupů v této oblasti.
Tato koordinovaná aplikace rovněž napomáhá zachovat stejné podmínky hospodářské soutěže pro úvěrové a finanční instituce v EU.
ECB dále vítá články 37 a 38 navrhované směrnice, které předpokládají, že Komise za pomoci výše uvedeného výboru přijme prováděcí opatření s cílem zohlednit technický rozvoj v oblasti boje proti praní peněz a zajistit jednotné uplatňování navrhované směrnice.
Tyto články by měly zajistit, že rámec vytvořený návrhem směrnice zůstane aktuální, a tudíž účinný.
Ustanovení těchto článků by dále měla přispět k harmonizovanému uplatňování navrhované směrnice ze strany příslušných orgánů.
Jak uvádí bod odůvodnění 2 navrhované směrnice, je nutné, aby v této oblasti jednalo Společenství, "aby se předešlo tomu, že členské státy přijmou opatření na ochranu svých finančních systémů, která by mohla být v nesouladu s fungováním vnitřního trhu".
6. ECB poznamenává, že uplatňování článků 7 a 30 (které se týkají požadavků na hloubkovou kontrolu klienta a vnitřních postupů) na úvěrové a ostatní finanční instituce povede ke značné interakci s požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu.
Tato ustanovení jsou v souladu s doporučeními Basilejského výboru pro bankovní dohled, která jsou uvedena v dokumentu nazvaném "Customer due diligence for banks" [3] a která k této otázce přistupují z jiného pohledu v tom smyslu, že jejich cílem je snížit operační riziko a riziko poškození dobré pověsti bank.
ECB vítá tyto zvýšené požadavky navrhované směrnice, neboť jsou v souladu s mezinárodně uznávanou nejlepší praxí.
ECB dále poznamenává, že je důležité, aby v rámci vnitrostátní transpozice navrhované směrnice byl zajištěn soulad mezi těmito postupy a vnitrostátními předpisy, kterými se provádí acquis communautaire v oblasti obezřetnostního dohledu nad úvěrovými institucemi a ostatními finančními institucemi, zejména pokud jde o dohled nad bankovními a finančními skupinami.
Za tímto účelem je třeba usilovat o to, aby požadavky na hloubkovou kontrolu klienta byly ze strany příslušných orgánů uplatňovány jednotným a koordinovaným způsobem, což bude zejména důležité u právních předpisů, na jejichž základě se úkol vynucovat dodržování norem týkajících se hloubkové kontroly klienta svěřuje orgánům jiným, než jsou orgány obezřetnostního dohledu nad bankami.
Jednotný a koordinovaný přístup by měl rovněž snížit zatížení spojené s dodržováním právních předpisů na přeshraniční úrovni.
ECB zejména poznamenává, že dodržování požadavků na hloubkovou kontrolu klienta je rovněž spojeno s operačním rizikem, které je upraveno v návrhu na přepracování konsolidované bankovní směrnice a směrnice o kapitálové přiměřenosti [4].
Tato spojitost vyplývá ze skutečnosti, že ztráta, která je přímým [5] důsledkem nedostatečné hloubkové kontroly klienta, spadá do rámce operačního rizika, které je v článku 4 navrhované přepracované konsolidované bankovní směrnice definováno tak, že zahrnuje riziko ztráty v důsledku nedostatečnosti či selhání vnitřních postupů, lidí a systémů.
Řízení operačního rizika, jak jej vyžaduje příloha V odstavec 11 navrhované přepracované konsolidované bankovní směrnice, proto rovněž zahrnuje zásady a postupy, které jsou vyžadovány podle článků 7 a 30 navrhované směrnice.
Podle článku 22 navrhované přepracované konsolidované bankovní směrnice musí být od bank vyžadováno, aby měly postupy k řízení všech významných stávajících či budoucích rizik, která by zahrnovala riziko poškození dobré pověsti vyplývající z nedostatečné hloubkové kontroly klienta.
ECB je toho názoru, že tento vzájemný vztah by měl být v článcích 7 a 30 navrhované směrnice výslovně upraven.
S cílem zabránit nepřiměřenému zatížení dotčených institucí se musí přinejmenším sjednotit provádění všech souvisejících ustanovení a následný dohled ze strany příslušných orgánů.
11 odst. 1 navrhované směrnice stanoví požadavky na zesílenou hloubkovou kontrolu klienta mimo jiné, pokud jde o "přeshraniční korespondenční bankovní vztahy s úvěrovými institucemi z jiných členských států nebo z třetích zemí".
Cílem tohoto ustanovení je provést sedmé ze Čtyřiceti doporučení FATF, které se týká přeshraničních korespondenčních bankovních vztahů.
Jak je uvedeno v důvodové zprávě k navrhované směrnici, přeshraniční bankovní vztahy jsou oblastí, kde je riziko praní peněz a financování terorismu obzvláště vysoké, a která proto vyžaduje zvláštní pozornost.
ECB bere rovněž na vědomí, že požadavky na zesílenou hloubkovou kontrolu klienta, jež platí pro přeshraniční korespondenční bankovní vztahy, se nevztahují na korespondenční bankovní vztahy mezi dvěma úvěrovými institucemi v tomtéž členském státě. Znění čl.
11 odst. 1 navrhované směrnice však zřejmě nebere v úvahu zvláštní systém vzájemného uznávání v EU, který je zakotven v konsolidované bankovní směrnici [6].
Je sporné, zda korespondenční bankovní vztahy mezi úvěrovými institucemi ve dvou různých členských státech by měly být, jak to předpokládá navrhovaná směrnice, považovány za případy představující vysoké riziko, které vyžadují mimo jiné posouzení "kvality dohledu" nad úvěrovou institucí v jiném členském státě nebo "pověsti" úvěrové instituce, jíž bylo uděleno povolení jiným členským státem.
ECB proto navrhuje, aby na základě systému vzájemného uznávání v EU byly v navrhované směrnici úvěrové instituce z jiných členských států vyňaty z požadavků na zesílenou hloubkovou kontrolu klienta, pokud jde o přeshraniční korespondenční bankovní vztahy.
i) Povinnosti úvěrových institucí vůči centrálním bankám podle navrhované směrnice
9. Předmětem zvláštního zájmu centrálního bankovnictví je otázka, zda záměrem navrhované směrnice je, aby se požadavky na zesílenou hloubkovou kontrolu klienta, pokud jde o přeshraniční korespondenční bankovní vztahy, vztahovaly na korespondenční bankovní vztahy centrálních bank mimo EU (jakož i v EU) s úvěrovými institucemi v EU.
Euro se běžně používá jako mezinárodní rezervní měna, v důsledku čehož má mnoho centrálních bank a měnových orgánů mimo EU korespondenční bankovní vztahy s úvěrovými institucemi v EU.
Ve Spojených státech se ustanovení zákona USA PATRIOT Act [7], jež vyžadují osvědčení v souvislosti s korespondenčními účty, které jsou spravovány, zakládány nebo vedeny jménem zahraničních bank, nevztahují na zahraniční centrální banky nebo měnové orgány, jež vykonávají funkce centrální banky, nebo na mezinárodní finanční instituce či regionální rozvojové banky založené na základě smlouvy nebo mezinárodní dohody.
Jelikož korespondenční bankovní vztahy s centrálními bankami, měnovými orgány a mezinárodními finančními institucemi nejsou obecně spojovány s vysokým rizikem praní peněz nebo financování terorismu, s výjimkou institucí ze zemí, které jsou na seznamu nespolupracujících zemí a území FATF, doporučuje ECB, aby v navrhované směrnici byla v rámci požadavků na zesílenou hloubkovou kontrolu klienta u přeshraničních korespondenčních bankovních vztahů zapracována podobná výjimka.
10. V této souvislosti ECB poznamenává, že podle článku 23 statutu "ECB a národní centrální banky mohou navazovat vztahy s centrálními bankami a s finančními institucemi ve třetích zemích a, je-li to účelné, i s mezinárodními organizacemi … [a] provádět ve vztahu k třetím zemím a k mezinárodním organizacím všechny typy bankovních operací …".
Je zásadně důležité, aby bankovní operace jménem těchto klientů, tj. centrálních bank, ať již mimo nebo v rámci EU, a mezinárodních organizací, byly prováděny důvěrným způsobem.
Není jasné, zda protistrany národních centrálních bank v Eurosystému – např. úvěrové instituce – by musely uplatňovat postupy pro hloubkovou kontrolu klienta podle navrhované směrnice v případech, kdy přijímají finanční prostředky, jež národní centrální banky umísťují jménem klientů, kteří jsou centrálními bankami nebo mezinárodními organizacemi.
Bylo by proto užitečné, kdyby navrhovaná směrnice mohla být změněna tak, že by od členských států vyžadovala, aby umožnily institucím a osobám, na které se navrhovaná směrnice vztahuje, neuplatňovat hloubkovou kontrolu klienta ve vztahu k ECB a národním centrálním bankám v rámci ESCB, včetně případů, kdy jednají jménem klientů, kteří jsou třetími osobami.
V praxi představují centrální banky velmi nízké riziko praní peněz a výslovný odkaz na centrální banky by zvýšil právní srozumitelnost.
ii) Povinnosti centrálních bank podle navrhované směrnice
Stejně jako v případě stávající směrnice o praní peněz, vztahuje se navrhovaná směrnice na úvěrové a finanční instituce (čl. 2 odst.
1). Není jasné, zda samy centrální banky do oblasti působnosti navrhované směrnice spadají.
Z důvodů právní srozumitelnosti by ECB uvítala, kdyby článek 2 navrhované směrnice byl změněn tak, že by byl doplněn zvláštní odstavec, podle kterého centrální banky posuzují, do jaké míry hrozí nebezpečí, že budou zneužity k praní peněz, a existuje-li podstatné riziko praní peněz, přijímají vhodná opatření, aby byl zajištěn soulad s cíli navrhované směrnice.
12. Čl. 7 odst. 3 navrhované směrnice stanoví, že pokud jde o službu převodu peněz, uplatní se zvláštní ustanovení o zjištění totožnosti klienta, která budou zakotvena v dosud nezveřejněném návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o informacích o plátci provázejících převody finančních prostředků (dále jen "návrh nařízení"), který vypracovala Komise [8]. Cílem návrhu nařízení je zajistit, aby příslušné orgány měly okamžitě k dispozici základní informace o plátci, které by jim pomohly v boji proti financování terorismu. Návrh nařízení se vztahuje na převody finančních prostředků v jakékoli měně, které jsou zasílány či přijímány poskytovatelem platebních služeb usazeným v EU [9]. Návrh nařízení obsahuje rovněž požadavky vztahující se na poskytovatele platebních služeb, které se týkají uchování informací o plátci provázejících převody finančních prostředků [10]. Nezdá se, že by ustanovení navrhované směrnice týkající se informací o plátci vylučovala uplatnění jiných postupů pro hloubkovou kontrolu klienta na službu převodu peněz, včetně zjištění totožnosti skutečného vlastníka. Proto se zdá, že navrhovaná směrnice se obecně vztahuje na provoz platebních systémů. Čl. 7 odst. 1 písm. b) navrhované směrnice stanoví, že zjištění totožnosti skutečného vlastníka tvoří součást požadavků na hloubkovou kontrolu klienta, a čl. 3 odst. 8 stanoví, že skutečným vlastníkem se mimo jiné rozumí fyzická osoba, jejímž jménem se nějaká transakce nebo činnost provádí. V této souvislosti jsou relevantní zvláštnosti struktury platebních systémů. Stejně jako v případě poštovních služeb jsou provozovatelé platebních systémů zodpovědni pouze za řádný sběr, roztřídění, zúčtování, převedení a doručení "obálek", tj. platebních zpráv, ale nejsou obvykle oprávněni, a dokonce ani nemají technickou možnost obsah obálek číst či kontrolovat. Kontrolu totožnosti původce a příjemce, včetně jejich jmen a adres, by mohli provést jen příslušní poskytovatelé finančních služeb. Toto je v souladu s požadavky stávající směrnice o praní peněz, která byla provedena do vnitrostátního práva členských států. Jelikož však moderní platební systémy poskytují plně automatizované zpracování informací, nejsou schopny provést žádnou kontrolu kvality a obvykle nemají s původcem nebo konečným příjemcem platby obchodní vztah. Provozovatelé platebních systémů mohou zkontrolovat pouze samotnou přítomnost nějaké informace v příslušném poli; nemohou zkontrolovat kvalitu, úplnost, přesnost nebo smysluplnost této informace. ECB je proto toho názoru, že provozovatelé platebních systémů by měli být vyňati z uplatňování čl. 7 odst. 1 písm. b) navrhované směrnice, aniž by byla dotčena jejich povinnost zajistit, aby platební příkazy zadané těmto systémům mohly být pomocí vhodného zjištění totožnosti účastníků systému účinně dohledány. V některých případech byly za tímto účelem přijaty právní předpisy o dozoru ze strany centrální banky. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 4. února 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Směrnice Rady 91/308/EHS ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz (Úř. věst. L 166, 28.6.1991, s. 77). Směrnice ve znění směrnice 2001/97/ES (Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 76). [2] Tímto se provádí zvláštní doporučení VII (o bezhotovostních převodech) ze souboru Zvláštních doporučení FATF o financování terorismu. [3] Basilejský výbor pro bankovní dohled, "Customer due diligence for banks" (Hloubková kontrola klienta pro banky), Banka pro mezinárodní platby, říjen 2001. [4] Návrh směrnic Evropského parlamentu a Rady, kterými se přepracovávají směrnice 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu a směrnice Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí, který vypracovala Komise, 14.7.2004, KOM(2004)486 v konečném znění. [5] Nepřímé ztráty vyplývající z poškození pověsti instituce nejsou součástí operačního rizika. [6] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (Úř. věst. L 126, 26.5.2000, s. 1). Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/69/ES (Úř. věst. L 125, 28.4.2004, s. 44). [7] Uniting and Strengthening America by Providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism Act of 2001 (zákon z roku 2001 o sjednocení a posílení Ameriky prostřednictvím poskytnutí vhodných nástrojů nezbytných pro zastavení a zabránění terorismu). [8] ECB předpokládá, že toto ustanovení bude změněno, pokud Komise nezveřejní svůj návrh před vstupem navrhované směrnice v platnost. [9] Čl. 1 odst. 1 a 2 a články 3 a 4 návrhu nařízení. [10] Článek 5 návrhu nařízení. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 17. února 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu směrnic Evropského parlamentu a Rady, kterými se přepracovávají směrnice Evropského Parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu a směrnice Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí
(CON/2005/4)
(2005/C 52/10)
1. Evropská centrální banka (ECB) obdržela dne 15. září 2004 žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu dvou směrnic Evropského parlamentu a Rady [1]: první směrnice (dále jen "navrhovaná bankovní směrnice"), kterou se přepracovává směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu [2], a druhá směrnice (dále jen "navrhovaná směrnice o kapitálové přiměřenosti"), kterou se přepracovává směrnice Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí [3] (společně dále jen "navrhované směrnice").
105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství, který stanoví, že ECB je konzultována ke všem návrhům aktů Společenství v oblasti její působnosti.
Navrhované směrnice obsahují ustanovení, která mají zásadní význam pro spolehlivost a stabilitu finančního systému.
V souladu s článkem 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Navrhované směrnice jsou základní součástí Akčního plánu finančních služeb.
Jejich cílem je modernizovat stávající rámec v oblasti kapitálové přiměřenosti úvěrových institucí a investičních podniků.
V rámci EU zajistí jednotné uplatňování revidovaného rámce pro mezinárodní konvergenci měření kapitálu a kapitálových standardů pro banky působící na mezinárodní úrovni [4] (dále jen "Basel II"), na kterém se v červnu 2004 dohodl Basilejský výbor pro bankovní dohled a který schválili guvernéři centrálních bank a vedoucí představitelé orgánů bankovního dohledu zemí skupiny G10.
Navrhované směrnice především zakotvují komplexnější přístup, jenž ve větší míře zohledňuje rizika, a podporují tak zlepšené řízení rizik ze strany finančních institucí, což přispěje k finanční stabilitě, zvýší důvěru ve finanční instituce a posílí ochranu spotřebitele.
4. Ve svých předešlých příspěvcích [5] vyjádřila ECB velkou podporu práci, kterou Basilejský výbor pro bankovní dohled a Evropská komise v posledních letech vykonaly s cílem zakotvit revidovaný soubor pravidel o kapitálové přiměřenosti úvěrových institucí a investičních podniků.
ECB vítá skutečnost, že Basilejský výbor pro bankovní dohled dospěl ke konečné dohodě o Basel II.
ECB vítá rovněž skutečnost, že Komise krátce nato přijala návrhy, které zajistí jednotné a včasné provedení Basel II ze strany bank a investičních podniků v EU působících na mezinárodní úrovni a rozšíří též přístup zakotvený v Basel II na ostatní finanční instituce EU s přihlédnutím k jejich specifickým vlastnostem.
5. ECB je přesvědčena, že jakmile budou navrhované směrnice řádně provedeny členskými státy, posílí se významně spolehlivost a stabilita bankovního systému EU tím, že se budou uplatňovat propracovanější kapitálové standardy, jež zohledňují rizika.
ECB proto zdůrazňuje svůj celkově kladný postoj k navrhovaným směrnicím.
Aniž by tím byl dotčen tento obecný postoj, má ECB k navrhovaným směrnicím a k jejich budoucímu uplatňování několik obecných a konkrétních poznámek [6].
OBECNÉ POZNÁMKY
Právní nástroje k jednotnému provádění v rámci EU
6. ECB při několika příležitostech, zejména ve svém stanovisku CON/2004/7 k navrhované směrnici o struktuře výborů [7] (jejímž cílem bylo provést v řadě stávajících směrnic Společenství nezbytné změny pro rozšíření "Lamfalussyho procesu" v oblasti finanční regulace ze sektoru cenných papírů na všechny ostatní finanční sektory), podpořila doporučení Meziinstitucionální monitorovací skupiny omezit právní akty Společenství na úrovni 1 na rámcové zásady a využívat nařízení na úrovni 2, kdykoli je to možné.
Jak je uvedeno v odstavci 6 stanoviska ECB CON/2004/7, ECB se domnívá, že provedení doporučení Meziinstitucionální monitorovací skupiny by mohlo postupně vést k tomu, že akty na úrovni 2 budou představovat hlavní soubor technických pravidel platných pro finanční instituce v EU.
7. Ve stejném smyslu ECB ve svých připomínkách ke třetímu konzultativnímu dokumentu navrhla, že k provedení Basel II by měly být technické přílohy k navrhovaným směrnicím přijaty přímo jako opatření na úrovni 2 a v případě, že by to bylo v souladu s potřebnou pružností z hlediska vnitrostátního provedení, prostřednictvím nařízení Společenství.
8. Podle názoru ECB poskytlo provedení Basel II jedinečnou příležitost v tomto duchu revidovat kapitálové požadavky v EU, která nebyla využita. ECB bere na vědomí, že podle čl. 150 odst. 1 navrhované bankovní směrnice bude mít Komise v souladu s postupem projednávání ve výborech, na který odkazuje článek 151 navrhované bankovní směrnice, pravomoc přijmout "úpravu (úpravy) ustanovení příloh V až XII s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích, zejména nových finančních produktů, nebo vývoj v účetních standardech či požadavcích zakotvených v právních předpisech Společenství".
9. V souladu s dohodou rozšířit Lamfalussyho proces ze sektoru cenných papírů na všechny ostatní finanční sektory [8] by však bylo vhodnější omezit navrhované směrnice na rámcové zásady, jež by odrážely základní politické priority a podstatné otázky v oblasti kapitálové přiměřenosti úvěrových institucí a investičních podniků, a zahrnout technická ustanovení o kapitálové přiměřenosti do jednoho přímo použitelného nařízení na úrovni 2.
Tento přístup by přispěl k jednotnému provádění Basel II v EU, usnadnil dodržování norem ze strany finančních skupin působících v různých zemích EU, snížil náklady a rovněž podpořil rovnost podmínek hospodářské soutěže a prohloubil finanční integraci.
10. Má-li se za to, že navrhované směrnice nelze v této fázi změnit v souladu s tímto přístupem, je ECB toho názoru, že by předvídaná právní struktura neměla být považována za konečné uspokojivé řešení, ale za jeden z kroků v dlouhodobém procesu vedoucím, je-li to možné, k vytvoření přímo použitelného souboru technických pravidel na úrovni 2 pro finanční instituce v rámci EU.
Omezení možností volby a možností uvážení na vnitrostátní úrovni
11. Omezení možností volby na vnitrostátní úrovni je zásadně důležité, neboť by zjednodušilo regulatorní rámec, napomohlo sblížení praxe v oblasti dohledu a přispělo ke stejným podmínkám hospodářské soutěže.
ECB uznává pokrok, kterého dosáhl Evropský výbor orgánů bankovního dohledu ve snaze omezit možnosti volby a výjimky spočívající v možnosti upustit od uplatňování stanovených požadavků.
ECB plně podporuje snahu Evropského výboru orgánů bankovního dohledu a důrazně vyzývá k další činnosti v této oblasti, neboť i přes dosažený pokrok nadále existuje značný počet možností volby, které mohou zabraňovat tomu, aby podmínky hospodářské soutěže byly stejné.
Články 68 až 73 navrhované bankovní směrnice obsahují možnosti upustit od uplatňování kapitálových požadavků na různých úrovních v rámci skupin.
ECB je toho názoru, že pokud se tyto možnosti považují za příliš důležité na to, aby se některé jurisdikce bez nich obešly, měla by alespoň existovat jednotnost a transparentnost ve vztahu k situacím, ve kterých jsou uplatňovány, aby se zabezpečily stejné podmínky hospodářské soutěže v EU.
Vzhledem k potřebě dalšího omezení možností volby na vnitrostátní úrovni by ECB podporovala zavedení zvláštního ustanovení, které by vyžadovalo, aby Komise sledovala dosažený pokrok v tomto směru a v přiměřené době (např. do tří let) podala orgánům Společenství zprávu o uplatňování zbývajících případů uvážení na vnitrostátní úrovni, ve které by zhodnotila, do jaké míry jsou nezbytné a je-li zapotřebí dalších regulatorních opatření.
Obecné znění některých ustanovení navrhovaných směrnic ponechává značný prostor pro rozdílný výklad ze strany vnitrostátních orgánů, což představuje nebezpečí, že v rámci EU nebudou existovat stejné podmínky hospodářské soutěže. Konkrétním, ale ne ojedinělým případem je ustanovení čl.
84 odst. 2 navrhované bankovní směrnice, které stanoví, že příslušné orgány mohou dovolit, aby úvěrová instituce používala přístup založený na interním ratingu (Internal Ratings Based Approach) (dále jen "IRB přístup"), pokud její systémy řízení a hodnocení expozice vůči úvěrovému riziku splňují několik podmínek (například že jsou "spolehlivé", "řádně uplatňovány" a že umožňují "smysluplné hodnocení").
Tento článek odkazuje na dodatečné podmínky stanovené v části 4 přílohy VII navrhované bankovní směrnice, které ponechávají značný prostor pro uvážení v rámci vnitrostátního provádění.
I když ECB připouští, že je někdy nutné použít znění, které ponechává vnitrostátním orgánům značný prostor pro uvážení (například s cílem nebránit vývoji postupů řízení rizik v úvěrových institucích nebo usnadnit pružnou transpozici a aplikaci s přihlédnutím k odlišným strukturám vnitrostátních bankovních systémů či vnitrostátních právních úprav), bylo by prospěšné podporovat jednotný výklad těchto pojmů ze strany příslušných orgánů v souladu s nejlepší praxí, která na trhu vzniká.
Za tímto účelem může Komise rozhodnout, že vydá doporučení, která budou vycházet ze stanoviska Evropského výboru orgánů bankovního dohledu.
13. ECB též doporučuje, aby se používala jednotná terminologie, kterou se vyjadřuje, jak mohou příslušné orgány zasáhnout před použitím určitých rizikových vah a metod měření.
Mohlo by se jasně rozlišovat mezi případy, ve kterých se od příslušných orgánů očekává, že o žádosti úvěrové instituce vydají formální správní rozhodnutí, a případy, ve kterých příslušné orgány mohou jednoduše přezkoumat navrhovanou metodu, aniž by bylo zapotřebí přijmout formální rozhodnutí.
Úloha orgánu zodpovědného za dohled na konsolidovaném základě
14. ECB má za to, že posílení úlohy orgánu zodpovědného za dohled na konsolidovaném základě (dále jen "orgán dohledu na konsolidovaném základě"), které předpokládají články 129 až 132 navrhované bankovní směrnice, je krokem vpřed, v jehož důsledku však mohou v rámci provádění a uplatňování navrhované směrnice vyvstat složité otázky. Koordinační úloha zakotvená v čl. 129 odst. 1, společně s ustanoveními o sdílení informací uvedenými v článku čl. 130 odst. 2 a 132 zefektivní vztahy mezi orgány dohledu a mezi orgány dohledu a bankami, a zvýší tak účinnost tím, že usnadní rozhodovací proces a sníží celkové náklady dohledu. Toto je vhodnou odezvou na zvyšující se požadavky bankovních skupin s významnou přeshraniční činností [9] snížit náklady, které jim vznikají v souvislosti s plněním požadavků dohledu a regulace, jež jim ukládají různé vnitrostátní orgány dohledu a vnitrostátní regulační orgány a které se v některých případech překrývají nebo nejsou plně harmonizovány.
15. ECB kromě toho očekává, že koordinační úloha, kterou bude orgán dohledu na konsolidovaném základě vykonávat, společně s výslovnou povinností sdělovat informace, přispěje ke stabilitě bankovního sektoru jak na úrovni EU, tak na úrovni členských států.
Z pohledu orgánu dohledu na konsolidovaném základě je zapotřebí sloučit zlepšené údaje od vnitrostátních orgánů dohledu týkající se místních činností a rizik dceřiných společností skupiny, které se nacházejí v EU, za účelem důkladného přezkoumání a posouzení skupiny jako celku, jak to vyžaduje článek 124 ve spojení s články 71 až 73 navrhované bankovní směrnice.
Z pohledu vnitrostátních orgánů dohledu by informace shromážděné orgánem dohledu na konsolidovaném základě mohly usnadnit posouzení možných finančních problémů, které se vyskytují u ostatních subjektů skupiny a které by mohly mít nepříznivý vliv na místní dceřiné společnosti.
Dodatečné informace, které budou mít vnitrostátní orgány dohledu k dispozici, by měly navíc rovněž usnadnit výkon funkcí centrálního bankovnictví v oblasti finanční stability, platebních systémů a měnové politiky.
16. Čl. 129 odst. 2 navrhované bankovní směrnice (ve spojení s čl. 37 odst. 2 navrhované směrnice o kapitálové přiměřenosti) nabízí příležitost prohloubit finanční integraci. Stanoví právní základ pro použití IRB přístupu, pokročilých přístupů k měření (Advanced Measurement Approaches) (dále jen "AMA přístupy") a metody interních modelů (Internal Models Approach) pro tržní riziko na úrovni celé skupiny, jenž je doplněn postupem, který usnadňuje schvalovací proces na úrovni celé skupiny. To by mělo umožnit sjednocení postupů řízení na úrovni celé skupiny, pokud jde o dodržování kapitálových požadavků, což by mělo zlepšit integraci struktur skupin, a v důsledku toho i bankovního sektoru jako celku.
17. Bez ohledu na možný přínos čl. 129 odst. 2, mohou v rámci jeho uplatňování vyvstat složité otázky, které je zapotřebí předvídat a vyřešit s cílem maximalizovat účinek tohoto ustanovení. Problémy by například mohly nastat, dojde-li k neshodám mezi domovskými a hostitelskými orgány dohledu nad dceřinými společnostmi skupiny, které se považují za významné [10], ohledně výkladu požadavků navrhované bankovní směrnice. I když třetí pododstavec čl. 129 odst. 2 vyžaduje, aby orgán dohledu na konsolidovaném základě přijal rozhodnutí, nedojde-li do šesti měsíců k dohodě mezi orgány dohledu, je zapotřebí řešit neshody mezi domovskými a hostitelskými orgány dohledu tak, aby nedošlo k oslabení pravomoci příslušných vnitrostátních orgánů dohledu, jež se na místní úrovni musí spolehnout na výsledek skupinového přístupu a zaručit stejné podmínky hospodářské soutěže [11].
18. Možný přínos čl. 129 odst. 2 závisí rovněž na tom, jaký je vzájemný vztah mezi pravomocí příslušných vnitrostátních orgánů dohledu ukládat opatření místním dceřiným společnostem v rámci druhého pilíře Basel II (proces dohledu) a rozhodnutími o schválení na úrovni celé skupiny. Úvěrové instituce, které podávají žádost podle čl. 129 odst. 2, potřebují právní jistotu. V této souvislosti si zasluhují pozornost příslušné postupy a soudní přezkum rozhodnutí na úrovni celé skupiny, jakož i průběžný dohled nad používáním IRB přístupu a AMA přístupů na úrovni celé skupiny. Navrhovaná bankovní směrnice by proto měla upravit pravomoc orgánů dohledu napravit nedostatky ve skupinovém přístupu, které vzniknou po udělení souhlasu, a pravomoc souhlas odejmout.
19. Vzhledem k významu uvedené problematiky pro účinné uplatňování čl. 129 odst. 2 navrhované bankovní směrnice ECB velmi podporuje práci, kterou má Evropský výbor orgánů bankovního dohledu ve vztahu k uplatňování článku 129 jako celku vykonat, a je přesvědčena, že výsledkem bude jednotné uplatňování. Doporučuje však, aby do navrhované bankovní směrnice bylo vloženo ustanovení, které by vyžadovalo, aby tři roky po provedení směrnice bylo provedeno zhodnocení a v případě potřeby změna článku 129 s cílem zohlednit, jak je článek 129 v praxi uplatňován a zda dosahuje své cíle.
20. ECB rovněž podporuje práci Evropského výboru orgánů bankovního dohledu ve vztahu k článku 131 navrhované bankovní směrnice, který vyžaduje, aby orgán dohledu na konsolidovaném základě a ostatní příslušné orgány dohledu přijaly "písemná ujednání týkající se koordinace a spolupráce".
ECB proto podporuje činnost Evropského výboru orgánů bankovního dohledu směřující k vypracování vzorového ujednání o koordinaci a spolupráci, jež by používaly všechny zúčastněné orgány dohledu.
Časový rozvrh a přechodná ustanovení
21. ECB vítá ustanovení o časovém rozvrhu zavedení nových kapitálových požadavků v kapitole 1 hlavy VII navrhované bankovní směrnice.
Tato ustanovení odrážejí časový rozvrh stanovený v Basel II a měla by zajistit, aby evropské úvěrové instituce nebyly znevýhodněny vůči soutěžitelům z třetích zemí.
Kromě toho by odklad uplatňování směrnice do určité míry narušil přípravy, které úvěrové instituce v EU učinily s cílem dodržet původní časový rámec.
Z těchto důvodů ECB vybízí orgány Společenství, aby dodržely časový rozvrh navržený Komisí.
22. ECB je dále toho názoru, že pozornost je třeba věnovat dalekosáhlým důsledkům této reformy a přetrvávající nejistotě, pokud jde o její vliv na výši kapitálu ve finančním systému EU jako celku (i přesto, že tato nejistota byla v nejvyšší možné míře omezena prostřednictvím studií o kvantitativním dopadu).
Z tohoto důvodu ECB plně podporuje zavedení přechodných požadavků v článku 152 navrhované bankovní směrnice, které omezují dopad na minimální kapitálové požadavky pro úvěrové instituce v prvních třech letech po provedení směrnice.
23. Bez ohledu na to, že je zapotřebí, aby odhady rizikových faktorů vycházely z údajů za dostatečně dlouhá období tak, aby pokryly měnící se ekonomické podmínky, přechodná ustanovení by měla pomoci úvěrovým institucím v jejich přechodu na propracovanější IRB přístup tím, že se dočasně zmírní určité požadavky, jež budou s rostoucí schopností instituce shromažďovat údaje postupně zpřísňovány.
To se týká povinnosti mít údaje o historických sledováních pravděpodobnosti nesplnění závazku za období nejméně pěti let (příloha VII část 4 odstavec 66 navrhované bankovní směrnice). V tomto ohledu čl.
154 odst. 5 navrhované směrnice umožní členským státům uplatňovat vůči úvěrovým institucím, které se rozhodly zavést IRB přístup před 31. prosincem 2007, mírnější požadavek mít údaje za období dvou let.
Instituce, které přijmou IRB přístup po 31. prosinci 2007, však musí mít údaje za období tří let do konce roku 2008, údaje za období čtyř let do konce roku 2009 a údaje za období pěti let do konce roku 2010.
V praxi nebude možné, aby tyto instituce měly údaje za období tří let do konce roku 2008, ledaže by údaje za období dvou let shromáždily již do konce roku 2007.
ECB je proto toho názoru, že je žádoucí změnit toto ustanovení tak, aby se reálně umožnilo uznávat používání IRB přístupu také během přechodného období. V tomto ohledu ECB vítá změny čl.
154 odst. 5 a 6, které jsou uvedeny v obecném přístupu Rady a které představují pragmatické řešení.
Sledování strukturálních a možných procyklických dopadů nového rámce
24. Celkový strukturální dopad navrhovaných směrnic byl předmětem obav, a to mimo jiné vzhledem k náročnému úkolu zkombinovat kapitálovou neutralitu a stále propracovanější přístupy.
ECB plně podporuje celkové nastavení kapitálových požadavků, jež jsou stanoveny v navrhovaných směrnicích, a poznamenává, že výsledky studie o kvantitativním dopadu (QIS3) [12], která zahrnuje členské státy, přinesly celkově kladné hodnocení, pokud jde o dopad na menší úvěrové instituce v EU, investiční podniky v EU a poskytování úvěrů malým a středním podnikům (které, jak se zdá, nebudou navrhovanými směrnicemi znevýhodněny), jakož i pokud jde o zachování stejných podmínek hospodářské soutěže v rámci EU vůči soutěžitelům z třetích zemí.
ECB bere rovněž na vědomí celkově kladné hodnocení uvedené ve zprávě o finančních a makroekonomických důsledcích revidovaných kapitálových požadavků, jež byla připravena pod záštitou Evropské komise [13].
Hodnocení kvantitativního dopadu navrhovaných směrnic ex-ante však nemůže zahrnout jejich dynamické účinky, jelikož v chování finančních institucí může dojít ke změnám v důsledku podnětů vyplývajících z odlišných rizikových vah podle revidovaných kapitálových požadavků v porovnání se stávajícími kapitálovými požadavky.
ECB proto podporuje pravidelné sledování ex-post, jež by mělo zahrnovat též strukturální důsledky a rozložení rizik.
25. Vedle sledování obecného dopadu navrhovaných směrnic bude v budoucnu možná rovněž zapotřebí sledovat některé konkrétní prvky.
ECB si například všímá toho, že zvýhodnění pro úvěry na nemovitosti pro obchodní účely v rámci standardizovaného přístupu (Standardised Approach) a základního IRB přístupu (Foundation IRB Approach) [14] poskytuje větší flexibilitu ve srovnání s Basel II.
ECB by však zdůraznila, že vzájemný vztah mezi dostupností úvěrů na nemovitosti pro obchodní účely a cenami nemovitostí by měl být, nezávisle na obezřetném oceňování zajištění ze strany bank, též předmětem pečlivého sledování z makroobezřetnostního hlediska.
ECB hodlá k tomuto procesu sledování přispět.
26. Pokud jde o případné procyklické dopady navrhovaných směrnic (tj. možnost, že by se kapitálové požadavky zpřísnily během recese a zmírnily během hospodářského růstu, čímž by se prohloubily cyklické výkyvy), ECB uznává, že je důležité se touto problematikou zabývat a že bylo dosaženo významného pokroku při zmírnění těchto obav úpravou navrhovaných směrnic za účelem omezení procyklických účinků.
Orgány dohledu v EU mají společný zájem uvážit vhodné způsoby, jak snížit riziko zvýšené procykličnosti, neboť makroekonomické podmínky se postupně stále více propojují, zejména v eurozóně.
Společný přístup k řešení procykličnosti by rovněž podpořil rovnost podmínek hospodářské soutěže a transparentnost na jednotném trhu.
ECB má však i nadále za to, že sledování ze strany Komise a příslušných vnitrostátních orgánů je nezbytné.
27. ECB proto podporuje návrh, podle kterého by Komise měla pravidelně sledovat, zda navrhovaná bankovní směrnice významně ovlivňuje hospodářský cyklus, jak je stanoveno v článku 156 této směrnice.
ECB bere dále na vědomí, že je výsadou Komise přijímat návrhy na změnu přepracované konsolidované bankovní směrnice a že toto se vztahuje i na možná legislativní "nápravná opatření" zmíněná v článku 156.
Z makroobezřetnostního hlediska je však rozhodující, aby možná legislativní "nápravná opatření" byla symetrické povahy a aby kapitálové standardy byly měněny jen tehdy, pokud je změna z obezřetnostního hlediska udržitelná v průběhu celého cyklu.
ECB navrhuje, aby tato potřeba byla vysvětlena v bodě odůvodnění 59 navrhované bankovní směrnice.
KONKRÉTNÍ POZNÁMKY
Definice centrálních bank
28. ECB se domnívá, že je zapotřebí vyjasnit její postavení, pokud jde o vynětí centrálních bank z působnosti navrhované bankovní směrnice.
Článek 2 první odrážka vyjímá "centrální banky členských států" z oblasti působnosti navrhované bankovní směrnice, zatímco čl. 4 odst.
23 definuje pojem "centrální banky" (na rozdíl od "centrálních bank členských států") tak, že zahrnuje ECB, není-li uvedeno jinak. ECB navrhuje změnit článek 2 tak, aby výslovně stanovil, že se tato výjimka vztahuje rovněž na ECB.
Solo konsolidace
29. Článek 70 navrhované bankovní směrnice umožňuje, aby příslušné orgány případ od případu a za určitých podmínek povolily mateřským úvěrovým institucím v konkrétním členském státě zahrnout dceřiné společnosti nacházející se v EU do výpočtů, které požaduje čl. 68 odst. 1 navrhované bankovní směrnice. Tento postup se označuje jako "solo konsolidace".
ECB doporučuje, aby podmínky, za kterých lze solo konsolidaci [15] uplatnit, byly znovu uváženy. Jedna z těchto podmínek je uvedena v ustanovení čl.
69 odst. 1 písm. a) navrhované bankovní směrnice, které vyžaduje, aby neexistovaly žádné překážky převodu kapitálu z mateřské společnosti na dceřinou společnost.
ECB se domnívá, že toto není vhodná podmínka, která by měla být uložena mateřské společnosti v souvislosti s požadavky ohledně solo konsolidace.
V této souvislosti ECB velmi vítá skutečnost, že změny v článku 70 navrhované bankovní směrnice, které jsou uvedeny v obecném přístupu Rady, uloží požadavky, pokud jde o dostupnost kapitálu dceřiné společnosti pro mateřskou společnost, a zruší požadavek, že nesmí existovat žádné překážky převodu kapitálu z mateřské společnosti na dceřinou společnost.
ECB poznamenává, že solo konsolidace by zahrnula i dceřiné společnosti nacházející se v členských státech jiných než je členský stát mateřské společnosti.
V praxi to znamená, že finanční situace dceřiné společnosti bude pro účely kapitálové přiměřenosti posuzována tak, jako by byla součástí vlastní finanční situace mateřské společnosti.
Orgán dohledu nad mateřskou společností proto musí mít plný přístup k informacím o kvalitě aktiv, pasiv a kapitálu dceřiné společnosti.
ECB navrhuje doplnění dalšího kritéria s cílem zajistit, aby orgán dohledu nad mateřskou společností mohl účinným způsobem ověřit tyto informace o finanční situaci dceřiných společností, které se nacházejí v jiném členském státě.
ECB ze zásady považuje též za velmi důležité, aby používání článku 70 směrnice bylo transparentní, a vítá ustanovení uvedená v obecném přístupu Rady, která sledují tento cíl.
31. ECB poznamenává, že článek 70 navrhované bankovní směrnice nezpochybňuje použití individuálních kapitálových požadavků na dceřiné společnosti v EU, jež jsou zahrnuty do individuálních kapitálových požadavků na mateřskou úvěrovou instituci.
Bylo by přínosné upřesnit, že článkem 70 nejsou dotčeny požadavky, které dotčeným dceřiným společnostem ukládá článek 68.
Kapitálové požadavky na vnitroskupinové úvěry
32. Čl. 80 odst. 7 navrhované bankovní směrnice umožňuje příslušným orgánům za určitých podmínek vyjmout úvěry poskytované úvěrovou institucí své mateřské společnosti, dceřiné společnosti nebo jiným dceřiným společnostem stejné mateřské společnosti z kapitálových požadavků k úvěrovému riziku [16]. ECB zdůrazňuje, že všechny expozice vůči úvěrovému riziku by měly podléhat přiměřeným kapitálovým požadavkům. Podmínky, za kterých se výjimka podle čl. 80 odst. 7 použije, nevylučují úvěrové riziko v rámci předmětných úvěrových transakcí vzhledem k tomu, že například jedna úvěrová instituce nemusí splnit své závazky vůči jiné úvěrové instituci, která je ovládána stejnou mateřskou společností. Kromě toho ECB poznamenává, že čl. 80 odst. 7 se uplatní především na mezibankovní úvěry, kde mají kapitálové požadavky stěžejní význam pro omezení systémového rizika. ECB dále poznamenává, že Basel II tuto výjimku neumožňuje [17] a že by mohla v některých bankovních systémech nepříznivě ovlivnit rovnost podmínek hospodářské soutěže na vnitrostátní úrovni. ECB proto doporučuje, aby tento druh úvěrů i nadále podléhal kapitálovým požadavkům.
Externí agentury pro hodnocení úvěruschopnosti
33. Pokud jde o uznávání externích agentur pro hodnocení úvěruschopnosti, ECB by chtěla upozornit na tři problémy.
34. Zaprvé, ECB se domnívá, že požadavek "nezávislosti" v oddílu 1.2 části 2 přílohy VI navrhované bankovní směrnice by mohl být dále upřesněn.
Při hodnocení by příslušné orgány měly přihlédnout k faktorům, jako jsou vlastnická a organizační struktura externí agentury pro hodnocení úvěruschopnosti, její finanční zdroje, personální obsazení a zkušenosti, jakož i její správa a řízení.
ECB je toho názoru, že příslušné orgány by měly rovněž ověřit, zda externí agentury pro hodnocení úvěruschopnosti zavedly účinné vnitřní postupy pro identifikaci, předcházení a řešení možných střetů zájmů, a je tak zajištěno, že nedojde k neúmyslnému rozšíření, zpřístupnění nebo zneužití důvěrných informací.
Tyto otázky jsou z hlediska koncepce všeobecně považovány za klíčové a uznává je dokument Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry s názvem "Statement of Principles Regarding the Activities of Credit Rating Agencies" (Vyhlášení zásad týkajících se činnosti agentur pro hodnocení úvěruschopnosti) ze dne 25. září 2003 [18].
35. Zadruhé, ECB by chtěla zdůraznit potřebu obezřetného a objektivního přístupu orgánů dohledu k hodnocení důvěryhodnosti externích agentur pro hodnocení úvěruschopnosti a jejich přijetí na trhu.
Je zejména důležité, aby při hodnocení možných externích agentur pro hodnocení úvěruschopnosti příslušné orgány nevytvářely překážky pro vstup nových subjektů na trh tím, že by ukládaly nepřiměřené požadavky na splnění kritérií uvedených v příloze VI části 2 oddílu 2.1 navrhované bankovní směrnice (tržní podíl, příjmy a finanční zdroje, vliv na tvorbu cen).
Namísto toho by se příslušné orgány měly v rámci svého hodnocení řádně zaměřit na důkladnost a spolehlivost metodiky hodnocení.
Příslušná ustanovení by proto měla být dále rozpracována s cílem umožnit dostatečně diferencovaný proces hodnocení.
V této souvislosti by ECB podpořila přeformulování tohoto oddílu v souladu s Basel II, aby se zajistilo, že důvěryhodnost vyplývá jak z přijetí na trhu, tak ze spolehlivé metodiky.
36. Zatřetí, ECB zdůrazňuje potřebu náležité konvergence a spolupráce v oblasti dohledu, pokud jde o uznávání externích agentur pro hodnocení úvěruschopnosti.
V zájmu zajištění srovnatelnosti externích ratingových hodnocení a stejných podmínek hospodářské soutěže pro úvěrové instituce, které tato hodnocení využívají v rámci standardizovaného přístupu k úvěrovému riziku, bude nezbytný vysoký stupeň souladu mezi postupy členských států, což rovněž napomůže snížit riziko regulační arbitráže.
Spolupráce v oblasti dohledu bude mít navíc zásadní význam při snižování nákladů souvisejících s regulací pro ty externí agentury pro hodnocení úvěruschopnosti, jež usilují o uznání ve více než jednom členském státě. Čl.
97 odst. 3 navrhované bankovní směrnice v současné době obsahují pouze možnost vzájemného uznávání na základě uvážení příslušných orgánů.
V souladu s jednotnou judikaturou Soudního dvora Evropských společenství týkající se volného pohybu služeb je ECB toho názoru, že zásada vzájemného uznávání by měla být obecnou zásadou ve vztahu k externím agenturám pro hodnocení úvěruschopnosti v rámci EU.
To by nezabraňovalo orgánu dohledu, aby uložil dodatečné požadavky na způsobilost s cílem přihlédnout ke zvláštnostem vnitrostátního trhu, pokud by tyto dodatečné požadavky opakovaně neobsahovaly tytéž podmínky, které již byly splněny v domovském členském státě.
ECB vítá konzultativní dokument Evropského výboru regulátorů trhu s cennými papíry o možných regulatorních přístupech ve vztahu k agenturám pro hodnocení úvěruschopnosti [19].
Důrazně též podporuje činnost, kterou v současné době vyvíjí Evropský výbor orgánů bankovního dohledu za účelem harmonizace kritérií pro uznávání externích agentur pro hodnocení úvěruschopnosti.
ECB se domnívá, že proces přiřazování (Mapping Process) (uvedený v příloze 2 Basel II), na základě kterého vnitrostátní orgány přiřazují výsledky hodnocení úvěrového rizika k dostupným rizikovým váhám, je velmi důležitý a Evropský výbor orgánů bankovního dohledu by proto měl podpořit konvergenci v této oblasti.
Stálé částečné používání na určité druhy expozic
37. ECB poznamenává, že na rozdíl od Basel II umožňuje navrhovaná bankovní směrnice stálé částečné používání IRB přístupu na významné druhy expozic a v důležitých obchodních útvarech za různých okolností uvedených v čl. 89 odst. 1 písm. a), b) a d) až g) navrhované bankovní směrnice. ECB bere na vědomí, že důvodem pro omezení stálého částečného používání je zabránit tomu, aby banky trvale používaly standardizovaný přístup pro vysoce rizikové expozice a současně používaly své vlastní odhady rizikových parametrů pro méně riziková portfolia, a tím si v jednotlivých případech vybíraly nejvýhodnější přístup.
38. ECB podporuje, aby stálé částečné používání bylo k dispozici malým úvěrovým institucím pro jejich expozice vůči ústředním vládám, úvěrovým institucím a investičním podnikům, neboť v těchto případech by používání vlastních odhadů představovalo nadměrnou zátěž, což by malým úvěrovým institucím případně znemožňovalo přijmout IRB přístup.
Postavení malých úvěrových institucí je správně upraveno v novém bodu odůvodnění 35A, který je navržen v obecném přístupu Rady.
ECB doporučuje, aby Komise tři roky po provedení směrnice přezkoumala, zda uplatňování článku 89 navrhované bankovní směrnice účinným způsobem naplňuje cíl tohoto článku.
Jednotné zacházení s přísliby v rámci IRB přístupu a standardizovaného přístupu
39. Kapitálové zacházení s přísliby v rámci základního IRB přístupu a standardizovaného přístupu není jednotné.
ECB chápe, že tato nejednotnost není záměrná.
Pokud by se však tato otázka neřešila, mohlo by dojít k tomu, že v rámci základního IRB přístupu vznikne kapitálový požadavek na určité záruky, které snižují riziko a chrání stabilitu finančního systému tím, že v rámci některých platebních systémů zajišťují ukončení zúčtování.
ECB proto doporučuje přeformulovat znění odstavce 1.11 a) části 3 přílohy VII navrhované bankovní směrnice tak, aby odpovídal totožnému ustanovení, jež platí pro standardizovaný přístup, tj. aby stanovil, že na úvěrové linky, které jsou nezávazné, které může instituce kdykoli bezpodmínečně a bez předchozího oznámení zrušit, nebo které umožňují automatické zrušení z důvodu zhoršení úvěruschopnosti dlužníka, se uplatní konverzní faktor 0 %.
Proces dohledu
40. ECB zdůrazňuje, že je zapotřebí, aby druhému pilíři byla přikládána stejná důležitost jako ostatním pilířům Basel II, tj. minimálním kapitálovým požadavkům a tržní disciplíně.
ECB má za to, že velmi obecné znění článků 123 a 124 navrhované bankovní směrnice, které odrážejí druhý pilíř, může vést k nesprávnému závěru, že tři pilíře nejsou stejně důležité.
41. Jelikož navrhovaná bankovní směrnice neobsahuje definici pojmu "interní kapitál" (který se používá v článku 123 směrnice), bude z pohledu ECB zapotřebí, aby došlo ke sjednocení chápání pojmu interní kapitál ze strany orgánů dohledu a úvěrových institucí v souladu s tím, jak se bude vyvíjet praxe v odvětví.
ECB se domnívá, že je žádoucí vypracovat zásady, které by upravily, co mají úvěrové instituce učinit, aby splnily požadavky zakotvené v článku 123.
ECB si je vědoma, že tyto zásady lze vypracovat jen postupem času v souladu s vyvíjející se praxí v odvětví a na základě zkušeností vnitrostátních orgánů dohledu a netrvá v této fázi na podrobnější definici interního kapitálu.
42. Pokud jde o kapitálové rezervy, je třeba poukázat na prohlášení Basilejského výboru pro bankovní dohled z července 2002, které výslovně uznává význam kapitálových rezerv, pokud jde o možné obavy z procykličnosti [20].
Navrhovaná bankovní směrnice tuto otázku v současnosti neupravuje a ECB navrhuje, aby na ní bylo poukázáno v odůvodnění navrhované bankovní směrnice v tom smyslu, že orgány dohledu by měly od bank vyžadovat, aby udržovaly kapitálové rezervy, a byly tak schopny dodržovat minimální výši kapitálu, a to i za mimořádných podmínek.
43. V neposlední řadě ECB poznamenává, že řada členských států v současné době za zvláštních okolností stanoví minimální ukazatel kapitálové přiměřenosti nad úroveň 8 %, kterou zakotvuje článek 75 navrhované bankovní směrnice.
Automatické uplatňování vyšších kapitálových požadavků na určité kategorie institucí je nežádoucí, neboť rozdílné minimální ukazatele kapitálové přiměřenosti ohrožují stejné podmínky hospodářské soutěže v rámci EU a podněcují k restrukturalizaci skupin za účelem regulační arbitráže mezi jednotlivými úpravami kapitálových požadavků.
Spolupráce v mimořádných situacích
44. ECB vítá čl. 130 odst. 1 navrhované bankovní směrnice, který je zvlášť významný, neboť zakládá povinnost orgánu dohledu na konsolidovaném základě informovat orgány uvedené v čl. 49 písm. a) a v článku 50 navrhované směrnice, vznikne-li mimořádná situace, jež by případně mohla ohrozit stabilitu finančního systému.
45. ECB chápe čl. 130 odst. 1 tak, že se vztahuje jak na vnitrostátní finanční systém, tak na finanční systém EU. ECB proto chápe, že informace musí být zasílány orgánům uvedeným v čl. 49 písm. a) buď na národní, nebo na přeshraniční úrovni. To je důležité, neboť pokrok dosažený v integraci finančních trhů a tržních infrastruktur v EU může, současně se zvýšením likvidity a efektivity těchto trhů, rovněž zvýšit pravděpodobnost systémových poruch nepříznivě ovlivňujících více než jeden členský stát a případně zvýšit riziko přeshraničního dominového efektu v bankovním sektoru EU. V této souvislosti ECB vítá skutečnost, že čl. 130 odst. 1 vychází z doporučení ze zprávy Hospodářského a finančního výboru o krizovém řízení ve finančním sektoru [21] tím, že ukládá povinnost v krizové situaci včas tyto orgány informovat. S cílem vyjasnit oblast působnosti čl. 130 odst. 1 by ECB doporučovala uvést, že povinnost upozornit orgány uvedené v čl. 49 písm. a) se vztahuje na orgány v rámci EU.
130 odst. 1 na orgány uvedené v článku 50 [22] má zajistit, aby členové vlád členských států, kteří odpovídají za finanční služby, byli o existenci mimořádné situace informováni co nejdříve.
ECB navrhuje tento záměr jednoznačněji vyjádřit tak, že by odkaz na orgány uvedené v článku 50 byl nahrazen výslovným odkazem na "příslušné členy vlády", čímž se zabezpečí, že nebudou existovat žádné překážky přenosu důvěrných informací potřebných ke zvládnutí mimořádné situace, s výhradou podmínek stanovených ve vnitrostátních právních předpisech a právních předpisech Společenství (tj. v případech, kdy jsou jejich funkce mimořádnou situací dotčeny).
130 odst. 1 navrhované bankovní směrnice též z toho důvodu, že ponechává příslušným orgánům jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni EU náležitý prostor k vymezení pružných postupů, které jsou v kontextu krizového řízení nezbytné.
V tomto ohledu by ECB chtěla upozornit na stávající ujednání mezi centrálními bankami a orgány dohledu, která stanoví zásady a postupy komunikace a spolupráce v případech krizového řízení ve finančním sektoru.
Memorandum o porozumění o strategických zásadách spolupráce mezi orgány bankovního dohledu a centrálními bankami v Evropské unii v případech krizového řízení (dále jen "memorandum o porozumění") stanoví zásady a postupy, které se konkrétně týkají určení orgánů zodpovědných za krizové řízení, požadovaných toků informací mezi všemi zúčastněnými orgány a praktických podmínek pro sdílení informací na přeshraniční úrovni.
Memorandum o porozumění předvídá vytvoření logistické infrastruktury na podporu širší přeshraniční spolupráce mezi orgány [23].
48. ECB navíc poznamenává, že již byly zahájeny určité iniciativy s cílem dále rozpracovat postupy pro případ krizového řízení podle článku 130 navrhované bankovní směrnice.
Výbor pro bankovní dohled Evropského systému centrálních bank a Evropský výbor orgánů bankovního dohledu konkrétně založily společnou pracovní skupinu pro krizové řízení, která přispěje k vývoji dalších praktických postupů pro řešení krizí.
V této souvislosti ECB vyzývá k další činnosti směřující k vypracování účinných postupů spolupráce.
ECB je toho názoru, že hladké vzájemné vztahy mezi funkcemi dohledu a centrálního bankovnictví usnadní včasné zhodnocení systémového dopadu krize a přispějí k účinnému krizovému řízení jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni EU.
Soulad s Basel II v oblasti operačního rizika
49. ECB poznamenává, že ustanovení navrhované bankovní směrnice, která se vztahují na operační riziko, se od Basel II odklánějí do takové míry, že by mohlo dojít k narušení stejných podmínek hospodářské soutěže.
ECB proto doporučuje přezkoumat následující prvky navrhované směrnice.
50. Zaprvé, relevantní ukazatel v částech 1 a 2 přílohy X navrhované bankovní směrnice, vypočítaný na základě "posledních šesti dvanáctiměsíčních sledování k polovině a ke konci účetního roku", a přijatelnost odhadnutých údajů v případě, že ověřené údaje nejsou k dispozici, není v souladu s Basel II, podle kterého se mají použít roční sledování.
ECB vítá skutečnost, že změny v odstavci 3 části 1 a v odstavci 5 části 2 přílohy X směrnice, které jsou uvedeny v obecném přístupu Rady, by ve vztahu k této otázce uvedly směrnici do souladu s Basel II.
51. Zadruhé, navrhovaný výpočet kapitálových požadavků podle standardizovaného přístupu znevýhodňuje úvěrové instituce EU vůči úvěrovým institucím z třetích zemí, které se řídí úpravou Basel II.
Kromě toho může být tento přístup na překážku záměru stimulovat banky v jejich přechodu od přístupu základního ukazatele (Basic Indicator Approach) ke standardizovanému přístupu.
Basel II umožňuje, aby se záporný hrubý výnos v určitých obchodních oblastech použil k částečnému započtení vůči kladnému hrubému výnosu v jiných obchodních oblastech v každém roce, a je tak v souladu s přístupem základního ukazatele, na základě kterého dochází k automatickému započtení mezi obchodními oblastmi v každém roce.
ECB poznamenává, že přístup zvolený v navrhované bankovní směrnici je ve skutečnosti opatrnější. ECB by však upřednostnila, kdyby navrhovaná bankovní směrnice byla uvedena do souladu s Basel II.
52. Zatřetí, požadavky v části 4 přílohy X navrhované bankovní směrnice se odchylují od Basel II, neboť v zásadě umožňují neomezené stálé částečné používání AMA přístupů.
ECB poznamenává, že omezení rozsahu a trvání částečného používání AMA přístupů se v Basel II považuje za zásadní, aby se předešlo možné regulační arbitráži a případným nepříznivým dopadům na stejné podmínky hospodářské soutěže.
ECB sdílí obavy Basilejského výboru pro bankovní dohled a doporučuje, aby omezení částečného používání AMA přístupů bylo zakotveno jako obecné pravidlo, a nikoli jen v jednotlivých případech.
53. V neposlední řadě přechodná ustanovení uvedená v článku 155 navrhované bankovní směrnice dovolují, aby relevantní ukazatel 15 % byl použit na obchodní oblast "obchodování a prodej" až do 31. prosince 2012 v případech, kdy tato obchodní oblast představuje alespoň 50 % celkových relevantních ukazatelů.
To představuje nevítané odchýlení od Basel II, který toto přechodné ustanovení neobsahuje.
Právní riziko jako součást operačního rizika
4 odst. 22 navrhované bankovní směrnice zavádí pojem "právní riziko" jako prvek širšího pojmu "operační riziko".
ECB uznává, že právní riziko je důležitou kategorií rizika, kterou je třeba v rámci měření kapitálu zohlednit, ale současně poznamenává, že pojem právní riziko není v navrhované směrnici blíže definován, a mohl by se tak stát zdrojem nejistoty a vést k rozdílnému provádění a uplatňování.
V tomto ohledu je ECB přesvědčena, že by bylo vhodné do rámce EU zavést přesnější znění Basel II, které konkrétně stanoví, že operační riziko zahrnuje "právní riziko, ale vylučuje strategické riziko a riziko poškození dobré pověsti" (odstavec 644 Basel II).
Poznámka pod čarou k tomuto odstavci Basel II uvádí, že "právní riziko zahrnuje zejména riziko pokut, sankcí nebo náhrad škody s trestní funkcí vyplývající z opatření dohledu, jakož i ze soukromoprávního vyrovnání"; bylo by užitečné toto znění převzít do odůvodnění navrhované bankovní směrnice.
55. Obecná definice právního rizika by usnadnila řádné hodnocení a řízení rizik a zajistila jednotný přístup ze strany úvěrových institucí v EU.
Bylo by rovněž vhodné prověřit, do jaké míry je zapotřebí přihlédnout ke skutečnosti, že právní rizika jsou svou podstatou nepředvídatelná a obecně se neřídí určitým vzorem.
Řízení právního rizika by kromě toho muselo být v souladu s řízením operačního rizika jako celku.
Z těchto důvodů ECB navrhuje, aby Evropský výbor orgánů bankovního dohledu pokračoval v činnosti s cílem vyjasnit definici právního rizika.
56. ECB poznamenává, že požadavky právní jistoty pro metody snížení úvěrového rizika uvedené v přílohách VII až IX navrhované bankovní směrnice lze považovat za podmínky, které snižují právní rizika související s použitím těchto metod.
Důvodem je, že tyto požadavky se přímo netýkají výpočtu rizikově vážených aktiv, ale týkají se otázky, zda tyto metody snížení úvěrového rizika mají pevný právní základ.
S ohledem na přílohu X část 3 oddíl 1.2 odstavec 14 navrhované bankovní směrnice ECB chápe, že ztráty v důsledku právních vad metod pro snížení úvěrového rizika nebudou podléhat kapitálovému požadavku k operačnímu riziku, považují-li se za úvěrové riziko pro výpočet minimálních kapitálových požadavků.
Kapitálové požadavky pro určité investiční podniky
57. Článek 20 navrhované směrnice o kapitálové přiměřenosti ponechává na uvážení příslušných orgánů, zda vyjmout určité investiční podniky z kapitálových požadavků k operačnímu riziku. Bod odůvodnění 22 navrhované směrnice však zdůrazňuje, že "Operační riziko je významným rizikem, kterému jsou instituce vystaveny a které je třeba krýt kapitálem". Komise zavedla tuto možnost uvážení na základě studie zveřejněné v červenci 2004 [24] a účelem tohoto uvážení bylo zmírnit dopad kapitálových požadavků k operačnímu riziku na celkové požadavky uložené investičním podnikům. ECB poznamenává, že autoři studie zaujali poměrně opatrný postoj k otázce, zda zvýšení kapitálových požadavků na investiční podniky v důsledku zavedení kapitálového požadavku k operačnímu riziku by mělo být považováno za nepřiměřené. Studie navíc uvedla, že použité údaje byly zřejmě neúplné. ECB současně upozorňuje, že výjimky, jejichž uplatnění závisí na uvážení a druhu subjektu a jež dovoluje navrhovaná směrnice o kapitálové přiměřenosti, by mohly nepříznivě ovlivnit stejné podmínky hospodářské soutěže ve třech ohledech: mezi různými druhy investičních podniků, mezi investičními podniky stejného druhu, které si navzájem konkurují na přeshraniční úrovni, a mezi investičními podniky a úvěrovými institucemi. ECB proto navrhuje, aby Komise v přiměřené době přezkoumala dopad těchto výjimek a způsob, jakým jsou uplatňovány ze strany příslušných orgánů, a aby do navrhované směrnice o kapitálové přiměřenosti bylo v tomto smyslu zahrnuto příslušné ustanovení. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 17. února 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] KOM(2004) 486 v konečném znění, svazky I a II a technické přílohy. [2] Úř. věst. L 126, 26.5.2000, s. 1 (dále jen "konsolidovaná bankovní směrnice"). Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/69/ES (Úř. věst. L 125, 28.4.2004, s. 44). [3] Úř. věst. L 141, 11.6.1993, s. 1 (dále jen "směrnice o kapitálové přiměřenosti"). Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2004/39/ES (Úř. věst. L 145, 30.4.2004, s. 1). [4] Basilejský výbor pro bankovní dohled, "International Convergence of Capital Measurement and Capital Standards: A Revised Framework" (Mezinárodní konvergence měření kapitálu a kapitálových standardů: Revidovaný rámec), Banka pro mezinárodní platby, červen 2004; zveřejněno na internetových stránkách Banky pro mezinárodní platby. [5] Viz zejména připomínky ECB ke druhému souboru konzultativních návrhů Basilejského výboru pro bankovní dohled ze dne 31. května 2001, odpověď ECB na třetí soubor konzultativních návrhů Basilejského výboru pro bankovní dohled ze srpna 2003 a připomínky ECB k třetímu konzultativnímu dokumentu Evropské komise o přezkoumání kapitálových požadavků (dále jen "třetí konzultativní dokument") z listopadu 2003; všechny tyto dokumenty jsou zveřejněny na internetových stránkách ECB. [6] ECB bere na vědomí, že Rada ve složení pro hospodářství a finance (Ecofin) se na svém zasedání dne 7. prosince 2004 dohodla na obecném přístupu k navrhovaným směrnicím (dále jen "obecný přístup Rady"). Požádala předsednictví Rady, aby pokračovalo v kontaktech se zástupci Evropského parlamentu s cílem prozkoumat možnost přijetí navrhovaných směrnic v prvním čtení. Obecný přístup Rady se rovněž týká některých otázek, jimiž se ECB zabývá v tomto stanovisku. Tam, kde je to vhodné, odkazuje se na obecný přístup Rady. [7] Stanovisko ECB CON/2004/7 ze dne 20. února 2004 na žádost Rady Evropské unie k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 73/239/EHS, 85/611/EHS, 91/675/EHS, 93/6/EHS a 94/19/ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES, 2002/83/ES a 2002/87/ES s cílem zřídit novou organizační strukturu výborů pro finanční služby (Úř. věst. C 58, 6.3.2004, s. 23). [8] Viz strana 12 tiskové zprávy z 2580. zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance (Ecofin), které se konalo v Bruselu dne 11. května 2004; zveřejněno na internetových stránkách Rady. [9] Ukazatelem zvýšeného významu přeshraniční činnosti je rostoucí podíl zahraničních poboček a dceřiných společností na celkových aktivech bankovního sektoru, jenž v roce 2003 přesáhl 20 %. Viz dokument ECB "Report on EU Banking Structure" (Zpráva o struktuře bankovnictví v EU), listopad 2004; zveřejněno na internetových stránkách ECB. [10] Výraz "významné" se může týkat relativního významu dceřiných společností buď pro skupinu jako celek, nebo pro bankovní systém hostitelského státu. [11] Stejné podmínky hospodářské soutěže by mohly být ohroženy, pokud by IRB přístupy některých bank byly ověřeny orgánem dohledu na konsolidovaném základě, zatímco pro ostatní banky by ověření provedl domovský orgán dohledu. [12] Evropská komise "Review of the Capital Requirements for Credit Institutions and Investment Firms, Third Quantitative Impact Study: EU Results", (Přezkoumání kapitálových požadavků pro úvěrové instituce a investiční podniky, třetí studie o kvantitativním dopadu: výsledky v EU), 1. července 2003; zveřejněno na internetových stránkách Komise. [13] PricewaterhouseCoopers, MARKT/2003/02/F, "Study on the financial and macroeconomic consequences of the draft proposed new capital requirements for banks and investment firms in the EU" (Studie o finančních a makroekonomických důsledcích návrhu nových kapitálových požadavků pro banky a investiční podniky v EU), 8. dubna 2004; zveřejněno na internetových stránkách Komise. [14] Standardizovaný přístup je popsán v článcích 78 až 83 navrhované bankovní směrnice. Základní IRB přístup je IRB přístup, který je popsán v článcích 84 až 89 navrhované bankovní směrnice, při kterém však úvěrová instituce nevyužívá vlastních odhadů ztrát v důsledku nesplnění závazku (losses given default (LGDs) nebo konverzních faktorů podle čl. 84 odst. 4. [15] Solo konsolidace podle navrhované bankovní směrnice je prvkem, který Basel II neupravuje. Odstavec 23 Basel II vyžaduje, aby orgány dohledu posoudily, zda "jednotlivé banky jsou samostatně přiměřeně kapitálově vybavené". [16] Tato výjimka se vztahuje jen na standardizovaný přístup, lze ji však na úvěrové instituce uplatnit rovněž prostřednictvím zvláštního druhu stálého částečného používání (čl. 89 odst. 1 písm. e) navrhované bankovní směrnice). [17] Basel II se vztahuje na všechny banky působící na mezinárodní úrovni, a to na všech úrovních bankovní skupiny na konsolidovaném základě. To znamená, že dceřiná společnost, jež je bankou působící na mezinárodní úrovni, bude muset držet kapitál ke krytí úvěrové angažovanosti vůči ostatním subjektům skupiny, které nejsou jejími dceřinými společnostmi. Basel II nepovoluje možnost upustit od uplatňování těchto kapitálových požadavků. [18] Zveřejněno na internetových stránkách Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry. [19] "CESR's technical advice to the European Commission on possible measures concerning credit rating agencies – Consultation Paper" (Technická pomoc Evropského výboru regulátorů trhu s cennými papíry Evropské komisi ohledně možných opatření týkajících se agentur pro hodnocení úvěruschopnosti – konzultativní dokument), 30. listopadu 2004; zveřejněno na internetových stránkách Evropského výboru regulátorů trhu s cennými papíry. [20] "S cílem pomoci řešit možné obavy z cykličnosti IRB přístupů se Výbor dohodl na tom, že v rámci IRB přístupů by banky měly mít povinnost provést smysluplně konzervativní zátěžové testování úvěrového rizika tak, aby se zajistilo, že budou mít dostatečné kapitálové rezervy podle druhého pilíře nové dohody", tisková zpráva Basilejského výboru pro bankovní dohled, 10. července 2002; zveřejněno na internetových stránkách Banky pro mezinárodní platby. [21] Hospodářský a finanční výbor, "Report on financial crisis management" (Zpráva o krizovém řízení ve finančním sektoru) ze dne 17. dubna 2001, Economic Paper č. 156, červenec 2001; zveřejněno na internetových stránkách Komise. [22] Článek 50 navrhované bankovní směrnice, kterým se přepracovává část čl. 30 odst. 9 konsolidované bankovní směrnice, umožňuje členským státům povolit sdělování důvěrných obezřetnostních informací "ústředním orgánům své státní správy, které jsou odpovědné za přípravu právních předpisů týkajících se dohledu nad úvěrovými institucemi, finančními institucemi, investičními službami a pojišťovacími společnostmi, jakož i inspektorům, kteří jednají v zastoupení těchto orgánů". [23] Viz tisková zpráva ECB ze dne 10. března 2003; zveřejněno na internetových stránkách ECB. [24] Evropská komise, "Review of the Capital Requirements for EU Investment Firms – 2004 Quantitative Impact Study – Main Conclusions" (Přezkoumání kapitálových požadavků pro investiční podniky v EU – studie o kvantitativním dopadu (2004) – hlavní závěry), bez data; zveřejněno na internetových stránkách Komise. --------------------------------------------------
Stanovisko Rady guvernérů Evropské centrální banky
ze dne 17. března 2005
k doporučení Rady Evropské unie o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky
(CON/2005/6)
(2005/C 75/07)
1. Dopisem ze dne 8. března 2005 požádalo předsednictví Rady Evropské unie Radu guvernérů Evropské centrální banky (ECB) o stanovisko k doporučení Rady 2005/207/ES ze dne 8. března 2005 o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky [1].
2. Výše uvedené doporučení, které bude po konzultaci s Radou guvernérů ECB a Evropským parlamentem předloženo k rozhodnutí hlavám států nebo předsedům vlád členských států, které přijaly euro, doporučuje jmenovat pana Lorenza Biniho Smaghiho členem Výkonné rady ECB na osmileté funkční období s účinkem od 1. června 2005.
3. Rada guvernérů ECB se domnívá, že navržený kandidát je uznávanou osobností s profesionální zkušeností v měnových a bankovních záležitostech, jak to vyžaduje čl. 112 odst. 2 písm. b) Smlouvy o založení Evropského společenství.
4. Rada guvernérů ECB nemá proti doporučení Rady o jmenování navrženého kandidáta členem Výkonné rady ECB žádné námitky.
5. Rada guvernérů ECB přijala toto stanovisko v souladu s čl. 112 odst. 2 písm. b) Smlouvy a s články 11.2 a 43.3 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 17. března 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 68, 15.3.2005, s. 40. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 17. března 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu rozhodnutí Rady o podpisu Haagské úmluvy o právu rozhodném pro některá práva s ohledem na cenné papíry držené zprostředkovatelem (KOM(2003) 783 v konečném znění)
(CON/2005/7)
(2005/C 81/08)
Úvod
1. Evropská centrální banka (ECB) obdržela dne 31. ledna 2005 žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu rozhodnutí Rady o podpisu Haagské úmluvy o právu rozhodném pro některá práva s ohledem na cenné papíry držené zprostředkovatelem (dále jen "navrhované rozhodnutí") [1].
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství. Jediným cílem navrhovaného rozhodnutí je udělit zmocnění podepsat úmluvu jménem Společenství. Navrhované rozhodnutí je "návrhem aktu Společenství" ve smyslu čl. 105 odst. 4 Smlouvy z těchto důvodů:
- mezinárodní smlouva je pro Společenství závazná a tvoří nedílnou součást práva Společenství [2] a
- rozhodnutí orgánu Společenství, které uděluje zmocnění podepsat jménem Společenství mezinárodní smlouvu, jež má mít právní účinky ve Společenství, je samo o sobě aktem Společenství [3].
Úmluva se přímo týká oblastí působnosti Eurosystému a ECB, neboť:
i) může mít důsledky pro plynulé, účinné a spolehlivé fungování zúčtovacích a platebních systémů v eurozóně (čl. 105 odst. 2 Smlouvy a články 3.1 a 22 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky) a
ii) může mít důsledky pro vymezení a provádění měnové politiky v eurozóně (čl. 105 odst. 2 Smlouvy a článek 3.1 statutu), zejména s ohledem na povinnost Eurosystému provádět úvěrové operace na základě dostatečného zajištění (článek 18.1 statutu).
ECB rovněž poznamenává, že úmluva, pokud bude ze strany Společenství podepsána a ratifikována, bude mít ke dni svého vstupu v platnost přímý dopad na klíčová ustanovení právních předpisů Společenství, ke kterým byly ECB a Evropský měnový institut (EMI) v minulosti konzultovány [4].
V souladu s článkem 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Cílem úmluvy je zavést všeobecně platnou kolizní úpravu, jež určuje právo rozhodné pro některé otázky týkající se držby, převodu a zajištění cenných papírů připsaných na účet cenných papírů (dále jen "zaknihované cenné papíry") držených zprostředkovatelem v mezinárodním kontextu.
Jak je uvedeno v preambuli úmluvy, je tato úmluva motivována "praktickou potřebou zabezpečit na rozsáhlém a rostoucím globálním finančním trhu právní jistotu a předvídatelnost, pokud jde o rozhodné právo ve vztahu k cenným papírům, jež jsou v současnosti běžně drženy prostřednictvím zúčtovacích a vypořádacích systémů nebo prostřednictvím jiných zprostředkovatelů", s cílem "snížit právní riziko, systémové riziko a související náklady … tak, aby byl usnadněn mezinárodní pohyb kapitálu a přístup na kapitálové trhy".
Podstata úpravy obsažené v úmluvě je zakotvena v čl. 4 odst.
1. Podle tohoto ustanovení je právem rozhodným pro otázky upravené touto úmluvou platné právo státu, jež příslušný zprostředkovatel a majitel účtu výslovně sjednali jako právo, kterým se řídí jejich smlouva o účtu, nebo právo státu, které tato smlouva výslovně stanoví jako právo, jež se na tyto otázky použije.
Toto základní pravidlo je zmírněno prostřednictvím tzv. "testu reality", neboť úmluva rovněž vyžaduje, aby příslušný zprostředkovatel měl v době uzavření smlouvy v tomto státě provozovnu, jejímž předmětem podnikání nebo jinou pravidelnou činností je správa účtů cenných papírů (dále jen "požadavek mít příslušnou provozovnu").
Úmluva tak zavádí kolizní úpravu, jež je především založena na smluvní svobodě příslušného zprostředkovatele a majitele účtu, která je omezena pouze požadavkem mít příslušnou provozovnu, jehož účelem je zamezit zcela svévolné volbě práva.
Úmluva stanoví tři náhradní hraniční určovatele pro určení rozhodného práva pro případ, že strany smlouvy o účtu výslovně nezvolí rozhodné právo.
4. Úmluva neurčuje pouze právo rozhodné pro právní povahu práv vyplývajících z připsání cenných papírů na účet cenných papírů a účinky těchto práv vůči zprostředkovateli nebo právní povahu a účinky nakládání s cennými papíry drženými zprostředkovatelem.
Určuje též právo rozhodné pro právní povahu práv vyplývajících z takového připsání na účet nebo nakládání a pro účinky těchto práv vůči třetím osobám včetně toho, zda právo osoby k cenným papírům drženým zprostředkovatelem způsobuje zánik práva jiné osoby nebo zda má před ním přednost.
S ohledem na širokou definici požadavku mezinárodního prvku uvedenou v článku 3 úmluvy – "všechny případy, které zahrnují volbu mezi právními řády různých států" – by úmluva platila nad rámec tradičních případů kolize norem pro všechny případy týkající se zaknihovaných cenných papírů, které obsahují cizí prvek (viz odstavce 3-1 až 3-5 důvodové zprávy k Haagské úmluvě o právu rozhodném pro některá práva s ohledem na cenné papíry držené zprostředkovatelem (dále jen "zpráva k Haagské úmluvě") a odstavce 3-8 a 3-9, které znázorňují rozsah požadavku mezinárodního prvku).
Všeobecné úvahy
5. ECB uznává, že je zásadní zabezpečit právní jistotu ex ante, pokud jde o právo rozhodné pro některé otázky týkající se držby, převodu a zajištění zaknihovaných cenných papírů držených zprostředkovatelem v mezinárodním kontextu, a snížit systémová rizika, která by mohla z jakýchkoli nejistot v tomto ohledu vyplynout.
ECB rovněž uznává přínos zavedení všeobecně platné a jednotné kolizní úpravy, jakou je úprava zakotvená v úmluvě, spočívající v posílení účinnosti a pružnosti jak evropského, tak globálního finančního trhu.
ECB proto v obecné rovině vítá účel úmluvy.
6. Když byla ECB konzultována Radou ke směrnici o zajištění [5], poznamenala: "ECB podporuje vytváření právní jistoty v oblasti přeshraničního používání zaknihovaných aktiv zavedením jasného a jediného pravidla pro určení, kde se tato aktiva nacházejí, které vychází ze zásad obsažených ve směrnici o neodvolatelnosti zúčtování a dále tyto zásady upřesňuje. To přispěje nejen k účinnosti operací nezbytných k provádění jednotné měnové politiky, v jejichž rámci Eurosystém poskytuje protistranám likviditu oproti zajištění jak v národním, tak v přeshraničním kontextu, ale rovněž posílí právní jistotu a účinnost těch operací, v jejichž rámci účastníci peněžního trhu vyrovnávají tuto likviditu na trhu prostřednictvím vzájemných transakcí, které odpovídají jednotlivým přebytkům či nedostatkům likvidity …. V této souvislosti ECB vyzývá dotčené subjekty, zejména členské státy, aby se v kontextu probíhajících diskusí o návrhu úmluvy o "právu rozhodném pro nakládání s cennými papíry drženými prostřednictvím nepřímých systémů držby" na úrovni Haagské konference o mezinárodním právu soukromém pokusily nalézt řešení, které by bylo v souladu se zásadami obsaženými v článku 10 navrhované směrnice a v čl. 9 odst. 2 směrnice o neodvolatelnosti zúčtování" [6].
7. ECB též poznamenává, že Společenství se správně snažilo řešit problémy s uplatňováním tradičních principů lex rei sitae na zaknihované cenné papíry vytvořením kolizních norem, jež odmítají transparentní přístup ("look through approach") a určují rozhodné právo na základě místa, kde se příslušný účet nachází, kde je registrován, držen nebo veden.
V této souvislosti ECB upozorňuje na právní předpisy Společenství o platebních a vypořádacích systémech [7], úpadkových řízeních obecně [8], reorganizaci a likvidaci pojišťoven [9] a úvěrových institucí [10] konkrétně a o dohodách o finančním zajištění [11].
8. ECB dále poznamenává, že úprava, kterou tvůrci úmluvy nakonec přijali, se značně odklání od kolizní úpravy, která se v současnosti v členských státech uplatňuje na držbu zaknihovaných cenných papírů prostřednictvím několika zprostředkovatelů a která je založena na výše uvedených právních předpisech Společenství.
ECB bere na vědomí důvody pro tento odklon uvedené ve zprávě o Haagské úmluvě (viz odstavce Int-41 až 46, 4-4 a 4-24 až 4-25).
ECB si je rovněž vědoma toho, že ve stále integrovanějším globálním finančním systému může být pro účely aplikace kolizních norem někdy obtížné určit, ve které konkrétní jurisdikci se účet cenných papírů nachází.
ECB si uvědomuje problémy, které v této souvislosti vyvstávají účastníkům finančního trhu působícím na mezinárodní úrovni, a chtěla by konstruktivním způsobem přispět k přijetí všeobecně platné a jednotné úpravy.
9. ECB je nicméně toho názoru, že stávající právní předpisy Společenství významně přispěly k právní jistotě a ke snížení systémového rizika ve Společenství.
Je proto nezbytné pečlivě posoudit, zda ve srovnání se stávajícími právními předpisy Společenství by přístup zakotvený úmluvou poskytl v určitých zásadních ohledech vyšší míru právní jistoty a ochrany před systémovým rizikem.
ECB se domnívá, že úmluva v této souvislosti přináší řadu potencionálně významných otázek, které by si před tím, než bude rozhodnuto o nahrazení současné úpravy úmluvou, zasloužily další prozkoumání ze strany Společenství.
ECB navrhuje, aby tyto otázky byly předmětem analýzy v rámci celkového posouzení dopadu úmluvy z pohledu Společenství (viz odstavec 20).
Konkrétní úvahy
Různorodost rozhodných právních řádů v rámci jednoho systému nebo evidence
10. Jak bylo uvedeno v předcházejících stanoviscích k návrhům vnitrostátních právních předpisů provádějících směrnici o zajištění, "ECB by chtěla zdůraznit, že všechny strany, které se účastní legislativního procesu, by měly důkladně prověřit možný dopad úmluvy na systémovou stabilitu a na zacházení s transakcemi v souvislosti se zajištěním s cílem zabránit oslabení stávající úrovně ochrany.
To by mohlo mimo jiné zahrnovat omezení volby práva, které se uplatní na vlastnická práva týkající se cenných papírů držených na účtech u systémově důležitého systému (zejména systémů vypořádání obchodů s cennými papíry posouzených a používaných Eurosystémem), na právní řád, kterým se tento systém řídí, jakož i jiná opatření, jejichž cílem je ochrana neodvolatelnosti, jistoty a transparentnosti systému" [12].
V této souvislosti ECB rovněž upozorňuje na dokument "Standards for Securities Clearing and Settlement in the European Union" (Standardy pro zúčtování a vypořádání obchodů s cennými papíry v Evropské unii) zveřejněný ECB a Evropským výborem regulátorů trhu s cennými papíry (CESR) (dále jen "standardy ESCB-CESR") [13].
Tyto standardy obsahují zásady pro zajištění bezpečnosti, spolehlivosti a účinnosti zúčtování a vypořádání obchodů s cennými papíry.
Standard č. 1 stanoví, že "systémy zúčtování a vypořádání obchodů s cennými papíry a vztahy mezi nimi by měly mít v příslušných jurisdikcích řádný, jasný a transparentní právní základ".
Jak je uvedeno na straně 15 zprávy ESCB/CESR ze září 2004, tento standard, jenž je mimo jiné určen střediskům evidence cenných papírů a důležitým uschovatelům, znamená, že "pro účely systémového rizika by měla být podporována harmonizace pravidel s cílem minimalizovat odlišnosti vyplývající z různých vnitrostátních pravidel a právních rámců".
Jak je dále uvedeno, "uplatnění více právních řádů v rámci systému zvyšuje právní složitost a mohlo by případně nepříznivě ovlivnit systémovou stabilitu.
Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování snížila tato rizika tím, že zakotvila jasná pravidla, pokud jde o právní řád, kterým se řídí příslušný systém, a pokud jde o právní řád, kterým se v případě úpadku řídí práva a povinnosti účastníka.
Ve stejném smyslu by měl být co nejvíce omezen počet právních řádů zvolených v souvislosti se systémem.
Za předpokladu provedení analýzy právního rizika se může ukázat jako vhodné, aby se aspekty vlastnických práv ve vztahu ke všem cenným papírům vedeným na účtech účastníků v rámci systému řídily pouze jedním zvoleným právním systémem a aby se smluvní aspekty vztahu mezi systémem a každým z jeho účastníků podobně řídily pouze jedním právním systémem.
S cílem zabezpečit neodvolatelnost, jistotu a transparentnost systému by v ideálním případě mělo být zvolené právo stejné jako právo, kterým se řídí systém." (viz zpráva ESCB/CESR ze září 2004, č. 37).
11. Podle současné úpravy platné ve Společenství se jurisdikce, jejímž právem se řídí systém vypořádání obchodů s cennými papíry nebo středisko evidence cenných papírů, shoduje s jurisdikcí, jejímž právem se řídí aspekty vlastnických práv vyplývajících ze zaknihovaných cenných papírů držených tímto systémem vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediskem evidence cenných papírů, čímž se zajišťuje právní jistota a transparentnost a předchází se systémovému riziku.
V porovnání se stávající právní úpravou není jasné, zda by úmluva, jež může údajně posílit právní jistotu tím, že se snaží překonat praktické obtíže při určování místa, kde se účet cenných papírů pro účely aplikace kolizních norem nachází, současně nevytvořila právní nejistotu tím, že by potencionálně umožnila, aby v rámci téhož systému vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediska evidence cenných papírů docházelo k různým kolizím mezi rozdílnými rozhodnými právními řády.
Ve skutečnosti by určování práva rozhodného pro práva vyplývající ze zaknihovaných cenných papírů na základě práva, jež je zvoleno ve smlouvě mezi systémem vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediskem evidence cenných papírů a majitelem účtu, mohlo teoreticky vést k tomu, že tyto aspekty vlastnických práv se v rámci jednoho systému vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediska evidence cenných papírů budou řídit různými právními řády, včetně jednoho či více právních řádů mimo jurisdikci, kde se systém vypořádání obchodů s cennými papíry nebo středisko evidence cenných papírů nachází, nebo dokonce jednoho či více právních řádů mimo Společenství.
Nejsou-li tyto právní řády harmonizované, mohl by vliv této různorodosti na neodvolatelnost zúčtování případně ohrozit spolehlivost celého systému a způsobit systémová rizika, zejména v případech, kdy právní řád zvolený ve smlouvě o účtu neposkytuje ochranou srovnatelnou s ochranou podle směrnice o neodvolatelnosti zúčtování.
Kromě toho by tato různorodost nebo uplatnění práva třetí země mohlo ztížit výkon regulatorních funkcí a funkcí dohledu nad systémem vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediskem evidence cenných papírů ze strany příslušných orgánů jurisdikce, kde se systém vypořádání obchodů s cennými papíry nebo středisko evidence cenných papírů nacházejí.
12. ECB uznává, že v praxi nemusí být záměrem žádného systému vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediska evidence cenných papírů, jež se nacházejí ve Společenství, umožnit, aby se aspekty vlastnických práv k zaknihovaným cenným papírům v rámci jejich systému řídily různými právními řády, neboť to by mohlo ohrozit zastupitelnost cenných papírů, které jsou v rámci systému drženy, převáděny nebo zastavovány, jakož i ochranu neodvolatelnosti přiznanou účastníkům systému podle směrnice o neodvolatelnosti zúčtování, nebo umožnit, aby se tyto aspekty řídily jediným právním řádem jiným než je právní řád, kterým se řídí systém v souladu se směrnicí o neodvolatelnosti zúčtování.
Přesto není jisté, že by tato situace skutečně nastala, bude-li úmluva podepsána a ratifikována.
S ohledem na tuto možnost se ECB domnívá, že důsledky úmluvy na neodvolatelnost zúčtování a související aspekty vypořádání a úschovy ve Společenství jsou dostatečně závažné a mohou vyvolat otázky systémového rizika.
To představuje další aspekt, který zasluhuje dodatečné zvážení v rámci posouzení dopadu úmluvy na úrovni celého Společenství (viz odstavec 20).
Práva třetích osob
Pokud jde o dopad úmluvy na práva třetích osob, ECB především poznamenává, že dochází-li k obstavení cenných papírů ze strany věřitele majitele účtu, bude právo určené podle úmluvy určovat přednost práva tohoto věřitele k cenným papírům a povinnosti zprostředkovatele vůči tomuto věřiteli (čl. 2 odst.
1 písm. d) a e) úmluvy). Stejné právo určené podle úmluvy se nutně neuplatní též na jurisdikční a procesní požadavky obstavení a následného vykonávacího řízení, a to s ohledem na platná pravidla v různých členských státech, která stanoví, že obstavení zaknihovaných cenných papírů a vykonávací řízení v souvislosti s nimi se řídí právním řádem a podléhá pravomoci soudů místa, kde se cenné papíry nacházejí.
I když úmluva ponechá stávající jurisdikční a procesní požadavky pro obstavení a vykonávací řízení nezměněny, což ještě není prověřeno, může mít úmluva za následek podstatné změny v soudní praxi.
Mohla by především výrazně zvýšit počet případů, ve kterých by soud, jenž má pravomoc v řízení o obstavení nebo ve vykonávacím řízení ve vztahu k zaknihovaným cenným papírům, musel uplatnit cizí právo – tj. právo rozhodné podle úmluvy – pro účely určení povahy a přednosti nároku věřitele, jenž obstavil cenné papíry, k těmto obstaveným cenným papírům.
Tvůrci úmluvy si byli vědomi tohoto problému, přičemž poznamenali, že "právo rozhodné pro otázky vlastnického práva by mělo být právo místa, kde je právní titul registrován a kde lze proto účinně vykonat příkazy týkající se vlastnického práva" [14].
Dalším příkladem dopadu úmluvy na práva třetích osob je oblast zákonných zástavních práv.
I když je oblast působnosti úmluvy omezena na některá zástavní práva ve prospěch zprostředkovatele majitele účtu (čl. 1 odst.
2 písm. c) úmluvy), mohla by úmluva přesto podstatným způsobem nepříznivě ovlivnit ostatní zákonná zástavní práva k zaknihovaným cenným papírům (např. daňové pohledávky), jelikož právo úmluvy bude určovat například přednost těchto zástavních práv (viz odstavec 1-31 zprávy k Haagské úmluvě).
14. Kromě toho, zatímco strana transakce se zaknihovanými cennými papíry by mohla alespoň smluvně zavázat protistranu k poskytnutí informací o tom, jaké právo bylo v příslušné smlouvě o účtu zvoleno, úmluva postrádá transparentnost vůči třetím osobám.
Třetí osoby, jako například věřitelé majitele účtu, kteří usilují o obstavení cenných papírů k ochraně či uspokojení pohledávky, by mohli mít práva k cenným papírům, která si konkurují, nebo alespoň oprávněný zájem zjistit, kde se cenné papíry nacházejí.
Kromě možných zákonných zákazů týkajících se zveřejnění, které se vztahují na příslušného zprostředkovatele, nebo ustanovení s tímto účinkem ve smlouvě o účtu, bude pro třetí osoby velmi obtížné požadovat, aby jim majitel účtu poskytl informace ohledně práva, jež bylo ve smlouvě mezi majitelem účtu a jeho zprostředkovatelem zvoleno.
I když ani podle kolizní úpravy, která je založena na místě účtu, není pro třetí osoby vždy jednoduché zjistit, kde jejich dlužníci vedou účty zaknihovaných cenných papírů, úprava obsažená v úmluvě, jež umožňuje svobodu volby, znamená, že právo rozhodné pro zaknihované cenné papíry pro účely vymáhání práv třetích osob, jež si konkurují, např. prostřednictvím obstavení, bude záviset a bude se odlišovat s ohledem na subjektivní kritérium práva zvoleného ve smlouvě o účtu, která má často důvěrný charakter a která může být dokonce změněna s cílem změnit toto právo (čl. 7 odst.
1 úmluvy). Možné účinky úmluvy na práva třetích osob a oprávněná očekávání, jak jsou popsány v tomto a v předcházejících odstavcích, jsou dalším důvodem k provedení předchozího posouzení dopadu úmluvy (viz odst.
Harmonizace hmotného práva v oblasti cenných papírů
15. Možné důsledky kolizní normy zakotvené úmluvou na právní jistotu by nevznikly, kdyby hmotné právo týkající se držby, převodu a zajištění zaknihovaných cenných papírů držených zprostředkovatelem bylo stejné v rámci celého Společenství nebo pokud by v případě, že se uplatňuje právo třetí země, bylo stejné na celosvětové úrovni.
ECB je proto toho názoru, že ačkoli jasná a účinná harmonizovaná kolizní norma nepochybně přispívá k odstranění nejistoty v souvislosti s držbou cenných papírů prostřednictvím několika zprostředkovatelů na přeshraniční úrovni, reforma kolizní úpravy by se v ideálním případě měla považovat za nedílnou součást širší reformy, jež by rovněž zahrnovala hmotněprávní aspekty.
Tato reforma hmotného práva a harmonizace by skutečně snížila dopady smluvní volby rozhodného práva.
V tomto ohledu ECB velmi vítá ustavení a činnost expertní skupiny Evropské komise nazvané Zúčtování a vypořádání v EU: skupina pro právní jistotu (dále jen "projekt právní jistoty"), která představuje jedinečnou příležitost propojit obě reformy a dosáhnout jednoho jednotného řešení tak, jak jej prosazuje Komise.
Kromě toho s ohledem na stále integrovanější globální finanční trhy ECB rovněž pozorně sleduje pokrok Unidroit při celosvětové harmonizaci hmotného práva v oblasti zaknihovaných cenných papírů prostřednictvím svého "předběžného návrhu úmluvy o harmonizovaných hmotněprávních pravidlech vztahujících se na cenné papíry držené zprostředkovatelem" (dále jen "návrh úmluvy Unidroit").
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že Unidroit rovněž uznává nevýhody samostatné reformy kolizních norem, přičemž konstatuje, že "i při existenci jasné a spolehlivé kolizní normy je možné, že se určitá celá situace může řídit právem dvou či více jurisdikcí …, jelikož analýza na základě kolizní normy nutně nezajistí stejnou odpověď ve vztahu ke každému jednotlivému aspektu celkové situace" (viz návrh důvodové zprávy k návrhu úmluvy Unidroit, strana 10; viz též odstavec 17).
S ohledem na stávající právní předpisy Společenství v této oblasti není ECB přesvědčena, že existuje odůvodněná či naléhavá potřeba, aby Společenství úmluvu přijalo, a doporučuje, aby alespoň na úrovni Společenství byla harmonizace kolizních norem prováděna souběžně s harmonizací hmotného práva.
Vliv jiných právních řádů
16. Skutečnost, že sama úmluva nezaručuje, že by se na otázky, jež upravuje, vztahovalo jediné právo, je dalším prvkem, který se týká právní jistoty. Úmluva stanoví, že uplatnění práva určeného podle úmluvy lze odmítnout, pokud by účinky takového uplatnění byly zjevně v rozporu s veřejným pořádkem státu, jehož soud má uplatnit úmluvu, (čl. 11 odst. 1 úmluvy, který zakotvuje tradiční výhradu "veřejného pořádku"). Úmluva navíc nebrání uplatnění právních norem státu příslušného soudu (tj. právních norem legis fori), jež se bez ohledu na rozhodné právo musí uplatňovat i ve věcech s mezinárodním prvkem (čl. 11 odst. 2 úmluvy, který obsahuje tradiční výhradu "nutně použitelných norem"). I když čl. 11 odst. 3 úmluvy omezuje vliv výhrady veřejného pořádku a nutně použitelných norem, je otázkou, zda by soud vyloučil nebo omezil uplatnění práva určeného podle úmluvy na základě čl. 11 odst. 1 nebo 2 pouze v "mimořádně ojedinělých případech" (viz odstavec 11-1 zprávy k Haagské úmluvě). Stát, ve kterém se systém vypořádání obchodů s cennými papíry nebo středisko evidence cenných papírů nachází, by mohl například přijmout takové nutně použitelné normy, aby mimo jiné zabezpečil, že právní a operační rámec, na kterém je založena infrastruktura cenných papírů, je spolehlivý a účinný.
17. V obecné rovině a bez ohledu na přímý vliv ustanovení čl.
11 odst. 1 nebo 2 úmluvy ECB poznamenává, že v řadě zemí značné množství dalších norem, které upravují různé otázky související s cennými papíry nebo účty cenných papírů a které jsou často veřejnoprávní povahy, odkazují pro účely svého uplatnění na místo (situs), kde se tyto cenné papíry nebo účty nacházejí.
Podle platných právních předpisů Společenství, které se týkají aspektů vlastnického práva k cenným papírům, se lex rei sitae shoduje s právem, kterým se řídí tyto aspekty vlastnického práva. Dojde-li k nahrazení stávající úpravy úpravou podle úmluvy a i když tyto další normy mohou upravovat otázky, jež nejsou uvedeny v čl.
2 odst.
1 úmluvy, mohlo by dojít k tomu, že se tyto jiné normy a právo podle úmluvy budou přímo či nepřímo ovlivňovat. Tuto možnost potvrzuje též Unidroit: "například na aspekty smluvního práva, práva obchodních společností, úpadkového práva, vlastnického práva a práva cenných papírů se mohou, ale nemusí vztahovat ustanovení o volbě práva a kolizní normy mohou ve vztahu k určitým aspektům odkazovat na odlišné právní řády. … Avšak některé dříve nepředpokládané legislativní mezery, nejednoznačnost, komplikace nebo překážky mohou bránit dosažení spolehlivého právního výsledku, přinejmenším v přiměřené době.
Nedostatky v rámci jednoho vnitrostátního právního rámce mohou například způsobit obtíže ohledně aspektů, jež se řídí jiným právním řádem. Lze tedy konstatovat, že přeshraniční držba a nakládání pravděpodobně znásobí právní nejistotu." (viz návrh důvodové zprávy k návrhu úmluvy Unidroit, str.
10). Tento vliv by se mohl například dotknout též shromažďování statistických informací ze strany ECB (viz článek 5 statutu), které je provázeno snahou o omezení formálních náležitostí vykazování v rámci stávajícího právního rámce na minimum a kde by změna stávající kolizní úpravy mohla mít vliv na vykazování přeshraničních transakcí a pozic ohledně cenných papírů.
Možnost takového vztahu mezi kolizní normou a souvisejícím rámcem jiných příslušných právních řádů mluví též ve prospěch uskutečnění předchozího celkového posouzení účinků úmluvy ve Společenství a ve prospěch harmonizace hmotného práva v oblasti cenných papírů (viz odstavec 20).
Možnost uplatnění výjimky
18. V neposlední řadě ECB stručně poznamenává, že tak, jak je uvedeno v odstavci 1-37 zprávy k Haagské úmluvě, možnost uplatnění výjimky pro některé konkrétní systémy vypořádání obchodů s cennými papíry nebo střediska evidence cenných papírů z uplatňování úmluvy za určitých okolností podle čl. 1 odst. 5 úmluvy, může být relevantní rovněž pro jiné podobné systémy. Účinky takové výjimky na fungování systému vypořádání obchodů s cennými papíry a na zaknihované cenné papíry držené tímto systémem dosud nebyly analyzovány, a měly by proto být rovněž předmětem dalšího posouzení.
Závěrečné úvahy
19. Vzhledem k tomu, že se tato konzultace týká otázky, zda má být podepsána mezinárodní dohoda jménem Společenství, omezuje se toto stanovisko na obecné připomínky, které mají pro otázku, zda má Rada schválit podpis dohody či ne, přímý význam.
ECB má k úmluvě další právní a technické připomínky, ale má za to, že by bylo vhodnější, aby tyto připomínky byly posouzeny v rámci posouzení dopadu ze strany Společenství.
20. Souhrnně lze konstatovat, že platné právní předpisy Společenství o právu rozhodném pro držbu, převod a zajištění zaknihovaných cenných papírů držených několika zprostředkovateli přispěly k posílení právní jistoty a ochrany před systémovým rizikem v rámci Společenství. Úmluva nabízí jeden z možných přístupů k řešení opodstatněných otázek, jež vyplývají z toho, že ve stále integrovanějším globálním finančním systému je někdy obtížné jasně určit místo, kde se pro účely aplikace kolizních norem účet cenných papírů nachází. ECB podporuje cíl zavedení všeobecně platného režimu kolizních norem v této oblasti, ale s ohledem na možné důsledky úmluvy a s ohledem na platné právní předpisy Společenství by nicméně uvítala, kdyby bylo provedeno předchozí komplexní posouzení dopadů úmluvy ve Společenství. ECB a Eurosystém, pro něž mají aspekty úmluvy týkající se systémového rizika zcela zásadní význam, jsou připraveny přispět k takovému posouzení v rámci úkolů svěřených Eurosystému podle čl. 105 odst. 5 Smlouvy. S cílem nepředjímat výsledky uvedeného posouzení by toto posouzení mělo předcházet diskusi o možném podpisu úmluvy s ohledem na to, že stávající úprava platná ve Společenství je v dostatečné míře uspokojivá a nevyžaduje naléhavé nebo nutné podepsání úmluvy. Tímto posouzením nejsou dotčeny iniciativy Společenství v oblasti zúčtování a vypořádání, ani potřeba urychlené reformy a harmonizace hmotného práva v oblasti zaknihovaných cenných papírů, které by prohloubily finanční integraci ve Společenství. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 17. března 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] KOM(2003) 783 v konečném znění. [2] Viz např. rozsudek Soudního dvora Evropských společenství ze dne 30. dubna 1974 (věc C-181/73 R. & V. Haegeman vs. Belgie, Sb. rozh. I-449), odstavec 5. [3] Viz např. rozsudek Soudního dvora Evropských společenství ze dne 9. srpna 1994 (věc C-327/91 Francie vs. Komise Evropských společenství, Sb. rozh. I-3641), odstavce 15 až 17.
Doporučení Evropské centrální banky
ze dne 7. dubna 2005
Radě Evropské unie o externím auditorovi Bank of Greece
(ECB/2005/7)
(2005/C 91/04)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 27.1 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank Eurosystému ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.
(2) Podle řeckého práva nemůže být stejný externí auditor jmenován na více než čtyři účetní roky.
Mandát Charalambose Stathakise, který je jedním ze dvou stávajících externích auditorů, proto nemůže být obnoven.
Bank of Greece může nadále používat společnost Ernst & Young (Hellas) Certified Auditors SA jako svého externího auditora pod podmínkou, že bude změněn zodpovědný společník.
(3) Bank of Greece rozhodla, že společnost Ernst & Young (Hellas) Certified Auditors SA by měla být jejím jediným externím auditorem pro účetní rok 2005 a ECB má za to, že tato společnost splňuje nezbytné požadavky pro toto jmenování.
(4) Stávající mandát externího auditora by měl pokračovat a měl by být na období jednoho roku s možností obnovení tohoto mandátu,
PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 4. května 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 3605/93, pokud jde o kvalitu statistických údajů v rámci postupu při nadměrném schodku (KOM(2005) 71 v konečném znění)
(CON/2005/11)
(2005/C 116/08)
1. Dne 15. dubna 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 3605/93, pokud jde o kvalitu statistických údajů v rámci postupu při nadměrném schodku (dále jen "navrhované nařízení").
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu s článkem 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
Navrhované nařízení mění nařízení Rady (ES) č. 3605/93 ze dne 22. listopadu 1993 o použití Protokolu o postupu při nadměrném schodku, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství [1].
Cílem navrhovaného nařízení je zlepšit kvalitu veřejných účtů potřebných pro použití Protokolu o postupu při nadměrném schodku, zejména údajů o schodku veřejných financí a veřejném zadlužení (dále jen "údaje pro účely postupu při nadměrném schodku").
Navrhované nařízení ukládá členským státům povinnost poskytovat podrobné soupisy metod, postupů a zdrojů, jež používají k sestavování svých veřejných účtů, jakož i povinnost informovat Komisi (Eurostat) o jakýchkoli podstatných revizích dříve oznámených údajů o skutečném a plánovaném schodku veřejných financí a veřejném zadlužení a doložit jakékoli podstatné revize dříve oznámených údajů o skutečném schodku veřejných financí a veřejném zadlužení.
Navrhované nařízení dále stanoví, že za hodnocení kvality údajů pro účely postupu při nadměrném schodku, včetně podkladových veřejných účtů, odpovídá Komise (Eurostat), která kromě svých návštěv zaměřených na dialog uskuteční návštěvy členských států zaměřené na hloubkovou kontrolu s cílem provést kontrolu oznámených veřejných účtů a souvisejících postupů sestavovaní údajů.
Navrhované nařízení vyžaduje, aby členské státy spolupracovaly s úředníky uskutečňujícími tyto návštěvy, aby zveřejňovaly oznámené veřejné účty za minulé roky a potvrdily, že tyto účty jsou v souladu se zásadami zakotvenými v článku 10 nařízení Rady (ES) č. 322/97 ze dne 17. února 1997 o statistice Společenství [2], a aby v případě pochybností požádaly Komisi (Eurostat) o objasnění správného účetního zpracování veřejných transakcí.
Navrhované nařízení rovněž Komisi (Eurostatu) přiznává právo vyjádřit výhrady ke kvalitě oznámených veřejných účtů a právo tyto údaje změnit.
A. Obecné poznámky
4. ECB vítá základní cíl navrhovaného nařízení, kterým je posílení právního rámce sestavování veřejných účtů, z nichž se vychází v rámci postupu při nadměrném schodku, a poskytnutí právního základu pro Kodex osvědčených postupů při sestavování a oznamování údajů v rámci postupu při nadměrném schodku, který přijala Rada ministrů (Ecofin) dne 18. února 2003.
B. Konkrétní poznámky
5. ECB poznamenává, že navrhované změny nemění stávající jarní a podzimní lhůty pro oznamování veřejných účtů.
ECB by uvítala, kdyby tyto lhůty byly posunuty o jeden měsíc na 31. března a 30. září, jelikož by se tím mohla zvýšit celková kvalita veřejných účtů, zejména údajů o schodku veřejných financí.
Tím by se zvýšila dostupnost zdrojových údajů na jaře a údaje pro účely postupu při nadměrném schodku by byly sladěny s úplným souborem veřejných účtů podle Evropského systému účtů (ESA) 95 [3], což by Komisi (Eurostatu) umožnilo provést podrobné kontroly kvality.
Kromě toho by to statistickým orgánům umožnilo, aby splnily své povinnosti sestavovat rozpočtové údaje, neboť by měly více času na dokončení přechodu od veřejných účtů, jež poskytují různé vládní instituce, k údajům podle ESA 95, které se vyžadují pro účely postupu při nadměrném schodku.
6. ECB rovněž podporuje, aby v navrhovaném nařízení byl odkazem na ESA 95 vymezen úplný soubor skutečných veřejných účtů, včetně dostatečného členění, jež mají členské státy poskytovat Komisi (Eurostatu).
Bylo by též vhodné požadovat, aby členské státy poskytly jakékoli potřebné sladění údajů pro účely postupu při nadměrném schodku a údajů podle ESA 95.
7. ECB by dále uvítala, kdyby Komise (Eurostat) zveřejňovala úplné soubory veřejných účtů v členění podle členských států a související formální zprávy o kvalitě. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 4. května 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 31. května 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o statistice Společenství o struktuře a činnosti zahraničních přidružených společností (KOM(2005) 88 v konečném znění)
(CON/2005/16)
(2005/C 144/09)
1. Dne 6. dubna 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o statistice Společenství o struktuře a činnosti zahraničních přidružených společností (dále jen "navrhované nařízení").
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Cílem navrhovaného nařízení je stanovit společný rámec pro systematické vypracovávání statistik Společenství o struktuře a činnosti zahraničních přidružených společností.
Na straně jedné budou podle tohoto rámce členské státy vykazovat údaje o zahraničních přidružených společnostech, které mají sídlo ve vykazující zemi, ale nad kterými má kontrolu zahraniční institucionální jednotka.
Příloha I navrhovaného nařízení stanoví společný modul pro tuto vnitřní statistiku o zahraničních přidružených společnostech (dále jen "vnitřní FATS").
Na straně druhé je vykazování údajů o zahraničních přidružených společnostech, které nemají sídlo ve vykazující zemi, ale nad kterými má kontrolu institucionální jednotka se sídlem ve vykazující zemi, v současnosti dobrovolné a bude předmětem pilotních studií, jež mají členské státy provést nejpozději do tří let po vstupu navrhovaného nařízení v platnost.
Příloha II navrhovaného nařízení stanoví společný modul pro tuto vnější statistiku o zahraničních přidružených společnostech (dále jen "vnější FATS").
4. ECB navrhované nařízení vítá.
Vymezením společného rámce by navrhované nařízení mělo zlepšit srovnatelnost údajů o zahraničních přidružených společnostech v rámci EU, a zajistit tak, že budou vhodnější pro účely agregace na úrovni EU či eurozóny a spolehlivější pro všechny uživatele.
Údaje o zahraničních přidružených společnostech v současné době sestavují národní statistické úřady (obvykle vnitřní FATS) a centrální banky (obvykle vnější FATS) členských států.
Používané metody sestavování údajů jsou v souladu s navrhovaným nařízením a tyto údaje by rovněž měly ECB pomoci při hodnocení hospodářského vývoje v oblasti činnosti velkých podniků a jejich zahraničních přidružených společností uvnitř eurozóny i mimo ni.
Tyto údaje se považují za cenné pro potřeby zkoumání vývoje obchodu eurozóny a tvorby cen, jakož i pro pochopení hospodářského dopadu přímých zahraničních investic, například na konkurenceschopnost nebo zaměstnanost.
5. V této souvislosti by ECB chtěla vyjádřit připomínky k určitým konkrétním ustanovením navrhovaného nařízení.
ECB poznamenává, že na základě navrhovaného nařízení není poskytování vnějších FATS okamžitě povinné.
Výsledky pilotních studií, které se mají provádět v některých členských státech, bude možné vyhodnotit až po uplynutí období tří let.
ECB s politováním konstatuje, že ačkoliv datové toky stanovené pro účely statistiky platební bilance v oddíle 2 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 184/2005 ze dne 12. ledna 2005 o statistice Společenství týkající se platební bilance, mezinárodního obchodu službami a přímých zahraničních investic [1] rozlišují samostatné kategorie zboží a služeb, navrhované nařízení zboží a služby tímto způsobem samostatně nečlení.
Nebudou-li tyto údaje členěny samostatně, sníží to jejich hodnotu pro účely analýzy a ztíží se tím jejich srovnávání s údaji, které se zveřejňují v zemích, jež jsou hlavními protistranami eurozóny.
6. Další otázkou je lhůta 20 měsíců od skončení sledovaného roku, ve které mají členské státy předat vnitřní FATS a která je v současné době stanovena v oddíle 5 přílohy I navrhovaného nařízení.
Tato lhůta se zdá být maximální možnou lhůtou pro zajištění pravidelného hodnocení hospodářského vývoje, v jehož rámci dochází k (častým) změnám struktury velkých podniků a počtu, velikosti a oblasti hospodářské činnosti jejich přidružených společností.
ECB proto vyzývá Evropský parlament a Radu, aby po vyhodnocení pilotních studií zvážily možnost zkrátit navrhovanou lhůtu ve střednědobém horizontu alespoň pro agregované údaje (např. "Úroveň 1", jak je uvedena v navrhovaném nařízení).
Tím by se tato lhůta přiblížila devítiměsíční lhůtě pro vykazování agregovaných údajů o přímých zahraničních investicích, kterou stanoví nařízení (ES) č. 184/2005.
7. Po podrobnějším posouzení příloh I až III navrhovaného nařízení ECB poznamenává, že oddíl 6 přílohy I nařízení (ES) č. 184/2005 nazvaný "Úrovně geografického členění" zahrnuje vedle ostatních položek v rámci EU dodatečnou položku nazvanou "U4 Mimo eurozónu". ECB se domnívá, že pro účely sestavování agregátu eurozóny by bylo vhodné zahrnout podobný odkaz na položku "Mimo eurozónu" v příloze III navrhovaného nařízení jako dodatečnou úroveň geografického členění pod záhlaví "Úroveň 1". V neposlední řadě se v důvodové zprávě odkazuje na "EU 15" (případně na "členské státy EU 15"); ECB navrhuje, že namísto toho by se mělo odkazovat na stávající "EU 25" nebo "členské státy EU 25". Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 31. května 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 35, 8.2.2005, s. 23. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 3. června 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1467/97 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku (KOM(2005) 155 v konečném znění)
(CON/2005/17)
(2005/C 144/10)
1. Dne 3. května 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1467/97 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku (dále jen "navrhované nařízení").
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 104 odst. 14 druhém pododstavci Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Zdravá fiskální politika má zásadní význam pro úspěšnost hospodářské a měnové unie (HMU).
Vytváří předpoklady pro makroekonomickou stabilitu, růst a soudržnost v eurozóně.
Rozpočtový rámec zakotvený ve Smlouvě a v Paktu o stabilitě a růstu je základním prvkem HMU, a má tak klíčový význam pro ukotvení očekávání fiskální disciplíny.
Je zapotřebí, aby tento rámec, který je založen na pravidlech a jehož cílem je zajistit udržitelnost veřejných financí při současném umožnění zmírnění výkyvů ekonomického výkonu prostřednictvím působení automatických stabilizátorů, zůstal jasný, jednoduchý a vynutitelný.
Dodržování těchto zásad rovněž přispěje k průhlednosti a rovnému zacházení při uplatňování tohoto rámce.
4. Cílem navrhovaného nařízení je zohlednit změny v provádění Paktu o stabilitě a růstu, které schválila Rada ve složení pro hospodářství a finance dne 20. března 2005. Navrhované nařízení se týká uplatňování postupu při nadměrném schodku. Cílem navrhovaného nařízení je zajistit zdravou fiskální politiku tím, že motivuje k fiskální disciplíně. I když ECB nepovažuje za nutné vyjádřit stanovisko ke konkrétním ustanovením navrhovaného nařízení, chtěla by zdůraznit, že je zapotřebí, aby postup při nadměrném schodku byl při dodržení přísného časového rámec důvěryhodný a účinný jako ochrana před neudržitelností veřejných financí. V této souvislosti by ECB uvítala, kdyby nařízení Rady (ES) č. 1467 ze dne 7. července 1997 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku [1] bylo změněno co možná nejméně. Důsledné a konzistentní uplatňování postupu při nadměrném schodku by přispělo k provádění obezřetné fiskální politiky. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 3. června 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 6. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 3. června 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1466/97 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (KOM(2005) 154 v konečném znění)
(CON/2005/18)
(2005/C 144/11)
1. Dne 3. května 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádost Rady Evropské unie o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1466/97 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (dále jen "navrhované nařízení").
2. Navrhované nařízení je založeno na čl. 99 odst. 5 Smlouvy o založení Evropského společenství. I když toto ustanovení výslovně nepředpokládá konzultaci s ECB, dohled nad stavy rozpočtů a dohled nad hospodářskými politikami a jejich koordinace se týkají prvořadého cíle Evropského systému centrálních bank, kterým je udržování cenové stability. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je proto založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Zdravá fiskální politika má zásadní význam pro úspěšnost hospodářské a měnové unie (HMU).
Vytváří předpoklady pro makroekonomickou stabilitu, růst a soudržnost v eurozóně.
Rozpočtový rámec zakotvený ve Smlouvě a v Paktu o stabilitě a růstu je základním prvkem HMU, a má tak klíčový význam pro ukotvení očekávání fiskální disciplíny.
Je zapotřebí, aby tento rámec, který je založen na pravidlech a jehož cílem je zajistit udržitelnost veřejných financí při současném umožnění zmírnění výkyvů ekonomického výkonu prostřednictvím působení automatických stabilizátorů, zůstal jasný, jednoduchý a vynutitelný.
Dodržování těchto zásad rovněž přispěje k průhlednosti a rovnému zacházení při uplatňování tohoto rámce.
4. Cílem navrhovaného nařízení je zohlednit změny v provádění Paktu o stabilitě a růstu, které schválila Rada ve složení pro hospodářství a finance dne 20. března 2005. Navrhované nařízení se týká procesu dohledu a stanovení střednědobých cílů fiskální politiky členských států. I když ECB nepovažuje za nutné vyjádřit stanovisko ke konkrétním ustanovením navrhovaného nařízení, podporuje záměr zlepšit dohled nad hospodářskými politikami a jejich koordinaci tak, aby byly dosaženy a udrženy střednědobé cíle, které zajišťují udržitelnost veřejných financí. Důsledné a konzistentní uplatňování postupů dohledu by přispělo k provádění obezřetné fiskální politiky. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 3. června 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 21. června 2005
na žádost Rady Evropské unie ke dvěma navrhovaným rozhodnutím Rady o výměně, pomoci a odborném vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles)
(CON/2005/22)
(2005/C 161/07)
1. Dne 10. května 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádosti Rady Evropské unie o stanoviska ke dvěma navrhovaným opatřením: k návrhu rozhodnutí Rady, kterým se mění a rozšiřuje rozhodnutí Rady ze dne 17. prosince 2001 o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles) (dále jen "návrh"), a k návrhu rozhodnutí Rady, kterým se na nezúčastněné členské státy rozšiřuje použitelnost rozhodnutí Rady, kterým se mění a rozšiřuje rozhodnutí Rady ze dne 17. prosince 2001 o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles) (dále jen "paralelní návrh") [1].
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Program Pericles byl vytvořen rozhodnutím Rady 2001/923/ES ze dne 17. prosince 2001 o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles) [2].
Pokud jde o návrh a paralelní návrh, ECB by v souladu s názorem, který vyjádřila ve svém stanovisku k návrhu rozhodnutí 2001/923/ES [3], chtěla poznamenat, že velmi vítá a plně podporuje iniciativy, jejichž cílem je ochrana eura proti padělání prostřednictvím programů odborného vzdělávání, výměny a pomoci zaměřených na vybrané cílové skupiny.
4. ECB bere na vědomí, že hlavním cílem návrhu je prodloužit dobu trvání programu Pericles (který by měl skončit k 31. prosinci 2005) do 31. prosince 2011 při zachování stejného rozpočtu ve výši 1 milion EUR ročně.
Návrh též upravuje správní podporu pro přeshraniční vyšetřování, pokud taková podpora není kryta z prostředků jiných evropských institucí a pod podmínkou předchozího posouzení Europolem.
Navrhuje se zvýšit příspěvek Společenství na spolufinancování výměny informací a vnějších akcí ze 70 % na 80 % a zavést pružný přístup, pokud jde o omezení počtu projektů, které mohou členské státy k financování v rámci programu Pericles ročně předložit.
5. Na úvod je třeba poznamenat, že čl. 123 odst. 4 Smlouvy je zřejmě nedostatečným právním základem tohoto návrhu, zejména s ohledem na rozšíření programu na správní podporu pro přeshraniční vyšetřování.
6. Pokud jde o podstatu návrhu, ECB zdůrazňuje, že je důležité zajistit, aby délka prodloužení programu Pericles byla spjata s načasováním přijetí eura v nových členských státech.
Jelikož předpokládaná data přijetí eura ve většině nových členských států připadají na období let 2008 až 2010 [4], přihlíží navrhované prodloužení programu Pericles do 31. prosince 2011 ke zvýšené potřebě odborného vzdělávání, výměny informací a pomoci v budoucnu.
Navrhované prodloužení programu Pericles je třeba uvítat též proto, že se pravděpodobně bude krýt s emisí druhé série eurobankovek, která se má uskutečnit ke konci desetiletí, a že tudíž tuto emisi zohlední.
7. Ve stejném duchu představuje zvýšení příspěvku Společenství na spolufinancování výměny informací a vnějších akcí, jakož i zavedení pružného přístupu, pokud jde o omezení počtu projektů, které mohou členské státy k financování předložit, další dva pozitivní kroky k zajištění pomoci tam, kde je to nejvíce zapotřebí.
8. Řádná koordinace programu Pericles se stávajícími programy Společenství nebo EU, jakož i s projekty Europolu a ECB má, jak vyplývá z článku 5 rozhodnutí 2001/923/ES, zásadní význam.
Financování správní podpory pro přeshraniční vyšetřování je proto podle návrhu možné jen tehdy, není-li taková podpora kryta z prostředků jiných evropských institucí.
Na základě návrhu podléhá financování správní podpory předchozímu posouzení Europolem.
Vzhledem k tomu, že financování správní podpory by se mohlo též týkat přeshraničních vyšetřování ohledně padělaných eurobankovek, mohla by Rada rovněž zvážit zapojení ECB do tohoto posuzování.
ECB poznamenává, že by bylo užitečné, aby iniciativy, které mají být financovány v rámci programu Pericles, byly předmětem společného posouzení ze strany Komise, ECB a Europolu a aby se pro přijetí příslušného rozhodnutí vyžadoval souhlas těchto tří orgánů v rámci řídící skupiny, která byla již ustavena s cílem vypracovat společnou strategii proti padělání eura.
9. ECB poznamenává, že návrh upravuje změnu postupů následné kontroly a hodnocení jen v omezené míře. S ohledem na prodloužení programu Pericles o dalších šest let ECB doporučuje, aby byl v čl. 1 odst. 8 a 9 návrhu upraven ambicióznější, otevřenější a transparentnější postup hodnocení. ECB by měla být plně zapojena do hodnocení významu, účinnosti a efektivnosti programu Pericles tak, aby mohla Radě poskytnout kvalifikované stanovisko ohledně případného budoucího prodloužení tohoto programu. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 21. června 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] KOM(2005) 127 v konečném znění obsahuje jak návrh (2005/0029(CNS)), tak paralelní návrh (2005/0030 (CNS)). [2] Úř. věst. L 339, 21.12.2001, s. 50.
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 4. října 2005
na žádost Komise Evropských společenství k návrhu nařízení Komise, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 2494/95, pokud jde o společné referenční období pro harmonizovaný index spotřebitelských cen
(CON/2005/33)
(2005/C 254/05)
1. Dne 5. září 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Komise Evropských společenství žádost o stanovisko k návrhu nařízení Komise, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95, pokud jde o společné referenční období pro harmonizovaný index spotřebitelských cen, a kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 2214/96 (dále jen "navrhované nařízení").
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na první odrážce čl. 105 odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství a na čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen [1]. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. Cílem navrhovaného nařízení je revidovat společné referenční období pro všechny harmonizované indexy spotřebitelských cen (HISC) z 1996=100 na 2005=100 a stanovit postup pro další aktualizaci referenčních období pro index.
Navrhované nařízení dále stanoví technické podrobnosti zavedení nového referenčního období pro index a zacházení s novými dílčími indexy HISC.
4. ECB navrhované nařízení vítá. Aktualizace neovlivňuje roční míry inflace měřené pomocí HISC s výjimkou účinků zaokrouhlení, jež by zřejmě měly být malé. K technickým podrobnostem uvedeným v navrhovaném nařízení nemá ECB připomínky. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 4. října 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 257, 27.10.1995, s. 1. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 1. prosince 2005
k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 974/98 o zavedení eura
(CON/2005/51)
(2005/C 316/11)
Dne 10. listopadu 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 974/98 o zavedení eura (KOM(2005) 357 v konečném znění) [1] (dále jen "navrhované nařízení"). Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 123 odst. 4 třetí větě Smlouvy o založení Evropského společenství, který je právním základem navrhovaného nařízení. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1. Obecné poznámky
1.1.
Cílem navrhovaného nařízení je vytvořit právní rámec vhodný pro budoucí zavedení eura v členských státech, které dosud euro nepřijaly (dále jen "nezúčastněné členské státy").
S cílem umožnit včasné legislativní a praktické přípravy na zavedení eura na vnitrostátní úrovni mají tyto členské státy velký zájem, aby k přijetí spolehlivého právního rámce na úrovni Společenství došlo s dostatečným předstihem před jejich přechodem na euro.
EU obecně, jakož i členské státy, které euro již přijaly (dále jen "zúčastněné členské státy"), mají rovněž velký zájem na tom, aby budoucí rozšiřování eurozóny proběhlo tak hladce a úspěšně jako v případě přijetí eura 11 původními členskými státy a Řeckem, tak aby rozšíření eurozóny mělo pozitivní dopad.
ECB se domnívá, že úspěšné zavedení eura ve stávajících zúčastněných členských státech přispělo zásadním způsobem k tomu, že euro je dnes jak v rámci EU, tak v širším mezinárodním měřítku vnímáno jako důvěryhodná měna.
2. Konkrétní poznámky
2.1.
Zakotvení tří scénářů přechodu na euro
2.1.1.
ECB připomíná, že nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura [2], kterým se řídilo zavedení eura v původních 11 zúčastněných členských státech a v Řecku, vycházelo z přístupu, jenž schválila Evropská rada na svém zasedání v Madridu v roce 1995 (dále jen "madridský scénář").
Madridský scénář stanovil přechodné období mezi zavedením eura v bezhotovostní formě a zavedením eurobankovek a euromincí, přičemž z něj vycházejí pravidla pro zavedení eura, jež jsou v současné době obsažena v nařízení (ES) č. 974/98.
Od prvního přechodu na euro, který začal 1. ledna 1999, se některé důležité praktické aspekty pro další zavedení eura podstatně změnily.
Především jde o to, že eurobankovky jsou v současné době v rámci eurozóny i v celé EU běžně dostupné, a je tudíž nezbytné, aby vedle madridského scénáře existovaly další scénáře přechodu na euro.
2.1.2.
Na základě navrhovaného nařízení Rada členské státy zmocní, aby postupovaly podle jednoho ze tří různých scénářů přechodu na euro: a) přechodné období madridského stylu, tj. období, po které bude euro právně existovat pouze v bezhotovostní formě, zatímco eurobankovky a euromince, ačkoliv jsou soukromně dostupné a použitelné, nebudou úředně uznány jako vnitrostátní zákonné platidlo, b) scénář "velkého třesku", tj. jednorázový přechod na euro, v jehož rámci k zavedení eura v bezhotovostní formě a k přechodu na hotovostní euro dojde ke stejnému dni, nebo c) scénář "velkého třesku" v kombinaci s obdobím útlumu v délce nejvýše jednoho roku, během něhož lze na jednotku národní měny i nadále odkazovat v nástrojích, které mají právní účinek (např. daňové doklady, účetní závěrky obchodních společností a výplatní pásky).
2.1.3.
Základním cílem navrhovaného nařízení, který je upřesněn v odůvodnění návrhu, je zakotvit tyto tři alternativní scénáře přechodu na euro pro členské státy, které euro přijmou v budoucnu [3].
S cílem zajistit větší transparentnost pro občany EU a současně zabezpečit soulad s cíli programu EU pro zkvalitňování legislativy navrhuje ECB, aby do navrhovaného nařízení bylo zapracováno výslovné ustanovení, které přímo a komplexnějším způsobem zohlední tyto tři různé scénáře přechodu na euro, jež se na dotčené členské státy budou vztahovat.
2.1.4.
Řada členských států, které k EU přistoupily dne 1. května 2004 [4], veřejně naznačila, že by euro chtěly zavést podle scénáře "velkého třesku".
Ze stávajícího textu navrhovaného nařízení lze přechod na euro podle scénáře "velkého třesku" odvodit pouze z definice přechodného období, jež umožňuje, aby se den přijetí eura a den přechodu na hotovostní euro stanovené v příloze navrhovaného nařízení shodovaly [5].
I když je teoreticky možné představit si scénář "velkého třesku" jako přechodné období, které potrvá zlomek vteřiny, navrhuje se, aby scénář "velkého třesku" byl z důvodu větší transparentnosti pro občana EU definován jako "jednorázové zavedení eura, kdy se den přijetí eura shoduje se dnem přechodu na hotovostní euro".
2.2.
Scénář přechodu na euro s přechodným obdobím
2.2.1.
Podle stávajících ustanovení nařízení (ES) č. 974/98 je "přechodné období" definováno jako tříleté období, které začíná 1. lednem 1999 a končí 31. prosincem 2001, avšak s výjimkou Řecka, v jehož případě je přechodné období jednoleté období, které začíná 1. lednem 2001 a končí 31. prosincem 2001 [6].
Jinými slovy se ve stávajícím nařízení (ES) č. 974/98 definuje pevně stanovené období, během něhož se použijí přechodná ustanovení.
Naopak definice "přechodného období" podle navrhovaného nařízení žádnou konkrétní či maximální délku tohoto období nestanoví.
Namísto toho bude délka přechodného období pro každý členský stát individuálně stanovena v navrhované příloze nařízení (ES) č. 974/98, což znamená, že délka přechodného období by musela být předmětem nového projednání, jakmile dojde ke zrušení výjimky dotčeného členského státu [7].
2.2.2.
ECB důrazně doporučuje, aby v textu navrhovaného nařízení byla výslovně stanovena maximální délka přechodného období, jež by neměla přesáhnout tři roky.
Kromě zavedení tohoto celkového omezení ECB doporučuje, aby s cílem motivovat stanovení přechodných období kratších než maximálně přípustné období tří let bylo v bodech odůvodnění navrhovaného nařízení uvedeno, že přechodné období by mělo být co nejkratší.
Argumenty, o něž se postoj ECB v této věci opírá, jsou uvedeny níže, a předkládají se tímto Radě ke zvážení.
2.2.3.
Zaprvé, nynější praktické aspekty přechodu na euro se liší od těch, které provázely původní přechod na euro, jenž začal 1. ledna 1999, kdy eurobankovky a euromince neexistovaly.
Vzhledem k tomu, že eurobankovky jsou v současné době běžně dostupné nejen v rámci eurozóny, ale v celé EU, by nebylo věrohodné, kdyby občané dotčených členských států museli déle než tři roky po zavedení eura jako měny v jejich členských státech čekat na to, až se eurobankovky a euromince stanou zákonným platidlem.
2.2.4.
Zadruhé, přechodné období by nemělo být příliš dlouhé, protože euro se úřední měnou členského státu na základě příslušných právních předpisů stane na samém počátku přechodného období [8].
V návaznosti na to bude měnovou politiku dotčeného členského státu určovat ECB [9] a veškeré operace měnové politiky bude národní centrální banka dotčeného členského státu provádět v jednotce euro [10].
Nové obchodovatelné dluhové nástroje emitované dotčeným členským státem budou znít na jednotku euro [11].
Lze očekávat, že jednotka euro bude ve větším rozsahu používána jak v rámci vnitrostátních plateb, tak především v rámci přeshraničních plateb s dotčeným členským státem [12].
Dotčený členský stát bude rovněž moci přijmout vhodná opatření, aby umožnil v operačních postupech na organizovaných trzích a v rámci platebních systémů změnit zúčtovací jednotku z národní měnové jednotky na jednotku euro [13].
Zkušenosti původních 11 zúčastněných členských států ukazují, že lze očekávat, že sektor bank, jež poskytují služby velkým klientům, a finanční trhy přejdou na jednotku euro na samém začátku přechodného období.
Vzhledem k výše uvedenému se ECB domnívá, že by nepůsobilo věrohodně, kdyby přechodné období mezi zavedením eura jako měny dotčeného členského státu a úředním zavedením eurobankovek a euromincí trvalo déle než tři roky.
2.2.5.
Zatřetí, je pravdou, že s ohledem na zcela nové otázky, jež po logistické stránce slučování měn a zákonných platidel 11 členských států do jednotné evropské měny vyvolalo, bylo stanovení tříletého přechodného období během prvního přechodu na euro opodstatněné.
Současně je však třeba poznamenat, že Řecko, které euro přijalo o dva roky později než 11 původních zúčastněných členských států, se s jednoročním přechodným obdobím úspěšně vyrovnalo.
Z toho vyplývá, že použije-li se v případě jakéhokoli dalšího zavedení eura přechodné období madridského stylu, mělo by být kratší než tři roky.
2.2.6.
Začtvrté, proces přijímání eura by se měl řídit těmito dvěma významnými zásadami: zásadou rovného zacházení a zásadou usnadňování.
Zatímco ze zásady rovného zacházení vyplývá, že členským státům, které euro přijmou později, by neměly být kladeny dodatečné překážky, avšak tyto státy by neměly mít možnost euro přijmout za volnějších podmínek, zásada usnadňování znamená, že uskutečňování přechodu na euro si vyžaduje pružný přístup.
Zatímco rovné zacházení znamená, že členské státy, které euro přijmou později, mají nárok na to, aby měly k dispozici stejnou maximální dobu, jež pro původní zúčastněné členské státy stanovil madridský scénář, měly by tyto státy mít v souladu se zásadou usnadňování možnost dokončit přechod na euro rychleji, je-li to vhodné a proveditelné.
S ohledem na to, že na základě nařízení (ES) č. 974/98 se na 11 původních zúčastněných členských států vztahovalo tříleté přechodné období, by proto stanovení přechodného období v délce nejvýše tří let bylo v souladu se zásadou rovného zacházení.
Tím, že se umožní toto tříleté přechodné období zkrátit, by současně byla naplněna zásada usnadňování.
2.2.7.
Zapáté, stanovení maximální délky přechodného období by bylo v souladu s legislativní technikou, jíž bylo použito pro vymezení jiných období v souvislosti s různými scénáři přechodu na euro, jako jsou období útlumu a období dvojího oběživa.
Navrhované nařízení stanoví maximální délku období útlumu na jeden rok [14].
Nařízení (ES) č. 974/98 stanoví maximální délku období dvojího oběživa na šest měsíců [15].
2.2.8.
ECB dospívá k závěru, že z hlediska zajištění důvěryhodnosti procesu přechodu na euro, posílení právní jistoty a zvýšení efektivity je velmi důležité, aby v navrhovaném nařízení byla stanovena maximální délka přechodného období, jež nepřesáhne tři roky.
S cílem motivovat stanovení přechodných období kratších než maximální přípustné období tří let, ECB rovněž doporučuje, aby v bodech odůvodnění navrhovaného nařízení bylo uvedeno, že přechodné období by mělo být co nejkratší.
V neposlední řadě ECB poznamenává, že zapracováním takového jednoznačného ustanovení, které by stanovilo maximální délku přechodného období, by se předešlo dalším diskusím, jakmile dojde ke zrušení výjimek dotčených členských států, a následným změnám nařízení (ES) č. 974/98, což přispěje k větší předvídatelnosti procesu přechodu na euro.
2.3.
Scénář přechodu na euro s obdobím útlumu
2.3.1.
V obecné rovině ECB chápe důvody pro kombinaci scénáře "velkého třesku" s obdobím útlumu v délce nejvýše jednoho roku, během kterého bude nadále možné používat národní měnovou jednotku v určitých právních nástrojích, jako jsou podle odůvodnění navrhovaného nařízení daňové doklady nebo účetní závěrky obchodních společností [16].
I když je diskutabilní, zda jsou daňové doklady nebo účetní závěrky obchodních společností právními nástroji ve smyslu navrhovaného nařízení, bere ECB na vědomí, že v rámci období útlumu bude rovněž možné nadále používat národní měnovou jednotku v nových právních nástrojích, jako jsou standardizované smlouvy vytvořené elektronickou cestou (např. smlouvy o nájmu vozidla).
2.3.2.
Zatímco v odůvodnění navrhovaného nařízení se uvádí, že v období útlumu by bylo možné pouze "omezené používání vnitrostátního platidla ve vymezených právních nástrojích" [17], ustanovení navrhovaného nařízení neobsahují žádné omezení, pokud jde o druhy nových právních nástrojů, v nichž lze během období útlumu nadále odkazovat na národní měnovou jednotku [18].
ECB poznamenává, že tento přístup ponechává členským státům při uplatňování období útlumu na různé druhy právních nástrojů značný stupeň flexibility a prostoru pro vnitrostátní úpravu.
2.3.3.
Jednou z věcí, jež by ECB chtěla zdůraznit, je, že podle navrhovaného nařízení se úkony na základě právních nástrojů, v nichž se během období útlumu odkazuje na národní měnovou jednotku, vykonávají pouze v jednotce euro [19].
To může zúčastněným subjektům zabránit, aby v platebních nástrojích odkazovaly na národní měnové jednotky, neboť tyto platební nástroje by musely být vykonány v jednotce euro, a nikoli v příslušné národní měnové jednotce.
Pokud by však platební nástroje jako šeky a platební příkazy byly denominovány v národní měnové jednotce, mohlo by to způsobit určité potíže provozovatelům plateb, jelikož by museli zajistit, aby k přepočtu z národní měnové jednotky na jednotku euro došlo před provedením transakce.
Jelikož je možné, že se platební nástroje dostanou do oběhu mimo členské státy, jež uplatňují období útlumu, je z provozního hlediska důležité vyloučit, aby platební nástroje denominované v příslušných národních měnových jednotkách mohly být používány na přeshraničním základě.
Toho lze dosáhnout tak, že použití ustanovení o období útlumu bude omezeno na právní nástroje, jež mají být vykonány v dotčeném členském státě (tj. pouze v členském státě, který uplatňuje období útlumu).
Takový přístup by podpořil flexibilitu, pokud jde o uplatňování ustanovení týkajících se období útlumu, a omezil by toto uplatňování na vnitrostátní úroveň.
2.3.4.
ECB bere na vědomí, že úvodní část období útlumu (v délce nejvýše jednoho roku po dni přechodu na hotovostní euro) se bude překrývat s obdobím dvojího oběživa (v délce nejvýše šesti měsíců), během něhož bude dovoleno, aby jak eurobankovky a euromince, tak bankovky a mince znějící na národní měnovou jednotku byly zákonným platidlem na území dotčeného členského státu [20].
ECB si všímá rozporu mezi ustanovením, podle kterého musí být úkony na základě nových právních nástrojů, v nichž se během období útlumu odkazuje na původní národní měnovou jednotku, vykonávány pouze v jednotce euro, a skutečností, že bankovky a mince znějící na národní měnu zůstanou po období dvojího oběživa zákonným platidlem na území příslušného státu.
Tento rozpor lze řešit změnou textu navrhovaného nařízení, podle níž by výše uvedeným ustanovením nebyl dotčen článek 15 nařízení (ES) č. 974/98 (tj. ustanovení o období dvojího oběživa).
2.4.
Název eura
2.4.1.
ECB si vědoma toho, že jeden z členských států vznesl jazykovou výhradu, pokud jde o název jednotné měny ve tvaru "euro" v příslušné jazykové verzi navrhovaného nařízení.
V této souvislosti by ECB chtěla zdůraznit, že název "euro" musí být ve všech jazykových verzích navrhovaného nařízení používán náležitě a konzistentně v souladu s požadavkem stanoveným v nařízení (ES) č. 974/98, podle kterého musí být název jednotné měny s přihlédnutím k existenci různých abeced stejný ve všech úředních jazycích Evropské unie [21].
Jak ECB poznamenala ve svém nedávném stanovisku k návrhu litevského zákona o přijetí eura [22], z příslušných ustanovení nařízení (ES) č. 974/98 "vyplývá, že název jednotné měny je "euro" a že tento název by měl být v právních aktech, které se zveřejňují ve všech jazycích Společenství, stejný […].
Společenství má výlučnou pravomoc v měnových záležitostech, a samo tudíž určuje název jednotné měny.
Jako jednotná měna musí být název eura v prvním pádě jednotného čísla ve všech jazycích Společenství stejný, aby jeho jednotnost byla zřejmá."
2.4.2.
V souladu s tím se na eurobankovkách, které ECB a národní centrální banky zúčastněných členských států od 1. ledna 2002 na základě povolení ECB vydávají, jako název jednotné měny uvádí pouze "EURO" nebo "ΕΥΡΩ", tj. název měny v latinské a řecké abecedě [23].
Z důvodu právní jistoty by ECB doporučovala, aby do normativní části navrhovaného nařízení bylo zařazeno ustanovení, které upřesní, že "s přihlédnutím k existenci různých abeced se název eura píše v prvním pádě jednotného čísla ve všech úředních jazycích Evropské unie stejným způsobem".
2.5.
Konkrétní legislativní návrhy
ECB dále předkládá řadu konkrétních legislativních návrhů.
2.5.1.
Zaprvé, na základě nařízení (ES) č. 974/98 může každý členský stát, jenž se rozhodne pro přechodné období madridského stylu, přijmout opatření, která mohou být potřebná k tomu, aby umožnil změnu jednotky z národní měnové jednotky na jednotku euro v operačních postupech na trzích, na nichž dochází k pravidelné výměně, zúčtování a vypořádání nástrojů, jež jsou uvedeny v oddíle B přílohy směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10 května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [24] (dále jen "směrnice o investičních službách"), a komodit [25].
Vzhledem k tomu, že směrnice o investičních službách byla zrušena směrnicí o trzích finančních nástrojů [26], by měl být odkaz na nástroje uvedené v oddíle B přílohy směrnice o investičních službách nahrazen odkazem na nástroje uvedené v oddíle C přílohy I směrnice o trzích finančních nástrojů, jež obsahuje podrobnější a propracovanější seznam finančních nástrojů než směrnice o investičních službách, včetně komoditních a úvěrových derivátů a derivátů na počasí.
2.5.2.
Zadruhé, navrhuje se zjednodušit první odstavec navrhovaného článku 10 nařízení (ES) č. 974/98 tak, aby stanovil, že "s účinností od příslušných dnů přechodu na hotovostní euro uvedou ECB a národní centrální banky zúčastněných členských států do oběhu v zúčastněných členských státech bankovky znějící na euro".
2.5.3. Zatřetí, co se týče užitečného odkazu na "ustanovení případné dohody o měnových záležitostech ve smyslu článku 111 Smlouvy", jenž je uveden v navrhovaném článku 11 nařízení (ES) č. 974/98 (který se týká postavení euromincí, které vydávají třetí země jako jsou Monako, San Marino a Vatikán, jako zákonného platidla), by ECB navrhovala, aby v souladu s některými jazykovými verzemi navrhovaného nařízení (viz např. německá verze) byl odkaz na článek 111 Smlouvy zúžen na odkaz na odstavec 3 tohoto článku, neboť se jedná o jediný odstavec článku 111, který se dohod o měnových záležitostech týká (tj. čl. 111 odst. 3).
2.5.4. Začtvrté, pokud jde o navrhovaný čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 974/98, který "bankám" ukládá povinnost vyměnit svým klientům bankovky a mince národní měny za eurobankovky a euromince, a to bezplatně až do výše stanovených limitů, ECB poznamenává, že z přísně terminologického hlediska se ve Smlouvě a v sekundárním právu Společenství jako pojem užívaný k označení bank běžně užívá pojem "úvěrová instituce".
Bude-li proto odkaz na "banky" nahrazen odkazem na "úvěrové instituce", jak jsou definovány v konsolidované bankovní směrnici, je třeba přihlédnout k tomu, že některé "úvěrové" instituce, které spadají do oblasti působnosti této směrnice, se hotovostních operací neúčastní (např. instituce elektronických peněz) [27], zatímco jiné subjekty, jež jsou z oblasti působnosti směrnice vyňaty (např. banky poštovních úřadů), se v rámci přechodu na euro v minulosti ukázaly jako důležité.
S ohledem na výše uvedené by bylo účelné, aby dotčeným členským státům byla dána určitá volnost, pokud jde o vymezení jiných institucí, na které by se tato povinnost bezplatně vyměňovat bankovky a mince měla vztahovat.
2.6.
Legislativní návrh
2.6.1. Pokud by výše uvedená doporučení vedla ke změnám v navrhovaném nařízení, je v příloze obsažen návrh příslušných změn. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 1. prosince 2005. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Znění ze dne 2. srpna 2005.
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 9. prosince 2005
na žádost Rady Evropské unie k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2004/39/ES o trzích finančních nástrojů, pokud jde o některé lhůty
(CON/2005/53)
(2005/C 323/10)
1. Dne 20. října 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2004/39/ES o trzích finančních nástrojů, pokud jde o některé lhůty [1] (dále jen "navrhovaná směrnice").
2. Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť navrhovaná směrnice obsahuje ustanovení, která souvisejí s fungováním a integrací finančních trhů EU a která by případně mohla ovlivnit finanční stabilitu. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
3. ECB vítá prodloužení lhůty, v níž členské státy musí provést směrnici 2004/39/ES [2] ve vnitrostátních právních předpisech, o šest měsíců do října 2006, jakož i poskytnutí dodatečné šestiměsíční lhůty od doby provedení k účinnému uplatňování směrnice 2004/39/ES, jelikož se jedná o opatření, která se ukázala jako nezbytná jak pro členské státy, tak pro investiční podniky.
ECB dále vychází z toho, že Rada a Evropský parlament v současné době zvažují prodloužení těchto lhůt o další tři měsíce na devět měsíců.
ECB by neměla námitky ani proti takovému prodloužení. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 9. prosince 2005.
Jean-Claude Trichet [1] (KOM(2005) 253 v konečném znění).
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 15. prosince 2005
k návrhu nařízení ES o informacích o plátci podávaných v souvislosti s převodem finančních prostředků
(CON/2005/56)
(2005/C 336/07)
Dne 14. října 2005 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o informacích o plátci podávaných v souvislosti s převodem finančních prostředků (KOM(2005) 343 v konečném znění) (dále jen "navrhované nařízení") [1].
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena zejména na první odrážce čl. 105 odst. 4 ve spojení se čtvrtou odrážkou čl. 105 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť navrhované nařízení se týká základního úkolu Evropského systému centrálních bank (ESCB), a sice podporovat plynulé fungování platebních systémů [2]. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1 Povinnosti zprostředkujících poskytovatelů platebních služeb
3 odst. 6 navrhovaného nařízení, odkazuje na poskytovatele platebních služeb, "který není ani poskytovatelem platebních služeb na straně plátce ani poskytovatelem platebních služeb na straně příjemce platby a který se účastní převodu finančních prostředků".
Vzhledem k tomu, že jak provozovatelé platebních, zúčtovacích a vypořádacích systémů, tak poskytovatelé služeb přenosu zpráv se převodu finančních prostředků účastní, spadají zřejmě do oblasti působnosti navrhovaného nařízení.
1.2 Tito provozovatelé a poskytovatelé služeb však nejsou s plátci ani s příjemci plateb v přímém klientském vztahu, a nemají proto veškeré informace, jež navrhované nařízení vyžaduje, k dispozici.
Povinnosti by tedy měly být uloženy jen úvěrovým institucím, které mají přímý kontakt s klienty, nebo finančním subjektům, které jsou součástí platebního řetězce pro převod finančních prostředků, neboť tyto subjekty mají nezbytné informace k dispozici [3].
1.3 S ohledem na shora uvedené ECB důrazně doporučuje, aby do navrhovaného nařízení bylo vloženo ustanovení, na jehož základě budou jak provozovatelé platebních, zúčtovacích a vypořádacích systémů, tak poskytovatelé služeb přenosu zpráv výslovně vyňati z oblasti působnosti navrhovaného nařízení, a aby do tohoto nařízení byl rovněž vložen bod odůvodnění, který tento krok objasní.
Touto výjimkou by nebyla dotčena povinnost provozovatelů těchto systémů zajistit, aby platební příkazy zadané těmto systémům mohly být pomocí vhodného zjištění totožnosti účastníků systému účinně dohledány.
V tomto ohledu si ECB všímá skutečnosti, že třetí směrnice o praní peněz obsahuje bod odůvodnění, který uvádí, že do oblasti působnosti této směrnice nespadají fyzické či právnické osoby, které pouze poskytují úvěrovým nebo finančním institucím informační nebo podpůrné systémy pro převody finančních prostředků nebo systémy pro zúčtování a vypořádání [4].
13 odst. 2 navrhovaného nařízení se týká povinností zprostředkujícího poskytovatele platebních služeb v případě, že neobdržel úplné informace o plátci.
Odstavce 12 a 13 revidované výkladové poznámky ke zvláštnímu doporučení VII: bezhotovostní převody [5] (dále jen "výkladová poznámka"), kterou vypracoval Finanční akční výbor (FATF), podobný informační požadavek neobsahují.
V tomto ohledu ECB nedoporučuje, aby na zprostředkujícího poskytovatele platebních služeb byla přenesena odpovědnost za informování poskytovatele platebních služeb na straně příjemce platby o tom, že informace jsou neúplné.
Bylo by vhodnější, aby tuto povinnost měly přímo zúčastněné osoby, tedy poskytovatel platebních služeb na straně plátce a poskytovatel platebních služeb na straně příjemce platby, neboť těmto osobám jsou požadované informace v každém případě k dispozici podle ustanovení kapitol II a III navrhovaného nařízení. Jedinými povinnostmi zprostředkujícího poskytovatele platebních služeb by měly být ty, které jsou mu uloženy článkem 12 a čl.
13 odst. 1 navrhovaného nařízení, podle nichž se veškeré informace o plátci, které byly doručeny spolu s převodem, postupují dále s převodem a o těchto informacích se po dobu pěti let vedou záznamy.
13 odst. 2 navrhovaného nařízení by tedy měl být zcela vypuštěn.
2. Definice
2.1 Jako obecnou poznámku ECB uvádí, že by bylo vhodné zajistit co nejvyšší soulad mezi definicemi v článku 4 navrhované směrnice o platebních službách na vnitřním trhu [6] a definicemi v navrhovaném nařízení, zejména definice "uživatele platební služby" v čl.
3 odst. 8 navrhovaného nařízení.
2.2 Zvláštní doporučení VII o bezhotovostních převodech, vypracované FATF, (dále jen "zvláštní doporučení VII") se výslovně vztahuje na finanční instituce, včetně subjektů pro převod peněz.
Navrhované nařízení na subjekty pro převod peněz výslovně neodkazuje. Je vysoce pravděpodobné, že definice "poskytovatele platebních služeb" v čl.
3 odst. 5 navrhovaného nařízení subjekty pro převod peněz zahrnuje, avšak v zájmu zajištění výslovného souladu navrhovaného nařízení se zvláštním doporučením VII by odkaz na subjekty pro převod peněz mohl být do této definice vložen.
2.3 Dále by měla být doplněna definice "jedinečného identifikačního kódu", jež by měla zohlednit různé možné kombinace údajů, jež se vyžadují k identifikaci plátce.
3. Obchodní transakce
3.1 ECB si všímá skutečnosti, že bod odůvodnění 6 navrhovaného nařízení se mimo jiné týká vynětí převodů finančních prostředků, které vyplývají z "obchodních transakcí", za určitých podmínek z působnosti tohoto nařízení.
Pojem "obchodní transakce" není definován, avšak čl. 2 odst.
2 uvádí, že navrhované nařízení "se nevztahuje na převody finančních prostředků, které vyplývají z obchodních transakcí uskutečněných kreditní nebo debetní kartou či jiným podobným platebním nástrojem".
3.2 Odstavec 10.a výkladové poznámky výraz "obchodní" výslovně nezmiňuje.
Stanoví však, že zvláštní doporučení VII se netýká převodů, které vyplývají z transakcí uskutečněných kreditní nebo debetní kartou, pokud číslo kreditní či debetní karty doprovází veškeré převody, které z této transakce vyplývají.
Odstavec 10.a však rovněž stanoví, že použije-li se k uskutečnění převodu finančních prostředků jako platební systém kreditní či debetní karta, vztahuje se na tento převod zvláštní doporučení VII a ve zprávě je třeba uvést nezbytné údaje.
To znamená, že zvláštní doporučení VII rozlišuje mezi použitím karet k platbě za zboží a služby (na což se zvláštní doporučení VII nevztahuje) a použitím karet k uskutečnění převodů (na což se zvláštní doporučení VII vztahuje).
S cílem ve větším rozsahu zajistit soulad s výkladovou poznámkou ECB navrhuje, aby byly bod odůvodnění 6 a první pododstavec čl. 2 odst.
2 odst. 2 navrhovaného nařízení zřejmě založen na předpokladu, že poskytovatel platebních služeb na straně plátce nebo poskytovatel platebních služeb na straně příjemce platby může vždy rozlišit, zda debetní či kreditní karta byla použita k platbě za zboží či služby nebo k uskutečnění převodu.
Tento předpoklad však není vždy správný, jelikož k uvedeným transakcím lze použít všechny druhy platebních nástrojů.
Dochází-li k platbě kreditní či debetní kartou, obdrží informace, z nichž lze dovodit účel transakce, pouze vlastník nebo provozovatel systému kreditních či debetních karet.
Poskytovatel platebních služeb na straně plátce a poskytovatel platebních služeb na straně příjemce platby obdrží pouze informace nezbytné k provedení transakce na účtu klienta, a o účelu transakce tedy neobdrží žádnou informaci.
Zavedení úpravy, která by vyžadovala, aby poskytovatelé platebních služeb ověřovali účel uvedených transakcí, by proto nepřispělo k plynulému fungování platebních systémů.
A tak ačkoli ECB chápe snahu vyjmout transakce, při nichž se kreditní či debetní karta používá k platbě za zboží a služby, z povinnosti uvádět úplné informace o plátci, je návrh zřejmě neproveditelný, neboť subjekty, na které se navrhované nařízení vztahuje, nemají k dispozici žádný prostředek, jenž by jim ve všech případech umožnil určit důvod platby. Záměrem čl.
2 však může být to, že vyrovnání (prostřednictvím poskytovatele platebních služeb na straně plátce) účtu týkajícího se transakcí, které plátce kreditní kartou provedl, není součástí převodu, jenž mohl být použitím kreditní karty vyvolán, ale je zcela samostatným převodem ze strany plátce ve prospěch společnosti, která kreditní karty provozuje. Pokud tomu tak je, ECB s obsahem čl.
2 odst. 2 souhlasí, avšak v zájmu právní jistoty by navrhovala, aby byl tento záměr v navrhovaném nařízení vyjádřen jednoznačněji.
4. Převody dávkových souborů
7 odst. 2 navrhovaného nařízení upravuje převody dávkových souborů příjemcům plateb vně Společenství.
Tyto převody zahrnují jednotlivé převody od jediného plátce rozdílným příjemcům, které jsou spojeny do souboru a poté obvykle "rozděleny" prvním poskytovatelem platebních služeb v řadě či provozovatelem platebního systému a které jsou následně roztříděny podle poskytovatele platebních služeb na straně příjemce platby.
Příjemce platby, ani poskytovatel platebních služeb na straně příjemce platby proto nebude schopen určit, že přijaté finanční prostředky byly původně převedeny v rámci dávkového souboru.
Nachází-li se příjemce platby v zemi, která je členem FATF, musí dotčená země rovněž uplatňovat zvláštní doporučení VII.
Aby obdržel relevantní informace, musel by tak poskytovatel platebních služeb na straně příjemce platby kontaktovat poskytovatele platebních služeb na straně plátce ve Společenství nebo prvního zprostředkujícího poskytovatele platebních služeb.
ECB proto poznamenává, že používání převodů dávkových souborů na přeshraniční úrovni s sebou přinese velký počet žádostí o poskytnutí informací o plátci.
5. Dohody s územími nebo zeměmi vně Společenství
Článek 18 navrhovaného nařízení stanoví, že Evropská komise může povolit uzavírání dohod mezi členskými státy a zeměmi či územími vně Společenství, které budou obsahovat odchylky od navrhovaného nařízení.
Tyto dohody lze povolit jen tehdy, je-li splněno několik podmínek.
S ohledem na konsolidaci finančních trhů v EU a s ohledem na rozvoj jednotné platební oblasti eurozóny se první a třetí podmínka (tj. že země či území má společnou měnovou unii s dotčeným členským státem nebo je součástí měnového prostoru dotyčného členského státu a že od poskytovatelů platebních služeb, kteří spadají pod jeho jurisdikci, vyžaduje uplatňování stejných pravidel, jaká stanoví navrhované nařízení) zdají být postačující ke splnění cílů vyžadovaného povolení.
Druhá podmínka (že země či území je členem platebních a zúčtovacích systémů dotyčného členského státu) by proto mohla být vypuštěna.
6. Legislativní návrh
Pokud by toto stanovisko vedlo ke změnám v navrhovaném nařízení, je v příloze obsažen návrh příslušných změn. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 15. prosince 2005. Prezident ECB
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru "ke XXXIII. zprávě o politice hospodářské soutěže – 2003"
SEC(2004) 658 final
(2005/C 221/01)
Evropská komise se dne 4. června 2004 rozhodla, s přihlédnutím k nařízení vyplývajícího ze článku 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství, konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v otázce týkající se XXXIII. zprávy o politice hospodářské soutěže – 2003
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", jež měla za úkol připravit práci Výboru na toto téma, přijala své stanovisko dne 11. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Chiriaco.
Následující stanovisko bylo přijato Evropským hospodářským a sociálním výborem, během 414. plenárního zasedání, které se konalo dne 9. února 2005, 75 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Výroční zpráva pro rok 2003, týkající se politiky hospodářské soutěže, poukazuje na změny, ke kterým došlo ve vnitřní organizaci sektoru a v pracovních metodách Komise a dokumentuje způsob, jakým Komise zajišťuje koherenci struktury evropského ekonomického vládnutí.
1.2 Politika hospodářské soutěže EU má důležitou úlohu, která vede k dosažení cílů hospodářské soutěže zakotvené v Lisabonské strategii. V ní jsou obsaženy nejen normy týkající se antitrustu a sdružování, ale též zavedení účinné a přísné disciplíny v oblasti státní pomoci.
1.3 Komise, aby umožnila vstup 10 nových přistupujících zemí bez negativních dopadů, vypracovala systém pravidel pro hospodářskou soutěž, která by byla společná pro všechny členské státy, aby mohlo dojít k vyvážené aplikaci norem v oblasti státní pomoci a zviditelnila se zároveň nutnost projednat státní příspěvky, které by mohly poškozovat hospodářskou soutěž. I v tomto případě musí být pravidla aplikována stejně, jako je tomu u podniků.
1.4 V roce 2003 bylo zaregistrováno 815 nových případů porušení hospodářské soutěže a vedle dalších opatření vznikla i nová funkce "poradce pro vztahy se spotřebiteli", aby byl zajištěn stálý dialog s evropskými spotřebiteli: spokojenost spotřebitelů je hlavním úkolem politiky hospodářské soutěže, ale jejich hlas není dostatečně slyšet během projednávání jednotlivých případů či během diskuse o aspektech politiky společenství.
Pravomoci tohoto "poradce" se neomezují jen na kontrolu sdružování podniků, ale zahrnují rovněž dohody, které narušují hospodářskou soutěž – kartely a zneužívání dominantního postavení – jakož i další politiky vztahující se k této oblasti.
1.5 V říjnu 2003 publikovala Evropská komise návrh nařízení a hlavní linie týkající se dohod o převodu technologie, k čemuž EHSV již vydal své stanovisko [1].
Návrh změny, který počítá s vývojem zasahujícím do této typologie dohod z posledních let, si bere za cíl zjednodušení a rozšíření dosahu aplikovatelnosti evropského nařízení o udělení výjimky.
Nové normy představují následující výhody:
- nařízení o udělení blokové výjimky počítá od nynějška pouze s jednou černou listinou: vše, co není jasně vyloučeno z této výjimky ji může využívat,
- jasný rozdíl bude učiněn mezi dohodami konkurujících si podniků a dohodami mezi nekonkurujícími si podniky.
- již se počítá s přijetím "modernizačního balíčku".
1.6 Komise mimo jiné jmenovala hlavního ekonomického zástupce pro hospodářskou soutěž, jehož funkční období začalo 1. září 2003, a zároveň posílila roli poradce pro audit.
Tento hlavní ekonomický zástupce bude vykonávat tři zásadní funkce:
- poskytovat konzultace metodologických otázek týkajících se ekonomiky a ekonometrie vztahujících se k aplikaci pravidel hospodářské soutěže v EU, eventuelně přispívat k rozvoji nástrojů všeobecné politiky,
- poskytovat všeobecné konzultace v jednotlivých případech hospodářské soutěže již od prvních fází jejich zpracovávání,
- poskytovat detailní konzultace v hlavních případech hospodářské soutěže, které s sebou nesou komplexní ekonomické otázky, vyžadující zejména sofistikovanou množstevní analýzu.
1.7 Co se týká poradce pro audit, ten vykonává s velkými pravomocemi a nezávislostí roli garanta práva na obranu při řešení otázek hospodářské soutěže.
Tento poradce spadá přímo pod komisaře zodpovědného za tento resort a nedostává další pokyny od GŘ pro hospodářskou soutěž.
Může zasáhnout pokaždé, když se objeví legitimní otázky spojené s právem na obranu, organizuje a objektivním způsobem řídí slyšení, rozhoduje o právu třetí strany, aby byla vyslechnuta a o tom, zda je nutné přejít k prezentaci nových dokumentů.
O tom všem podává zprávu komisaři, který je za tento sektor zodpovědný.
2. Aplikace antitrustových norem – čl. 81 a čl. 82 Smlouvy
2.1 V říjnu 2003 zahájila Komise závěrečnou fázi procesu reformy systému zavedení antitrustových norem (tzv. modernizační balíček), aby usnadnila výkon pravomocí přiřknutých orgánům zodpovědným za hospodářskou soutěž, a aby vpracovala mechanismy spolupráce s národními orgány, zodpovědnými za hospodářskou soutěž a s národními soudci, které jsou již zakotveny v nařízení 1/2003.
2.2 Tento modernizační balíček obsahuje zejména jedno nové aplikační nařízení, týkající se podmínek spojených s vyslechnutím zainteresovaných stran, jakož i celé řady dalších procedurálních otázek jako jsou přístup ke spisu či zpracovávání důvěrných informací.
Těchto šest komunikačních návrhů v sobě mimo jiné zahrnuje i možnost spolupráce uvnitř sítě evropských orgánů pro hospodářskou soutěž a zároveň spolupráce mezi Komisí a národními soudci, dále dopad na výměny mezi členskými státy, zpracovávání trestních oznámení a jednotlivá zaměření, která musí být předána podnikům, aby jim byla nápomocna při hodnocení nových a nevyřešených otázek.
Komentáře k modernizačnímu balíčku jsou uvedeny ve stanovisku EHSV [1].
2.3 V průběhu roku 2003 přijala Komise 5 rozhodnutí proti nezákonným horizontálním dohodám: francouzské hovězí maso, sorbáty, produkty na bázi uhlíku a grafitu k elektrickým a mechanickým aplikacím, organické peroxidy a měděné průmyslové trubky.
Udělené pokuty dosáhly výše 400 milionů EUR: jejich celková částka by měla zaručit dostatečné varování.
Při prověřování dochází k inspekci uvnitř podniků.
Úplná imunita je udělena podniku, který odhalí jako první existenci dohody, která dodá dostatečné důkazy, aby mohlo být zahájeno prověření.
Naopak se počítá s tím, že Komise dá kladný posudek, pokud dohody mezi podniky neomezují hospodářskou soutěž na daných trzích a spotřebitelé mají z těchto operací prospěch.
Ještě v roce 2003 se Komise vyjádřila ke třem případům porušení čl. 82 spojených s:
- tarify uloženými Deutsche Telekom AG konkurujícím podnikům, pro možnost vstupu do místní infrastruktury jeho telekomunikační sítě,
- tarifní politikou Wanadoo ohledně služeb ADSL,
- zneužitím dominantního postavení italských drah "Ferrovie dello Stato SpA" na trzích s přístupem k infrastruktuře železnic, trakčním zařízením a přepravě cestujících.
3. Rozvoj politiky hospodářské soutěže na úrovni jednotlivých sektorů
3.1 V roce 2003 byl zaznamenán značný pokrok, i když ne ještě zcela uspokojivý, v procesu liberalizace energetického sektoru (elektřina a plyn): od června existuje balíček legislativních opatření, který by měl zajistit, aby si všichni evropští spotřebitelé mohli vybrat do července 2007 vlastního dodavatele.
Tato opatření se snaží zaručit rovnováhu mezi podněty k vytvoření nových infrastruktur a plnou realizací společného trhu.
3.2 Nicméně mezi spotřebiteli a společnostmi v různých zemích Unie přetrvává určitý pocit nespokojenosti s úrovní stále vysokých cen a vlastní efektivitou těchto služeb.
Kromě toho, zejména u nových členských států, sociální partneři a organizace spotřebitelů velice zdůrazňují povinnost plně respektovat nezávislost národních orgánů, které jsou garanty hospodářské soutěže a orgány dohlížející na veřejně prospěšné služby.
3.2.1 Je-li zavedena příslušná a ucelená legislativa, stává se někdy, že zejména v nových členských státech mají dohlížecí a prováděcí orgány potíže s nezávislým naplňováním své úlohy. To vede k tomu, že předpisy pro hospodářskou soutěž někdy nenaplňují cíl podporovat zájmy zákazníků nebo efektivitu trhu.
Výbor se přiklání k funkčnějšímu vztahu mezi politikou hospodářské soutěže a politikou ochrany spotřebitelů.
Rozhodovacímu procesu na úrovni vlády by také mohlo napomoci organizovanější a aktivnější spotřebitelské hnutí, jež by také mohlo poskytnout informace o trzích a činnostech narušujících hospodářskou soutěž.
3.3 V oblasti poštovních služeb, směrnice schválená v roce 2002 naznačuje jasně cestu vedoucí k dokončení vnitřního trhu v oblasti poštovních služeb, zároveň také díky postupnému snížení vyhrazených oblastí a liberalizaci odesílané přeshraniční pošty.
Komise mimo jiné, na základě dohody dosažené na zasedání Evropské rady, uskuteční v průběhu roku 2006 studii hodnotící dopad všeobecné služby na jednotlivé členské státy.
Na základě výsledků této studie Komise přijme návrh úplného otevření se poštovnímu trhu od roku 2009 nebo jakékoliv další opatření, aby zachovala charakter všeobecné poštovní služby.
3.4 Co se týče elektronických komunikací, v červenci 2004 vypršel termín transpozice nového normativního rámce pro tento sektor.
Ve zprávě týkající se této otázky Komise zdůraznila zejména následující principy: trhy musí být analyzovány na základě principů hospodářské soutěže; závazky mohou být uvaleny pouze na podniky, které zaujímají dominantní postavení; se všemi službami a elektronickými komunikačními službami se musí zacházet bez jakékoliv diskriminace (technologická neutrálnost).
Rozvoj a zevšeobecnělý přístup k elektronickým komunikacím nemohou samy zajistit znovu nastartování ekonomického růstu.
Aby se dosáhlo tohoto výsledku je velice důležité zvýšit úroveň znalostí a schopností všech, kteří budou povoláni k používání informačních a komunikačních technologií.
3.5 V oblasti letecké dopravy, rozhodla Komise v roce 2003 zahájit se všemi zúčastněnými stranami rozsáhlý dialog, který se nezaměřuje jen na speciální případy, ale který chce vytvořit hlavní transparentní opatření ochrany hospodářské soutěže na poli aliancí a sdružování mezi leteckými společnostmi.
3.5.1 Nicméně se pokročilo i v oblasti definice a implementace společných cílů v oblasti aplikace antitrustových norem v sektoru železniční dopravy, ať již se jedná o nákladní či osobní dopravu.
3.5.2 Sektorový dialog vznikl také v oblasti námořní dopravy, v rozdělení motorových vozidel a pojištění, za účelem přehodnotit nebo schválit reglementační normy, které jsou v souladu s blokovou výjimkou.
3.5.3 V rámci tohoto dialogu by měly být rovněž projednány srovnatelné formy daňových úprav.
3.6 Média: Komise považuje pluralismus informačních prostředků za důležitý pro rozvoj nejen EU, ale i kulturní identity členských států, nicméně zdůrazňuje, že kontrola soustředění medií náleží v první řadě členským státům.
Aplikace nástrojů politiky hospodářské soutěže je ohraničena vlastním trhem, ekonomickým dopadem chování mediálních společností a kontrolou státních příspěvků.
Takovéto nástroje nemohou nahradit národní kontroly soustředění medií a vnitřní opatření, která mají zabezpečit pluralismus.
Cílem aplikace těchto pravidel pro hospodářskou soutěž je jednoduše snaha vyřešit problémy vzniklé vytvořením a posílením dominantního postavení na daných trzích a vyloučením konkurence z těchto trhů.
3.6.1 Budeme si moci všimnout, že toto ustanovení Komise, i přes svou formální správnost, nedokázalo zabránit, zejména v některých zemích, dominantnímu postavení, spojenému s praktikami bránícími konkurenci.
Týká se to různých trhů, mezi nimiž trh s televizní reklamou, který nebyl doposud řádně přezkoumán, hraje stále více určující roli v oblasti ochrany pluralismu.
3.6.2 Kromě toho, při kontrole byly zanedbány metody, které používají některé členské skupiny činné v oblasti médií k posílení dominantního postavení. Jedná se zejména o používání defenzivních opatření, která by měla zastrašit agresivní dobývání zadlužováním "cílové" společnosti nebo o poskytnutí různých volebních práv, která by zjednodušila kontrolu společnosti minoritními akcionáři.
3.6.3 Komise proto bude muset obzvláště bedlivě sledovat zavádění pravidel hospodářské soutěže včetně jejich fungování v praxi.
3.7 Svobodné profese: Komise uveřejnila studii vypracovanou Institutem pokrokových studií (Institute for Advanced Studies) ve Vídni, ze které vyplývá existence různých stupňů úprav služeb zajišťovaných svobodnými profesemi mezi jednotlivými státy a jednotlivými profesemi.
Výsledek této studie je následující: v zemích, kde jsou reglementace více vymezeny a svoboda ve výkonu povolání je větší, je možné všeobecně vyprodukovat větší bohatství.
3.7.1 Kromě toho se během Konference o úpravě svobodných profesí, která se konala v říjnu 2003 v Bruselu, diskutovalo, za přítomnosti 260 zástupců daných kategorií, o vlivu norem a úprav na strukturu trhu a o ochraně spotřebitele.
3.7.2 Při této příležitosti komisař Monti oznámil záměr Komise vypracovat v roce 2004 zprávu o hospodářské soutěži v profesních službách.
Tato zpráva, která obsahuje zaměření a hlavní programové body, byla zveřejněna 9. února 2004.
4. Reforma kontrolního systému soustřeďování
4.1 27. listopadu 2003 Rada dosáhla politické dohody ohledně reformy nařízení týkajícího se soustřeďování, která v podstatě zahrnuje změny navržené Komisí v prosinci 2002.
Tyto změny v sobě zahrnovaly nelegislativní opatření, která by měla zracionalizovat rozhodovací proces, zlepšit ekonomickou analýzu a zajistit účinnější ochranu práv na obranu.
Kromě jiného byl též jmenován hlavní ekonom pro otázky hospodářské soutěže a vytvořena platforma k zajištění zcela nezávislých výsledků.
K tématu hodnocení soustřeďování lze doplnit stanovisko EHSV k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o přeshraničních fúzích společností s akciovým kapitálem [2].
4.2 Cíl: zajistit, aby hlavní kritérium hodnocení nařízení týkajícího se sdružování (kritérium dominantního postavení) obsáhlo veškerá sdružování bránící působení konkurence a zároveň zajistilo právní bezpečnost.
Kritérium hlavního hodnocení bylo konfrontováno s kritériem snižování konkurence ("substantial lessening of competition") a na závěr znění nově přijatého kritéria: "soustřeďování, které by bránilo zásadním způsobem efektivní konkurenci na společném trhu nebo alespoň na jeho velké části, zejména kvůli vytvoření nebo posílení dominantního postavení, je prohlášeno za neslučitelné se společným trhem".
4.2.1 Toto nové ustanovení a především věta "zejména v případě vytvoření nebo posílení dominantního postavení…" nechává vycítit možné rozšíření oblasti aplikovatelnosti zákazu již ne tak spjatého s konceptem dominance.
Nicméně tato norma bude interpretována a aplikována zároveň s prohlášením vypracovaném společně Radou a Komisí ke článku 2 s odkazem na odůvodnění 25 nařízení [3], kde je upřesněno, že takovéto pojetí "by mělo být interpretováno mimo koncept dominance, a vztahuje se pouze na účinky soustřeďování bránícího hospodářské soutěži, které vyplývá z nekoordinovaného chování podniků, které nemají dominantní postavení na trhu".
Z toho vyplývá, že míra aplikovatelnosti bude ještě definována v souladu s pojetím dominance.
4.3 Zaměření na zhodnocení horizontálních soustřeďování: buď soustřeďování mezi konkurenčními nebo potenciálně si konkurujícími podniky.
Takováto soustřeďování budou považována za nezákonná pouze tehdy, pokud by posilovala tržní moc podniků a tím poškozovala spotřebitele, zejména co se týče zvýšených cen, horší kvality výrobků nebo snížení výběru.
A to nehledě na to, zda proti konkurenční prostředí vzniklo vytvořením nebo posílením jednoho jediného operátora s dominantním postavením nebo vytvořením oligopolu.
Dopad takového soustřeďování bude nicméně hodnocen v souvislosti s tím, jak by to vypadalo na daném trhu, kdyby zde toto soustřeďování nebylo.
To by mohlo také znamenat, že na příklad odkoupení podniku, který je na pokraji krachu by neospravedlnilo zásah Komise.
4.4 Nové zásady dobrého chování (best practices): v rámci balíčku reforem z roku 2002 Komise zahájila konzultaci, která byla ukončena v únoru 2003. Ta měla za cíl poskytnout zúčastněným stranám informace o každodenním průběhu kontrolních mechanismů zaměřených na soustřeďování uvnitř EU.
5. Mezinárodní spolupráce
5.1 Komise se aktivně účastní pracovní skupiny ICN (International Competition Network) zaměřené na kontrolu vícero jurisdikčních orgánů zabývajících se soustřeďováním.
Aktivity této skupiny byly rozděleny do tří podskupin zaměřených na:
- notifikace a procedury
- techniky vyšetřování,
- analytický rámec.
5.1.1 Komise se bude podílet na aktivitách všech tří podskupin.
Hlavním cílem je zlepšit vzájemné porozumění mezi různými soudními pravomocemi, aby se mohla zefektivnit kontrolní činnost sdružování podniků.
5.1.2 Ve všeobecném měřítku je ICN virtuální sítí mezi různými orgány pro hospodářskou soutěž a má za cíl podporovat mezinárodní spolupráci, formulovat návrhy na snížení reglementárních nákladů a pomáhat konvergenci základních postupů a rozložení.
5.1.3 Během druhé Konference ICN, která se konala v červnu 2003 v Meridě v Mexiku byla zdůrazněna nutnost stanovit jasná a snadno přístupná pravidla v otázce ochrany hospodářské soutěže a dále připomenout strategickou povahu aktivit, které napomáhají rozvoji hospodářské soutěže v prostředí řízených sektorů, s cílem snížit regulační náklady a překonat překážky ve vzájemném chápání politiky sdružování mezi jednotlivými jurisdikcemi.
6. Státní podpora
6.1 Kontrola státní podpory se zaměřuje na dopad, který mají na hospodářskou soutěž podpory přidělené podnikům ze strany členských států.
Cílem je: garantovat, aby veřejné intervence nezasahovaly do dobrého fungování vnitřního trhu, rozvíjely konkurenceschopnost a konkurenční trhy a zároveň posílily strukturální reformy.
Zejména musí být zaručeno, aby pozitivní efekty liberalizace nebyly poškozeny opatřeními státní podpory.
Zasedání Evropské rady ve Stockholmu: Členské státy musí snížit všeobecný stupeň podpory a přeorientovat ji na horizontální cíle v zájmu společenství (posílení ekonomické a sociální soudržnosti, zaměstnanosti, ochrany životního prostředí, rozvoj výzkumu a růst Malých a středně velkých podniků.
Komise požaduje zároveň za svou prioritu navrácení podpory nelegálně udělené členskými státy.
6.1.1 Zde je třeba vyjádřit politování nad nedostatečným zpřístupněním veřejných zakázek některých členských států dalším kandidátům pocházejícím z jiných členských států.
V EU sektor veřejných zakázek představuje roční obrat více než 1.500 miliard EUR a praktiky, které používají některé členské státy k protěžování svých národních podniků poškozují hospodářskou soutěž a zvyšují zdanění spotřebitelů. Podpora pro záchranu a reorganizaci podniků v potížích.
6.2 Podpora pro záchranu a reorganizaci podniků v potížích.
Tato opatření, jejichž platnost vypršela v říjnu roku 2004, stanovila, že takováto podpora mohla být považována za legitimní pouze za určitých přísných podmínek.
Tato opatření byla také předmětem přezkoumání, které se soustředilo hlavně na následující úvahy:
- zaručit, aby finanční podpora na záchranu byla pouze reverzní, přechodná a krátkodobá, udělená jen na dobu nezbytně nutnou pro realizaci plánu kompletní restrukturalizace,
- soustředit kontrolu státních podpor velkým podnikům aktivním na poli celé EU,
- posílit princip, podle něhož uživatel státní podpory, zvláště pokud se jedná o velké podniky, má financovat velkou část nákladů na restrukturalizaci bez státní podpory,
- aplikovat princip "jediné pomoci".
6.3 Multisektorová oblast pro velké investiční projekty: přísné normy pro sektory s problémy strukturálního rázu.
Seznam těchto sektorů by měl být vypracován do konce roku 2003.
Kvůli metodologickým a technickým obtížím rozhodla Komise o odložení přijetí tohoto seznamu. Do prosince 2006 se též prodloužila platnost již existujících přechodných norem spojených s velkými investičními projekty v "citlivých" sektorech.
6.4 Podpora pro vědu a výzkum u malých a středních podniků: podpora pro vědu a výzkum může přispět k hospodářskému růstu, k posílení konkurenceschopnosti a dát nový impuls v zaměstnanosti.
V případě Malých a středních podniků je tato podpora obzvláště důležitá.
6.5 Podpora pro ochranu životního prostředí, podpora pro vědu a výzkum, podpora vzdělávání, daňové úlevy.
V rámci daňových úlev byly přezkoumány zejména alternativní metody zdanění, jako je metoda "cost plus" (zdanitelný příjem určený na paušálním základě, který odpovídá úrokové sazbě z částky výdajů a nákladů na provoz).
V oblasti podpory jednotlivým sektorům (zejména aplikace přechodného obranného mechanismu) se braly v úvahu zejména následující sektory: hutnický průmysl, telekomunikace, těžba uhlí, železniční doprava, kombinovaná doprava, silniční námořní a letecká doprava.
6.6 Zemědělství: 23. prosince 2003 Komise schválila nové nařízení, které zavádí režim výjimek pro kategorii některých státních podpor, na jehož základě členské státy nebudou muset preventivně předkládat takovéto podpory Komisi ke schválení.
Toto nové nařízení, které bude možné aplikovat do konce roku 2006, se týká podpory určené Malým a středním podnikům zemědělského sektoru.
S definicí MSP (250 zaměstnanců a obrat 40 milionů EUR, nebo rozpočet 27 milionů EUR), spadají do sféry aplikovatelnosti tohoto nařízení všechny podniky ze zemědělského sektoru.
Následně Komise zavádí nový předpis o transparentnosti: syntéza všech státních podpor, kterým byla členskými státy udělena výjimka, bude uveřejněna na Internetu 5 dní před začátkem vyplacení podpor, tak aby byly zaručeny dostatečné informace pro všechny zainteresované strany.
7. Všeobecná hodnocení
7.1 Poté, co byla shrnuta a částečně okomentována 33. zpráva Komise o politice hospodářské soutěže pro rok 2003, je nyní nutné zformulovat všeobecné hodnocení celé zprávy a zejména některých jejich nejdůležitějších aspektů a perspektivy, kterou nastiňuje.
7.2 Vztah mezi politikou hospodářské soutěže a politikou hospodářského růstu
7.2.1 Politika hospodářské soutěže Evropské unie je efektivnější a otevřenější co se podniků a spotřebitelů týče, díky aplikaci nových antitrustových norem, kontrole nařízení o sdružení podniků a konečně díky novým úpravám vnitřní organizace Komise.
7.2.2 Díky politice hospodářské soutěže dosáhla EU značného pokroku v procesu liberalizace, a tím vrátila celé ekonomické sektory logice a dynamičnosti trhu a pomohla zároveň konkrétním způsobem vytvářet jednotný evropský trh.
Politika hospodářské soutěže je tedy zásadní oblastí a její plně autonomní charakter musí být vždy chráněn.
7.2.3 Nicméně politika hospodářské soutěže nemůže sama uspokojit, dnes v EU obzvláště palčivou, potřebu intenzivního oživení růstu a hospodářské politiky dlouhodobě udržitelného rozvoje, založených na inovaci a sociálním dialogu.
Strukturální změny ve světové výrobě a obchodu, počínaje těmi, které byly zavedeny novým technologickým systémem, vyžadují od Komise aktivaci a koordinaci dalších nástrojů hospodářské politiky, aby mohly zabezpečit a znovu spustit konkurenceschopnost evropského hospodářství a tím posílit ekonomickou a sociální soudržnost, zaměstnanost, ochranu životního prostředí, jakož i rozvíjet rozsáhlé a náročné programy pro vědu a výzkum.
To je hlavní myšlenkou sdělení Komise k Podporování strukturální změny: průmyslová politika pro rozšířenou Evropu a příslušné stanovisko EHSV [4].
Lisabonský program udává směr.
Je ale nutné umožnit nebo dokonce zrychlit jeho uskutečnění jak ve všeobecném, tak v sektorovém měřítku.
7.2.3.1 EHSV, tím že potvrdil úvahy obsažené ve stanovisku ze 30. června 2004, týkajícího se "Leader SHIP 2015 – definovat budoucnost evropského loďařství – schopnost konkurence díky zručnosti" [5], zdůrazňuje na sektorové úrovni nezbytnost prosazovat nový přístup plně integrovaný a definovaný Radou pro "Konkurenceschopnost", která zasedala v listopadu 2003, za cílem posílit průmyslovou konkurenceschopnost e povzbudit ve všech sektorech vědu, rozvoj a inovace.
7.3 Státní podpora a služby obecného zájmu
7.3.1 7.3.1.Proces reformy, který má racionalizovat a zjednodušit procedury spojené s kontrolou státních podpor postoupil hodně kupředu tím, že sledoval cíle stanovené na Zasedání Evropské rady ve Stockholmu. Zde bylo rozhodnuto snížit objem státních podpor a přeorientovat je k horizontálním cílům, které by byly v zájmu celého společenství spolu s cíli soudržnosti.
Tímto směrem se ubíhají také různá opatření přijatá Komisí, mezi nimiž je například rozšíření podpory pro vědu a výzkum, hlavní vodítka týkající se dohod o přenosu technologie, restrukturalizaci podniků v potížích a podpor na vzdělávání a na ochranu životního prostředí, multisektorová disciplína pro velké investiční projekty.
7.3.2 Soudní dvůr potvrdil svým výrokem Altmark z července 2003, na základě některých podmínek, výjimku ze skutkové podstaty u státních podpor, udělenou podnikům dodávajícím obecně prospěšné služby.
Zůstává však ještě několik nevyřešených otázek, zejména v souvislosti s budováním optimálního vztahu mezi státní podporou a obecně prospěšnými službami.
Ale charakter podmínek, uložených Soudním dvorem, vyžaduje zlepšení právní jistoty zejména v otázkách zhodnocení nákladů, definice financování služeb a upřesnění povinností veřejné služby [4] jakožto předmět kompenzace.
Ostatně v Zelené knize o všeobecně prospěšných službách (SIG), která byla publikována v květnu 2003, se již počítalo s potřebou přezkoumat, zda principy, kterými se řídí SIG, musí být dále upevněny a upřesněny ve všeobecném rámci společenství, a upřesnit optimální úpravu takovýchto služeb a opatření, aby se zvýšila právní jistota všech činitelů.
7.3.3 Závazky všeobecně prospěšných služeb pokud nebudou správně definovány a financovány, by mohly vést podniky, které podléhají takovýmto povinnostem, k stále větším ztrátám kvůli možnému vstupu konkurence v oblastech aktivit, které jsou rentabilnější.
7.3.4 EHSV nicméně zdůrazňuje nutnost, uvedenou již ve vlastním stanovisku [1] v Zelené knize předložené Komisí, přijmout jasný normativní text týkající se SIG, s cílem zajistit efektivní a rovný přístup ke kvalitním službám pro všechny uživatele a moci tak uspokojit jejich požadavky.
Kromě toho, zejména co se týče reorganizace a fungování sociálních služeb, doporučuje podporovat co nejširší dialog se sociálními partnery a s nevládními organizacemi.
7.4 Svobodná povolání
7.4.1 Hlubší analýza provedená Komisí, která se zaměřuje na systémy řídící profesionální služby ve členských státech, byla velice užitečná, jelikož zdůvodnila nutnost přezkoumat, i když s mírou, přísná opatření v této oblasti a zároveň zajistit lepší produktivitu a konkurenceschopnost kulturních a znalostních zdrojů profesionálního světa.To přináší obrovskou výhodu jak pro samotné pracovníky, tak pro podniky a spotřebitele.
7.4.2 Princip, podle něhož nabídka profesionálních služeb musí respektovat pravidla hospodářské soutěže byl nejen několikrát stvrzen Soudním dvorem, ale byl již všeobecně přijat.
Pokud je pravda, že ekonomické kritérium nemůže být jediným ukazatelem, pomocí něhož se hodnotí profesionální služby, jelikož tyto služby nejsou pouhou aplikační technikou, ale službou, která konfrontuje dovednost s určitým problémem, je též pravda, že vykonávání takovéto služby představuje ekonomickou aktivitu, která pokud se provádí s respektováním pravidel hospodářské soutěže, vytváří větší blahobyt a může mít důležitý přínos pro Lisabonský program.
7.4.2.1 V tomto ohledu je významný obsah zprávy Komise nazvané "Zpráva o hospodářské soutěži v sektoru svobodných povolání" [6].
V této zprávě je na jedné straně zdůrazněna důležitá role, kterou mohou vykonávat profesionální služby s cílem zlepšit konkurenceschopnost evropské ekonomiky, tím že představují základní přínos pro podniky a rodiny.
Na straně druhé jsou zde argumenty, které poukazují na negativní dopad přehnaně restriktivních nebo překonaných nařízení, jako jsou nařízení o cenách, reklamě, podmínkách přístupu, výlučných cenách a podnikové struktuře, na spotřebitele.
7.4.3 Je tedy nezbytné spustit a zrychlit proces reformy.
EHSV žádá za tímto účelem Komisi, aby dodržela svůj slib publikovat v roce 2005 novou zprávu o "pokroku, kterého se dosáhlo po zrušení restriktivních a neospravedlněných předpisů" již dříve zmíněných.
Připomíná zároveň, že v rámci toho se Komise zavázala prohloubit vztah, který existuje mezi úrovní úprav, hospodářskými výsledky (ceny a kvality) a spokojeností spotřebitelů.
7.4.4 Zároveň EHSV poukazuje na důležitost rozsudku Soudního dvora z 9. října 2003, v případě "Consorzio industria fiammiferi" (Konsorcia sirkařského průmyslu), který opravňuje národní orgány k ukončení užívání národních norem, které nutí podniky, aby si počínaly s rozporu se článkem 81 smlouvy ES.
7.4.5 Závěrem bude třeba podporovat větší a důkladnější účast skupin spadajících do tohoto procesu reformy.
7.5 Pluralita informace a právo na hospodářskou soutěž
7.5.1 Ve XXXIII.
Zprávě o politice hospodářské soutěže Komise na jednu stranu uznává, že udržení a rozvoj pluralismu informačních prostředků a svoboda dodávat a získávat informace, jsou základní cíle Evropské unie, jakožto hodnoty utvářející demokratický proces, na druhou stranu dodává, že kontrola nad koncentrací médií je v prvé řadě úkolem jednotlivých členských států.
Aplikace nástrojů politiky hospodářské soutěže v sektoru médií, jak uvádí, má za úkol řešit problémy spojené s vytvořením a s růstem dominantního postavení na daných trzích a zároveň s omezováním působení konkurence na těchto trzích.
Podle EHSV toto rozdělování úkolů mezi EU a národními státy se na jednu stranu zdá poněkud vágní, na stranu druhou odkrývá i další důležité problémy:
- nejprve je třeba připomenout, že ve členských státech existují různá nařízení a různé přístupy, které vyžadují harmonizaci: Komise v tomto směru zasahovala již v roce 1989 a dále pak v roce 1997 vypracováním směrnice "Televize bez hranic", ve které jsou obsaženy nejen ekonomické cíle, ale také respekt kulturní diverzity, ochrany nezletilých, právo na odpověď atd.,
- dále je v oblasti médií třeba rozlišovat mezi všeobecnými antitrustovými nařízeními a nařízeními specificky zaměřenými na obranu plurality informace.
Fungování pravidel hospodářské soutěže je základní, ale ne zcela dostačující podmínkou k zajištění plurality.
Na rozdíl od režimu hospodářské soutěže, ve kterém tržní síla každého podniku se musí vypořádat s iniciativou a aktivitou podniků konkurenčních, šíření a obrana plurality vyžaduje naopak explicitní uznání práva občanů disponovat libovolnými zdroji informací i těch alternativních, jiných co se obrany týče po všech stránkách. Volný přístup k informačním zdrojům a k informaci alternativní, která vyžaduje všeobecně jiný druh ochrany,
- konečně proces progresivní konvergence mezi telekomunikacemi, informatikou, radiotelevizí a vydáváním knih zceluje stanovení strukturního uspořádání, které na sebe chtějí některé trhy převzít.
Pokud nedojde ke správnému řízení tohoto procesu, riskuje se zároveň omezení účinnosti pravidel hospodářské soutěže a oslabení samotného principu plurality.
7.5.2 Nová evropská Ústava značně posílí pravomoc Komise.
EHSV je přesvědčen, že v novém právním rámci bude moci Komise s větším důrazem udávat směr a bude moci přímo zasahovat do otázek obrany rozvoje svobody a plurality informace.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících v mezinárodní vlakové přepravě
COM(2004) 143 final – 2004/0049 (COD)
(2005/C 221/02)
Rada se dne 28. dubna 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 71 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska k výše uvedené věci.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", jež byla pověřena prací na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 17. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání (schůzi dne 9. února 2005) 119 hlasy pro a 4 členové se zdrželi hlasování toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Tento návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících v mezinárodní vlakové přepravě (dále "směrnice ke kvalitě přepravy cestujících") tvoří součást tzv. třetího železničního balíčku, schváleného Komisí dne 3. března 2004.
Dalšími součástmi jsou:
- novela směrnice 91/440/EHS o rozvoji železnic Společenství (COM(2004) 139 final);
- návrh směrnice o certifikaci strojvedoucích a vlakového personálu (COM(2004) 142 final);
- návrh nařízení o odpovědnosti dopravce v případě nesplnění smluvních povinností v nákladní železniční dopravě (COM(2004) 144 final);
a
- sdělení Komise o další integraci evropského železničního systému (COM(2004) 140);
- podkladový materiál pracovníků Komise o postupném otevírání trhu v oblasti služeb cestujícím na mezinárodních vlakových spojích (SEC(2004) 236).
1.2 První železniční balíček (známý rovněž jako infrastrukturní balíček) vstoupil v platnost dne 15. března 2001 a měl by být transponován do vnitrostátních právních předpisů do 15. března 2003.
Obsahuje následující právní předpisy:
- novelu směrnice 91/440/EHS: mimo jiné zahrnuje nejpozději do 15. března 2003 tržní přístup mezinárodní nákladní železniční doprava k transevropské síti nákladní železniční dopravy a úplnou liberalizaci mezinárodní nákladní železniční dopravy, nejpozději do 15. března 2008; [1]
- rozšíření působnosti licence evropských železničních operátorů (novela směrnice 95/18/ES) [2];
- harmonizaci ustanovení o alokaci kapacit železniční infrastruktury a účtování poplatků za infrastrukturu a osvědčení o bezpečnosti (novela směrnici 95/19/ES) [3].
1.3 V říjnu 2003 Evropská komise u Evropského soudního dvora (ESD) zažalovala devět členských států za neoznámení promítnutí Prvního souboru opatření k přepravě po železnici do státní legislativy.
V květnu 2004 pět zemí stále ještě nedodalo toto oznámení, a dva členské státy promítly příslušná ustanovení do svých státních legislativ jenom částečně.
1.4 Druhý železniční balíček byl zveřejněn v Úředním věstníku evropských společenství dne 30. dubna 2004, a do státní legislativy musí být promítnut nejpozději do 30. dubna 2006.
Obsahuje tyto prvky:
- novelu směrnice 91/440/EHS: uspíšit dosažení volného tržního přístupu k mezinárodní železniční nákladní dopravě do 1. ledna 2006 a od 1. ledna 2007 [4] liberalizovat vnitrostátní železniční nákladní dopravu včetně kabotáže;
- směrnici o bezpečnosti železnic Společenství [5];
- nařízení založení Evropské železniční agentury [6];
- novela směrnice o interoperabilitě vysokorychlostního železničního systému (směrnice 96/48/ES) a konvenčního železničního systému (směrnice 2001/16/ES) [7].
1.5 První a druhý železniční balíček se stal právním základem vnitřního trhu v oblasti nákladní železniční dopravy.
Opatření zahrnují přístup na trh, udělování licencí a bezpečnostní certifikaci železničních operátorů, přístup k infrastruktuře a výpočet přístupových poplatků, vytvoření právního rámce pro bezpečnost na železnici a opatření k zajištění technické interoperability železničního systému.
1.6 Tento právní rámec, zavedený prvním a druhým železničním balíčkem, vyžaduje podle stanoviska EHSV k druhému železničnímu balíčku [8] kompletní restrukturalizaci sektoru a vytvoření nových orgánů a kompetencí.
1.7 V tomto návrhu Komise doporučuje schválit předpisy, jež by cestujícím na mezinárodních vlakových spojích poskytovaly ochranu podobnou té, které se již těší cestující v letecké dopravě, jejichž práva jsou v případě rezervace většího počtu letenek, než kolik jich je ve skutečnosti k dispozici, nebo při zpoždění odletu nebo příletu, lépe ochraňována.
2. Návrh Komise
2.1 Odpovědnost a odškodnění
2.1.1 Návrh nařízení upravuje odpovědnost železničních operátorů pro případ úmrtí nebo zranění cestujících nebo ztráty či poškození jejich zavazadel.
2.1.2 Minimální platby odškodnění jsou stanoveny u zpoždění (Příloha III); tyto platby se nedotýkají práva cestujícího na přepravu.
Návrh stanoviska Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o náhradě škody v případě nesplnění smluvních požadavků na kvalitu v železniční nákladní dopravě
COM(2004) 144 final – 2004/0050 (COD)
(2005/C 221/03)
Dne 28. dubna 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Sekce "Doprava, energie, infrastruktura a informační společnost", která odpovídala za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 17. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Na svém 414. plenárním zasedání (zasedání dne 9. února 2005) přijal Výbor toto stanovisko 130 hlasy pro, 2 se zdrželi hlasování:
1. Úvod
1.1 Tento návrh představuje součást třetího železničního balíčku, který přijala Evropská komise dne 3. března 2004.
K dalším prvkům patří:
- změna směrnice 91/440/EHS: liberalizace mezinárodní železniční osobní dopravy (COM(2004) 139 final);
- návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících v mezinárodní železniční přepravě (COM(2004) 143 final);
- návrh nařízení o náhradě škody v případě nesplnění smluvních požadavků na kvalitu v železniční nákladní dopravě (COM(2004) 144 final);
a
- sdělení Komise o další integraci evropského železničního systému (COM(2004) 140 final).
- pracovní dokument zaměstnanců Komise o postupném otevírání trhu mezinárodní železniční osobní dopravy (SEC(2004) 236).
1.2 První železniční balíček (nazývaný také infrastrukturní balíček) vstoupil v platnost dne 15. března 2004 a do vnitrostátních právních předpisů měl být proveden do 15. března 2003.
Skládá se z těchto prvků:
- změna směrnice 91/440/EHS, včetně volného přístupu mezinárodní železniční nákladní dopravy na trh v transevropské síti železniční nákladní dopravy do 15. března 2003 a liberalizace veškeré mezinárodní železniční nákladní dopravy do 15. března 2008 [1];
- rozšíření oblasti působnosti směrnice o evropské licenci pro železniční podniky (změna směrnice 95/18/ES) [2];
- harmonizace předpisů o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (nahrazení směrnice 95/19/ES) [3].
1.3 V říjnu 2003 Evropská komise žalovala u Evropského soudního dvora devět členských států kvůli tomu, že neprovedly notifikaci transpozice prvního železničního balíčku do vnitrostátních právních předpisů.
V květnu 2004 dosud chyběla notifikace pěti zemí a dva členské státy provedly do vnitrostátních právních předpisů pouze některá ustanovení.
1.4 Druhý železniční balíček byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství dne 30. dubna 2004 a má být proveden do vnitrostátních právních předpisů do 30. dubna 2006.
Skládá se z těchto prvků:
- změna směrnice 91/440/ES: přeložení volného přístupu mezinárodní železniční nákladní dopravy na trh na 1. leden 2006 a liberalizace vnitrostátní nákladní železniční dopravy, včetně kabotáže, od 1. ledna 2007 [4];
- směrnice o bezpečnosti železnic ve Společenství [5];
- nařízení o zřízení Evropské železniční agentury [6];
- změna směrnic o interoperabilitě vysokorychlostního železničního systému (96/48/ES) a konvenčního železničního systému (2001/16/ES) [7].
1.5 První a druhý železniční balíček stanovil právní základ pro vytvoření jednotného trhu železniční nákladní dopravy.
Opatření zahrnují přístup na trh, vydávání licencí a osvědčení o bezpečnosti železničním podnikům, přístup k infrastruktuře a výpočet výše poplatků za její užívání, vytvoření právního rámce pro bezpečnost železnic a opatření k zajištění technické interoperability železničního systému.
1.6 Tento návrh přidává ke stávajícímu právnímu rámci otevření trhu prostřednictvím opatření ke zlepšení železniční nákladní dopravy.
2. Návrh Komise
2.1 Návrh nařízení o kvalitě železniční nákladní dopravy má železniční nákladní dopravu zlepšit pomocí smluvní dohody o náhradě škody mezi železničními podniky a zákazníky v nákladní dopravě.
Komise se domnívá, že hlavní příčinou skromného podílu železniční dopravy na nárůstu nákladní dopravy a jejího klesajícího podílu na trhu ve srovnání s ostatními způsoby dopravy je nedostatečná kvalita a spolehlivost železniční nákladní dopravy.
2.2 Komise očekává, že uplatňování systému náhrady škody železniční podniky podnítí, aby zvýšily účinnost železniční nákladní dopravy.
Předpokladem je, že časem náhrada škody vyvine silný tlak na zlepšení kvality, ale podle názoru Komise ke skutečnému otevírání evropského trhu železniční nákladní dopravy nedochází dostatečně rychle.
Nově příchozí železniční podniky představují pouze 3 až 4 % trhu a v některých členských státech nejsou žádní konkurenti.
2.3 Návrh nařízení zavazuje železniční podniky a zákazníky v nákladní dopravě stanovit v přepravních smlouvách požadavky na kvalitu a v případě jejich nesplnění zaplatit náhradu škody.
Smluvní strany jsou povinny dohodnout se nejméně na těchto požadavcích na kvalitu:
- doba předání zboží, vagóny nebo vlaky,
- doba příjezdu a náhrada škody při zpoždění,
- náhrada škody v případě ztráty nebo poškození zboží,
- náhrada škody v případě zrušení vlaku železničním podnikem nebo zákazníkem v nákladní dopravě,
- systém monitorování kvality.
2.4 Návrh nařízení stanoví minimální a maximální výši náhrady škody v případě ztráty, poškození, zpoždění, nedostatečných informací o zpoždění a ztráty nebo poškození zboží kvůli zpoždění.
Například v případě poškození stanoví náhradu škody ve výši maximálně 75 eur za kilogram celkové hmotnosti poškozeného zboží.
V případě prodlení blokových vlaků se stanoví výše náhrady škody na nejméně 5 % a nejvýše 25 % ceny dopravy.
V případě nedostatečných informací o zpoždění představuje náhrada škody nejméně 5 % ceny dopravy.
2.5 Smluvní strany jsou povinny stanovit náhradu škody za zrušení vlaku železničním podnikem nebo zákazníkem v nákladní dopravě.
Mohou se dohodnout na náhradě škody v případě deklarace hodnoty přepravovaného zboží nebo v případě oznámení zájmu na dodání zboží.
2.6 Odpovědnost je vyloučena v případě nedbalosti jedné smluvní strany, nedbalosti nebo jiného zavinění třetí strany, vyšší moci nebo okolností, kterým nešlo zabránit a jejichž důsledkům nešlo předejít.
Vznikne-li nárok na náhradu škody kvůli nedbalosti provozovatele infrastruktury, železniční podnik provede úhradu a vymáhá tuto platbu od provozovatele infrastruktury.
2.7 Je-li dotčeno několik železničních podniků, odpovídají všechny podniky "společně a nerozdílně" bez ohledu na to, ve kterém podniku ke zpoždění nebo poškození došlo.
3. Poznámky k návrhu Komise
3.1 S cílem prosazovat trvale udržitelný dopravní systém a zajistit rovnováhu mezi jednotlivými způsoby dopravy, jak je stanoveno v Bílé knize o evropské dopravní politice do roku 2010, si Společenství stanovilo cíl zvýšit podíl železniční nákladní dopravy.
Zvýšení kvality služeb v železniční nákladní dopravě je jedním z mnoha přístupů, jak tohoto cíle dosáhnout, a v zásadě je nutno ho uvítat.
3.2 Komise navrhuje systém pobídek, na jejichž základě se předpokládá, že snaha předejít platbám náhrady škody zvýší kvalitu, a zejména zlepší dochvilnost.
První reakcí provozovatelů na zvýšené finanční riziko kvůli možným platbám náhrady škody je zvýšení cen.
3.3 Vzniká otázka, zda je přístup navržený Komisí vhodný.
3.4 Oblast působnosti zahrnuje mezinárodní i vnitrostátní dopravu.
Komise sama v odůvodnění k návrhu nařízení píše, že smlouvy o kvalitě již existují hlavně ve vnitrostátní dopravě a méně často v mezinárodní dopravě.
Jinde Komise poznamenává, že problémy se objevují zejména při zapojení několika železničních podniků, k čemuž dochází především v mezinárodní dopravě.
3.5 Otázkou je, zda by vzhledem k tomu, že se zasahuje do smluvních ujednání mezi obchodními partnery (toto není otázka ochrany spotřebitelů), nebyla pro mezinárodní nákladní dopravu vhodnější omezenější oblast působnosti.
3.6 Je nutno rovněž uvážit, jaké pozitivní pobídky jsou k dispozici místo plateb náhrady škody prostřednictvím nařízení EU, které by bylo jednotné pro celý železniční sektor a doplňovalo existující mezinárodní Úmluvu o mezinárodní železniční dopravě (COTIF (CIM)).
Například článek 11 směrnice 2001/14/ES stanoví odměny v zpoplatnění infrastruktury, pokud podnik přijme opatření k minimalizaci závad a zlepšení výkonnosti systému.
3.7 Při podpoře železniční nákladní dopravy je důležité předcházet diskriminačnímu zacházení u různých konkurenčních způsobů dopravy.
3.8 To vyvolává otázku, zda existují srovnatelné předpisy Společenství pro leteckou a silniční nákladní dopravu.
Mezinárodní dohody o náhradě škody v případě poškození nebo ztráty stanoví podstatně nižší sazby (Montrealská úmluva o letecké dopravě jednu třetinu maximální výše stanovené v nařízení, Úmluva o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě [CMR] jednu šestinu maximální výše).
3.9 Nejasný zůstává vztah mezi systémem monitorování kvality, který mají dohodnout smluvní strany, a technická specifikace pro interoperabilitu (TSI) pro telematické aplikace pro nákladní dopravu.
V TSI pro telematické aplikace pro nákladní dopravu je zahrnuto celoevropské elektronické monitorování železniční nákladní dopravy v reálném čase.
V tomto předpisu jsou definovány harmonizované technické specifikace a podmínky komunikace.
Jeho uplatňování a provedení však vyžaduje značné investice a zabere mnoho let.
3.10 Podle návrhu může železniční podnik vymáhat vyplacenou náhradu škody od provozovatele infrastruktury, je-li tento příčinou zpoždění.
3.11 Pokusy toto obejít opět pravděpodobně povedou ke zvýšení ceny dopravy (příplatky za riziko) a k zahrnutí rozmezí zpoždění do plánování.
Vzhledem k omezeným kapacitám infrastruktury to není žádoucí reakce.
K tomu již došlo v odvětví letecké dopravy po vstupu směrnice o odškodnění cestujících v platnost.
Výpočet rizika bude pro provozovatele infrastruktury značně složitý, jelikož tito neznají a nemohou ovlivnit hodnotu toku zboží a výslednou náhradu škody.
3.12 Je třeba mít na paměti, že v nových členských státech ve střední a východní Evropě je infrastruktura v horším stavu a vyžaduje značné investice a že povinnosti k náhradě škody v nařízení by mohly způsobit značné potíže.
3.13 Návrh věnuje značnou pozornost stanovení toho, kdo za co odpovídá, a nárokům železničních podniků na náhradu škody vůči provozovateli infrastruktury.
Stanovit odpovědnost bude rovněž obtížné, pokud je zahrnuto několik železničních podniků.
3.14 Vyhlídka železničních podniků, že budou muset platit vysoké odškodnění, je nesmí vést k tomu, že kvůli dodržení dodacích lhůt ohrozí bezpečnost.
Rovněž musí být vyloučeno, aby železniční podniky vyvíjely nadměrný nátlak na své zaměstnance s rizikem, že se nebude dodržovat pracovní doba, doby řízení a doby odpočinku.
3.15 Ve svém stanovisku k druhému železničnímu balíčku EHSV již poukázal na to, že sociální podmínky v silniční dopravě stavějí železniční nákladní dopravu do konkurenční nevýhody.
Důsledkem toho nemůže být sladit pracovní podmínky v železniční dopravě s podmínkami v silniční dopravě a podněcovat železniční podniky, aby přehlížely předpisy a vyvíjely tlak na pracovní síly.
4. Závěry
4.1 EHSV v zásadě vítá opatření ke zlepšení kvality železniční nákladní dopravy.
4.2 Byly by vhodnější spíše pozitivní pobídky než přísné úpravy náhrady škody vedoucí k pokusům předpisy obcházet a plodící složitý systém refundací.
To se vztahuje zejména na úlohu provozovatele infrastruktury.
4.3 Opatření ke zlepšení kvality železniční nákladní dopravy nesmí diskriminovat ostatní způsoby dopravy.
4.4 EHSV žádá Komisi, aby přezkoumala dopad opatření na podniky a provozovatele infrastruktury v nových členských státech.
4.5 EHSV tvrdí, že opatření ke zlepšení kvality železniční nákladní dopravy nesmí vést k tomu, aby se železniční podniky snažily obcházet předpisy na účet bezpečnosti a pracovních podmínek.
Stanovisko Specializované sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Bílá kniha o všeobecně prospěšných službách"
COM(2004) 374 final
(2005/C 221/04)
V souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství se Komise dne 13. května 2004 rozhodla, že požádá Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", která byla pověřená pracemi Výboru v této oblasti, vypracovala své stanovisko dne 17. ledna 2005 (zpravodaj: pan HENCKS – spoluzpravodaj: pan HERNÁNDEZ BATALLER).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (zasedání dne 9. února 2005) 131 hlasy pro, 5 hlasy proti a zdrželo se hlasování 2 toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Všeobecně prospěšné služby (VPS) představují v současné době společenské téma, které úzce souvisí s budováním Evropy.
1.2 Současné smlouvy uznávají všeobecně prospěšné ekonomické služby (VPES) za součást společných hodnot Unie a za přínos pro její sociální a územní soudržnost (článek 16). Charta základních práv (hlava IV články II-34 až II-36) uznává přístup k VPES i práva týkající se specifických složek všeobecně prospěšných služeb (sociální zabezpečení a sociální pomoc, ochrana zdraví, ochrana životního prostředí atd.)
1.3 VPS jsou nejen jádrem konkurenceschopnosti a důležitým prvkem přispívajícím k cílům Lisabonské strategie, ale tvoří rovněž kostru evropského sociálního modelu.
Jsou součástí záruky základních lidských práv, faktorem ekonomiky vědomostí a sociální, ekonomické a územní soudržnosti a zároveň představují prvky udržitelného rozvoje.
1.4 Ačkoliv žádost EHSV, uvést podporu všeobecně prospěšných služeb jako cíl v článku 3 ústavní smlouvy, vyslyšena nebyla, zmíněná Smlouva představuje pro všeobecně prospěšné služby jistý pokrok: článek III-122 umožňuje EU vydávat zákonné akty ve věci všeobecně prospěšných ekonomických služeb průřezovým způsobem podle zásad a podmínek plnění všeobecně prospěšných ekonomických služeb.
Uznává zásadu svobodného řízení místních samospráv a ustavuje možnost, aby ony samy poskytovaly všeobecně prospěšné ekonomické služby. Tímto konkrétním ústavním principem zdůrazňuje zásadu subsidiarity v oblasti příslušných kompetencí Unie a členských států pro všeobecně prospěšné služby.
1.5 Nicméně, většina odvozeného práva je i nadále poznamenána všeobecnou nerovnováhou, kde na jedné straně je konkurenční právo, podrobná sbírka Společenství s přímým účinkem, a na druhé straně všeobecně prospěšné cíle, které činí výjimku z tohoto práva.
1.6 Evropská unie i nadále pociťuje potíže při překonávání protikladů mezi budováním trhu, kde jediným nástrojem je konkurence, a nezbytností zabezpečit proces veřejné správy, což nelze uskutečnit pouze ekonomickými mechanismy.
Všeobecně prospěšné služby nejsou techniky ani nástroje, jsou to nositelé práv člověka, sociálních vazeb, zapojení, integrace.
1.7 Nelze ostatně ignorovat, že jsme svědky rozvíjejícího se nepochopení, kritik, odmítnutí ze strany evropských občanů vůči politikám, které se zjevně vydaly směrem k takové evropské integraci, jež se jeví čím dál tím víc vzdálená jejich starostem, která zdůrazňuje sociální zlom, ohrožuje sociální soudržnost a oslabuje sociální model.
1.8 Evropský model bude muset nalézt harmonický způsob sladění tržních mechanizmů a všeobecně prospěšných služeb v oblastech, kde je takováto komplementarita slučitelná s cíli všeobecně prospěšných služeb a kde uživateli nebo spotřebiteli může přinést jistou nadhodnotu.
S výhradou podmínek stanovených v článku 86 odstavci 2 Smlouvy ES to znamená, že vznikne-li napětí, splnění všeobecně prospěšného úkolu bude upřednostněno před uplatněním pravidel konkurence a to v souladu s evropskou judikaturou.
1.9 Všeobecně prospěšné služby nechávají na politické vůli řízení všeobecně prospěšných služeb a uspokojování potřeb a základních práv v rámci modelu evropské společnosti. Ten spočívá v tom, že pro každého bez rozdílu věku, společenského postavení, či regionu, kde bydlí, bude zajištěna vhodná sociální ochrana, ale rovněž snadný, kvalitní a cenově dostupné nejdůležitější statky, jako jsou potraviny, bydlení, voda, cestování, komunikace, atd.
Všeobecně prospěšné služby se tedy nacházejí zřetelně v oblasti sociálně tržní ekonomiky, kterou nelze zajistit pouhým fungováním konkurence.
Bez adekvátního veřejného zásahu se bude Unie rozvíjet dvěma rychlostmi a rozvojové rozdíly, nerovnosti a společenské vyloučení se budou dále zdůrazňovat.
1.10 V blízké budoucnosti bude velký počet evropských občanů vyzván, aby se vyjádřil v rámci referenda k ratifikaci ústavní smlouvy.
Politická Evropa nebude existovat bez podpory veřejného mínění.
Podpora veřejného mínění nebude, jestliže Unie nebude moci poskytnout záruky zachování a rozvíjení evropského modelu společnosti a evropského sociálního modelu.
1.11 Bílá kniha o všeobecně prospěšných službách, která stanovuje základy pro záruku kvalitních, přístupných a dostupných všeobecně prospěšných služeb, představuje v tomto rámci důležitou etapu (kromě jiných) pro podporu Evropy u Evropanů a pro to, aby "NE" nenarušilo dynamiku budování Evropy.
1.12 Úvaha, kterou Bílá kniha zahájila a pokračování, jež se předpokládá, nelze oddělovat od úvah o partnerství mezi soukromým a veřejným sektorem, o trhu služeb, zejména služeb sociálních, o státních podporách, o připravované zprávě o vodě, o přehodnocení Lisabonské strategie a o hodnotících zprávách.
2. Bílá kniha o všeobecně prospěšných službách
2.1 Bílá kniha, schválená Evropskou komisí dne 12. května 2004, vypracovala bilanci významné evropské diskuse, která se rozvinula po uvedení Zelené knihy v roce 2003, a mnoha příspěvků, jež vznikly především v evropských institucích a v občanské společnosti.
Na příští léta navrhuje strategické směry.
2.2 Diskuse o Zelené knize poukázala na rozdílnost pohledů a perspektiv.
Nicméně bylo dosaženo konsensu v otázce nutnosti zajistit harmonické spojení tržních mechanismů a veřejné služby.
2.3 Jestliže poskytování všeobecně prospěšných služeb může být organizováno ve spolupráci se soukromým sektorem nebo svěřeno soukromým podnikům nebo veřejným obchodním nebo neobchodním podnikům, pak naproti tomu definování povinností a úkolů veřejné služby zůstává v kompetenci státní správy příslušného stupně.
Příslušná státní správa je rovněž pověřena tím, aby regulovala zakázky a dohlížela na to, aby veřejné i soukromé subjekty vykonávaly úkoly veřejné služby, které jim byly svěřeny.
2.4 Přístup Komise se zakládá na devíti zásadách:
2.4.1 Umožnit státní správě být občanům nablízku: všeobecně prospěšné služby by měly být organizovány a regulovány co nejblíže občanům, přitom musí být přísně respektována zásada subsidiarity.
2.4.2 Dosáhnout cílů veřejné služby v rámci otevřených a konkurujících si trhů: Komise nadále zastává názor, že otevřený a konkurenční vnitřní trh na jedné straně a rozvíjení kvalitních, přístupných a dostupných všeobecně prospěšných služeb na druhé straně jsou slučitelné cíle: na základě Smlouvy ES a s výhradou podmínek stanovených v článku 86-2, převažuje efektivní plnění úkolu všeobecného zájmu nad uplatněním pravidel Smlouvy.
2.4.3 Zajistit soudržnost a universální přístup: základem k zajištění sociální a územní soudržnosti Evropské unie je umožnění přístupu všech občanů a podniků ke kvalitním a dostupným všeobecně prospěšným službám na celém území členských států.
V tomto kontextu je univerzální služba klíčový pojem, který Společenství rozvíjelo, aby zabezpečilo skutečnou dostupnost nejdůležitějších služeb.
2.4.4 Udržet vysokou úroveň kvality a bezpečnosti: kromě jiného bezpečnost poskytování služeb, zejména bezpečnost zásobování, představuje podstatný požadavek, který bude nutno vzít v úvahu při definování úkolů veřejné služby.
Rovněž je zapotřebí, aby podmínky poskytování služeb nabízely provozovatelům dostatečné podněty pro udržení adekvátní úrovně dlouhodobého investování.
2.4.5 Zaručit práva spotřebitelů a uživatelů: tyto zásady se týkají přístupu ke službám, zejména přeshraničním, na celém území Unie a pro všechny skupiny obyvatelstva, finanční dostupnosti služeb, včetně speciálních režimů pro osoby s nízkými příjmy, fyzické bezpečnosti, bezpečí a spolehlivosti, kontinuity, vysoké kvality, výběru, transparentnosti a přístupu k informacím poskytovatelů a regulačních činitelů.
Uskutečnění těchto zásad vyžaduje obecně existenci nezávislých regulačních činitelů vybavených zřetelně definovanými pravomocemi a úkoly.
Ty zahrnují sankční pravomoci (prostředky pro kontrolu transpozice a uplatňování pravidel v oblasti univerzálních služeb) a měly by rovněž obsahovat ustanovení o zastoupení a aktivní účasti spotřebitelů a uživatelů při definování a hodnocení služeb, postihů a vhodných kompenzačních mechanismů a rovněž doložku o možných změnách, která by umožňovala přizpůsobit se požadavkům podle vývoje potřeb a hlavních zájmů uživatelů a spotřebitelů a změn ekonomického a technologického prostředí.
2.4.6 Monitorovat a hodnotit fungování služeb: Komise sdílí názor, který byl nejčastěji vyjádřen při veřejném připomínkování a domnívá se, že případné hodnocení by mělo být více rozměrové a mělo by se dotýkat všech relevantních právních, ekonomických, sociálních a environmentálních aspektů.
2.4.7 Respektovat rozmanitost služeb a situací: každá unijní politika týkající se všeobecně prospěšných služeb musí náležitě zohledňovat rozmanitost, která charakterizuje různé služby tohoto druhu, a podmínky, za nichž jsou poskytovány.
To ovšem neznamená, že by nebylo zapotřebí zabezpečit ucelenost přístupů Společenství mezi jednotlivými sektory nebo že by vypracování společných koncepcí platných pro několik sektorů bylo zbytečné.
2.4.8 Zvýšit transparentnost: tato zásada by se měla aplikovat na všechny aspekty realizačního procesu a měla by obsahovat definici úkolů veřejné služby, organizaci, financování a regulaci služeb a rovněž jejich produkci a hodnocení, včetně postupů pro řešení stížností.
2.4.9 Zabezpečit právní jistotu: Komise dobře ví, že uplatňování unijního práva na všeobecně prospěšné služby by mohlo vyvolat složité otázky.
Proto bude neustále vyvíjet činnost, aby se zlepšila právní jistota v souvislosti s uplatňováním unijního práva na poskytování všeobecně prospěšných služeb, aniž by poškodila judikaturu Evropského soudního dvora či Soudu první instance.
2.5 Na tomto základě navrhuje Bílá kniha osm nových směrů:
2.5.1 Respektovat rozmanitost v uceleném rámci: Komise znovu posoudí uskutečnitelnost a potřebnost rámcového zákona o všeobecně prospěšných službách při vstupu v platnost ústavní smlouvy; přistoupí k posouzení situace ve všeobecně prospěšných službách a předloží zprávu do konce roku 2005.
2.5.2 Vyjasnit a zjednodušit právní rámec týkající se kompenzace povinností veřejné služby: do července 2005 Komise schválí rozhodnutí týkající se použití článku 86 Smlouvy na státní podpory udělované v podobě kompenzace za veřejnou službu některým podnikům, které byly pověřeny řízením všeobecně prospěšných ekonomických služeb; do července 2005 schválí unijní rámec pro státní podpory v podobě kompenzace za veřejnou službu; do července 2005 schválí změnu směrnice 80/723/EHS o průhlednosti finančních vztahů mezi členskými státy a státními podniky; nakonec do července 2005 upřesní podmínky, za nichž mohou kompenzace za veřejnou službu být hrazeny ze státní podpory v souladu se článkem 87-1.
2.5.3 Poskytnout jasný a průhledný rámec pro výběr podniků, kterým bude svěřena všeobecně prospěšná služba: Komise přistoupí k veřejné konzultaci o Zelené knize v otázkách partnerství soukromého a veřejného sektoru v oblasti veřejných zakázek; předloží případné návrhy založené na veřejné konzultaci.
2.5.4 Plně uznat všeobecný prospěch v oblasti sociálních a zdravotních služeb: Komise v průběhu roku 2005 předloží sdělení o všeobecně prospěšných sociálních a zdravotních službách; bude podporovat spolupráci mezi členskými státy v oblasti zdravotních služeb a lékařské péče s cílem přispět k zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví v celé Unii.
2.5.5 Analyzovat výsledky a vyhodnocovat fungování služeb: v roce 2004 Komise předložila první plošné hodnocení všeobecně prospěšných služeb založené na vlastní metodice hodnocení; v roce 2006 tyto mechanismy hodnocení znovu přezkoumá.
2.5.6 Přezkoumat odvětvové politiky: Komise bude povzbuzovat spolupráci národních regulačních orgánů s pomocí sítě regulačních center; vezme v úvahu výsledky veřejného připomínkování Zelené knihy při plánovaném posouzení jednotlivých odvětví: posouzení pole aplikace univerzální služby v elektronických komunikacích do července 2005; posouzení balíčku týkajícího se elektronických komunikací do července 2006; posouzení směrnice o poštovních službách do konce roku 2006; posouzení vnitrostátních trhů s elektřinou a plynem do 1. ledna 2006; posouzení směrnice "Televize bez hranic" počátkem roku 2005, probíhající hodnocení vodohospodářského odvětví.
2.5.7 Promítnout naše vnitřní politiky do naší mezinárodní obchodní politiky: Komise bude i nadále dbát o to, aby postoje schvalované Společenstvím na mezinárodních obchodních jednáních byly v naprostém souladu s vnitřním právním rámcem Unie v oblasti všeobecně prospěšných služeb.
2.5.8 Prosazovat všeobecně prospěšné služby při rozvojové spolupráci: Komise bude pomáhat rozvojovým zemím při vytváření řádného právního a institucionálního rámce, který je podstatným předpokladem pro podporu investic do základních všeobecně prospěšných služeb a pro přístup k financování těchto služeb.
3. Všeobecné připomínky
3.1 EHSV je potěšen, že byla vydána Bílá kniha.
Bere na vědomí devět zásad a osm nových směrů, které navrhuje pro upevnění existence všeobecně prospěšných služeb.
Lituje ovšem, že jeho opakované žádosti z posledních let [1] o rámcovou směrnici nebo rámcový zákon, který by umožnil zaručit existenci VPS, svobodu definice a organizace členských států, svobodný výběr podmínek řízení, jejich dlouhodobé financování, hodnocení jejich výkonnosti, práva spotřebitelů atd., nebyly zatím vyslyšeny, i když se Komise zavázala ke zprávě o této otázce do konce roku 2005.
3.2 EHSV zvláště oceňuje skutečnost, že Bílá kniha obsahuje přesný harmonogram návrhů a opatření, jež se Komise zavazuje přijmout pro uplatnění těchto zásad a směrů v průběhu příštích let.
3.3 EHSV bude pozorně sledovat uskutečňování těchto závazků. Je ochoten přispět svým dílem k jejich plnění.
4. Specifické připomínky
4.1 První zásada "umožnit státní správě být nablízku občanům" předpokládá, že všeobecně prospěšné služby budou organizovány a regulovány co nejblíže občanům a že "zásada subsidiarity bude přísně dodržována".
Ovšem poznámka 30 pod čarou odkazuje na návrh nařízení o místní pozemní dopravě, který by "vyžadoval, aby členské státy používaly koncesní smlouvy o veřejných službách" a tedy systematická nabídková řízení.
Princip subsidiarity není dodržován, pokud chybí obci svobodná možnost volby podmínek řízení všeobecně prospěšných služeb spadajících do její kompetence.
4.2 Třetí zásada "zajistit soudržnost a univerzální přístup" vede Komisi ke zdůraznění toho, že "univerzální služba je klíčový pojem, který Společenství rozvíjelo pro zabezpečení skutečné dostupnosti nejdůležitějších služeb".
Toto umožňuje "přizpůsobení požadavků podle vývoje potřeb a hlavních zájmů uživatelů a spotřebitelů a změn ekonomického a technologického prostředí."
V této souvislosti a v rámci plánu e-Evropa, který prosazuje všeobecné rozšíření širokého pásma pro elektronické komunikace, EHSV připomíná, že v rámci evropské Patnáctky je v současné době vyloučeno z přístupu k těmto službám 20 % evropského obyvatelstva.
Široké pásmo je ovšem všeobecně prospěšná služba, která zlepšuje životní podmínky tím, že zkracuje vzdálenosti a usnadňuje přístup ke zdravotní péči, vzdělávání a k veřejným službám i pro občany žijící v odlehlejších oblastech a pro občany nejméně majetné.
Z toho vyplývá, že bez rozšíření univerzální služby telekomunikací za dostupnou cenu s vysokorychlostním a mobilním přenosem, se zpoždění, které Evropská unie nabrala v zavádění a používání nových informačních a komunikačních technologií a v budování společnosti založené na vědomostech, bude dále zvětšovat a propast v oblasti digitálních technologií se bude prohlubovat zejména v nových členských státech.
4.3 Šestá zásada, "monitorovat a hodnotit fungování služeb", rovněž odpovídá naléhání EHSV, stejně jako mnoha dalších subjektů, na rozvoj progresivní dynamiky vyhodnocování výkonnosti všeobecně prospěšných služeb s cílem přispět k jejich účinnosti, rovnosti přístupu a přizpůsobování změnám potřeb spotřebitelů, občanů a společnosti, a rovněž k přehodnocení pravidel.
Bílá kniha právem zdůrazňuje, že hodnocení musí být "více rozměrové a týkat se všech relevantních právních, ekonomických, sociálních a environmentálních aspektů": v tomto rámci si EHSV přeje, aby hodnocení posoudilo konkrétně otázky zaměstnanosti.
EHSV trvá na skutečnosti, že úlohou Evropské unie je definovat společnou metodiku, společná kritéria, zejména kvalitativní, a podněcovat dynamiku objektivního a nezávislého hodnocení, které se musí provádět v souladu s principem subsidiarity.
Pro EHSV musí být návrhy Bílé knihy na přezkoumání odvětvových politik (viz bod 2.5.6) doprovázeny zprávami s hodnocením účinku předchozích opatření.
EHSV připomíná svůj návrh, že přispěje k procesu hodnocení, jelikož sdružuje členy všech zainteresovaných stran.
EHSV provede analýzu možnosti vytvořit v této perspektivě stálou studijní skupinu pro VPS.
4.4 Sedmá zásada, "respektovat rozmanitost služeb a situací", "nicméně neznamená, že by nebylo zapotřebí zajistit jednotný přístupu Společenství k jednotlivým odvětvím nebo že by vypracování společných koncepcí platných pro několik odvětví bylo zbytečné".
Navrhovaný směr spočívá v tom, aby Komise přezkoumala proveditelnost a potřebnost rámcového zákona o všeobecně prospěšných službách při vstupu ústavní smlouvy v platnost a do konce roku 2005 předložila zprávu.
Bílá kniha tedy nevyslyšela požadavek EHSV a mnoha evropských subjektů o vypracování rámcové směrnice (viz Stanovisko EHSV k "Zelené knize o všeobecně prospěšných službách" – Úř. věst.
C 80 z 30.3.2004).
Přesto se zdá, že je naléhavé konsolidovat VPS jako celek, včetně specifických všeobecně prospěšných sociálních a zdravotních služeb, a to ve vztahu k i právu, v oblasti financování, prosazování zásady subsidiarity nebo místa v evropské integraci.
4.5 Devátá zásada, "zabezpečit právní jistotu", vede Komisi k tomu, že bude "neustále vyvíjet činnost", bez újmy na judikatuře Evropského soudního dvora a Soudu první instance.
Z této zásady vyplývají dva navrhované směry:
4.5.1 "do července 2005 vyjasnit a zjednodušit právní rámec kompenzace povinností veřejné služby", což by mělo při respektování zásad průhlednosti, nediskriminace a proporcionality vést k záruce bezpečného dlouhodobého financování jak investic nezbytných pro kontinuitu a trvalost služeb tak kompenzace povinností veřejné nebo univerzální služby; uznat, že formy těchto kompenzací jsou velmi různorodé a musí se umět přizpůsobit definovaným cílům: veřejné dotace, vnitřní vyrovnávání umožňující financovat vzniklé náklady ze zisků z rentabilních činností doprovázených či nedoprovázených právem výlučnosti, kompenzační fondy mezi operátory, osvobození od daní nebo jiných plateb, partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem, podpory pro poskytování služeb uživatelům, atd.
4.5.2 "poskytnout jasný a průhledný rámec pro výběr podniků, jež budou pověřeny zajištěním některé všeobecně prospěšné služby", na základě veřejného připomínkování Zelené knihy o partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem.
Pro EHSV to znamená uznání nezbytné rozmanitosti možných podmínek řízení všeobecně prospěšných služeb a svobody volby pro každou příslušnou obec: buď přímé řízení samotným správním orgánem (služba nebo správa), nebo řízení svěřené státnímu nebo smíšenému podniku, nad nímž má veřejnoprávní orgán stejnou kontrolu jako nad svými vlastními službami, nebo neziskovému sociálně či kooperativně hospodařícímu podniku či sdružení, nebo delegování pravomocí řízení některému podniku na dobu určitou (udělení zakázky na základě předběžného výběrového řízení), aniž by byla opomenuta možnost přeměny způsobu řízení.
5. Závěry
5.1 Bílá kniha o všeobecně prospěšných službách zaznamenala v rámci Unie pokrok v zohlednění těchto služeb.
Představuje dobrý základ pro rozvíjení koncepčních základů pro evropskou politiku v oblasti všeobecně prospěšných služeb, která bude schopná zajistit evropským podnikům a každému občanovi přístupné, dostupné, výkonné a technologicky špičkové veřejné služby.
5.2 Všeobecně prospěšné služby jsou nejen jádrem ekonomické konkurenceschopnosti, ale představují rovněž klíčový prvek v sociální a environmentální oblasti.
Doplňují triptych Lisabonské strategie (ekonomika, sociální oblast, oblast životního prostředí), pro a jsou zásadním klíčem k tomu, aby se Evropská unie stala společností založenou na nejkonkurenceschopnějších a nejdynamičtějších vědomostech, na základě udržitelného ekonomického růstu, kvantitativního a kvalitativního zlepšování zaměstnanosti a posílené sociální soudržnosti.
Všeobecně prospěšné služby svou specifičností přesahují jednotný trh a tvoří předpoklad pro to, aby občané i podniky byli s hospodářskou i sociální situací spokojeni.
5.3 Půjde tedy o dosažení harmonické kombinace tržních mechanismů a úkolů veřejných služeb v oblastech, kde je taková komplementarita slučitelná s cíli všeobecně prospěšných služeb a může přinést nadhodnotu ve prospěch zlepšení kvality života evropských občanů cestou hospodářského růstu, vytváření pracovních míst a zajišťování trvalého blahobytu.
5.4 "Práva občanů užívat přístupné, dostupné a výkonné všeobecně prospěšné služby musí být zachována a posílena ve jménu solidarity a ekonomické a sociální soudržnosti, jež jsou uznány v základních právech Smlouvy.
Proces liberalizace všeobecně prospěšných služeb, o němž rozhodne některý členský stát, musí probíhat v souladu se zmíněnými kritérii.
To je důvod, proč je potřebné vypracovat soubor všeobecně platných zásad pro různorodé služby, jejichž podmínky poskytování se v jednotlivých státech liší, a přitom plně respektovat zásadu subsidiarity".
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o realizaci fáze instalace a fáze komerčního provozu evropského programu družicové radionavigace
COM(2004) 477 final – 2004/0156 (COD)
(2005/C 221/06)
Dne 16. listopadu 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor na základě článku 156 Smlouvy zakládající Evropské společenství ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", která odpovídá za přípravu práce Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 17. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan RANNOCCHIARI.
Na svém 414. plenárním zasedání dne 9. února přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 134 hlasy pro a 3 členové se zdrželi hlasování:
1. Úvod
1.1 EHSV sleduje vývoj programu Galileo pro budování infrastruktury pro družicovou radionavigaci a určování polohy od samého začátku, jelikož si uvědomuje jeho zásadní strategickou důležitost pro budování konkurenčního evropského systému. Důležitost programu Galileo spočívá v jeho inovativním dopadu na související aspekty hospodářství, zaměstnanosti a na společenský rozměr a také ve vyšší kvalitě života občanské společnosti, kterou může program Galileo přinést [1].
EHSV si dále uvědomuje nutnost zapojit soukromý sektor do vývoje a využití tohoto systému od samého počátku fungování Společného podniku Galileo [2], a tím zajistit pokračující podporu i v průběhu fází vývoje a instalace [3].
1.2. V posledním stanovisku k tomuto tématu [4] EHSV zdůraznil, že "program Galileo definitivně vstoupil do skutečné zahajovací fáze po uzavření dohody v rámci Rady Evropské agentury pro vesmír (EAV) dne 26. května 2003 o příslušných finančních příspěvcích členských států EAV." Výbor dále zdůraznil, že "program Galileo představuje pro Evropskou unii, její nezávislost, technologickou a vědeckou kapacitu, její hospodářství a především pro její kosmický průmysl a odvětví telekomunikací velkou výzvu."
2. Současný stav a očekávaný vývoj
2.1 Je třeba zdůraznit, že program Galileo má čtyři fáze:
- definiční fáze, která probíhala v období 1999 – 2001 a během které se vytvářela architektura systému a definovalo se pět níže uvedených služeb. Tato fáze byla financována především z 5.rámcového programu RTD pro období 1998-2002.
- fáze vývojová a ověřovací, která běží v období 2002 až 2005 a zahrnuje vývoj družic a pozemních částí systému a dále ověřování na oběžné dráze.
Financování z EU/EAV představuje 1,2 mld. eur kromě 100 milionů eur z 6. rámcového programu RTD pro období 2002-2006.
- fáze instalační v období 2006-2007 zahrnující konstrukci a zahájení provozu družic – zahájení provozu prvních dvou družic je plánováno na konec roku 2005 – a dále vybudování celé pozemní části systému. Celkový objem financování je odhadován na 2,1 mld. EUR, z čehož jedna třetina (tzn. 700 milionů eur) bude poskytnuta z prostředků Společenství. Zbývající dvě třetiny nákladů ponese vybrané konsorcium.
- fáze komerčního provozu by podle plánu měla být zahájena v roce 2008. Odhadované roční náklady na řízení a údržbu ve výši cca 220 milionů eur ponese plně soukromý sektor s výjimkou mimořádného celkového příspěvku Společenství ve výši 500 milionů eur na pokrytí prvních let této fáze v souladu s rozhodnutími, která budou přijata v rámci nových finančních perspektiv Společenství na období 2007-2013.
2.2 Na konci definiční fáze v květnu 2002 byl na čtyřleté období založen Společný podnik Galileo, "aby byla zajištěna jednotnost správy a finanční kontroly projektu v oblasti výzkumu, vývoje a demonstrace programu Galileo a aby byly za tímto cílem mobilizovány finanční prostředky přidělené na program".
2.3 Dále, nařízení Rady č. 1321/2004 [5] zřizující Evropský úřad pro dohled nad globálním navigačním družicovým systémem (GNSS) a společná akce Rady č. 2004/552/CFSP [6], obojí ze dne 12.července 2004, zavedly operační struktury systému s cílem zajistit řízení veřejných zájmů v daných programech a bezpečnost a ochranu systému Galileo.
2.4 Na mezinárodní úrovni podepsala Evropská unie a Spojené státy americké po čtyřletém jednání 26.června 2004 velice důležitou dohodu o programu Galileo a GPS [7]. Tato dohoda se týká propagace, nabídky a využití služeb těchto dvou družicových navigačních a polohovacích systémů a plné kompatibility a interoperability souvisejících aplikací. Tyto dva systémy budou provozovány současně bez vzájemného rušení signálu. To umožní, aby se Galileo stal globálním standardem pro otevřené signály v oblasti civilního a komerčního využití globálních navigačních družicových systémů (GNSS). GPS provozuje armádní složka. Dále se tak zpřístupní a "zatraktivní" současným uživatelům GPS díky možnosti používat společný přijímač.
2.5 Na mezinárodní úrovni byla dále dne 13.července 2004 podepsána dohoda o spolupráci s Izraelem. Tato dohoda následovala po dohodě s Čínou podepsané 30.října 2003.
Již nějakou dobu se jednalo o dosažení interoperability s ruským systémem GLONASS [8].
Tato jednání se již dostala do pokročilejší fáze obzvláště v otázkách zajištění kmitočtů a využití ruských nosných raket. Zatímco dohody o spolupráci s Ruskou federací, Ukrajinou a Indií již pokročily, byly také navázány kontakty s Austrálií, Brazílií, Mexikem a Jižní Koreou.
Švýcarsko, Norsko a Kanada zvažují možnost finanční účasti.
2.6 Euro-středomořská konference ministrů zahraničních věcí pořádaná v dubnu 2002 zahájila akční plán pro středomořský region. Tento plán zahrnoval spolupráci středomořského regionu v oblasti družicové radionavigace a určování polohy.
V poslední době zahájil Společný podnik Galileo v Káhiře projekt Euro-Med GNSS pro oblast demonstrace, školení a koordinace regionálního plánu GNSS s cílem sledovat ve spolupráci se středomořskými partnery dopady EGNOS [9] – geostacionární družice a předchůdce Galilea.
2.7 Ve fázi plného provozu bude systém Galileo poskytovat pět typů služeb:
- "otevřená služba" vhodná pro aplikace pro masové tržní využití pro veřejnost a služby veřejného zájmu;
- "komerční služba", která zajistí vývoj profesionálních aplikací s vylepšenou navigací a dalšími daty s přidanou hodnotou ve srovnání s "otevřenou službou" se zvláštním důrazem na garanci této služby;
- vysoce výkonná "služba zajišťující bezpečnost života" pro situace, kdy je lidský život v nebezpečí jako například při námořní a letecké navigaci;
- "pátrací a záchranná služba" s cílem zásadně zlepšít stávající humanitární pátrací a záchrannné systémy;
- "veřejně regulovaná služba" (PRS) využívající kódovaný signál. Tato služba bude odolná vůči rušení radiového signálu a interferencím. Bude omezená převážně na veřejné instituce v oblasti civilní ochrany, národní bezpečnosti, mírových misí a prosazování práva, kdy jsou nezbytné maximální úrovně ochrany [10].
2.8 Vzhledem k provozním vlastnostem Galilea, civilnímu řízení a převážně komerčním a profesionálním aplikacím předpokládá Komise, že by jeho potenciální trh mohl do roku 2010 představovat 3 mld. přijímačů s roční návratností investic ve výši až 250 mld. eur a dále tvorbu nových podnikatelských subjektů a vysoce odborných pracovních míst v počtu stovek tisíc včetně cca 150000 v Evropě.
2.9 Společný podnik Galileo ukončil fázi vyjednávání s jednotlivými konkurenty v září 2004. Obdržel dvě konečné nabídky od dvou konsorcií, které se uchází o koncesní kontrakt (Eurely [11] a Inavsat [12]). Konečný výběr byl proveden na základě těchto tří kritérií: obchodní a finanční schopnosti, technické schopnosti a právní a technické aspekty.
2.10 V souladu se zadávacími podmínkami, jakmile Společný podnik předloží Komisi zprávu o výběrovém řízení a Komise přijme sdělení Evropskému parlamentu a Radě [13] o přechodu do fáze instalace a provozu, bude moci získat "nezbytná politická nařízení o veřejném financování následujících fází programu a veřejných služeb, a zejména o definici těchto služeb".
Následně bude moci předložit nabídku k podpisu Úřadu pro dohled, který je ve skutečnosti realizačním orgánem na základě nařízení EK č. 1321/2004.
2.11 Komise se obává, že by se výše uvedené postupy mohly ukázat jako příliš složité s překrývajícími se a duplicitními kontrolními mechanismy, které nejsou přínosné ani jasné.
2.12 Mimoto, zvažovaný návrh nařízení stanoví, že Úřad pro dohled, který je zde definován jako agentura Společenství s úkolem řídit veřejné zájmy spojené s radionavigačním programem obsaženým v nařízení EK č. 1321/2004, bude ustanoven až v roce 2005.
3. Návrh Evropské komise
3.1 Zvažovaný návrh splňuje potřebu zavést specifický právní nástroj, který bude zajišťovat nezávislou rozpočtovou položku umožňující efektivnější řízení a sledování fází instalace a provozu systému Galileo jak z pohledu finančního tak z pohledu držitele koncese.
3.2 Zvažovaný návrh nařízení usiluje o definování forem finanční účasti Společenství na realizaci fází instalace a komerčního provozu.
Zaměřuje se na:
3.2.1 potřebu, aby Společenství zaručilo souvislý rozpočtový rámec pro prostředky vytvářené jak Společenstvím tak i držitelem koncese:
- poskytováním služeb vytvářených systémem Galileo,
- pomocí licencí a práv duševního vlastnictví na součásti systému bezplatně poskytnutých Úřadem pro dohled,
- pomocí dlouhodobých úvěrů od EIB;
3.2.2 institucionální řídící a kontrolní systém musí být Úřadu pro dohled dostačující.
4. Obecné poznámky
4.1 EHSV se domnívá, že je třeba podniknout okamžité kroky k zajištění větších podrobností o technických aspektech poskytování různých služeb. Tím se zajistí otevřené standardy umožňující přístup jiným poskytovatelům služeb a inovativním službám. Tím se nově příchozí, obzvláště malí uživatelé, vyhnou umělým bariérám a nadměrným poplatkům.
4.2 S ohledem na souvislost rozpočtového rámce EHSV doufá, že budou nové finanční perspektivy pro rozpočet Společenství přijaty co nejdříve. Výbor dále podporuje žádost Komise o speciální rozpočtovou položku pro program Galileo ve výši 1 mld. eur, která bude nezávislá na ostatních rozpočtových položkách.
Komise dále doporučuje zvýšit tuto částku tak, aby se zajistil rozvoj a integrace programu EGNOS do programu Galileo.
EHSV se domnívá, že by výzkumná činnost spojená s radiovým polohovacím družicovým systémem GNSS měla být také zahrnuta do a financována ze 7.rámcového programu RTD.
4.3 EHSV se dále domnívá, že je nezbytné vyjasnit, jak bude do finančního rámce zahrnuto jakékoliv budoucí veřejné financování z institucí třetích států, které již vyjádřily zájem se na programu Galileo finančně podílet.
4.4 EHSV si uvědomuje, že rozpočtový rámec předpokládá výhody pro držitele koncese s ohledem na jeho roli poskytovatele služeb a uživatele licencí a IPR [14].
EHSV považuje za nutné vyjádřit své obavy, že by držitel koncese mohl získat dominantní postavení nebo monopol, což by mohlo narušit volnou soutěž nebo bránit fungování volného trhu.
4.5 S ohledem na vhodnost institucionálního rámce pro řízení a kontrolu, která byla "externě zadána" evropské agentuře (Evropský úřad pro dohled nad globálním navigačním družicovým systémem (GNSS)), by Komise ráda zdůraznila následující body:
4.5.1 Evropská agentura pro vesmír není zastoupena ve správní radě Evropského úřadu pro dohled nad GNSS. Je však členem současné správní rady Společného podniku.
4.5.2 Řídící a dozorové odpovědnosti Společného podniku budou převedeny na Evropský úřad pro dohled nad GNSS, který spravuje finanční prostředky programu Galileo, funguje jako kontraktační orgán pro udělení koncesního kontraktu, sleduje dodržování smluvních závazků, uděluje držiteli koncese právo užívat aktiva po dobu trvání koncese, spravuje dohodu s provozovatelem systému EGNOS, koordinuje iniciativy členských států týkající se kmitočtů nezbytných pro zajištění fungování systému, garantuje dodržování podmínek certifikace komponentů a prosazuje dodržování bezpečnostních závazků včetně těch vyplývajících ze společné akce č. 2004/552/CFSP.
4.5.3 EHSV nemůže skrývat své obavy týkající se extrémně delikátního přechodu pravomocí ze Společného podniku, jehož činnost bude ukončena v květnu 2006, na nový Evropský úřad pro dohled nad GNSS, který by měl svou činnost zahájit v polovině roku 2005.
4.5.4 Výbor proto doporučuje, aby Komise a Rada pozorně sledovala "společnou existenci" a přechodnou fázi mezi Společným podnikem a Evropským úřadem pro dohled nad GNSS.
4.5.5 Veškeré otázky týkající se vnitřní bezpečnosti systému Galileo se budou řídit ustanoveními společné akce č. 2004/552/CFSP a nařízení, které zakládá Evropský úřad pro dohled nad GNSS a předpokládá ustanovení Výboru pro bezpečnost a zabezpečení systému.
EHSV se domnívá, že by měly být neprodleně posíleny vztahy mezi systémem Galileo a ostatními stávajícími evropskými iniciativami jako je například Globální sledování ekologických a bezpečnostních rizik (GMES) a vyhledávací a záchranný systém COSPAS-SARSAT [15], sítě resortů spravedlnosti a vnitra a multimediální sítě GRID.
4.5.6 EHSV zdůrazňuje [16] nezbytnost řešit otázky bezpečnosti a ochrany soukromých a osobních údajů společně prostřednictvím konzultací s Evropskou agenturou pro základní práva [17] tam, kde je to možné, či založením příslušného poradního orgánu. Zdá se nedostatečné spoléhat pouze na ustanovení nařízení EK č.
45/2001 zmíněná v článku 19 nařízení zakládajícího Evropský úřad pro dohled nad GNSS.
EHSV se domnívá, že explicitní záruky ochrany soukromých a osobních údajů jsou stejně tak důležité jako otázky bezpečnosti, má-li být úspěch programu Galileo zajištěn pomocí plné podpory od občanské společnosti.
4.5.7 S ohledem na potřebu zapojit občanskou společnost upozorňuje EHSV na to, že o iniciativě tak důležité pro Evropu jako je program Galileo většina evropských občanů ve skutečnosti neví.
Z tohoto důvodu EHSV doufá, že evropské instituce ve spolupráci s národními vládami zahájí informační a propagační kampaň, která nejen zvýší porozumění a povědomí evropských občanů o tomto vynikajícím výzkumném produktu evropského průmyslu, ale zároveň je ujistí o tom, že je jejich soukromí chráněno.
5. Specifické poznámky
5.1 S ohledem na výše uvedené doporučuje EHSV doplnit následující úvodní ustanovení do návrhu nařízení:
5.1.1 Nové úvodní ustanovení 3(a): "S ohledem na dopad, který by tento program mohl mít na životy evropských občanů, uskuteční Komise takové kroky, aby zajistila, že Evropská agentura pro základní práva nebo alternativní ad hoc konzultační orgán bude pověřen ochranou soukromých a osobních údajů při poskytování služeb vytvářených programem Galileo. Tím se zajistí transparentní vývoj a neustálý dialog s potenciálními uživateli a občanskou společností" .
5.1.2 Doplnit do úvodního ustanovení 12: "… zajistit další prostředky ze zdrojů Společenství v rámci stejné rozpočtové položky pro rozvoj a programu EGNOS do programu Galileo a zajistit odpovídající pozornost a zdroje v rámci 7.rámcového programu RTD pro družicovou radionavigaci a její integraci do stávajících sítí."
5.1.3 Nové úvodní ustanovení 13(a): "Komise a Rada zajistí, že přechod od Společného podniku Galileo na Evropský úřad pro dohled nad GNSS proběhne za naprosto transparentních podmínek, které vyloučí možné duplicity, provozní zpoždění nebo, a to by bylo ještě horší, tržní omezení."
5.1.4 Nové úvodní ustanovení 14(a): "Komise zajistí, aby jakékoliv finanční příspěvky institucí ze třetích zemí do fondů Evropského úřadu pro dohled nad GNSS odrážely vzájemné zájmy a stávající zůstatky pomocí vhodných dohod, které budou předloženy Radě a Evropskému parlamentu."
6. Závěry
6.1 EHSV zdůrazňuje svou plnou podporu programu Galileo a silně apeluje na urychlení posledních dvou fází vývoje tak, aby bylo zajištěno dosažení plné provozuschopnosti do roku 2008.
6.2 EHSV žádá Komisi, aby provedla předběžné (ex ante) vyhodnocení přidané hodnoty pro držitele koncese plynoucí z poskytování služeb a práv duševního vlastnictví a rozšířila jasné a přesné informace založené na výsledcích tohoto vyhodnocení.
6.3 EHSV se domnívá, že byl dosažen zásadní pokrok v tvorbě globální infrastruktury, obzvláště díky dohodě o spolupráci mezi EU a USA, která zajišťuje plnou kompatibilitu a interoperabilitu stávajících globálních družicových radionavigačních a polohovacích systémů.
6.4 EHSV zdůrazňuje důležitost mezinárodní spolupráce s Čínou a Izraelem a věří, že je třeba silovat o uzavření dohody o společných zájmech se Švýcarskem, Norskem, Ruskou federací, krajinou, Indií, Austrálií, Mexikem, Brazílií a Jižní Koreou.
Výbor považuje středomořský egion za privilegovaný, jelikož má již nyní možnost těžit ze služeb EGNOSu. Kromě toho je to region strategicky důležitý pro mír, stabilitu a udržitelný rozvoj v Evropě.
6.5 V tomto ohledu je EHSV přesvědčen, že rozšíření přístupu na třetí země představuje velmi důležitý přínos pro externí rozměr politiky Evropské unie.
6.6 EHSV doufá, že Evropská komise ustanoví jednoúčelovou rozpočtovou položku na informační a propagační kampaň, která nejen zvýší porozumění a povědomí evropských občanů o tomto vynikajícím výzkumném produktu evropského průmyslu, ale zároveň je ujistí o tom, že je jejich soukromí chráněno.
6.7 Závěrem si EHSV přeje, aby jeho připomínky týkající se některých úvodních ustanovení byly přijaty tak, jak jsou výše uvedeny (ochrana soukromí, navýšení finančních prostředků, přechodná fáze a finanční spoluúčast třetích zemí).
Cílem těchto návrhů je zvýšit jasnost a transparentnost této iniciativy a zajistit jí dostatečné zdroje.
Proto jsou tyto návrhy v zájmu evropských institucí i celé občanské společnosti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o vybudování prostorové informační infrastruktury ve Společenství (INSPIRE)
COM(2004) 516 final – 2004/0175 (COD)
(2005/C 221/07)
Dne 13. září 2004 se Rada v souladu s článkem 175 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která byla pověřena přípravnými pracemi, schválila stanovisko dne 13. ledna 2005 (zpravodaj: pan RETUREAU).
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko na 414. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (zasedání dne 9. února 2005) 140 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí stanoviska Výboru
1.1 Výbor je toho názoru, že vybudování prostorové informační infrastruktury ve Společenství (INSPIRE) je vhodné, žádoucí a je též v souladu se zásadou proporcionality.
Tato infrastruktura bude koordinovat a vzájemně prováže a zpřístupní prostorová data nashromážděná členskými státy na národní úrovni, aby bylo na vědeckém základě možné lépe dokumentovat rozhodnutí a monitorování v oblasti životního prostředí, jakož i zprávy vyžádané v rámci některých směrnic. Výbor považuje právní základ (čl.
175 Smlouvy zakládající Evropské společenství) za vhodný.
1.2 Tato iniciativa by měla omezit duplicitu, mezery nebo nedostatky a ulehčit koordinaci a relevantnost při shromažďování a zpracování získaných dat. Pro její uskutečnění je nezbytná společná akce.
Iniciativa zvýší efektivnost v používání dat příslušnými úřady a službami a v jejich využívání v různé podobě ve veřejném a soukromém sektoru včetně služeb s přidanou hodnotou (specializované mapy nebo databáze atd.).
1.3 Návrh směrnice vytváří právní a technický rámec nezbytný pro uskutečnění této iniciativy.
Ustanovuje technický výbor a zavazuje členské státy k tomu, aby umožnily přístup ke svým geografickým datům.
Monitorování zabezpečí Komise a plánuje se vypracovávání pravidelných zpráv.
1.4 Výbor schvaluje návrh, k němuž vydává stanovisko, jelikož má nepopiratelnou přidanou komunitární hodnotu. Návrh poskytuje harmonizovaný referenční rámec a přispívá k nezbytnému pokroku co do kvality a druhu shromažďovaných prostorových dat za účelem posílení politiky životního prostředí a případně jiných národních a evropských politik, jakož i za účelem podpory rozhodovacího procesu.
1.5 Výbor zdůrazňuje, že je třeba používat otevřené protokoly a formáty souborů nebo všeobecně používané standarty, které je možné přečíst s použitím bezplatného softwaru.
Též klade důraz na nezbytnost zabezpečit zveřejnění informací nashromážděných a přístupných v rámci INSPIRE, jelikož se jedná o vědecké údaje, které jsou nezbytné jak pro politiky životního prostředí, tak pro studenty a výzkumné pracovníky.
V poslední řadě Výbor zdůrazňuje, že tento proces nesmí ohrozit důvěrný charakter některých dat, ať už se týkají soukromého života, veřejného zájmu či bezpečnosti.
2. Návrh Komise
2.1 Zvoleným právním základem je 1. odstavec článku 175 Smlouvy zakládající Evropské společenství.
S odkazem na článek 174 umožňuje na základě technických a vědeckých dat navrhovat opatření v oblasti životního prostředí a ochrany zdraví.
2.2 Přírodní jevy, i ty, které vyvolává člověk svou činností, mají dopad na kvalitu životního prostředí a na zdraví.
To je motivem informační a koordinační akce Společenství se zřetelem na zásadu proporcionality a subsidiarity, jakož i na zásadu obezřetnosti.
2.3 Navrhuje se rámcová směrnice, aby byla ponechána široká možnost uplatnění subsidiarity se zřetelem na přizpůsobení ustanovení různým národním a regionálním reáliím.
2.4 Nashromážděná metadata budou pocházet především z veřejných národních zdrojů, avšak nevylučuje se použití jiných zdrojů.
Portál Společenství umožní přístup k národním databázím v elektronické podobě.
2.4.1 Shromažďování dat uvedených v přílohách není pro členské státy povinný.
Iniciativa INSPIRE je komplementární k jiným iniciativám jako GMES a GALILEO, které mohou shromažďovat specifická nebo komplementární data.
2.4.2 Klíčový je horizontální charakter INSPIRE.
Pokrývá různé sektory, což umožňuje zjistit mezery a přispět k jejich zaplnění.
2.4.3 Legislativa pro oblast přírodního prostředí stanovuje druh, kvalitu a záznam relevantních dat pro každý text sektoru (například směrnice týkající se kvality vody).
2.4.4 Sdílení dat, které umožní zjištění případných obtíží, na něž narážejí členské státy, či mezer, by mělo dovést k postupnému nalezení řešení.
2.5 Jedná se o shromažďování a koordinování prostorových (geografických) dat, která jsou podrobně uvedena pro příklad v příloze I, II a III, zabezpečení vzájemné provázanosti různých národních systémů shromažďování a zpracování těchto dat s cílem zpřístupnit je řídícím pracovníkům, administrativním službám, výzkumným pracovištím a obecněji zainteresované veřejnosti.
2.6 Harmonizovaná data jsou členskými státy umístěna na síť a tato data i různé snadno přístupné služby budou moci sloužit jako vědecká a technická báze pro evropské, národní či infranacionální politiky v celé řadě oblastí.
2.7 Sdílení a sdružování informací a znalostí získaných z různých zemí a sektorů umožní vyhnout se duplikacím a brát zřetel na požadavky týkající se životního prostředí ve všech politikách Společenství.
2.8 Komise uplatní prováděcí pravomoci, které jí byly svěřeny rozhodnutím Rady ze dne 22. června 1998.
Různé služby Komise jako Eurostat a Společné výzkumné centrum se aktivně zapojí do implementace směrnice. Pomoc poskytne též Evropská agentura pro životní prostředí.
Členské státy určí národní veřejný orgán, který bude zodpovědný za styk s Komisí.
Pro technické řízení INSPIRE je stanoven postup projednávání ve výborech s vládními experty, evropskými agenturami a generálními ředitelstvími, kterých se to týká.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor schvaluje a podporuje návrh směrnice, který zřizuje infrastrukturu geografických dat Společenství.
Právní základ článku 175 Smlouvy zakládající Evropské společenství považuje za relevantní.
3.2 Spolu s dalšími zdroji informací INSPIRE podpoří rozhodnutí v oblasti politiky životního prostředí, zdravotní politiky, jakož i v mnoha dalších odvětvích.
3.3 Výbor je toho názoru, že poměr mezi náklady a přínosem hovoří ve prospěch projektu, který umožní vyhnout se duplikacím a vylepšit politiky Společenství, jakož i informování veřejnosti.
3.4 Podle Výboru mají infrastruktura Společenství a informace a služby, které zpřístupňuje, spadat do veřejné oblasti, protože se především jedná o vědecká data a báze znalostí, jejichž používání je v obecném zájmu (prevence přírodních či průmyslových katastrof, prevence zdraví atd.).
Je třeba se vyhnout překážkám, které by mohly nastat v důsledku příliš omezených práv na využití datových souborů a služeb.
3.5 Je však možné uvažovat o partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem, stejně jako o použití dat soukromými organizacemi či institucemi za účelem poskytování služeb s přidanou hodnotou či vytváření specializovaných geografických databází pro komerční účely.
3.6 Vzájemná provázanost datových souborů a služeb je velice důležitá pro to, aby infrastruktura INSPIRE byla úspěšná, a Výbor podporuje návrh stanovit pravidla implementace ve spolupráci s dodavateli a uživateli, jakož i s orgány pro normalizaci.
Harmonizace je sice naléhavě potřebná, ale jedná se o složitou oblast.
Výbor však souhlasí s lhůtami pro uplatnění a pro předložení zpráv.
3.7 Výbor se domnívá, že protokoly a formáty souborů používané na národní úrovni a na úrovni Společenství by měly být otevřené a volně přístupné bez omezení práv a mělo by být možné číst data s použitím všech běžných internetových prohlížečů, aby byl umožněn rovnoprávný přístup a používání dat bez ohledu na používaný software a vybavení.
3.8 Ačkoli Výbor schvaluje seznam výjimek, jež navrhuje Komise, má nadále obavy o ochranu osobních údajů a údajů týkajících se soukromého života.
Kromě této ochrany údajů je třeba chránit klíčové národní zájmy a veřejnou bezpečnost, co se týče druhu a citlivosti volně přístupných dat.
4. Zvláštní připomínky
4.1 Výbor si přeje, aby i jemu byly zasílány pravidelné zprávy uvedené v návrhu směrnice.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Řízení povodňových rizik – Prevence, protipovodňová ochrana a zmírňování následků povodní
COM(2004) 472 final
(2005/C 221/08)
Evropská komise se dne 12. července 2004 rozhodla, v souladu s ustanovením článku 262 Smlouvy o založení ES, požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska ke sdělení výše uvedenému.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", pověřená přípravou prací Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 13. ledna 2005. Zpravodajkou byla paní Sánchez.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (na schůzi dne 9. února) toto stanovisko 132 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Přijetí Směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky [1] (WFD), lze označit za významný posun ve vodní politice EU, neboť nejen že nastolila sladěný přístup k různým situacím v našich pevninských a mořských vodách, ale rovněž založila účinnou metodiku hodnocení kvality těchto vod a uvedla v činnost centralizovaný systém organizace, který umožňuje přistupovat ke všem vodním povodím jednotným způsobem nezávisle na různých kompetencích, vztahujících se k jednotlivým úsekům povodí.
Komise rovněž dále pokračovala v doplňování a rozvíjení WDF o legislativní [2] a jiná nařízení [3] tak, aby vodní politika EU sloužila k ochraně našich řek a moří.
1.2 Směrnice však nepochopitelně pominula určité aspekty, které jsou mimořádně důležité pro kvalitu našich povodí, včetně problematiky povodní.
Povodně jsou samy o sobě přírodní událostí, jejich účinek ale člověk částečně masivně ovlivnil.
Mnohé katastrofické účinky povodní lze zmírnit uplatněním vhodné politiky užívání a ochrany zejména řek a říčních břehů. To by vyžadovalo zejména tvorbu vodní infrastruktury, která skutečně, a nikoliv jen formálně, vezme v úvahu ekologické dopady v zájmu vyvarování se změn přirozené dynamiky a dodržení rozumných pravidel využívání vodních zdrojů.
1.3 Riziko povodní v EU vzrůstá ze dvou hlavních důvodů: zaprvé kvůli účinkům klimatických změn, které by mohly vést k častějším vydatným srážkám a zvyšování mořské hladiny v důsledku oteplování atmosféry. Druhým faktorem je dopad lidské činnosti, např. stavebních prací na řekách a projektů odklánění a směrování říčních toků a budování přístavů bez přijetí opatření k vyhodnocování a korekci jejich dopadu na životní prostředí.
Dalším lidským faktorem je zvýšená desertifikace našeho kontinentu, který trpí hromadným kácením stromů, požáry a jinými činnostmi proti přírodě.
Rizika povodní zkrátka rostou v důsledku trvale neudržitelného rozvoje.
Přijetí udržitelných modelů hospodářského, sociálního a ekologického rozvoje proto může tato rizika minimalizovat.
1.3.1 Povodně na územích, užívaných pro průmyslové účely, intenzivní zemědělství a živočišnou výrobu, ale i na zastavěných územích, mají za následek šíření látek, které za běžných podmínek neohrožují kvalitu vody, ale které se v důsledku povodní stávají nebezpečnými škodlivými látkami s možným vlivem na veřejné zdraví a příslušné ekosystémy.
1.4 Výbor připomíná, že v průběhu let 1998-2002, Evropu zasáhlo 100 záplav s ničivými následky, z nichž nejhorší byly záplavy na Dunaji a Labi v roce 2002.
Od roku 1998 přinesly záplavy kolem 700 obětí, zapříčinily přestěhování téměř půl milionu lidí a okolo způsobily ekonomickou ztrátu v oblasti pojišťovnictví okolo 25 miliard EUR. [4]
1.5 Komise si je vědoma tohoto stavu věcí a v červenci 2004 předložila Radě pro životní prostředí návrh činnosti EU v oblasti povodňové ochrany se zřetelem na zajištění koordinovaných akcí pro zlepšení ochrany proti povodňovým rizikům.
Členské státy musí spolupracovat při mapování rizikových oblastí a zavádění plánů zvládání povodňových rizik ve všech povodích a pobřežních oblastech, přičemž Komise zajišťuje koordinaci informací mezi všemi členskými zeměmi a prosazuje v této oblasti osvědčené postupy.
1.6 Nakonec je nutno dodat, že ačkoliv tato činnost má být podniknuta v kontextu vodní politiky Společenství, daná problematika se týká také dalších Evropských politik, např. zemědělství, životního prostředí, ochrany civilního obyvatelstva, dopravy atd. Navíc vyvstává neobyčejně dalekosáhlý problém, který se dotýká všech těchto politik a vztahuje se ke správě zaplavených ploch: vymezení a definování veřejné sféry ve vztahu k ochraně říčních břehů a pobřežních pásů tak, aby nepodléhaly zásadním změnám ze strany úřadů, které jsou motivovány výhradně politicky a ovlivňují další kompetence v oblasti vodní správy a plánování povodňových rizik.
Vyznačení chráněných oblastí by usnadnilo uplatnění protipovodňových opatření.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 Obsah sdělení lze rozdělit do tří položek, a to konkrétně na:
- řízení povodňových rizik;
- současná opatření a další iniciativy;
- koordinovaný akční program EU.
2.2 Cílem řízení povodňových rizik je snížit pravděpodobnost a dopady povodní.
Proto se navrhuje, aby plány řízení povodňových rizik obsahovaly následující prvky:
- prevenci,
- ochranu,
- připravenost,
- krizové plány,
- obnovu a ponaučení.
2.3 V kontextu současných aktivit a budoucích iniciativ ke zmírnění následků povodní jsou navrhovány tři úrovně činnosti.
2.3.1 Činnost na evropské úrovni směřuje k využití stávajících opatření na prevenci a zmírnění následků povodní.
V rámci výzkumné politiky je cílem využít výzkumné projekty, jako např. FLOODsite, které přispívají ke zkvalitňování integrovaných metod analýzy a řízení povodňových rizik.
Využití Strukturálních fondů, zejména Evropského regionálního fondu rozvoje, může pomoci zkvalitnit technický výzkum a vývoj infrastruktur [5].
Příkladem přeshraničního přístupu k boji proti povodním je projekt IRMA ("INTERREG činnost na řekách Rýn a Maasa").
2.3.1.1 Na evropské úrovni se rovněž navrhuje, aby pro ustavení oblastí povodňové kontroly pomocí lesnictví a dalších zemědělských činností jakožto prostředku ochrany půdy bylo využito politiky CAP.
Obdobně se zamýšlí v rámci WFD uplatnit ekologickou politiku pomocí integrace zvládání povodňových rizik do integrovaných plánů povodí.
Fond solidarity, založený v roce 2002 po velkých povodních ve střední Evropě, dále zůstává funkční pro případy naléhavé potřeby.
2.3.2 Co se týče úlohy členských států, je třeba zdůraznit, že jednaly v zájmu boje s následky povodní poskytnutím administrativních a právních směrnic, a to zejména ve státech, které nejvíce utrpěly těmito událostmi.
Existují plány a strategie ochrany před povodněmi a jsou vypracovány rizikové mapy regionů, které nejčastěji postihují povodně.
2.3.3 Za třetí byla zavedena opatření v zájmu mezinárodní spolupráce na přeshraničních řekách, zejména ve střední Evropě, a to prostřednictvím orgánů, zajišťujících koordinovaný přístup ke správě říčních povodí.
2.4 Program soustředěné akce EU obsahuje některé prvky, které jsou vrcholně důležité pro zavedení opatření na prevenci a zmírnění následků povodní. Nejvýznamnější z nich jsou: zlepšení koordinace úřadů pomocí plánů správy říčních povodí a pobřežních oblastí, mapování povodňových rizik jakožto nástroj plánování, a výměna osvědčených postupů.
2.4.1 V zájmu úspěšného plnění tohoto programu musí členské státy, Komise a další zainteresované strany spolupracovat a plnit své úkoly a povinnosti v oblasti prevence povodňových rizik.
2.4.2 Náklady na tento akční program lze jen těžko odhadnout, nicméně výhody tohoto programu veškeré náklady převyšují, protože přinášejí kvalitativně lepší ochranu před povodněmi evropským občanům, jejich majetku jakož i postiženým osobám a oblastem. EHSV připomíná, že mezi 1998 až 2002 utrpěla Evropa přes sto větších povodňových událostí, včetně katastrofální povodně podél Dunaje a Labe v roce 2002. Od roku 1998 si povodňové události vyžádaly kolem 700 lidských obětí, asi půl milionu lidí přišlo o domov a způsobily téměř 25 miliard EUR pojištěných škod. [6]
2.5 V příloze se stanovují směrnice pro rozvoj a implementaci plánů zvládání povodňových rizik a tvorbu map povodňových rizik; toto je důležité pro zajištění jednotného přístupu k cílům programu.
3. Obecné poznámky
3.1 EHSV vítá sdělení Komise, které má za cíl zlepšení a sladění systémů prevence, fungujících v mnoha členských státech za účelem zmírnění následků povodní.
Nicméně zaprvé je třeba důkladnějšího vyhodnocení problému v zájmu dosažení rozhodnutí o vhodných opatřeních, zaměřených zejména na co nejúčinnější prevenci, aby se předešlo většině škod, působených povodněmi.
Za druhé je třeba definovat některé základní pojmy, které nejsou obsaženy v návrhu, tak, aby došlo k souhlasu s opatřeními, navrhovanými v rámci plánů řízení a map rizik, a to v co možná nejsladěnější podobě.
3.2 Povodně jsou přírodní jevy, spojené s běžnými funkcemi říčních a pobřežních systémů a vyskytují se v geologickém časovém horizontu, který je mnohem rozsáhlejší než časová měřítka, běžně uplatňovaná např. při řízení hospodářského a územního plánování atd.
Výraz "periodicita výskytu" tedy znamená, že:
- v případě povodně, ať již jednou za 100 nebo 500 let, řeka zaplaví danou oblast;
- povodně se určitě budou opakovat;
- mohou se opakovat kdykoliv.
K pojmům užívaných při hydrologickém plánování patří následující:
- Říční dno nebo přirozená trasa kontinuálního či nekontinuálního toku je území, pokryté souvislou vodní vrstvou při nejvyšším vzedmutí hladiny.
- Záplavová území jsou oblasti vymezené teoretickou úrovní hladiny v případě povodní, jejichž statistická periodicita může být 100 nebo 500 let.
Toto nemá vliv na vlastnictví půdy (veřejné nebo soukromé), avšak příslušný úřad může stanovit limity užívání v zájmu zajištění bezpečnosti osob a majetku.
- Běžnými znaky záplavových ploch jsou obecně mokřady, háje v nížinách, další zátopové oblasti, prolákliny způsobené vydatnými dešti v horských oblastech, lagunové bažiny a některé znaky (z nichž mnohé jsou spojeny s ekologicky cennými ekosystémy), které indikují povodňové hranice, přičemž, jak již bylo konstatováno, jde o události spojené s běžným fungováním říčních a pobřežních systémů.
3.3 Závažnost povodní závisí na osídlení a využívání povodňových oblastí člověkem při činnostech, které ovlivňují běžné fungování těchto vodních systémů a podstatně mění říční a pobřežní prostředí.
Taková činnost zvyšuje riziko abnormálních podmínek, které jsou krajně škodlivé pro člověka a majetek.
EHSV se domnívá, že za strůjce rostoucí závažnosti a rozsahu povodní je třeba považovat tyto faktory:
- zčásti dlouhotrvající nevhodné plánování využití půdy jako důsledek opomíjení vědeckých a technických znalostí, které by dnes nebylo přijatelné;
- chybné řízení povodňových rizik (narovnávání toků řek, svádění povodňových vod, výstavba nádrží a přehrad, oddělení retenčních prostor prostřednictvím hrází poblíž toku řek) a opatření, která se často projevila jako neadekvátní, resp. z celkového hlediska především v dolním toku částečně jako kontraproduktivní.
3.4 Rostoucí riziko povodní v důsledku změny přirozených faktorů, zejména změn klimatu, vyžaduje velký objem výzkumu v zájmu zjištění, jak mohou tyto změny ovlivnit dynamiku řek a pobřežních oblastí, a tedy i oblasti náchylné k povodním a periodicitu výskytu, a to mezi jinými proměnnými hodnotami.
3.5 Rostoucí riziko vlivem lidských faktorů (např. využití půdy v těchto oblastech a počet lidských jedinců) může a musí být korigováno pomocí politiky aktivního plánování v zájmu trvale udržitelného užívání záplavových oblastí a minimalizace rizik.
4. Zvláštní poznámky
4.1 EHSV souhlasí s tím, že zvládání povodňových rizik má za cíl snižování pravděpodobnosti a/nebo dopadů povodní, běžně pomocí procesu přihlížejícího k cílům prevence, ochrany, informování atd., jak Komise konstatovala.
Nicméně je třeba klasifikovat akce a opatření, které lze přijmout a kritéria správného rozhodování případ od případu.
Lze použít následující prevenční opatření:
- Přirozená protipovodňová opatření, např. zlepšení nebo znovuobnovení přirozeného vstřebávání na základě snížení hustoty půdy nebo sanace horských lesů; obnovení (bývalých) přirozených retenčních prostor, zpomalení rychlosti toku řek a šíření záplavových vln díky rušení hrází na vodních tocích a zlepšení vstřebání dešťových vod v osídlených oblastech.
- opatření měnící náchylnost zátopové oblasti ke škodám, (např. systémy včasné výstrahy, plánování využití půdy a restrikce využívání zátopových oblastí atd.).
- opatření k předcházení povodním (hydrologická nebo hydraulická opatření): ta mohou být strukturální (zátopové nádrže, svod vod, přehrady atd.) nebo nestrukturální (omezení využití městské zástavby, programy zabezpečení majetku atd.);
4.2 EHSV navrhuje Komisi, aby řídicí plány byly založeny na následujících zásadách a nestrukturálních opatřeních:
- Uvedení říčních a pobřežních systémů do přirozeného stavu, podpora obnovy přírodních prostor a přirozené samoregulační funkce povodí (zalesňování postižených horských oblastí, ochrana mokřadů a souvisejících ekosystémů, monitoring eroze a sedimentace ve vodních tocích, programy nalézání alternativních způsobů využití vysoce rizikové půdy a její záchrana atd.).
- Zásada zajištění trvale udržitelného rozvoje záplavových oblastí pomocí:
i. odhadu využitelného hospodářského potenciálu využití půdy v těchto oblastech, které by bylo slučitelné s přirozenou povodňovou aktivitou;
ii. plánování přechodu na tyto modely v různých oblastech plánování, zejména při plánování využití půdy.
V tomto kontextu je třeba uplatnit zásadu dlouhodobého strategického plánování, tj. nejen brát v potaz změny v prognózování tak, jak jsou vytyčeny Evropskou komisí, ale zejména je korigovat v případech, kdy je rozumné usoudit, že současná úroveň rizik zůstane stejná nebo se zvýší.
4.3 Za účelem výběru vhodných opatření ke zlepšení protipovodňové ochrany by měla být vypracována vhodná vodítka a kritéria:
- Na základě zlepšení protipovodňové ochrany nesmí dojít ke zhoršení situace na jiných místech (např. zvýšení odtoku, stavu vody nebo zrychlení záplavové vlny v dolním toku řeky);
- Pokud možno by se měla ve smyslu trvale udržitelného rozvoje dávat přednost opatření k obnovení spádových oblastí povodí a ekologická opatření k lepší, ekologicky neškodné plošné retenci záplav ("lepší voda do šíře než do výše") před zřizováním technických ochranných opatření;
- Pokud možno by se měla upřednostňovat opatření, u nichž lze očekávat pozitivní synergie s jinými cíli trvale udržitelného rozvoje (např. Evropské rámcové vodní směrnice o kvalitě spodních a povrchových vod)
4.4 Zkušenosti se zvládáním povodňových rizik v různých částech světa zejména od 70. let 20. století ukazují, že hlavní obtíže při implementaci preventivních opatření nejsou technické a nelze je řešit pouze pomocí map rizik či nebezpečí.
Např. Technický sbor ozbrojených sil USA vypracoval přes 20000 map rizik, ale ty používá jen velmi málo místních úřadů, a pokud je používají, volí jeden typ strukturální činnosti (např. svádění vod, přehrady a hráze), což často znemožňuje adekvátní povodňovou kontrolu a předcházení značným vyhnutelným ztrátám, neboť úřady i široká veřejnost podlehly falešnému pocitu bezpečí.
4.5 Je třeba zdůraznit, že v EU jsou taková opatření – hlavně budování přehrad a kanálů s omezeným využitím – financována právě ze Strukturálních fondů (EFFR a Fondů soudržnosti).
Prevenční opatření, ať již strukturální nebo jiná, jsou obecně financovaná méně.
EHSV proto považuje za nutné vyhodnotit potřebu zřízení zvláštní finanční linie pro svůj Akční program, a pokud se toto nezdaří, vypracovat vodítka zařazení činností do jiných programů, financovaných Komisí.
4.6 Ve všech případech jsou strukturální opatření jako tato nedostatečná pro předcházení povodním nebo pro ochranu zátopových oblastí.
Mají smysl pouze jako součást širšího přístupu, který vezme v úvahu též plánování využití půdy, dopravní plánování (silnice, železnice atd.), údržbu odvodňovacích kanálů a ochranu oblastí a ekosystémů pro regulaci přirozených odtoků.
V budoucnosti by tedy bylo správné zpřesnit vodítka v příloze ke Sdělení a při přípravě těchto plánů uplatnit metodologické zásady osvědčených postupů.
4.7 Vtělení plánů zvládání povodní do řídících plánů WFD je důležité pro zajištění stavu, kdy se nezbytné plánování provádí v rámci činnosti v celé délce říčního povodí a opatření a činnosti, vyvíjené příslušnými úřady na různých úrovních (místní, národní, nadnárodní atd.) jsou vzájemně slučitelné a správně koordinované.
Je třeba zavést kritéria a vzorce pro zajištění řádné integrace obou plánovacích rámců, které budou slučitelné, ale rozdílné, a to prostřednictvím Směrnice, která toto umožňuje.
Tyto prvky je potřeba podrobněji pojednat v navrhovaném dalším rozvoji vodítek uvedených v příloze.
4.8 Zařazení plánů řízení povodní do WFD v zásadě vyžaduje:
- definování povodně jako jevu spojenému s běžným fungováním říčních a pobřežních systémů, který může výjimečně a periodicky ovlivnit kvalitu vody a ekosystémy;
- definování "povodňové zóny" v úzké návaznosti na územní aspekt působnosti WFD (využití půdy, možná kontaminace, ekosystémy spojené s kvalitou vody atd.);
- definování povodňových rizik ve spojitosti s riziky a škodami na vodních plochách pokrytých WFD;
- specifické zvládání rizik ve vztahu k vodní správě tak, jak je vytyčeno ve WFD (využívání vody v říčním povodí, návratnost nákladů, akční plány, zakládání chráněných oblastí).
4.9 Nejdůležitější aspekty zvládání povodňových rizik v souvislosti s plánováním na základě WFD jsou:
1) Definování a řízení rizik:
- hydrologická rizika, kvalita vody a ekosystémy
- související geologická rizika, sesuvy půdy, laviny
- správa a obnova veřejných pevninských vodních toků a pobřežních vod
- ekologická kritéria řízení povodní
- urbanistická kritéria.
2) Výstrahy a výjimečné situace:
- geografické zóny
- hydrologické informační systémy a systém krizové prevence
- ochrana civilního obyvatelstva
- legislativní rámec členského státu pro úpravu výše uvedených aspektů
- občanská výchova
- součinnost kompetentních orgánů.
3) Další aspekty:
- multidisciplinární výzkum a součinnost
- pojištění proti rizikům
- bezpečná výstavba infrastruktury.
5. Závěry
5.1 EHSV zastává názor, že jakákoliv činnost v oblasti prevence, protipovodňové ochrany a zmírňování následků povodní musí obsahovat metodologii a nástroje, vytvořené WFD, zejména pak plán říčního povodí, které umožňují regulaci veškerých činností ve vztahu ke správě vnitrozemských vodních toků a příslušných pobřežních oblastí.
EHSV se proto domnívá, že je nezbytné zařadit obsah Sdělení, které se přezkoumává a zároveň i připomínky, představené v tomto dokumentu, do Směrnice Společenství, která umožní sladit plány zvládání rizik s charakteristikami jednotlivých říčních povodí a tak se přizpůsobit zvláštním podmínkám našich řek a pobřeží.
5.2 K zajištění správné integrace je třeba:
- jasné definování základních konceptů, na kterých je třeba pracovat,, zejména pak konceptů zmiňovaných v bodě 4.7 stanoviska;
- důkladné vyhodnocení současné situace ve všech říčních povodích a pobřežních oblastech Evropy, zejména v oblastech předpokládaných rizik v důsledku klimatických změn a lidské činnosti;
- důraz na preventivní činnost proti škodlivým důsledkům povodní s přihlédnutím k veškerým opatřením v zájmu obyvatelstva pomocí příslušného vzdělávání a osvěty.
5.3 Plány zvládání rizik a jejich mapování, zanesené do příloh k přezkoumávanému návrhu sdělení, musí být rozšířeny na základě objasnění klasifikace činnosti a dalších opatření. V úvahu se přitom musí vzít činnosti a opatření nejvyšší priority a nejlépe odpovídající dosaženému stupni financování, jakož i kritéria, která musí být splněna v zájmu snižování nákladů a zvyšování přínosu osobám a majetku.
Nejdůležitějším cílem je sladit přirozené funkce vnitrozemských vodních toků a pobřežních systémů s lidskou činností, tedy dosáhnout integrované a trvale udržitelné činnosti v záplavových územích.
5.4 Závěrem EHSV uvádí, že nejvýznamnějším aspektem zvládání povodňových rizik, vztahujících se k plánování v rámci WFD, je definování rizik, výstraha a krizové jednání v době účinku těchto jevů.
Navíc je nutné mít na zřeteli další opatření Společenství ve smyslu multidisciplinárního výzkumu a spolupráce specificky zaměřené na zmírňování povodňových škod, uplatňování pojištění vztahujícího se na způsobené škody, minimalizaci hospodářských ztrát jednotlivců a zejména bdělost a kontrolu v oblasti bezpečnosti výstavby infrastruktury na vnitrozemských vodních tocích a v pobřežních systémech.
Stanovisko Specializované sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady o financování společné zemědělské politiky
COM(2004) 489 final – 2004/0164 (CNS)
(2005/C 221/09)
Rada se dne 29. října 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 37(2) Smlouvy o ES o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" pověřená pracemi k tomuto tématu přijala své stanovisko dne 13. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan KIENLE.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenární zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (zasedání ze dne 9. února 2005) 133 hlasy pro, 6 členů se zdrželo hlasování, toto stanovisko:
1. Úvod
Dne 1. ledna 2005 začala uskutečňovat rozsáhlá zemědělská reforma.
Jádrem této reformy je oddělená provozní prémie a silnější zaměření na rozvoj venkovských oblastí.
Finanční základ společné zemědělské politiky tvoří rozhodnutí předsedů vlád z října 2002, které pevně stanoví horní mez zemědělských výdajů pro první pilíř, která nesmí přesáhnout skutečnou úroveň roku 2006 pro EU-25 do roku 2013.
Ve finančním výhledu EU 2007–2013, který upravuje celkové financování EU, je toto rozhodnutí přijato pro oblast zemědělství.
Výdaje na společnou zemědělskou politiku včetně rozvoje venkova pro EU-27 tak mají činit v roce 2007 57,18 mld. euro a do roku 2013 vzrůst o 1,1 procenta (v cenách roku 2004).
Předmětem stávajícího návrhu Komise o financování společné zemědělské politiky ale není, jak by se dalo přepokládat z titulu, původ a využití prostředků pro společnou zemědělskou politiku.
Návrh se mnohem více zabývá rozpočtově-technickou realizací podpory zemědělství a venkovských oblastí.
2. Obsah návrhu Komise
Evropská komise chce stávajícím návrhem vytvořit rozpočtově-technický základ společné zemědělské politiky včetně politiky rozvoje venkova EU v letech 2007–2013.
V jednom jediném právním aktu má být upraveno financování společné zemědělské politiky.
Návrh je nutno vidět v souvislosti s návrhem nařízení o podpoře rozvoje venkova.
Komise se přitom snaží o zjednodušení a větší efektivnost.
Toho má být dosaženo přísnějším systémem kontroly, vyhodnocování a podávání zpráv.
2.1 Uspořádání fondů pro financování
2.1.1 Dosud: Evropský zemědělský orientační a záruční fond (EZOZF)
Evropský zemědělský orientační a záruční fond (EZOZF), který byl dosud zřízen k financování společné zemědělské politiky, se dělí na záruční sekci a orientační sekci.
Záruční sekce provádí společnou organizaci zemědělských trhů (přímé platby, náhrady vývozu, intervenční nákupy), určité výdaje v oblasti veterinární ochrany a ochrany rostlin stejně jako opatření zaměřená na podávání informací a hodnocení společné zemědělské politiky.
Oddělení záruk kromě toho plošně financuje určitá opatření pro oblasti venkova (zemědělská ekologická opatření, vyrovnávací příplatek pro znevýhodněné oblasti, zalesňování, předčasné odchody do důchodu) stejně jako investiční opatření v necílových oblastech 1.
Orientační sekce financuje ostatní investiční výdaje pro rozvoj venkova, které nepřevezme záruční sekce EZOZF, tedy opatření v cílových oblastech 1 a iniciativě Leader+.
2.1.2 Zásady budoucích fondů společné zemědělské politiky
Nové fondy by se ve své struktuře měly podobat Evropskému zemědělskému orientačnímu a záručnímu fondu. Správu fondů provádí výbor, který se skládá ze zástupců členských států a Komise (článek 41, výbor fondu).
Veškerá opatření financovaná z nových fondů mají být podřízena postupu účetní závěrky.
Dosud tomu tak bylo pouze u opatření záruční sekce.
Kontrola opatření, která byla financována z orientační sekce, se dosud prováděla v rámci několikaletých podpůrných programů (v souladu s nařízením o strukturálních fondech 1260/1999).
2.1.3 Nový Evropský zemědělský záruční fond (FEAGA)
FEAGA se podobá stávající záruční sekci společného zemědělského fondu (EZOZF) a má jako dosud mimo jiné financovat opatření intervence, náhrady vývozu, přímých plateb, podpory informovanosti a odbytu.
Dosavadní podpůrná opatření rozvoje venkova se z Evropského zemědělského záručního fondu již neprovádějí.
Pro ně je v budoucnu kompetentní FEADER.
2.1.4 Nový Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (FEADER)
Z nového fondu FEADER mají být v budoucnu financována všechna opatření na rozvoj venkova a tím se má usnadnit financování druhého pilíře.
Fond má sdružovat prostředky z EZOZF orientační sekce a prostředky na rozvoj venkova EZOZF záruční sekce.
S modulačními prostředky z 1. pilíře, které vyplývají ze sazeb při krácení podle nařízení (ES) 1782/2003, článek 10, v roce 2013 mají podle představ Komise EU činit celkem rozpočtové prostředky pro rozvoj venkova 14,2 mld. EUR (pro EU-27, na cenovém základě 2004).
2.2 Provádění plateb a kontrola
2.2.1 Platební agentury
Pro zpracování jsou podle návrhu Komise nadále příslušné platební agentury, které jsou zřizovány členskými státy.
U platebních agentur se jedná o schválené agentury nebo zařízení členských států, které mají za úkol kontrolovat přípustnost žádostí, podchycovat provedené platby a předkládat Komisi nutné podklady.
2.2.2 Způsob placení a vázání prostředků
Platby z FEAGA se mají provádět měsíčně, platby z FEADER čtvrtletně.
V souladu s návrhem nařízení se provádí vázání prostředků u FEADER odděleně podle programů a na několik let, odděleně podle ročních tranží.
Přitom platí pravidlo "n+2" stejně jako automatické ukončení vázání prostředků po této době.
Pravidlo "n+2" znamená, že prostředky poskytnuté v rámci jednoho programu musí být vyplaceny před koncem druhého roku následujícího po poskytnutí ("n" = rok poskytnutí).
2.2.3 Předávání informací Komisi
Členské státy mají předávat Komisi prohlášení o výdajích a po uplynutí rozpočtového roku roční účty stejně jako potvrzení o úplnosti, přesnosti a věcné správnosti účtů.
K tomu má přibýt prohlášení o spolehlivosti vedoucího platební agentury.
Pro výdaje FEADER musí platební agentura kromě toho sestavit podle návrhu Komise roční účty podle programů.
2.2.4 Účetní závěrka, splnění podmínek a finanční zpráva
Podle návrhu nařízení uzavírá Komise před 30. dubnem účty platebních agentur.
Rozhodnutí o účetní uzávěrce se vztahuje na úplnost, přesnost a věcnou správnost předaných účtů.
Stejně jako při dosavadním postupu má Komise rozhodnout, zda a které částky je nutno vyloučit z financování Společenstvím (splnění podmínek).
Nové jsou lhůty na finanční opravy, které jsou prodlouženy z 24 na 36 měsíců.
Komise má každoročně před 1. zářím (dosud to byl 1. červenec) předkládat Evropskému parlamentu a Radě finanční zprávu o spravování fondů.
3. Obecné poznámky
3.1 Podpora musí být pro společnost přijatelná a uskutečnitelná
EHSV je jasné, že finanční prostředky pro společnou zemědělskou politiku tvoří značnou – i když v průběhu času relativně klesající – část celkového rozpočtu EU.
O to více považuje EHSV za nezbytné, aby podpora zemědělství a venkova byla pro společnost uskutečnitelná a přijatelná.
K tomu musí být podle názoru EHSV splněny dva předpoklady:
- Platby musí přicházet ke koncovým příjemcům pokud možno nezkrácené.
- Účinnou kontrolou je nutno předcházet zneužití.
3.2 Inovativní náznaky jednoduššího provádění
EHSV spatřuje v předloženém návrhu nařízení zcela rozdílné inovativní náznaky lepšího rozpočtově technického provádění a zjednodušení.
Realizace prostřednictvím vytvoření dvou fondů s jasným obsahovým rozdělením je podle názoru EHSV správná a účelná.
Nařízením se dosáhne zřetelného pokroku ve zjednodušení.
V jednom jediném právním základě bude upraveno financování společné zemědělské politiky.
Místo dosavadních dvou kontrolních systémů bude zaveden kontrolní systém jeden.
Různé systémy finančního řízení pro opatření rozvoje venkova budou sjednoceny.
Druhý systém finančního řízení pro opatření FEAGA ale zůstane zachován.
Návrh nařízení o podpoře rozvoje venkova vedle toho redukuje 5 systémů programového plánování na jeden jediný systém programového plánování a snižuje počet programů.
EHSV uznává tato zjednodušení, která bude pociťovat zejména bruselská administrativa.
3.3 Zjednodušení musí být příjemci citelně vnímáno
Zjednodušení by však mělo být podle názoru EHSV citelně vnímáno bezpodmínečně na všech úrovních.
Jak EU, tak také členské státy a koncoví příjemci z toho musí mít prospěch.
Pro EHSV je zvláště důležité, že zjednodušení byrokratických průběhů bude mít ohlas na konci správního řetězce, u zemědělců.
Současná situace evropských zemědělců je charakterizována vysokou mírou byrokracie doprovázenou častým zpožďováním výplat podpor.
Krajním způsobem se to například projevilo u SAPARD (předvstupní pomoc pro zemědělství a venkov v kandidátských zemích), což nedávno kritizoval také Evropský soudní dvůr.
Je ale velmi malé riziko, že částky neprávem vyplacené zemědělcům nemohou být znovu inkasovány zpět.
Z tohoto důvodu považuje EHSV za naléhavě nutné dosáhnout u koncových příjemců rychlé a pokud možno nekomplikované podpory.
3.4 Správní výlohy lze snížit
Vytčeného cíle zjednodušení bude sice dosaženo v dostatečné míře pro Komisi, nikoli však pro členské státy.
Části nařízení dokonce působí proti cíli zjednodušení a zvyšují správní výlohy.
EHSV lituje, že platební agentury musí v důsledku různého způsobu placení i nadále vést dva systémy řízení financování.
Z tohoto důvodu by se mělo bezpodmínečně dbát na to, aby oba tyto systémy byly "aerodynamické", aby náklady byly co nejnižší.
Pokud jsou nutná další přizpůsobení zejména u nařízení o podpoře venkova, představuje poskytnutí dodatečných podkladů pro členské státy dodatečné náklady.
3.5 Členské státy jsou více zatěžovány
Pro členské státy vyplývá z předloženého návrhu Komise, zvýšená finanční zodpovědnost na základě prodlouženého období pro obvinění a zostřené úpravy lhůt stejně jako zpětné inkasování prostředků Komisí.
EHSV v zásadě vítá, že úpravou zpětného inkasování prostředků spočívá ručení za vyplacené prostředky podpory nejen na EU, nýbrž také na členských státech.
Ve smyslu efektivního a transparentního využití prostředků musí existovat možnost zpětného inkasování neprávem vyplacených prostředků také po delší době.
Protože EHSV ví, že mnohé členské státy kritizují zvýšenou spoluzodpovědnost, bude velmi pozorně sledovat, aby tyto členské státy neztratily zájem o programy – na úkor konečných uživatelů.
Očekává se větší disciplína členských států s přísnější lhůtou výplaty.
EHSV vítá omezení výplaty, považuje ale tak úzké časové omezení za přemrštěné, a proto vyzývá Komisi, aby plánované lhůty ještě jednou zvážila.
3.6 "Metapodpora" by měla zůstat výjimkou
EHSV dává ke zvážení, že se rozšiřováním technické pomoci odčerpávají prostředky pro vlastní účel fondu, podporu zemědělství a rozvoje venkova.
Taková to "meta–podpora", podpora institucí a struktur, které mají vlastní podporu provádět, by neměla převažovat.
Naopak musí zůstat omezena na skutečné nutnosti.
Přitom EHSV kritizuje zejména podporu budování nebo rozvoje správních a kontrolních struktur členského státu Společenstvím.
Toto je nepochybně povinností členských států.
EHSV navrhuje provádět takovéto rozšiřování technické pomoci pouze v několika málo výjimečných případech a v časovém omezení.
EHSV v tomto případě žádá, aby Komise podala zprávu, aby se tento druh podpory mohl pečlivě sledovat.
4. Zvláštní poznámky
4.1 Pojmenování zemědělského fondu pro rozvoj venkova (FEADER)
Nový Evropský fond pro rozvoj zemědělství a venkova nese v nařízení o podpoře venkova jméno Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova EZFRV.
EHSV požaduje vyhnout se tomuto rozdílnému označování a provést jednotné označení fondu v textech nařízení.
4.2 Správní výlohy
4.2.1 Rozšíření certifikačního řízení (článek 7)
Dodatečné správní výlohy vznikají rozšířením certifikačního řízení na doprovodné systémy (článek 7).
Doposud kontroloval certifikační subjekt úplnost, přesnost a věcnou správnost ročních účetních závěrek doručených Komisi.
Nyní musí certifikační namísto toho ověřovat "řídicí, sledovací a kontrolní systémy schválených platebních agentur stejně jako jejich roční účty".
EHSV požaduje objasnění nutnosti takovéhoto ověření.
Cílem mělo být soustředit práci certifikačních míst jednotně na potvrzování učiněných výdajů platebních agentur.
4.2.2 Uspořádání ročních účtů (článek 8)
Pro platby z nového zemědělského fondu pro rozvoj venkova (FEADER) je nutno sestavovat roční účty, ale systém financování (vázání prostředků, zálohy, zatímní platby, doplatky)-, je celkově zaměřen na dobu platnosti programu.
EHSV se obává, že platební agentury musí uvést své výdaje jak v ročním účtu, tak také v celkové účetní závěrce určitého programu, a to vyvolává zvýšené náklady.
Roční účetní závěrky je nutno vždy akceptovat.
Kromě toho musí platební agentury předávat oddělené roční účty pro výdaje jednotlivých programů FEADER.
Také certifikační místa, která dosud podávala v rámci ročního účtu zprávy, pak musí sestavovat tyto zprávy pro oddělené roční účty.
EHSV lituje, že Komise nedosáhla dalšího zjednodušení, považuje však náklady za obhajitelné.
4.2.3 Dodatečné podklady (článek 8)
Dodatečně k ročnímu účtu je nutno předložit prohlášení o spolehlivosti vedoucího platební agentury.
EHSV to nepovažuje za nutné.
Existuje již kontrolní systém na základě uspořádání platebních agentur a certifikačních míst.
Podle názoru EHSV by rovněž stačilo, kdyby správnost údajů potvrzoval vedoucí platební agentury.
4.3 Financování
4.3.1 Rozšíření financování technické pomoci (článek 5)
Financování technické pomoci má být rozšířeno o analýzu, správu, sledování a provádění společné zemědělské politiky stejně jako o budování kontrolních systémů a technické i administrativní pomoci.
Nově k tomu přistupuje také financování výkonných agentur podle nařízení (ES) č. 58/2003, financování opatření na šíření osvěty a rovněž opatření na podporu spolupráce a výměny zkušeností na úrovni Společenství v rámci rozvoje venkova (včetně propojení aktérů do sítě).
Toto má být provedeno v rámci centrální správy prostředků.
EHSV pohlíží na podporu správy členského státu prostřednictvím Společenství velmi kriticky.
Podpora propojení do sítě je naproti tomu užitečně umístěna u Komise.
4.3.2 Vracení částek (článek 32, článek 33, článek 35)
Účast členských států na finančních důsledcích nevrácení se zvyšuje.
Komise může podle návrhu připsat částky, které měly být vráceny, k tíži členského státu, pokud stát nezahájil všechna možná řízení správního práva nebo soudní řízení k vrácení (pro platby z FEAGA: v roce po prvním úředním nebo soudním zjištění).
Toto dosud není možné.
U neúspěšného vrácení během 4 let (pokud je vrácení předmětem soudního řízení jednotlivého státu: 6 let), nese členský stát 50 % finančních důsledků.
Dosud nese finanční následky Společenství samo.
EHSV obecně vítá skutečnost, že nikoli Komise sama, nýbrž také členské státy převezmou odpovědnost za platby.
Tím se podařilo dosáhnout toho, že členské státy uspořádaly pečlivěji své struktury podpory a jejich kontrolu.
Zvýšená finanční spoluzodpovědnost ale nesmí vést k tomu, že členské státy ztratí zájem o programy.
Vzhledem k tomu, že doba trvání řízení může překročit 4 respektive 6 let, navrhuje proto EHSV zvážit délku období a procentní sazby účasti členských států.
4.3.3 Omezení vyplacení zálohy na 7 % (článek 25)
Podle článku 25 bude záloha, kterou Komise po schválení programu rozvoje venkova vyplácí platební agentuře určené členským státem, omezena na 7 % účasti FEADER.
EHSV považuje toto omezení za přijatelné, jelikož takováto omezení již existují a není nutno se obávat újmy na likviditě platebních agentur.
4.4 Dodržování platebních lhůt (článek 16)
Podle článku 16 je definitivní časové omezení zpožděné platby členskými státy stanoveno na 15. října příslušného rozpočtového roku.
V určité míře se dodatečným platbám nelze vyhnout (například soudní rozsudky).
Zejména s přechodem na nový systém (oddělené) provozní prémie potřebují správy větší časový prostor.
EHSV proto považuje 15. říjen za nevýhodný.
4.5 Lhůta pro zamítnutí financování (článek 31)
Podle článku 31 (Splnění podmínek) může Komise zamítnout financování za určitých předpokladů (nesoulad s předpisy Společenství, snahy o shodu s členským státem).
To neplatí pro výdaje, které byly uskutečněny více než 36 měsíců před tím, než Komise písemně oznámila příslušnému členskému státu výsledky ověřování.
Tato "promlčecí lhůta" činila dosud 24 měsíců.
Změna rozšiřuje možnosti Komise vystříhat se plateb, jež nejsou v souladu s právem Společenství.
Určitý časový tlak na ověřování takovéto zákonnosti, tak jak existuje u současné úpravy, ale EHSV považuje za účelný.
Včasný zásah EU také slouží prevenci a podrobuje kázni členské státy.
4.6 Krácení plateb Komisí (článek 17)
Komise si v článku 17 vytváří opci pro krácení nebo pozastavení měsíčních plateb členským státům.
Vedle možnosti Komise vyžadovat zpět respektive neučinit v rámci účetní závěrky platby je nyní vytvořena možnost aktuálního krácení příspěvků u zjevného zneužívání prostředků Společenství.
Takovýto postup se již praktikuje.
Odpovídající právní základ je podle názoru EHSV nutno podpořit.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady upravujícího nařízení 2759/75/EEC, 2771/75/EEC, 2777/75/EC, 1254/1999/EC, 1255/1999/EC a 2529/2001/EC ve věci výjimečných opatření k podpoře trhu
COM(2004) 712 final – 2004/0254 (CNS)
(2005/C 221/10)
Dne 3. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v otázce výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 13. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Leif E. Nielsen.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 414. plenárním zasedání 9. a 10. února 2005 (jednání dne 9. února) následující stanovisko 135 hlasy proa 6 členů se hlasování zdrželo.
1. Situace
1.1 Propuknutí vážných infekčních onemocnění, jako bovinní spongiformní encefalopatie (BSE), slintavka a kulhavka (FMD), klasický mor prasat (CSF) a newcastleská nemoc (ND), v chovech hospodářských zvířat způsobilo opakované krize na trzích s produkty těchto chovů v zemích Evropské unie.
Při vypuknutí epizootické nákazy je jedním z používaných protiopatření porážení zvířat a omezování obchodu, které má za cíl zabránit jejímu dalšímu šíření.
Všeobecným pravidlem je, že náklady na potírání epizootických nemocí jsou hrazeny z veterinárního fondu s tím, že 50 % prostředků přichází od členských států.
1.2 Kromě toho dochází k pnutí na trzích dotčených produktů, mimo jiné v důsledku zaváděných zákazů obchodování a územních omezení.
Pravidla pro trhy s vepřovým masem, vejci, drůbeží, hovězím a telecím masem, mlékem a mléčnými výrobky, skopovým a kozím masem tedy zahrnují ustanovení umožňující přijmout v takových situacích opatření k podpoře trhu.
Podmínkou je, že než mohou být tato mimořádná opatření nasazena, musí dotčené členské státy zavést nezbytná veterinární opatření k vymýcení epizootických nemocí.
Tato opatření k oživení tržní situace se zavádějí pouze na přísně omezenou dobu, která je pro daný trh nezbytná.
1.3 Příslušná výjimečná opatření, která uplatňuje Komise prostřednictvím řídícího výboru, byla původně plně financována z prostředků Společenství, tak jak tomu bylo například v případě CSF na přelomu osmdesátých a devadesátých let.
V roce 1992 bylo poprvé použito národní spolufinancování k potírání CSF.
Protože nebylo zcela jasné, jaký poměr má být takto hrazen, stanovila roku 1994 Komise podíl 70 % financování Společenstvím pro daný maximální počet kusů zvířat.
Později byl stejný poměr uplatněn v oblasti hovězího a telecího při boji proti BSE a FMD.
Od roku 2001 je podíl členských států 50 %. Je tomu na základě požadavku Evropského účetního dvora na souběžnost spolufinancování z veterinárního fondu a spolufinancování tržních opatření.
1.4 Na žádost Německa dvůr rozhodl, že Komise nemá právo stanovit podíl národního spolufinancování na 30 %. Stalo se tak v případě nařízení o výkupu hovězího v záležitosti BSE [1].
Komise tedy nemá právo pokračovat v dosavadní praxi a navrhuje tedy, aby byl v budoucnosti 50 % podíl národního spolufinancování stanoven v tržních organizacích pro vepřové maso, vejce, drůbeží maso, hovězí a telecí, mléko, skopové a kozí maso jak u opatření ve vnitřním trhu, tak u vývozu do třetích zemí.
2. Všeobecné připomínky
2.1 Je politováníhodné, že od roku 1992 Komise ani členské státy nerespektovaly všeobecně platný princip stoprocentního komunitárního financování opatření "prvního pilíře" společné zemědělské politiky, včetně mnoha opatření v oblasti organizací společného trhu.
Patří k přirozenému chodu věcí, že Rada se přijetím stávajícího návrhu odchyluje od principu, který sama zavedla.
Přesto, jak rozhodl v této otázce Soudní dvůr, nemůže Komise bez výslovného souhlasu postupovat proti rozhodnutí Rady, byť by k tomu došlo ve spolupráci s členskými státy a odpovídajícími řídícími výbory.
2.2 V závislosti na rozsahu a trvání epizootické nákazy mohou přijatá opatření vyvolat značné náklady, které musí být z podstatné části financovány z veřejných fondů.
Otázka rozdělení nákladů mezi Evropskou unii a členské státy se dotýká v první řadě problému solidarity mezi členskými státy navzájem.
V případě národního spolufinancování budou některé členské státy ochotnější a schopnější se na pokrytí takových výdajů podílet.
Některé členské státy mohou tyto náklady přímo nebo nepřímo přenášet na podniky, což může vést, jak se jasně ukázalo během krize BSE, k podstatným deformacím volné soutěže.
2.3 Komise se domnívá, že spolufinancování povede u členských států ke zvýšení úsilí o potírání a prevenci epizootických onemocnění.
EHSV chápe tuto argumentaci. Podle jeho názoru však nelze v určitých situacích vyloučit, že tento požadavek způsobí odklady rozhodnutí a znesnadní jejich přijetí, což snižuje účinnost protiopatření.
2.4 Obdobně EHSV chápe argumentaci Komise, že návrh znamená pokračování praxe, která se používala od roku 1992, a že zajistí souběžnost opatření uskutečňovaných veterinárním fondem a opatření v oblasti tržních organizací.
2.5 EHSV se nicméně domnívá, že výdaje na mimořádná opatření v oblasti tržních organizací, jak je původně Rada stanovila, musí být posuzována z hlediska společné zodpovědnosti a finanční solidarity.
EHSV je toho názoru, že jakékoli odchýlení od tohoto principu může způsobit, že členské státy zaujmou rozdílné přístupy k potírání epizootických onemocnění. Tato onemocnění mohou přes účinné monitorování a preventivní opatření propuknout náhodně a neočekávaně.
Následky v tržní oblasti zasáhnou rovněž další členské státy.
Kromě toho národní spolufinancování v této oblasti hrozí rozšířením do dalších oblastí, což přináší nebezpečí další štěpení společné zemědělské politiky.
2.6 Pokud by měl návrh Komise přes tyto výhrady získat podporu, bylo by administrativně velmi zatěžující a zásadně nespravedlivé, kdyby měly být příspěvky podle tohoto nařízení posuzovány podle ustanovení Smlouvy o státní pomoci.
Bylo by proto vhodné uplatnit v návrhu Komise vynětí z notifikační procedury od samého počátku.
3. Závěr
3.1 EHSV se vyslovuje ve prospěch zachování principu plné komunitární solidarity ve výjimečných opatřeních a odmítá proto návrh Komise na 50 % spolufinancování členskými státy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Zelené knize – veřejné zakázky v oblasti obrany
COM(2004) 608 final
(2005/C 221/12)
Dne 23. září 2004 se Komise rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Zelená kniha – veřejné zakázky v oblasti obrany
Evropský hospodářský a sociální výbor nařídil specializované sekci "Jednotný trh, výroba a spotřeba", aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu.
Vzhledem k naléhavosti této práce, EHSV jmenoval na svém 414. plenárním zasedání (zasedání 9. února 2005) pana Wilkinsona generálním zpravodajem.
Na stejném zasedání EHSV přijal následující stanovisko 96 hlasy pro a 9 členů se zdrželo hlasování:
1. Úvod
1.1 Zelená kniha o veřejných zakázkách v oblasti obrany (COM(2004) 608 final) představuje jednu z akcí uvedených ve sdělení "Směrem k politice Evropské unie v oblasti vybavení pro obranu", které bylo přijato v březnu 2003 a ke kterému se Výbor vyjádřil v září 2003 [1].
1.2 "Evropský trh s obranným vybavením (European Defence Equipment Market, EDEM)" tvoří ve skutečnosti pouze část vnitřního trhu, která pokrývá specifický sektor.
Zelená kniha si klade za cíl přispět k postupnému vytvoření evropského vnitřního trhu s obranným vybavením, který by byl více otevřený a transparentní a který by současně respektoval zvláštní povahu tohoto sektoru.
V kontextu společné bezpečnostní a zahraniční politiky (SBZP) by to mělo vést k silnějšímu a konkurenceschopnějšímu obrannému průmyslu, větší efektivnosti nákladů a podpoře rozvoje vojenského potenciálu EU v rámci Evropské bezpečnostní obranné politiky (EBOP).
1.3 Dne 12. července 2004 schválila Rada zřízení Evropské agentury pro obranu (EDA), která má za cíl "podporovat členské státy v jejich úsilí o zlepšení evropského obranného potenciálu v oblasti krizového řízení, o udržení EBOP na stávající úrovni a o její rozvoj v budoucnosti".
Agentura začala fungovat nedávno.
Veškeré funkce EDA [2] souvisí se zlepšením výkonu evropské obrany prostřednictvím podpory soudržnosti namísto současné roztříštěnosti.
1.4 "Výkon obrany" zahrnuje zabezpečení dostupnosti potenciálu, který je zapotřebí pro splnění vytýčených úkolů, a princip efektivního splnění těchto úkolů z hlediska nákladů.
Bude také zahrnovat zabezpečení maximální možné interoperability.
V současné době činí výdaje na obranu pro 25 členských států každoročně asi 160 milirad eur, přičemž asi 20 % z této částky je věnováno na nákup vojenských zařízení (včetně výzkumu a vývoje, nabývání a podpory) [3].
2. Obecné připomínky
2.1 Opatření uvedená v Zelené knize se týkají způsobu zlepšení systému dodávek obranného vybavení v 25 členských státech.
Významného pokroku bude dosaženo pouze tehdy, pokud budou objasněny další prvky "výkonu obrany" (viz výše odstavec 1.4) [4].
Obranný průmysl se musí především zaměřit na potřebu velmi jasného vedení, harmonizované požadavky a kontinuitu.
Nicméně Výbor tuto iniciativu vítá, protože ji lze považovat za samostatnou část procesu, jehož výsledkem bude životaschopnější EBOP v rámci transparentního a konkurenceschopného trhu.
2.2 Výbor vítá vedoucí úlohu Evropské agentury pro obranu.
Bude zapotřebí dosáhnout jasné dohody o úlohách, jenž budou příslušet Evropské agentuře pro obranu a dalším subjektům, které v současné době fungují v oblasti obranného vybavení [5]. EHSV očekává, že se jejich jednotlivé úlohy budou postupem času omezovat.
Před tím, než budou provedeny jakékoli změny, bychom se ovšem měli poučit ze zkušeností organizace OCCAR [6] (zabývající se vlastním řízením projektů, včetně klíčových otázek smluvního práva).
2.3 Výbor vítá uznání skutečnosti, že výchozí body (a používané postupy) zadávacích řízení v oblasti obrany jsou v každém členském státě velmi odlišné a že změny budou muset být provedeny různou rychlostí.
Souhlasíme s tím, že bude užitečné vytvořit společnou základnu pro veřejné zakázky v oblasti obrany a že toho lze dosáhnout poměrně rychle vzhledem k dohodě a spolupráci všech členských států.
2.4 EHSV souhlasí s tím, že je zapotřebí zmírnit roztříštěnost trhu s obranným vybavením a zvýšit jeho konkurenceschopnost a průhlednost, což jsou předpoklady pro udržení a posílení životaschopného evropského obranného průmyslu a pro přispění k větší efektivnosti nákladů při zadávání veřejných zakázek a řízení příslušného obranného potenciálu.
2.5 Analýza zvláštního charakteru trhů s obranným vybavením, která je uvedena v odstavci 2 Zelené knihy, tvoří dobrý základ pro stanovení významu trhu, a dále uvádí některé problémy, se kterými se musí potýkat.
2.6 Přesto EHSV zdůrazňuje, že jakákoli restrukturalizace obranného průmyslu musí být především záležitostí konkrétního členského státu a musí vzít v úvahu realitu trhu [7].
Dokazuje to i skutečnost, že nejvýznamnější společnosti mají nadnárodní charakter, přičemž jejich odběratelé jsou národního charakteru.
Kromě toho mají členské státy své průmyslové strategické cíle, z nichž obranný průmysl tvoří pouze jednu část.
2.7 Obranný průmysl (stejně jako každý jiný) se musí vyvarovat velkého počtu regulačních postupů, má-li fungovat efektivně a dosahovat efektivních a ekonomických výsledků.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Je nezbytné přesně vymezit, které části zadávacích řízení v oblasti obranného vybavení budou upravovat dohodnutá pravidla.
Při nabývání obranného vybavení musíme vzít totiž v úvahu také vědu a vývoj, údržbu, opravu, úpravu a školení, které jsou také součástí nákladů "vlastnictví", a běžně jsou mnohem nákladnější než samotné nabývání.
3.2 Článek 296
3.2.1 EHSV souhlasí s tím, že odchylky od právních předpisů EU o veřejných zakázkách, které jsou poskytovány na základě článku 296 Smlouvy o EU, budou nadále umožňovat členským státům, aby se od předpisů odchýlily z důvodu ochrany jejich základních bezpečnostních zájmů.
3.2.2 Komise by měla sdělit hodnotu vybavení, na kterou byla aplikována tato odchylka po dobu posledních pěti let (a stanovit ji jako procento z celkové částky, která byla vynaložena na obranné vybavení v EU).
To by určilo orientační bod a pomohlo při hodnocení pokroku.
3.2.3 Problém spočívá v tom, že aplikace této odchylky se pro některé členské státy stala pravidlem spíše než výjimkou, což je v jasném rozporu s jednotným trhem.
EHSV podporuje názor Komise, že by se tato situace měla změnit.
Výzvou bude použití článku 296 v souladu s rozhodnutími v případech, které se staly v minulosti [8], při současném zachování možnosti fungovat jako odchylka od standardních předpisů pro veřejné zakázky.
Každý členský stát musí být připraven použití odchylky obhájit (právně, pokud to bude nutné).
Diskuse by měla zdůraznit výhody větší konkurence a větší průhlednosti.
3.2.4 Seznam výrobků vytvořený v roce 1958 podle článku 296.2, který vymezuje předmět článku 296.1, nefunguje a pravděpodobně nebude mít nadále žádnou hodnotu jako efektivní způsob pro zabezpečení řádného použití odchylky z bezpečnostních důvodů.
Každý případ musí být nadále posuzován na základě své skutkové podstaty, protože dokonce i základní vybavení [9] spadá v některých případech do předmětu odchylky.
Kromě toho není možné, aby byly seznamy aktualizovány podle nejnovějšího vývoje.
3.2.5 Proto neexistuje žádné jednoduché řešení, které by pomohlo určit, jaké vybavení a služby s ním spojené by mohly být zahrnuty do článku 296.
V první řadě je zapotřebí, aby byl objasněn stávající právní rámec EU prostřednictvím "interpretačního sdělení", které by tak zlepšilo jeho pochopení a podpořilo lepší a konzistentnější aplikaci.
3.2.6 Stejně jako veřejné zakázky bude mít jakékoli takové sdělení vliv na některé další oblasti, mezi něž patří státní podpora a (možná) služby veřejného zájmu, jež musíme vzít také v úvahu.
3.2.7 Domníváme se, že "jednací řízení" s uveřejněním je vhodné vhledem ke zvláštním potřebám obranného vybavení, kde není vhodné použít "otevřené" ani "užší" řízení.
Tento postoj však musíme přehodnotit po zkušenostech z práce s "interpretačním sdělením".
3.2.8 Existuje názor, že sdělení je pouze přechodné opatření do té doby, než je vypracována konkrétní směrnice (nebo jiný konkrétní právní instrument).
EHSV je toho názoru, že poté, co je takové "interpretační sdělení" vypracováno a schváleno, lze ve světle jeho účinku zvážit, zda je právní instrument vůbec nutný.
Přivítáme včasnou akci, jejímž cílem bude vypracování sdělení.
3.2.9 Dále existuje také možnost, která není uvedena v Zelené knize a která spočívá v zavedení "kodexu správné praxe", který by používaly účastnické členské státy jako další prostředek k vybudování evropského trhu s obranným vybavením.
Jelikož je to oblast spadající do odpovědnosti členských států, lze tuto možnost zvážit, pokud bychom použili Evropskou agenturu pro obranu jako prostředníka.
Obtížné by ovšem bylo monitorování a vynucování takového kodexu, a navíc bychom museli vzít v úvahu také aspekty vnitřního trhu.
3.3 Uveřejnění výběrového řízení
3.3.1 Potřeba dalšího zvažování systémů a struktury výběrových řízení není přesvědčivá.
Bude-li obranné vybavení považováno v zásadě pouze za další část vnitřního trhu (i když bude mít větší možnosti pro aplikaci odchylek), nebude rozdíl mezi ním a jinými výběrovými řízeními.
To s sebou ponese odlišnost systémů a problémy, například jazykového charakteru, které se vyskytují i v jiných oblastech.
Důvody pro centralizovaný systém zveřejňování jsou slabé.
3.3.2 Potenciální oblasti problémů jsou důvěrnost a offsety, které pravděpodobně vzniknout spíše v souvislosti s obranným vybavením než s jiným vybavením a službami, a bezpečnost dodávek, kdy bude obtížné měnit dodavatele nebo zhotovitele, jestliže již byla zakázka jednou udělena.
Za všechny tyto oblasti jsou odpovědné členské státy, přesto by však bylo užitečné, kdyby Komise poskytla určité obecné vedení.
3.4 Dvojí použití
3.4.1 V současném průmyslu je obtížné třídit společnosti na "výrobce obranného vybavení".
Vybavení je z velké části určeno pro "dvojí použití", a poměr se neustále zvyšuje.
Tento trend vítáme z několika důvodů, protože například úspory z rozsahu mohou vést ke konkurenceschopnějšímu stanovování cen a lze jednodušeji zajistit bezpečnost dodávek.
3.4.2 Také úsilí věnované výzkumu a vývoji technologií v souvislosti s obranným vybavením má hodnotu pro jiné (civilní) účely.
Je proto důležité, aby zdroje vynaložené na výzkum a vývoj technologií v oblasti obrany nepodléhaly režimu, který není příliš flexibilní.
3.4.3 Jsme stále znepokojeni, protože musí být vykonáno ještě mnoho práce, abychom maximálně využili spolupráci a zaměřenost, jenž jsou zapotřebí v oblasti obranného vybavení, jak jsme upozornili v našem předchozím dokumentu týkajícím se obranného vybavení [10].
3.5 Evropská agentura pro obranu (EDA)
3.5.1 Vítáme zřízení Evropské agentury pro obranu a uznáváme, že bude hrát ústřední úlohu v oblasti obranného vybavení.
Upozorňujeme na to, že stále ještě vytváří zdroje, jenž budou zapotřebí k naplnění její role.
3.5.2 Pro EDA bude důležité zabezpečit, aby zásady a potenciál EU vzaly v úvahu úlohu, zásady a potenciál NATO tak, že se maximalizuje interoperabilita a minimalizují rozdíly.
Ještě není zřejmé, jakou přidanou hodnotu by EDA mohla poskytnout tím, že se přímo zapojí do veřejných zakázek, avšak její odbornost v oblasti obranného vybavení ji staví do velmi dobrého postavení, kdy může dávat podněty k tomu, jak lze lépe harmonizovat vnitrostátní předpisy.
3.5.3 Její hodnota bude také spočívat v tom, že bude vyjednávat o finančních aspektech spolupráce v oblasti obranného vybavení všude tam, kde to bude nutné.
Významnou oblast potenciálních potíží představuje sdílení nákladů a užitku z výzkumu a vývoje technologií v oblastech souvisejících s obranou a při rozlišování obranných a obecných aspektů.
3.5.4 EDA by také mohla být užitečná při sbližování národních systémů udělování licencí všude tam, kde bude obranné vybavení přesunováno mezi členskými státy.
V současné době se vnitrostátní postupy liší, a jsou tudíž překážkou.
Může být také užitečná při vyjednávání o způsobu, jakým se bude zacházet s offsetovými dohodami, které i nadále zůstanou důležitou součástí veřejných zakázek v budoucnosti.
3.5.5 EDA bude také vyjednávat o vnitrostátních průmyslových politikách v souvislosti s obranným vybavením a určovat znaky "strategického vybavení", jehož zajištění by EU chtěla dosáhnout, aby snížila závislost na třetích zemích; tato úloha EDA by byla nejpřínosnější.
3.5.6 EDA bude také podporovat členské státy, aby uvažovaly o inovačních způsobech nabývání, jako je pooling, leasing a specializace zaměřená na uspokojení kapacitních potřeb.
3.5.7 Protože EBOP bude účinná pouze, když členské státy ukážou silnou politickou vůli k poskytování a udržování potřebného potenciálu ke splnění úkolů EU, bude EDA hrát určitou úlohu také při podporování členských států v této oblasti.
4. Závěry
4.1 Obranné vybavení představuje pouze jednu z podmínek životaschopného "výkonu obrany".
Aby mohl obranný průmysl plně naplnit svou úlohu, budeme muset mít jasné vedení, harmonizované požadavky a kontinuitu.
Obranný průmysl ponese primární odpovědnost za potřebnou restrukturalizaci a bude muset také zabránit velkému počtu obtížných regulatorních postupů.
4.2 Musí být zřejmé, jaké části zadávacích řízení v oblasti obranného vybavení bude upraveno schválenými pravidly.
4.3 Článek 296 Smlouvy bude i nadále používán.
Abychom se vyhnuli jeho nadměrné aplikaci, musí Komise po prošetření současného stavu stanovit určitou hranici.
Není praktické udržovat seznam vybavení a postupů, na něž lze použít článek 296.
4.4 Jako první krok by měla Komise co nejdříve vypracovat k článku 296 "interpretační sdělení".
Pouze poté, co získáme zkušenosti s tímto sdělením, bude možné rozhodnout, zda bude zapotřebí nějaký další právní nástroj.
4.5 Vybavení, které má "dvojí použití", je čím dál více běžné. Tento trend vítáme díky potenciálnímu využití výzkumu a vývoje technologií pro vojenská zařízení v běžném životě.
4.6 Vítáme významnou úlohu Evropské agentury pro obranu (EDA); bude však nutné objasnit, jakou úlohu budou hrát všechny dotčené agentury.
4.7 Mezi významné úlohy EDA patří:
- zabezpečení koordinace s požadavky NATO
- pomoc při vyjednávání všech nezbytných finančních aspektů
- pomoc při harmonizaci stávajících vnitrostátních postupů
- navrhování inovačních způsobů pro poskytování potřebného potenciálu
- podpora udržování potřebné politické vůle.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 91/440/EEC o rozvoji železnic Společenství
COM(2004) 139 final- 2004/0047 (COD)
(2005/C 221/13)
Rada se dne 28. dubna 2004 rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", která zodpovídá za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 17. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Na své 414. plenární schůzi (jednání dne 9. února 2005) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 122 hlasy pro, 53 proti; 12 členů se hlasování zdrželo.
1. Úvod
1.1 Tento návrh je součástí třetího železničního balíčku, který byl přijat Evropskou komisí dne 3. března 2004.
Dalšími součástmi jsou:
- návrh směrnice o certifikaci pracovníků vlakových čet (COM(2004) 142final);
- návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících v mezinárodní železniční dopravě (COM(2004) 143final);
- návrh nařízení o náhradách a požadavcích na kvalitu nákladní železniční dopravy (COM(2004) 144final);
a
- sdělení Komise k další integraci evropské železničního systému (COM(2004) 140 final);
- pracovní materiál Komise k postupnému otevírání trhu pro mezinárodní osobní železniční dopravu (SEC(2004) 236).
1.2 První železniční balíček (také zvaný infrastrukturní) vstoupil v platnost dne 15. března 2001 a měl být transponován do vnitrostátních právních předpisů do 15. března 2003.
Balíček obsahuje následující složky:
- změny směrnice 91/440/EEC, včetně volného přístupu na trh pro mezinárodní nákladní železniční dopravu do transevropské železniční sítě pro nákladní dopravu do 15. března 2003 a liberalizace veškeré mezinárodní nákladní železniční dopravy do 15. března 2008 [1];
- rozšíření směrnice na evropskou licenci pro železniční podniky (změny směrnice 95/18/EC) [2];
- harmonizace ustanovení upravujících přidělování kapacity železniční infrastruktury a vybírání poplatků za užívání železniční infrastruktury a bezpečnostní certifikaci (nahrazuje směrnici 95/19/EC) [3].
1.3 V říjnu 2003 se Evropská komise obrátila na Evropský soudní dvůr kvůli tomu, že devět členských států nepotvrdilo transponování prvního železničního balíčku do svých právních předpisů.
Do května 2004 ještě stále nebylo doručeno oznámení pěti států a dva členské státy transponovaly do svých vnitrostátních právních předpisů pouze některá ustanovení.
1.4 Druhý železniční balíček byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropského společenství dne 30. dubna 2004 a musí být transponován do vnitrostátních právních předpisů do 30. dubna 2006.
Balíček obsahuje následující složky:
- změny směrnice 91/440/EEC: posouvá termín zavedení volného přístupu na trh pro mezinárodní nákladní železniční dopravu na 1. ledna 2006 a liberalizace vnitrostátní nákladní železniční dopravy, včetně kabotáže, od 1. ledna 2007 [4];
- Směrnice o bezpečnosti železnic ve Společenství [5];
- Nařízení, kterým se zřizuje Evropská železniční agentura [6];
- Změny směrnic o interoperabilitě systému vysokorychlostních železnic (96/48/EC) a systému tradičních železnic (2001/16/EC) [7].
1.5 První a druhý železniční balíček poskytly právní základ pro vytvoření jednotného trhu nákladní železniční dopravy.
Tato opatření zahrnují přístup na trh, licencování a bezpečnostní certifikaci železničních podniků, přístup k infrastruktuře a výpočet poplatků za její užívání, vytváření právního rámce bezpečnosti na železnici a opatření pro zajištění technické interoperability železničního systému.
1.6 Jak EHSV uvedl již ve svém stanovisku k druhému železničnímu balíčku [8], s ohledem na nový právní rámec bude zapotřebí tento sektor zcela reorganizovat a zřídit nové orgány a stanovit nové pravomoci.
1.7 Ve stejném stanovisku EHSV uvedl, že je zapotřebí zavést nová evropská sociální pravidla.
Evropští sociální partneři v sektoru železnic, Společenství evropských železnic a Evropská federace pracovníků v dopravě podepsali dne 17. ledna 2004 dvě evropské dohody týkající se:
1) Zavedení evropského průkazu strojvedoucího na mezinárodních spojích.
2) Dohod o určitých aspektech podmínek zaměstnávání vlakových čet na mezinárodních spojích.
1.8 Jako součást třetího železničního balíčku Komise navrhuje směrnici o certifikaci pracovníků vlakových čet, která by měla vstoupit v platnost v roce 2010 nebo. 2015
1.9 Předložením další změny směrnice 91/440/ECC pokračuje Komise ve svém úsilí o postupnou deregulaci železničního sektoru.
2. Návrh Evropské komise
2.1 Komise navrhuje deregulaci přístupu na trh pro mezinárodní osobní železniční služby od 1. ledna 2010.
Tento návrh se vztahuje i na kabotáž, tedy na nástup a výstup cestujících v železničních zastávkách po celé trase.
Současně má být zrušeno ustanovení o volném přístupu na trh pro mezinárodní sdružení.
2.2 V pětadvacítce EU cestuje každý rok 6 miliard cestujících, přičemž regionální doprava má na tomto objemu lví podíl.
Podle prodaných jízdenek představuje mezinárodní osobní doprava pouze kolem 10 % cestujících na železnici.
To zahrnuje regionální přeshraniční dopravu, přeshraniční dopravu na velké vzdálenosti a vysokorychlostní (přeshraniční) dopravu.
2.3 Komise si je vědoma toho, že otevření mezinárodní osobní dopravy, včetně kabotáže, konkurenci by mohlo eventuelně mít negativní dopad na ekonomickou rovnováhu veřejné osobní dopravy.
Navrhuje udělení výjimek z volného přístupu k trhu u tahů, kde jsou již uzavřeny smlouvy o veřejné dopravě (EEC) No. 1191/69, a kde by deregulace mezinárodní opravy mohla narušit stávající rovnováhu.
Tato výjimka bude udělována pouze v případech, kdy bude naprosto nezbytné zachovat služby veřejné dopravy a kdy to bude schváleno regulačním orgánem podle čl. 30 směrnice 2001/14/EC.
Bude také nutné, aby bylo možné uskutečnit soudní přezkum rozhodnutí o udělení výjimky
2.4 Komise má předložit zprávu o provedení tohoto ustanovení do 31. prosince 2012.
3. Hodnocení návrhu
3.1 Předpoklady pro revitalizaci odvětví železniční dopravy
3.1.1 Návrh deregulovat mezinárodní osobní dopravu vychází z předpokladu, že zavedení konkurence v mezinárodní dopravě bude mít jeden či více z následujících důsledků: vyšší počet cestujících, přechod z jiných druhů dopravy (zejména letecké) na železniční, zvýšení kvality služeb a nižší jízdné.
3.1.2 Již ve svém stanovisku k 2. železničnímu balíčku [9] zmínil EHSV základní předpoklady pro revitalizaci železniční soustavy.
- financování rozšiřování a konsolidace železniční infrastruktury;
- zavedení technické interoperability a poskytování nezbytných finančních prostředků;
- vytvoření prostředí pro zdravou konkurenci mezi jednotlivými druhy dopravy, zejména:
- zajištění dodržování sociální legislativy v silniční dopravě;
- stanovení politiky spravedlivých poplatků za infrastrukturu u všech druhů dopravy.
3.1.3 Návrh politiky spravedlivých poplatků za infrastrukturu u všech druhů dopravy, který byl oznámen v Bílé knize o evropské dopravní politice pro rok 2010, se dosud nerealizoval.
3.1.4 Monitorování a řádné uplatňování sociální legislativy v silniční dopravě zůstává i nadále závažným problémem.
3.1.5 Dále je zapotřebí nalézt řešení problému zadluženosti mnoha železničních společností.
Pokud nevyřeší svoji vysokou zadluženost, nebudou železniční společnosti, zejména v nových členských státech, konkurenceschopné.
3.1.6 EHSV dále poukázal na to, že vytvoření nových orgánů podle požadavků prvního a druhého železniční balíčku (regulační orgán, orgán pro poplatky, přidělovací orgán, notifikovaný subjekt, bezpečnostní orgán, orgán pro vyšetřování nehod) si vyžádá přestavbu organizační struktury odvětví železniční dopravy v krátké době a nashromáždění praktických zkušeností pro jejich hladké fungování bude trvat několik let.
EHSV potvrdil, že je pro to, aby se bezpečnost na železnici stala prioritou.
V rámci toho bude zapotřebí zavést evropskou sociální legislativu do odvětví železniční dopravy.
3.2 Následná analýza deregulace nákladní železniční dopravy
3.2.1 Rozhodnutí týkající se deregulace nákladní železniční dopravy již byla učiněna; jaký vliv budou tato rozhodnutí mít však zatím není známo.
3.2.2 Evropská komise má do 1. ledna 2006 předložit zprávu týkající se následujících oblastí [10]:
- provádění směrnice 91/440/EC v členských státech a přešetření toho, jak skutečně fungují různé dotčené orgány;
- vývoj na trzích, zejména mezinárodní trendy v dopravě, činnost a tržní podíl všech aktérů na trhu (včetně nových operátorů);
- vliv na celé odvětví dopravy, zejména případný přechod k alternativním dopravcům;
- vliv na úroveň bezpečnosti v jednotlivých členských státech;
- pracovní podmínky v tomto odvětví v jednotlivých členských státech.
3.2.3 EHSV věří, že je vhodné vyčkat, až bude tato zpráva zveřejněna a až budou známy dopady dosud provedených opatření, než budou podniknuty další kroky k otevírání trhu, a žádá Komisi, aby zprávu dodala včas.
3.3 Ex-ante provedená analýza deregulace mezinárodní osobní železniční dopravy
3.3.1 Před vyhlášením 3. železničního balíčku nařídila Komise vypracování studie o deregulaci osobní dopravy.
Vyhlášeným cílem této studie bylo posouzení různých variant deregulace a doporučení jedné z nich.
Tyto varianty jsou následující:
- deregulace mezinárodní dopravy bez kabotáže;
- deregulace mezinárodní dopravy s kabotáží;
- deregulace vnitrostátní i mezinárodní dopravy.
3.3.2 Studie doporučila deregulaci mezinárodní dopravy s kabotáží [11].
3.3.3 EHSV lituje, že studie tohoto typu nebyla použita pro komplexní posouzení důležitých otázek.
Tyto otázky se týkají vlivu deregulace na:
- regionální železniční dopravu jako službu ve veřejném zájmu, zejména v malých a středně velkých členských státech;
- kvalitu služeb pro zákazníky;
- zaměstnanost a pracovní podmínky v osobní železniční dopravě;
- operátory železniční dopravy v nových členských státech ve střední a východní Evropě.
3.3.4 Studie obsahuje komentáře k jednotlivým oblastem, kterých se týkala (jako je význam poplatků a ceny spojů). Tyto komentáře byly vypracovány na základě čtyř případových studií (Švédsko, Německo, Španělsko, Maďarsko) a simulací dvou tras.
Studie také nedoporučuje deregulaci vnitrostátní osobní železniční dopravy.
Stanoveným cílem této studie však bylo doporučení jedné ze tří alternativ.
3.4 Vliv deregulace na regionální a veřejnou dopravu
3.4.1 Návrh na deregulaci mezinárodní osobní dopravy prostřednictvím kabotáže ukládá, aby trhy s určitými vnitrostátními dopravními službami byly do určité míry otevřeny.
3.4.2 Vnitrostátní osobní doprava bývá často síťovou službou, kde zisky realizované na trasách s velkým objemem cestujících kompenzují ztráty na trasách s menšími objemy, a to umožňuje poskytování ucelenější škály služeb.
To neplatí pouze o veřejných spojích, u kterých jsou poskytnuta výhradní práva nebo které dostávají dotace, pro které návrh Komise umožňuje poskytnutí výjimky za dodržení přísných podmínek.
3.4.3 Zejména v malých a středně velkých členských státech by to mohlo vést k závažnému narušení služeb v osobní železniční dopravě, na které se nevztahují smlouvy o výhradních právech.
3.4.4 V některých členských státech se smlouvy o povinnosti poskytování veřejné služby vztahují nejen na individuální tratě ale na celou síť.
Za takových okolností bude obtížné doložit ohrožení rovnováhy veřejné dopravy.
3.4.5 Možnost udělování výjimek navrhovaná Komisí si vyžádá složité postupy pro dokazování oprávněnosti výjimek a mohla by vést ke vzniku právních sporů.
3.4.6 V červenci 2000 Evropská komise navrhla v COM(2000) 7 final, aby nařízení (EEC) No. 1191/69 o závazcích vyplývajících z koncepce veřejné služby v dopravě, která stanoví pravidla pro poskytování výhradních práv a náhrad za veřejné služby v osobní dopravě, bylo nahrazeno novým nařízením.
3.4.7 Návrh na změnu nařízení (EEC) No. 1191/69 byl ve Výboru dopravy blokován několik let.
Zásadní rozdíly mezi návrhem Komise a stanoviskem Evropského parlamentu zůstávají a mohly by mít závažné důsledky pro dopad návrhu v oblasti deregulace osobní železniční dopravy.
Komise se chystá předložit nový návrh ještě před koncem tohoto roku.
3.4.8 To je další argument pro to, aby se s předkládáním dalších návrhů na ochranu rovnováhy osobní železniční dopravy v souvislosti s deregulací vyčkalo až bude tato legislativa přijata.
3.5 Vliv na kvalitu služeb pro zákazníky
3.5.1 Studie vedla k závěru, že s ohledem na vysoké náklady a tradičně nízké ceny jízdenek je nepravděpodobné, že deregulace mezinárodní osobní dopravy povede k dalšímu snižování cen pro zákazníky.
3.5.2 Zvýšená nabídka vyplývající z konkurence mezi operátory železniční dopravy na stejné trase může současně znamenat, že nebude nadále zaručena dosavadní úroveň informovanosti – jeden jízdní řád, jedna jízdenka, informace z jednoho zdroje.
Vzniknou větší překážky šíření informací.
3.5.3 Komise na to reagovala návrhem legislativy ukládající konkurujícím si společnostem, aby spolupracovaly za účelem zachování úrovně informovanosti, která byla doposud zaručena.
3.5.4 EHSV posoudí tento návrh v samostatném stanovisku.
Výbor by však chtěl poukázat na to, že uložení povinnosti konkurujícím si společnostem, aby spolupracovaly za účelem informování zákazníků, je nezbytné až po otevření trhu osobní dopravy.
3.6 Vliv na zaměstnanost
3.6.1 Komise předpokládá, že deregulace mezinárodní osobní dopravy povede v krátkodobém horizontu také ke snížení počtu zaměstnanců, ale že ve střednědobém horizontu zaměstnanost vzroste v důsledku rostoucího počtu cestujících.
Nebere tak například v úvahu možný negativní vliv na zaměstnanost vyplývající z dopadu deregulace na regionální a veřejné spoje.
Podle čl. 1.7 navrhované směrnice by tento vliv závisel na rozhodování jednotlivých členských států o financování regionální osobní dopravy.
3.6.2 Počet zaměstnanců v odvětví železniční dopravy se v posledních deseti letech snížil na polovinu.
Operátoři železniční dopravy v nových členských státech a západní Evropě zamýšlejí další snižování počtu pracovních míst..
Pokud deregulace mezinárodní osobní dopravy povede k tomu, že operátoři železniční dopravy v malých a středních státech EU budou vytlačeni také z vnitrostátní dopravy na dlouhé vzdálenosti, pak kladný vliv na zaměstnanost nelze očekávat.
3.6.3 Osobní železniční doprava byla vždy formou dopravy přístupnou všem vrstvám společnosti.
Letecká doprava se z luxusní dopravy stala masovou formou dopravy.
Kladný vliv tohoto vývoje na zaměstnanost nemůže být ve stejné míře zopakován u mezinárodní osobní železniční dopravy.
3.6.4 Mezitím byly vysoce kvalitní pracovní příležitosti u bývalých státních leteckých společností nahrazeny méně kvalitními pracovními příležitostmi v dalších segmentech odvětví civilní letecké dopravy.
3.6.5 EHSV sleduje prudké snižování zaměstnanosti v železničním odvětví s velkými obavami.
Takovéto omezování pracovních příležitostí vyvolává značné sociální problémy v nových členských státech, které mohou trpět vysokou nezaměstnaností a nedostatečně rozvinutým systémem sociálního zabezpečení.
Je zde naléhavá potřeba opatření na sociální podporu.
EHSV je proti jakýmkoli opatřením, která povedou k dalšímu snižování pracovních příležitostí a zhoršování kvality pracovních příležitostí v odvětví, které je již nyní pod značným tlakem.
3.7 Dopady na operátory železniční dopravy v nových členských státech
3.7.1 Ve studii společnosti Steer Davies Gleave citované výše se uvádí, že špatný stav infrastruktury v nových členských státech, špatná finanční situace operátorů železniční dopravy a ceny jízdenek, které jsou obvykle pod dlouhodobou úrovní nákladů, představují další překážku rozšiřování konkurence.
3.7.2 Kromě toho operátoři železniční dopravy nemají vysoce kvalitní vozový park nezbytný pro odolávání tlaku konkurence.
3.7.3 Regionální železniční doprava hraje v nových členských státech ještě větší roli než v patnáctce EU.
Pokud bude mít deregulace mezinárodní osobní dopravy negativní vliv na poskytování regionálních služeb, pak tento vliv bude ještě výraznější v nových členských státech. Urychlil by se tím propad dnes stále ještě relativně značného podílu osobní dopravy na železnici.
4. Závěr
4.1 Ve svých předchozích stanoviscích EHSV vždy podporoval revitalizaci odvětví železniční dopravy v Evropě a poukazoval na podmínky nezbytné pro její uskutečnění:
- rozšíření infrastruktury a odstranění úzkých profilů;
- zavedení interoperability mezi železničními systémy;
- vytvoření zdravé konkurence mezi jednotlivými druhy dopravy;
- zaručení sociálních opatření a bezpečnosti na železnici.
4.2 EHSV vyzývá Komisi a členské státy, aby pomohly zajistit, že tyto podmínky budou splněny co nejdříve.
4.3 EHSV zdůrazňuje význam osobní železniční dopravy pro uspokojování potřeby lidí být mobilní a jejího významu jako poskytovatele služeb v obecném zájmu.
4.4 EHSV uznává význam poskytovatele síťových služeb a integrace této služby s dalšími druhy dopravy v zájmu mobility veřejnosti.
Tato služba nesmí být ohrožena.
4.5 EHSV věří, že případné rozhodnutí o deregulaci mezinárodní osobní dopravy bude založeno na rozsáhlé a jasné znalosti jeho celkového vlivu na osobní železniční dopravu a dopadu opatření schválených v rámci 1. a 2. železničního balíčku.
4.6 Výbor proto vyzývá Komisi, aby provedla odpovídající předchozí analýzu výhod a nevýhod deregulace osobní dopravy.
Tato analýza by se měla zaměřit na vliv deregulace na:
- regionální a obecnému zájmu sloužící železniční dopravu, zejména v malých a středně velkých členských státech;
- kvalitu služeb pro zákazníky;
- zaměstnanost a pracovní podmínky v osobní železniční dopravě;
- operátory železniční dopravy v nových členských státech ve střední a východní Evropě.
4.7 EHSV vyzývá Komisi, aby nejprve předložila zprávu a uskutečnění otevírání trhu pro mezinárodní osobní železniční dopravu, jak ukládá směrnice 91/440/EEC (ve znění směrnice 2004/51/EC).
4.8 EHSV poukazuje na skutečnost, že návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o opatřeních členských států týkajících se požadavků na veřejnou službu a udělování zakázek na poskytování veřejné služby v osobní železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravě [COM(2000) 7 final a změněný návrh COM(2002) 107 final] stále ještě nebyl Radou zpracován.
Konečná podoba této směrnice může mít dopad na pravidla ochrany spojů poskytujících veřejnou službu v rámci deregulace mezinárodní osobní dopravy.
4.9 Zlepšování kvality služeb na spojích osobní dopravy zvyšuje atraktivitu tohoto druhu dopravy, což dále napomáhá naplnění cíle evropské dopravní politiky vytvořit udržitelný dopravní systém.
Hlavní odpovědnost zde nesou operátoři železniční dopravy.
EHSV však zaujímá kritický postoj k opatřením, která by mohla snížit současnou úroveň kvality služeb. Výbor by se značně přikláněl k opatřením zaměřeným na zvyšování kvality služeb.
4.10 EHSV zastává názor, že podpora lepší spolupráce mezi železničními společnostmi bude tou správnou cestou ke zlepšování kvality služeb pro cestující v mezinárodní železniční dopravě, zejména v regionální mezinárodní osobní dopravě.
4.11 EHSV by velice uvítal, kdyby Komise zahájila s evropskými sociálními partnery dialog o dopadu deregulace na železniční dopravu, zejména na kvantitu a kvalitu zaměstnanosti.
4.12 Podíl osobní železniční dopravy na celkové osobní dopravě je v nových členských státech značně vyšší než v patnáctce EU.
Proto považuje EHSV za důležité věnovat zvláštní pozornost vývoji v osobní železniční dopravě v nových členských státech a dopadu otevírání trhů v těchto zemích.
Je v zájmu celého Společenství a v souladu se záměry Bílé knihy o dopravní politice, aby tento velký podíl zůstal zachován.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o certifikaci pracovníků vlakových čet odpovědných za vedení lokomotiv a vlaků na železniční síti Společenství
COM(2004) 142 final - 2004/0048 (COD)
(2005/C 221/14)
Komise se dne 28. dubna 2004 rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 71 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", která zodpovídá za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 17. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Na svém 414. plenárním zasedání ve dnech 8. a 9. února 2005 (zasedání dne 9. února 2005), Výbor přijal následující stanovisko 127 hlasy pro, 25 hlasů bylo proti a 26 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Tento návrh je součástí třetího železničního balíčku, který byl přijat Evropskou komisí dne 3. března 2004.
Dalšími součástmi jsou:
- novela směrnice 91/440/EHS: liberalizace mezinárodní osobní železniční dopravy (COM(2004) 139final);
- návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech a povinnostech cestujících v mezinárodní železniční dopravě (COM(2004) 143final);
- návrh nařízení o náhradách a požadavcích na kvalitu nákladní železniční dopravy (COM(2004) 144final);
a
- sdělení Komise k další integraci evropské železničního systému (COM(2004) 140 final);
- pracovní materiál Komise k postupnému otevírání trhu pro mezinárodní osobní železniční dopravu (SEC(2004) 236).
1.2 První železniční balíček (také zvaný infrastrukturní) vstoupil v platnost dne 15. března 2001 a měl být transponován do národní legislativy do 15. března 2003.
Balíček obsahuje následující složky:
- novela směrnice 91/440/EHS, včetně volného přístupu na trh pro mezinárodní nákladní železniční dopravu do transevropské železniční sítě pro nákladní dopravu do 15. března 2003 a liberalizace veškeré mezinárodní nákladní železniční dopravy do 15. března 2008 [1];
- rozšíření směrnice na evropskou licenci pro železniční podniky (novela směrnice 95/18/ES) [2];
- hormonizace ustanovení upravujících přidělování kapacity železniční infrastruktury a vybírání poplatků za užívání železniční infrastruktury a bezpečnostní certifikaci (nahrazuje směrnici 95/19/ES) [3].
1.3 V říjnu 2003 se Evropská komise obrátila na Evropský soudní dvůr kvůli tomu, že devět členských států nepotvrdilo transponování prvního železničního balíčku do své národní legislativy.
Do května 2004 ještě stále nebylo doručeno oznámení pěti států a dva členské státy transponovaly do svých vnitrostátních právních předpisů pouze některá ustanovení.
1.4 Druhý železniční balíček byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropského společenství dne 30. dubna 2004 a musí být transponován do národní legislativy do 30. dubna 2006.
Balíček obsahuje následující složky:
- novelu směrnice 91/440/EHS: posouvá termín zavedení volného přístupu na trh pro mezinárodní nákladní železniční dopravu na 1. ledna 2006 a liberalizace vnitrostátní nákladní železniční dopravy, včetně kabotáže, od 1. ledna 2007 [4];
- směrnice o bezpečnosti železnic ve Společenství [5];
- nařízení, kterým se zřizuje Evropská železniční agentura [6]:
- změny směrnic o interoperabilitě systému vysokorychlostních železnic (96/48/ES) 2001/16/ES o interoperabilitě systému tradičních železnic (2001/16/ES) [7].
1.5 První a druhý železniční balíček poskytly právní základ pro vytvoření jednotného trhu nákladní železniční dopravy.
Tato opatření zahrnují přístup na trh, licencování a bezpečnostní certifikaci železničních podniků, přístup k infrastruktuře a výpočet poplatků za její užívání, vytváření právního rámce bezpečnosti na železnici a opatření pro zajištění technické interoperability železničního systému.
1.6 Jak EHSV již uvedl ve svém stanovisku k druhému železničnímu balíčku [8], s ohledem na nový právní rámec bude zapotřebí tento sektor zcela reorganizovat a zřídit nové orgány a stanovit nové pravomoci.
1.7 Sociální ustanovení týkající se školení a pracovních podmínek pracovníků vykonávajících povinnosti, jež jsou kritické z hlediska bezpečnosti, jsou v této souvislosti ošetřena nedostatečně nebo vůbec ne.
1.8 Evropští sociální partneři v sektoru železnic – Společenství evropských železnic (CER) a Evropská federace pracovníků v dopravě (ETF) – podepsali dne 17. ledna 2004 dvě evropské dohody týkající se:
1) Zavedení evropského průkazu strojvedoucího na mezistátních spojích;
2) Některých aspektů pracovních podmínek pracovníků vlakových čet na mezistátních spojích.
1.9 Tento návrh částečně odráží dohodu sociálních partnerů o zavedení evropského průkazu strojvedoucího.
1.10 EHSV byl Evropskou komisí informován, že evropští sociální partneři oficiálně požádali, aby dohoda o pracovních podmínkách (doba trvání pracovní činnosti a odpočinku) byla provedena ve formě rozhodnutí Rady.
Tato žádost je v současné době posuzována Komisí.
2. Návrh Evropské komise
2.1 Komise uvedla jako důvod svého návrhu této směrnice nutnost zlepšit interoperabilitu a řízení zaměstnanců.
Cílem je učinit poskytování oprávnění železničním podnikům snazším při současném zachování vysoké úrovně bezpečnosti a zabezpečením volného pohybu pracovníků.
2.2 Komise také cituje cíle evropských sociálních partnerů, jako například:
- zabezpečení vysoké úrovně kvalifikačních schopností pracovníků vlakových čet, aby byla zachována a zvýšena úroveň bezpečnosti; a
- snížení rizika sociálního dumpingu.
2.3 Komise navrhuje certifikaci strojvedoucích založenou na jednotných minimálních evropských standardech.
Strojvedoucí sloužící na mezinárodních spojích by měli být certifikováni jako první, do roku 2010, a po nich všichni ostatní strojvedoucí pracující na vnitrostátních spojích, do roku 2015.
2.4 Podle Komise by se první krok týkal asi 10000 strojvedoucích v rámci Společenství a druhý asi 200000 strojvedoucích.
2.5 Komise navrhuje certifikaci dalších vlakových zaměstnanců nepřímo se zúčastňujících vedení vlaku.
Návrh směrnice však neobsahuje žádné konkrétní ustanovení týkající se této věci, a zejména neobsahuje žádné ustanovení o úrovni kvalifikačních schopností vyžadovaných u dalších vlakových zaměstnanců.
Je třeba vzít v úvahu zásady zakotvené v této směrnici.
Požadavky na kvalifikační schopnosti budou stanoveny později Evropskou železniční agenturou nebo Technickými specifikacemi interoperability.
2.6 Návrh směrnice předpokládá dvousložkovou certifikaci:
1) evropský průkaz strojvedoucího, který je vydáván příslušnými orgány, je uznáván v rámci celého Společenství, jeho majitelem je daný strojvedoucí a dokládá splnění základních požadavků a získání základních kvalifikačních schopností;
2) harmonizované doplňkové osvědčení, které je vystavováno železničním podnikem, jeho majitelem zůstává podnik a dokládá určité znalosti týkající se tohoto podniku nebo infrastruktury.
2.7 Příslušné orgány a železniční podniky mají vést registry s údaji o kvalifikaci pracovníků a jejím obnovování, ale také o pozastavení a změně licencí a harmonizovaných doplňkových osvědčení.
2.8 Jsou navrhovány tři kategorie strojvedoucích, pro: (A) posunovací lokomotivy a manipulační vlaky, (B) osobní vlaky a (C) nákladní vlaky.
2.9 Minimální věk má být 20 let, i když ten může být snížen na 18 let, pokud strojvedoucí pracuje pouze na vnitrostátních spojích.
2.10 Návrh obsahuje ustanovení o změnách a obnovování licencí a harmonizovaných doplňkových osvědčení a o provádění pravidelných kontrol pro zajištění toho, že jejich držitelé i nadále splňují stanovené podmínky, a ustanovení o odjímání licencí a o možnosti odvolat se proti takovým rozhodnutím.
Návrh se také zabývá kontrolami a udělováním pokut.
2.11 Návrh také obsahuje ustanovení o přístupu ke školení, zkouškách a o hodnocení kvality výcvikových systémů a postupů.
2.12 Příloha I obsahuje vzory průkazu a harmonizovaného doplňkového osvědčení Společenství, zatímco v přílohách II až VII je uveden popis povinností strojvedoucích, zdravotních/psychologických vyšetření a odborných předpokladů.
2.13 Evropská železniční agentura má být požádána, aby do konce roku 2010 předložila zprávu, ve které se má zabývat možností zavedení čipových karet.
3. Hodnocení návrhu Komise
3.1 Obecné poznámky
3.1.1 EHSV návrh v zásadě vítá.
3.1.2 Strojvedoucí a další zaměstnanci vykonávající povinnosti, jež jsou kritické z hlediska bezpečnosti, nesou obrovskou odpovědnost za bezpečnost dopravy, zaměstnanců, cestujících a zboží.
Na liberalizovaném trhu musí jednotné předpisy zajistit vysokou úroveň kvalifikačních schopností.
3.1.3 Harmonizované minimální předpisy také usnadňují mezistátní využívání zaměstnanců [9].
Avšak rozdíly provozních systémů a bezpečnostních předpisů členských států více než cokoli jiného brání mezistátnímu využívání zaměstnanců, a bude tomu tak i mnoho dalších let.
Tyto rozdíly, plus existence různých jazyků, kladou další značné nároky na kvalifikační schopnosti zaměstnanců.
3.1.4 EHSV také poukazuje na skutečnost, že vysoká úroveň kvalifikačních schopností a certifikace, která je dokládá, umožňují zajistit, že tato profese se bude i nadále těšit uznání a zůstane atraktivní.
To je důležité v profesi s neatraktivní pracovní dobou a sníženou jistotou zaměstnání způsobenou nárůstem agentur pro dočasné zaměstnávání.
Podniky působící v silniční a vnitrozemské vodní dopravě si již nyní stěžují na značné problémy při hledání zaměstnanců.
Cílem této směrnice nemůže být omezování výcviku.
3.1.5 Tradiční samo regulující se železniční podniky v minulosti nesly plnou odpovědnost za školení a kvalifikační schopnosti zaměstnanců a za bezpečnost provozované dopravy.
Tato skutečnost přispěla k vysoké úrovni kvalifikačních schopností a činila železnici jednou z nejbezpečnějších forem dopravy.
3.1.6 Je třeba věnovat pozornost tomu, aby vytýčený cíl této směrnice vedl k větší mobilitě strojvedoucích a přístupu k výcvikovým zařízením bez diskriminace, a ne k situaci, kdy kvalita výcviku jako celku se zhorší a náklady na výcvik se přenesou na pracovníky.
3.2 Jednotlivá ustanovení
3.2.1 Rozsah certifikace a její zavádění
3.2.1.1 EHSV podporuje postupné zavádění certifikace pro mezinárodní a vnitrostátní dopravu.
To podnikům umožní odstupňování činnosti.
3.2.1.2 Časový rámec stanovený v článku 34 (2008-2010 pro mezinárodní dopravu a 2010-2015 pro strojvedoucí působící ve vnitrostátní dopravě) je překvapivý.
Certifikace strojvedoucích by měla proběhnout ještě předtím, vzhledem k tomu, že liberalizace mezinárodní nákladní dopravy bude probíhat již od 2003/2006 a liberalizace vnitrostátní nákladní dopravy má probíhat od roku 2007.
3.2.1.3 EHSV také vítá certifikaci pracovníků vlakových čet.
Zaměstnanci vykonávající činnost související s bezpečností hrají důležitou roli v bezpečnosti na železnici.
Navrhovaná definice je však nesrozumitelná: "další pracovníky vlakové čety působící na lokomotivě nebo ve vlaku, kteří se přímo či nepřímo zúčastňují vedení vlaku ..." (článek 25).
Bylo by lepší hovořit o pracovnících vlakové čety vykonávající činnosti související s bezpečností.
EHSV se domnívá, že by bylo vhodnější, aby směrnice také stanovila činnosti vykonávané touto kategorií zaměstnanců a požadované kvalifikační schopnosti.
3.2.2 Kategorie strojvedoucích
3.2.2.1 Jsou navrhovány tři "kategorie průkazů strojvedoucího" – posunovací lokomotivy a manipulační vlaky; přeprava cestujících; a přeprava nákladu (čl.
4, bod 2). Rozlišování přepravy cestujících a přepravy nákladu není praktické, neexistují zde věcné důvody pro toto rozlišování.
Výcvik a vykonávané činnosti se neliší.
Mají být vystavovány různé certifikáty na doložení znalosti používaných lokomotiv, ale tyto lokomotivy jsou často stejné.
Dvě kategorie – stanovené na základě bezpečnostních nároků – jsou dostatečné: lokomotivy provozované na uzavřených tratích (seřaďovací nádraží a pracovní prostory) a lokomotivy provozované na otevřených tratích (strojvedoucí na hlavních vlakových tratích).
3.2.2.2 EHSV se také domnívá, že by bylo vhodnější uvádět tuto kategorii na průkazu strojvedoucího a ne na harmonizovaném doplňkovém osvědčení.
3.2.3 Minimální věk a odborné zkušenosti
3.2.3.1 Návrh směrnice stanovuje minimální věk 20 let, ačkoliv členský stát může vydávat průkazy od dosažení věku 18 let s tím, že platnost takového průkazu pak bude omezena na jeho území (čl. 8).
V řadě členských států [10] je minimální věk 21 let.
Směrnice by měla za následek snížení minimálního věku, přinejmenším u mezinárodní dopravy.
3.2.3.2 EHSV se domnívá, že minimální věk by měl být stanoven na 21 let.
Mezinárodní doprava je náročnější a vyžaduje pracovníky s vyšší kvalifikací.
Tento požadavek na věk je také slučitelný s možností stanovit nižší věkový limit pro vnitrostátní dopravu.
3.2.3.3 EHSV by také uvítal tříletou odbornou praxi ve funkci strojvedoucího na hlavních vnitrostátních spojích než bude možné být zaměstnán jako strojvedoucí mezinárodních spojů.
Podobné ustanovení týkající se vnitrostátní dopravy je již obsaženo v článku 10.
V případě železničních společností nabízejících pouze mezinárodní železniční služby by strojvedoucí mohli získávat požadovanou odbornou praxi ve spolupráci s jinými železničními společnostmi, které nabízející vnitrostátní služby
3.2.4 Struktura certifikačního procesu
3.2.4.1 Komise navrhuje dvousložkovou certifikaci, t.j. evropský průkaz strojvedoucího vydávaný příslušným orgánem a uznávaný v rámci celé Evropy a harmonizované doplňkové osvědčení vydávané železničními podniky.
Důvodem uvedeným pro rozdělení tohoto procesu na dvě složky je to, že původně chystaný jednotný průkaz s čipovou kartou je příliš složitý a jeho zavedení nákladné.
3.2.4.2 EHSV v zásadě souhlasí se strukturou navrhovanou Komisí.
Avšak použití dvou dokumentů by mohlo působit zmatek.
To platí zejména pro znalost infrastruktury.
Je třeba jasně rozlišovat mezi znalostí provozních a bezpečnostních předpisů týkajících se určité infrastruktury a znalostí tratí a lokalit.
Zatímco znalost provozních a bezpečnostních předpisů týkajících se jedné či více sítí infrastruktury by měla být potvrzena v průkazu strojvedoucího, znalost tratí a lokalit – která musí být pravidelně aktualizována – by měla být potvrzována v harmonizovaném doplňkovém osvědčení.
3.2.4.3 Dvousložková certifikace je možná pro přechodné období.
Avšak konečným cílem je vydávání jednoho dokumentu s čipovou kartou osvědčující základní znalosti držitele a znalosti týkající se konkrétního podniku, a tato skutečnost by neměla být pouštěna ze zřetele.
3.2.5 Akreditace přezkušujících a výcviková zařízení
3.2.5.1 Evropská železniční agentura bude mít za úkol vypracovat kritéria pro akreditaci školitelů, přezkušujících a výcvikových zařízení.
EHSV to považuje za proveditelné řešení, ale zastává názor, že směrnice je v řadě bodů nejednoznačná.
Není v ní jasně uvedeno, které zkoušky mají být prováděny akreditovaným přezkušujícím a které mají být certifikovány samotným železničním podnikem bez akreditovaného přezkušujícího.
Také není jasně uvedeno, že zkoušení znalosti provozních a bezpečnostních systémů dané infrastruktury má provádět přezkušující akreditovaný příslušným členským státem.
3.2.6 Odborná kvalifikace a zdravotní/psychologické předpoklady
3.2.6.1 V přílohách návrhu směrnice je uveden seznam povinností strojvedoucích, požadavky na jejich všeobecné a specifické odborné znalosti a zdravotní/psychologické předpoklady.
Celkem vzato se Komise držela linie stanovené v dohodě evropských sociálních partnerů o zavedení evropského průkazu strojvedoucího.
3.2.6.2 EHSV vítá rozhodnutí Komise vycházet z odborných a zdravotně/psychologických požadavků stanovených sociálními partnery.
To zaručí vysokou úroveň kvalifikačních schopností, která bude přínosem pro bezpečnost dopravy.
EHSV zastává v obecné rovině názor, že požadovaná kvalifikace a předpoklady pro získání certifikace strojvedoucího by měly být uvedeny v textu samotné směrnice.
3.2.6.3 Změny příloh má provádět výbor zástupců členských států, který má také odpovídat za technické specifikace interoperability (TIS).
Konzultace se sociálními partnery mají být v rámci směrnic o interoperabilitě závazné pro otázky týkající se kvalifikace a bezpečnosti a ochrany zdraví při práci.
Vzhledem k tomu, že přílohy směrnice o certifikaci pracovníků vlakových čet vychází z definic evropských sociálních partnerů, je logické, že tito sociální partneři se budou podílet na provádění změn těchto příloh.
EHSV trvá na tom, aby ve směrnici bylo ustanovení v tomto smyslu.
3.2.7 Pravidelné kontroly
3.2.7.1 Některé znalosti je třeba kontrolovat pravidelně, aby bylo zajištěno zachování průkazu nebo harmonizovaného doplňkového osvědčení.
3.2.7.2 Pokud se týče pravidelných lékařských prohlídek, Komise se držela linie stanovené v dohodě evropských sociálních partnerů.
3.2.7.3 EHSV by chtěl poukázat na potřebu psychologického poradenství po železničních nehodách s účastí osob (často se jedná o osoby páchající sebevraždu na kolejích). Toto bylo ve směrnici přehlédnuto (článek 14 ve spojení s přílohou III).
3.2.7.4 Návrh je příliš nepřesný pokud se týče pravidelné aktualizace znalosti trati.
Mělo by být jasně stanoveno, že certifikace znalosti trati vyprší, pokud strojvedoucí neabsolvuje jízdu po dané trati aspoň jednou za rok.
3.2.7.5 Směrnice neříká nic o dalším výcviku strojvedoucích v pravidelných intervalech v oblasti všeobecných znalostí. Tato záležitost je však ošetřena v dohodě evropských sociálních partnerů.
EHSV doporučuje, aby v souladu s touto dohodou směrnice obsahovala ustanovení, že vývoj a aktualizace základních způsobilostí musí být zabezpečeny každý rok.
3.2.8 Odjímání licencí
3.2.8.1 Směrnice stanoví, že strojvedoucí mají informovat příslušné orgány pokud nebudou nadále splňovat podmínky nezbytné pro plnění svých povinností.
To je totéž jako kdyby se strojvedoucí sami "udávali", což nemohou dělat.
Pouze akreditovaný odborný lékař pro dané povolání je schopen učinit takové rozhodnutí a informovat podnik.
A měl by to být právě podnik, kdo bude orgány informovat.
3.2.8.2 Směrnice nestanoví postup pro získání průkazu zpět po jeho odejmutí.
4. Návrh směrnice o certifikaci pracovníků vlakových čet a dohoda evropských sociálních partnerů o zavedení evropského průkazu strojvedoucího
4.1 EHSV vítá skutečnost, že sociální partneři – CER a ETF – podnikají vlastní kroky a již navrhli systém vydávání průkazů strojvedoucím mezinárodních spojů.
4.2 Výhodou této dohody je to, že od zaměstnanců podniků, které jsou členy CER, se bude požadovat, aby měli vysokou kvalifikaci dost brzy a že nebude nutné čekat do roku 2010.
Tyto podniky nesmí být v nevýhodě proti podnikům, které se touto dohodou neřídí.
4.3 EHSV zastává názor, že dohodu evropských sociálních partnerů je třeba zohlednit v plném rozsahu v oblastech, ve kterých se překrývá s touto směrnicí.
4.4 Dohoda evropských sociálních partnerů předpokládá, že dotčení strojvedoucí budou mít v každém případě nějakou národní certifikaci, a proto tuto oblast neupravuje.
To vychází z mnohaletých zkušeností tradičních železničních podniků se spoluprací na tratích.
4.5 Evropský průkaz strojvedoucího uvedený v dohodě sociálních partnerů je dodatečným průkazem, který dokládá dodatečné znalosti nezbytné pro vedení vlaku na infrastruktuře jiné země.
Průkaz je vydáván podnikem a zůstává majetkem podniku.
4.6 Harmonizované doplňkové osvědčení navrhované ve směrnici se více méně shoduje s evropským průkazem strojvedoucího.
4.7 EHSV žádá Komisi, aby posoudila, do jaké míry může být evropský průkaz strojvedoucího uvedený v dohodě sociálních partnerů uznán na přechodnou dobu jako ekvivalent harmonizovaného doplňkového osvědčení, aby se tak vyšlo vstříc podnikům, které jsou již v této oblasti aktivní.
Směrnice by měla obsahovat ustanovení v tomto duchu.
4.8 EHSV zastává názor, že podniky, které již podepsaly dohodu sociálních partnerů budou v nevýhodě vůči podnikům používajícím systém certifikace podle této směrnice, jelikož podle této dohody má být poskytován každoročně další všeobecný odborný výcvik, zatímco toto ustanovení nebylo zahrnuto do návrhu směrnice, i když to má zásadní význam pro udržování odborných kvalifikačních schopností.
5. Závěry
5.1 EHSV vítá návrh směrnic o certifikaci pracovníků vlakových čet.
Vyjadřuje politování, že toto sociální opatření je prezentováno jako poslední článek řetězu evropských legislativních ustanovení pro liberalizaci sektoru nákladní železniční dopravy.
5.2 Strojvedoucí a pracovníci vlakových čet mají hrát klíčové role v oblasti bezpečnosti.
Certifikace strojvedoucích a pracovníků vlakových čet musí zaručit, že budou vysoce kvalifikovaní.
5.3 EHSV je znepokojen obrovským časovým odstupem mezi úplným otevřením trhu pro nákladní železniční dopravu a termíny pro zavedeni certifikace a žádá Komisi, aby podnikla veškeré možné kroky pro zkrácení této prodlevy.
5.4 EHSV proto vyzývá Radu a Evropský parlament, aby vyčlenily návrh směrnice o certifikaci pracovníků vlakových čet z třetího balíčku a zpracovaly ho samostatně, aby se tak zabránilo dalším zpožděním.
Evropský parlament a Rada by měly přijmout tuto směrnici rychle a jako prioritní záležitost.
5.5 V rámci toho by měly zohlednit v plném rozsahu stanovisko EHSV a změny v něm navrhované.
5.6 EHSV vítá dohodu evropských sociálních partnerů o některých aspektech pracovních podmínek pracovníků vlakových čet působících na mezistátních spojích.
Výbor vyzývá Komisi, aby předložila tuto dohodu Radě k rozhodnutí a doporučuje Radě, aby tento návrh přijala.
Stanovisko Sekce pro vnější vztahy Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Návrhu nařízení Rady o uplatňování sSystému všeobecných celních preferencí pro období od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2008
COM(2004) 699 final final – ref. 2004/0242 (CNS)
(2005/C 221/15)
Rada se dne 10. listopadu 2004 rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Sekce pro vnější vztahy, jež byla odpovědná za práci Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 12. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan PEZZINI.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání, které se konalo 9. – 10. února 2005 (zasedání ze dne 9. února) 132 hlasy pro, 1 hlas proti, 3 členové se zdrželi hlasování, následující stanovisko.
1. Úvod
1.1 Nařízení Rady (ES) č. 2501/2001 ze dne 10. prosince 2001 [1] o uplatňování systému všeobecných celních preferencí vyprší dne 31. prosince 2005.
V červenci 2004 přijala Komise pokyny [2] týkající se úlohy všeobecných celních preferencí v příštích deseti letech, počínaje 1. lednem 2006 a 31. prosincem 2015 konče.
Nyní Rada zveřejnila své návrhy [3] prováděcího nařízení.
1.1.1 V roce 1994 zavedly předchozí pokyny [4] pro desetileté období 1994-2005 a jejich prováděcí nařízení řadu významných změn, jako je např. úprava cel podle citlivosti produktu, odstupňování a zvláštní pobídkové režimy.
V roce 2001 byl na dobu neurčitou zaveden zvláštní režim pro nejméně rozvinuté země, ("Everything but Arms"– EBA- ) "Všechny produkty kromě zbraní".
Na základě zkušeností se ukázalo, že některé z těchto režimů v praxi dobře fungují a měly by pokračovat, avšak jiné bude ve světle získaných zkušeností pravděpodobně zapotřebí upravit.
1.1.2 Společenství uděluje obchodní preference rozvojovým zemím v rámci všeobecných celních preferencí od roku 1971.
Obchodní politika hraje ve vztazích EU se zbytkem světa klíčovou úlohu.
Systém všeobecných celních preferencí je součástí této politiky, a musí tudíž být v souladu s cíli rozvojové politiky a upevňovat je.
Proto musí dodržovat požadavky WTO, a zejména zmocňovací doložku Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) z roku 1979.
Rovněž musí být v souladu s Rozvojovým programem z Doha.
Prioritou tohoto systému je napomoci tomu, aby měly rozvojové země užitek z globalizace, především prostřednictvím spojení obchodu a udržitelného rozvoje.
V tomto kontextu se má za to, že udržitelný rozvoj zahrnuje řadu aspektů, např. dodržování základních lidských práv a práv pracovníků, dobré řízení a ochranu životního prostředí.
Nadto mají všechny země společnou odpovědnost bojovat proti drogám.
1.2 Od té doby, co byly poprvé vydány, Komise své pokyny pro následujících deset let hojně konzultovala.
Vzhledem ke specializovaným statistickým údajům, jež jsou vyžadovány, však byla posouzení dopadu prováděna interně.
Poté, co nařízení nabude platnosti, provede Komise posouzení dopadu na nejodlehlejší regiony EU.
1.3 Nepředpokládá se, že změny předložené v návrhu způsobí ve srovnání se stávající situací výraznou změnu meziroční ztráty celních výnosů.
2. Návrhy Komise
2.1 Návrhy zjednodušují stávající systém tím, že snižují počet režimů z pěti na tři, toho se dosáhlo zavedením jediného pobídkového režimu, který nahrazuje tři zvláštní pobídky, jež v současnosti existují na ochranu práv pracovníků, na ochranu životního prostředí a pro boj s výrobou drog a obchodu s nimi.
Navrhovaný systém tvoří:
- obecný režim,
- zvláštní pobídkový režim pro udržitelný rozvoj a
- zvláštní režim "Všechny produkty kromě zbraní" pro nejméně rozvinuté země.
2.2 Dalšího zjednodušení by se dosáhlo tím, že by se ze seznamu zvýhodněných zemí vyloučily země, jež v současnosti mají v souladu s podmínkami bilaterálních či regionálních dohod nebo jiných dohod o volném obchodu preferenční přístup na trh Společenství.
Společenství by zajistilo, aby byla do příslušných dohod o volném obchodu zahrnuta zvýhodnění jakéhokoli produktu, na nějž se původně všeobecné celní preference vztahovaly, aby žádná země v důsledku tohoto opatření neutrpěla škodu.
2.3 Preference by se i nadále rozlišovaly podle citlivosti produktů.
Ukládání cel společného celního sazebníku na produkty, které nejsou citlivé, by bylo i nadále zcela pozastaveno, s výjimkou zemědělských složek.
Stávající paušální snížení o 3,5 procentního bodu týkající se citlivých produktů by zůstalo zachováno.
2.4 Obecný režim by byl otevřený všem zemím vyjma těch, jež Světová banka zařadila během tří po sobě jdoucích let jako země s vysokými příjmy a kde pět největších odvětví vývozu do Společenství, na nějž se vztahují všeobecné celní preference, představuje méně než 75 % celkového vývozu z této země do Společenství, na nějž se vztahují všeobecné celní preference.
Poté, co navrhované nařízení nabyde účinnosti, by jakékoli takovéto země, jež jsou v současnosti podle systému všeobecných celních preferencí zvýhodněné, byly ze systémy vyřazeny.
Ze seznamu zvýhodněných zemí by byly vyřazeny i ty zvýhodněné země, které mají rovněž prospěch z obchodní dohody se Společenstvím pokrývající minimálně všechny preference, jež stávající systém dané zemi poskytuje.
2.5 Zvláštní pobídkový režim pro udržitelný rozvoj je zaměřen na nejpotřebnější rozvojové země.
Další preference budou uděleny ihned (s podmínkou předložení žádosti) těm rozvojovým zemím, které schválí a budou účinně naplňovat všech šestnáct klíčových úmluv o lidských právech a právech pracovníků stanovených v příloze 1 a minimálně sedm úmluv týkajících se dobrého řízení a ochrany životního prostředí stanovených v příloze 2.
Dále se zvýhodněné země budou muset zavázat k tomu, že schválí a budou účinně naplňovat ty mezinárodní úmluvy, které doposud neschválily.
Pro dokončení tohoto procesu bude stanovena lhůta 31. prosince 2008.
2.5.1 Vybrané úmluvy mají mechanismy, jež mohou příslušné mezinárodní organizace použít pro pravidelné hodnocení toho, jak účinně jsou tyto úmluvy naplňovány.
Před tím, než Komise rozhodne o tom, které žadatelské země budou vybrány, aby mohly tento zvláštní pobídkový režim využívat, vezme tato zhodnocení v potaz.
Na základě žádostí z rozvojových zemí Komise posléze sestaví seznam zvýhodněných zemí podle tohoto režimu.
2.5.2 Žádosti ze zemí, jež chtějí využívat zvláštní pobídkový režim, by musely být předloženy do tří měsíců ode dne zveřejnění nařízení.
2.5.3 Dalším požadavkem je, aby žadatelské země spadaly do kategorie zranitelné země.
Zranitelná země je pro tento účel vymezena jako země, kterou Světová banka nezařadila jako zemi s vysokými příjmy, nebo země, jejíž vývoz do Společenství, na nějž se vztahují všeobecné celní preference, činí méně než 1 % celkového vývozu do Společenství, na nějž se vztahují všeobecné celní preference.
2.6 Návrhy obsahují opatření ke snížení dopadu na zvýhodněnou zemi v případě, že ji OSN vyloučí ze seznamu nejméně rozvinutých zemí.
Jednalo by se o přechodné období pro postupné odstranění této země z režimu "Všechny produkty kromě zbraní".
V současnosti daná země ihned automaticky přijde o všechny výhody všeobecných celních preferencí, jež jako nejméně rozvinutá země měla.
Nový mechanismus umožňuje, aby tento proces probíhal v průběhu přechodného období.
2.7 Mechanismus odstupňování zůstal zachován, ale byl upraven, aby bylo jeho fungování jednodušší.
V současnosti se uplatňuje pro skupiny produktů ze zemí, které jsou na trhu Společenství konkurenceschopné a pro podporu svého vývozu již všeobecné celní preference nepotřebují, avšak stávající kritéria (podíl preferenčního dovozu, index rozvoje země a index specializace vývozu) budou nahrazena jediným, jednoznačným kritériem, a to podílem na trhu Společenství vyjádřeném jako podíl preferenčního dovozu.
Skupiny produktů jsou vymezeny odkazem na "odvětví" v kombinované nomenklatuře.
Vzhledem k tomu, že budou odstupňovány pouze ty země, které mají všechny své produkty v daném odvětví konkurenceschopné, nebudou odstupňovány malé zvýhodněné země pouze na základě toho, že mají v daném odvětví několik konkurenceschopných produktů.
2.7.1 Odstupňování by se ukládalo jakýmkoli zvýhodněným zemím pro produkty z daného odvětví, jestliže průměrný dovoz produktů z této země do Společenství náležících do daného odvětví převyšuje během tří po sobě jdoucích let 15 % dovozu týchž produktů ze všech zemí do Společenství.
Pro určité textilní produkty je tato hranice snížena na 12,5 %.
2.8 Pokud je sazba valorického cla sníženého v souladu s ustanoveními nařízení nejvýše 1 %, ukládání tohoto cla se zcela pozastavuje.
Stejně tak pokud je sazba specifického cla sníženého nejvýše 2 EUR pro každou částku, ukládání tohoto cla se zcela pozastavuje.
2.9 Návrhy obsahují ustanovení týkající se dočasného pozastavení preferenčních režimů pro všechny nebo určité produkty dané země v určitých specifických případech.
Tyto návrhy nepředstavují významné odchýlení od stávajícího stavu.
Komise naznačila, že se tato ustanovení budou i nadále užívat pouze ve výjimečných případech.
2.9.1 Jestliže je produkt pocházející ze zvýhodněné země dovážen za podmínek, které způsobují nebo mohou způsobit vážné obtíže výrobcům podobných nebo přímo konkurenčních produktů ze Společenství, mohou být na žádost členského státu nebo z podnětu Komise kdykoli znovu zavedena cla společného celního sazebníku.
2.10 Komisi bude s naplňováním nařízení napomáhat Výbor pro všeobecné preference, který bude složený ze zástupců členských států a předsedat mu bude člen Komise.
Výbor bude od Komise dostávat zprávy o fungování systému a bude moci prošetřit jakoukoli záležitost týkající se systému, ale především se bude podílet na určování takových otázek, jako je způsobilost žadatelské země pro vstup do zvláštního pobídkového režimu pro udržitelný rozvoj, dočasné pozastavení zvýhodnění, opětovné uložení cel společného celního sazebníku, jsou-li výrobcům ze Společenství způsobovány obtíže, a zavedení přechodných období pro ztrátu zvýhodnění režimu "Všechny produkty kromě zbraní" u zemí vyloučených ze seznamu OSN nejméně rozvinutých zemí.
3. Obecné připomínky
3.1 Všeobecné celní preference jsou důležitým prvkem politiky zahraničního obchodu EU, který má dalekosáhlý dopad, má značný vliv na události v rozvojovém světě a na rozpočet EU, má dopad na vztahy s obchodními partnery EU v organizacích, jako je WTO, a má významné důsledky pro evropský průmysl, především pro manufakturní průmysl.
Všeobecné celní preference jsou jednou z mála věcí řízených na evropské úrovni způsobem federativních preferencí, Komise má v této oblasti výlučnou pravomoc.
Důležitost všeobecných celních preferencí zvýšila globalizace a EU tento režim využívá k tomu, aby rozvojovým zemím napomohla mít z procesu globalizace prospěch.
Zároveň všeobecné celní preference umožnily EU posílit proces vedoucí k dlouhodobě udržitelnému vývoji, tím, že uděluje preferenční podmínky pro vstup na evropský trh zemím, jež dodržují základní zásady lidských práv.
3.2 Když Komise zveřejnila pokyny [5], jež tvoří základ jejích současných návrhů, vydal EHSV stanovisko [6], v němž nastíněné otázky podrobně komentoval.
EHSV ve svém stanovisku uvedl, že primárním cílem by mělo být zjednodušení systému.
Proto EHSV vítá opatření obsažená v návrzích Komise, jejichž cílem je strukturu zjednodušit.
Zejména se domnívá, že k dosažení tohoto cíle výrazně přispěje to, že byl počet režimů snížen z pěti na tři.
3.3 EHSV též usiloval o to, aby se snížil počet zvýhodněných zemí [7], a mimo jiné navrhl vyloučení zemí, které v současnosti využívají preferenční přístup do Společenství v souladu s podmínkami dohod o volném obchodu, s tím, že bude zaručeno, že jakékoli preference, z nichž měly tyto země podle stávajícího systému všeobecných celních preferencí užitek, budou do příslušné bilaterální dohody zahrnuty.
EHSV je potěšen, že toto doporučení bylo přijato.
3.4 EHSV vyjádřil své obavy [7] ohledně toho, že velké množství pomoci Společenství dostávají nejbohatší zvýhodněné země, a nikoli země nejpotřebnější.
Proto EHSV velice vítá to, že se Komise touto otázkou zabývala, avšak pochybuje, že návrhy jdou v tomto ohledu dostatečně daleko.
3.5 EHSV doporučil [7], že mechanismus odstupňování by měl zůstat zachován, ale že by měl být zjednodušen a zprůhledněn.
Schvaluje návrhy Komise v této oblasti a má za to, že v obou ohledech dosáhnou výrazného zlepšení.
Zejména nahrazení stávajících četných kritérií jediným, jasným kritériem by mělo proces jak zjednodušit, tak i posílit jeho transparentnost.
3.6 EHSV vyzýval k tomu [7], aby se využila možnost harmonizovat, sjednotit a zmodernizovat všechna pravidla a procedury systému všeobecných celních preferencí.
EHSV zastává názor, že současné návrhy Komise jsou úspěšné ve splňování tohoto záměru.
3.7 EHSV požadoval [7] zveřejnění podrobného hodnocení dopadu spjatého s návrhy Komise.
Je rozčarován, že toto hodnocení nebylo provedeno, a podotýká, že pozdější provedení posouzení dopadu na nejodlehlejší regiony EU nemá smysl, jestliže jeho cílem není upravit systém ve světle posouzení, což by však nesplňovalo požadavek, že nařízení mají být v průběhu času stabilní.
Úspěšnému fungování systému všeobecných celních preferencí atmosféra nejistoty škodí.
3.8 EHSV schvaluje to, že je do definice "udržitelného rozvoje" zahrnuto dodržování lidských práv, ochrana práv pracovníků, ochrana životního prostředí, dobré řízení a potlačování výroby drog a obchodu s nimi.
3.9 EHSV podotkl [7], že stávající zvláštní pobídkové režimy v dosažení svých užitečných cílů zcela selhaly.
Pro zvláštní pobídkový režim na ochranu práv pracovníků splnily podmínky pouze dvě země a pro zvláštní pobídku na ochranu životního prostředí vůbec žádná, avšak dvanáct zemí využívá zvláštní režim pro boj proti výrobě drog a obchodu s nimi, ale bez jakéhokoli viditelného dopadu na výskyt těchto činností.
3.9.1 EHSV má za to, že nové návrhy sice do procesu zavádějí vítané zjednodušení, ale je nepravděpodobné, že budou účinnější.
Rozsah pobídek se nezvýšil a není důvod předpokládat, že nové režimy budou zvýhodněné země více motivovat k tomu, aby principy udržitelného rozvoje přijaly a prováděly.
Jestliže budou tyto země stát před požadavkem přijmout dvacet sedm mezinárodních úmluv, mohou se rozhodnout, že se budou řídit svými vlastními nařízeními, a nabízených zvýhodnění se mohou vzdát.
3.9.2 Vzhledem k tomu, jak je v mezích neustále se zmenšujících celních překážek obtížné poskytovat hodnotnou pobídku, bylo by také možné zvážit spojení dodržování těchto úmluv s poskytnutím rozvojové pomoci.
3.10 EHSV podotýká, že všechny úmluvy, které musejí žadatelské země dodržovat, jsou úmluvy mající mechanismy, jež mohou "příslušné mezinárodní organizace" použít pro pravidelné hodnocení toho, jak účinně jsou tyto úmluvy naplňovány.
EHSV by byl pro to, aby v tomto hodnocení hráli úlohu sociální partneři.
3.11 EHSV poznamenává, že podmínky pro dočasné pozastavení zvýhodnění zůstávají ve srovnání s podmínkami ve stávajícím režimu téměř nezměněny.
Vzhledem k tomu, že byly uplatněny pouze v případě jedné země (Myanmaru), která je extrémním příkladem porušování mezinárodních úmluv, je jejich užitečnost při podporování udržitelného rozvoje pochybná.
Sankce, jež se ukládá pouze v takovémto výjimečném případě, může mít jen malý odstrašující účinek.
EHSV by býval upřednostňoval širší uplatňování tohoto mechanismu za účelem posílení zvláštních pobídkových režimů pro podporu udržitelného rozvoje, která, jak se EHSV obává, se pravděpodobně přestane užívat.
3.12 EHSV pochybuje o tom, zda nový systém poskytne účinnější odstrašující prostředky pro páchání podvodů než systém, jejž nahrazuje.
EHSV by býval upřednostňoval proaktivnější přístup k této otázce. Zejména by uvítal, kdyby byly vytvořeny mechanismy pro užší spolupráci mezi agenturami v EU a jejich protějšky ve zvýhodněných zemích.
Je těžké vyhnout se závěru, že v této oblasti zvolila Komise strategii "spěchej pomalu".
3.13 HSV vítá to, že Komise před tím, než tyto návrhy zformulovala, hojně konzultovala jak v EU, tak i ve zvýhodněných zemích.
3.14 EHSV podotýká, že Komisi bude se správou systému všeobecných celních preferencí i nadále napomáhat Výbor pro všeobecné preference, který bude jednat v mezích procedury vztahující se na "Regulační výbor".
4. Specifické připomínky
4.1 EHSV podotýká, že země, které mají být z obecného režimu vyloučeny, se omezí na ty, jež Světová banka zařadila jako země s vysokými příjmy a země s nedostatečně rozmanitým vývozem.
EHSV zastává názor, že počet zemí splňujících tato kritéria bude omezený.
Navrhl [7], aby nové pokyny vyřazovaly mimo jiné i země mající programy na výrobu jaderných zbraní a země fungující jako daňové ráje.
EHSV vyjadřuje své politování nad tím, že se mnohé z těchto zemí zdají být i nadále způsobilé pro to, aby byly do seznamu zvýhodněných zemí zahrnuty.
4.2 Jedním z kritérií pro zahrnutí do zvláštního pobídkového režimu pro podporu udržitelného rozvoje je to, že daná země má být "zranitelná země". Článek 9 odst.
2 ji vymezuje jako zemi, která nebyla v souladu s podmínkami stanovenými v odst. 4.1 výše vyloučena z obecného režimu nebo jejíž vývoz do Společenství, na nějž se vztahují všeobecné celní preference, představuje méně než 1 % celkového dovozu do Společenství, na nějž se vztahují všeobecné celní preference.
EHSV má za to, že tento článek by měl být přepracován tak, že se slovo "nebo" nahradí slovem "a", jinak bude mít tento článek účinek, jaký jistě nebyl zamýšlen.
4.3 EHSV poukázal na to [7], že podle stávajícího systému je moment odstupňování příliš vzdálen momentu aktualizace.
Proto EHSV vítá to, že se v budoucnu odstupňování uskuteční v roce následujícím po třetím po sobě jdoucím roce, což představuje referenční období pro jakoukoli zemi a odvětví.
4.4 EHSV podporuje návrh Evropské komise udržet regionální kumulace ve smyslu nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 v případech, kdy produkt použitý při další výrobě v zemi, která je členem regionálního sdružení, pochází z jiné země sdružení, na niž se nevztahuje režim uplatňovaný na hotový produkt, za podmínky, že se na obě země vztahuje regionální kumulace pro toto sdružení.
EHSV poukazuje na to, že v minulosti byla tato ustanovení zdrojem značných podvodů.
4.5 EHSV opakuje své stanovisko [7], že by měla být preferenční pravidla původu zjednodušena a zátěž spočívající v jejich dodržování kladená na dovozce do EU by se měla úměrně snížit tím, že se tato pravidla sladí se stávajícími pravidly původu nepreferenčního dovozu.
4.6 EHSV znovu vznáší požadavek [8] na prohloubení dialogu mezi EU a nejméně rozvinutými zeměmi, který by vedl ke zlepšení prováděcích pravidel zvláštních režimů ve prospěch nejméně rozvinutých zemí v některých zvláštních případech, zejména úpravám přechodného období.
4.7 EHSV vítá návrh na odstranění cel tam, kde má preferenční zacházení za následek valorické clo ve výši maximálně 1,0 % či specifické clo ve výši maximálně 2 EUR.
EHSV má za to, že toto bude představovat znatelné zjednodušení.
4.8 EHSV poukazuje na to, že dočasné pozastavení zvýhodnění je omezeno na dobu tří měsíců a může být prodlouženo pouze jednou.
Komise může toto období prodloužit v souladu s články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES, jak již učinila v případě Myanmaru.
EHSV by býval upřednostňoval ustanovení, jímž by uplatněné dočasné pozastavení zvýhodnění trvalo do doby, než by země, jež se porušení dopustila, odstranila důvod pro pozastavení tím, že by napravila porušování mezinárodních úmluv, které k pozastavení původně vedlo.
4.9 EHSV se domnívá, že požadavek, aby země či území, jež chtějí využívat zvláštní pobídkový režim pro udržitelný rozvoj, podaly příslušnou žádost do tří měsíců ode dne, kdy nařízení nabude účinnosti, je poněkud tíživý a pravděpodobně sám proti sobě, neboť omezí míru přijetí.
Může existovat řada zemí, které v dané době kritéria nesplnily, a tudíž se domnívaly, že předložení žádosti nemá smysl.
Po vypršení tříměsíční lhůty by tyto země neměly žádnou pobídku pro to, aby mezinárodní úmluvy stanovené v přílohách 1 a 2 schválily a účinně naplňovaly.
EHSV zastává názor, že by bývalo bylo lepší ponechat pro přijetí těchto zemí dveře otevřené i později, pokud kritéria pro přijetí splní.
4.10 EHSV poukázal na to [7], že systém všeobecných celních preferencí je jedním z prvků obchodní politiky EU a že musí být jako takový v souladu s ostatními prvky této politiky.
Pro dosažení soudržné obchodní politiky je klíčové, aby se do procesu zapojila i ostatní generální ředitelství Komise.
Úzká, trvalá a účinná spolupráce by měla probíhat zejména mezi GŘ pro obchod a GŘ pro podnikání.
4.11 EHSV považuje za žádoucí, aby v případě vážného narušení trhů produktů začleněných v příloze 1 Smlouvy byla aplikována bezpečnostní klauzule rovněž na základě požadavku členského státu nebo z iniciativy Komise a aby byl konzultován odpovídající řídicí výbor.
4.12 Do Systému všeobecných celních referencí (GPS) by mělo být podle návrhu Komise integrováno zvláštní nařízení pro nejméně rozvinuté země (LDC), tzv. iniciativa "všechno kromě zbraní" ("Everything but Arms"– EBA) a nařízení, včetně nařízení o cukru, převzato podle nař.
416/2001. LDC mají oprávněné obavy, že masivní snížení cen po reformě nařízení EU o cukru a úplném otevření evropského trhu těmto zemím (od 1. července 2009), s sebou přinese větší nevýhody než výhody.
V této souvislosti Výbor poukazuje na své Stanovisko k navrhované reformě "Společná organizace trhu/cukr" z 15. prosince 2004.
[9] V tomto stanovisku je Komise vyzvána, aby na základě výslovného přání LDC vyjednala preferenční dovozní kvóty pro cukr na dobu po roce 2009s pravidelnými kontrolami, které budou brát v úvahu vztah mezi reformou systému evropského trhu s cukrem a cíly rozvoje nejméně rozvinutých zemí (LDC).
Kromě toho Výbor žádal o zákaz swapových obchodů (třístranných obchodů).
4.13 Všeobecně řečeno, je Komise názoru, že u dotčených produktů musí být aplikace článku 12, odst. 1 jasně definovaná v rámci odpovídající společné organizace trhu.
5. Závěry
5.1 EHSV zastává názor, že stávající systém by měl být zjednodušen a zprůhledněn a že by se měla využít možnost harmonizovat, sjednotit a zmodernizovat všechna pravidla a procedury všeobecných celních preferencí.
EHSV má za to, že navrhovaný systém by v tomto ohledu představoval významné zlepšení, a potud návrhy Komise schvaluje.
5.2.1 "Systém všeobecných celních preferencí (GSP) by měl být vyhrazen pro nejméně rozvinuté země a země, které jej nejvíc potřebují, aby bylo možné mít co největší prospěch z nového režimu GSP. Hranice odstupňování pro textilní a oděvní výrobky by se proto měla snížit na 10 %" [10].
5.2 EHSV souhlasí s tím, že počet zvýhodněných zemí bude snížen, avšak obává se, že toto snížení nemusí být dostatečně velké.
5.3 EHSV má za to, že nový zvláštní pobídkový režim pro podporu udržitelného rozvoje bude mít na chování zvýhodněných zemí pouze nepatrně větší vliv než režimy, jež nahrazuje.
5.4 EHSV se obává, že otázka podvodů ve stávajícím systému se nezdá být účinně vyřešena, a má za to, že se v tomto ohledu mohlo učinit více.
5.5 EHSV vyjadřuje politování nad tím, že nebyla zveřejněna a v některých případech zřejmě ani provedena podrobná posouzení dopadů těchto návrhů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zřizuje evropský platební rozkaz
COM (2004) 173 final/3 – 2004/005 COD
(2005/C 221/16)
Dne 6. dubna 2004 se Rada v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zřizuje evropský platební rozkaz
Předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Jednotný trh, výroba a spotřeba" přípravnými pracemi Výboru k tomuto tématu.
Vzhledem k naléhavosti tohoto úkolu jmenoval Evropský hospodářský a sociální výbor pana PEGADO LIZ hlavním zpravodajem a přijal na svém 414. plenárním zasedání, které se konalo 9. a 10. února 2005 (zasedání ze dne 9. února), následující stanovisko v poměru 73 hlasů pro, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Předmět návrhu
1.1 Návrhem nařízení, kterým se zřizuje evropský soudní platební rozkaz [1], Komise pokračuje v řadě iniciativ postupně vytvářejících a rozvíjejících oblast svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, odstraňujících překážky a pomáhajících usnadnit občanskoprávní řízení na evropské úrovni, jak je konkrétně stanoveno v jejím akčním plánu přijatém Radou pro spravedlnost a vnitřní záležitosti dne 3. prosince 1998 [2].
1.2 Tento návrh splňuje jeden z klíčových záměrů Zelené knihy ze dne 20. prosince 2002 [3]. Dalším záměrem zavedení evropské procedury pro spory o malé pohledávky se Komise zabývá zvlášť.
1.3 S cílem zřídit evropský platební rozkaz vzala Komise v úvahu připomínky a doporučení Evropského parlamentu, respektive EHSV, ohledně výše uvedené Zelené knihy a nyní předkládá návrh nařízení, kterým se zřizuje jednotný platební rozkaz použitelný v celé Evropské unii.
1.4 Základem této iniciativy Komise je skutečnost, že se systémy občanského procesního práva členských států liší, což v případě přeshraničních sporů vede k vysokým nákladům a průtahům, které se mohou stát nepřiměřené, zejména v případech sporů o vymáhání nesporných dluhů.
1.5 Komise se rozhodla rozšířit rozsah jednotného platebního rozkazu na národní spory, s cílem zajistit rovné zacházení pro všechny, předcházet narušování hospodářské soutěže mezi hospodářskými subjekty v souladu se stanoviskem EHSV k Zelené knize a zajistit jeho slučitelnost se zásadou proporcionality a subsidiarity.
1.6 Text zcela jasně zavádí platební rozkaz jako volitelný, neboť věřitel si vždy může zvolit odlišný, formálnější postup stanovený vnitrostátním právem. I v tomto bodě Komise bere v úvahu stanovisko EHSV.
1.7 Při definování platebního rozkazu Komise dodržovala následující základní zásady:
a) co nejjednodušší procedura platebního rozkazu prostřednictvím využívání standardních formulářů;
b) nezkoumá se skutková podstata nároku;
c) nepožaduje se předkládání důkazů;
d) dostatečná ochrana práv žalované strany;
e) nemožnost odvolání;
f) vynutitelnost;
g) zastupování právníkem nesmí být povinné.
1.8 Komise rovněž zajišťuje vzájemnou výměnu informací mezi soudy, které jsou oprávněny vydávat evropské platební rozkazy v různých členských státech. Tyto informace musí být pravidelně aktualizovány.
1.9 Výbor vítá, že Spojené království a Irsko uvažují o možnosti se k dotyčnému sytému připojit tak, jak tomu bylo u podobných iniciativ v minulosti. S cílem zajistit hladší fungování nyní navrhovaného systému by však Výbor upřednostnil, kdyby Dánsko zcela neodmítlo účast v implementaci tohoto nařízení, a doufá, že v budoucnosti budou překonány překážky pro jeho plné členství v jednotném evropském soudním prostoru.
1.10 Územní rozsah tohoto návrhu může způsobit potíže při jeho implementací.
Tyto potíže lze překonat uvážením i) specifických vlastností určitých území, uvedených v článku 299 Smlouvy zakládající evropské společenství, a ii) odpovědností přijatých některými členskými státy vzhledem k těmto regionům.
Mělo by proto být zdůrazněno, že nehledě na skutečnou implementaci platebního rozkazu musí relevantní národní úřady jmenovat příslušné orgány pro plnění těchto úkolů jménem státu a tím zajistit legitimitu těchto orgánů.
2. Precedenty a souběžné iniciativy
2.1 Orgány Společenství včetně Evropského parlamentu [4] a EHSV [5] již dlouho v různých dokumentech vyjadřovaly své záměry standardizovat a zjednodušit občanskoprávní řízení s cílem zajistit rychlejší a efektivnější zjednání spravedlnosti.
Komise rovněž v odezvě na tyto snahy, vyjádřené hlavně hospodářskými subjekty, odborníky a spotřebiteli, již dlouho uvažovala o nejlepším způsobu provedení. Zvláště významný byl pokrok dosažený v průkopnické oblasti spotřebitelského práva [6].
2.3 Bylo však jasné, že Zelená kniha o evropském platebním rozkazu a o opatřeních ke zjednodušení a zrychlení sporů o malé pohledávky tento problém pojednává se zaměřením na potenciální legislativní iniciativu.
Tato iniciativa je částí řady extrémně důležitých opatření, která byla přijata v oblasti soudní spolupráce v občanskoprávních záležitostech v posledních letech [7]:
2.5 Zvláštní zmínku zasluhuje a pro současný návrh Komise je zvlášť důležité nařízení (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky [8], neboť oba tyto texty se dotýkají dvou aspektů téže situace – potřeby jednoduššího a účinnějšího vynucování občanského práva v jednotném prostoru soudnictví.
3. Právní nástroj a právní základ
3.1 V souladu s většinou iniciativ přijatých v této oblasti se Komise rozhodla navrhnout použití nařízení a jako právní základ zvolila čl. 61 písm. c) a článku 65 Smlouvy.
3.2 Ve svém dřívějším stanovisku EHSV použití nařízení rozhodně schválil, a proto toto rozhodnutí Komise plně podporuje.
3.3 EHSV také plně schvaluje právní základ zvolený Komisí, pokud přesahuje pouhý formální výklad příslušných právních pojmů. Jedině takto odpovídá cíli vytvořit jednotný soudní prostor v EU.
4. Všeobecné připomínky
4.1 EHSV vítá daný návrh nařízení, který, jak bylo řečeno, přebírá většinu jeho připomínek ohledně Zelené knihy o evropském platebním rozkazu a o opatřeních ke zjednodušení a zrychlení sporů o malé pohledávky, a jenž je naprosto správně zaměřený na implementaci práva stanoveného v článku 47 Charty základních sociálních práv EU.
4.2 EHSV naléhavě žádá Komisi o zvážení možnosti rozšířit působnost tohoto návrhu nařízení pro celý Evropský hospodářský prostor.
4.3 Nutnost zavedení evropské procedury rychlého vymáhání nesporných pohledávek je dobře doložena v odezvách různých členských států na výše uvedenou Zelenou knihu, stejně jako obava o zaručení dostatečné ochrany práv dlužníků, jimž bude platební rozkaz vydán.
4.3.1 EHSV nicméně soudí, že návrh Komise by mohl jen získat, pokud by zahrnul statistiky o očekávaném počtu sporů litigantů z různých států i z téhož státu, které by se staly subjektem nově navrhovaného nástroje. Dále by měl obsahovat analýzu nákladů a přínosů zavedení tohoto nástroje, což je námět, ke kterému důvodová zpráva Komise mlčí.
4.4 EHSV ve svém stanovisku k dotyčné Zelené knize zejména uvedl, že: "Při formulování evropského postupu pro vymáhání malých nároků je klíčovým cílem definovat vhodná opatření k urychlení takovýchto sporů, aniž by byly současně ohroženy záruky dané dotyčným stranám podle právních norem."
4.5 EHSV se domnívá, že návrh nařízení představuje vyváženou odezvu na tyto dva požadavky, tj. požadavek rychlého vymáhání pohledávky a požadavek záruky ochrany práv žalované strany, i když je nutno tento návrh pečlivě a podrobně revidovat tak, aby mohl dosáhnout svého cíle efektivněji.
4.6 EHSV nicméně zdůrazňuje, že se musí dbát na to, aby podniky nevyužívaly platební rozkazy jako roušku pro méně správné postupy, jako je např. nátlak a vymáhání pohledávek vzniklých nedodržováním předpisů o ochraně spotřebitelů. Podobně je důležité zajistit, aby přijatá procedura nevedla k případům koluze mezi podniky v různých členských státech, které by využívaly nesporné platební rozkazy jako záminku k převodům peněz pochybného původu nebo dokonce peněz z trestné činnosti, čímž by využívaly právní procedury k praní špinavých peněz.
4.7 EHSV rovněž zdůrazňuje, že významný počet soudních řízení vymáhání pohledávek, dokonce i nesporných, je spojen s agresivní či zavádějící reklamou, která propaguje výrobky přesvědčováním spotřebitelů, že jejich nákup a používání či spotřeba výrobků nepovede ke zvýšení jejich nákladů, nebo pokud ke zvýšení nákladů povede, pak jen v míře, která se nedotkne rodinného rozpočtu.
4.8 EHSV se proto domnívá, že návrh nařízení se dotýká pouze jednoho aspektu mnohem širší a komplexnější problematiky.
V souladu s tím opět naléhavě žádá Komisi o návrh legislativy definující odpovědnost dodavatelů v případech nadměrného zadlužení domácností v důsledku jejich nekalých postupů [9].
4.9 Komise zvažuje možnost souběžného používání platebního rozkazu spolu s dalšími stejnými postupy k témuž účelu stanovenými ve vnitrostátní legislativě členských států.
4.9.1 EHSV se však domnívá, že by měl být jen jeden platební rozkaz, a to konkrétně procedura stanovená a upravená předkládaným návrhem nařízení. Z povahy věci musí být toto nařízení pokládáno za nejvhodnější pro danou situaci, neboť jinak by ztratilo svou legitimnost. V souladu s tím by v případě přijetí tohoto nařízení měly platební rozkazy stanovené ve vnitrostátním právu některých členských států pozbýt účinnosti.
4.9.2 Evropský platební rozkaz by měl být volitelný pouze tehdy, pokud by existoval společný alternativní postup, a ne pokud je touto alternativou národní platební rozkaz.
4.9.3 Z těchto důvodů by vysvětlující memorandum a bod odůvodnění 8 měly být v návrhu přeformulovány tak, aby jasně stanovily, že evropský platební rozkaz je alternativou pouze jiného společného postupu, ať souhrnného či řádného, a není alternativou žádného obdobného národního postupu.
4.10 Návrh často používá pojem "dlužník" s odkazem na osobu, které je evropský platební rozkaz vydán.
EHSV se domnívá, že tento pojem je nesprávný, neboť vyvolává představu, že osoba, které je platební rozkaz vydán, je dlužníkem, zatímco až do vydání platebního rozkazu, striktně vzato, neexistuje žádný dlužník a dotyčná osoba se jím nikdy nemusí stát.
4.10.1 EHSV se proto domnívá, že pojem "dlužník" by měl být všude nahrazen pojmem "žalovaná strana", aby byl používán stejný termín v celém textu.
4.11 Všechny časové lhůty stanovené v návrhu by měly být vyjadřovány spíše ve dnech než v týdnech. Ze zřejmých důvodů právní jistoty by měla být jasně určena pravidla pro počítání dnů a nezapočítávané dny (např. dny, kdy soud nejedná, státní svátky, soboty a neděle). EHSV navrhuje využít pravidel stanovených v článku 80 a v článcích následujících jednacího řádu Soudního dvora.
4.12 V procesním právu jsou "běžná řízení" a "řádná řízení" dva různé pojmy.
V někte-rých členských státech je velký rozdíl mezi běžným řízením a zvláštním řízením.
O zvlaštní řízení se jedná, pokud zákon stanoví zvláštní procedury pro konkrétní typy sporů, a je běžné ve všech ostatních případech.
Běžné řízení může být souhrnné, řádné nebo zkrácené, v závislosti na hodnotě pohledávky či nároku.
4.12.1 V návrhu se pojem "řádné řízení" vyskytuje zřídka a bez tohoto rozlišení. Čl. 2 odst. 2 odkazuje na řádné řízení jako na řízení odlišné od souhrnného řízení. Čl. 6 odst.5, článek 8 a článek 12 používají pojem "řádná procedura/řádné řízení" ve smyslu "běžné řízení".
4.12.2 Proto by měl být pojem "řádná procedura/řádné řízení" použitý v čl. 6 odst. 5, článku 8 a článku 12 nahrazen pojmem "běžný postup/běžné řízení".
5. Konkrétní připomínky
5.1 Článek 2 – Evropský platební rozkaz
5.1.1 Věta "nesporná finanční pohledávka konkrétní částky, která se stala splatnou" by měla být nahrazena větou "nesporná finanční pohledávka konkrétní čisté částky, která se stala splatnou".
5.1.2 K tomu, aby byla konkrétní pohledávka vymahatelná, musí jít o konkretizovaný obnos, který musí být čistý, a tato pohledávka již musí být splatná.
Tento pojem je velmi jasně vymezen v různých právních systémech a měl by zde být zachován s cílem zajistit větší právní jistotu při výkonu práva.
5.2 Článek 4 – Podmínky vydání evropského platebního rozkazu
4 odst. 1 by měla být změněna věta "...pokud jsou splněny požadavky stanovené v článcích 1, 2 a 3", neboť články 1 a 2 ve skutečnosti neodkazují na požadavky.
Článek 1 definuje rozsah působnosti nařízení a článek 2 stanovuje postup, který nařízení zavádí.
5.2.1.1 EHSV proto navrhuje následující znění: "...pokud jsou splněny podmínky a požadavky stanovené v článcích 1, 2 a 3."
5.2.2 Čl. 4 odst. 2 umožňuje soudům vyžadovat od poškozeného doplnění nebo opravu žádosti.
5.2.2.1 V zájmu právní jistoty a hospodárnosti postupu žádá EHSV Komisi o převedení této možnosti na povinnost, přinejmenším v případech, kdy žádost obsahuje zjevné chyby nebo opomenutí.
5.2.2.2 Kromě toho by návrh měl stanovit konkrétní lhůtu, v případě nutnosti krátkou, pro splnění tohoto požadavku soudu poškozeným.
Pokud poškozený ve stanovené lhůtě svou žádost neopraví, bude zamítnuta bez dalšího uvážení.
5.3 Článek 5 – Zamítnutí žádosti
5.3.1 Procesní právo obecně připouští námitky či odvolání vůči rozhodnutí zamítnout žádost o platební rozkaz. Čl.
5 odst. 2 má však zajistit, že takové rozhodnutí nelze žádným způsobem napadnout.
5.3.2 Ze způsobu pojetí platebního rozkazu a ze skutečnosti, že jde o postup volitelný (což znamená, že nic nebrání využití jiných soudních procedur), vyplývá, že takové odvolání je zbytečné.
5.3.3 Z tohoto hlediska by čl. 5 odst. 2 měl znít: "Proti zamítnutí žádosti o evropský platební rozkaz nelze vznášet námitky nebo odvolání", aby byl v souladu s informací uvedenou ve vysvětlujícím memorandu.
5.4 Článek 6 – Evropské platební oznámení
5.4.1 Z druhé věty čl. 6 odst. 2 vyplývá, že pokud je adresa žalované strany (jak je uvedeno výše, pojem "dlužník" byl nahrazen pojmem "žalovaná strana") s jistotou známa, jsou metody doručení bez potvrzení o převzetí žalovanou stranou přijatelné.
5.4.1.1 EHSV upozorňuje Komisi na skutečnost, že věta "pokud je adresa žalované strany s jistotou známa" je příliš vágní a mohla by vést k situacím velké právní nejistoty se škodlivými důsledky pro žalovanou stranu.
5.4.1.2 Některé členské státy mají pro doručování systém stanovení adresy. V rámci tohoto systému platí, že pokud je oznámení smluvní stranou na tuto adresu doručeno, má se za to, že bylo doručeno, a proto není třeba potvrzení o doručení.
EHSV se domnívá, že zřízení adresy pro doručování není dostačující pro splnění požadavku "s jistotou znát adresu".
5.4.1.3 Jestliže je tento systém, tj. nepožadování potvrzení o přijetí žalovanou stranou, spojen se systémem zabavování zboží při neprovedené platbě dříve, než je oznámení skutečně doručeno žalované straně, může se stát, že se žalovaná strana dozví o platebním rozkazu až v okamžiku, kdy je vykonán a příslušné zboží je zabaveno.
5.4.1.4 EHSV se domnívá, že je nutno vyloučit [10] tyto vážné situace, které působí potíže osobám, jejichž zboží je zabaveno, aniž jim byla dána příležitost této situaci čelit.
EHSV proto navrhuje, jak je zdůrazněno ve stanovisku EHSV k výše uvedené Zelené knize, aby metody doručování bez potvrzení o přijetí žalovanou stranou nebyly přípustné a aby proto byla věta "pokud adresa žalované strany není s jistotou známa" z konce čl. 6 odst.
5.4.2 Lhůta tří týdnů stanovená v čl. 6 odst. 3 písm. b) by měla být vyjádřena ekvivalentním počtem dnů, tak aby bylo snazší vypočítávat dané časové období.
5.4.3 V portugalské verzi návrhu a v některých dalších verzích by měla být vyjasněna povaha časového rámce stanovená v čl.
6 odst. 5, např. v portugalské verzi by měl být za slovem "prazo" (lhůta) přidán výraz "de prescrição" ("promlčecí").
5.4.4 Ve svém stanovisku k výše uvedené Zelené knize EHSV rovněž doporučil Komisi, "aby daný právní nástroj specifikoval důsledky neposkytnutí informací o odvolání".
5.4.4.1 Předkládaný návrh žádné takové ustanovení neobsahuje, a tak EHSV opět naléhavě žádá Komisi o vypracování ustanovení k tomuto účelu.
5.5 Článek 8 – Účinek žalobní odpovědi
5.5.1 Podle EHSV není z návrhu jasné, že jakmile byla podána žalobní odpověď, musí řízení pokračovat v souladu s občanskoprávními předpisy členských států, aniž by příslušné strany musely vyvolat jakékoli další řízení.
5.5.2 V čl. 8 odst. 1 by proto měla být za formulaci "řízení musí pokračovat" přidána věta "automaticky, bez nutnosti vyvolávat nové postupy".
5.6 Článek 9 – Evropský platební rozkaz
5.6.1 Analogicky k čl. 6 vyplývá z článku 9, odst. 2, z druhé věty, že pokud je adresa žalované strany s jistotou známa (i zde byl pojem "dlužník" nahrazen pojmem "žalovaná strana"), jsou přijatelné metody doručení bez potvrzení o převzetí žalovanou stranou.
5.6.2 EHSV upozorňuje Komisi na skutečnost, že věta "pokud je adresa žalované strany s jistotou známa" je příliš vágní a mohla by vést k situacím velké právní nejistoty se škodlivými důsledky pro žalovanou stranu.
5.6.3 Z tohoto důvodu se EHSV domnívá, že zde platí přesně stejný návrh, jaký byl učiněn vzhledem k článku 6, tj. aby metody doručování bez potvrzení o přijetí žalovanou stranou nebyly přípustné a aby proto věta "pokud adresa žalované strany není s jistotou známa" byla z konce čl. 9 odst. 2 vypuštěna.
5.7 Článek 11 – Odpor vůči evropskému platebnímu rozkazu
5.7.1 Pokud Komise přijme návrh EHSV, aby metody doručování bez potvrzení o přijetí žalovanou stranou nebyly přípustné, měl by být z důvodu zajištění konzistentnosti vypuštěn čl. 11 odst. 4 písm. a) bod i.
5.7.2 Výraz "jedná okamžitě" v poslední větě čl. 11 odst. 4 je velmi vágní a umožňuje mnoho různých výkladů.
5.7.2.1 S cílem zajistit právní jistotu proto EHSV navrhuje, aby Komise vymezila časový limit, během něhož musí být práva stanovená v čl. 11 odst. 4 vykonána.
5.8 Článek 12 – Účinky podání odporu
5.8.1 Jak je uvedeno vzhledem k článku 8, z návrhu není jasné, že jakmile byla žalobní odpověď podána, musí řízení pokračovat v souladu s občanskoprávními předpisy členských států, aniž by příslušné strany musely vyvolat jakékoli další řízení.
5.8.2 Proto by za formulaci "řízení musí pokračovat" měla být přidána věta "automaticky, bez nutnosti vyvolávat nové postupy".
5.9 Článek 13 – Právní zastoupení
5.9.1 EHSV se domnívá, že ustanovení nepovinného zastupování právníkem nebo jiným právním odborníkem může být přípustné pouze v případech, kdy je hodnota nároku či pohledávky dostatečně nízká a nemělo by smysl vynakládat další výdaje na najímání odborníka tohoto druhu.
5.9.2 Na rozdíl od práva některých členských států však návrh nestanovuje stropy pro používání postupu platebního rozkazu. Důsledkem toho je, že platební rozkaz by mohl být využíván k vymáhání velkých pohledávek, které podle práva některých členských států musí povinně probíhat formou řádných řízení, pokud je vyjádřen odpor.
5.9.3 Za těchto okolností není pro právní odborníky rozumné, aby se nechali zaangažovat na případech předávaných k běžnému občanskoprávnímu řízení.
Ve skutečnosti při vyplňování navrhovaného odpovědního formuláře je žalovaná strana žádána nejen o prohláše-ní, zda dotyčnou pohledávku uznává, či nikoli, ale rovněž o vyjádření odporu ohledně celé pohledávky v její úplnosti, nebo vzhledem k hlavnímu nároku, nebo pouze vzhledem k úrokům, nebo vzhledem k nákladům.
Pokud dlužník vyplní tento formulář, mohl by neúmyslně oslabit obranu, kterou by mohl přijmout jeho právní zástupce, kdyby byl do věci zapojen od počátku řízení.
5.9.4 Na druhou stranu by ustanovení o nepovinném zastupování právním odborníkem mohlo mít negativní dopad v případech, kdy postavení sporných stran je velmi nerovné spotřebitelé vůči odborníkům, velké podniky proti malým nebo rodinným podnikům).
5.9.5 Z těchto důvodů EHSV doporučuje Komisi uvážit ustanovení zastupování právníkem nebo jiným právním odborníkem jako povinné v případech, kdy pohledávka přesahuje určitou stanovenou částku (např. 2500 eur).
5.10 Článek 14 – Náklady
5.10.1 EHSV se domnívá, že k článku 14 by měl být přidán odstavec 2 ve znění: "Za postup evropského platebního rozkazu nebude účtován žádný poplatek, pokud nebude podána žádná žalobní odpověď nebo odpor."
5.10.2 Vzhledem k tomu, že postup platebního rozkazu je postupem mimosoudním, se navrhuje, aby byl stanoven jednotný počáteční malý poplatek, nezávislý na výši pohledávky.
5.10.3 Pokud to bude shledáno jako nevhodné, nařízení by mělo jasně uvést, že se v předkládaném případě [11] použije národní legislativa transponující směrnici 2003/8/ES ze dne 27. ledna 2003 o přístupu ke spravedlnosti v přeshraničních sporech.
5.11 Přílohy: Formuláře
5.11.1 Navržený systém záleží na využívání formulářů reprodukovaných v přílohách 1, 2 a 3 [12].
Příslušné postupy mohou probíhat hladce, pouze pokud tyto formuláře budou sloužit svému účelu.
5.11.2 EHSV má důvody k pochybnostem o účinnosti a vhodnosti těchto formulářů v přeshraničních sporech.
5.11.3 Například pokud italská společnost, jíž dluží peníze polský spotřebitel, podá žádost o evropský platební rozkaz italskému soudu, bude polskému spotřebiteli zasláno platební oznámení v italštině či polštině?
Pokud v italštině, jak bude zaručeno, že mu polský spotřebitel porozumí a že bude schopen rozhodnut o podání žalobní odpovědi?
Pokud platební oznámení bude doručeno v polštině, kdo bude odpovídat za jeho překlad?
5.11.4 Poškozený musí nejen zatrhnout příslušná políčka formuláře, ale též musí přidat písemné informace.
Kdo bude odpovídat za jejich překlad?
A kdo potvrdí, že překlad je přesný?
5.11.5 Nařízení č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech výše uvedené obavy nezmírňuje, a to v důsledku spíše neformální a neuspěchané povahy nyní přezkoumávaného postupu evropského platebního rozkazu.
5.11.6 I když by totiž výše uvedený hypotetický polský spotřebitel obdržel evropský platební rozkaz ve své mateřštině, jakým jazykem by měl podat žalobní odpověď?
Kdo by ji přeložil z polštiny do italštiny?
Pokud tento spotřebitel naopak neobdrží platební oznámení v polštině, mohl by je, právně řečeno, odmítnout přijmout.
Jakákoliv situace této povahy by mohla vytvářet překážky, které by snižovaly rychlost postupu evropského platebního rozkazu.
5.11.7 EHSV proto žádá Komisi o zvážení nejúčinnějšího způsobu zajištění, že využívání těchto formulářů v přeshraničních sporech neohrozí rychlé vymáhání pohledávek nebo právo žalované strany na obranu.
5.11.8 EHSV se rovněž domnívá, že kromě odpovědního formuláře jsou všechny ostatní formuláře příliš komplikované na to, aby je mohly vyplnit osoby bez odborného právního vzdělání.
5.11.9 Řada pojmů (povinná úroková míra, % nad základní sazbu ECB, platební rozkaz, věta "může být od Vás vymáháno") by neodborníkům nemusela být jasná. Jelikož Komise navrhuje učinit právní zastupování jako nepovinné (ačkoli EHSV se domnívá, že tak by tomu mělo být jen v případě malých obnosů), je nutné zajistit, aby uživatelé formulářům rozuměli a mohli je správně vyplnit.
5.11.10 Přinejmenším v Portugalsku se pojmy "arrendamento" ("pronajmout si") a "aluguer" ("najmout si") vztahují ke dvěma odlišným situacím (nemovitý majetek se pronajímá, movitý majetek se najímá).
V portugalské verzi bodu 8.2 žádosti o evropský platební rozkaz a v bodu 9.3 evropského platebního oznámení by termín "contrato de locação" měl být proto používán pro movitý majetek.
Měla by být také zkontrolována terminologie použitá v jiných jazykových verzích vzhledem k pojmům používaným v občanském právu členských států.
5.11.11.
Pro neodborníka bude velmi obtížné vyplnit bod 11 žádosti o evropský platební rozkaz a bod 12 evropského platebního oznámení.
EHSV navrhuje, aby tuto záležitost analyzovaly soudy příslušné pro místa pobytu poškozeného a žalované strany.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu doporučení Evropského parlamentu a Rady k ochraně nezletilých a lidské důstojnosti a práva na odpověď v souvislosti s konkurenceschopností evropského odvětví audiovizuálních a informačních služeb
COM(2004) 341 final – 2004/0117 (COD)
(2005/C 221/17)
Rada se dne 14. května 2004 rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle čl. 157 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", která zodpovídá za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 17. ledna 1005.
Zpravodajem byl pan PEGADO LIZ .
Na 414. plenárním zasedání, které se konalo 9. a 10. února 2005 (jednání ze dne 9. února), Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko počtem 73 hlasů pro a 2 hlasy proti.
1. Shrnutí návrhu doporučení
1.1 Tímto návrhem doporučení [1] k obsahu audiovizuálních a informačních služeb, ve všech formách jejich poskytování, od vysílání až po internet, Komise navrhuje, aby po druhé hodnotící zprávě ze dne 12. prosince 2003 o aplikaci doporučení Rady ze dne 24. září 1998 k vývoji konkurenceschopnosti evropského odvětví audiovizuálních a informačních služeb následovaly další kroky podporováním vnitrostátních rámců zaměřených na dosažení srovnatelné a účinné úrovně ochrany nezletilých a lidské důstojnosti [2].
1.2 Byly uvedeny tyto hlavní důvody pro nutnost tohoto dodatečného doporučení jsou to úkoly vznikající v souvislosti s nedávným vývojem techniky – v první řadě je to zvyšující výkon a paměťová kapacita nových počítačů a skutečnost, že nové technologie umožňují přenos informací jako např. videových sekvencí prostřednictvím mobilních telefonů třetí generace [3], a dále pak znepokojení veřejnosti, a zejména rodičů a pedagogů, v důsledku rozšiřování nezákonných, nevhodných a nevyžádaných materiálů prostřednictvím všech forem vysílání – od rozhlasového a televizního až po internetové.
1.3 Ačkoliv Komise má své pravomoci pro navrhování doporučení v této oblasti, která nespadá do sféry harmonizace právních předpisů, kdykoli to považuje za nezbytné pro zajištění fungování a rozvoje jednotného trhu, v tomto případě si přála zapojit Radu a Evropský parlament přímo do přípravy návrhu tohoto dokumentu a jeho schvalování.
Jedním z cílů tohoto doporučení je zvýšení konkurenceschopnosti evropského audiovizuálního a informačního odvětví podporováním národních rámců zaměřených na dosažení srovnatelné a účinné úrovně ochrany nezletilých a lidské důstojnosti a Komise zastává názor, že širší veřejná diskuse vyvolaná Evropským parlamentem ve spojení s angažovaností členských států, které se setkávají v rámci Evropské rady, usnadní dosažení tohoto cíle.
Komise proto navrhuje, aby jako právní základ pro přijetí tohoto doporučení byl použit článek 157 Smlouvy.
1.4 V tomto návrhu doporučení Komise vyjadřuje naději, že Evropský parlament a Rada členským státům doporučí, aby vytvořily právní a další podmínky pro vytváření klimatu sebedůvěry, který podpoří rozvoj odvětví audiovizuálních a informačních služeb.
Za tímto účelem vyzdvihuje čtyři typy opatření zaměřených na:
a) zajištění práva na odpověď napříč médii, včetně internetu, bez toho, aniž by byla dotčena možnost upravit způsob, kterým je toto právo uplatňováno podle specifických vlastností jednotlivých typů médií;
b) umožnění nezletilým osobám, aby uvážlivě používaly on-line audiovizuální a informační služby, zejména zlepšením úrovně povědomí rodičů, pedagogů a učitelů o potenciálu těchto nových služeb a o prostředcích, kterými je lze učinit bezpečnými pro nezletilé osoby, zejména prostřednictvím mediální gramotnosti nebo vzdělávacích programů o používání médií;
c) usnadnění identifikace kvalitního obsahu a služeb pro nezletilé osoby a přístupu k nim, mimo jiné i poskytováním přístupu k nim ve vzdělávacím zařízeních a veřejně přístupných prostorám;
d) povzbuzováním tohoto odvětví, aby se vyvarovalo diskriminace na základe pohlaví, rasového či etnického původu, náboženství či víry, postižení, věku nebo sexuální orientace ve všech médiích.
1.5 Komise dále věří, že Evropský parlament a Rada musí doporučit, aby jednotlivá odvětví a dotyčné strany
a) přijaly iniciativy pro poskytování širšího přístupu nezletilých k audiovizuálním a informačním službám se zárukami, že obsah programů bude bezpečný a monitorovaný a nebude nabízen potenciálně nebezpečný obsah, včetně harmonizace "zdola" prostřednictvím spolupráce mezi samoregulačními a koregulačními orgány v členských státech a prostřednictvím výměny osvědčených zkušeností týkajících se otázek jako je například systém jednotných deskriptivních symbolů umožňujících divákům určit obsah programů;
b) se vyhýbaly veškerým formám diskriminace a bojovaly proti nim a aby propagovaly různorodý a realistický obraz schopností a potenciálu žen i mužů ve společnosti.
1.6 Příloha tohoto návrhu obsahuje některé orientační pokyny pro zavádění opatření na národní úrovni zaměřených na zajištění práva na odpověď napříč všemi médii, včetně:
- zákonného práva na odpověď bez ohledu na národnost;
- lhůt, které jsou v souladu s uplatňováním tohoto práva;
- možnosti odvolání se u soudu.
2. Dosavadní situace
2.1 Otázka ochrany nezletilých před škodlivým obsahem a uplatňování práva na odpověď v televizních programech se objevila poprvé ve směrnici Rady 89/552/EEC ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých zákonných ustanovení, předpisů či administrativních postupů členských států týkajících se výkonu činností souvisejících s televizním vysíláním [4], která byla pozměněna směrnicí 97/36/EC Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. června 1997 [5], (známé též jako směrnice "Televize bez hranic").
2.2 Jak však Komise uvádí, prvním dokumentem Společenství se snahou o zavedení určité úrovně regulace obsahu audiovizuálních a informačních služeb bylo doporučení ze dne 24. září 1998 odrážející podstatu úvah v Zelené knize o ochraně nezletilých a lidské důstojnosti při poskytování audiovizuálních a informačních služeb ze dne 16. října 1996 [6] a závěry usnesení o nezákonném a škodlivém obsahu na internetu, ze dne 17. února 1997 [7], které obsahovalo řadu doporučení členským státům tomuto odvětví a dotyčným stranám, aby podporovaly, zejména prostřednictvím samoregulace, klima důvěry přispívající k rozvoji audiovizuálních a informačních služeb při současném zajištění vysoké úrovně ochrany nezletilých a lidské důstojnosti.
2.3 V souvislosti s tímto důležitým dokumentem Evropský hospodářský a sociální výbor ve svém stanovisku ze dne 29. dubna 1998 [8] upozornil na několik klíčových aspektů týkajících se zásad, povahy, rozsahu a obsahu jakékoli regulace mající za cíl zajištění účinné ochrany nezletilých a lidské důstojnosti v audiovizuálních médiích.
V závěru doporučil, aby postup při regulaci audiovizuálních služeb byl harmonizován a integrován na mezinárodní úrovni. Zdůraznil aspekty používání systémů pro rating obsahu a filtrovacího softwaru, vyjasnění odpovědnosti za nezákonný a škodlivý obsah, doporučování iniciativ pro informování a zvýšení povědomí rodičů, pedagogů a vyzval k větší spolupráci a koordinaci mezi evropskými a mezinárodními organizacemi.
V tomto stanovisku bylo také navrženo, aby byl vytvořen evropský či ještě lépe mezinárodní rámec pro vypracování etických kodexů, obecných zásad a opatření na základní úrovni pro zajištění vhodné ochrany nezletilých a lidské důstojnosti.
[9].
2.5 EHSV také měl několik iniciativ se stejným obsahem.
Nejdůležitějšími z nich jsou:
a) stanovisko k Programu na ochranu dětí na internetu [10];
b) stanovisko ke sdělení Komise k principům a obecným zásadám audiovizuální politiky Společenství v digitálním věku [11];
c) stanovisko k návrhu rozhodnutí 276/1999/EC a 1151/2003/EC, (respektive COM(1998) 518 final a COM(2002) 152 final) [12];
d) stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o bezpečnějším používání internetu (COM(2004) 91 final ze dne 12.3.2004) [13]. Čtenáře odkazujeme na úvahy a doporučeními obsažené v těchto dokumentech.
3. Obecné připomínky
3.1 EHSV vítá iniciativu Komise na rozšíření a provádění doporučení Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. září 1998 ve světle výsledků druhé hodnotící zprávy o jeho aplikaci v klíčových aspektech jako je ochrana nezletilých a ochrana lidské důstojnosti, boj proti sociální diskriminaci v jakékoli podobě a zajištění práva na odpověď napříč médii, včetně internetu.
3.2 EHSV bere na vědomí, že v daném kontextu Smlouva nedává Evropské unii pravomoci pro harmonizaci zákonů vztahujících se na audiovizuální sektor, avšak vyjadřuje politování nad tímto stavem věcí a doporučuje, aby tato záležitost byla řešena při dalších úpravách Smluv.
3.3 EHSV považuje za nelogické, aby při zcela otevřených hranicích v souladu se směrnicí Televize bez hranic byla pro ochranu nezletilých a ochranu lidské důstojnosti, ochranu cti a soukromí v médiích v rámci Evropské unie nezbytné se dovolávat jako klíčového faktoru ne práv týkajících se osobnosti jako takových, ale "rozvoje konkurenceschopnosti evropského odvětví audiovizuálních a informačních služeb".
Ochrana tohoto základního práva občanů nesmí být chápána pouze jako vedlejší aspekt dosažení cíle rozvoje trhu audiovizuálních služeb.
3.4 EHSV však uznává, že s ohledem na výše zmíněná právní omezení je toto doporučení v duchu navrženém Komisí nejlepší metodou pro dosažení pokroku v dané záležitosti.
Výbor také souhlasí s právním základem navrhovaným Komisí v tomto doporučení (článek 157 Smlouvy o založení Evropského společenství), který je vlastně shodný s právním základem použitým v doporučení Rady ze dne 24. září 1998 k rozvoji konkurenceschopnosti evropského odvětví audiovizuálních a informačních služeb podporováním vnitrostátních rámců zaměřených na dosažení srovnatelné a účinné úrovně ochrany nezletilých a lidské důstojnosti [14], který je doplňován tímto návrhem doporučení a rozhodnutím Rady ze dne 20. prosince 2000 o zavedení programu podporujícího rozvoj a distribuci evropské audiovizuální tvorby (MEDIA Plus – Rozvoj, distribuce a propagace 2001-2005) [15].
3.5 EHSV opětovně potvrzuje svůj názor vyjádřený ve stanovisku [16] k návrhu doporučení Rady k ochraně nezletilých a lidské důstojnosti při poskytování audiovizuálních a informačních služeb (98/C 214/07) v tom smyslu, že evropské odvětví audiovizuálních a informačních služeb může dosáhnou využití svého plného potenciálu pouze v atmosféře důvěry, kterou lze zase naopak dosáhnout pouze, pokud bude zaručena ochrana nezletilých a lidské důstojnosti
3.6 EHSV též potvrzuje své přesvědčení, že pouze harmonizovaný a integrovaný postup při regulaci audiovizuálních služeb může přinést účinné provádění jakýchkoli ochranných opatření, zejména co se týče používání systémů pro rating obsahu a filtrovacího softwaru a vyjasnění odpovědnosti za nezákonný a škodlivý obsah.
Proto Výbor opětovně vyzývá k větší spolupráci a koordinaci mezi evropskými a mezinárodními organizacemi a opětovně navrhuje vypracování etických kodexů, obecných zásad a opatření na základní úrovni pro odpovídající ochranu nezletilých a lidské důstojnosti.
3.7 EHSV upozorňuje zejména na definici koncepce lidské důstojnosti uvedenou v Chartě lidských práv Evropské unie, která je nedílnou součástí Evropské ústavy (článek I-2) a na potřebu, v kontextu tohoto návrhu doporučení, aby tato koncepce byla chápána zcela v souladu se záměry a obsahem zmíněné Charty.
3.8 EHSV věří, že účinná ochrana nezletilých a lidské důstojnosti ve světle technického pokroku v odvětví audiovizuálních a informačních služeb vyžaduje zejména podporu mediální gramotnosti tak, "aby spotřebitelé měli možnost používat média způsobem odpovídajícím hodnotám společnosti a rozvíjet svůj vlastní úsudek." [17]
3.9 Pokud se týče zejména internetu, EHSV věří, že zásadní význam má koordinace politik a opatření na podporu gramotnosti a bezpečného užívání internetu mladistvými osobami, a proto souhlasí se závěry Evropského fóra o škodlivém a nezákonném obsahu kyberprostoru: samoregulace, ochrana uživatelů a pravomoci médií, které bylo organizovaného Radou Evropy dne 28. listopadu 2001 [18].
3.10 EHSV opět potvrzuje svoji podporu samoregulaci tam, kde je odůvodněná, a vyzdvihuje význam modelů koregulace, jelikož ty se jeví jak obzvláště účinné při uplatňování pravidel na ochranu nezletilých osob, jak je konkrétně uvedeno v doporučení Komise k budoucnosti regulační politiky v oblasti audiovize COM(2003) 784 final z 15. prosince 2003 [19].
3.11 Aniž by tímto byl nějak dotčen zásadní význam iniciativ na podporu mediální gramotnosti, vítá EHSV záměr stanovit kritéria Společenství pro popis a rozpoznávání obsahu audiovizuálních služeb, avšak zdůrazňuje, že s ohledem na specifické rysy jednotlivých kultur by obsah měl být posuzován na národní nebo regionální úrovni.
3.12 EHSV chce vyjádřit svoji podporu naprosté většině velice pozitivních inovací a vylepšení obsažených v této nové iniciativě Komise, které představují významný pokrok oproti předchozímu doporučení. Z nich Výbor vyzdvihuje:
a) odkaz v první odrážce bodu 2), část I, o mediální gramotnosti a o mediálních programech;
b) výzva k aktivní podpoře boje proti veškerým formám diskriminace nad rámec čistě pasivní koncepce "vyhýbání se" takové diskriminaci, část I, bod 3);
c) myšlenka harmonizace "zdola" prostřednictvím spolupráce mezi samoregulačními a koregulačními orgány v členských státech a prostřednictvím výměny osvědčených zkušeností týkajících se otázek jako je například systém jednotných deskriptivních symbolů umožňujících divákům určit obsah programů (část II, bod 1);
d) a zejména pak doporučení týkající se zajištění práva na odpověď napříč médii, včetně internetu, přičemž se předpokládá, že toto právo bude platit i na vlastní publikace a vysílání orgánů a institucí Společenství.
3.13 EHSV však věří, že by mělo být možné jít v tomto doporučení ještě dále, což je níže objasněno.
4. Specifické připomínky
4.1 Ochrana nezletilých
4.1.1 Nezletilí nejsou jedinou skupinou, která potřebuje zvláštní ochranu před škodlivým a nebezpečným obsahem, zejména s násilím, pornografií a pedofilií – to se týká také dalších citlivějších a zranitelnějších skupin jako jsou starší osoby či osoby se sníženou schopností učení, a doporučení by se mělo vztahovat také na tyto skupiny.
4.1.2 Různé aspekty týkající se ochrany nezletilých zmíněné v nedávném stanovisku EHSV k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o založení víceletého programu Společenství pro podporu bezpečnějšího používání internetu [20] by měly být brány jako užitečná doporučení pro členské státy, která by měla být zahrnuta do tohoto návrhu doporučení, zejména i:
a) lepší vzdělávání a školení o prostředcích pro bezpečnější používání internetu;
b) činit poskytovatele internetových služeb odpovědnými za obsah a uložit jim povinnost, aby se bezodkladně řídili každým rozhodnutím legitimního orgánu ukládajícím zastavení vysílání nezákonných, škodlivých či nebezpečných programů nebo obsahu;
c) povzbuzování a podpory zavádění horkých linek, filtrovacích technik, ratingu obsahu a opatření proti spamu a spimu;
d) zodpovědnost autorů softwaru pro přístup na internet a operačních systémů serverů za ochranu prodaných systémů proti napadení viry a také jejich povinnost poskytovat jednoduché a snadno dostupné antivirové programy;
e) zřízení systémů, které by identifikovaly a poskytovaly informace o škodlivém a nebezpečném obsahu a odstraňovaly veškerý rasistický a xenofobní obsah nebo obsah podporující zločin, násilí nebo nenávist.
4.1.3 Zvláštní pozornost, která je věnována používání internetu, však neznamená, že je věnováno méně pozornosti tradičním formám médií, zejména radiovému a televiznímu vysílání, kde se musíme vypořádat s přestupky proti nejzranitelnější skupině veřejnosti, zejména nezletilým, jako se samostatným problémem, a to buď prostřednictvím samoregulace nebo prostřednictvím regulace jiných orgánů.
4.2 Ochrana důstojnosti
4.2.1 Ochrana lidské důstojnosti v médiích nemůže být omezena na zákaz všech forem diskriminace.
V případech, kdy je to odůvodněné s ohledem na potenciální dopad na společnost, by programy s obsahem, který by mohl ohrožovat soukromí či základní práva kterékoli osoby, měly být posuzovány příslušnými národními orgány.
4.2.2 V této oblasti by členským státům mělo být doporučeno, aby:
a) povzbuzovaly média k přijímání přesných a detailních etických pravidel pro zajištění řádného respektování soukromí;
b) povzbuzovaly média k zavádění samoregulačních mechanizmů, jimž by mohly oběti útoků na soukromí a lidskou důstojnost zasílat své stížnosti;
c) zřizovaly nezávislé orgány, včetně soudních orgánů, které se budou tímto druhem stížností zabývat, pokud se ukáže, že samoregulační mechanizmy nejsou účinné;
d) zajistily právo na náhradu za hmotné a nehmotné škody, které bude fungovat jako odškodnění pro oběti a současně jako odstrašující prvek pro osoby odpovědné za závažné a systematické útoky na soukromí osob a lidskou důstojnost;
e) monitorovaly programy, jejichž obsah by mohl představovat útok na soukromí, lidskou důstojnost a základní práva.
4.3 Právo na odpověď
4.3.1 Kromě práva na odpověď by zde mělo být i ustanovení o "právu na opravu" se stejným obecným rozsahem a za stejných podmínek, aby bylo možné bojovat s nepravdivým, nesprávným či nepřesným obsahem poškozujícím lidská práva.
4.3.2 Je třeba jasně uvést, že právo na odpověď může být zaručeno nejen legislativními prostředky, ale také samoregulačními a koregulačními opatřeními.
4.3.3 Příloha musí zahrnovat ustanovení o:
a) přesném a závazném stanovení případů, kdy je možné zveřejnění odpovědi či opravy odmítnout (jak je uvedeno v usnesení 74/26 Rady Evropy) a určení krátké lhůty, během které musí být odmítnutí uskutečněno;
b) zásadě, že odpověď musí být umístěna na stejně významném místě publikace nebo typu vysílání jako mělo sdělení v publikaci/vysílání, na které odpovídá;
c) zásadě, že uplatnění práva na odpověď a práva na opravu musí být osvobozeno od poplatku.
4.3.4 První odrážka přílohy, ve které se uvádí bez ohledu na národnost by měla být rozšířena o text nebo místa bydliště.
5. Závěrečné připomínky
5.1 EHSV ještě jednou vítá návrh doporučení, které je projednáváno, s výhradami uvedenými v oddílu "obecné připomínky" a s ohledem na technické inovace a pokrok, které přinesou nové úkoly jak z hlediska kvality, tak i kvantity, dále navrhuje, aby čtyři roky po jeho přijetí bylo provedeno hodnocení dopadu tohoto doporučení na členské státy, toto odvětví a na další zainteresované strany.
5.2 Maje na zřeteli proces hodnocení zmíněný v předchozím bodě EHSV navrhuje, aby bylo zřízeno monitorovacího centrum, které bude mít za úkol systematicky sledovat opatření podporovaná členskými státy, tímto odvětvím a dalšími zainteresovanými stranami.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Financování Natura 2000
COM(2004) 431 final
(2005/C 221/19)
Komise se dne 15. července 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, ochrana životního prostředí" pověřená pracemi k tomuto tématu přijala své stanovisko dne 13. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan RIBBE.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (zasedání ze dne 10. února 2005) jednomyslně toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Ve sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu k tématu, "Financování Natura 2000", které se má tímto stanoviskem zhodnotit,
- se popisuje stále neuspokojivá situace ochrany přírody v Evropě;
- se odkazuje na mnohá politická usnesení, mimo jiné na usnesení předsedů vlád EU, vlád jednotlivých států a ostatních orgánů o zachování biologické rozmanitosti v Evropě;
- se uvádí příslušná evropská legislativa týkající se ochrany přírody a z ní vyplývající závazky EU, ale také závazky členských států zvláště s ohledem na zřízení sítě ochrany přírody NATURA 2000;
- se znovu uvádějí důvody pro nutnou angažovanost v ochraně přírody, které je třeba hledat nejen čistě v oblasti ochrany přírody a kulturní oblasti, nýbrž také v ekonomickém a společenském sektoru;
- se uvádějí návrhy na možné spolufinancování opatření NATURA 2000 ze strany EU.
1.2 Komise ve sdělení popisuje současnou praxi, která se především odvozuje z článku 8 směrnice FFH [1] při spolufinancování prostřednictvím EU, která se dosud neukázala jako adekvátní k řešení problémů.
1.3 Bude stanovena finanční potřeba, která vyplývá ze zřízení, realizace a zachování sítě NATURA 2000.
Komise však poukazuje na to, že konečná, přesná kalkulace v současné době ještě není k dispozici.
V odhadu, který je Komisí v současné době považován za "spolehlivý", se uvádějí roční náklady částkou 6,1 miliardy € (pro EU-25) [2].
Zdůrazňuje se, že tento odhad "ještě může být a měl by být upřesněn".
K tomu se vyzývají zejména ty členské státy, do jejichž kompetence nakonec spadá také vyžádání prostředků pro spolufinancování.
1.4 Z dokumentu Komise je zřejmé, že se v rámci EU již nevede diskuse o tom, zda mají být prostředky Společenství investovány do výstavby a zachování sítě NATURA 2000, nýbrž pouze o tom, jak lze tuto investici nejlépe realizovat.
1.5 V této souvislosti se probírají tři možnosti:
- využití stávajících fondů EU (zejména fondů na rozvoj venkova v rámci záruční složky Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), strukturálních fondů (jako Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR), Evropský sociální fond (ESF), Finanční nástroj pro orientaci rybolovu ( FNOR), orientační složka EZOZF), Fondu soudržnosti a programu LIFE),
- zvýšení a zlepšení programu LIFE, aby sloužil jako primární realizační nástroj respektive
- vytvoření nového nástroje financování výhradně pro Natura 2000.
1.6 Ve svých úvahách Komise dochází mimo jiné po konzultacích s členskými státy, kterých se to týká, k výsledku zvolit první opci, to znamená využít stávajících fondů EU.
1.7 Komise však popisuje také ta omezení, která s sebou tato opce přináší a která je nutno řešit.
Mimo jiné je zřejmé, že část momentálně existujících fondů se nepoužívá plošně; určité regiony, v nichž se mohou nacházet oblasti NATURA 2000, by tedy byly z podpory prakticky vyloučeny.
Jak je známo, nepoužívá se například EFRR plošně a také peníze z Fondu soudržnosti jdou k dobru pouze určitých členských států.
Komise slibuje, že napraví tuto situaci novým uspořádáním strukturálních fondů.
2. Obecné poznámky
2.1 EHSV vítá sdělení Komise, které celkově představuje výtečný základ pro poradenství.
Diskuse zde vedená je opožděná, poněvadž i přes různá politická vyjádření se na částečně dramatické situaci pro ochranu přírody v uplynulých letech nic podstatného nezměnilo.
Komise a členské státy stále znovu poukazují na dále se zhoršující situaci v ochraně přírody.
Měřeno na hrubém národním produktu se evropské společnosti nikdy nevedlo materiálně tak dobře a ochraně přírody tak špatně jako v současné době.
2.2 EHSV poukazuje v této souvislosti na své stanovisko z vlastní iniciativy "Situace přírody a ochrany přírody v Evropě" z roku 2001 [3] stejně jako na "Přezkoumání ekologické politiky 2003" [4] Komise.
Vítá velkou shodu mezi Komisí a EHSV při hodnocení situace.
2.3 Síť NATURA-2000 se opírá zejména o směrnici FFH schválenou v roce 1992.
Schválením této směrnice učinily jak členské státy tak také Komise EU dva sliby:
- na jedné straně ukončit výstavbu evropské sítě ochrany přírody se jménem NATURA 2000 během 3 let [5] a
- na druhé straně dát pro tuto výstavbu k dispozici také peníze, aby se náklady nepřesouvaly na vlastníky respektive uživatele půdy.
2.4 Ani jeden ze slibů zatím ještě nebyl splněn.
Jak Komise tak také členské státy se tímto vyzývají, aby jenom nepřijímaly dobře znějící usnesení, nýbrž aby je také se vší důsledností prováděly.
2.5 Síť NATURA-2000 má pro zajištění evropské biologické rozmanitosti rozhodující význam.
Předsedové vlád se mnohokrát veřejně zavázali, že zastaví její dramatický pokles.
EHSV dodatečně připomíná závazky, které převzaly EU a členské státy v rámci Úmluvy o biologické rozmanitosti.
Ochrana přírody a druhů je navíc nutná pro zajištění důležitých genetických a biotických zdrojů.
2.6 Je nepochybně jasné, že se v otázce financování NATURA 2000 nerozhoduje pouze o ochraně přírody jako takové, nýbrž také o společenském přijetí ochrany přírody stejně jako o důvěryhodnosti Komise a členských států v oblasti životního prostředí.
2.7 EHSV konstatuje, že při vyznačování oblastí NATURA-2000 došlo ke značnému časovému zpoždění; síť ještě není ani po 12 letech od schválení směrnice FFH zřízena.
Vlastníci a uživatelé půdy to dosud často pociťují jako nevýhodu, že mají, respektive obhospodařují, půdu v oblastech NATURA 2000.
Toto mimo jiné souvisí také s tím, že nejsou definitivně vyjasněny finanční důsledky.
2.8 EHSV několikrát poukázal na to, že pro zachování jedinečného evropského přírodního dědictví je nutno vyvinout skutečné partnerství mezi ochranou přírody a zemědělstvím; a že je přitom nutné, aby se zemědělci, kteří respektují odpovídající úkoly ochrany přírody a realizují je, jednaly úřady a ochránci přírody na místě rovněž jako se skutečnými partnery.
Vyjasnění finančních otázek má přitom rozhodující význam.
2.9 Předkládané sdělení Komise proto přichází pozdě.
EHSV si je vědom skutečnosti, že v rámci Komise existovaly při vypracování sdělení značné problémy s jeho odsouhlasením, které znovu a znovu vedly k pozdějšímu předložení sdělení.
2.10 Ve svém stanovisku z vlastní iniciativy poukázal EHSV na dva hlavní body, které budou nyní Komisí rovněž popisovány jako zvláště významné.
Jedná se o to, že:
- Evropa nedisponuje pouze znamenitými kulturními hodnotami, nýbrž že různé kultivované a přírodní krajiny představují vynikající přírodní dědictví, které samo o sobě stojí za to, aby zůstalo zachováno.
Velká rozmanitost různých typů krajiny a z toho vyplývající velká rozmanitost druhů zvířat a rostlin vytvářejí přitažlivost a fascinaci kontinentu a její zachování se stalo společným a důležitým úkolem politiky, správy a občanů na všech politických a administrativních úrovních, aby se na nich mohly účastnit také budoucí generace;
- ochrana přírody není pouze samoúčelná, nýbrž představuje nepostradatelnou životní a hospodářskou základnu.
Slouží jako důležitý zdroj hospodářských činností a kromě toho je předpokladem pro celou řadu sportovních, zájmových a rekreačních možností, pro zdravotní péči a v ojedinělých případech také pro zdravotní terapii.
2.11 EHSV vítá, že se Komise ve svém sdělení zabývala právě také hospodářskými složkami.
Její prohlášení, že ochrana biologické rozmanitosti není jen "opce, nýbrž mnohem více rozhodující složka trvale udržitelného rozvoje", EHSV rozhodně podporuje.
2.12 Je však nutno vidět, že regionální hospodářský význam popsaný mimo jiné v odstavci 2.2.3 sdělení a hospodářské výhody s ním spojené, stejně jako společenské výhody, které z toho vyplývají, jsou jen velmi zřídka oceňovány respektive zmiňovány v diskusi o ochraně přírody a v NATURA 2000.
2.13 Ochrana přírody (a tím vymezení oblastí NATURA 2000) je často spíše neprávem vnímána jako nákladový faktor, jako zátěž, jako znevýhodnění respektive jako hrozba, což je rozhodujícím důvodem toho, že se často formulují protesty a realizace často příkladné legislativy na ochranu přírody stejně jako dříve naráží na extrémní problémy.
2.14 Tomuto důležitému stavu věci věnoval EHSV ve svém již zmíněném stanovisko velkou pozornost.
Konstatuje, že se na této okolnosti v posledních letech změnilo jen velmi málo.
Výbor vyzývá Komisi, aby společně s institucemi EU, ale také všemi ostatními zainteresovanými stranami na úrovni EU a členských států zahájila rozsáhlou informační kampaň.
2.15 Musí se podařit, aby si všichni skutečně uvědomili, že, jak píše Komise, "oblast Natura 2000 se může stát motorem pro trvale udržitelný místní hospodářský rozvoj a tím přispět k udržení místních venkovských společenství.
Aktivní zapojení těchto otázek do dialogu se všemi relevantními subjekty, kterých se to týká, má pro úspěšné vybudování sítě Natura 2000 a její zahrnutí do většího sociálně ekonomického prostředí rozšířené Evropské unie rozhodující význam".
EHSV věří, že takovéto utváření vědomí má pro úspěch ochrany přírody v Evropě stejně velký význam jako odkládané nutné vyjasnění situace financování.
2.16 Dosud se podařilo pouze v několika málo jednotlivých případech dostat do obecného podvědomí hospodářskou hodnotu oblastí s vysokou biologickou rozmanitostí pro regionální rozvoj ( cestovní ruch, regionální výrobky atd.) ale také obecnou hodnotu areálů ochrany přírody, například pro ochranu klimatu [6] nebo pro ochranu před povodněmi.
Na tom dosud málo mění i studie – jako studie zmíněná v příloze 1 dokumentu Komise, které jasně ukazují, že "čistě finanční užitek zachování biologické rozmanitosti zdaleka překročí náklady".
2.17 V této souvislosti může EHSV jen s úžasem konstatovat, že se zdá být jednodušší poskytovat prostředky EU na odstranění přírodních katastrof, které jsou částečně následkem nadměrného využívání zdrojů přírody a krajiny, a tudíž opomíjené ochrany přírody, než v konečném hodnocení levnější variantu předcházení a zabránění příslušným katastrofám.
2.18 EHSV připomíná, že v článku III-184 Návrhu Ústavy je zakotvena zásada, podle níž "Unie (podporuje) spolupráci mezi členskými státy, aby dosáhla toho, že systémy pro prevenci přírodních katastrof nebo katastrof způsobených lidmi a k ochraně před takovými katastrofami budou účinnější".
Oblasti NATURA 2000 jsou mnohdy schopny takovou funkci převzít.
2.19 Zatímco například po ničivých povodňových katastrofách na Labi v roce 2002 byl rychle vytvořen příslušný fond EU pro případ katastrof, je prosazování a financování například opatření integrované ekologické protipovodňové ochrany na řekách a loukách, která mohou po proudu prokazatelně zredukovat povodňové nebezpečí [7] a vyvarovat se potenciálních škod, velmi obtížné.
Obdobně to vypadá při prevenci lesních požárů, zejména v jižní Evropě.
Toto se musí změnit.
Heslo politiky EU by mělo znít "prevence místo odstraňování škod" a ochrana přírody zde může přispět rozhodující měrou.
2.20 Důvod této situace spočívá jistě v tom, že náklady, které s sebou přímo nebo nepřímo nese ochrana přírody, často nesou soukromí vlastníci a uživatelé půdy, zatímco společensky pozitivní účinky lze do určité míry "zaúčtovat" jako "externí výnosy" (na rozdíl od "externích nákladů") a nepromítají se pozitivně do výpočtu například hrubého národního produktu.
Nová úprava financování musí brát na tuto okolnost zvláštní zřetel.
3. Zvláštní poznámky
3.1 EHSV vítá, že se v rámci Komise již nevede diskuse o otázce, zda má spolufinancovat opatření EU v oblastech NATURA 2000, nýbrž že se "pouze" objevuje otázka, jakými nástroji to je třeba provádět.
3.2 Odůvodnění pro zvolenou opci financování, totiž další rozvoj stávajících nástrojů podpory a odpovídající využití, si může EHSV vybavit.
Plánovací, administrativní a také finanční provádění NATURA 2000 se musí odehrávat tam, kde existují jak problémy, tak také pozitivní rozvojové potenciály, totiž přímo na místě v členských státech.
Utvářením a využíváním stávajících fondů financování, které jsou v souladu s ochranou přírody, jako EFRR, ESF, Fond soudržnosti, EZOZF a nově Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova atd. dostanou příslušná místa v členských státech do rukou flexibilní možnosti jednání.
3.3 Je rovněž správné, že Komise ukazuje, že tímto způsobem lze pravděpodobně nejlépe zajistit, "aby správa oblastí NATURA 2000 byla součástí rozsáhlejší politiky územního plánování EU".
3.4 Pro EHSV je však důležité poukázat na to, že je nutno ze strany Komise a ostatních odpovědných orgánů vyvinout ještě mnohem více úsilí, aby se zajistilo, že v budoucnu již nebudou z prostředků EU spolufinancovány žádné záměry, které jsou v rozporu s ochranou přírody, aby se posléze škody, které tím vzniknou na přírodě a životním prostředí, opět financovaly z prostředků EU.
Finanční situace v EU a předvídatelný spor o financování
3.5 Diskuse o financování oblastí NATURA 2000 musí být vedena na pozadí předvídatelného zápasu o výši celkového rozpočtu EU a o rozdělení prostředků [8].
Je jasné, že dojde k prudkému sporu o peníze:
- Finanční prognóza EU na období 2007 – 2013 předložená Komisí předpokládá výdaje průměrně ve výši 1,14 % hrubého národního důchodu, horní hranice vlastních prostředků činí 1,24 %.
Tak zvaní "plátci netto", kteří v současné době trvají na horní hranici ve výši 1 %, což by v roce 2013 znamenalo snížené výdaje ve výši zhruba 30 miliard EUR, by se nakonec se svými požadavky měli prosadit.
- S rozšířením EU dojde neodvratně k přesunu prostředků mezi členskými státy a regiony, zejména v oblasti strukturální podpory [9].
Regiony, které doposud podporu dostávaly, již nebudou – případně po určitém přechodném období – spadat pod dosavadní kritéria podpory.
3.6 Horní mez je nutno vidět na pozadí skutečnosti, že minimálně 6,1 miliard EUR ročně, které Komise určila na ochranu životního prostředí, patří k úkolům druhého pilíře, aniž by pro tento účel byly ve finančním výhledu naplánovány dostatečné prostředky.
Lze očekávat prudké spory o prostředky, a to jak mezi regiony tak také mezi různými politickými oblastmi úkolů.
Takovéto spory nejsou v žádném případě nové, v minulosti však byla ochrana přírody příliš často poražena.
3.7 Z tohoto důvodu je třeba zajistit, aby ochrana přírody, která je oprávněně chápána jako součást celkové politiky, nebyla u financování členskými státy podřízena jiným úkolům a tak přišla zkrátka.
EHSV znovu zdůrazňuje: ochrana přírody v Evropě není žádný luxus, který si můžeme "dovolit" v hospodářsky dobrých časech a kterého se vzdáme, když si myslíme, že nemáme peníze.
Ochrana přírody je, jak často zdůraznili předsedové vlád, celospolečenským úkolem, politickou nutností, jejíž financování je bezpodmínečně nutné.
3.8 Je nutno vysvětlit, které z oblastí úkolů NATURA 2000 popsaných Komisí jsou absolutně nutné, respektive na které lze do určité míry pohlížet jako na "volitelné", abychom mohli brát zřetel na zásadu úsporného hospodaření.
Pro ty úkoly, které jsou bezpodmínečně nutné (například vyrovnávací platby respektive pobídky pro vlastníky a uživatele půdy), je pak nutno jednoznačně stanovit účelové vazby; jinak se EHSV nemůže řídit principem zapojení financování NATURA 2000 do stávajících fondů a musel by se, jako mnoho subjektů podílejících se na přípravě, vyslovit pro vlastní podporovaný titul.
Zvláštní nutnosti v evropské ochraně přírody
3.9 Tabulka 2 přílohy sdělení Komise rozděluje oblasti NATURA 2000 podle druhu využívání půdy.
Staré plochy pastvin, vřesoviště, křoviny a travnaté pozemky činí 26,3 % ploch NATURA 2000, lesy (primárně nevyužívané respektive využívané pouze extenzivně) dokonce 28,9 %, bažiny a močály respektive vnitrozemské vodstvo necelých 13 %, staré ovocné plantáže respektive tak nesmírně druhově bohaté španělské respektive portugalské dehesas (celkově necelých 800000 ha) kolem 2 %.
Pouze 5,6 % je zařazeno jako "zemědělské plochy" [10].
3.10 Komise podrobně popisuje opatření nutná pro realizaci sítě NATURA 2000 (část 3 přílohy) a vypočítává náklady (v současné době 6,1 mld. EUR).
Přitom lze zhruba rozlišovat mezi správními náklady a náklady plánování, investičními náklady (například za nákup půdy, ale také na investice) a běžnými náklady, mimo jiné na vyrovnávací platby vlastníkům pozemků respektive na udržovací opatření.
3.10.1 EHSV považuje za naléhavě nutné předložit co nejrychleji přesnější kalkulace nákladů.
Má například pochybnosti o tom, že suma uvedená pro nové členské státy ve výši 0,3 mld. EUR (pro EU (15): 5,8 mld.
EUR) bude dostatečná. Není pochyb o tom, že některé země (například Polsko) musí zcela jistě ještě dodatečně nahlásit řadu oblastí, což nakonec vyvolá další potřebu financí.
3.11 Komise podle názoru EHSV Komise právem konstatuje, že v ochraně přírody jde často o to, zajistit v zásadě pokračování těch tradičních metod obhospodařování, které jsou nutné pro vznik a zachování životních prostorů.
Často jsou to způsoby hospodaření, které se dnes provozovatelům jeví jako nerentabilní, jejichž zachování je ale ze společenského hlediska a z hlediska ochrany přírody žádoucí.
Příklad: Stěží některé využití odpovídá principu trvalé udržitelnosti více než dřívější extenzivní systém spásání v dehesas na Iberském poloostrově, včetně vyhánění dobytka (transhumace) na jaře na letní pastviny v horských polohách nad tak zvanými canadas, které se během řady desetiletí mohly vyvinout na cenné přírodní areály.
3.12 EHSV však po četbě dokumentu Komise zůstává nejasné, zda se skutečně ve všech uvedených oblastech opravdu naléhavě požaduje a zamýšlí společné financování ze strany EU respektive kde se v rámci realizace práva EU očekávají finanční příspěvky výlučně od členských států.
Zde bude pravděpodobně nutná ještě přesnější formulace.
3.13 Jelikož v mnoha případech vyplývají konflikty z toho, že se dosavadním uživatelům půdy dosud neposkytovaly dostatečné vyrovnávací platby respektive stimuly, je nutno této oblasti věnovat zcela zvláštní pozornost.
Nemůžeme hovořit o společenské nebo celkové ekonomické hodnotě ochrany přírody a přitom přesouvat "náklady" na ni na uživatele respektive vlastníky půdy.
Budoucí finanční úprava musí zajistit, že bude alespoň soukromým vlastníkům respektive uživatelům půdy poskytnuta záruka na vyrovnání nebo ještě lépe pobídka pro iniciativy, které jsou v souladu s ochranou přírody.
Žít respektive hospodařit v oblastech NATURA 2000 by v budoucnosti mělo být považováno za "výhru" a nikoli za nevýhodu.
3.14 Aby to bylo možné zajistit, je nutno přesně zjistit, jak vysoký je v každém jednotlivém případě nárok na vyrovnání.
Obecná maximální hranice stejně jako časové omezení nároku na vyrovnání tak, jak existují v současné době, jsou ku škodě celkové myšlence.
3.14.1 Pro výplatu odpovídajících vyrovnávacích plateb by mohl, pokud nebude zřízena žádná vlastní rozpočtová linie, primárně připadat v úvahu 2. pilíř zemědělské politiky, zatímco pro investice by se asi měly spíše používat klasické strukturální fondy.
EHSV poukazuje s velkými obavami na to, že nové úkoly respektive platby, které mají být prováděny dodatečně k současným výkonům z 2. pilíře (budoucího pilíře "rozvoje venkova"), nemohou být financovány z tohoto programu, jestliže nebudou zredukovány jiné úkoly nebo jestliže nebudou poskytnuty dodatečné finanční prostředky.
3.14.2 To konkrétně znamená: Jestliže chceme udržet kvalitu rozvoje venkova a vedle toho přispívat k financování NATURA 2000 prostřednictvím 2. pilíře, jednoznačně potřebujeme dodatečné, účelově vázané prostředky.
EHSV však konstatuje, že finanční výhled předložený Komisí, jehož výše není netto plátci akceptována, s takovýmto zvýšením nepočítá a že hrozí extrémně velké nebezpečí, že úspory budou muset být provedeny právě v oblasti 2. pilíře.
EHSV v tom spatřuje nejen rozhodující slabé místo a vysoký konfliktní potenciál, nýbrž celkové ohrožení evropských snah o ochranu přírody.
3.14.3 EHSV tudíž může souhlasit s plánovanou úpravou pouze tehdy, pokud tato nebude na úkor jiných opatření rozvoje venkova.
Bez dodatečných prostředků nebudou moci Komise a členské státy dostát svým požadavkům a svému politickému slibu, který učinily, že budou podporovat rozvoj venkova a také realizovat NATURA 2000.
Politikové, kteří chtějí takto uspořádat Evropu, by pak měli mít alespoň odvahu k tomu, aby společnosti stručně a jasně vysvětlili, že pro určité úkoly (jako například ochranu přírody) již není politická vůle.
3.15 Pro EHSV to neznamená, že i při ochraně přírody je nutno s prostředky zacházet hospodárně.
Primárním cílem úprav týkajících se ochrany přírody EU a tím také sítě NATURA 2000 je zachování biologické rozmanitosti.
To je do určité míry "povinný program" a zde se musí EU alespoň v takových oblastech, které mají evropský význam, spolupodílet.
3.16 Jinými slovy řečeno to ale také znamená: Ne každé místní opatření na ochranu přírody je opatřením s evropským významem a proto si zaslouží být spolufinancováno EU.
Členské státy, regiony, obce atd. nelze osvobodit od jasné politické a finanční odpovědnosti podle hesla: "Jestliže nebudou peníze od EU, nebude ani žádná ochrana přírody".
Stejně tak EU nesmí zastávat stanovisko: "My vytváříme potenciální možnost financovat ze stávajících fondů opatření.
Jestliže to členské státy nedělají, protože mají jiné priority, mohou si za to samy."
3.17 Na druhé straně je odkrývání popsaných regionálních hospodářských rozvojových potenciálů oblastí NATURA 2000 sice žádoucí (poněvadž je jasné, že i ochrana přírody může skutečně mít také ekonomické účinky), pro udržení druhů však není bezpodmínečně relevantní.
3.18 To tedy pro EHSV znamená, že určitá opatření pro financování v rámci realizace sítě NATURA 2000 jsou nezbytná a měly by se k nim z finančně technického hlediska jasně vázat peníze.
EHSV žádá členské státy a Komisi, aby dále rozvíjely příslušné úvahy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu Směrnice Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu
(COM(2004) 2 final – 2004/0001 (COD))
(2005/C 221/20)
Rada se dne 20. února 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 95 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba" pověřená pracemi k tomuto tématu přijala své stanovisko dne 11. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan METZLER, spoluzpravodajem pan EHNMARK.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (zasedání ze dne 10. února 2005) 145 hlasy pro, 69 hlasy proti, 9 členů se zdrželo hlasování, toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru byl předložen také vysvětlující dokument Evropské komise adresovaný Radě z 25. června 2004 (Dokument 10865/04) a dokument 11153/04 ze dne 5. července 2004 k článku 24) a dále pracovní dokumenty Evropského parlamentu z 25. března 2004 (Výbor pro právo a vnitřní trh – Zpravodaj: Evelyne Gebhard) a 26. března 2004 (Výbor pro zaměstnanost a sociální věci – Zpravodaj: Anne E.M. Van Lancker).
1.2 Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba" pověřená pracemi k tomuto tématu uspořádala na základě předem zaslaného katalogu otázek dne 24. května 2004 veřejné slyšení za účasti zástupců z oblasti hospodářství a zpracovala více než 100 dodatečných ústních a písemných podání.
2. Obecné poznámky
2.1 Sektor služeb zaujímá dle Lisabonské strategie klíčové postavení při vytváření jednotného vnitřního trhu EU a má zásadní význam pro hospodářský růst v EU.
Komise předkládá návrh směrnice o službách na vnitřním trhu s vysvětlujícími poznámkami jako součást evropského hospodářského reformního procesu, díky němuž se má EU do roku 2010 stát nejkonkurenceschopnější, nejdynamičtější a na znalostech založenou ekonomikou světa, schopnou hospodářského růstu s větším počtem a lepšími pracovními příležitostmi a větší sociální soudržností.
Návrh směrnice je významným krokem k dosažení tohoto cíle a poskytuje spolehlivý právní rámec pro přeshraniční pohyb služeb a zakládání provozoven mezi členskými státy pro oblast průmyslu, obchodu, řemesel a svobodných povolání, pro práci na plný, částečný úvazek a pronájem pracovní síly.
Nový horizontální přístup předpokládá zejména zjednodušení administrativních procedur, jednotné zajištění kvality i zvýšenou průhlednost příslušných předpisů vůči spotřebiteli.
Směrnice by měla vést ke zvýšení nabídky a podpořit konkurenci. Což bude pro spotřebitele znamenat nižší ceny a větší možnost výběru.
Obecné cíle návrhu směrnice proto EHSV výslovně vítá.
2.1.1. Dobře fungující vnitřní trh potřebuje ale kromě odstranění překážek i přiměřenu regulaci.
Aby se současně zvýšila v rámci Evropy konkurenceschopnost, je zapotřebí mít národní předpisy a předpisy v celé EU, a tím sladěné standardy.
2.2 EHSV si je vědom toho, že vytvoření vnitřního trhu služeb je s ohledem na rozdíly vycházející z rozdílných právních řádů a kultur jednotlivých členských států komplexní záležitostí.
EHSV to vyjádřil již ve svém stanovisku INT/105 z 28. listopadu 2001 [1] ke sdělení Komise o "Strategii vnitřního trhu pro sektor služeb" a výslovně uvítal úsilí Evropské komise směřující k urychlení vytvoření vnitřního trhu.
Cíl návrhu směrnice, aby byl pro vnitřní trh přímo vytvořen rámec přesahující hranice jednotlivých odvětví, by proto měl zahrnovat nebyrokratická a pružná řešení při zapojení osvědčených samoregulačních systémů v Evropské unii.
Integrační proces musí být – v neposlední řadě i pomocí dalšího návrhu směrnice Evropské komise o vzájemném uznávání odborných kvalifikací – dále optimalizován a nesmí opomenout osvědčené sociální a ekologické (bezpečnostní) standardy a standardy dle práva v oblasti ochrany spotřebitelů.
2.3 Návrh směrnice o službách na vnitřním trhu úzce souvisí s návrhem směrnice o uznávání odborných kvalifikací a se sdělením o volné soutěži ve službách v oblasti svobodných povolání, probíhající diskusí o službách obecného zájmu a pokračujících konzultacích k sociálním službám obecného zájmu a s Úmluvami Řím I a navrhovaným nařízením Řím II.
Cílem všech těchto návrhů je lepší fungování vnitřního trhu.
Proto by byla žádoucí zvláštní a lepší koordinace uvnitř Komise za účelem potřebného propojení prací a předpisů.
2.4 Návrh směrnice se soustředí na dva druhy volného pohybu služeb přes hranice a svobody usazování: poskytovatel služeb z jednoho členského státu se chce usadit v jiném členském státu, aby tam poskytoval služby; a poskytovatel služeb chce ze svého členského státu původu poskytovat služby v jiném členském státu, přičemž se zejména odebere na přechodnou dobu do tohoto jiného členského státu.
Za účelem odstranění překážek, které zde dle názoru Evropské komise dosud existují, jsou navrhována čtyři hlavní opatření:
- používání principu země původu,
- rozdělení úkolů mezi členským státem původu a členským státem vyslání při vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb,
- vytváření vzájemné důvěry a
- zesílení vzájemné podpory mezi členskými státy – při současném omezení možností členských států využívat vlastních monitorovacích, kontrolních a prosazovacích mechanismů.
3. Jednotlivé body návrhu směrnice
3.1 Evropský hospodářský a sociální výbor provedl důkladnou analýzu návrhu směrnice s ohledem na požadavky, které musejí být na takto široce pojatou směrnici kladeny, a dospěl k přesvědčení, že je třeba provést ještě četná upřesnění a změny, aby byly dostatečně zodpovězeny dosud nevyjasněné otázky a aby se tento nový návrh podpory služeb na vnitřním trhu stal skutečným krokem vpřed.
Tento dojem vzbuzují i nedostatečné analýzy, které byly provedeny před zveřejněním návrhu směrnice.
Četné pochybnosti širokých hospodářských a společenských kruhů vznesené při konzultaci dne 24. května 2004 se dosud ani prostřednictvím dokumentu Evropské komise předloženého Radě Evropské unie dne 25. června (Dokument Rady 10865/04) nepodařilo plně odstranit.
Komplexnější odhad důsledků ze strany Komise by byl užitečný pro všechny zúčastněné.
3.2. Empirické údaje
3.2.1 EHSV si všiml, že ve zdůvodnění k návrhu směrnice nejsou uvedeny žádné spolehlivé statistické podklady ke kvantifikaci přeshraničního pohybu služeb a usazování.
Hodnotící zpráva Komise by proto měla být doplněna o tyto údaje.
Má-li být v budoucnu spolehlivě zobrazen význam sektoru služeb a – pozitivní nebo dokonce negativní – účinek zjednodušené úpravy zamýšlené v návrhu směrnice na fungování vnitřního trhu, připadne přesnějším empirickým podkladům značný význam.
Výbor považuje co nejpřesnější zachycení skutečných poměrů v přeshraničním pohybu služeb a usazování za nosný prvek pro realizaci vnitřního trhu.
3.2.2 Existující statistické údaje ve veřejné správě, u výzkumných ústavů, pojišťoven a orgánů samosprávy různých členských států by měly být zohledněny v silnější míře.
3.2.3 EHSV navíc považuje při existenci stávajících mezer za nezbytné hledat nové cesty při získávání empirických údajů, které především omezí další byrokracii.
Zde lze případně uvažovat o provádění jednotlivých průzkumů dodatečně k úředním statistikám.
3.3. Oblast působnosti: Definice – kolizní normy – vymezení
3.3.1 EHSV dává podnět k tomu, aby byla oblast působnosti a úprava výjimek v návrhu směrnice jasněji propracována a ostřeji vůči sobě vzájemně vymezena.
Z důvodu nedostatečného jasného definitorního vymezení zůstávají při praktické aplikaci nejasnosti o dotčených oblastech služeb, o druhu a způsobu, jak se jich to dotýká a o oblasti působnosti.
3.3.2 EHSV souhlasí s požadavkem definitorního vymezení mezi službami poskytovanými na základě živnosti a službami v oblasti svobodných povolání.
Definitorní vymezení je nutné také na pozadí zesílení harmonizace v určitých oblastech (svobodná povolání, jiné obzvlášť citlivé oblasti) navrhovaného Výborem během přechodného období.
To především proto, aby bylo možné vytvořit mechanismy zajištění kvality uvedené v Kapitole IV návrhu směrnice v souladu s ochranou spotřebitele.
Evropský soudní dvůr ve svém rozsudku z 11.10.2001 (Rs.
C-267/99) například uvádí podstatné prvky svobodného povolání, které mohou sloužit jako základ pro vytvoření definice na evropské úrovni.
3.3.3 Komise předložila k tématu služeb v obecném zájmu v roce 2003 Zelenou knihu a dne 12. května 2004 Bílou knihu, je tedy žádoucí, aby byly účinky návrhu směrnice na tuto citlivou oblast v členských státech přesněji stanoveny a vzájemně vymezeny...
Vzhledem k tomu, že Komise je zavázána k tomu, aby do konce roku 2005 podala zprávu o proveditelnosti a potřebě rámcové právní úpravy (jak výslovně ukládá článek III-122 Ústavní smlouvy), považuje Výbor za vhodné vyloučit všechny služby obecného zájmu (hospodářské i nehospodářské povahy) z pole působnosti Směrnice o službách očekávaje v rámci Společenství vytvoření principů a podmínek, zejména hospodářských a finančních, které umožní naplnění účelu služeb obecného zájmu.
3.3.4 Úpravu výjimky z principu země původu ve článku 17 bod 8 pro – dosud připravovanou – směrnici o vzájemném uznávání odborných kvalifikací nelze omezit na jednotlivé články nebo kapitoly.
Používání principu země původu musí být koordinováno s realizací návrhu směrnice o vzájemném uznávání odborných kvalifikací.
Pokud by se úprava výjimky dle § 17 bod 8 omezila pouze na kapitolu II návrhu Směrnice o vzájemném uznávání odborných kvalifikací, vzniká otázka, jak má například vypadat rozdělení úkolů mezi takzvanými "vnitrostátními kontaktními místy" (čl. 53 návrhu Směrnice o uznávání odborných kvalifikací) a zde stanovenými "One-Stop-Shops" (čl.
6 návrhu Směrnice). Má-li se jednat o místa vykonávající stejnou funkci, mělo by se již ve fázi vniku návrhů obou Směrnic dbát na jednotné označení.
3.3.5 Je třeba vyjasnit, zda a jak má být oblast působnosti směrnice – zejména s ohledem na princip země původu – přesněji vymezena vůči vnitrostátně "kolidujícím" oblastem národní legislativy v, daňovém a trestně-právním systému, aby se zabránilo kolizím.
Tak například v některých členských státech platí pro auditory, daňové poradce, advokáty v souladu s trestním právem povinnosti mlčenlivosti a práva mlčenlivosti vůči orgánům vyšetřování, naproti tomu v jiných členských státech je pro příslušníky těchto profesí stanovena – i když omezená – povinnost poskytování informací nebo dokonce oznamovací povinnost.
Smí dotčený poskytovatel služeb, který v jednom státu musí poskytnout informaci, dle principu země původu by však byl oprávněn a povinen informaci neposkytovat, nedbat národního trestně-právního systému?
Trestní a daňové právo patří do kompetence členských států – ne do kompetence EU, proto je nutné právně jednoznačné vymezení za účelem zabránění nežádoucích důsledků pro uživatele.
3.3.6 Rovněž je třeba přesně ověřit, zda je možné propojení sociálních systémů s rozpočtovými povinnostmi při uplatňování principu země původu.
Kde uplatňování principu země původu skrývá nebezpečí, že dojde celkově k narušení národních systémů sociálního a zdravotního zabezpečení, je nutné stanovit úpravu výjimky.
3.3.7. EHSV navrhuje zvážit, zda by v oblasti zdravotnictví měla být prověřena otázka zahrnutí sektoru nemocnic.
Možná lze judikaturu Evropského soudního dvora, aby byla poskytnuta náhrada nákladů i při přeshraniční zdravotní péči, smluvně upravit ustanovením ad hoc pro zákonné systémy pojištění, avšak mimo návrh směrnice.
3.3.7.1 Výbor doporučuje vyčkat nejprve sdělení Komise, které bylo pro oblast zdravotnických a sociálních služeb ohlášeno pro rok 2005 a zajistit příslušnou koordinaci.Upozorňuje, že se mnoho hlasů vyjádřilo spíš pro vyjmutí této oblasti.
3.3.8 Rovněž by mělo být jasně stanoveno koherentní vymezení k oblasti působnosti 8. směrnice Rady o schvalování osob odpovědných za provedení statutárních auditů účetních dokumentů (článek 17 bod 15), která v současné době prochází reformním procesem.
Ne ve všech překladech návrhu Komise to dosud bylo vyjádřeno s potřebnou jasností.
3.3.9 Vysvětlení nepoužití ustanovení o pohybu služeb a usazování na činnosti ve výkonu veřejné moci (článek 45 a 55 Smlouvy o ES) uvedené ve zdůvodnění návrhu směrnice by mělo být zahrnuto do závazného textu směrnice samotné.
3.3.10 I u pronájmu pracovní síly se jedná o obzvláště citlivou oblast, která by měla být výslovně z celé oblasti uplatnění vyňata.
Žádoucí je harmonizace národních úprav této oblasti na úrovni celé Evropské unie.
V této souvislosti Výbor upozorňuje na ohlášený návrh Směrnice o pracovních podmínkách pronájmu pracovní síly.
Stejně tak musí být zohledněna dohoda Mezinárodní organizace práce (ILO) č. 181 o soukromých zprostředkovatelnách práce, která v článku 3, odstavce 2 výslovně definuje povolovací a schvalovací systém, tak aby byli zaměstnanci chráněni a aby se podpořila vysoká kvalita práce těchto zprostředkovatelen.
3.3.11 V některých členských státech platí neobyčejně přísné zákonné předpisy pro dodržování svobody tisku.
I zde považuje EHSV za potřebné pevně stanovit příslušnou oblast působnosti ve vymezení k návrhu směrnice.
3.3.12 Komise kromě toho musí jednoznačně stanovit, zda tento návrh platí také pro služby televizního vysílání, a pokud ano, jak tedy zamýšlí uvést návrh do souladu s ustanoveními směrnice "Televize bez hranic".
Rovněž je potřeba vyjasnění ohledně působnosti návrhu pro audiovizuální služby obecně a pro audiovizuální služby zvlášť poskytované na základě individuální poptávky ("service on demand"), které jsou již předmětem specifických komunitárních předpisů o určitých právních aspektech (směrnice 2000/31/ES o elektronickém obchodu).
3.3.13 Dle názoru EHSV však musejí být tyto služby v současném stadiu z oblasti působnosti navrhované směrnice výslovně vyloučeny, především co se týče ustanovení o principu země původu a pojmu "usazování" jako podstatného spojovacího bodu a hlavního kriteria pro stanovení příslušného členského státu.
3.4 Jednotné kontaktní místo ("One-Stop-Shops")
3.4.1 Myšlenku zjednodušení administrativních procedur na základě vytvoření jediného (prvního) úředního kontaktního místa pro poskytovatele služeb je třeba uvítat.
EHSV však pohlíží s obavou na to, že návrh směrnice pro svobodu usazování ve článku 6 formuluje, že určité procedury – tak především při zahájení činnosti – lze vyřídit u jediného úředního místa.
Zde Výbor vidí problém, že by to s ohledem na zákonné povinnosti zápisu do veřejných registrů (např. obchodní rejstřík) již muselo vést k tomu, že jednotné kontaktní místo bude dále odkazovat na příslušná registrační místa.
Tuto oblast nebudou takzvané "One-Stop-Shops" moci samy "vyřídit".
Je třeba zjistit, jakým způsobem může v praxi spolupracovat jednotné úřední kontaktní místo se stávajícími příslušnými registračními orgány.
3.4.2 Čl. 53 návrhu Směrnice o uznávání odborných kvalifikací hovoří o "kontaktních místech", která mají fungovat jako ústřední informační místa.
Dle čl. 46 zde předmětného návrhu Směrnice mají být vytvořeny takzvané "one-stop-shops" jako ústřední kontaktní místa.
Zde je třeba dbát na koordinaci, aby nebyla vytvářena nová, různá místa, která by byla v rozporu s nadřazeným cílem zajistit právo občanů na jednoduše přístupné informace v Evropské unii a o její práci.
Během mandátního období nové Komise by odstranění byrokratických překážek obzvlášť mělo být prioritou.
Je nutno zabránit vytváření nových byrokratických překážek v jednotlivých členských státech.
3.4.3 Vedle toho je třeba vyjasnit otázky ručení za "jednotná kontaktní místa" v případě neúplných nebo dokonce chybných informací.
Ty mohou mít za určitých okolností negativní důsledky pro poskytovatele služeb, pokud bylo zapomenuto určité povolení, a proto došlo k porušení zákona.
Mohou však nastat také negativní důsledky pro spotřebitele, když například nebude ověřena existence dostatečné ochrany na základě pojištění zákonné odpovědnosti.
3.5 Princip země původu
3.5.1 Výbor se domnívá, že dříve než se přejde k uplatnění principu země původu, bude třeba vytvořit vhodné podmínky ke schválení přístupu diferenciace, který umožní harmonizaci s normami v oblasti ochrany pracovníků, spotřebitelů a životního prostředí v různých sektorech, aby mohla být uskutečněna myšlenka kvalitního vnitřního trhu.
3.5.2 Zásadní platnost principu země původu stanovená v článku 16 návrhu směrnice představuje ve spojení s výjimkami uvedenými ve článku 17 návrhu směrnice stěžejní část návrhu.
To je však vhodné pouze tam, kde lze tyto služby standardizovat jako zboží nebo kde harmonizace pravidel je dostatečně pokročilá, aby zabránila narušení konkurenceschopnosti, praktikám sociálního dumpingu a nedůvěře spotřebitelů.
Návrh směrnice by měl uznat, že existují oblasti služeb, pro které nebyly ani nemohou být ustanoveny normy (tzv. nezařaditelné služby).
3.5.3 EHSV proto považuje zásadní používání principu země původu v oblasti přeshraničního poskytování služeb za předčasné.
Princip země původu předpokládá, že lze vycházet ze srovnatelné skutečné a právní úrovně.
Dle přesvědčení Výboru slibuje používání principu země původu úspěch pouze tehdy, je-li dána právní jistota a právní jasnost ohledně jeho oblasti působnosti.
Platnost principu země původu bez přiměřeného přechodného období se proto Výboru jeví jako problematická, zejména protože považuje nástroje sektorové harmonizace, které jsou k dispozici, za dosud dostatečně nevyčerpané.
Dosud se zde skrývá nebezpečí systémové soutěže a s tím spojené nivelizace spotřebitelských, zaměstnaneckých a ekologických standardů, jelikož v EU nadále existují různé právní, sociální a zdravotní systémy.
Sektorovým přístupem cestou harmonizace lze, zejména v obzvlášť citlivých oblastech, dosáhnout lepšího přizpůsobení se výzvám vnitřního trhu než prostřednictvím předčasně aplikovaného čistě horizontálního přístupu.
Přitom je třeba každý sektor v rámci obsáhlého hodnocení důsledků, i pokud se týče sociálních aspektů a aspektů životního prostředí, prověřit z hlediska jeho vhodnosti pro zavedení principu země původu, ve spojení se všemi zúčastněnými skupinami, zejména organizacemi pro ochranu spotřebitelů a sociálními partnery.
Protože opatření harmonizace představují minimálně rovnocenné nástroje pro uskutečňování vnitřního trhu, mělo by být v rámci přiměřených časových horizontů dosaženo přiblížení různých předpisů v oblastech, ve kterých existují zvláštní zdravotně-právní, sociálně-právní a profesně-právní ustanovení členských států.
V přechodném období Evropská komise, Evropský parlament a Rada pozitivně rozhodnou o tom, zda byla ve výše uvedených oblastech harmonizace dostatečným způsobem pojata a realizována.
Podle stavu přiblížení práva by nakonec měla být dána příležitost k přiblížení cestou harmonizace.
Tato metoda skýtá – společně s přesným definitorním vymezením těchto zvláštních služeb (například svobodných povolání) – dle přesvědčení Výboru tu výhodu, že postupně může a musí být provedena optimální příprava na uplatňování principu země původu platného pro zúčastněné kruhy v návaznosti na přechodné období, aby byl vytvořen vnitřní trh.
To platí i pro mechanismy spoluregulace a samoregulace.
3.5.4 EHSV doporučuje prověřit, zda by mohl pomoci ústřední, vlastními silami spravovaný registr pro přestupky a chybné jednání v regulovaných živnostech v oblasti poskytování přeshraničních služeb, jehož obsah lze ihned konzultovat.
Do registru mají příslušná místa zaznamenávat porušení předpisů při výkonu povolání.
Registr má umožnit co nejméně byrokratickou a rychlou komunikaci mezi příslušnými národními úřady.
Má ale také zajistit úspěšnou kontrolu a dodržování disciplíny účastníků trhu.
3.5.5 V návrhu Směrnice je stanoveno, že členský stát původu je povinen provádět kontrolu poskytovatelů služeb a jimi poskytovaných služeb, i když poskytují tyto služby v jiném členském státu.
Toto ustanovení znamená závažnou odpovědnost – a pracovní zatížení – pro zemi původu a její příslušné orgány.
Ve článku 6 b) návrhu Směrnice o vzájemném uznávání odborných kvalifikací je však u poskytování služeb přes hranice již zdůrazněna nutnost ohlášení činnosti s určitou odbornou kvalifikací v přijímajícím členském státu.
Kromě toho může dojít k neočekávaným zkreslením hospodářské soutěže, pokud se poskytovatel služeb odebere do jiného členského státu, ve kterém platí přísnější předpisy.
Takovým zkreslením hospodářské soutěže lze dle přesvědčení Výboru zabránit prostřednictvím postupného přibližování národních legislativ minimálním standardům kvality na přiměřené úrovni ochrany pro spotřebitele, zaměstnance a životní prostředí.
Pravidla a podmínky dohledu na společnosti poskytující služby do jiných členských států musí být jasně definovány, aby měli zákazníci jistotu, že služby, které se jim nabízejí, odpovídají platným zákonům.
3.5.6 Princip země původu může účinkovat pouze tehdy, jsou-li orgány jednotlivých států velice dobře organizovány, a to i na regionální a místní úrovni.
Současné kontrolní a kooperační sítě na elektronické bázi jsou nedostatečně propojeny.
Předpokládaný profesní dohled státu původu by – tak jak je nyní předpokládán dle článku 36 a 37 návrhu směrnice formou "kooperace" státu původu a přijímajícího státu – nesliboval žádný účinek.
3.5.7 EHSV je jinak přesvědčen o tom, že prodlevy způsobené jazykovými bariérami a delšími komunikačními cestami nemohou umožnit rychlý efekt ve prospěch spotřebitele postiženého nebo poškozeného špatnou službou.
Zákazníkům musí být zaručena možnost účinného a bezprostředního vznášení stížností a reklamování neuspokojivých služeb.
Dle návrhu směrnice by příslušná místa v přijímajícím státu ani nemohla sama vyvíjet činnost, protože ani nejsou pravidelně informována o tom, pod jakým označením, s jakým pojištěním zákonné odpovědnosti atd. cizí poskytovatel služeb vstupuje do styku se spotřebiteli v přijímajícím státu.
Proto bude nutné alespoň doplňkově stanovit oznamovací povinnosti adresované příslušným místům přijímajícího státu a jejich disciplinární oprávnění a tyto lze plnit prostřednictvím navrhovaného ústředního registru.
Pozměňovací návrhy v tomto smyslu již byly projednávány také Evropským parlamentem v 1. čtení v rámci zákonodárného řízení k návrhu směrnice o vzájemném uznávání odborných kvalifikací.
3.5.8 EHSV se konečně obává, že i přes jednotlivé úpravy výjimek ve čl. 17 bod 20 až 23 návrhu směrnice je ohroženo úspěšné vytvoření jednotného právního nástroje pro smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy, jak probíhá na základě nařízení Řím I a návrhu nařízení Řím II.
Obě nařízení sledují univerzální účel: jednotně upravují Mezinárodní právo soukromé jak pro interní skutkové podstaty EU tak pro skutkové podstaty třetích států a zajišťují tak jasnost práva pro všechny smluvní strany.
3.6 Vysílání pracovníků
3.6.1 Účelem "směrnice o vysílání pracovníků" 96/71 ES z 16.12.1996 je sladit rozšíření možností pro podniky poskytovat služby v jiných členských státech s prosazením sociálních minimálních standardů pro pracovníky.
Směrnice o vysílání pracovníků upravuje praktickou koordinaci pracovních podmínek a podmínek zaměstnanosti pro vysílané pracovníky.
Komise proto v článku 17 odstavec 5 návrhu směrnice stanovila výjimku pro platnost principu země původu pro směrnici o vysílání pracovníků a ukázala tak, že chce čisté vymezení příslušných oblastí působnosti.
EHSV však má při bližším prostudování článku 24 a 25 zde předmětného návrhu směrnice pochybnosti o tom, zda je zamýšlená úprava výjimky formulována dostatečně jasně a rozsáhle.
3.6.1.1 Vztah mezi Směrnicí o vysílání pracovníků a Směrnicí o službách vyvolal řadu otázek.
Tyto otázky se liší stát od státu a závisí na různých systémech trhu práce.
Má-li být směrnice o službách přijatelná, musíme pečlivě zvážit názory sociálních partnerů, evropských i vnitrostátních.
3.6.1.2 Směrnice o službách nesmí negativně ovlivnit práva odborů, právo organizovat se a kolektivního vyjednávání, včetně práva sociálních partnerů uzavírat kolektivní smlouvy nebo práva na stávku.
Navrhujeme, aby výše uvedené bylo vysvětleno v článku 3.
S pracovníky z jiného členského státu se nesmí zacházet hůř než s pracovníky ze státu, ve kterém se práce provádí.
Z hlediska zásad nediskriminace, o které se opírají smlouvy EU, to jednoznačně vyplývá.
Mzdy a pracovní podmínky se proto budou řídit ve všech důležitých aspektech pravidly, která se aplikují v zemi, kde se práce provádí.
Aby byla tato pravidla účinná, musí být kontrolováno jejich dodržování ve všech důležitých aspektech v místě výkonu práce.
Ze směrnice o službách musí tudíž jednoznačně vyplývat, že cílem směrnice o vysílání pracovníků je jejich ochrana a že podle této směrnice je zcela přípustné mít v dané zemi lepší pravidla než povinné minimální požadavky pro pracovníky, pokud však nedojde k diskriminaci zahraničních společností.
3.6.2 Dle přesvědčení EHSV dovádí zákaz kontrolních postupů stanovený ve článku 24 a 25 návrhu směrnice tuto úpravu výjimky dle článku 17 odstavec 5 ad absurdum.
Neboť zůstává nejasné, jakým způsobem se členský stát původu dozví o případných porušeních předpisů ve státu vyslání, který za svou stranu již nesmí provádět žádné kontroly a pátrání.
I za předpokladu, že by to bylo možné, zůstává nadále nejasné, jak má stát původu působit v cizím státu, ve kterém nemá žádná vlastní výsostná oprávnění.
Směrnice o vysílání pracovníků naproti tomu členským státům umožňuje stanovit, jaká prohlášení firem (např. v rámci zadávání veřejných zakázek) lze v přijímajícím státu požadovat, kdo je vnitrostátně zmocněncem pro doručování pro případy pokut a žalob a jak by měla kvalifikovaně vypadat oznámení o činnosti.
Tak by to mělo zůstat.
3.6.3 Lepší spolupráce mezi orgány státu původu a státu vyslání je v budoucnu jistě žádoucí a hodna podpory – avšak: zkušenosti z praxe zde skýtají ještě jiný obrázek, se kterým se návrh směrnice dle názoru EHSV ještě dostatečně nevyrovnává.
Výbor proto dochází k závěru, že směrnice o službách musí být s ohledem na spolupráci mezi státem původu a státem vyslání formulována specifičtěji a jednoznačněji.
3.6.4 Při přeshraničním vysílání pracovníků ze třetích států musí být, dle návrhu směrnice, úkolem státu původu zajistit, aby poskytovatel služeb vysílal pouze pracovníky, ať již jsou občany Unie nebo ne, kteří splňují požadavky předepsané v členském státu původu pro pobyt a řádné zaměstnání.
Přijímající členský stát nesmí ani zaměstnance ani poskytovatele služeb podrobit preventivním kontrolám.
Účinky tohoto návrhu by mohly být spojeny se srovnatelnými problémy, jak je uvedeno shora.
I zde by proto Směrnice měla jasně stanovit, že nadále platí dosavadní právní situace.
3.7 Ochrana spotřebitelů prostřednictvím povinného pojištění
3.7.1 EHSV uznává, že pro poskytovatele služeb, jejichž služby pro příjemce představují zdravotní, bezpečnostní nebo finanční riziko, může povinnost uzavřít pojištění zákonné odpovědnosti při výkonu povolání představovat nástroj pro podporu důvěry spotřebitelů.
Jednotná úprava pojištění zákonné odpovědnosti při výkonu povolání pro celou EU může být vhodná také za účelem zachování rovných podmínek hospodářské soutěže mezi poskytovateli služeb.
S ohledem na argumenty hovořící pro i proti této úpravě je ale povinné pojištění odůvodněné pouze tehdy, existuje-li nadřazený zájem ochrany třetích osob nebo spotřebitelů.
Definice zde relevantních profesních skupin a odvětví musí být uvedena již ve směrnici.
Dále je potřebná úprava, která je dostatečně pružná, aby mohla zohlednit individuální rizikové situace a potřebnost zajištění řady potenciálně stanovených pojistníků.
3.8 Zajištění kvality na základě certifikace
3.8.1 EHSV si je jistý tím, že služba založená na znalostech již nutí účastníky hospodářské soutěže k neustálému dalšímu vzdělávání.
Mohou se prosadit pouze na úrovni nejnovějších vědeckých a technických standardů.
Pečeti jakosti a certifikáty dosáhnou požadovaného zajištění kvality pouze tam, kde spotřebitel může vidět, jaké standardy se za těmito certifikáty skrývají.
Pro obecné uznání musí být dosažen určitý stupeň známosti.
Jinak chybí pro spotřebitele nezbytná průhlednost.
Zákazníkům by se mělo dostat jasných a srozumitelných informací, jak je vyznačena kvalita služeb.
Vzhledem k tomu, že na trhu se objevuje mnoho certifikátů, které zákazníci nerozeznávají, mohou tyto certifikáty ztratit na významu a zákazníci neobdrží potřebné informace.
3.9 Průhlednost cen
3.9.1 Průhlednost by měla – jak již zamýšlí článek 26 odstavec 3 návrhu směrnice – panovat také v oblasti tvorby a výpočtu cen.
Zde Výbor považuje za vhodné zvážit, že by průhlednost cen nebyla vytvořena pouze vůči spotřebiteli na základě dotazu (business to consumer), nýbrž by měla být zajištěna na základě nevyžádaného sdělení při udělení zakázky.
Tato průhlednost by mohla být pro spotřebitele dosažena například prostřednictvím smluvních poplatkových a nákladových řádů EU.
Od této úpravy lze upustit případně pro vztah "business to business".
3.10 Využití elektronických médií
3.10.1 EHVS vítá, že se veškeré administrativní procedury mají zásadně provádět elektronickou cestou.
To je petit orientovaný do budoucnosti, který lze zásadně přivítat.
Nelze však opomenout – a to lze vyvozovat také již z omezení v článku 5 návrhu Směrnice –, že originály dokladů nebo ověřené překlady takových originálních dokladů u významných dokumentů jako vysvědčení, výpisy z registrů atd. je možné předkládat elektronickou cestou jedině tehdy, lze-li jejich autenticitu ověřit na základě autorizovaného podpisu nebo podobným způsobem.
To při jednoduché elektronické komunikaci zatím není možné a musejí zde být ještě vytvořeny příslušné technické předpoklady ve všech členských státech (viz práce Výboru k moderním médiím a komunikaci).
3.11 Mezioborová spolupráce
3.11.1 EHSV oceňuje, že pro spotřebitele existuje možnost rozsáhlých komplexů řešení u mezioborových kooperací v oblasti služeb.
Z důvodu zvláštního postavení některých poskytovatelů služeb v právních řádech jejich zemí je však třeba dbát na to, že jsou pro spolupráci důležitá zákonná ustanovení: V případě práv a povinností mlčenlivosti určitých poskytovatelů služeb bude kooperace možná pouze tam, kde jsou tato ustanovení jednotná pro příslušné příslušníky různých profesí v jedné kanceláři.
Jinak hrozí porušení práv jednotlivého spotřebitele zaručených Evropskou chartou lidských práv.
3.12. Kodexy chování
3.12.1 EHSV vítá návrh zavedení kodexů chování na evropské úrovni.
S ohledem na různé národní úpravy v oblasti profesních řádů a profesního chování, představují kodexy chování jednu z více možností zajištění kvality poskytovaných služeb.
Systémy zajištění kvality zavedené poskytovateli služeb jsou dobrovolnými ujednáními bez právní závaznosti.
To v žádném případě neznamená, že jsou neúčinné, představuje to však určité omezení vzhledem k prosaditelnosti.
Zákonné výhrady existující v některých členských státech ztěžují realizaci takových ujednání.
3.13 Sociální zabezpečení
3.13.1 Rozšířená Evropská unie je mozaikou složenou z mnoha rozdílných systémů sociálního zabezpečení, které byly po mnoho let budovány v úzké spolupráci se sociálními partnery.
Výměna osvědčených postupů byla nejvýznamnějším nástrojem na podporu dalšího rozvoje systémů sociálního zabezpečení.
To se projevuje také v návrhu Směrnice o službách na vnitřním trhu.
Je nutno zajistit, aby nedošlo ke ztrátě společných sociálně-politických vymožeností.
3.13.2 Sociální partneři mají při rozvoji sektoru služeb přirozeně silnou roli – to je skutečnost, kterou není třeba výslovně zmiňovat.
V této souvislosti je však třeba poukázat na to, že při konzultaci "zúčastněných zájmových skupin" obsažené v návrhu směrnice nejsou explicitně uvedeny odbory.
EHSV důrazně poukazuje na to, že sociální partneři a organizovaná občanská společnost musejí být při rozvoji sektoru služeb konzultováni vždy, kdy je to vhodné.
Také vlastní iniciativy zúčastněných subjektů jsou vždy vítány.
3.13.3 Obzvlášť významným bodem je v této souvislosti skutečnost, že návrh směrnice nepřihlíží k tomu, že kolektivní ujednání v některých členských státech mají postavení právních předpisů.
To v praxi znamená, že jsou právně závazné stejnou měrou jako obvyklé právní předpisy.
Zejména v severských zemích mají kolektivní ujednání často tuto specifickou roli, kde je dominantní, že nezávislí sociální partneři sjednávají mzdy a pracovní podmínky s kolektivním účinkem.
Proto musí být návrh směrnice v tomto smyslu pozměněn, aby byla kolektivní ujednání výslovně uznána jako nástroj ke splnění povinností vyplývajících z této směrnice.
3.14. Systém povolování
3.14.1 "Omezení předpokládaná pro možnosti jednání členských států s ohledem na zavedení nebo zachování jejich vlastního povolovacího systému jsou velmi přísná a způsobí změny v řadě členských států.
Z toho nevyhnutelně vyplývá otázka, zda nebude omezena možnost členských států podporovat používání jejich národních právních úprav, například v oblasti, například v oblasti sociální, ve zdravotnictví a v oblasti životního prostředí.
Tvůrčí možnosti státu a volný prostor v rozhodování na místě, ať již na úrovni národní, regionální nebo místní, představují základní prvky vlivu na standardy kvality a bezpečnosti v sociálním sektoru a ve zdravotnictví.
Právě sociálně-politické utváření souvisí s možností klást jednotlivé podmínky a požadavky na poskytovatele služeb na místě."
3.15 Daně
3.15.1 Návrh směrnice předpokládá ve článku 2 výjimky v oblasti daní pro oblast působnosti směrnice.
EHSV poukazuje na to, že jedna z hlavních překážek při vytváření vnitřního trhu nadále spočívá v tom, že se v členských státech s daňovými předpisy nezachází jednotně.
Harmonizované předpisy na úrovni Společenství zde mohou v jednotlivých bodech zajistit přizpůsobení.
Ale také v této oblasti není princip země původu považován průběžně za použitelný: Tak Evropská komise při reformě 6. směrnice (o dani z přidané hodnoty) navrhuje, aby byly služby poskytované mezi plátci daně zdaněny ve státu přijetí služby – a ne v zemi původu.
Koherence při zjednodušení služeb poskytovaných přes hranice zde není rozpoznatelná, byla by však užitečná až nutná.
4. Shrnutí návrhů EHSV
4.1 EHSV vítá cíl Evropské komise, definovaný v návrhu směrnice o službách na vnitřním trhu, aby byl vytvořen vnitřní trh a proveden další krok ke vzniku nejkonkurenceschopnějšího, nejdynamičtějšího a na znalostech založeného hospodářského prostoru světa, schopného hospodářského růstu s větším počtem a lepšími pracovními příležitostmi a větší sociální soudržností a realizovat ho v EU (Lisabonská strategie).
Trh služeb je významným multiplikátorem pro vytváření pracovních míst a hospodářského růstu v celé EU.
Navíc může realizace vnitřního trhu v oblasti služeb rovněž přinést obrovské výhody spotřebitelům v podobě nižších cen a většího výběru.
EHSV jinak zastává názor, že by do návrhu směrnice měly být zahrnuty zde navrhované změny a specifikace, aby bylo možné tohoto cíle také skutečně dosáhnout.
4.2 K hlavním bodům stanoviska patří:
4.2.1 Harmonizace ve dvoustupňovém přechodném období pro určité služby: EHSV považuje proto zásadní uplatňování principu země původu v oblasti přeshraničního poskytování služeb za předčasné.
EHSV zcela obecně doporučuje prověřit zavedení principu země původu v různých sektorech (např. v oblasti zdravotnictví a oblasti sociálních služeb) z hlediska proveditelnosti.
Kde se zavedení jeví jako zásadně možné, by se mělo dbát na následující: Harmonizace a princip země původu jsou jako nástroje k vytvoření vnitřního trhu téměř rovnocenné.
Pro odděleně definované činnosti v národních zdravotních systémech, ve svobodných povoláních a jiných citlivých oblastech by měla být alespoň na přechodné období dána přednost harmonizaci.
V současné době vyjadřuje Výbor obavu, že okamžité zavedení principu země původu by vedlo k nivelizaci "směrem dolů".
Nová ustanovení musejí být strukturována co nejjasněji a nejvstřícněji k uživatelům, aby jejich provádění probíhalo jednoduše a bez problémů.
To platí také pro mechanismy spoluregulace a samoregulace.
4.2.2 Problematika sociální dimenze: Návrh směrnice nesmí vést ke snížení stávajících sociálních, mzdových a bezpečnostních standardů na pracovišti, především ne u směrnice o vysílání pracovníků.
Národní systémy pro kolektivní vyjednávání a kolektivní smlouvy včetně s tím souvisejícího národního provádění směrnice o vysílání pracovníků (směrnice 96/71/ES) nemají být omezovány.
Členské státy musejí být schopny závazně definovat pojmy zaměstnanec, samostatný podnikatel a zdánlivě samostatný podnikatel, aby tak pro oblast působnosti směrnice o vysílání pracovníků při omezení principu země původu vytvořily jednoznačné základy pro používání.
Kromě toho je třeba členským státům uložit, aby obecně platné pracovní podmínky, které platí v jejich zemi pro příslušné zaměstnance, prosazovaly také vůči přistěhovalým/vyslaným pracovníkům.
Popř. by na místě měl být ustanoven jeden pracovník jako zmocněnec pro doručování, který by byl povinen uchovávat nutné pracovní doklady.
4.2.3 Oblast působnosti a kolizní normy: Oblast působnosti, úpravy výjimek a kolize při aplikaci principu země původu je nutno u přeshraničního pohybu služeb ještě přesněji propracovat a ostřeji vůči sobě vzájemně vymezit.
To se týká vymezení k oblasti působnosti plánované směrnice o vzájemném uznávání odborných kvalifikací stejně jako vyjasnění, zda a jak lze například zabránit kolizím mezi normou země původu – dle návrhu Směrnice vždy prvořadě platné – a sociálně-, daňově- a trestně-právními normami přijímajícího státu.
Celkově je v každém případě třeba zabránit právní inkoherenci pro jiné právní akty.
Zejména Úmluvy Řím I a II by měly zůstat nedotčeny.
Mezinárodní právo soukromé ale v mnohých konstelacích nabízí jasnější úpravu pro řešení sporných otázek.
Všechny služby v obecném zájmu budou muset být vyloučeny z oblasti působnosti plánované směrnice o službách, než bude vypracován evropský rámec.
4.2.4 Ústřední registr pro evidenci přeshraničních aktivit: Pro provádění dohledu nad činnostmi určitých poskytovatelů služeb, jmenovitě služeb svobodných povolání, jak je stanoveno ve směrnici, by dle názoru EHSV mělo být prověřeno, zda by v rámci výkonu dohledu mohlo být prospěšné a efektivní zřízení ústředního, unijního registru pro záznamy uložených opatření a evidenci porušení předpisů.
4.2.5 Zlepšení empirického zjišťování: Nástroje zachycování toků vnitřního trhu u služeb musejí být prověřeny a zlepšeny, aby bylo možné lépe odhadnout a umístit opatření s ohledem na příčinu a účinek.
4.2.6 Zajištění kvality a průhlednost cen: Ochrana spotřebitelů musí být prostřednictvím systémů zajištění kvality a – případně – také prostřednictvím zavedení povinností pojištění udržována na vysoké úrovni.
V oblasti přeshraničního pohybu služeb je nutné dbát na to, aby spotřebitel v oblasti "business to consumer" i bez konkrétní poptávky získal představu o tom, za jakých podmínek a s jakými náklady bude výkon poskytnut.
Poplatkový a nákladový řád – pokud je v souladu s právem EU – by mohl být způsobem, jak toho dosáhnout.
4.2.7 Vyrovnání daňové úpravy: Kromě mnoha menších překážek, skutečných i pouze vnímaných, je hlavní překážka uskutečnění jednotného trhu v působnosti členských států a místních orgánů: odlišné a nekonzistentní úprava legislativy v oblasti příspěvků na sociální zabezpečení a zdanění.
Výbor připomíná členským státům, že tato situace nadále vyžaduje jejich zvláštní pozornost.
5. Všeobecně řečeno by se měly intenzivněji prosazovat kladné aspekty jednotného trhu, zejména pro malé a střední podniky a osoby samostatně výdělečně činné, za použití projektu PRISM Výboru.
Pokud nebude významný počet poskytovatelů služeb a odběratelů přesvědčen o výhodách jednotného trhu, nebude podle mínění Výboru možné zužitkovat rostoucí potenciál sektoru služeb.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – Vzájemné započtení a dodání proti placení v Evropské unii – plán pokroku
COM(2004) 312 final
(2005/C 221/21)
Dne 29. dubna 2004 rozhodla Evropská komise v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko ke sdělení výše uvedenému.
Dne 1. června 2004 předsednictvo Výboru pověřilo specializovanou sekci "Jednotný trh, výroba a spotřeba", aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu.
Vzhledem k naléhavosti práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana Buraniho generálním zpravodajem na svém 414. plenárním zasedání, které se konalo dne 10. února 2005, a přijalo následující stanovisko 99 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 V rámci akčního plánu určeného pro finanční služby, spuštěného v roce 1999, se Komise zabývá komplexním problémem týkajícím se obchodování s cennými papíry, zvláště pak problémem vzájemného započtení a dodání proti placení, které přestavují základní prvek celé stavby.
Bezpečnost a účinnost nástrojů – neviditelných očima malých investorů – jsou nevyhnutelným předpokladem životaschopnosti trhů s cennými papíry.
Jestliže na jedné straně stojí jednoduchost základních konceptů – vzájemné započtení nabízí účastníkům zajištění proti riziku "běžných nákladů na náhradu" (nesplnění jedné ze stran), zatímco dodání proti placení zaručuje zaplacení prodaných cenných papírů – představuje na druhé straně fungování těchto procesů a s nimi související mechanismy a nařízení velmi komplexní a specializovanou oblast.
Tato kapitola se bude snažit o shrnutí základních aspektů rozvinutých v dokumentu Komise.
1.2 Z hlediska rentability a bezpečnosti fungují tyto nástroje v národním měřítku uspokojivým způsobem.
Problémy se naopak objevují na přeshraniční úrovni, kde je přílišná fragmentace trhů plynoucí z různorodých právních předpisů, pravidel a zvyklostí platných v jednotlivých zemích zdrojem neefektivnosti, rizik a zvýšených nákladů.
Účastníci trhu v tomto směru zdůrazňují potřebu reforem.
1.3 Ve sdělení – jemuž bude následovat směrnice, která bude vyhlášená v blízké době – se navrhuje předložit různé aspekty této problematiky k diskusi všem zúčastněným stranám, přičemž základním cílem je pro režimy vzájemného započtení a dodání proti placení vytvořit bezpečný, integrovaný a účinný evropský trh.
Integrace nástrojů se má uskutečnit díky kombinované intervenci tržních sil a veřejné moci; Komise navrhuje, že bude podporovat koordinaci činností vedených soukromoprávními organizacemi, regulačními orgány a zákonodárci.
1.4 Aby měli poskytovatelé infrastruktury a uživatelé těchto služeb (oprávnění účastníci) přístup k systému vzájemného započtení a dodání proti placení dle svého výběru, bude nutná rámcová směrnice, která musí být řádně schválena a kontrolována a která zároveň musí zcela respektovat pravidla hospodářské soutěže.
Komise ubezpečuje, že během vypracování této směrnice bude postupovat v souladu s principy subsidiarity a proporcionality a v rámci možností zohlední požadavek neinterferovat s kritérii přijatými národními orgány v oblasti regulování tržních struktur.
Z tohoto přístupu by měl vyplynout koherentní, spolehlivý a jasný právní základ.
1.5 Komise nemíní zasahovat do detailů týkajících se eventuální koncentrace (přeshraniční) činností spojených se vzájemným započtením a dodáním proti placení, které by podle ní měly být především ovládány tržními silami.
Dále navrhuje, že se ujistí o tom, zda byly zohledněny potřeby všeobecného zájmu (hospodářská soutěž, stabilita/účinnost nástrojů).
2. Současná situace
2.1 Techniky vzájemného započtení a dodání proti placení jsou komplexní.
Komise je označuje těmito výrazy "souhrn nástrojů potřebných pro dokončení transakce s cennými papíry nebo deriváty".
Přesněji zahrnuje funkce vzájemného započtení novaci (vstoupení clearingové instituce a řízení rizika protistrany) a netting (výpočet dlužných a věřitelských pozic a zúčtování oboustranných závazků).
Kolaterální funkcí je započtení s plnou asignací, která strany chrání proti "riziku běžných nákladů na náhradu" (riziko ztráty spojené s platebních neschopností druhé strany při transakci).
2.1.1 Velmi zjednodušeně řečeno lze funkci dodání proti placení označit jako notářského charakteru (identifikační označení cenných papírů, centrální úschova zaknihovaných cenných papírů, výměna informací o jménech mezi schovateli a emitenty, atd.). Dále zahrnuje centrální evidenci cenných papírů (správa běžných účtů cenných papírů, vedení evidence pozic, atd.) a zúčtování jako takové (výpočet vyrovnávacích položek, převody mezi běžnými účty cenných papírů, propojení s centrálními bankami, automatické platby likvidních zůstatků, tzv. operace "intra-day" týkající se vkladu likvidit do platebních systémů "cash" a cenných papírů, provádění operací měnové politiky, atd.).
2.1.2 Definice funkcí, technických termínů a jejich obsahu je často zdrojem nejasností, jelikož se ne vždy přesně shoduje terminologie v jednotlivých jazycích a dále jelikož mohou být na národních trzích jednotlivé obsahy používány s odlišnými konotacemi.
Proto je velmi důležité, aby budoucí směrnice přijala přesně ověřenou terminologii, která by byla pro všechny srozumitelná a za pomoci národních expertů přeložená do jednotlivých jazyků.
2.2 Poskytování služeb vzájemného započtení je v kompetenci institucí všeobecně nazývaných jako ústřední protistrany (angl. central counterparties – CCP); dodání proti placení je zajišťováno prostřednictvím centrálních depozitářů cenných papírů (angl. central securities depositories – CSD).
Ústřední protistrany a centrální depozitáře cenných papírů představují "uzavřený okruh", který kromě vzájemných vztahů zahrnuje centrální banky a oprávněné bankovní a finanční instituce.
Investoři nemají kontakty s ústředními protistranami ani centrálními depozitáři cenných papírů, ke kterým mají přístup pouze účastníci trhu (banky a finanční instituce, jež jsou členy clearingových institucí).
2.3 Přeshraniční transakce se mohou uskutečnit dle různých postupů a prostřednictvím následujících kanálů:
- přímý přístup na dálku do zahraničního systému dodání proti placení cenných papírů;
- využití osoby, která vede evidenci cenných papírů a má přímý či nepřímý přístup do zahraničního systému dodání proti placení;
- využití mezinárodního centrálního depozitáře cenných papírů majícího přímý či nepřímý přístup do zahraničního systému dodání proti placení.
2.3.1 Kromě skutečnosti, že tyto kanály nejsou všechny přístupné pro každého účastníka, představuje každý z nich určité výhody i nevýhody.
Mají však jednu společnou vlastnost: vysoké náklady a neúčinnost, kterou nelze přičítat systémům, nýbrž která souvisí s nutností použít komplexní postupy a chránit všechny účastníky proti riziku platební neschopnosti a nedodání.
2.4 Obsah předcházejícího odstavce by nás mohl vést k snadnému závěru, že by pro realizaci bezpečného, konkurenčního a integrovaného trhu stačilo přijmout společné normy, sladit legislativu a daňové režimy, racionalizovat a internacionalizovat struktury.
Výbor varuje proti snadnému optimismu: řešení, která se teoreticky zdají snadno proveditelná, musejí být dostatečně zhodnocena vzhledem k současné situaci Evropy složené z dvaceti pěti zemí, značně odlišných svou velikostí a ekonomickou důležitostí.
Na území Unie existuje 24 centrálních depozitářů cenných papírů, z toho dva zpracovávají 32,2 % z celkového počtu transakcí a 60,4 % jejich celkového objemu; 14 zemí z 25 nemá struktury pro vzájemné započtení (ústřední protistrany).
Navíc je v evropské patnáctce míra zúčtování v měně centrální banky mnohem vyšší než míra zúčtování v měně obchodní banky a představuje 67 % z celkového počtu transakcí a jejich objemu.
2.4.1 Tuto podle všeho velmi nevyváženou situaci snadno pochopíme, když si uvědomíme, že většina zemí se slabou burzovní kapitalizací nemá ani nemůže mít struktury v oblasti centrálních depozitářů cenných papírů a ústředních protistran: tyto jsou ve skutečnosti nákladné a jejich životaschopnost je podmíněna velkými objemy.
Některé struktury dosáhly na národní úrovni téměř monopolního postavení (což neznamená, že automaticky porušují pravidla hospodářské soutěže) a fungují efektivně a s umírněnými náklady.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor bere na vědomí iniciativu Komise a je rád, že byl vypracován dokument, jenž znamená pokrok na cestě k integraci evropských trhů s cennými papíry.
Jedná se o specializovanou oblast technické povahy, jejímž ekonomickým a finančním aspektům není vždy snadné rozumět, ale jenž se zároveň vyznačuje politickými a konkurenčními aspekty, jež mohou mít důležitý dopad na budoucnost trhu.
Inovace – ať již jsou navrhovány či ukládány – mají být od teď postupně zaváděny do praxe, přičemž je nutné dbát na hodnocení jejich okamžitého i dlouhodobého dopadu na trh.
3.2 Jestliže je na jedné straně implicitním cílem iniciativy Komise učinit evropský trh konkurenceschopným vůči americkému trhu (který ostatně sloužil dle výzvy Evropského parlamentu jako reference), nelze na druhé straně opomenout, že nedávné rozšíření Unie přineslo relativně "slabé trhy" nebo minimálně trhy, kde struktury a zkušenosti ještě nejsou konsolidovány.
Jakákoliv změna provedená bez předchozího posouzení jejích dopadů – okamžitých i dlouhodobých – by mohla mít dramatické účinky s tím, že by především mohla skončit nespravedlivou převahou "nejsilnějších" systémů.
Koncentrace, o kterých Komise říká, že jsou blahodárným dopadem integrace (a ke kterým se staví jako "neutrální"), nesmějí být určovány potřebou přežití, nýbrž o nich musejí rozhodovat síly trhu na základě volného hodnocení příležitostí.
3.3 Kromě objektivní situace popsané v odstavci 2.4 je fragmentace trhů zapříčiněna především faktory, kterými jsou rozdílné národní legislativy a daňové režimy, ať už se jedná o vlastnické právo, či o oblast transakcí.
V těchto oblastech je nutný zásah na úrovni Společenství, jehož cílem je právní konvergence, která odstraní stávající překážky právní, ale především daňové povahy.
3.4 Právní konvergence je sice nutnou výchozí podmínkou, avšak nedostatečnou: jestliže je konečným cílem dosáhnout pevné panevropské struktury, je nutné mezi bankami a finančními institucemi vytvořit podmínky spravedlivé hospodářské soutěže, hospodářské soutěže založené především na volném výběru zprostředkovatelů (srovnej s odstavcem 3.7) díky důkladné kontrole přístupových pravidel.
Zavedení podmínek optimální hospodářské soutěže je nutným předpokladem toho, aby investoři mohli mít prospěch ze snížení cen.
3.5 Komise nezaujímá postoj k otázce týkající se potřeby upřesnit a dále rozlišovat role účastníků trhu (banky a finanční instituce) od rolí infrastruktur.
Infrastruktury vykonávají funkce vzájemného započtení (ústřední protistrany) a zúčtování a evidence (centrální depozitáře cenných papírů).
Obě kategorie mají odlišné funkční poslání a vlastnosti, odkud plyne potřeba stanovit pro jednotlivé role rozdílná pravidla a vhodné kontroly.
Výbor navíc připomíná, že obchodní banky mají stále častěji tendenci funkce vzájemného započtení a dodání proti placení "internalizovat".
3.5.1 Dvě z nejvýznamnějších organizací, které právě vykazují vlastnosti zmíněné v předchozím odstavci týkající se kombinace funkcí banky a zprostředkovatele a které jinak používají oddělené účty, jsou na trhu přítomné již dlouhou dobu.
Zkušenosti těchto struktur jsou z hlediska efektivnosti, úspor z rozsahu a hospodářských výsledků pozitivní; na druhé straně bylo by nerealistické plánovat, že bychom v současné době mohli nařídit oddělení a restrukturalizaci podniků, které jsou páteří trhu.
3.5.2 Existují dvě možné volby: buď přijmeme princip, podle kterého mohou existovat "smíšené" organizace, nebo zvolíme striktně zákonné řešení s cílem nařídit oddělení bankovních činností od činností spojených s režimy vzájemného započtení a dodání proti placení.
První řešení je pro trh prospěšnější z hlediska efektivnosti a nákladů, ale minimálně z teoretického hlediska představuje možnost větších rizik a méně účinných kontrol; druhé řešení by bylo v souladu s tradičními normami oddělení činností, ale nezdá se ani realizovatelné ani konec konců žádoucí.
Zdá se tedy jasné, že jediné doporučení, které Výbor může formulovat, spočívá v tom, že vedení oddělených účtů musí být dostatečně průhledné, aby umožnilo účinnou kontrolu jak ze strany dozorových orgánů, tak i orgánů pověřených kontrolou hospodářské soutěže.
Směrnice, která by stanovila detailní předpisy týkající se realizace těchto podmínek, by byla vhodná, neřku-li nutná.
3.6 Připomínáme, že investoři mají kontakt pouze s účastníky trhu, kteří jsou naproti tomu jediní, kdo mají přístup k ústředním protistranám a k centrálním depozitářům cenných papírů, a to jednak prostřednictvím členů clearingových institucí ("clearing members") a jednak prostřednictvím schovatelů cenných papírů.
Centrální depozitáře cenných papírů jsou pak dále ve styku s národními centrálními bankami a jinými národními a mezinárodními centrálními depozitáři cenných papírů.
3.7 Účastníci trhu jsou sice již předmětem kontroly prováděné dozorovými úřady, ale zprostředkovatelé si v oblasti přístupu ke svým službám diktují velmi přísná pravidla technického i majetkového rázu.
Z toho vyplývá, že se zprostředkovali udržuje přímé vztahy pouze omezená část účastníků trhu, zatímco ostatní musejí pro uzavření rizikových transakcí požádat o finanční služby oprávněné subjekty.
Pravidla diktovaná zprostředkovateli jsou podmíněna funkcí veřejného zájmu vykonávanou těmito institucemi: jejich povinností je zajistit stabilitu trhu a po zvážení všech věcí ochranu investorů.
Navíc musejí dozorové orgány a orgány pravomocné v oblasti hospodářské soutěže zajistit, aby přístupová pravidla diktovaná zprostředkovateli nebyla používána způsobem směřujícím k omezování svobody přístupu.
3.8 S ohledem na funkční vlastnosti jednotlivých sektorů mají investoři přímý zájem na tom, aby účastníci byli spolehliví a měli pevnou pozici; trh jako takový je založený na spolehlivosti a pevné pozici zprostředkovatelů.
I když je systémové riziko pro účastníky a zprostředkovatele společné, musejí kontroly prováděné u jedněch a u druhých odpovídat odlišné logice, odkud plyne potřeba, zmíněná v odstavci 3.5, zachovat velmi odlišné funkce a pravidla.
Pokud jde o centrální depozitáře cenných papírů, je nutné poznamenat, že úvěrové riziko účastníků (kterými jsou z velké části úvěrové instituce) prakticky neexistuje, pokud zákon členských států chrání investora proti úpadku centrálního depozitáře cenných papírů tím, že uschované cenné papíry nejsou součástí rozvahy účastníků.
3.9 Pokud jde o odlišení funkcí, Výbor se zamýšlí s jistou nerozhodností, kterou rovněž sdílejí někteří účastníci, nad tendencí projevující se snahou některých bankovních institucí získat v jednotlivých zemích centrální depozitáře cenných papírů a vykonávat takto jejich tradiční funkci integrovaným způsobem nebo přesněji způsobem překrývajícím se s funkcí mezinárodních centrálních depozitářů cenných papírů.
Výbor vyzývá Komisi, aby provedla šetření, díky kterému by se na prvním místě ujistila o existenci prvků, jež by mohly prokázat existenci eventuálního narušení hospodářské soutěže z hlediska navršení funkcí účastníka a zprostředkovatele v jediném subjektu (nebo v jednotlivých vzájemně propojených subjektech).
Především je nutné kontrolovat, zda nejsou funkce centrálního depozitáře cenných papírů využívány k financování či podpoře jiných činností.
3.10 Jestliže je narušení hospodářské soutěže nutno prokázat, navršení funkcí způsobí, jak již bylo uvedeno, obtížnou kontrolu ze strany příslušných orgánů: jestliže je mezinárodní centrální depozitář cenných papírů jako banka podřízen bankovním pravidlům a kontrolám v zemi, kde je usazen, pak se jako centrální depozitář cenných papírů řídí odlišnými normami a kontrolami ze strany orgánů pověřených jejich výkonem na kapitálových trzích v zemích, kde působí.
I když jsou účty odděleny, mohou nejviditelnější vztahy a možná ty, jež jsou méně transparentní, způsobit překrývání pravomocí nebo ještě, což je horší, nebezpečná místa bez kontroly.
Ale abychom byli objektivní, je nutno připomenout, že zákony o úschově cenných papírů, zmíněné v odstavci 3.8, představují pro investora účinnou ochranu.
3.11 Místo závěru k obecným připomínkám a jako úvod k následujícím zvláštním připomínkám Výbor poznamenává, že dokument Komise vychází z hlavního cíle, kterým je vytvořit volný, integrovaný trh respektující pravidla hospodářské soutěže a s redukovanými náklady na fungování, což jsou cíle, jež si zaslouží plné schválení.
EHSV si přeje zdůraznit především následující úvahy:
- jakákoliv inovace má pozitivní či negativní dopad na stabilitu trhu.
Žádná úvaha týkající se liberalizace či hospodářské soutěže nesmí převážit nad nutností ochrany investorů,
- pravidla hospodářské soutěže musejí být respektována, ale je nutné si uvědomit skutečnost, že všichni účastníci si nejsou rovni z hlediska rizika,
- pojem "otevřený trh" musí být mírněn z hlediska přání nezhoršit kvalitu,
- dokud nebude dosaženo skutečné konvergence daňových postupů, trh bude nadále vykazovat narušení a zvýšené náklady, které budou ještě markantnější, pokud nebudou zrušeny technické a legislativní překážky; sladění postupů by především umožnilo snazší kontrolu daňových úniků,
- jestliže je pravdou, že je nutné odstranit překážky, které dnes brání v přístupu na místní trhy, nesmíme podcenit skutečnost, že každý trh má své vlastní charakteristické vlastnosti a zvyklosti, které není schopna eliminovat žádná harmonizace.
V tomto smyslu, ač možná prohlášení Komise citované v odstavci 1.4 působí uklidňujícím dojmem, Výbor připomíná, že prvořadým požadavkem je právní jistota.
4. Zvláštní připomínky
4.1 Překážky zviditelněné zprávami Giovannini
4.1.1 Úvaha Komise vychází z obou zpráv zpracovaných skupinou Giovannini [1]; realita vykreslená v těchto zprávách je plodem práce vysoce kvalifikovaných expertů, kterým nám nezbývá než plně důvěřovat.
I když jsou skutečnosti tak, jak jsou představeny, nepopiratelné, Výbor se domnívá, že pokud jde o vyjádřené názory, zůstává ještě prostor pro následnou úvahu.
Následující komentáře jsou tedy předkládány v konstruktivním duchu.
4.1.2 Obě zprávy Giovannini určily celkem patnáct překážek, které by bylo možné rozdělit do tří celků: technické překážky nebo překážky vlastní tržní praxi, překážky spojené s daňovými postupy a právní překážky.
Podle názoru vyjádřeného v těchto zprávách a, který sdílí Komise, jedna z hlavních překážek s ohledem na integraci spočívá v omezeních týkajících se místa poskytování vzájemného započtení a dodání proti placení; jsou-li tato omezení používána, neumožňují účastníkům trhu přístup a volný výběr místa vzájemného započtení a dodání proti placení.
Komise správně připomíná, že tyto restrikce omezují hospodářskou soutěž; i když Výbor obecně souhlasí, ze své pozice navrhuje, aby byly zjištěny důvody některých z těchto restrikcí, abychom se ujistili, že kromě pouhého protekcionistického odůvodnění existují i jiné platné důvody, které je ospravedlňují.
4.1.3 Další shledané překážky jsou ty, jež z hlediska přístupu k systémům dodání proti placení cenných papírů vedou či ukládají použití místních účastníků.
I v tomto případě vyzývá Výbor k opatrnosti: jak již bylo zmíněno výše v odstavci 3.11, restrikce a překážky nejsou vždy diktovány vůlí ochránit domácí trhy.
4.1.4 Naopak můžeme pouze bezvýhradně souhlasit s kritikou Komise dotýkající se skutečnosti, že v některých zemích musejí systémy dodání proti placení obsahovat mechanismus pro vybírání daní z transakcí, zatímco použití odlišného systému by mohlo vést ke zdražení těchto daní.
Tuto překážku, která zcela určitě omezuje svobodu volby účastníků z důvodů nákladů, je na druhé straně velmi obtížné odstranit, neboť se jedná o národní daňové opatření.
4.2 Neexistence společného právního rámce a rámce bankovního dohledu
4.2.1 Systémy vzájemného započtení a dodání proti placení podléhají právnímu rámci a rámci bankovního dohledu národních orgánů s tím, že chybí evropský právní rámec.
Jelikož chybí společný právní rámec a tedy "evropský pas", je logické, že národní orgány mohou odmítnout přístup ze svého trhu do systémů, které nekontrolují.
To lze vysvětlit skutečností, že jejich kontrola spočívá v ochraně trhu, za který odpovídají.
Aby došlo k zaplnění tohoto prázdného místa, vytvořily Evropský systém centrálních bank (ESCB) a Evropský výbor regulátorů trhů s cennými papíry (angl. CESR -Committee of European Securities regulators) společnou pracovní skupinu pověřenou vypracováním společných norem pro evropské poskytovatele služeb vzájemného započtení a dodání proti placení s tím, že doporučení Výboru týkající se platebních systémů centrálních bank skupiny G-10 byla přizpůsobena evropskému kontextu.
Výsledky těchto prací by se měly promítnout – což si přejeme – do doporučení a nikoliv do pravidel.
Výhoda doporučení spočívá v tom, že mohou být přijata všemi a v příhodnou dobu mohou být změněna, čímž umožňují následovat technologický vývoj a vývoj trhu.
4.2.2 Přijetí společných pravidel představuje základ integrace trhů.
Na druhé straně však nebudou normy ESCB/CERVM závazné, neboť ustanovení národního práva může změnit a mít nad ním převahu pouze směrnice Společenství.
Výbor si přeje, aby byly normy ESCB/CERVM zveřejněny až po schválení rámcové směrnice s tím, že by se zcela v souladu s hlavními směry zveřejnění omezilo na doplnění norem obsažených v této směrnici nebo na vyplnění eventuálních prázdných míst, která by se v ní mohla objevit.
Jiný přístup by mohl uvnitř trhů způsobit určitý nepořádek.
4.3 Nerovnost podmínek hospodářské soutěže
4.3.1 Některé instituce, které poskytují služby vzájemného započtení a dodání proti placení, jsou zároveň schválené jako banky nebo investiční podniky.
Komise konstatuje, že podle pasu vytvořeného směrnicí o investičních službách mohou banky a investiční podniky nabízet služby vedení evidence cenných papírů na přeshraničním základě, zatímco institucím poskytujícím pouze služby vzájemného započtení a dodání proti placení není žádné podobné právo vymezeno.
Na druhé straně platí pro tyto dvě kategorie poskytovatelů služeb odlišné požadavky na vlastní finanční zdroje a v oblasti kontroly a nabídky služeb podléhají odlišným pravidlům.
Komise dochází k závěru, že tato situace přináší v oblasti rovnosti podmínek hospodářské soutěže zásadní problémy.
4.3.2 Zdá se, že Komise zvažuje tuto situaci především z pohledu otevřenosti trhů a rovnosti podmínek hospodářské soutěže; naopak Výbor považuje za priority především bezpečnost trhů a efektivnost kontroly.
Situace, ke které jsme došli, by měla být zvažována s určitou obezřetností: jelikož neexistují jasná a jednotná pravidla, vytvořily se nestejnorodé či společné struktury, v nichž není snadné pochopit, která z činností převládá: bankovní činnost, zprostředkovatelská činnost či vzájemné započtení.
Jestliže je pravdou, že jsou společné či doplňkové činnosti zdrojem synergií či úspor z rozsahu, je rovněž pravdou, že je třeba se vyhnout mnohonásobným kontrolám a různým normám, kterým tyto jednotlivé činnosti podléhají.
4.3.3 Závěrem Výbor vyzývá k extrémní opatrnosti, pokud jde o zpracování této otázky z pohledu hospodářské soutěže: bezpečnost trhů musí být prioritním prvkem a určovat všechny volby.
Po splnění této podmínky se bude jednat o nalezení správné rovnováhy mezi dodržováním pravidel tržního hospodářství a ochranou zájmů účastníků a investorů.
5. Cíle Komise
5.1 Komise si stanovuje za cíl vytvořit v oblasti vzájemného započtení a dodání proti placení systémy Společenství, které by byly efektivní a bezpečné a které by mezi dotčenými poskytovateli služeb zaručovaly rovnost podmínek hospodářské soutěže.
Tohoto cíle navrhuje dosáhnout přijetím vhodných opatření a politik v oblasti:
- liberalizace a integrace stávajících systémů vzájemného započtení a dodání proti placení s tím, že by byl zaručen plný přístup a byly by zrušeny překážky;
- plné použití pravidel hospodářské soutěže;
- přijetí společného právního rámce a rámce bankovního dohledu;
- vypracování příslušného kodexu vlády.
5.2 Až na několik připomínek souhlasí Výbor jak s cíly, tak i postupy a politikami, které mají být přijaty.
Obecně je též pro operační plán, který byl navržen Komisí; v následujících odstavcích se omezí na formulaci několika poznámek s cílem přispět k vynikající práci realizované Komisí.
5.3 Zprávy Lamfalussy a Giovannini, jakož i Komise se shodují v tom, že po přijetí všech potřebných opatření se spustí prospěšný proces koncentrace systémů dodání proti placení a vzájemného započtení.
V pozadí tohoto procesu koncentrace by měl být trh.
Komise se domnívá, že jí přísluší zůstat vzhledem ke strukturálním otázkám neutrální; tímto navrhuje vyhnout se zaujetí jakékoliv pozice k horizontálním či vertikálním koncentracím a k nabídce služeb zprostředkování a/nebo bankovních služeb ze strany systémů dodání proti placení nebo ústředních protistran.
5.4 K této otázce si Výbor přeje předložit několik úvah, kterými by doplnil a vyjasnil to, co bylo řečeno ve výše uvedeném odstavci 4.3.2.
Zatímco je podle jeho názoru možné díky koncentraci obdobných organizací na přeshraničním základě dosáhnout úspor z rozsahu a zjednodušení postupů, koncentrace rozdílných činností v jednom jediném subjektu by měla tendenci vést k vytváření obrovských hybridních struktur.
Kontrolní orgány, které jsou v úzkém kontaktu s orgány činnými v oblasti hospodářské soutěže, mají ověřit, zda tato skutečnost nepředstavuje hrozbu pro přežití menších podniků.
Na druhé straně, i když by to bylo pouze ze strachu o transparentnost, trh by měl být v tom stavu, aby věděl "kdo dělá co".
5.4.1 Prohlášení o "nezasahování" ze strany Komise musí být usouvztažněno s "prohlášením o úmyslu", uvedeným níže v tomto dokumentu (viz odstavec 6.2 poslední odrážka), který ujišťuje o jejím úmyslu dohlížet na dodržování pravidel hospodářské soutěže.
6. Iniciativy Komise
6.1 Program představený Komisí týkající se realizace jejích cílů se zdá zcela přijatelný a racionální a především vychází z realistického přístupu: inovace mohou být zaváděny postupně, což s sebou přináší rozumně dlouhý proces pro jejich kompletní zavedení a permanentní dodržování tržních pravidel s tím, že do legislativní či právní oblasti bude zasaženo jen v případě, bude-li to nutné.
6.2 Komise zřídila konzultační a kontrolní skupinu pověřenou analýzou všech překážek, které by podle zprávy Giovannini měly být z iniciativy soukromého sektoru zrušeny.
Dále má Komise v úmyslu:
- navrhnout rámcovou směrnici, jejímž cílem je vytvořit bezpečný legislativní rámec umožňující vzájemné uznávání různých národních systémů,
- vytvořit skupiny expertů pověřených zpracováním různých problémů právní a daňové povahy, kteří by byli s to navrhnout postupy harmonizace legislativ či postupů,
- dohlížet na efektivní dodržování pravidel hospodářské soutěže a současně kontrolovat "stávající monopolní pozice a jakékoliv nové koncentrace sektoru a v případě potřeby zasáhnout".
6.2.1 K většině intervencí stanovených v akčním plánu Komise není nutné vyjadřovat zvláštní připomínky; Výbor se tedy místo úvah omezí na formulaci několika komentářů.
6.3 Svoboda volby a přístupu (bod 2.1 sdělení).
Hlavní problém dokončení otevřeného panevropského trhu spočívá v překážkách kladených některými orgány (a v jistém ohledu téměř všemi) týkajících se přidělování přístupu k poskytovatelům služeb vzájemného započtení a dodání proti placení místo volby poskytovatelů těchto služeb.
Vzhledem k rezistenci jednotlivých národních orgánů nevidí Komise jiné řešení než přijmout směrnici ukládající zrušení těchto překážek a, která všem zúčastněným stranám, investičním podnikům a bankám, ústředním protistranám a systémům dodání proti placení zajistí udělení práva přístupu k odpovídajícím protistranám ve všech zemích Unie.
V tomto rámci by měly regulované trhy a systémy multilaterálního vyjednávání možnost uzavřít dohody s ústředními protistranami a centrálními depozitáři cenných papírů z jiných zemí Unie.
6.3.1 Výbor principielně souhlasí s cílem, který si Komise stanovila; ale i přesto si přeje vsunout poznámku obezřetnosti.
Stávající překážky neexistují systematicky z důvodů protekcionistických obav národních orgánů; v mnoha případech je hlavním důvodem chránit trh proti rizikům, které ani orgány veřejné moci nejsou s to kontrolovat.
Jedná se o legitimní obavy.
Výměna informací není vždy uspokojivá, ale především může chybět její okamžitý charakter, který je nevyhnutelnou podmínkou včasných zásahů.
6.3.2 Dokument Komise zmiňuje řadu posílených opatření v oblasti bankovního dohledu, zejména pokud jde o požadavky týkající se vlastních finančních zdrojů a řízení rizika, zároveň je zachován princip kontroly země původu.
Bude zaveden model spolupráce při bankovním dohledu, "aby systémy započtení a dodání proti placení nepodléhaly kontrole více dozorových orgánů".
Tento přístup je zcela určitě správný, ale nelze podceňovat obtíže spojené s jeho uvedením do praxe.
6.3.3 Rostoucí propracovanost trhů, trvalé tempo koncentrací, fúzí a transformací probíhajících uvnitř společností představují pro dozorové orgány velkou pracovní zátěž; z teoretického hlediska můžeme odhadovat, že opatření týkající se spolupráce jsou správná a racionální.
Nicméně se Výbor obává, že se v praxi objeví nezanedbatelné obtíže: nebude snadné integrovat dvacet pět systémů, jež nemají stejnou úroveň efektivity, zdrojů a zkušeností.
Domnívá se, že datum vstoupení v platnost opatření liberalizace má být stanoveno až po získání bezpodmínečného souhlasu všech národních dozorových orgánů.
Tyto orgány se musí odpovědným způsobem zaručit, že budou s to se účastnit systému výměny informací a zajistit ochranu trhů proti systémovému riziku.
6.4 Vláda (bod 2.3 sdělení).
Komise tvrdí, že si nepřeje vstupovat do detailů, pokud jde o formu společností spravujících systémy dodání proti placení a jejich ústředních protistran.
Výbor naopak poznamenává, že by forma družstevní společnosti mezi účastníky systému, zaměřená spíše na vyváženou rozvahu než na realizaci zisku, mohla pomoci překonat početné problémy spojené s hospodářskou soutěží a dominantním postavením.
6.4.1 Vzhledem k choulostivému charakteru role zprostředkovatelů a velmi velké moci, jaké na trhu požívají, se Komise domnívá, že je nutné stanovit hlavní směry pro efektivní a transparentní vládu a zároveň pro možnost kontroly politiky podniku a řízení běžných záležitostí.
Výbor s tímto návrhem souhlasí: uvedené cíle nevyžadují žádný zvláštní komentář jen ten, že jsou v souladu s moderním konceptem "vlády".
6.4.2 Dále se Komise domnívá, že jsou tyto instituce právě díky své velké moci schopné provádět praktiky narušující hospodářskou soutěž.
Za účelem ozbrojení se proti této eventualitě by měly ústřední protistrany a centrální depozitáře cenných papírů zachovat oddělené účty, díky kterým lze jasně odlišit správu jejich institucionálních činností od činností vyplývajících z poskytování služeb jiné povahy.
Stejná ustanovení by měla být použita na činnosti, které Komise kvalifikuje jako "doplňkové, například bankovní".
Ať už je ústřední protistrana či centrální depozitář cenných papírů jakkoliv důležitý, označit bankovní činnost "za doplňkovou" se zdá spíše jako zjednodušující: účastníci systémů dodání proti placení cenných papírů potřebují pro překonání dočasného nedostatku likvidit úvěry v měnách obchodních (nebo centrálních) bank.
Bankovní činnost může představovat velké částky a zejména v okamžicích napětí trhu nelze podceňovat možné objevení systémového rizika.
6.4.2.1. Výjimka týkající se oddělení účtů se zdá u centrálních depozitářů cenných papírů přípustná v případě, že se "bankovní" činnosti těchto institucí týkají zúčastněných bank a jsou tedy pro vypořádání typicky podpůrné povahy.
Úvěr je tedy do určité míry nedílnou součástí vypořádání a v této pozici by mohl nebo podle některých měl představovat činnost spojenou s institucionální rolí centrálních depozitářů cenných papírů.
Stejné úvahy je možno uplatnit i pro ústřední protistrany, jestliže je úvěr potřebný pro zajištění správného průběhu vzájemného započtení, kde může být považován za jeho nedílnou součást.
6.4.3 V praxi nevidíme jasně, jak budou orgány bankovní kontroly a orgány pověřené kontrolou ústředních protistran a centrálních depozitářů cenných papírů s to v naléhavých případech spolupracovat s potřebnou rychlostí.
Jak již bylo řečeno výše, Výbor si přeje, aby uvědomění si potenciálních rizik pro trh vedlo pod záštitou ECB všechny orgány pověřené kontrolou bankovních a mimobankovních činností k podpisu dohod o permanentní spolupráci a vzájemné výměně informací a v naléhavých případech k přijetí velmi rychlých a efektivních opatření.
6.5 Rozdíly v právní a daňové oblasti (bod 3 sdělení).
Problémy právní povahy jsou tak početné a komplexní, že je nemožné je všechny koherentně vyjmenovat.
Rozdíly mezi legislativními ustanoveními se týkají smluvních aspektů, vlastních finančních zdrojů, mezinárodního práva, práva společností, úpadkového práva a znamenají právní následky pro všechny fáze procesu nákupu, vzájemného započtení a dodání proti placení.
Komise uvádí, že "celý proces mohou ještě ovlivnit rozdíly existující mezi substanciálními národními zákony jednotlivých dotčených soudnictví".
6.5.1 Je všeobecně přijímáno, že hledání řešení nespočetných a komplexních právních problémů bude probíhat dlouhodobě: realisticky si uvědomujeme, že častou příčinou zpomalení a překážek v procesech legislativní harmonizace byly národní zvláštnosti a byrokratický konservatismus.
Výbor si přeje, aby pro jednou mohl u členských států převážit smysl pro odpovědnost nad národními zájmy.
Komise navrhuje, že vytvoří skupinu složenou z univerzitních expertů, orgánů veřejné moci a představitelů právních profesí, jež bude mít za úkol prohloubit analýzu již realizovanou skupinou Giovannini a navrhnout patřičná řešení.
Tato skupina má být v kontaktu s organizacemi, které již započaly práce stejného typu na mezinárodní úrovni (UNIDROIT).
Výbor navrhuje, aby se tato skupina rozšířila o technické a právní experty vzešlé z kruhů účastníků.
6.5.2 Proces legislativní harmonizace, který chce Komise podniknout, nemůže být ukončen před upřesněním ostatních aspektů rámcové směrnice.
Zatím bude nutné používat stávající legislativy a provádět zásahy do právních aspektů pouze v absolutně nevyhnutelných případech; je třeba se vyhnout kvapným zásahům, které by bylo nutné následně upravovat.
Jinak Výbor poznamenává, že trhy až do současné doby fungovaly bez vážnějších problémů s tím, že používaly konsolidované praktiky a zvyklosti, které jen zřídka daly prostor k námitkám a které byly ještě méně častěji předmětem soudních rozhodnutí.
Místo aby byly považovány za překážku jako takovou, musejí být rozdíly na právní úrovni považovány spíše jako zdroj komplikovaných postupů, což se projevuje viditelným zvýšením nákladů.
6.5.3 Úvahy vyložené v předchozím odstavci jsou zároveň platné pro daňová opatření, což je oblast, kde je rozmanitost v právní oblasti a legitimní vůle členských států danit příjmy z kapitálového majetku zdrojem přemíry ustanovení, často diskriminačních, někdy obtížných na vyložení, ale vždy nákladných pro trh.
Výbor se domnívá, že není nutné vstupovat do detailů, pokud jde o opatření navrhovaná Komisí: tato jsou formálně správná, ale nebudou vždy členskými státy snadno přijímána, zejména nebyl-li terén předem očištěn od protichůdných ideologických orientací.
Hlavním cílem je harmonizace postupů pro vybírání daní; každá metoda ze všech možných voleb má své výhody a své nevýhody, ale je nutné, aby se členské státy dohodly minimálně na tomto bodu.
6.6 Politika hospodářské soutěže (bod 4 sdělení): v dokumentu Komise je tomuto tématu věnována zvláštní pozornost a je zde stanoven důležitý princip: opatření směřující na podporu liberalizace a integrace systémů a politiky hospodářské soutěže jsou doplňková.
Tento princip se zdá evidentní, ale jakmile bude zaveden do praxe, může se stát předmětem odlišných a zejména restriktivních výkladů.
Komise tvrdí, že si nepřeje zaujmout pozici k otázce horizontální či vertikální integrace, ale upozorňuje, že v případě, kdy by určité koncentrace byly rozhodující z hlediska vytváření a posílení dominantní pozice na trhu, což se děje již v současnosti, mohlo by to znamenat určité problémy z hlediska hospodářské soutěže.
Problém nespočívá v dominantním postavení, které samo o sobě není nedovolené, ale v nedovoleném používání dominantního postavení: situace, která by vzhledem k charakteristikám trhu mohla způsobit problémy v používání norem.
6.6.1 Již zde byly zmíněny příklady uváděné Komisí, jako přeshraniční seskupení mezi národními a mezinárodními ústředními protistranami spolu s vytvářením organizací značných rozměrů.
Další formy koncentrace či strukturované spolupráce se právě diskutují.
Jestliže zkoumáme stávající struktury či struktury, jež by měly být v souladu s pravidly hospodářské soutěže vytvořeny, je v každém případě nutné připomenout, že ústřední protistrany a centrální depozitáře cenných papírů jsou samozřejmě málo početné a velkých rozměrů.
Vzhledem k jejich zvláštní povaze je nereálné se domnívat, že by v každé zemi mohlo vzniknout více organizací v takovém počtu, aby bylo možné se vyhnout tomu, že jedna zaujme větší pozici než ostatní; to stejné ještě více platí na evropské úrovni.
Rozdíl mezi institucí, která je důležitější než ostatní, a institucí, jež požívá "dominantního" postavení, je velmi subtilní a je nutné, aby se rozsudek orgánů hospodářské soutěže zakládal na hlubokých znalostech vlastností trhu a jeho operačních potřeb.
6.6.2 Vyjádřit stanovisko k dominantnímu postavení nebo k činnostem namířeným proti hospodářské soutěži by bylo ještě obtížnější, kdyby mezi ústředními účastníky a bankovními činnostmi měla pokračovat tendence horizontální integrace, vůči které zaujala Komise neutrální postavení.
Obzvláště komplikovaná a obtížná bude kontrola cen, neboť zcela určitě nemohou být předmětem právní úpravy, ale Komise tvrdí, že je chce kontrolovat, aby se ujistila, že nejsou používány s diskriminačními kritérii.
Kritéria stanovení cen se řídí nebo by se měla řídit pravidly trhu a jsou spojena s objemem, bezpečností, nabízeným zajištěním a celou řadou kvalitativních důvodů: nebude jednoduché s určitostí rozlišit subjektivní ocenění od ocenění objektivní povahy a stanovit jeho diskriminační charakter.
Posouzení přemrštěné ceny vyplývající z dominantního postavení by mohlo být ještě obtížnější: v tomto případě nejsou aprioristická kritéria; platí pouze posouzení případ od případu.
6.6.3 Místo závěru tohoto stručného přezkoumání aspektů týkajících se hospodářské soutěže si Výbor přeje vyjádřit svůj substanciální souhlas s přístupem Komise, ale připojuje výzvu, která by se měla promítnout do závazných norem a do spolupráce mezi kontrolními orgány a úřady pověřenými hospodářskou soutěží jak na národní, tak i na evropské úrovni.
Kontrolní orgány (ve spolupráci s orgány pověřenými hospodářskou soutěží) mohou vykonávat kontrolu ex ante, jejímž cílem je vyhnout se tomu, aby existence dominantního postavení způsobila zneužití a vyloučení.
Po zavedení jasných a rozumných pravidel trhu a kontrol by se zásahy ex post, které jsou konfliktní a škodlivé pro trh, snížily na minimum.
6.6.4 Na závěr se Komise, aniž by zaujala postoj, věnuje problému výhradních dohod s tím, že si ponechává možnost je případ od případu prověřit: jedná se o vyvážený přístup, který Výbor plně sdílí.
7. Závěry
7.1 Výbor se s velkým zájmem seznámil s dokumentem Komise, který analyzoval především z pohledu sociálních partnerů zastoupených ve svém středu: schvaluje jeho přístup a hlavní směry.
Uznává, že se jedná o velmi komplexní a choulostivou záležitost a z toho důvodu zbývá ujít ještě dlouhou cestu, než bude připravena budoucí směrnice.
Podle expertů by si vstoupení v platnost těchto ustanovení mohlo vyžádat několik let.
7.2 Výbor si uvědomuje, že konzultace všech zúčastněných stran – trhů, kontrolních orgánů a vlád – představuje dlouhý a obtížný úkol a že by legislativní proces předcházející vypracování budoucí směrnice mohl být velmi složitý.
Zároveň se ptá, jak by se situace mohla do té doby vyvinout.
Aniž by chtěl vyvolávat zbytečný poplach, není od věci si tuto otázku položit, neboť stávající pravidla trhu konec konců umožnila překonat krizové okamžiky a orgány byly s to řídit dokonce i velmi choulostivé situace.
7.3 Jestliže je tu problém, pak je to problém krátkodobé budoucnosti: vývoj "vnějších" trhů – nejen amerických, ale též asijských – posiluje tendenci směřující k vytvoření silnějších a účinnějších evropských struktur.
Jedná se o logickou tendenci, jež je v souladu s pravidly trhu, který nemůže být ve světovém měřítku izolovaný, a to ani z hlediska právní úpravy.
Pokud jde o oprávnění či zákazy týkající se pravidel hospodářské soutěže, koncentrací podniků či vykonávání nových funkcí podniky či finančními skupinami, jsou na místě zdravý rozum a opatrnost.
7.4 Výbor se dále domnívá, že rozhodnutí nemohou být přijímána autonomně pouze orgány pověřenými hospodářskou soutěží: do budoucna by se mělo používat závazné stanovisko kontrolních orgánů, i když to není vždy a všude nutné.
Vůle otevřít trhy a zároveň respektovat pravidla hospodářské soutěže může vést k zanedbání bezpečnosti těchto trhů, což je aspekt, který jsou s to posoudit pouze orgány odpovědné v dané oblasti.
Stanovisko Specializované sekce "Zaměstnanost, sociální věci a občanská práva a povinnosti" Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o zavedení integrovaného akčního programu v oblasti celoživotního vzdělávání
COM(2004) 474 final – 2004/0153 (COD)
(2005/C 221/22)
Komise se dne 9. září 2004 rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s čl. 149 odst. 4 Smlouvy o ES ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci a občanská práva a povinnosti", jež byla odpovědná za přípravné práce Výboru k danému tématu, přijala své stanovisko dne 20. ledna 2005.
Zpravodajem byl pan Koryfidis.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 414. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. února 2005 (schůze ze dne 10. února 2005) 107 hlasy pro a 2 hlasy proti toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Po předchozím zdlouhavém procesu výzkumu, příprav a konzultací [1] předložila Komise svůj návrh na zavedení integrovaného akčního programu v oblasti celoživotního vzdělávání.
1.2 Evropský hospodářský a sociální výbor tento vývoj vítá a zdůrazňuje, že smyslem idejí vyložených v tomto stanovisku je dosažení větší efektivnosti a proveditelnost návrhu Komise.
1.3 Stanovisko EHSV k návrhu Komise je tedy podmíněno hlavně poznatky a zkušenostmi, jež přináší, ve spojení s:
opožděním při plnění cílů stanovených v Lisabonu;
průtahy při uvádění vzdělávání a školení do souladu s produktivitou [2];
demografickou situací v Evropě;
problémy, jež se v současnosti na evropské a národní úrovni při hledání řešení těchto problémů objevují [3].
2. Návrh Komise
2.1 Návrh Komise (COM(2004) 474 final) sleduje restrukturalizaci existujících vzdělávacích programů.
Podle tohoto návrhu je restrukturalizace reakcí na čtyři faktory:
- na změny napříč EU, jejichž přispěním se systémy vzdělávání a školení stále více integrují v kontextu celoživotního vzdělávání (…);
- na stále důležitější roli vzdělávání a školení při vytváření konkurenceschopné a dynamické ekonomiky v Evropě založené na vědeckých poznatcích (…);
- na potřebu zpevňování silných stránek a řešení nesoudržností a chybějící spolupráce (…);
- na potřebu zjednodušení a racionalizace legislativních nástrojů Společenství cestou vytvoření integrovaného rámce, v němž lze financovat široké spektrum nejrůznějších aktivit.
2.2 Návrh vychází z existujících programů Socrates, Leonardo da Vinci a eLearning [studium s použitím elektronických prostředků], z iniciativy Europass a z různých akcí financovaných prostřednictvím akčního programu Společenství na podporu orgánů aktivních na evropské úrovni a rovněž specifických aktivit v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání.
2.3 Návrh rovněž vychází z představy, že "významných výhod by se dosáhlo integrací podpory Společenství adresované mezinárodní spolupráci a mobilitě v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání do jediného programu, který by umožnil hlubší formy spolupráce různých oblastí činnosti a poskytl větší kapacity na podporu dalšího rozvoje celoživotního vzdělávání, a logičtějších, zmodernizovaných a účinnějších způsobů řízení" [4].
2.4 Z návrhu tedy vyplývá, že "by se měl zavést (…) integrovaný program, který by cestou celoživotního vzdělávání přispíval k rozvoji Evropské unie jako vyspělé vědecké společnosti s udržitelným hospodářským rozvojem, větším počtem pracovních míst a jejich vyšší kvalitou a s větší sociální soudržností" [5].
2.5 Poukazuje se na to, že "vzhledem k specifičnosti škol, vysokoškolského vzdělávání, odborného vzdělávání a vzdělávání dospělých a rovněž s ohledem na následnou potřebu, aby postup Společenství vycházel z cílů, forem akce a organizačních struktur šitých jim na míru, je vhodné v rámci integrovaného programu zachovat individuální programy zaměřené vždy na jeden z těchto čtyř sektorů, při současné maximalizaci jejich soudržnosti a vzájemné shodnosti" [6].
2.6 "Integrovaný program" obsahuje tyto kategorie programu:
- Sektorové programy:
- program Comenius, který má řešit výukové a studijní potřeby všech subjektů v předškolním a školním vzdělávání (…)
- program Erasmus, který má řešit výukové a studijní potřeby všech subjektů zařazených do formálního vysokoškolského vzdělávání, odborné přípravy a do odborného vzdělávání na terciární úrovni (…)
- program Leonardo da Vinci, který má řešit výukové a studijní potřeby všech subjektů zařazených do odborné přípravy a odborného školení (…)
- program Grundtvigové, který má řešit výukové a studijní potřeby subjektů zařazených do všech forem vzdělávání dospělých (…);
- "příčný program" má zahrnovat tyto čtyři klíčové aktivity:
- politiku spolupráce v oblasti celoživotního vzdělávání uvnitř Společenství
- prosazování studia cizích jazyků
- rozvoj inovačního obsahu, založeného na informačních a komunikačních technologiích (ICT), služeb, odpovídajících forem pedagogiky a praxe v oblasti celoživotního vzdělávání
- šíření a využívání výsledků akcí podpořených v rámci programu a předchozích souvisejících programů a výměna správné praxe;
- program Jeana Monneta má podpořit instituce a aktivity v rámci evropské integrace.
Zahrne tyto tři klíčové aktivity:
- akce Jeana Monneta
- provozní granty na podporu specifikovaných institucí, zabývajících se problémy se vztahem k evropské integraci
- provozní granty udělované ostatním evropským institucím a sdružením v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání.
2.7 Důležitým faktorem návrhu Komise je revize kvantifikovaných cílů ve světle změn částek navržených v podrobném finančním výhledu na období 2007 až 2013.
Jedná se o tyto cíle:
- každý 20. žák zahrnutý do aktivit programu Comenius v letech 2007 – 2013
- 3 miliony studentů v rámci programu Erasmus do roku 2011
- 150000 umístění v rámci programu Leonardo do roku 2013
- 25000 mobilních transakcí v rámci programu Grundtvigové do roku 2013.
2.7.1 Komise pokládá takové náročné cíle za natolik podstatné, aby se z nového programu stal odpovídající nástroj na podporu dosažení nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomiky založené na vědeckých poznatcích do roku 2010.
2.7.2 Navrhovaný směrný finanční obnos přestavuje 13620 miliard EUR na dobu sedmi let trvání programu.
3. Obecné připomínky
3.1 Zaujetí tvůrčího přístupu k danému návrhu Komise bude jistě představovat složitý proces.
Vyžádá si obecné a odborné znalosti cílů, opatření a potíží, na něž naráží rozvoj politiky vzdělávání v Evropě.
Takový přístup bude rovněž závislý na možnostech uvést volbu v oblasti vzdělávání do úzkého souladu s hlavními cíli Unie stanovenými pro 21. století [7], a ještě konkrétněji s hlavními cíli tohoto desetiletí [8].
Nakonec bude muset jít o prozíravý přístup, aby se zabezpečilo, že nynější volba bude v budoucnu tou správnou volbou.
3.2 EHSV zaujímá jasné stanovisko, pokud jde o hierarchii současných hlavních záměrů Unie, a formuloval tedy přístup spočívající v tom, jak provázat celoživotní vzdělávání s těmito cíli.
Jeho postoje byly vyloženy v nedávném vysvětlujícím stanovisku k "odbornému vzdělávání a produktivitě" [9], které si vyžádalo nizozemské předsednictví.
V této souvislosti se přístup EHSV k návrhu Komise do značné míry zakládá na shora uvedených myšlenkách a postojích.
3.3 Přístup EHSV je rovněž určován jeho zkušenostmi s výsledky dosavadních politik a programů Unie v oblasti kultury a vzdělávání, přípravy k povolání a ve vztahu k mládeži a sportu.
3.3.1 Celkový obraz je s několika výhradami obecně pozitivní. Výbor připouští programy, které:
- vykazují vysokou kvalitu a efektivnost při komunikaci mezi orgány Unie, konkrétněji mezi Komisí a evropskou veřejností;
- prokazují základní úroveň rozvoje uvnitř Unie, pokud jde o mobilitu lidí a mobilitu idejí a nejlepší praxe;
- mají rozsah, který je příslibem vysoké úrovně evropské přidané hodnoty, jak nyní, tak v budoucnu.
3.3.1.1 Stojí za to poukázat, že dosavadní vzdělávací programy Unie se řadí k několika málo akcím Společenství, jež se obracejí přímo k jeho občanům.
Proto by cílem nového programu měla být podpora demokracie vycházející z účasti a aktivního občanství a také podpora zaměstnanosti a univerzálního trhu práce.
Program by měl přispívat k osobní i profesní spokojenosti evropských občanů cestou vytváření příležitostí k rozšíření a využití jejich potenciálu.
Z hlediska Unie a jejích vazeb s vlastními občany je důležité, aby byl komplexní program budován se zaměřením na různé věkové skupiny, jednotlivé občany, pracoviště, střední a malé podniky a sociální partnery.
3.4 Z pohledu Výboru znamená plán Komise zavést "integrovaný akční program v oblasti celoživotního vzdělávání" pozitivní krok.
Proto jsou návrhy EHSV k danému tématu koncipovány výlučně v zájmu zlepšení programu.
3.4.1 V této souvislosti si EHSV hned zpočátku povšiml jednoho nedostatku v definici celoživotního vzdělávání.
3.4.1.1 Konkrétněji, EHSV se domnívá, že by měla existovat jednotná definice [10] vzdělávání, odborného vzdělávání a politiky ve vztahu k mládeži, aby se z jejich perspektivy mohlo na celoživotní vzdělávání pohlížet jako na jednotný proces, od mateřské školy až po odchod do starobního důchodu a dále [11].
Kromě toho je EHSV přesvědčen, že je třeba posunout se dále za věkově podmíněná omezení vzdělávání, jak jsou evropské veřejnosti ukládána příslušnými evropskými systémy vzdělávání a odborného vzdělávání.
EHSV tudíž od tohoto programu očekávalo mnohem více především co se týká definice rámce celoživotního vzdělávání.
Hlavním problémem je dodat tomuto jednotnému, víceoborovému konceptu "celoživotního vzdělávání" materiální a právní základ nad rámec přístupových práv k sektorovým programům.
Integrovaný program by se měl stát zřetelným impulsem pro členské země Evropské unie k zavedení pozitivního práva zaručujícího efektivní a neomezený přístup k vzdělávacím programům pro všechny občany bez rozdílu věku a životních podmínek.
Tento princip by pak bylo možno hájit jako základní právo u Evropského soudního dvora.
3.4.1.2 EHSV si je vědom, že možnost celoživotního vzdělávání bude v podstatě posuzována na národní regionální a místní úrovni.
Uvědomuje si rovněž, že na evropské úrovni existují překážky, stojící v cestě integraci programu z hlediska jeho obsahu a praxe.
Trvá však na ustanoveních v sektorových programech, trval by rovněž na odstranění přísných omezení (pokud jde o věk a náplň studia), které těmto programům a těm, kteří si přejí studovat, existující systémy vzdělávání a školení ukládají.
A konečně, Výbor poukazuje na to, že zahrnutí shora zmíněných programů do "integrovaného programu celoživotního vzdělávání" vytvoří základ pro navazování produktivních vazeb mezi formálním a neformálním studiem.
Neformální studium je důležité, protože vzdělávání umožňované zejména mladým lidem, je svou povahou většinou neformální, a vztahuje se k získávání základních dovedností, potřebných k zajištění jejich zaměstnatelnosti jako občanů a rovněž jejich aktivní sociální integrace.
3.4.2 Existují rovněž nedostatky, týkající se horizontální komunikace a vazeb mezi sektorovými programy.
3.4.2.1 EHSV se domnívá, že problémy spojené s procesem naplňování hlavních cílů Unie jsou komplexní.
Jejich řešení proto vyžaduje, aby se odstranily překážky a umožnil se tak rozvoj všech forem mobility mezi subsystémy vzdělávání, uvnitř jednotlivých zemí a mezi zeměmi.
Odstranění bariér a omezení je rovněž nezbytnou podmínkou pro to, aby se vědomé a realizovatelné celoživotní vzdělávání stalo skutečností.
3.4.2.2 Vysvětlující memorandum k návrhu Komise obsahuje důležitý bod, poprvé vysvětlený v jejím Sdělení o nové generaci Programů vzdělávání a školení Společenství po roce 2006 [12].
Uvádí se v něm, že "… systémy školství a odborného vzdělávání se stále více integrují v kontextu celoživotního vzdělávání, aby tak reagovaly na nové výzvy uvědomělé společnosti a demografické přeměny" [13].
Tento návrh však takový postoj bohužel neproměňuje ve skutek.
Návrh Komise je v podstatě zaměřen na existující vzdělávací struktury a prosazuje pouze minimální formy spolupráce mezi různými úrovněmi vzdělávání.
EHSV se domnívá, že nový program by byl adaptabilnější a novátorštější, kdyby přístup ke specifickým programům zahrnoval základní cílové skupiny, aniž by se z důvodu kvalifikačních předpokladů vzdělávání nebo věku vyloučily skupiny, jež by o vzdělávání projevovaly zájem.
3.4.2.3 Z těchto důvodů se financování celé škály akcí v příčném programu musí rozšířit.
Cílem by se měl stát rozvoj spolupráce a akce, sledující vytvoření podmínek pro vybudování skutečné evropské oblasti celoživotního vzdělávání, přinášející silnou přidanou evropskou hodnotu a významně přispívající k realizaci cílů přijatých v Lisabonu a k udržitelnému rozvoji.
Je zřejmé, že shora uvedená spolupráce a akce budou vyžadovat zahrnutí všech typů subsystému vzdělávání [14], sociálních partnerů a v širším rozsahu i organizované občanské společnosti a veřejných orgánů, zejména regionálních a místních.
3.4.2.4 Vzhledem k výše uvedenému by měla být věnována zvláštní podpora programu Grundtvig, jehož cílem je uspokojit všechny druhy potřeb vzdělávání dospělých.
3.4.3 Existuje třetí, avšak důležitý nedostatek ve vazbě mezi integrovaným programem a cíli lisabonské strategie.
3.4.3.1 EHSV se domnívá, že při plnění cílů vytyčených v Lisabonu již došlo ke značnému prodlení.
Rovněž se domnívá, že rok 2010 se rychle blíží, a že následkem toho předpoklad, zda těchto cílů bude či nebude dosaženo, bude záviset na těch Evropanech, kteří budou v té době pracovat.
A konečně se domnívá, že prohlubování povědomí o lisabonské strategii a cílech bude vyžadovat neustálou a všezahrnující akci ve vztahu k tomuto sektoru evropské veřejnosti, ve spojení se sociálními partnery.
To znamená klást na první místo zvyšování úrovně znalostí o lisabonských strategiích a spolupráci s lidmi v zájmu jejich úspěšné adaptace na výzvy v souvislosti s udržitelným rozvojem a ekonomikou založenou na vědeckých poznatcích, při současném prosazování celoživotního vzdělávání jako celkového přístupu ke všem úrovním.
3.4.3.2 Za tímto účelem by EHSV doporučoval zpevňování programů celoživotního vzdělávání, určených občanům, kteří v současností tvoří pracovní síly, rovněž při současném vytváření bezprostřední vazby mezi těmito programy a udržitelným rozvojem a docílením ekonomiky založené na vědeckých poznatcích.
Jinými slovy, znamená to připravovat na základě specifických požadavků kladených širšími programy, jež se týkají udržitelného rozvoje a dosažení cílů vytyčených v Lisabonu [15] a o kterých se bude rozhodovat po jednání se sociálními partnery a po dohodě s nimi.
3.4.3.3 EHSV přikládal zvláštní význam tomu, aby malé a střední podniky měly přístup k postupům programu.
Zdůrazňuje, že argumentoval tím, že "…malé a střední podniky (…) jsou povinny vyhledávat radu a podporu v sociálním a ekonomickém prostředí, v němž působí, protože je pro ně obtížné, aby kompletní vzdělávací akce zajišťovaly samy" [16].
EHSV tedy v případě malých a středních podniků navrhuje specifický přístup, při němž se relevantní postupy zjednoduší, aby účast těchto podniků na programu byla schůdná a efektivní.
3.4.3.4 Tato doporučení EHSV by se mohla financovat v rozsahu navrhovaného rozpočtu programu, pokud se na období až do roku 2010 rovnováha mezi akcemi v oblasti mobility a rozvoje nastaví ve prospěch rozvoje.
Financování uvedeného doporučení by se rovněž mohlo zabezpečit zajištěním komplexní a závazné konzistence a komplementárnosti ve vztahu k ostatním relevantním politikám Společenství (srv. článek 14 návrhu).
V tomto kontextu musí evropská politika zaměstnanosti a evropská politika výzkumu, politiky evropského sociálního fondu a rovněž politiky strukturálního fondu zahrnovat dimenzi celoživotního vzdělávání.
Zároveň, a až do roku 2010, musejí být shora uvedené politiky co možná nejkompatibilnější s cíli programu celoživotního vzdělávání.
3.5 Další nedostatek se týká nejasností kolem dělby povinností mezi evropskou, národní, regionální a místní úrovní i mezi veřejnými orgány a sociálními partnery a v širším měřítku organizovanou občanskou společností.
3.5.1 EHSV považuje za nezbytné, aby existovala jasná a účinná alokace rolí a odpovědností mezi všemi faktory a aktéry přispívajícími k realizaci integrovaného programu celoživotního vzdělávání.
V případě tak významného společného úsilí, zaměřeného na budoucí cíl, jímž je Evropa založená na vědeckých poznatcích, by bylo rozporné vést dělící čáru mezi aktivními zákonodárci na straně jedné a pasivními příjemci na straně druhé.
3.5.2 EHSV žádá, aby sociální partneři byli spolu s regionálními a místními orgány zahrnuti do celého spektra procesů a akcí v rámci integrovaného programu celoživotního vzdělávání.
Všechny sociální a občanské organizace by mohly na vlastní žádost využít evropského označení spoluúčasti na integrovaném programu, a to pod podmínkou, že se samy zapojí do akcí navazujících na tento program.
Označení by jim mohlo otevírat vstup do evropského sdružení lidového vzdělávání a delegovat jednoho či více zástupců do jeho "pomocného výboru".
Aktivní účast tohoto druhu by učinila systém sociálně přijatelnějším a propůjčila by mu dynamičnost a efektivnost.
3.5.3 Toto doporučení by umožnilo dát program celoživotního vzdělávání do spojitosti s praktickými každodenními sociálními potřebami a rovněž s potřebami trhu.
Mezi jiným by se tak maximalizovala pravděpodobnost zlepšení rovnováhy mezi potřebami trhu – zejména trhu práce – a sociálními potřebami.
3.5.3.1 EHSV upozorňuje zejména na skutečnost, že v návrhu nejsou vůbec zmíněny priority, vyložené sociálními partnery v březnu 2002 pokud jde o rámec akcí, sledujících celoživotní rozvoj dovedností a způsobilostí.
3.6 Jiným důležitým problémem je mobilita, finanční prostředky, jež se na ni mají vyčlenit, a otázka, jak se mají rozložit mezi sektorové programy.
3.6.1 EHSV se domnívá, že mobilita je pozitivním faktorem, za předpokladu, že dává do souladu kvalitativní prvky programů.
Cíl programů ztrojnásobení mobility musí tedy zahrnovat kvalitativní parametry.
S ohledem na shora uvedené a v současné fázi až do roku 2010 mobilita občanů zařazených nyní do pracovního procesu takové kvalitativní parametry obsahuje a musí mít hlavní podíl na dosažení cílů stanovených v Lisabonu.
3.6.2 EHSV tedy žádá ve prospěch těchto občanů o vyváženější distribuci finančních prostředků na mobilitu.
3.7 EHSV se domnívá, že hledisko komunikace je významným problémem v případě pozitivního zapojení evropských občanů do integrovaného programu.
3.7.1 V tomto ohledu by EHSV rovněž rád zdůraznil, že pojem "integrovaný program" ani z komunikačního hlediska nijak nepomáhá tomu, aby se program pozitivním způsobem uznával.
3.7.2 Proto se navrhuje, aby se pojem "integrovaný program" nahradil termínem, který bude přijatelný a zároveň bude obrážet významový obsah.
EHSV se domnívá, že takovým termínem je "Athéna" – jméno starořecké bohyně vědění a moudrosti.
4. Specifické připomínky
4.1 Smyslem specifických připomínek navazujících na všeobecný komentář je podrobně vysvětlit výhrady a rozdílné názory EHSV, týkající se určitých článků návrhu Komise.
To znamená, že by se obecně mělo mít zato, že EHSV podporuje dané články v míře, že netvrdí opak.
4.2 Články 1–8:
4.2.1 EHSV se domnívá, že články 1 až 8 by se měly revidovat v souladu s jeho doporučením, aby se sociální partneři spolu s občanskou společností a regionálními a místními orgány aktivně zapojili do plánovaných procesů a akcí (bod 3.5.2); a v souladu s jeho doporučením, týkajícím se názvu programu (bod 3.7.2).
4.2.2 Pokud jde zejména o specifické programy, a stále ještě v kontextu svých obecných připomínek, EHSV doporučuje, aby se vytvořily institucionální struktury k posílení společných – a snad dlouhodobých – akcí, především v oblastech, které kultivují princip celoživotního vzdělávání a odpovědi občanů na současné výzvy.
4.3 Články 9-14
4.3.1 EHSV se domnívá, že článek 11, který se zmiňuje o zastoupení a účasti sociálních partnerů ve Výboru, je nesprávně formulován.
4.3.1.1 Za prvé, existuje zásadní problém, pokud jde o formu účasti sociálních partnerů ve Výboru.
Vzhledem k postavení pozorovatelů, i když mohou pronášet svá stanovisko v praxi, není slučitelná s principem demokratické účasti, obhajovaným Unií v její Ústavě, jež se nachází v procesu ratifikace.
Kromě toho hlavní problém zde spočívá ve vytvoření platformy k pěstování smyslu pro sdílení sociální odpovědnosti při koncipování a rozvoji evropských politik v oblasti vzdělávání.
Jestliže se sociální partneři plně účastní práce Výboru (tj. s hlasovacími právy), bude zde i platforma pro takový smysl sdílení odpovědnosti, a jeho role bude mít rozhodující význam při koncipování a rozvoji efektivních politik v oblasti vzdělávání.
Kromě odpovědnosti veřejné moci v rozhodování o záležitostech v oblasti vzdělávání, existuje rovněž odpovědnost sociálních parnterů.
Jedná se o odpovědnost, která souvisí se vzděláváním v průběhu celého profesionálního života a která je vyjádřena nebo by měla být vyjádřena na institucionální úrovni prostřednictvím kolektivního vyjednávání.
4.3.1.2 Tato nepřiměřená forma účasti sociálních partnerů se rovněž stává precedentem k podobným rozhodnutím na národní, regionální a místní úrovni, což postrádá smysl s ohledem na skutečnost, že v určitých členských státech přinejmenším sociální partneři již hrají klíčovou roli při koncipování těchto politik.
4.3.1.3 EHSV je přesvědčen, že je zapotřebí vést oddělený dialog o složení Výboru, jehož přičiněním by se Výbor stal funkčním a efektivním.
EHSV se však obecně domnívá, že je nezbytné, aby Výbor na základě tvůrčí rovnováhy zahrnoval zástupce všech skupin, kteří ovlivňují, nebo jsou ovlivněni celoživotním vzděláváním, a mají odpovídající celkové a specializované znalosti.
Jinými slovy, struktura Výboru musí vycházet nejenom z národního základu, ale i z produktivní/sociální platformy (sociální partneři – obecněji občanská společnost) a ze znalostního základu (vysokoškolské kruhy).
4.3.1.4 A konečně, EHSV zastává názor, že je chybou omezovat účast sociálních partnerů na otázky, týkající se pouze přípravy k povolání.
Působení Výboru se bude muset integrovat do procesu, vedoucího k dosažení Evropy založené na vědeckých poznatcích.
Znamená to, že tento Výbor se může stát příkladem správné praxe pro volbu plánování a politiky, založenou na spolehlivých poznatcích – znalosti celého obrazu, ale i specializovaných znalostí jako součásti celku.
Pro všechny aktéry zastoupené ve Výboru proto bude důležité účastnit se všech jeho procedur, a to způsobem, který bude jak funkční, tak angažovaný, pokud jde o co, jak a proč ve vztahu k volbě příslušné politiky.
4.3.1.5 EHSV požaduje aktivnější přístup ke specifickým potřebám vzdělávání handicapovaných osob.
Za tímto účelem navrhuje pozměnit článek 12(b) následovně:
Článek 12(b) "stanovit opatření, týkající se žáků se zvláštními potřebami, a aktivně přihlížet ke specifickým potřebám handicapovaných osob, zejména napomáháním k prosazování jejich integrace do hlavního proudu vzdělávání a školení".
4.4 Články 15–46
4.4.1 EHSV v kontextu svých obecných připomínek (bod 3.4.2 výše) navrhuje rozšířit aktivity a zvýšit financování příčného programu, s odpovídající redukcí finančních prostředků alokovaných sektorovým programům.
4.4.1.1 Myšlení, kterým je nesen duch návrhu, je přímočaré:posílení příčného programu v souladu s jeho obsahem, zahájení procedur k modernizaci evropských vzdělávacích systémů jako celku.
To v podstatě znamená, že investice vložené do příčného programu se stanou výnosem pro evropské vzdělávací systémy, do značné míry v závislosti na formě specifické přidané hodnoty v každém jednotlivém případu.
Ze shora uvedeného vyplývá, že investice do příčného programu budou přirozeně těmi nejproduktivnějšími a nejúčinnějšími investicemi.
4.4.2 EHSV navrhuje, aby se zkvalitněný příčný program celoživotního vzdělávání přímo provázal s cíli stanovenými v Lisabonu, s udržitelným rozvojem a s evropskými občany, kteří se zapojí do produktivních aktivit v období do roku 2010 (bod 3.4.3.2 výše).
4.4.2.1 Taková vazba v praxi znamená integrovaný přístup k naší celkové strategii celoživotního vzdělávání, na základě problémů, jež nás k této strategii dovedly, cílů, jež jsme si sami stanovili k překonání těchto problémů a dostupných prostředků k dosažení těchto cílů.
Kromě toho takové spojení znamená:
- napomáhání výzkumu a zkušebním aplikacím ze strany vysokoškolské obce, sociálních partnerů a organizované občanské společnosti obecně a rovněž na úrovni regionálních veřejných orgánů, za účelem splnění cílů vytyčených v Lisabonu;
- zvláštní podporu spolupráce shora uvedených aktérů, kterým je společný shora uvedený cíl a záměry udržitelného rozvoje;
- alternativní návrhy Unie na základě relevantní správné praxe, jak na místní úrovni provázat celoživotní vzdělávání s lisabonskými cíli.
4.5 EHSV zastává názor, že projednávaný program představuje z hlediska vyhlídek Unie volbu nejvyšší možné důležitosti.
Z toho důvodu se rovněž domnívá, že z hlediska realizace je důležité, aby se program stal předmětem nápravného postupu, a byl proto na nejvyšší úrovni monitorován.
V této souvislosti by EHSV uvítal vytvoření stálého organizačního výboru na vysoké úrovni, který by sledoval realizaci programu s použitím otevřené metody koordinace.
Hlavním úkolem tohoto výboru by bylo sledovat za podpory Evropské komise postup realizace programu v kterémkoli daném okamžiku, a pravidelně Evropskou radu informovat za účelem jakékoli nezbytné nápravné akce.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o podpoře družstevních společností v Evropě
KOM(2004) 18 v konečném znění
(2005/C 234/01)
Komise se dne 23. ledna 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", pověřená pracemi k tomuto tématu, přijala stanovisko dne 14. února 2005.
Zpravodajem byl pan HOFFELT.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil toto stanovisko na 415. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. března (jednání ze dne 9. března) 120 hlasy pro, 1 hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 "Družstevní společnost je nezávislé sdružení osob, které se dobrovolně spojily, aby naplnily své společné ekonomické, sociální a kulturní potřeby a ambice prostřednictvím demokraticky řízené organizace ve společném vlastnictví". [1] Přestože právní definice družstevní společnosti může mít v jednotlivých členských státech různé praktické naplnění, právníci se shodují na tom, že družstevní společnosti mají povahu "intuitu personae" (což znamená, že berou ohled na jednotlivce, pozn. př.).
1.2 Identita družstevní společnosti je posílena takovými hodnotami jako je demokracie, rovnost, spravedlnost, solidarita, otevřenost a společenská odpovědnost, ale rovněž principy dobrovolného členství, demokratického rozdělení pravomocí mezi členy družstva, ekonomické účasti členů na majetku družstva a závazků vůči celku [2].
1.3 Dále se družstevní společnost od kapitálových společností liší rovněž proměnlivostí kapitálu, který je rozdělen do podílů znějících na jméno, jež nelze převést na třetí sobu, která není členem družstevní společnosti.
1.4 Mezi občany Evropské unie je přibližně 140000 miliónů občanů členy družstevních společností. V rámci Evropské unie funguje přibližně 300000 družstevních společností, které zaměstnávají 2,3 milionů osob.
1.5 Družstevní forma podnikání je charakteristická společným využitím kupního nebo prodejního potenciálu či pracovní síly za účelem uspokojení ekonomických potřeb členů družstevní společnosti.
S touto formou podnikání se setkáme ve většině oborů podnikatelské činnosti, ale je vhodná i pro naplňování sociálních, environmentálních a kulturních cílů.
1.6 Družstevní společnosti jsou rovněž zvlášť vhodné k tomu, aby se podílely na plnění cílů stanovených Lisabonskou strategií, protože se snaží uvést do souladu ekonomickou výkonnost, spolupráci a osobní rozvoj jednotlivce.
1.7 Přestože mezi družstevními společnostmi existují značné rozdíly co do velikosti a rozvoje, pro většinu je příznačná zakotvenost v místě působení. Družstevní společnosti se tak podílejí na utváření a posilování sociálně-ekonomické struktury daného regionu a rovněž na udržení společenské soudržnosti v oblastech, které se musejí vyrovnávat se zaostalostí nebo s velkou potřebou restrukturalizace [3].
Místní zakotvenost však těmto společnostem v žádném případě nezabraňuje v podnikání za hranicemi Evropské unie.
Družstevní společnosti se proto nezanedbatelným způsobem podílejí na mezinárodní obchodní výměně a světové hospodářské dynamice [4].
1.8 V tomto ohledu jsou ostatně úloha a význam družstevních společností uznány jak na národní, tak na světové úrovni.
Mezinárodní organizace práce (WTO) v této souvislosti v červnu roku 2002 přijala doporučení o podpoře družstevních společností [5], kde se zdůrazňuje, že "různé formy družstevních společností podporují plnou účast na hospodářském a sociálním rozvoji celé společnosti".
Toto doporučení bylo přijato všemi 25 členskými státy EU a je předmětem ratifikačního procesu.
1.9 Na úrovni Evropské unie jsou družstevní společnosti uznána článkem 48 Smlouvy zakládající Evropské společenství [6].
Komise věnovala tomuto typu společností zvláštní pozornost v rámci svého oddělení pro "živnosti, malé podniky, družstevní společnosti a vzájemné organizace".
Rada nedávno přijala statut evropské družstevní společnosti a rovněž směrnici doplňující tento statut s ohledem na zapojení zaměstnanců [7].
Přijetí tohoto sdělení svědčí o přetrvávajícím zájmu Evropské komise o tuto formu společnosti.
1.10 Tento zájem rovněž naplňuje očekávání družstevních společností, které jsou nyní nuceny přijímat stále náročnější výzvy, protože v opačném případě hrozí zpomalení jejich rozvoje a zpochybňování smyslu jejich existence.
V některých nových členských zemích EU byla totiž družstevní forma podnikání zdiskreditována bývalými režimy.
Proto musí četné družstevní společnosti podnikající v prostředí neustále sílící konkurence vynaložit značné prostředky na to, aby udržely svou konkurenceschopnost a zároveň uchránily svůj charakter a identitu.
2. Hlavní linie sdělení
2.1 Jedním z významných přínosů sdělení přijatého dne 23. února 2004 je skutečnost, že Komise v něm zdůrazňuje "rostoucí význam a pozitivní úlohu družstevních společností jako prostředku pro naplnění značného počtu cílů EUR".
2.2 Dále se ve sdělení konstatuje, že potenciál družstevních společností není dostatečně využíván.
Aby se tato situace vyřešila, Komise navrhuje stanovit tři hlavní principy rozvržené do série dvanácti opatření, které je třeba realizovat:
2.2.1 Podpora vyšší účasti v družstevních společnostech v Evropě zviditelněním a zkvalitněním charakteristik tohoto odvětví
Jedná se zejména o organizování strukturovaných výměn informací a zkušeností a o podporu akcí, které mají vyvolat zájem orgánů veřejné moci a ekonomických aktérů.
2.2.2 Zkvalitnění družstevních zákonů v členských státech
Tento cíl je naplňován nařízením Rady o statutu evropské družstevní společnosti (SEDS), které Rada přijala v červenci 2003.
Jedná se jak o zavedení nařízení do národních legislativ, tak o zdokonalení národních legislativ a o podněty k vypracování "modelových zákonů".
Je třeba zdůraznit, že Komise věnuje velkou pozornost novým členským zemím Evropské unie.
2.2.3 Výraznější zohlednění družstevních společností v cílech Společenství a podíl družstevních společností na naplňování těchto cílů
Týká se zejména zemědělské politiky a rozšíření, rozvoje venkova a regionálního rozvoje a vytváření pracovních příležitostí.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor věnoval problematice společností jednotlivců a sociální ekonomice obecně vždy velkou pozornost [8].
Stejně jako Výbor regionů se domnívá, že je vhodné spravedlivým způsobem rozvíjet a podporovat všechny formy podnikání [9].
Aby měl k dispozici reakce organizací a družstevních společností na sdělení, zorganizoval Výbor 11. října na základě dotazníku veřejné slyšení.
Toto slyšení umožnilo konfrontovat návrh Komise s očekáváním a prioritami družstevního sektoru.
3.2 Výbor přijal sdělení Komise o podpoře družstevních společností v EU příznivě.
Provedení tohoto sdělení by mělo zajistit výraznější podporu družstevního podnikání, zejména díky výraznějšímu ocenění a uznání jeho podílu na naplňování cílů Lisabonské strategie.
3.3 Výbor však ve sdělení rovněž zkonstatoval, že velké množství opatření plánovaných za účelem výraznější podpory družstevních společností je formulováno velmi opatrně v tom smyslu, že se v nich často objevují výrazy jako "přezkoumat a analyzovat možnosti" nebo "věnovat zvláštní pozornost".
Bylo by tedy žádoucí formulovat cíle konkrétněji a stanovit vhodný časový plán jejich naplňování.
3.4 Výbor podobně jako Komise věnuje velkou pozornost novým členským státům a kandidátským zemím.
V některých z těchto zemí vedlo provozování družstevní formy podnikání za bývalých režimů k tomu, že družstevní společnosti jsou označovány za nástroj těchto režimů.
3.4.1 Z tohoto důvodu se Výbor domnívá, že je zvlášť potřebné upozornit podnikatele z těchto zemí na potenciál družstevních společností, které umožňují rozvoj podnikatelské činnosti na základě vzájemného sdílení zdrojů, funkcí a podnikatelského rizika, což přispívá k větší životaschopnosti a trvalosti podnikatelských projektů [10].
3.4.2 Výbor se rovněž domnívá, že je v nových členských státech třeba podporovat nová dynamická hnutí, která též vycházejí z družstevního modelu podnikání, v boji proti vyloučení ze společnosti a v oblasti životního prostředí a dohlížet na to, aby svazové struktury vytvořené některými družstevními společnostmi nebyly narušeny změnami, které mají dopad na tento typ podnikání.
3.5 Výbor chápe přístup Komise, která zdůrazňuje zařazení družstevních společností mezi malé a střední podniky, ale připomíná, že značný počet družstevních společností a uskupení přesahuje limity, kterými EU definuje malé a střední podniky.
Z tohoto důvodu Výbor doporučuje neomezovat návrhy sdělení pouze na malé a střední formy podnikání.
Týká se to především odkazů na některá opatření EU jako jsou například služby podnikům nebo přístup k financování.
4. Problematika družstevních společností vyžadující hlubší analýzu
4.1 Právní prostředí
4.1.1 Ve sdělení Komise přikládá velký význam družstevnímu právu a zejména jednotlivým národním statutům, kterými se toto právo řídí.
Výbor tento přístup podporuje, protože je velmi důležité, aby družstevní společnosti měly pro rozvoj svých aktivit k dispozici co nejkvalitnější právní rámec, a to jak na úrovni jednotlivých států, tak na úrovni EU.
4.1.2 Kromě jiného podléhají družstevní společnosti souboru zákonných předpisů z oblasti práva společností (účetní právo, sociální právo, soutěžní právo, daňové právo …).
Vzhledem k tomu, že tyto zákony nezohledňují některá specifika družstevních společností, je zcela oprávněné se domnívat, že i s optimalizovaným družstevním zákonem hrozí, že rozvoj družstevního podnikání bude omezován.
4.1.2.1 Například výchozí návrh účetní normy IAS 32 stanovil, že společenské podíly v družstvech spadají do kategorie závazků a nikoliv vlastního kapitálu, protože může být požadováno jejich vyplacení.
Vzhledem k důsledkům tohoto ustanovení pro družstevní společnosti byl uvedený princip předmětem interpretace, která umožňuje udělit výjimku z tohoto pravidla. Udělení výjimky je podmíněno splněním dvou doplňkových podmínek [11].
Skutečnost, že předpis nebyl revidován, ale byla k němu pouze připojena interpretace pro družstevní společnosti, dává za pravdu tvrzení, že tato forma společnosti je všeobecně vnímána jako výjimka v porovnání s kapitálovými společnostmi.
Jak již bylo řečeno (srov. 3-1), Výbor se domnívá, že družstevní společnosti by neměly být považovány za výjimku, ale že je naopak nutné v případě potřeby upravit legislativní rámec tak, aby zohledňoval specifika družstevních společností.
4.1.2.2 V souvislosti s tím Výbor vyzývá Komisi, aby zohlednila a konkrétními opatřeními zajistila soulad mezi družstevním právem na straně jedné a ostatními konstitutivními prvky právního prostředí na straně druhé.
4.1.2.3 Ve této souvislosti rovněž Výbor doporučuje, aby skupiny expertů, které byly Komisí vyzvány k vypracování stanoviska k připravovaným zákonům pro tuto oblast, vždy zohledňovaly podstatné vlastnosti družstevních společností a využili kompetencí a znalostí organizací, které je zastupují [12].
4.2 Pravidla hospodářské soutěže, svoboda podnikání a daňové úpravy
4.2.1 Co se týče soutěžního práva, Výbor zdůrazňuje, že podobně jako jiné formy společností podléhají i družstevní společnosti článkům 81, 82 a 86 až 88 Smlouvy o ES.
Nicméně se domnívá, že formulace odstavce sdělení, který odkazuje na článek 81 Smlouvy o dohodách není jednoznačná. Komise zde zdůrazňuje, že "přestože družstevní organizace není vždy nutně v rozporu s článkem 81 Smlouvy o ES, postupy nebo pravidla přijatá později by mohly být považovány za překážku pro hospodářskou soutěž" [13].
Komise proto doporučuje zajistit kvalitnější informovanost jednotlivých družstevních sektorů o pravidlech hospodářské soutěže.
4.2.1.1 Na základě veřejného slyšení zástupců družstevních sektorů dne 11. října 2004 se Výbor domnívá, že problém nespočívá v neznalosti pravidel hospodářské soutěže, ale spíše ve skutečnosti, že tato pravidla vždy nezohledňují specifika družstevních společností.
Výbor proto Komisi vyzval k tomu, aby se zaměřila na oddělení, která se zabývají politikou hospodářské soutěže za účelem jejich kvalitnější informovanosti o různých formách organizace družstevních společností.
4.2.1.2 Výbor zdůrazňuje, že přítomnost rozmanitých forem podnikání na trhu je jedním z klíčových prvků zdravého konkurenčního prostředí a domnívá se, že takový přístup by mohl zamezit jakékoliv formě diskriminace družstevních společností založené na způsobu jejich organizace.
4.2.2 Výbor dále upozorňuje, že v některých zemích je v určitých odvětvích zakázána družstevní forma podnikání [14]. To je jasná překážka pro svobodu podnikání.
Situace je tím politováníhodnější, že nařízení o statutu evropské družstevní společnosti tento zákaz potvrzuje.
[15] Výbor v této souvislosti vyzývá Komisi, aby provedla analýzu rozsahu a dopadu těchto zákazů.
4.2.3 Co se týče daňového ošetření družstevních společností, zastává Výbor zásadu, podle které musí být výhody poskytované určitému typu společnosti úměrné právním omezením nebo přidané hodnotě společnosti [16]. V této souvislosti navrhl Výbor Komisi, aby vyzvala členské státy k analýze možnosti poskytování daňových pobídek družstevním společnostem na základě jejich společenské užitečnosti a v závislosti na jejich podílu na regionálním rozvoji.
Poskytnutí těchto pobídek je podmíněno respektováním přísných kontrol. Předmětem kontrol je dodržování družstevních principů a hodnot [17].
4.3 Společenská odpovědnost podniků a řízení podniků
4.3.1 Společenská odpovědnost podniků (SOP)
4.3.1.1 Globalizace ekonomiky zvyšuje nároky na výnosnost firem, někdy na úkor ostatních společenských aspektů.
SOP, tj. "dobrovolné integrování sociálních a ekologických hledisek do obchodní činnosti a vztahů s příjemci" [18], není pro družstevní společnosti neznámým pojmem.
Skutečnost, že současně slučují ekonomické a sociální cíle a že jejich fungování je založeno na jednotlivci a na principech vnitřní demokracie, jasně naznačuje, že tyto společnosti již svou podstatou integrují principy SOP a věnují se této tématice [19].
4.3.1.2 Výbor s politováním konstatuje, že toto hledisko není ve sdělení zmíněno, a doporučuje, aby byla v této souvislosti přijata zvláštní opatření za účelem aplikace zkušeností družstevních společností v této oblasti [20].
4.3.2 Řízení podniků
4.3.2.1 Výbor se již několik let zajímá o problematiku řízení podniku [21]. Je však nutné zkonstatovat, že většina úvah v této oblasti jen zřídka odkazuje na družstevní společnosti.
Je to svým způsobem paradoxní, protože četné zákonné předpisy upravující samotnou organizaci družstevních společností přiměly družstevní společnosti k tomu, aby zavedly do praxe specifické modely řízení [22].
Služby družstevních auditorských asociací mohou také zásadním způsobem přispět k úspěchu družstevních činností; tyto asociace fungují v mnoha členských státech, z nichž některé mají neporušenou tradici družstevních společností po dobu delší než 100 let.
Proto je důležité, aby směrnice Evropského společenství o povinných auditech uznala a zahrnula tuto instituci družstevního práva.
4.3.2.2 Výbor se v této souvislosti domnívá, že by bylo užitečné integrovat tyto zkušenosti do debaty o řízení podniků tak, aby se tato diskuse obohatila o poznatky a doporučení, které lze aplikovat na různé formy podnikání.
4.4 Uskupení družstevních společností
4.4.1 Výbor rovněž Komisi upozorňuje na existenci uskupení, která sdružují družstevní společnosti.
Jedná se o podnikatelské koncepty, které jednoznačně upřednostňují strategii partnerství a spolupráce mezi družstevními společnostmi spíše než strategii slučování a akvizicí.
Díky tomu mohou tyto firmy čelit výzvám globalizace a v souvislosti s tím i zvyšujícím se nárokům na konkurenceschopnost a zároveň zachovat a proklamovat identitu družstevních společností.
4.4.2 Výbor považuje za vhodné podporovat při dodržování pravidel hospodářské soutěže rozvoj takových uskupení, která družstevním společnostem umožní vyvinout společnou značku nebo řadu zboží a služeb, a přispějí tak ke stabilizaci postavení družstevních společností a to jak v nadnárodním, tak ve světovém měřítku.
Výbor dále navrhuje, aby byl tento rozměr ve sdělení výrazněji zohledněn.
5. Připomínky a doporučení k navrhovaným opatřením
5.1 Vnímání a podpora metod družstevních společností (Opatření 1-2)
5.1.1 Výbor podporuje Komisi v uskutečňování opatření, která povedou k lepšímu pochopení a zohlednění specifických vlastností družstevních společností.
Špatná znalost těchto specifik je totiž hlavním důvodem nedostatečného využití potenciálu družstevních společností.
V souvislosti s tím se Výbor domnívá, že je třeba více podporovat určování, ověřování a šíření dobrých zkušeností z této oblasti podnikání.
5.1.2 Konkrétně navrhuje, aby Komise oficiálně uznala doporučení Mezinárodní organizace práce (WLO) č. 193, které představuje první evropský konsensus v oblasti norem a podpory družstevních společností, protože bylo přijato 25 členskými státy EU.
Výbor rovněž doporučuje připravit a provést konkrétní opatření jako je například informační kampaň o specifických vlastnostech a podnikatelském aspektu družstevních společností, která by byla podpořena různými videoprojekcemi, webovými stránkami Generálního ředitelství pro podnikání atd.
Tato kampaň by byla směřována na partnery z ekonomické a sociální sféry a na národní úřady veřejné správy.
5.1.3 Dále Výbor doporučuje, aby tato kampaň na podporu družstevních společností byla rozvíjena rovněž v rámci všech Generálních ředitelství (GŘ) Komise.
V této souvislosti je třeba věnovat zvláštní pozornost oddělením, které organizují iniciativy, jež se přímo vztahují na společenská a podnikatelská hlediska družstevních společností (GŘ pro vnitřní trh, GŘ pro zaměstnanost a sociální věci, GŘ pro hospodářskou soutěž, GŘ pro zdraví a ochranu spotřebitelů, …).
5.2 Statistické údaje (Opatření 3)
5.2.1 Výbor podporuje Komisi v její snaze zkvalitnit statistické údaje o družstevních společnostech.
Ve většině členských států EU jsou tyto údaje, pokud existují, jen velmi zřídka pravidelně aktualizovány.
Kromě toho jsou jen vzácně stanoveny jednotné postupy pro sběr údajů, což představuje zásadní překážku v dalším rozvoji a zkvalitnění informovanosti o družstevních společnostech.
5.2.2 Komise proto plánuje využití technologie satelitních účtů.
Rámec aplikace této technologie, který není v případě družstevních společností dosud definován, byl až dosud testován na organizacích, které nespadají do oblasti obchodních společností, a na neziskových organizacích [23].
Proto Výbor trvá na tom, aby případné schválené postupy a prostředky nepotlačovaly ekonomický a obchodní rozměr družstevních společností.
Je třeba poznamenat, že veřejné slyšení doplněné dotazníkem odhalilo, že tyto obavy sdílejí rovněž družstevní organizace.
5.2.3 V zájmu co nejrychlejšího uspokojení poptávky po údajích o družstevních společnostech Výbor doporučuje ihned, jakmile to bude možné, zajistit spolupráci mezi úřadem Eurostat a národními úřady pověřenými shromažďováním statistických údajů o podnicích tak, aby bylo možné rozřadit údaje o společnostech v závislosti na jejich právním statutu.
5.3 Vzdělávání a podnikání (Opatření 4)
5.3.1 Výbor se domnívá, že je důležité, aby programy zaměřené na výchovu, vzdělávání, podporu podnikání a průběžné vzdělávání [24] zohledňovaly družstevní specifika.
Výbor připomíná, že tato tematika je rovněž analyzována v doporučení Mezinárodní organizace práce (WLO) č. 193 a s potěšením konstatuje, že i Výbor regionů tento bod zmiňuje ve svém stanovisku [25].
Výbor tedy Komisi podporuje ve snaze šířit a zprostředkovávat stávající zkušenosti.
5.3.2 Výbor dále doporučuje provést analýzu aktuálního stavu, co se týče zařazení družstevního podnikání do vzdělávacích programů na školách a univerzitách.
Díky této analýze a vypracování a distribuci speciálních pedagogických materiálů by Komise mohla naplnit dva cíle: šíření existujících zkušeností na straně jedné a zařazení družstevního podnikání do vzdělávacích programů na straně druhé.
5.4 Služby na podporu firem (Opatření 5)
5.4.1 Výbor a Komise sdílejí společné přání vyzvat tradiční organizace zaměřené na podporu podnikání, aby se výrazněji zabývaly družstevními formami podnikání, a současně připomínají, že již existují speciální organizace poskytující tento typ služeb.
Těmto organizacím by mělo být umožněno, na základě opatření provedených Komisí, více rozvinout a rozšířit svou nabídku služeb.
5.4.2 V této souvislosti Výbor připomněl, že nový víceletý program pro podniky a podnikání 2006-2010 [26] neobsahuje žádnou vůdčí osu nebo specifickou linii zaměřenou na družstevní společnosti.
Dále upozorňuje, že akční plán na podporu podnikání [27] neobsahuje téměř žádnou zmínku o družstevních společnostech. Výjimkou je pojetí z hlediska "sociální ekonomiky", které je však v dokumentu formulováno velmi nejasně.
5.5 Přístup k financování (Akce 6)
5.5.1 Výbor vyzývá Komisi, aby urychleně provedla plánovanou analýzu možnosti zařadit specifický odkaz na družstevní společnosti do nástrojů Evropského investičního fondu.
V této souvislosti byl však Výbor informován o tom, že tento odkaz byl v nedávné době zamítnut z důvodu rovného zacházení s jednotlivými právními formami společností.
Výbor proto Komisi vyzval, aby upřesnila, jaká konkrétní nová opatření by mohla uskutečnit v oblasti financování, protože jiné opatření, konkrétně dohled na to, aby mohly být družstevní společnosti zařazeny do jiných programů EU, na současné situaci nic nemění.
Dále by Výbor přivítal, kdyby Evropský investiční fond z finančních pomoci určené malým a středním podnikům vyčlenil větší část družstevním společnostem, které ve finanční oblasti nedisponují významnými zárukami.
5.5.2 V této souvislosti Výbor rovněž upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová dohoda o vlastních kapitálech, tzv. Basilejská dohoda II, nutí bankovní ústavy, aby při financování firem více zohledňovaly jejich rizikový profil, zejména v závislosti na jejich platební způsobilosti a způsobu řízení.
Pro některé družstevní společnosti to může znamenat znesnadnění (a zdražení) přístupu k úvěrovému financování [28].
5.5.3 Vzhledem ke specifické povaze kapitálu (podíly nejsou kótované na burze, vyplácení podílů v jejich nominální hodnotě apod.) mají družstevní společnosti někdy problémy získat finanční prostředky na svůj rozvoj.
Výbor v této souvislosti podporuje Komisi, která vyzývá členské státy se specifickou družstevní legislativou, aby v rámci této legislativy umožnili družstevním společnostem vydávat obchodovatelné podíly pro investory, kteří nejsou členy, za podmínky, že účast těchto investorů neohrozí družstevní identitu společnosti a členům družstva zůstane možnost kontroly [29].
5.6 Přínos družstevních společností v některých specifických oblastech podnikové politiky (Opatření 7)
5.6.1 Výbor sdílí názor Komise, která se domnívá, že družstevní společnost je díky svému modelu řízení zvlášť vhodná pro případy, kdy podnik převezmou zaměstnanci.
Výbor navrhuje, aby tomuto modelu byla věnována větší pozornost v programech a opatřeních, které Komise v této oblasti zamýšlí uskutečnit.
5.6.2 Komise navrhuje provést studii o družstevních společnostech, jejichž hlavním cílem je zohlednit sociální potřeby.
Tato studie může upozornit na přínos družstevních společností při plnění těchto cílů.
Výbor přesto doporučuje, aby studie zdůraznila specifické vlastnosti sociálních družstev ve srovnání se "sociálními podniky" [30].
5.7 Soudržnost a zkvalitnění národních legislativ, vypracování modelových zákonů a evropské družstevní společnosti (Opatření 8, 9, 10, 11)
5.7.1 Výbor připomíná, že právní prostředí, ve kterém družstevní společnosti podnikají, je stejně důležité jako organizační modely, které tyto společnosti používají při plnění svých cílů, a zároveň souhlasí s prioritou, kterou Komise uděluje právnímu statutu družstevních společností jak na evropské, tak na národní úrovni.
5.7.2 Výbor schvaluje organizování setkání s národními úřady, jejichž cílem je projednat provádění nařízení o evropské družstevní společnosti a směrnice, která s ním souvisí.
Výbor dále doporučuje pravidelné sledování přípravných prací.
Pro srovnání je třeba uvést, že statut evropské společnosti, který nedávno vstoupil v platnost, byl integrován do národní legislativy pouze v šesti členských zemích.
5.7.3 Co se týče vypracování modelových zákonů, Výbor by chtěl zdůraznit dvojznačnost formulace tohoto odstavce.
Komise totiž nedoporučuje harmonizaci práva družstevních společností, ale zároveň vyzdvihuje závěry prací skupin evropských expertů na právo společností, kteří naopak souhlasí s harmonizací statutů družstevních společností.
5.7.4 Výbor si je vědom, že četné články nařízení o evropské družstevní společnosti odkazují na národní legislativy.
Vzhledem k tomu, že pět let poté, co nařízení vstoupilo v platnost, bude provádění nařízení o evropské družstevní společnosti předmětem zprávy, se Výbor domnívá, že v případě, kdy je třeba vypracovat modelové zákony za účelem harmonizace družstevních zákonů a/nebo navrhnout přijetí společných předpisů na evropské úrovni, je nezbytně nutné, aby při těchto diskusích a pracích již od počátku asistovaly profesní organizace zastupující družstevní společnosti.
5.7.5 V této souvislosti Výbor považuje za vhodné zdůraznit, že na základě veřejného slyšení bylo zjištěno, že značný počet družstevních organizací je spíše pro konsolidaci a posílení současných národních družstevních legislativ než pro jejich přepracování za účelem harmonizace [31].
Podle těchto společností by takový přístup zajistil lepší reakci na problém přeměny některých družstevních společností (tzv. demutualizace) [32].
5.7.6 Z tohoto hlediska Výbor Komisi rovněž navrhuje provést srovnávací studii o dopadu a rozsahu integrování zákonných ustanovení, které až dosud byly vlastní kapitálovým společnostem, do některých národních družstevních legislativ [33].
5.8 Cíle Společenství (Opatření 12)
5.8.1 Výbor podporuje záměr Komise vyzdvihnout přínos družstevních společností k naplňování cílů Společenství prostřednictvím programů Společenství.
Klade si však otázku, jak toho dosáhnout, protože v současnosti nejsou pro tento účel vyčleněny žádné rozpočty.
5.8.2 Ve sdělení je věnována zvláštní pozornost oblasti "zemědělské politiky v kontextu rozšíření", která je předmětem opatření.
Výbor tento aspekt podporuje, ale zároveň se domnívá, že je třeba naplnit konkrétními činy i odkazy k jiným zmiňovaným oblastem jako je například rozvoj venkova, regionální rozvoj a vytváření pracovních příležitostí.
5.8.3 Při definování opatření na podporu a rozvoj Výbor v zásadě považuje za vhodnější přijmout koncept centra rozvoje družstevního podnikání.
To umožní rozšíření družstevní formy podnikání ze specifické oblasti i do dalších oborů činnosti.
6. Závěry
6.1 Výbor s potěšením přijal zveřejnění tohoto sdělení o podpoře družstevních společností v Evropě.
Sdělení navazuje na přijetí nařízení o statutu evropské družstevní společnosti a dokazuje tak zájem Komise o družstevní společnosti s důrazem na ekonomická a sociální hlediska tohoto typu podniku a rovněž na potenciál těchto podniků pro naplňování cílů Lisabonské strategie.
6.2 Výbor zejména klade důraz na prioritu, která byla udělena podpoře družstevní formy podnikání.
Nedostatečná znalost této formy podnikání je totiž hlavní překážkou rozvoje družstevních společností v Evropě.
6.3 Ačkoli Výbor souhlasí s hlavními liniemi tohoto sdělení, domnívá se, že by bylo žádoucí převést některá opatření v konkrétní činy na základě předem stanoveného časového plánu.
Proto Výbor doporučuje, aby byl proces kontroly plánovaných opatření zaveden co nejdříve a nečekalo se na vyhodnocení po roce 2008, jak navrhuje Komise.
V rámci tohoto procesu je třeba úzce spolupracovat s profesními družstevními organizacemi a to jak v národním, tak v evropském měřítku.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnic Evropského parlamentu a Rady doplňujících směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2000/12/ES z 20. března 2000 a směrnice Rady č. 93/6/EHS z 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních firem a úvěrových institucí
KOM(2004) 486 v konečném znění – 2004/0155 a 2004/0159 (COD)
(2005/C 234/02)
Dne 13. září 2004 Rada rozhodla podle článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství se obrátit na Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce pro jednotný trh, výrobu a spotřebu, pověřená pracemi Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 14. února 2005.
Zpravodajem byl pan RAVOET.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 415. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. března 2005 (jednání ze dne 9. března) 124 hlasy pro a 1 hlasem proti toto stanovisko:
1. Obsah a působnost návrhu
1.1 Dne 14. července 2004 zveřejnila Evropská Komise návrh směrnice [1] doplňující druhou směrnici o kapitálové přiměřenosti (č. 93/6/EHS) a konsolidovanou směrnici o bankovnictví (č.
2000/12/ES). Touto směrnicí bude uplatněna nová Basilejská dohoda (Mezinárodní konvergence kapitálových opatření a kapitálových standardů) v Evropské unii.
Uvedená doplňující směrnice se v tomto dokumentu dále nazývá směrnice o kapitálových požadavcích.
1.2 Směrnice o kapitálových požadavcích se bude vztahovat na veškeré úvěrové instituce a investiční firmy působící v Evropské unii.
Jejím cílem je zavést vysoce citlivý rizikový bankovní systém v Evropě, který podpoří bankovní sektor, aby se během určité doby přiblížil k vysoce citlivým rizikovým měřícím technikám prostřednictvím pokroku v technologiích a investováním do zaškolování pracovníků.
Dojde tak ke zvýšení ochrany spotřebitelů, posílení finanční stability, bude podpořena konkurenceschopnost evropského průmyslu ve světě a zabezpečen solidní základ pro rozšiřování a inovaci podniků prostřednictvím přesunu kapitálu.
1.3 Směrnice o kapitálových požadavcích je legislativním nástrojem, jehož prostřednictvím bude v EU uplatněna nová Basilejská dohoda vypracovaná Basilejským výborem pro bankovní dohled.
Basilejský výbor byl vytvořen roku 1974 guvernéry centrálních bank zemí skupiny G10.
Dohody zveřejňované Basilejským výborem nejsou právně závazné, jsou určeny jako společný rámec pro bankovní dohled s cílem podpořit konvergenci směrem ke společným metodám, a k vytvoření shodných konkurenčních podmínek pro banky působící na mezinárodní úrovni.
1.4 Basilejská kapitálová dohoda (Basilej I) byla zveřejněna v roce 1988 a v roce 1999 byly zahájeny práce na její aktualizaci, která odrážela rychlý vývoj strategií řízení rizik v devadesátých letech 20. století.
Výsledkem této činnosti byla dohoda nazvaná Mezinárodní konvergence kapitálových opatření a kapitálových standardů, [2] zveřejněná v červnu 2004 (dále jen "nová Basilejská dohoda").
1.5 Nová Basilejská dohoda je rozdělena do tří částí, obecně nazývaných 3 pilíře.
V pilíři 1 jsou stanoveny minimální regulatorní kapitálové požadavky pro úvěrové, tržní a operační riziko.
V rámci tohoto pilíře se institucím nabízí řada různě propracovaných řešení.
Pilíř 2 upravuje proces hodnocení institucí dohlížitelem: mezi institucí a příslušným dohlížitelem funguje aktivní dialog, který má zajistit, aby byly uplatňovány spolehlivé interní postupy pro posouzení kapitálových požadavků týkajících se rizikového profilu skupiny.
Pilíř 3 stanoví povinnost institucí zveřejňovat na trhu své kapitálové výdaje.
Tento pilíř je často označován jako tržní disciplína, neboť zveřejňování relevantních údajů podpoří dobrou praxi a posílí důvěru investorů.
1.6 Banky a investiční firmy si mohou zvolit z několika možností měření úvěrových a operačních rizik a snižování úvěrových rizik.
Cílem tohoto postupu je zajistit přiměřenost právního rámce a podnítit menší instituce, aby přešly k pokročilejším metodám.
Uplatnění těchto pokročilejších metod je nákladnější, neboť jsou založeny na interních modelech vytvořených danými institucemi.
Jsou však citlivější k rizikům a výsledkem jejich použití je tudíž snížení kapitálových výdajů.
1. pilíř _BAR_ _BAR_ Úvěrové riziko _BAR_ _BAR_ Operační riziko _BAR_ 2. pilíř _BAR_ 3. pilíř _BAR_
Interní modely _BAR_ Pokročilá metoda interních ratingů (Advanced Internal Ratings Based Approach(AIRBA) _BAR_ Pokročilé snižování úvěrového rizika _BAR_ Pokročilá metoda měření(AMA) _BAR_
Standardizované metody _BAR_ Základní metoda interních ratingů(FIRBA) _BAR_ Standardizované snižování úvěrového rizika _BAR_ Standardizovaná metoda(STA) _BAR_
Standardizovaná metoda(STA) _BAR_ Metoda základního ukazatele(BIA) _BAR_
2. Obecná zjištění
2.1 Směrnice o kapitálových požadavcích je legislativním dokumentem, jehož prostřednictvím se uplatňuje nová Basilejská dohoda v EU.
Komise vypracovala návrh směrnice, jež je všeobecně v souladu s předpisy stanovenými v Basilejské dohodě a zároveň zohledňuje specifika EU.
Je velmi důležité zajistit co největší soulad Basilejské dohody s předpisy EU, aby byly pro evropské banky zajištěny shodné podmínky jako má jejich konkurence z jiných států, jež uvedenou dohodu uplatňují.
2.2 Klíčový rozdíl mezi směrnicí o kapitálových požadavcích a Basilejskou dohodou spočívá ve skutečnosti, že stanovené předpisy se budou vztahovat na veškeré úvěrové instituce a investiční firmy z EU.
Basilejská dohoda je určena pro banky působící na mezinárodní úrovni.
Rozšířená působnost vymezená Komisí je v zájmu vkladatelů i dlužníků z EU.
Dobře řízený bankovní systém s dostatečným kapitálem umožní bankám poskytovat půjčky v celém ekonomickém cyklu.
Tím dojde k zajištění větší stabilita bankovního sektoru.
2.3 Výhody pro evropský bankovní průmysl, podniky a spotřebitele budou udržitelné pouze tehdy, bude-li předmětná směrnice natolik flexibilní, aby dokázala zohledňovat vývoj bankovní praxe, trhů a potřeb bankovního dohledu.
Splnění této podmínky je nezbytné pro ochranu zájmů vkladatelů i dlužníků, a také proto, aby si EU udržela svou pověst trhu s nejlepšími postupy.
2.4 Komise zvolila metodu, při níž jsou v jednotlivých článcích v hlavní části doplňující směrnice definovány základní zásady a cíle, a technická opatření jsou uvedena v přílohách, jež je možné měnit prostřednictvím komitologie. Tato metoda představuje účinný prostředek k zajištění nezbytné flexibility.
3. Konkrétní zjištění
Výbor oceňuje Komisi za vysokou kvalitu předloženého návrhu směrnice.
Podle mínění Výboru bude třeba se ještě věnovat pouze několika záležitostem.
Kvalita předmětné předlohy právního předpisu je dána bezprecedentním množstvím konzultací, včetně spolupráce na studiích dopadu zpracovávaných Basilejským výborem vedených Komisí v průběhu převádění basilejských předpisů do právního předpisu EU.
Jako zastupitelský orgán organizované občanské společnosti Evropský hospodářský a sociální výbor tento vývoj vítá a vyzývá další společné zákonodárce, aby v rámci legislativního procesu EU nadále zohledňovali názory účastníků trhu.
3.1 Dopad směrnice na menší úvěrové instituce v EU
3.1.1 Výbor se domnívá, že ve vztahu k zajištění výhod pro všechny spotřebitele a podniky v EU je působnost návrhu směrnice předloženého Komisí správná.
Navíc podle názoru Výboru mohou z revidovaného režimu regulatorního kapitálu těžit úvěrové instituce všech velikostí.
Ve svém návrhu Komise docílila citlivé rovnováhy mezi poskytováním pobídek pro malé instituce, aby časem začaly používat propracovanější metody, a zavedením přiměřeného rámce zohledňujícího omezené zdroje menších úvěrových institucí.
3.1.2 Do návrhu předloženého Komisí jsou též začleněny kroky přijaté Basilejským výborem s cílem omezit regulatorní zátěž ve vztahu k půjčkám malým a středním podnikům.
Tyto změny (popsané níže v kapitole nazvané "Dopad směrnice na malé a střední podniky") Výbor přivítal, neboť by se jinak obával, že by v důsledku nového správního rámce došlo k rostoucí konsolidaci evropského bankovního průmyslu a snížila by se nabídka pro spotřebitele.
V tomto ohledu též Výbor s potěšením přijal závěry studie dopadu vypracované společností PWC z dubna 2003 [3], v níž se uvádí, že bude-li předmětná směrnice uplatňována jednotně v celé EU, není pravděpodobné, že by jakýmkoli významným způsobem ovlivnila konkurenci v daném průmyslu.
3.2 Dopad směrnice na spotřebitele
Finanční stabilita a vyšší citlivost k rizikům, jež zajišťují nové předpisy, přinesou spotřebitelům výhody v podobě posílení důvěry ve finanční systém a podstatného snížení systémového rizika.
Ze studie dopadu vypracované společností PWC vyplývá, že díky přechodu k režimu citlivějšímu k rizikům se sníží celkový objem kapitálu drženého bankami, což se projeví mírným zvýšením HDP v Evropské unii.
Lepší cílení kapitálu v hospodářství přispěje ke splnění širších ekonomických a sociálních cílů EU.
3.3 Dopad směrnice na malé a střední podniky (MSP)
3.3.1 Výbor vítá změny Basilejské dohody řešící dopad na poskytování půjček malým a středním podnikům a skutečnost, že Komise začlenila tyto změny do právního rámce EU.
Zejména Výbor uvádí, že:
- díky vyrovnání rozdílů v oblasti malobankovnictví došlo ke snížení kapitálových výdajů na půjčky malým podnikům;
- některé banky nakládají s pohledávkami vůči malým a středním podnikům jako s retailovými pohledávkami a mohou je nyní spravovat jako sdružené pohledávky v rámci svého retailového portfolia;
- Basilejský výbor odstranil požadavky granularity (granularity requirements) ve vztahu k půjčkám malým a středním podnikům, díky čemuž může více bank využívat zvýhodněných půjček a
- nový rámec uznává širší okruh bankovních záruk a zajištění.
3.3.2 V tomto ohledu Výbor vítá závěry Třetí kvantitativní studie dopadu (QIS3).
Ty ukázaly, že kapitálové výdaje bank na pohledávky vůči malým a středním podnikům zahrnuté do portfolia společnosti zůstanou v případě bank používajících standardizované metody měření úvěrových rizik většinou na stejné úrovni, zatímco v případě bank používajících metody interního ratingu se v průměru o 3 % až 11 %sníží.
Kapitálové výdaje na půjčky malým a středním podnikům, které lze spravovat v rámci retailového portfolia, se sníží v průměru o 12-13 % při použití standardizované metody a až o 31 % v případě metody interního ratingu.
3.4 Zrušení vnitrostátních diskrecí v Evropské unii
Jednotné používání přiměřených předpisů kapitálového dohledu všemi členskými státy by zajistilo spolehlivý a pečlivý dohled a splnění cílů jednotného trhu.
Množství a rozsah vnitrostátních diskrecí stanovených v navrhované směrnici o kapitálových požadavcích by bylo na překážku jejímu jednotnému uplatňování.
Výbor je pevně přesvědčen, že by vnitrostátní diskrece obecně měly být ve stanoveném časovém rámci zrušeny a vítá činnost, již v tomto ohledu vykonává Výbor evropských bankovních dohlížitelů (CEBS).
Řada vnitrostátních diskrecí by závažným způsobem pokřivila jednotný trh pro přeshraniční bankovní skupiny a způsobila by nestabilitu finančního systému.
Tím by se snížily výhody všeobecného právního rámce pro vkladatele a dlužníky v EU, neboť by docházelo ke zvýšení ceny úvěrů a omezení výběru finančních produktů.
3.4.1 Úroveň uplatňování kapitálových požadavků
3.4.1.1 Článek 68 směrnice stanoví povinnost každé úvěrové instituce v rámci dané skupiny splňovat stanovené požadavky na výši vlastní finanční hotovosti na individuální úrovni. Čl.
69 odst. 1 dále stanoví možnost členských států tento požadavek nepoužít a uplatnit pro úvěrovou instituci a její dceřiné společnosti působící v tomtéž členském státě předpisy na konsolidovaném základě, pokud příslušná skupina splní přísné podmínky.
Tato možnost neuplatnění předmětného požadavku by mohla v jednotlivých členských státech vést k nerovným podmínkám pro bankovní skupiny působící na mezinárodní úrovni.
Výbor se domnívá, že takový postup je v rozporu s pravidly jednotného trhu.
3.4.1.2 Navíc, rozhodne-li se členský stát uplatnit příslušné požadavky na úrovni jednotlivých úvěrových institucí, dojde k omezení schopnosti dohlížitele posoudit rizikový profil celé bankovní skupiny.
Omezení konsolidovaného dohledu nad dceřinými společnostmi působícími ve stejném členském státě jako mateřská instituce by mělo stejné důsledky.
Proto by měl být v EU zásadně uplatňován dohled na konsolidovaném základu, úvěrové instituce by však musely splňovat podmínky, které zaručí odpovídající rozdělení vlastních finančních prostředků mezi mateřskou společnost a její společnosti dceřiné.
3.4.2 Pohledávky v rámci bankovní skupiny
3.4.2.1 Členské státy si mohou určit rizikovou váhu pohledávek v rámci skupiny.
V tomto případě mohou uplatnit 0 % rizikovou váhu u pohledávek mezi úvěrovou institucí a její mateřskou společností a mezi úvěrovou institucí a její dceřinou společností nebo dceřinou společností její mateřské společnosti.
Aby mohla být použita 0 % riziková váha, musí být druhá strana založena v tomtéž členském státě jako daná úvěrová instituce.
Výbor se domnívá, že 0 % riziková váha správně odráží míru rizika spojenou s pohledávkami v rámci skupiny.
Metoda diskrece by mohla vést k tomu, že by v některých členských státech byly úvěrové instituce povinny držet kapitál ke krytí pohledávek v rámci skupiny, aniž by pro to existoval pádný důvod.
3.4.2.2 Omezení možnosti stanovit 0 % rizikovou váhu pouze na smluvní partnery působící v rámci jednoho členského státu by nebylo v souladu s pravidly vnitřního trhu.
Pohledávky v rámci skupiny vůči smluvním partnerům působícím v jiném členském státě mají stejný rizikový profil jako pohledávky vůči smluvním partnerům působícím ve stejném členském státě.
Tato 0 % riziková váha by měla být zásadně uplatněna pro všechny pohledávky v rámci skupiny vůči smluvním partnerům působícím v EU.
3.4.3 Pokročilá metoda měření operačního rizika (Advanced Measurement Approach for Operational Risk – AMA)
3.4.3.1 Basilejský výbor pro bankovní dohled definuje operační riziko jako "riziko přímých či nepřímých ztrát způsobených nevhodným či neúspěšným interním procesem, pracovníky a systémy nebo vnějšími událostmi."
Kapitálový požadavek pro operační riziko je v nové Basilejské dohodě zaveden poprvé, finanční instituce tudíž budou nuceny vypracovat zcela nové systémy měření operačního rizika.
Jak bylo podrobně popsáno výše, nabízí se několik možností měření operačního rizika.
Pokročilá metoda měření (AMA) vyžaduje, aby banky vypracovaly modely interního měření, jež musí být schváleny příslušnými orgány.
Evropské finanční instituce investovaly velké množství prostředků do vývoje těchto systému v rámci celých skupin, přičemž musely sladit metodu měření operačních rizik s používanými obchodními strategiemi.
105 odst. 4 upravuje diskreci členských států, jež mohou povolit úvěrovým institucím splnit stanovená kritéria pro pokročilou metodu měření operačního rizika na nejvyšší úrovni v rámci skupiny působící v EU.
Použití pokročilé metody měření na konsolidovaném základu v rámci EU je v souladu s metodou obchodních strategií řízení operačního rizika, uplatňovanou v evropském bankovním průmyslu.
Pokud by banky nebyly schopny plnit stanovené požadavky na úrovni skupiny působící v EU, nebylo by možné odpovídajícím způsobem zohlednit profil operačního rizika této skupiny.
Příslušné požadavky by měla splňovat taková mateřská společnost se svými dceřinými společnostmi, které jako skupina mohou prokázat, že kapitál na krytí operačního rizika je v jejím rámci odpovídajícím způsobem rozdělen.
3.4.4 Pohledávky vůči institucím podle standardizované metody určování úvěrového rizika
Stejně jako v nové Basilejské dohodě mají členské státy možnost použít jednu ze dvou metod určování rizikové váhy pohledávek vůči institucím (příloha VI, odst. 26-27 a 28-31).
Metoda platná pro úvěrovou instituci by tak byla stanovena spíše podle toho, ve které zemi působí, než na základě racionálních důvodů.
Pro úvěrové instituce působící ve více státech by platily podstatně odlišné podmínky než pro jejich konkurenty působící na stejném trhu.
Taková situace by byla v rozporu s cíli jednotného trhu. Proto by měla být v celé EU uplatňována jednotná metoda.
3.4.5 Úprava splatnosti pohledávek
Stejně jako v nové Basilejské dohodě mají státy možnost použít efektivní vzorec pro výpočet splatnosti pohledávek (odst. 12 oddíl 2, příloha VII) u úvěrových institucí používajících pokročilou metodu interních ratingů.
Efektivní vzorec pro výpočet splatnosti umožňuje lépe sladit měření kapitálových výdajů na krátkodobé produkty s jejich skutečným rizikovým profilem.
Pro úvěrové instituce působící ve více státech by platily podstatně odlišné podmínky než pro jejich konkurenty působící na stejném trhu.
Tato národní diskrece by měla být zrušena, aby bylo zaručeno stejné zacházení se všemi úvěrovými institucemi používajícími základní metodu interních ratingů (the Foundation IRB Approach).
3.5 Spolupráce při výkonu dohledu – pilíř 2 a pilíř 3
3.5.1 Výbor souhlasí s názorem Komise, že s rostoucím objemem přeshraničního podnikání v EU a centralizací řízení rizik v rámci přeshraničních skupin sílí potřeba zvýšené koordinace a spolupráce mezi vnitrostátními orgány bankovního dohledu v EU.
Další úprava zavedené funkce orgánu konsolidovaného dohledu v návrhu směrnice respektuje působnost příslušných vnitrostátních orgánů a zároveň poskytuje institucím jednotný bod pro vyřizování žádostí (např. o schválení metody interních ratingů pro určování úvěrového rizika a pokročilé metody měření pro operační riziko).
3.5.2 Výbor se domnívá, že model orgánu konsolidovaného dohledu by měl být rozšířen o hodno- cení institucí dohlížitelem v rámci pilíře 2 a rovněž o požadavky na zveřejňování relevantních údajů v rámci pilíře 3.
Oba pilíře by měly být uplatňovány na nejvyšší konsolidované úrovni v každé skupině působící v EU.
Budou-li pilíře 2 a 3 uplatňovány na individuální úrovni, nebudou odrážet rizikový profil skupiny jako celku.
V případě hodnocení finančních institucí dohlížitelem v rámci pilíře 2 by to vedlo k nejednotnému výkonu dohledu nad jednotlivými dceřinými společnostmi v rámci EU a bylo by ohroženo splnění cíle posílit schopnost posoudit rizikový profil skupiny. Taková situace by nebyla v zájmu vkladatelů ani dlužníků.
Nebude-li pilíř 3 uplatňován na úrovni skupiny, nebudou moci investoři těžit ze zveřejňovaných informací ve smyslu schopnosti posoudit finanční zdraví skupiny jako celku.
3.6 Postup v případě investičních firem
Výbor vítá skutečnost, že investiční firmy byly zahrnuty do právního rámce EU.
Tento postup je důležitý pro zajištění stability finančního systému Evropské unie, jenž stále více závisí na výkonnosti finančních trhů.
Výbor se domnívá, že v případech, kdy jsou úvěrové instituce a investiční firmy vystaveny stejným rizikům, by pro ně měly v co možná největším rozsahu platit stejné předpisy.
3.7 Zveřejňování relevantních údajů dohlížitelem
Výbor plně podporuje zavedení režimu zveřejňování relevantních údajů dohlížitelem v předloženém návrhu směrnice.
Zveřejňování relevantních údajů dohlížitelem podpoří konvergenci v rámci jednotného trhu a neformální diskusi o jakýchkoli potřebných změnách právního rámce kapitálových požadavků EU.
Přispěje též k určení podstatných rozdílů v uplatňování směrnice.
Zajištění shodných konkurenčních podmínek je v zájmu bank i spotřebitelů.
3.8 Hodnocení obchodních knih
Basilejský výbor řeší společně s Mezinárodní organizací komisí pro cenné papíry (IOSCO), mezinárodním orgánem spolupracujícím na regulaci bankovního trhu, otázku hodnocení rizika smluvních partnerů a problematiku obchodních knih [4].
Výbor obecně vítá závazek Komise zajistit, aby byly výsledky hodnocení obchodních knih zohledněny ve směrnici před její implementací.
Výbor souhlasí, že práce na problematice dvojího nesplácení dluhů a rizika smluvních partnerů musí být dokončeny co nejdříve a začleněny do směrnice prostřednictvím legislativních nástrojů, jež má Komise k dispozici.
Otázka rozlišování mezi obchodní a bankovní knihou je však vysoce technická a neměla by být řešena ukvapeně.
Nedokončená práce na této velice důležité problematice by měla v budoucnu negativní dopad na evropské investory.
Výbor by uvítal pečlivější hodnocení tohoto tématu a jeho pozdější začlenění do právních předpisů EU.
3.9 Termíny provádění
Výbor věří, že termín provádění této směrnice by měl být 1. leden 2007, místo 31. prosince 2006 pro standardizovaný přístup, a 1. leden 2008, místo 31. prosince 2007 pro pokročilejší přístupy.
Požadavek na provádění směrnice k 31. prosinci by způsobil potíže v požadavcích výkaznictví.
3.10 Kruhový efekt
Panují vážné obavy, že by nový právní rámec mohl vést ke kruhovému efektu.
V jeho důsledku by banky omezily poskytování půjček v obdobích hospodářské recese z důvodu vyššího objemu kapitálu požadovaného v prostředí s vyšším rizikem.
Přestože je omezení dostupnosti úvěrů v dobách zvýšené zátěže nevyhnutelné, mohlo by zvýšení rozsahu takových omezení posílit tendence vedoucí k ekonomické recesi.
Výbor velmi vítá požadavek, v rámci kterého směrnice o kapitálových požadavcích stanoví povinnost ověřovat zátěž po dobu celého ekonomického cyklu.Snaha zkoumat kruhový efekt nového právního rámce prostřednictvím dvoustranných zpráv vypracovávaných Evropskou komisí a předkládaných Evropskému parlamentu a Radě je to nejzákladnější, co je třeba vzhledem ke kruhovému efektu provést.
3.11 Dopad mezinárodních standardů finančního výkaznictví na regulatorní kapitál
3.11.1 Účetnictví vedené podle mezinárodních standardů finančního výkaznictví poskytuje vysoce kvalitní údaje, jež jsou všeobecně důvěryhodné.
Uvedené standardy by tudíž měly být použity jako základ pro definici regulatorního kapitálu.
Použití mezinárodních standardů finančního výkaznictví jako základu pro řízení kapitálové přiměřeností též přispívá k vytvoření shodných konkurenčních podmínek mezi jednotlivými institucemi a zvyšuje jejich srovnatelnost.
Navíc vysoká úroveň souladu mezi mezinárodními standardy finančního výkaznictví a předpisy pro kapitálovou přiměřenost pravděpodobně zamezí nejasnostem mezi účastníky trhu a umožní používat jednodušší a nákladově efektivnější interní postupy.
3.11.2 Výbor se domnívá, že konvergence mezi oběma soubory předpisů by v ideálním případě měla umožnit bankám, aby uchovávaly pouze jeden soubor údajů a podkladů ke splnění veškerých finančních a regulatorních požadavků na výkaznictví.
Regulátoři však mohou za určitých okolností zaujmout odlišný postoj, například pokud účetní standardy odpovídajícím způsobem nezohledňují míru rizika.
V takovém případě budou muset provést určité úpravy účetních výsledků.
Pokud by byl jeden či několik cílů nového právního rámce kapitálové přiměřenosti ohrožen postupem subjektů, které určují příslušné účetní standardy, bylo by nutné použít při posuzování regulatorního kapitálu pečlivě zvolené filtry.
Z provozních důvodů by měly být tyto úpravy, tzv. uznávané regulatorní účetní zásady, omezeny pouze na významné položky.
3.11.3 Vzhledem k těmto skutečnostem Výbor vítá filtr, jejž Komise zařadila do čl. 64 odst.
4 návrhu směrnice v souladu se stanoviskem Basilejského výboru. Výbor též vítá pokračující práce Výboru evropských bankovních dohlížitelů na vytváření pečlivě zvolených filtrů.
4. Závěr
4.1 Návrh směrnice je v současné době ve fázi prvního čtení v Radě ministrů a v Evropském parlamentu.
Výbor se domnívá, že by se měl nyní klást důraz na přijetí flexibilní směrnice, jež bude v souladu s Basilejskou dohodou a již bude možné použít jednotně v celé EU.
4.2 Je důležité, aby směrnice byla přijata poměrně rychle, a mohly tak být zhodnoceny investice ve výši 20 až maximálně 30 miliard eur vložené bankovním sektorem do systémů kvalitnějšího řízení rizik.
Opožděné uplatnění směrnice by vedlo ke konkurenční nevýhodě evropského bankovního průmyslu na světovém trhu.
Takový důsledek by byl v rozporu se zájmy vkladatelů a dlužníků v Evropské unii.
Přednost však musí mít kvalita předmětného právního předpisu a společní zákonodárci musí též zohlednit názory všech zainteresovaných stran.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění rozhodnutí 2000/819/ES Rady o víceletém programu pro podniky a podnikavost, zejména pro malé a střední podniky (MSP) (2001-2005)
COM(2004) 781 final – 2004/0272 (COD)
(2005/C 234/03)
Dne 11. ledna 2005 se Rada v souladu s článkem 95 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věcivýše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", pověřená přípravou práce Výboru v této věci, schválila stanovisko dne 14. února 2005 (jediný zpravodaj: pan PEZZINI).
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal toto stanovisko na 415. plenárním zasedání dne 9. března 2005 jednomyslně.
1. Předmluva
1.1 Četní poradci z nových členských států, které vstoupily do EU v roce 2004, neměli možnost zblízka sledovat politiku ve prospěch podniků a zejména MSP, která se v minulých desetiletích rozvíjela ve Společenství.
Toto stanovisko, které je samo o sobě velice prosté, ale vzhledem k důležitým návrhům Komise významné, umožňuje krátce připomenout některé fáze této politiky.
2. Náhled do minulosti
2.1 Od druhé poloviny osmdesátých let se v Komisi podnikovou politikou zabývala především dvě generální ředitelství, GŘ pro průmysl a GŘ XXIII, jež se zaměřilo zvláště na řemeslná odvětví a MSP.
Celá devadesátá léta GŘ XXIII spolu se sektorovými organizacemi členských tátů každoročně pořádalo desítky setkání, jejichž účelem bylo zjištění potřeb mikropodniků a malých podniků.
2.2 Zejména díky podnětu GŘ XXIII založila Komise v roce 1994 Evropský investiční fond (EIF) a pověřila ho dvěma úkoly:
1) financováním sítí, které jsou nezbytné pro rozvoj podniků;
2) usnadněním přístupu k úvěrům, zejména pro MSP, a to prostřednictvím garance půjček.
V současnosti se činnost EIF zaměřuje pouze na druhý cíl.
2.3 Informace získané na mnohých výše uvedených setkáních byly v EU podnětem úvah na třech konferencích, které se postupně konaly v roce 1990 v Avignonu, v roce 1994 v Berlíně a v roce 1997 v Miláně.
Těchto konferencí se zúčastnily tisíce podnikatelů z členských států.
2.4 V těchto letech navrhovalo programy pro podniky GŘ pro podniky nebo GŘ XXIII.
Pokud iniciativa vycházela z GŘ XXIII, byly programy zaměřeny především na řemeslná odvětví a malé a střední podniky.
2.5 V roce 1997 byl schválen třetí víceletý program pro malé a střední podniky (na období 1997-2000) poté, co byl předem prodiskutován se sektorovými organizacemi. Následně jej provedlo GŘ XXIII.
2.6 20. a 21. listopadu 1997 zahájil mimořádný summit Evropské rady v Lucemburku, který se zabýval pouze otázkou zaměstnanosti, mimo jiné tři konkrétní iniciativy na pomoc podnikům, aby si udržely konkurenceschopnost na trhu. Na tomto summitu byla vyzvána Komise, aby předložila návrhy na to, jak posílit hospodářské aktéry a zvýšit zaměstnanost.
Těmito třemi konkrétními iniciativami byly ETF-Start Up Facility, program Společné evropské podnikání (Joint European Venture) a Guarantee Facility pro malé a střední podniky.
2.7 V roce 1998 zahájila Komise s přímou pomocí Evropské investiční banky a Evropského investičního fondu program "Iniciativa pro růst a zaměstnanost (Growth and Employment Initiative) (1998-2000)", který se soustředil na akce, o nichž se rozhodlo v Lucemburku.
2.8 V roce 1999 Rada spolu s rozhodnutími, které byly přijaty na summitu Evropské rady v Cardiffu, předložila zprávu, v níž vyzývá k integraci konceptu trvale udržitelného rozvoje do podnikových politik.
2.9 V roce 2000, kdy již byly úvahy v souvislosti se čtvrtým víceletým programem v pokročilé fázi, byly schváleny dva zásadní texty týkající se MSP:
1) Evropská charta pro malé podniky, přijatá na summitu Evropské rady ve Feiře
2) Charta pro politiky týkající se MSP vyžádaná a schválená ministry průmyslu OCDE.
2.10 Ještě v roce 2000 zahájila Evropská rada na zasedání v Lisabonu známý stejnojmenný proces, opírající se o společnost a ekonomiku založenou na vědomostech, do něhož by se měla dlouhodobě zapojit Komise spolu s členskými státy.
2.11 Čtvrtý víceletý program pro podniky a podnikavost (2001-2005), který byl zveřejněn v roce 2000, představuje syntézu předchozích programů a kulturního vývoje za devadesátá léta.
3. Úvod
3.1 Čtvrtý víceletý program pro podniky a podnikavost, zejména pro malé a střední podniky (MSP) (2001-2005) byl přijat 20. prosince 2000. Běžně se nazývá MAP (Multi annual programme) a vztahuje se na období od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2005. Jeho rozpočet je ve výši 450 miliónů EUR.
3.2 Cílem tohoto programu je zlepšení podnikatelského prostředí v Evropě.
Tento program je koordinován GŘ pro podniky a jeho činnost je rozdělena do tří pilířů:
- politiky rozvoje pro podniky. Činnost spočívá ve studiích a doporučeních Komise a členských států, jejichž cílem je zlepšení podnikatelského prostředí.
- sítě Informačních center Evropské unie (ICEU), jejichž úkolem je poskytovat podporu a pomoc různým informačním subjektům na celém evropském území, aby podniky mohly mít přístup k pomocným a podpůrným programům a komunitárním sítím.
- finanční nástroje určené ke zlepšení finanční situace podniků a zvláště MSP.
3.3 Program sleduje tyto cíle
- zvýšit růst a konkurenceschopnost podniků v mezinárodní ekonomice založené na vědomostech
- podporovat podnikavost
- zjednodušit a zlepšit správní a právní rámec pro podniky
- zlepšit finanční podmínky pro podniky, zvláště pro malé a střední podniky
- zlepšit přístup podniků k podpůrným službám, programům a sítím Společenství a zlepšit jejich koordinaci
- podporovat provedení Evropské charty pro malé podniky na úrovni Společenství
3.4 Program se provádí pomocí tří typů nástrojů
- výměna zkušeností a určování osvědčených postupů mezi členskými státy
- provoz sítě Informačních center Evropské unie nabízejících podnikům v evropských regionech služby a poradenství o evropských záležitostech
- různé finanční nástroje Společenství určené pro MSP a poskytované přes Evropský investiční fond (EIF)
3.5 S výhledem na nový program na období 2006-2010 Komise provedla jak externí, tak interní pravidelná hodnocení prostřednictvím nezávislých odborníků.
S cílem obdržet co největší množství návrhů Komise vypracovala dokument, v němž poukazuje na body, z nichž by měl vycházet nový program.
4. Obsah návrhu Komise
4.1 Navrhuje se pozměnění rozhodnutí Rady 2000/819/CE jediným článkem, který by prodloužil období platnosti současného víceletého programu do 31. prosince 2006, a následné zvýšení finanční referenční částky o 81,5 miliónů EUR, čímž rozpočet stoupne z 450 na 531,5 miliónů EUR. [1]
5. Odůvodnění Komise
5.1 Veřejná konzultace a návrhy uvedené ve zprávě nezávislých expertů poukázaly na silnou podporu pro širší základnu pro analýzu, rozvoj a koordinaci veřejných politik, jakož i pro zvláštní opatření na pomoc podnikům, aby se staly konkurenceschopnými a inovačními.
5.2 Až v letech 2003 a 2004 byly do současného víceletého programu (MAP) jednoznačně zahrnuty specifické body uvedené v Evropské chartě pro malé podniky jako součást ročních pracovních programů.
Návrhy Charty však mají ještě daleko do uskutečnění.
5.3 Ve víceletém programu jsou samozřejmě uvedeny různé akce, které mají posílit podnikovou politiku, ale není podpořena inovace a spolupráce mezi podniky.
5.4 Akce uvedené v rámci MAP se týkají požadavků a potřeb podniků v patnáctičlenné Evropě, ale nelze je dostatečně přizpůsobit požadavkům podniků v nových členských státech.
6. Připomínky EHSV
6.1 EHSV plně souhlasí s tímto návrhem a považuje za nezbytné, aby Komise vypracovala návrh rámcového programu, který by vycházel zejména z případných podnětů Výboru a ostatních aktérů organizované občanské společnosti. Tento program by měl zahrnovat:
- pokrok týkající se ekonomiky založené na znalostech, jehož bylo dosaženo za poslední léta;
- nové podněty pro inovaci podniků, nezbytné pro konkurenceschopnost;
- obsah nových finančních perspektiv na období 2007-2013;
- skutečné požadavky vyjádřené podniky (zvláště mikropodniky, malými a středními podniky) v nových členských státech EU;
- potřebnou a nezbytnou koordinaci s akčními liniemi nových strukturálních fondů a Kohezního fondu;
- očekávání ohledně úlohy EIC, zejména na straně nových členských států.
6.2 Nyní probíhá hloubková diskuse o obsahu 6. rámcového programu pro výzkum a inovaci, který vyprší koncem roce 2006.
Současný víceletý program věnuje značnou pozornost otázkám výzkumu, které mají nepochybně podstatný význam pro velké podniky, avšak málo se věnuje inovaci a konkurenceschopnosti, které jsou pro MSP zásadní.
Delší období úvah by umožnilo naplánovat novou dynamickou koordinaci mezi příštím rámcovým programem pro výzkum a inovaci a budoucím rámcovým programem pro podniky a podnikavost.
6.3 Jisté nástroje, uvedené v současném víceletém programu, nepřinesly očekávané výsledky [2]: To je pravděpodobně dáno tím, že byly vytvořeny v rámci iniciativ zahájených po Lisabonském summitu a nebyly konkrétně porovnány s potřebami mikropodniků a malých a středních podniků.
7. Závěry a návrhy
7.1 Státy, které vstoupily do Evropské unie v roce 2004, neměly na rozdíl od starých členských států možnost vzájemně se porovnávat ani přispívat k vypracování politiky pro podniky a podnikání, která by spočívala na pevné a konsenzuální bázi.
7.2 EHSV je toho názoru, že by bylo velice vhodné, aby GŘ pro podniky během tohoto roku a období pauzy odpovídající prodloužení (t.j. v letech 2005 a 2006) podpořilo řadu schůzek v nových členských státech se zástupci organizací MSP všech států s cílem prodiskutovat osvědčené postupy a identifikovat specifické problémy v nových členských státech.
To by umožnilo zviditelnit řadu aspektů, které by byly nadále rozvíjeny v souvislosti s novým rámcovým programem.
7.3 EHSV se domnívá, že zejména díky informacím získaným na těchto přípravných schůzkách by se mohla konat čtvrtá evropská konference o mikropodnicích a malých a středních podnicích v roce 2006 v jednom ze států, které nedávno vstoupily do Unie, za účelem globálního zkoumání řešení problémů, které nejdůrazněji vyzdvihly nové státy v podnikové politice.
7.4 Komise musí v co nejkratší době projednat s EHSV záležitosti, které se vyskytly v souvislosti s externím ohodnocením, které zadala, a zanalyzovat výsledky získané prostřednictvím současného víceletého programu.
EHSV by též díky svému pragmatickému a angažovanému přístupu mohl již nyní poskytnout užitečný příspěvek, neboť jsou v něm široce zastoupeni poradci z podnikového prostředí.
7.5 Dlouholeté úvahy EHSV a interní diskuse, které doprovázejí vypracování stanovisek, umožnily Výboru získat jistotu, že pro zhodnocování a konkretizaci politik pro rozvoj je na jedné straně třeba pořádat více debat mezi aktéry, kteří se přímo setkávají s problémy podnikání (podnikatelé a zaměstnanci) a na straně druhé uznat skutečnost, že problémy mikropodniků a malých podniků jsou buď odlišné od problémů velkých podniků, nebo obdobné, avšak mají jiné aspekty, protože jsou řešeny prostředky a nástroji, které nelze srovnávat s těmi, jež mají velké podniky.
Z toho důvodu je zásadní, aby byl v rámci hledání nových prostředků a nástrojů pro rozvoj byly stále více zohledňovány tyto úvahy.
7.6 EHSV tedy souhlasí s návrhem na prodloužení, ale vyzývá Komisi k implementaci iniciativ navrhovaných v tomto stanovisku a k předložení příslušné zprávy jak jemu, tak Evropskému parlamentu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o licencích řídících letového provozu
COM (2004) 473 final – 2004/0146 (COD)
(2005/C 234/04)
Dne 22. září 2004 se Rada Evropské unie rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 80 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", která byla pověřena přípravou podkladů pro Výbor k tomuto tématu, přijala toto stanovisko dne 21. února 2005.
Zpravodajem byl pan McDonogh.
Na svém 415. plenárním zasedání dne 9. a 10. března 2005 (zasedání dne 9. března) schválil Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 126 hlasy pro, 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Evropský vzdušný prostor zůstává jednou z nejhustěji zaplněných dopravních oblastí na světě.
Za hlavní překážku stojící v cestě výraznému pokroku v tomto odvětví označila Skupina na vysoké úrovni pro Jednotné evropské nebe fragmentaci systému řízení letového provozu na národní ostrůvky předpisů, postupů, trhů a výkonnostních tříd.
Balíček pro jednotné evropské nebe se prostřednictvím několika iniciativ zabývá různými formami této fragmentace.
2. Situace
2.1 Přijetí čtyř nařízení dohromady tvořících Jednotné evropské nebe zásadně změní charakter řízení letového provozu.
Tento doplňující návrh na jednotnou licenci řídících letového provozu v rámci celého Společenství je důležitý z několika důvodů.
Licence přispívá k harmonizaci různých prvků balíčku pro Jednotné evropské nebe, díky níž budou brány v potaz nejen institucionální, hospodářské a technické aspekty, ale také aspekty sociální.
2.2 V rámci přípravy na tuto legislativní iniciativu nechala Komise vypracovat studii současného stavu licencování v jednotlivých členských státech.
Studie odhalila, že navzdory četným mezinárodním předpisům vydaným ICAO či Eurocontrol je licencování v členských státech nadále vysoce fragmentováno.
Studie doporučila, aby legislativa Společenství pokrývala následující oblasti:
a) věková omezení, platnost kvalifikace (ratingu) včetně specializace (endorsement) a konkrétní vyšší specializace by měly vyhovovat podmínkám pro získání a zachování licence,
b) pro účely přípravy uchazečů a předepsaných způsobilostí by měly být popsány prověrky způsobilosti řídících letového provozu, program výcviku a požadavky na zkoušky včetně jazykových kvalifikací a hodnocení,
c) pro účely uznání školicích ústavů a středisek by měla být akreditována všechna zařízení a dále by měly být stanoveny přesné požadavky na kvalifikaci instruktorů.
2.3 Přípravná studie odhalila, že navzdory stávajícím mezinárodním předpisům jsou národní tradice stále silné a vykazují různorodé úrovně kvality a způsobilostí, jež je obtížné vzájemně porovnat.
Tato fragmentace není v kontextu Společenství nadále možná, neboť by mohla vést k vyššímu bezpečnostnímu riziku v přehuštěném evropském vzdušném prostoru.
Harmonizace licencování řídících letového provozu přispěje k bezpečnosti, neboť úrovně způsobilosti budou harmonizovány interně u každého poskytovatele služeb i mezi nimi navzájem, což přispěje k účinnější a bezpečnější spolupráci mezi nimi.
To povede k účinnější organizaci trhu pracovních sil pro řídící letového provozu, zvýší jejich dostupnost a usnadní zřízení funkčních bloků vzdušného prostoru.
Licence zefektivní svobodu pohybu tím, že potlačí současnou rezervovanost některých členských států ve vzájemném uznávání licencí.
2.4 Vzhledem k tomu, že většina členských států již má zavedenu legislativu založenou na principech ICAO a že tyto státy již v současné době zavádějí legislativu pro Jednotné evropské nebe a ESARR5, je nesmírně důležité zajistit plný soulad s touto směrnicí.
2.5 Výcvikové kursy a programy budou moci nabízet pouze certifikovaní školitelé a jejich nábor bude podléhat schválení národních dozorčích orgánů.
2.6 Směrnice svou působností přesahuje současné licence pilotů civilní letecké dopravy (91/670/EHS).
Spíše by bylo možno ji přirovnat k licencím pro námořní a železniční sektor (návrh v rámci COM(2004)142), kde jsou předpisy a způsobilosti stanoveny na evropské úrovni a nejsou ponechány na rozhodnutí členských států.
Je zřejmé, že Směrnice upravující řízení letového provozu bude mít platnost přesahující hranice Společenství.
2.7 Náklady budou záviset na současné úrovni kvality výcviku.
Směrnice zvyšuje kvalitu výstupu výcviku na úroveň nutnou pro splnění bezpečnostních požadavků plynoucích z hustoty a složitosti dopravního systému v Evropě.
2.8 Zavedením přísných norem pro úvodní výcvik a prosazením vyšších záruk neutrálních a objektivních zkoušejících během specializovaného výcviku by mělo dojít ke zvýšení procentuálních úspěšnosti těchto kursů.
2.9 Náklady na návaznost různých prvků postupu udělování licencí by měly mírně vzrůst, částečně vlivem nutné archivace dokumentace pro účely auditu.
2.10 Celkové možné zvýšení nákladů by mělo být krátkodobě vyrovnáno úsporami nákladů prostřednictvím dlouhodobého racionálnějšího využití pracovních sil.
V neposlední řadě Směrnice zvýší bezpečnost létání pro veřejnost.
2.11 Tento návrh nezahrnuje finanční kalkulaci.
2.12 Zavedení legislativy Jednotného evropského nebe vyžaduje zřízení podrobnější legislativy, zejména co se týče dohod o licencování řídících letového provozu, s cílem zvýšit jejich dostupnost a zlepšit vzájemné uznávání licencí, jak stanoví čl. 5 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 550/2004 o poskytování letových navigačních služeb v Jednotném evropském nebi ze dne 10. března 2004 (Nařízení o poskytování služeb) [1].
2.13 Zavedení jednotné licence v rámci Společenství je prostředkem uznání specifické role, již řídící letového provozu hrají v bezpečném poskytování řízení letového provozu.
Zřízení jednotné normy pro způsobilost v rámci Společenství rovněž sníží fragmentaci v této oblasti a zavede účinnější organizaci práce v rámci rostoucí regionální spolupráce mezi poskytovateli letových navigačních služeb.
Tato Směrnice je tak nedílnou součástí legislativy Jednotného evropského nebe.
2.14 Cílem této Směrnice je zvýšit bezpečnost a zlepšit provoz systémů řízení letového provozu v rámci Společenství prostřednictvím jednotné licence Společenství pro řízení letového provozu.
2.15 Držitelé kvalifikace, již neposkytovali služby řízení letového provozu v rámci specializace spadající do této kvalifikace nejméně po dobu pěti let bez přerušení, nemohou požívat výhod této kvalifikace, aniž by splnili požadavky na hodnocení a výcvik.
2.16 Pro zajištění úrovně způsobilostí nezbytných pro řídící letového provozu a výkon jejich práce dle přísných bezpečnostních norem mají členské státy za úkol zajistit kontrolu a sledování výcviků prostřednictvím národních dozorčích orgánů.
2.17 Každý členský stát uzná v souladu s ustanoveními této Směrnice licence a příslušné kvalifikace a specializace vydané národním dozorčím orgánem jiného členského státu.
3. Poznámka
3.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá tento návrh Komise na zavedení nových předpisů pro řízení letového provozu.
Jsou nezbytné a přicházejí v pravý čas vzhledem k očekávanému vysokému nárůstu hustoty letového provozu v příštích 10 letech.
Pro zajištění bezpečnosti cestujících je rovněž nutné zavést stejné normy a kvalifikace napříč celou EU.
Růst letecké dopravy rovněž vyvolá celosvětově rostoucí poptávku po řídících letového provozu.
Svoboda pohybu je zde proto klíčovým požadavkem.
3.2 EHSV zvažuje, jsou-li 4 roky realistickým odhadem pro zavedení těchto předpisů.
3.3 Komise musí zajistit, aby Směrnice nepřipustila monopolizaci výcviku na národní úrovni.
3.4 Specializace uvedené v licencích by měly zahrnovat jazykovou způsobilost, jako je např. ENGLISH Level 4.
3.5 Všechny úvodní kursy pro řídící letového provozu by měly vyhovovat minimálně pokynům organizace ECAC pro standardní výcvik (Common Core Content).
3.6 Výbor by rovněž uvítal zavedení náhodných testů na alkohol a drogy pro všechny aktivní řídící letového provozu, jež jsou stejně jako psychologické testy studentů programu pro řídící letového provozu plně v souladu s ESARR5.
3.7 Otázka věku nadále zůstává citlivým problémem.
Statistiky poukazují na riziko závažných onemocnění a náhlých úmrtí rostoucí s věkem.
Národní hranice podle všeho nemají vliv na požadavek věkového omezení pro piloty.
3.8 Zvláště vzhledem k čl. 4 EHSV navrhuje:
- odst. 5 má znamenat, že licence lze obnovovat pouze prostřednictvím řádného odvolací řízení;
- odst. 7 znamená, že pouze řádné odvolací řízení může vést k odebrání licence z důvodu nepřípustných lékařských nálezů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví druhý program "Marco Polo" pro poskytování finanční pomoci Společenství za účelem zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí ("Marco Polo II")
COM(2004) 478 final – 2004/0157 (COD)
(2005/C 234/05)
Dne 15. února 2005 se Rada rozhodla v souladu v článkem 71 Smlouvy zakládající Evropské společenství, že požádá Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", pověřená přípravou práce Výboru v této otázce, přijala své stanovisko 21. února 2005 (zpravodaj: pan LEVAUX).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 415. plenárním zasedání, které se konalo 9. a 10. března 2005 (zasedání dne 9. března) následující stanovisko 129 hlasy pro a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod – přehled důvodů, které představila Komise
1.1 Komise předkládá svůj návrh nařízení k programu "Marco Polo II" a připomíná důvody, které vyžadují rozvoj infrastruktury nákladní dopravy:
- zdvojnásobení dopravy do roku 2020 a nedostatek již existujících sítí, což se projeví častými dopravními zácpami, zhoršením životního prostředí, zvýšením nehodovosti a ztrátou konkurenceschopnosti.
- zohlednění dlouhodobě udržitelného rozvoje, který vyžaduje energeticky šetrnější dopravní systém.
1.2 Komise znovu potvrzuje, že "větší použití intermodality je nezbytné", jelikož se jedná o řešení, které pomůže zajistit lepší využití již existujících infrastruktur tím, že zařadí námořní dopravu na krátké vzdálenosti, železnice a říční dopravu do logistického řetězce.
Politika intermodality již byla předmětem programu "Marco Polo I" (2003/2006), který měl za cíl převod průměrného ročního nárůstu v mezinárodní silniční dopravě na výše zmíněné další tři způsoby dopravy.
1.3 Komise navrhuje program "Marco Polo II", aby se mohlo pokračovat v této politice během období 2007/2013. Původní program bude rozšířen do všech sousedních států Evropské unie a přibudou k němu dva nové typy aktivit:
- budování mořských dálnic
- akce vedoucí k regulaci dopravy.
1.4 Komise navrhuje celkový rozpočtový příděl 740 milionů EUR na období 2007/2013, který by měl:
- převést 140 miliard tunokilometrů silniční nákladní dopravy, (což představuje 7 milionů cest po 1000 km na kamion) na jiný druh dopravy,
- snížit emise CO2 o 8400 milionů kg,
- dosáhnout očekávaného zisku v sociální a environmentální oblasti, který by měl představovat okolo 5 miliard EUR (odhad byl učiněný nezávislou skupinou expertů a byl připojen k návrhu prezentovanému Komisí, spolu se zprávou hodnotící škodlivé vlivy znečištění na zdraví).
2. Všeobecné připomínky
2.1 Závěry Výboru v jeho stanovisku k programu "Marco Polo I"
2.1.1 Výbor několikrát, i přes zdůrazňování nedostatku ambicí nebo uvolněných prostředků, potvrdil svou podporu politiky Komise, která chce převést část předpokládaného nárůstu silniční nákladní dopravy na jiné způsoby dopravy.
2.1.2 Dále ve svém Stanovisku CES 842/2002 ze 17.- 18. července 2002 k návrhu nařízení "Marco Polo I", naznačil, že tento program sám o sobě nedovoluje dosáhnout cílů převodu, tak jak jej představila Komise a navrhuje doplnit toto nařízení o deset konkrétních iniciativních opatření, která uvádí zde:
- Posílit kontroly a sankce v případě porušení sociální legislativy.
- Financovat s pomocí veřejných zdrojů infrastruktury modálního transferu (terminály, přístupy, atd.).
- Vyžadovat po operátorech závazek, že nové služby všeobecného zájmu budou mít dlouhodobý charakter, aby se zabezpečil tento převod, jinak lidé nezmění své návyky.
- Zamýšlí prodloužení programu "Marco Polo" o 2 až 3 roky, aby byla zajištěna návaznost až do roku 2010 (chce zabránit přerušení zjištěné mezi Pilotní akcí pro kombinovanou dopravu PACT a programem "Marco Polo").
- Využít na maximum zkušenosti z programu PACT tím, že se dokončí jeho externí zhodnocení s vytyčením pozitivních efektů, které byly doposud nedostatečně vyhodnocené.
- Vytvořit harmonogram opatření, která musí být přijata k zahájení akcí uvedených v programu "Marco Polo".
- Zadat řídícímu výboru úkol sledovat průběh akcí, aby se v polovině programu "Marco Polo" mohly eventuelně provést vhodné změny.
- Zamýšlí možnost zahrnout do projektů vztahujících se k programu "Marco Polo" akce, které jsou spojené s dodatečným zařazením letecké a potrubní dopravy, pokud ty jsou přidruženy k dalším způsobům dopravy.
- Povolit financování i těch projektů, které jsou soustředěny na území jednoho členského státu, nicméně mohou sloužit všem uživatelům mezinárodní dopravy tranzitně projíždějícím přes dané území.
- Nechat vypracovat pro všechny uživatele "Evropského průvodce" všech multimodálních platforem v EU a jejich charakteristik a tím stanovit alespoň minimální normy.
2.1.3 Výbor v tom samém Stanovisku 842/2002 dodává, že pouze globální politika dopravy, která změní některé praktiky a která se bude opírat o pevné závazky k vytvoření nové nebo doplňující dopravní infrastruktury, může dosáhnout daného cíle.
2.1.4 Zvláště v případě velkého objemu zboží na dlouhých trasách, jejichž dodávka není urgentní, nicméně musí být dodána do určitého data, Výbor navrhoval, aby Komise začala uvažovat o postupném přechodu z praxe "Nulové zásoby" k valorizačnímu pojmu "Zásoba v oběhu".
Tato perspektiva by umožnila relativizovat nutnost dodávek a zajistit alternativnímu způsobu dopravy skutečný stupeň konkurenceschopnosti v oblasti nákladů a termínů dodávek. Tím by se zaručilo přesné datum dodávek.
Tato ekonomická logika, která povzbudila rozvoj praxe "Nulová zásoba" a která zkrátila dodací lhůty na minimum tím, že zajištění urgentních dodávek se stalo její prioritou v zajištění obchodu, je evidentní.
Dlouhodobě udržitelný vývoj poukazuje dnes na to, že tato praxe a její důsledky zvyšují náklady, co se znečištění a nadměrného používání energie týče, což vede k zamyšlení a Výbor opět žádá Komisi, aby se i ona v tomto směru angažovala.
Má za to, že pokud je silniční přeprava na krátké vzdálenosti a v konečných úsecích nenahraditelná, je to právě praxe nulové zásoby, dovedená do extrému a považována za absolutní princip, která je příčinou problémů při převodu části silniční nákladní dopravy na jiné alternativní způsoby dopravy, které by byly kompatibilní s cílem dlouhodobě udržitelného rozvoje.
2.1.5 Aniž by Výbor dospěl k závěrům v této problematice, má za to, že k tomu, aby se dosáhlo změny chování ekonomických činitelů bude zapotřebí zpochybnit tyto praktiky, které byly jistě účinné v minulosti, ale dnes se již neslučují s novými představami a cíli.
2.1.6 Výbor konstatuje, že pouze část iniciativních opatření, která navrhl, byla vzata v potaz.
Vezmeme-li v úvahu, že v zásadě se situace v roce 2004 nezměnila v porovnání s rokem 2002, Výbor ve svém Stanovisku uvádí stejné návrhy, pozměněné pouze v některých bodech.
2.2 Hodnocení prvních výsledků programu "Marco Polo I" 2003/2006
2.2.1 Komise se domnívá, že program "Marco Polo I", dotovaný rozpočtem 100 milionů EUR, přináší své první pozitivní výsledky.
Výbor poznamenává, že první výběr programů byl zahájen v říjnu 2003, což je před necelým rokem, a proto zde není dostatečný odstup k posouzení skutečné efektivnosti započatých intermodálních akcí.
Navíc Výbor poznamenává, že:
- v Bílé knize ze 12. září 2001 o "Evropské dopravní politice pro rok 2010: čas rozhodnout" se počítalo na program "Marco Polo I" s rozpočtem 120 milionů EUR na čtyřleté období, tedy 30 milionů EUR na rok;
- ve svém návrhu nařízení týkajícího se programu "Marco Polo I", který byl zahájen v roce 2002, počítala Komise s rozpočtem 115 milionů EUR na 5 let, tedy 23 milionů EUR na rok;
- nakonec byl pro program "Marco Polo I" vyhrazen rozpočet pouze 100 milionů EUR na 5 let, tedy 20 milionů EUR za rok;
- první rok fungování programu "Marco Polo I", rozpočet Společenství dodal pouze 15 milionů EUR.
2.2.2 Výbor se podivuje nad tímto následným snižováním rozpočtu a klade si otázku, jak velká je důvěryhodnost předpovědí, pokud žádosti budou neustále vzrůstat a finanční prostředky se budou neustále snižovat.
2.2.3 Za těchto podmínek, kvůli nedostatku informací, Výbor nechápe poznámku Komise, ve které se uvádí: "Můžeme shrnout, že rozpočtové prostředky jsou skutečně nedostatečné, aby zabezpečily financování všech dobrých návrhů…" a proč v rozpočtovém plánování nebylo využito 20 milionů EUR.
2.3 Hodnocení ex-ante a konzultace zúčastněných stran
2.3.1 V kapitole III odůvodnění, bod 12, je odkaz na důležitý finanční dokument, který dokládá, že návrh nařízení plně počítá s hodnocením a s doporučeními nezávislých expertů, která budou následovat po již provedeném hodnocení ex-ante, týkajícím se programu Marco Polo na období 2007 – 2013.
Tento 19-stránkový dokument vypracovaný v angličtině nebyl přeložen.
Je předmětem 15-řádkového resumé, bod 13, kapitola III výše zmíněného dokumentu, který představuje závěry, které byly vyvozeny z hodnocení expertů.
2.3.2 Výbor připomíná, že dokumenty, aby mohly být dostupné všem, musí být přeloženy a že z nedostatku celkového překladu expertní zprávy, je třeba, aby vypracovali syntézu jejich zprávy, jejíž překlad by umožnil všem zainteresovaným stranám okamžitý přístup k jejich závěrům, které vyplynuly ze závažných argumentů.
2.3.3 Výbor ve svém stanovisku 842/2002, týkajícího se nařízení "Marco Polo I", vyjádřil uspokojení nad tím, že Komise "konzultuje zainteresované strany, před tím, než představí svůj návrh", ale zároveň "vyjádřil politování nad tím, že byl k těmto konzultacím přizván až příliš pozdě". (Čl. 2.5)
2.3.4 Výbor není schopný posoudit závěry tohoto hodnocení, pouze připomíná, že Komise očekává velké zvýšení předloženého rozpočtu, který je determinující pro účinnost programu.
2.3.5 Výbor zaznamenává, že mu Komise vrátila tři rozpočty na realizované projekty:
- Vytvoření služby Intermodal Rail mezi Německem a Itálií přes Rakousko, jejíž provozovatelem je jedna soukromá firma;
- Projekt IKEA – RAIL spuštěný v roce 2002, mající základnu v Duisbergu (Německo), získávající po železnici (1044 km) z Almhutu (Švédsko) výrobky, které mají být distribuovány do zbytku Evropy.
V průběhu let 2002 a 2003, to bylo přibližně 400 vlaků, které jezdily pouze s jedním nákladem IKEA;
- Vytvoření pravidelných námořních linek pro kamionovou dopravu mezi více italskými a španělskými přístavy.
2.3.6 Tyto tři projekty poukazují na možnosti, které přináší monitorovací mechanismus zavedený v EU.
Výbor dále poznamenává, že tyto projekty byly realizovány v rámci Pilotních akcí pro kombinovanou dopravu, což byl program, který předcházel programu "Marco Polo I".
2.3.7. Tyto projekty jsou zvláště zajímavé, jelikož posilují již zahájené aktivity a Výbor si přeje, aby včas dostal konkrétní a zhodnocené výsledky týkající se programu "Marco Polo I".
2.4 Program "Marco Polo II" (2007/2013)
2.4.1 Návrh programu "Marco Polo II" nemění současné 3 typy akcí:
- akce k převodu na jiný druh dopravy (pomoc při spouštění),
- zprostředkující akce,
- všeobecně vzdělávací akce
2.4.2 Tento návrh připojuje širší geografické pokrytí, tím, že zahrnuje již celou Evropu 25, další kandidátské země, ale také země EFTA (Evropské asociace volného obchodu) a země EEA (Evropské ekonomické zóny).
Výbor souhlasí s tímto postupem a sdílí výrok Komise, že: "Výroba a charakteristiky zásobovacího řetězce nekončí na hranicích EU 25", nicméně si přeje, aby Komise přidala na začátek této věty po slově "výroba" slovo "obchod".
2.4.3 Výbor navrhuje, aby Komise uvedla příklad Dunajského koridoru VII, který je charakteristický pro tuto "velkou Evropu", díky výjimečným rozměrům dopravní intermodální infrastruktury, která využívá všechny způsoby dopravy, mezi nimiž:
- Říční doprava spojením Severního moře a Černého moře, se středobodem situovaným v Rakousku, ve vzdálenosti asi 1500 km od obou moří;
- Silniční a železniční doprava, které by díky výměnným platformám umožnily propojení velkého území na obou stranách řeky;
- Námořní a říční-námořní doprava, které na západě prodlužují tuto řeku díky spojení s Rýnem-Mohanem-Dunajem směrem k Anglo-normandským ostrovům a díky Severnímu moři a na východě směrem k Rusku (Volha), Ukrajině, Turecku díky Černému moři.
2.4.4 Návrh programu "Marco Polo II" počítá se dvěma novými typy akcí:
- Námořní dálnice, Výbor je tomuto konceptu již dlouho nakloněn.
"Velká Evropa" má "samozřejmě" k dispozici tisíce kilometrů mořského pobřeží, stovky přístavů a ústí veletoků a řek, které jsou body potenciálního přístupu do vnitrozemních regionů a do celého kontinentu.
Je tedy třeba podporovat projekty zaměřené na dopravu a na distribuci nákladu ve všech oblastech tím, že se zvýší počet multimodálních výměnných základen na pobřeží nebo v zátokách u ústí řek.
- Akce na omezení dopravy, koncept, který umožní zvýšení produkce, zlepšení distribuce, rozdělování dodávek a omezí zbytečné jízdy.
Jako příklad:
- Převážením produktů v dehydrované formě se nebude muset převážet zároveň i voda, která se dodá až v místě určení;
- Přiblížením míst výroby součástek k místům jejich montáže se omezí cesty na dlouhé vzdálenosti.
Výbor se staví pozitivně ke zkušenostem a k projektům, které jdou tímto směrem.
2.4.5 Komise by ráda dospěla k lepší součinnosti v železniční dopravě a doporučuje na příklad využívat některé dráhy pomocí rychlíků k převozu nákladů a expresní pošty.
Výbor s tímto projektem souhlasí, i když co se týče "expresní pošty" uvádí, že ta je již v současné době zajišťována elektronickou poštou a takovýto přenos informací bude do budoucna ještě stoupat.
2.4.6 Nicméně je třeba spolu s vytvořením vysokorychlostních nákladních drah zajistit univerzálnost materiálů, vybavení a železničních pravidel.
Kromě toho, dříve než budou takovéto dráhy vystavěny, je třeba zhodnotit již existující sítě a udělat studii o možnostech používání opuštěných nebo nedostatečně využívaných drah a převodu osobní dopravy na jiné druhy dopravy, zejména na vysokorychlostní vlaky.
2.4.7 Výbor tedy požaduje, aby Komise opět vyzvala státy, aby vypracovaly seznam všech možností již existujících sítí, opuštěných nebo s menším vytížením, aby mohly být tyto sítě použity k nákladní přepravě.
Tento požadavek se týká zejména sítě železničních drah, ale může se zároveň vztahovat na vodní dopravní trasy, aby se pokaždé, když je to možné zvolilo rychlejší a výhodnější řešení než jsou silnice v duchu dlouhodobě udržitelného rozvoje.
2.4.8 Na závěr, aby se dodalo důvěryhodnosti nákladní železniční dopravě, jakož i jiným způsobům alternativ k dopravě silniční, Výbor opět upozorňuje na to, že je nutné zanést tyto cíle do legislativy s tím, že by se ponechal nebo udělil větší prostor železniční, námořní a říční dopravě, i v rámci financování projektů TEN-T (Trans european network for Transport) a udělování dotací novým členským státům a balkánským zemím.
2.4.9 Výbor s uspokojením konstatuje, že Komise zdůrazňuje "významnou" poptávku průmyslu po financování nejdůležitějších infrastruktur, potřebných k dokončení cílů spojených s aktivitami vytyčenými v programu "Marco Polo".
Co se týče financování vedlejších infrastruktur, Výbor připomíná, že se jedná o doporučení, které je vyjádřeno v jeho stanovisku 842/2002 k programu "Marco Polo I".
3. Zvláštní připomínky k návrhu nařízení "Marco Polo II"
3.1 Článek 1: Předmět
3.1.1 Výbor poznamenává, že Komise předložila v roce 2004 svůj návrh nařízení na období 2007/2013. Toto nařízení by mělo umožnit zajištění kontinuity programu Marco Polo a vyhnout se zpoždění, ke kterému došlo v období 2001/2002 při spuštění programu "Marco Polo I".
Dnes tedy Komise nemá dostatečný odstup při zadávání programu "Marco Polo I" a toto předčasné opatření umožní vytvořit "Řídící výbor, který bude mít za úkol nepřetržitou kontrolu započatých aktivit, aby se v polovině programu Marco Polo I" mohl program "Marco Polo II" užitečně přizpůsobit, tak jak to Výbor žádal ve stanovisku 842/2002.
3.2 Článek 2: Definice
3.2.1 Výbor upozorňuje na to, že se v definici "konsorcia" vyžaduje minimální účast dvou podniků.
Výbor opakuje svůj předchozí požadavek, aby "konsorcium" bylo "seskupením dvou nebo více podniků, které nejsou ze stejné skupiny nebo nejsou jeden druhému dceřiným podnikem, které uzavřely dohodu na společnou činnost…".
3.3 Článek 3: Pole působnosti
3.3.1 Výbor se opět vrací k požadavku, který vyjádřil ve svém stanovisku 842/2002, protože považuje stanovená pravidla za příliš restriktivní, jelikož předpokládají, že se akcí musí účastnit minimálně dva státy nebo jeden stát a jedna oblast blízké třetí země.
Výbor se domnívá, že existují aktivity lokalizované v jednom jediném státě, které mají pozitivní dopad na všechny uživatele využívající tyto způsoby dopravy při průjezdu daným územím takového státu. (Příklad: aktivity zaměřené na využívání nebo rozvoj multimodálních základen v jednom uzlu infrastruktury uvnitř území).
3.3.2 Výbor je rád, že se pole působnosti otevřelo i třetím zemím (kandidátským i nekandidátským) a poznamenává, že náklady na aktivity, které vzniknou na těchto územích nejsou zahrnuty v programu, až na výjimečné případy, které jsou uvedeny v odstavci 3 a 4 tohoto článku.
3.3.3 Ve snaze zabezpečit koherentnost si Výbor přeje, aby nařízení upřesnilo, že v případě financování aktivit ve třetích zemích, se budou upřednostňovat aktivity zaměřené na rozvoj alternativních druhů dopravy k dopravě silniční, které by podporovaly intermodalitu.
3.4 Článek 4: Volitelní kandidáti a příjemci
3.4.1 Výbor souhlasí s článkem 4 pod podmínkou, že se zohlední připomínka o složení "konsorcia", ale upřesňuje, stejně jako to udělal ve stanovisku 842/2002, že ve výjimečných případech aktivit v jedné zemi se nebude uplatňovat povinnost pro podniky mít sídlo nejméně ve dvou členských státech nebo v jednom členském státě a ve třetí zemi.
3.5 Článek 5: Volitelné akce a finanční podmínky
3.5.1 Již ve svém stanovisku 842/2002 k programu Marco Polo I Článek 3.5, 3.6 a 3.7 Výbor zdůraznil, že minimální hranice na podporu aktivit jsou příliš vysoké.
Žádal, aby se minimální hranice podpory navržené Komisí pohybovaly:
- pro aktivity spojené s převodem na jiný druh dopravy od 1 milionu EUR do 500000 EUR
- pro aktivity se zaměřením na zprostředkující akce od 3 milionů EUR do 1,5 milionu EUR
- pro všeobecně vzdělávají akce od 500000 EUR do 250000 EUR.
3.5.2 Výbor konstatuje, že na program Marco Polo II, Komise (v příloze upřesňující finanční podmínky týkající se článku 5 jejího návrhu), stanovila určující hranice minimální podpory pro dané aktivity stále moc vysoko, s výjimkou všeobecných vzdělávacích akcí, jejichž strop byl určen na 250000 EUR jak si Výbor přál.
Výbor je toho názoru, že je nevyhnutelně nutné stanovit nižší hranice, tedy více podnětné k tomu, aby se upřednostnily projekty, které jsou bezpochyby skromnější, ale lokálně často užitečnější.
3.5.3 V důsledku toho Výbor požaduje, aby
- se hranice minimální podpory snížily na polovinu, to znamená:
- pro akce spojené s převodem na jiný druh dopravy od 1 milionu EUR do 500000 EUR
- pro akce se zaměřením na zprostředkující aktivity od 3 milionů EUR do 1,5 milionů EUR
- pro akce zaměřené na námořní dálnice od 4 milionů EUR do 2 milionů EUR
- pro akce na omezení dopravy od 1 milionu EUR do 500000 EUR.
na všeobecně vzdělávací akce hranice minimální podpory udržet na 250000 EUR, jak bylo uvedeno v návrhu.
aby se počítalo se zvláštní kategorií pro námořní a říční dopravu s minimální hranicí 500000 EUR.
Ačkoli je minimální hranice 4 milionů EUR (snížená na návrh Výboru na 2 miliony EUR) pro námořní dálnice přijatelná, vzhledem k objemu lodí a nákladů, které převážejí, není uzpůsobena vnitrozemní lodní dopravě.
3.5.4 Pro různé akce budou stanoveny časové limity, ve kterých musí být akce dokončena, aby jí byla přidělena podpora.
Pro akce k přeložení dopravy je k dispozici podstatně kratší lhůta – nanejvýš 36 měsíců, zatímco všechny ostatní akce mohou trvat nanejvýš 60 měsíců. Také akcím na přeložení dopravy by měla být přiznána delší lhůta 60 měsíců
3.6 Článek 11: Rozpočet
3.6.1 Výbor již dříve poukázal na to, že nemá k dispozici dostatek informací potřebných k vyhodnocení částky 740 milionů EUR, kterou navrhuje Komise přidělit programu "Marco Polo II".
Pouze poukazuje na to, že se Komise domnívá, že tento rozpočtový balík ve výši 740 milionů EUR pomůže ušetřit 5 miliard EUR na zlepšení životního prostředí a na úlevy v sociální sféře, uvedené ve článku 1.4.
3.6.2 Výbor si přeje, aby Komise v průběhu roku 2005 zveřejnila v polovině období programu "Marco Polo I", zhodnocení úspěšných projektů a vzniklých úspor.
3.6.3 Jak již Výbor uvedl ve stanovisku 842/2002, Komise by měla navrhnout v průběhu programu revizi stoupajícího rozpočtu, aby zajistila dodatečné finanční zdroje, v případě že by bylo více návrhů na vhodné aktivity.
3.7 Článek 14: Hodnocení
3.7.1 Výbor s uspokojením konstatoval, že jeho požadavky, zformulované ve stanovisku 842/2002, budou vyslyšeny a že Komise představí tomuto Výboru, Parlamentu a Výboru regionů zprávu hodnotící výsledky dosažených v rámci programu "Marco Polo I" za období 2003/2006, nejpozději do 30. června 2007.
3.7.2 Výbor si přeje mít k dispozici dostatek informací k vydání stanoviska a eventuelních návrhů, aby bylo možno v případě potřeby upravit program "Marco Polo II", který bude spuštěn 1. ledna 2007 a bude se tedy nacházet v prvním stádiu zavedení.
4. Závěr
4.1 Výbor podporuje program "Marco Polo II" stejně jako podporoval programy PACT a "Marco Polo I".
Tyto tři programy umožňují zavádět iniciativy, které přispívají k lepšímu sladění systémů nákladní dopravy a tím ulehčení životnímu prostředí.
Zvýšení plánované finanční podpory na program "Marco Polo I" ze 100 milionů EUR na 740 milionů EUR na "Marco Polo II" poukáže na snahu EU co nejrychleji zajistit dlouhodobě udržitelné řízení nákladní dopravy.
4.2 Aby se dosáhlo cílů pro nákladní přepravu, stanovených Komisí, Výbor by rád připomenul některá opatření, která již dříve navrhl ve svém stanovisku CES 842/2002 ze 17. a 18. července 2002 k programu "Marco Polo I":
- Aby se zajistila vyšší úroveň konkurenceschopnosti mezi různými způsoby dopravy, je třeba posílit kontroly a zvýšit sankce v případě porušení legislativy v sociální oblasti.
- Provozovatelé, kteří těží z programů Marco Polo se musí zavázat, že všeobecně prospěšné služby, které provozují budou mít dlouhodobý charakter, aby zabezpečily dopravu.
- Program Marco Polo musí počítat s možností financovat projekty, které se týkají aktivit na území jednoho členského státu, pokud jejich dopad bude prospěšný pro uživatele mezinárodní dopravy procházející přes dané území.
- Vytvořit pro všechny uživatele "Evropského průvodce" všech multimodálních základen EU s jejich charakteristikami.
- Zohlednit ve volitelných projektech Programu "Marco Polo II" aktivity, které zahrnují přepravu tekutin potrubím nebo plynovodem s koncovou stanicí umístěnou na multimodální základně.
4.3 Aby mohla říční a říční-námořní doprava těžit z programu Marco Polo, Výbor požaduje vytvoření zvláštní kategorie se sníženou minimální hranicí ve výšce 500000 EUR.
Konečně říční přepravu nelze porovnávat s námořní dopravou, kde je potřeba, aby investice odpovídaly množství plavidel.
4.4 Výbor si přeje zahájit spolu s Komisí diskusi na téma změny způsobu "Nulové zásoby" tak, aby se přeměnila na "Zásobu v oběhu", v případě, že se nejedná o urgentní dodávky (u některých těžkých nákladů se musí dodržovat datum dodávky).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1868/94, kterým se stanoví režim kvót pro výrobu bramborového škrobu
COM(2004) 772 final – 2004/0269 (CNS)
(2005/C 234/06)
Dne 20. ledna 2005 se Rada rozhodla v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za vypracování stanoviska Výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 17. února 2005.
Zpravodajem byl pan Konstantinidis.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 415. plenárním zasedání konaném ve dnech 9. a 10. března 2005 (zasedání dne 9. března 2005) následující stanovisko 127 hlasy pro a 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Podstata návrhu Komise
1.1 Cílem návrhu nařízení je přidělení kvóty na hospodářské období 2005/2006 a 2006/2007 členským státům, jenž vyrábí bramborový škrob, na základě zprávy Komise Radě o režimu kvót pro výrobu bramborového škrobu, kterým se takto mění nařízení (ES) č. 1868/94.
1.2 Komise navrhuje, aby byly stávající kvóty zachovány po dobu dalších dvou let.
1.3 Komise navrhuje zachování stávajících kvót pro výrobu bramborového škrobu po dobu dalších dvou let, protože je příliš brzy na to, aby mohla posoudit účinky reformy SZP (tj. oddělení plateb od produkce) a rozšíření EU na odvětví škrobu.
Ve většině členských států, jenž vyrábí bramborový škrob, bude reforma SZP zavedena až v roce 2006 (tj. hospodářské období 2006-2007).
1.4 Komise proto předloží do 30. září 2006 novou zprávu doplněnou novým návrhem.
2. Obecné připomínky
2.1 Podle zprávy Komise se výroba bramborového škrobu v EU blíží stanovené kvótě a celkový vývoz obilného škrobu a bramborového škrobu zůstává relativně stálý.
Podíl bramborového škrobu v celkové výrobě bramborového škrobu se snižuje asi o 20 %.
Jak už bylo uvedeno výše, Komise navrhuje prodloužení platnost kvót stanovených na období 2004/2005.
Většina evropských výrobců bramborového škrobu (kromě polských, litevských a českých zemědělců) návrh Komise podporují, ačkoli by dali přednost normálnímu prodloužení období pro režim kvót (tři roky).
2.2 I když EHSV podporuje návrh Komise, sdílí obavy výrobců bramborového škrobu, že není dostatek času pro diskusi a přijetí návrhu Komise zejména s ohledem na to, že zemědělci začnou sázet sadbové brambory v březnu 2005.
Komise proto vyzývá Evropský parlament a Radu, aby toto časové omezení při projednávání návrhu zohlednila.
3. Závěry
3.1 EHSV podporuje návrh Komise na prodloužení platnosti stávajících kvót na hospodářské období 2005/2006 a 2006/2007 a doporučuje, aby byl přesně dodržen termín pro posouzení kvůli vypracování nového návrhu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, které pozměňuje nařízení (EC) č. 999/2001 o pravidlech prevence, kontroly a potírání některých přenosných spongiformních encefalopatií
COM(2004) 775 final – 2004/0270 (COD)
(2005/C 234/07)
Dne 16. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 152 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v otázce výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za přípravu aktivit Výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 17. února 2005.
Zpravodajem byl pan CHIRIACO.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 415. plenárním zasedání (jednání dne 9. března 2005) následující stanovisko 130 hlasy pro, žádný člen nehlasoval proti; 3 členové se hlasování zdrželi.
1. Shrnutí návrhu Komise
1.1 Hlavními navrhovanými změnami nařízení o prevenci, kontrole a potírání některých TSE (přenosných spongiformních encefalopatií) jsou:
- prodloužení období přechodných opatření, již jednou prodlouženého v roce 2003 [1], o další dva roky;
- posílení některých preventivních opatření (zahrnout jelenovité, podporovat výběr ovcí resistentních vůči TSE pomocí harmonizovaných chovných programů, uvedení nařízení do souladu s nařízením 1774/2002 o zdravotních pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a zakázat porážení vháněním plynu do lebeční dutiny);
- rozšíření omezení pohybu zvířat i na ovčí a kozí plemena;
- na jedné straně omezit přístup na trh surovým materiálům určeným k výrobě dikalcium fosfátu; na straně druhé, rozšířit výjimku, kterou má nyní mléko určené pro lidskou spotřebu, i na ostatní druhy mléka;
- sjednocení právního základu pro kontroly ve třetích zemích.
2. Obecné připomínky
2.1 Přestože EHSV již dříve vyjádřil výhrady vůči opakovaným prodloužením [2], bere na vědomí potřebu mezinárodní harmonizace na úrovni Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE) podle kritérií definovaných Komisí k hodnocení rizika.
2.2 Praktická zkušenost na evropské úrovni ukázala, že stávající klasifikace do pěti kategorií, založená spíše na zaznamenaných případech než na riziku, zvýhodňuje země provádějící méně přísné kontroly a znevýhodňuje země s přísnými kontrolami, v jejichž důsledku dochází k odhalování případů onemocnění.
Případy zjištěné v poslední době v Japonsku, Kanadě a Spojených státech přispějí k urychlenému uzavření dohod o zlepšení metodologie v rámci OIE, pravděpodobně v květnu roku 2005.
2.3 Výbor nicméně musí opakovat své dřívější doporučení: pokud by bylo nemožné dojít na mezinárodní úrovni k jednomyslnému souhlasu ohledně společných pravidel řízení rizik, musela by z toho Evropská unie vyvodit závěry a sama zavést nezbytná nařízení bez ohledu na obtíže, které to může přivodit v WTO při obchodování se třetími zeměmi.
Nedostatek mezinárodní podpory a časová náročnost jednání nesmějí vést k odkladům při zavádění opatření, která jsou považována za nezbytná v rámci spolupráce EU.
2.4 Výbor podporuje skutečnost, že Komise využila příležitost, kterou nabízí toto prodloužení, k provedení úprav, jejichž smyslem je posílit preventivní opatření, podpořit výběrové programy a rozšířit omezení pohybu a kontroly, zejména vzhledem ke třetím zemím.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Zařazení jelenovitých je zcela příhodné.
3.2 Sjednocení právního základu harmonizovaného chovnému programu, který již poskytuje nadějné výsledky, umožní vyvinout výběr resistentních ovčích plemen.
3.3 Dosažení shody s nařízením 1774/2002 je nezbytné z hlediska právní konsistence.
3.4 Vhánění plynu do lebeční dutiny, již zakázané u dovážených zvířat, je nyní výslovně zakázáno při porážkách prováděných v EU, což zjevně přispívá k lepší ochraně proti nebezpečí kontaminace.
3.5 Nařízení upravující omezení pohybu hovězího dobytku bylo správně rozšířeno na zvířata zasažená svědivkou.
3.6 Výbor vítá rozšíření pole působnosti u opatření týkajících se uvádění na trh a vývozu hovězího dobytka, ovcí a koz, jejich spermatu, embrií a vajíček na další živočišné druhy a dále omezení surovin k výrobě dikalcium fosfátu ve shodě s doporučeními vědeckého řídícího výboru.
3.7 Výbor považuje za nezbytné sjednotit z právního hlediska možnosti inspekcí ve třetích zemích, aby bylo možné zhodnotit zkušenosti získané v této oblasti na evropské úrovni, doporučuje však zároveň uvolnění finančních a lidských zdrojů, které jsou pro tento účel nezbytné.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sociálním fondu
COM(2004) 493 final
(2005/C 234/08)
Rada se dne 18. listopadu 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství" pověřená pracemi k tomuto tématu přijala své stanovisko dne 18. února 2005.
Zpravodajkou byla paní ENGELEN-KEFER.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 415. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. března 2005 (jednání ze dne 9. března 2005) jednohlasně toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Evropská komise schválila dne 14. července 2004 své návrhy reformy politiky soudržnosti pro období 2007 až 2013.
Tyto návrhy mají nahradit nařízení o Strukturálních fondech platných do 31. prosince 2006.
Ve svém odůvodnění návrhu nařízení poukazuje Komise na značně zesílené disparity v rozšířené Unii a na nové úkoly, které s sebou přináší globalizace, změna hospodářských struktur a demografický vývoj.
1.2 S ohledem na tyto skutečnosti navrhuje Komise navýšení finančních prostředků Strukturálních fondů a současné soustředění se na prioritní cíle.
S celkovým objemem prostředků 336,1 miliard eur, což odpovídá zhruba třetině rozpočtu Společenství, by budoucí strukturální podpora měla být
- cíleněji namířena na strategické stěžejní body EU (cíle z Lisabonu a Göteborgu, strategie zaměstnanosti EU),
- soustředěna na hospodářsky nejslabší regiony,
- více decentralizována, provádění v praxi by mělo být jednodušší, transparentnější a účinnější.
1.3 Těchto bodů má být dosaženo novým nadefinováním cílů, kterými jsou "sbližování", "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" a "teritoriální spolupráce".
Balíček nařízení obsahuje
- všeobecné nařízení se společnými ustanoveními pro všechny tři nástroje financování (Evropský fond pro regionální rozvoj, Evropský sociální fond, Fond soudržnosti);
- po jednom zvláštním nařízení o Evropském fondu pro regionální rozvoj (EFRR), o Evropském sociálním fondu (ESF) a o Fondu soudržnosti;
- nové nařízení o vytvoření evropského sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS).
1.4 Toto stanovisko se zabývá především rolí Evropského sociálního fondu v rámci evropské strukturální podpory.
Protože podstatné zásady fungování a zaměření podpůrných opatření Evropského sociálního fondu jsou zakotveny ve všeobecném nařízení, je toto nařízení zařazeno do hodnocení.
2. Nové cíle Strukturálních fondů EU
2.1 Podle návrhu by měla strukturální podpora EU od roku 2007 sledovat tři cíle: sbližování, regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost a evropská teritoriální spolupráce.
2.2 Sbližování
2.2.1 Tento cíl se podobá současnému cíli 1 a má podporovat hospodářské sbližování nejméně rozvinutých regionů, a to pomocí investic do kapitálu a lidských zdrojů, podpory inovací a vývoje vzdělanosti společnosti, podpory strukturálních změn, ochrany a zlepšení životního prostředí jako i pomocí účinnější administrativy.
Nově orientovaná regionální podpora představuje se svým celkovým objemem prostředků 264 miliard eur (cca 78,5 % celkového objemu prostředků) stěžejní bod strukturální podpory EU.
K dosažení tohoto cíle mají přispět Evropský fond pro regionální rozvoj, Evropský sociální fond a Fond soudržnosti.
2.3 Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost
2.3.1 Tento cíl sloučí současné cíle 2 a 3.
Je namířen na podporu regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti mimo nejméně rozvinuté regiony a členské státy.
Přitom jsou sledovány dva cíle: Na jednu stranu má být prostřednictvím regionálních rozvojový plánů (EFRR) podporována nová orientace průmyslových, městských a venkovských oblastí, které jsou strukturálními změnami nejvíce postiženy, a to pomocí podpory inovací, vzdělanosti společnosti, podnikání a ochrany životního prostředí.
Na druhou stranu má být prostřednictvím národních a regionálních programů financovaných z prostředků Evropského sociálního fondu podporována integrace zaměstnanců a zaměstnankyň, kterých se strukturální změny týkají, na trhu práce a všeobecně zaměstnatelnost pomocí kvalifikace a opatření politiky trhu práce usnadňujících začlenění na trh práce.
Tato opatření mají sloužit k dosažení plné zaměstnanosti, ke zlepšení kvality a produktivity práce, k sociální integraci a celkově k realizaci evropské strategie zaměstnanosti.
Celkový objem prostředků má činit 57,9 miliard eur (cca 17,2 % celkového objemu prostředků), přičemž prostředky budou rozděleny půl na půl mezi EFRR a ESF.
2.4 Evropská teritoriální spolupráce
2.4.1 Tento cíl staví na zkušenostech současné iniciativy Společenství INTERREG a má pomocí společných programů, vytváření sítí a výměny zkušeností (EFRR) podporovat spolupráci příhraničních regionů včetně vnitřních vodních hranic Společenství a na některých vnějších hranicích Unie.
Celkový objem prostředků má činit 13,2 miliard EUR (cca 3,9 % celkového objemu prostředků).
3. Zvláštní role Evropského sociálního fondu
3.1 Evropský sociální fond bude podle návrhu aktivní u cílů "Sbližování" a "Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost", přičemž již na základě samotného navrženého objemu prostředků je zdaleka největší význam přikládán podpoře v nejméně rozvinutých regionech.
Politický rámec intervencí Evropského sociálního fondu tvoří Evropské směrnice zaměstnanosti a doporučení, přičemž stěžejní body podpory ESF tvoří čtyři ústřední oblasti:
- podpora přizpůsobivosti pracovních sil a podniků;
- zlepšený přístup k zaměstnanosti, prevence nezaměstnanosti, prodloužení výdělečně činného věku a zvýšení míry zaměstnanosti;
- sociální začlenění znevýhodněných skupin na trh práce a potírání diskriminací;
- podpora reformních partnerství v oblastech zaměstnanosti a sociální integrace.
3.2 Evropský sociální fond má především v nejméně rozvinutých regionech spadajících pod cíl "Sbližování" podporovat zlepšení vzdělávacích systémů a systémů dalšího vzdělávání, rozvoj institučních kapacit a zlepšení účinnosti veřejných správ na národní, regionální a lokální úrovni s cílem prosadit acquis Společenství.
Inovativní opatření a nadnárodní spolupráce, které byly doposud podporovány v rámci iniciativy Společenství EQUAL, mají být zaintegrovány do pravidelné podpory.
Zvláštní pozornost má být věnována podpoře rovnosti příležitostí ve smyslu přístupu "gender main-streaming" se specifickými opatřeními ke zvýšení podílu žen na zaměstnanosti a ke zlepšení možností jejich rozvoje v zaměstnání.
3.3 Evropský sociální fond je nástrojem k financování uplatňování směrnic zaměstnanosti EU, tzn. že podporuje politiky trhu práce a sociální integrační politiky členských zemí především pomocí cíleného začlenění na trh práce, pomocí zlepšení kvality a organizace práce a pomocí opatření týkajících se kvalifikace za účelem uchování zaměstnatelnosti.
3.3.1 V intervenční oblasti "Zvýšení schopnosti zaměstnanců a podniků přizpůsobit se" podporuje ESF opatření určená k
- podpoře investic do lidských zdrojů prostřednictvím rozvoje a realizace systémů a strategií celoživotního vzdělávání, především pro osoby s nízkou kvalifikací;
- zvládnutí hospodářských strukturálních změn prostřednictvím nových forem organizace práce a zjišťování budoucích požadavků na kvalifikaci.
3.3.2 V intervenční oblasti "Zlepšení přístupu na trh práce a preventivní politika trhu práce" podporuje ESF
- opatření k modernizaci a posílení pracovních administrativ;
- aktivní a preventivní opatření k začlenění na trh práce a podporu odpovídající konkrétním potřebám jednotlivce;
- specifická opatření k trvalému zvýšení míry zaměstnanosti žen, k odbourávání nerovného přístupu k mužům a ženám na trhu práce a ke zlepšení sloučení zaměstnání s rodinou;
- specifická opatření k sociální integraci migrantů.
3.3.3 V intervenční oblasti "Začlenění znevýhodněných skupin na trh práce a potírání diskriminací" má stát v popředí podpora zaměstnatelnosti znevýhodněných a ze společnosti vyčleněných osob pomocí vhodných začleňovacích opatření, především také pomocí sociálních pomocných a pečovatelských služeb a senzibilizace vůči diskriminacím v přístupu na trh práce.
3.3.4 Evropský sociální fond podporuje kromě toho v rámci cíle "Sbližování" opatření vedoucí k
- reformě všeobecného a profesního vzdělávání s ohledem na potřeby společnosti založené na vzdělanosti a na zlepšení relevance vzdělání na trhu práce,
- podpoře celoživotního vzdělávání především za účelem snížení počtu osob, které nedokončí školu, a zlepšení přístupu k profesnímu vzdělávání a dalšímu vzdělávání,
- rozvoji potenciálu lidských zdrojů v oblasti výzkumu a vývoje,
- posílení institučních kapacit a účinnosti veřejných správ a služeb v hospodářské, pracovní a sociální oblasti a v oblastech životního prostředí a soudnictví.
3.4 Vzhledem k plánování programů navrhuje Komise některé změny, které vyplývají ze všeobecných ustanovení pro Evropské strukturální fondy.
Nová forma programování, v níž jsou zahrnuty intervence ESF, má v podstatě obsahovat:
- schválení strategických směrnic pro politiku soudržnosti se strategickými cíli pro jednotlivé fondy Radou s přihlédnutím k zásadám hospodářské politiky a ke směrnicím zaměstnanosti EU;
- strategický rámcový plán pro jednotlivé země, který musí být projednán s Komisí, jako referenční rámec pro vytvoření operačních programů pro jednotlivé fondy, rozděleno podle cílů "Sbližování" a "Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost";
- předložení roční prováděcí zprávy jak ke strategickému rámcovému plánu jednotlivých zemí, tak ke každému operačnímu programu, který musí být schválen Komisí.
4. Hodnocení
4.1 Rozšíření EU je pro Unii velkou hospodářskou a sociální výzvou, kterou musí strukturální politika EU zvládnout.
Evropský hospodářský a sociální výbor podporuje Komisí navržené soustředění prostředků na ekonomicky nejslabší regiony, z čehož by měly profitovat především nové členské státy, kde je koncentrace nejméně vyvinutých regionů největší.
Navržené navýšení prostředků Strukturálních fondů z cca 276 miliard eur na 336,1 miliard eur pro období 2007-2013, což odpovídá 0.41 % hrubého národního produktu (HNP) Unie, se EHSV jeví jako přiměřené, když si uvědomíme, že tyto prostředky musí být nyní rozděleny mezi 25 členských států.
EHSV ovšem zastává názor, strukturální intervence by měly i nadále plynout, i když v menším rozsahu, do starých členských zemí, alespoň do těch oblastí, které jsou obzvláště postiženy strukturálními změnami v průmyslu a které mají nejvyšší míru nezaměstnanosti.
Zároveň musí být zajištěno, aby pro dosavadní oblasti cíle 1, které v důsledku tzv. statistického efektu již nebudou mít nárok na podporu, byla přijata spravedlivá přechodná nařízení.
EHSV víta záměr Komise integrovat inciativu Společenství EQUAL plně do ESF, aby mohly být plně využity její nesporné výhody, mezi jiným inovativní charakter podporovaných projektů, podpora výměny zkušeností a osvědčených praktik v rámci EU i posílení principu partnerského zapojení všech zúčastněných na realizaci projektů.
Po integraci iniciativy EQUAL by mohla Evropská komise vyzvat členské státy, aby přijaly do svých národních operačních programů opatření podle vzoru inciativy EQUAL.
4.2 Podle EHSV je nové rozčlenění cílů smysluplné, především začlenění cílů týkajících se politiky trhu práce a strukturální politiky do nového cíle "Konkurenceschopnost a zaměstnanost", přičemž těmto cílům musí být přikládána stejná míra vážnosti.
Právě v oblastech, které jsou nejvíce postiženy strukturálními změnami v hospodářství, mají prioritu opatření vedoucí k podpoře investic a inovací (EFRR) a ke zvládnutí sociální následků strukturálních změn (ESF).
Nová struktura cílů skýtá různé možnosti, pokud bude zajištěno, že do ní bude také začleněno plánování programů.
Ačkoli začlenění opatření prostřednictvím strategického rámcového plánu jednotlivých členských států je předpokládáno, další plánování programů bude ale probíhat odděleně podle jednotlivých fondů.
Z pohledu EHSV musí být zaručeno, aby se operační programy v cílech "Sbližování" a "Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" vztahovaly jeden na druhý, čímž by se efektivně doplňovaly.
Pro intervence politiky trhu práce ESF je navíc nutné stanovit v závislosti na struktuře nezaměstnanosti regionální priority.
Regiony s velmi vysokou nezaměstnaností musí mít přednost, přičemž musí být podporovány především také místní iniciativy a územní balíčky opatření týkající se zaměstnanosti.
4.3 Stěžejní body předpokládané pro intervenční oblasti ESF odpovídají v podstatě strategii zaměstnanosti EU popř. platným směrnicím zaměstnanosti.
EHSV zastává názor, že k dosažení Lisabonských cílů je nutné klást v politice trhu práce důraz na aktivní, preventivní opatření vedoucí k prevenci nezaměstnanosti a k začlenění znevýhodněných skupin na trh práce.
V souladu s návrhy expertní skupiny "Budoucnost sociální politiky EU" má být věnována zvláštní pozornost brzké a aktivní integraci mladistvých, zvýšení podílu žen na zaměstnanosti a začlenění starších osob do výdělečně činného života.
Poslední bod vyžaduje především silnější účast na opatřeních vedoucích k dalšímu vzdělávání a zlepšení kvality práce pomocí vhodných opatření týkajících se formy a organizace práce.
Inovativní charakter opatření v rámci Národních akčních plánů pro zaměstnanost musí přitom stát v popředí.
To je také zdůrazněno ve stanovisku Výboru ESF.
[1]
4.4 Na ESF spolu s jinými Strukturálními fondy EU je nutno nahlížet také jako na nástroj, který má podporovat horizontální cíl potírání diskriminací, jenž je prostřednictvím různých opatření sledován na evropské úrovni.
Vedle mladistvých, žen a starších osob patří postižené osoby, migranti a etnické menšiny ke skupinám, které jsou na trhu práce obzvláště znevýhodňovány.
Stejně tak mohou být osoby diskriminovány na základě sexuálního zaměření.
Integraci těchto znevýhodněných skupin je třeba proto věnovat zvláštní pozornost prostřednictvím opatření týkajících se sociální podpory, kvalifikace a formy práce, např. pomocí zřízení pracovních míst, která jsou vhodná pro postižené osoby. především pro migranty je nutné zajistit příslušná informační opatření, týkající se jejich práv, m.j. jejich pracovních práv.
Intervence ESF se tedy musí vztahovat také na Národní akční plány k sociální integraci a musí předpokládat opatření, která šance těchto skupin na trhu práce zlepší.
I v tomto bodu souhlasí EHSV s názorem Výboru ESF.
Členské státy a provádějící úřady musí kromě toho zajistit, aby podpůrná opatření financovaná ze Strukturálních fondů nevytvářela nechtěně bariéry, které by těmto znevýhodněným skupinám ztěžovaly přístup na trh práce.
4.5 ESF musí v rámci cíle "Sbližování" podporovat také opatření, která jsou zaměřena na reformu systémů všeobecného a profesního vzdělávání, a to s ohledem na potřeby společnosti založené na vzdělanosti a na zvýšení relevance zprostředkovaných znalostí a schopností na trhu práce.
Stejně tak musí být podporováno zodpovědné jednání ve veřejné správě, které zlepší kapacitu a účinnost veřejných správ a služeb na národní, regionální a místní úrovni.
Protože se cíl "Sbližování" týká nejméně rozvinutých oblastí, jsou tyto intervence namířeny především na nové členské státy.
EHSV upozorňuje, že poskytnutí moderních vzdělávacích systémů a zajištění účinných správ je úkolem státu.
Směrnice zaměstnanosti EU předpokládají sice také cíle týkající se reformy všeobecného a profesního vzdělávání.
Jejich realizace je ovšem prvořadým úkolem politiky státu, v některých členských státech, jako například v Německu, leží tyto kompetence dokonce v rukou jednotlivých spolkových zemí.
ESF je především nástrojem k doplňování národních politik trhu práce prostřednictvím inovativních opatření, vedoucích mj. ke kvalifikaci, a podle názoru EHSV by se měly jeho intervence soustředit na tyto úkoly.
4.6 Změny v programování navržené Komisí naznačují záměr přistupovat k plánování programů strategičtěji.
Prostřednictvím evropských strategických směrnic pro politiku soudržnosti celkově a prostřednictvím odpovídajícího rámcového plánování na národní úrovni má být posíleno propojení mezi všeobecnými politickými cíli z Lisabonu a Göteborgu, zásadami hospodářské politiky a směrnicemi zaměstnanosti.
V případě politiky zaměstnanosti EU a intervencí ESF tato souvislost již existuje díky vypracování Národních akčních plánů, které staví na zvláštním příspěvku ESF k realizaci strategie zaměstnanosti EU.
Kromě toho bude pro oblast sociální integrace sestaven v dvouročním cyklu Národní akční plán, který bude rovněž obsahovat opatření týkající se politiky trhu práce.
EHSV chce tudíž položit otázku, zda oprávněnému zájmu Komise na kontrole využívání prostředků skutečně slouží, když požaduje roční prováděcí zprávy jak ke strategickému rámcovému plánu jednotlivých států, tak k operačním programům, pokud jsou nad rámec doložení a využití vydaných prostředků.
EHSV doporučuje s ohledem na ESF spíše se zamyslet nad tím, zda Národní akční plán k realizaci směrnic zaměstnanosti EU nelze spojit s požadavky na programování intervencí ESF.
Tento krok by přispíval ke zjednodušení plánování programů, o které se usiluje.
Podobné pochybnosti týkající se další byrokratizace místo zjednodušení vyslovuje Výbor ESF.
EHSV proto v zájmu účinnosti intervencí ESF žádá, aby byly tyto pochybnosti důkladně prozkoumány.
4.7 EHSV vítá, že dosavadní principy strukturální podpory EU koncentrace, plánování programů, adicionalita a partnerství mají zůstat zachovány.
Z pohledu EHSV by však bylo žádoucí více zdůraznit zvláštní roli sociálních partnerů při intervencích ESF týkajících se politiky trhu práce a nutnost jejich účasti jak na centrální, tak na regionální úrovni.
Sociální partneři nesou svou část odpovědnosti jak v institučních strukturách, tak při praktickém uplatňování politik trhu práce ve členských státech.
Dodatečné intervence ESF musí být plánovány a realizovány ve spojení s národními strategiemi politiky trhu práce.
To vyžaduje účast sociálních partnerů při plánování a realizaci programů jak na centrální, tak na regionální úrovni.
EHSV podporuje v souladu s výborem ESF návrh poskytnout v oblastech sbližování určitou část finančních prostředků na podporu sociálních partnerů při realizování strategie zaměstnanosti EU.
4.8 EHSV vítá, že členské státy a správní instituce daného operačního plánu mají při plánování, realizaci a monitorování podpory ESF dbát na přiměřenou konzultaci s neziskovými organizacemi.
Považuje ovšem za nutné objasnit v článku 5 odstavec 2 návrhu nařízení, že tyto konzultace budou probíhat na centrální a regionální úrovni.
Dále vítá, že vedle sociálních partnerů je přístup k financovaným opatřením umožněn také neziskovým organizacím.
V rámci předvídaného partnerství je nutno mít na zřeteli význam neziskových sociálních poskytovatelů služeb v oblasti politiky trhu práce.
Proto EHSV doporučuje, aby se více podíleli na plánování, realizaci a doprovázení podpory ESF.
4.9 EHSV doporučuje více využívat Technickou pomoc ESF pro financování vzdělávacích, školicích a informačních aktivit všech nestátních aktérů, kteří se podílejí na realizaci cílů ESF.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady k podpoře rozvoje venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV)
KOM(2004) 490 v konečném znění – 2004/0161 CNS
(2005/C 234/09)
Dne 10. listopadu 2004 se Rada v souladu s článkem 37 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dle dopisu Evropského parlamentu ze dne 21. prosince 2004 byl Evropský hospodářský a sociální výbor zahrnut jako poradní orgán do procesu přijetí rozhodnutí o tomto návrhu ze dne 14. prosince 2004.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která byla pověřena přípravnými pracemi, schválila stanovisko dne 17. února 2005 (zpravodaj: pan BROS).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko na svém 415. plenárním zasedání dne 9. a 10. března 2005 (zasedání dne 9. března 2005) 125 hlasy pro, 6 hlasy proti a 8 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Akční program Agenda 2000, přijatý Evropskou radou v březnu 1999 v Berlíně, ustanovuje politiku rozvoje venkova jako 2. pilíř společné zemědělské politiky.
Jejím cílem je doprovázet reformy politik trhů na celém území Evropské unie.
Nová reforma, přijatá v červnu 2003, tak potvrdila úlohu druhého pilíře společné zemědělské politiky (SZP), především zavedením nových opatření týkajících se propagace výrobků, bezpečnosti potravin a životních podmínek zvířat.
Tato orientace se v praxi projeví navýšením finančních prostředků určených na rozvoj venkova.
1.2 Dle závěrů Konference v Salcburku (listopad 2003) předložila Komise ve svém sdělení k finančním perspektivám a v návrhu nařízení, jenž je předmětem tohoto stanoviska, tři hlavní cíle své budoucí politiky rozvoje venkova, a sice:
- zvýšení konkurenceschopnosti zemědělského sektoru podporou restrukturalizace;
- zlepšení životní prostředí a prostor venkova podporou územního plánování;
- zlepšení kvalitu života ve venkovských oblastech a rozvíjet diverzifikaci hospodářských činností za pomocí opatření zaměřených na zemědělský sektor a další součásti venkovského prostředí.
1.3 Evropský hospodářský a sociální výbor přisuzuje těmto návrhům zvláštní pozornost.
Stanovisko z vlastní iniciativy "2. pilíř SZP: perspektivy úpravy politiky rozvoje venkovských území" [1] upřesňuje, že otázka rozvoje venkova souvisí s dalšími problematikami na vyšší úrovni, jimiž jsou:
- úspěšné rozšíření Evropské unie (více než polovina obyvatel evropské pětadvacítky žije na venkově);
- zachování vysoké úrovně bezpečnosti potravin, jež spadá do koncepce trvalého rozvoje;
- ochrana evropského zemědělského modelu umožňujícího multifunkčnost zemědělství a dovolujícího harmonické rozložení zemědělských činností na celém území Evropské unie.
1.4 Ve snaze o lepší pochopení a pojednání všech otázek upřesnil Výbor ve svém výše zmíněném stanovisku základní principy, na nichž je třeba založit budoucí politiku rozvoje venkova:
- rozvoj venkovských území se podílí na teritoriální soudržnosti EU. Musejí tak představovat nedílnou součást hlavních cílů regionální politiky;
- hlavním cílem 2. pilíře SZP musí být podpora zemědělství a jeho adaptace na strukturální vývoj a naplňování očekávání občanů;
- finanční prostředky vyčleněné na tuto politiku musejí být adekvátní i za cenu toho, že dojde k odchýlení od politik Společenství ve venkovském prostředí;
- k zachování živého venkova přispívají, a to několika faktory současně, pouze multifunkční aspekty zemědělské výroby;
- otázky zemědělství a rozvoje venkova musejí být řízeny týmž Komisařem.
V logické návaznosti na svoji činnost hodlá Výbor předložit ostatním institucím vlastní stanovisko k návrhu Komise, podrobněji pojednávající o rozvoji venkova.
1.5 Evropská komise se podrobně poradila se zúčastněnými subjekty a Výbor měl několikrát možnost zúčastnit se tvorby různých návrhů, zejména formou poradních výborů.
Tato široká diskuse dokazuje otevřenost Komise a Výbor tak vyjadřuje přání, aby daným návrhům dala zaznít v rámci již probíhajícího legislativního procesu.
1.6 Výbor zformuluje stanovisko k novému právnímu základu pro financování různých opatření týkajících se fondů EZFRV a EZOZF (KOM(2004) 489 v konečném znění – 2004/0164 (CNS) [2]). Administrativní aspekty provádění programů rozvoje venkova budou proto projednány v tomto stanovisku.
2. Návrh Komise
2.1 Návrh Komise je součástí cíle dosáhnout lepší čitelnosti a transparentnosti politiky Společenství pro rozvoj venkova.
Proto také navrhuje založení speciálního fondu (FEADER – Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova, EZFRV), jenž bude přispívat na podporu trvalého rozvoje venkova v celém Společenství jako doplněk k politikám trhu a podpory příjmů prováděných v rámci SZP, politiky soudržnosti a společné politiky pro rybolov.
2.2 Pro dosažení vyšší ucelenosti mezi cíli stanovenými na evropské úrovni a prováděním programů rozvoje venkova navrhuje Evropská komise založit strategický plán Společenství pro rozvoj venkova.
Tento plán by byl schválen Radou.
Členské státy by měly za úkol vypracovat své národní strategické plány s ohledem na tato témata.
Vypracování těchto plánů a programů rozvoje venkova by mělo proběhnout v rámci úzké spolupráce mezi Komisí, členským státem a orgány určenými členským státem (orgány regionálních a místních samospráv, sociální a hospodářští partneři a všichni ostatní partneři zastupující občanskou společnost).
2.3 Navíc k harmonogramu programu Komise navrhuje, aby každý členský stát vypracoval souhrnné výroční hodnocení na základě uplynulých akcí v rámci programů rozvoje venkova za použití ukazatelů definovaných v národních strategických plánech a na základě výsledků průběžného hodnocení provedeného zvlášť pro každý program.
Komise vypracuje a předloží výroční zprávu Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
2.4 Komise navrhuje nově uspořádat 26 stávajících opatření s novými návrhy opatření, jako jsou financování programu NATURA 2000, lesnicko-environmentální opatření nebo školení volených zástupců na místních úrovních v přípravě územního plánu, to vše na třech osách s jasně stanovenými cíli a za následujících minimálních finančních podpor pro každou osu:
- 15 % pro osu "zvýšení konkurenceschopnosti zemědělství a lesnictví (osa I)" a 15 % pro osu "zvýšení kvality života a diverzifikace ekonomiky venkova (osa III)",
- 25 % pro osu "životní prostředí a územní plánování (osa II)".
2.4.1 Osa I je zaměřena na zvýšení konkurenceschopnosti zemědělského a lesnického sektoru.
Předpokládá se rozdělení opatření do čtyř kategorií:
- zvýšení lidského potenciálu,
- restrukturalizace fyzického potenciálu,
- zvýšení kvality výroby a výrobků,
- dvě přechodná opatření pro nové členské státy, tj. podpora částečně samozásobitelského hospodaření a zahájení sdružování výrobců.
2.4.2 Osa II "životní prostředí a územní plánování" se týká trvalého využití zemědělské a lesní půdy.
U opatření "znevýhodněná zóna" je přepracováno vymezení přechodných zón (výhradně pomocí přírodních kritérií).
Kromě toho je obecná podmínka respektovat předpisy upravující zemědělství a lesnictví na místní i národní úrovni (podmínky pro udělení přímé podpory v rámci 1. pilíře SZP) uvalena na příjemce podpory.
2.4.3 Osa III "zvýšení kvality života a diverzifikace ekonomiky venkova" se týká opatření upravujících diverzifikaci ekonomiky venkova prostřednictvím podpory pro vytváření nezemědělských činností provozovaných zemědělci či nezemědělci a zvyšování kvality života ve venkovském prostředí (nezbytné služby, infrastruktura) a opatření na podporu osvojení dovedností a aktivního přístupu místních volených zástupců, již mají za úkol vypracovávat a provádět místní rozvojové strategie.
2.5 Iniciativa LEADER se rozšiřuje na všechny tři osy a musí pokrýt minimálně 7 % celkového programu fondů rozvoje venkova.
Komise navrhuje, aby k tomuto programu byla vyčleněna výkonnostní rezerva (3 % EZFRV).
2.6 Z finančního hlediska Komise navrhuje vyčlenit pro tuto politiku na období 2007-2013 částku 88,75 miliard eur.
Každý rok se fond zvýší o modulaci, a to u všech tří os (zhruba 8 miliard eur za stejné období).
3. Obecné poznámky
3.1 Výbor vyjadřuje potěšení nad návrhem Komise, jenž na jedné straně zahrnuje vytvoření speciálního fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a na druhé fondu pro politiku trhů se zemědělskými výrobky a přímé platby (FEAGA).
Výbor si dále všímá, že tento legislativní návrh je v souladu se závěry konference v Salcburku o rozvoji venkova v rozšířené Evropské unii.
Přesto by rád upozornil Evropský parlament a Radu na nutné úpravy, jež bude nutno učinit vzhledem k principům politiky rozvoje venkova, jež Výbor připomněl ve svém stanovisku z vlastní iniciativy.
3.2 Návrh na zvláštní fond pro rozvoj venkova především nelze realizovat bez napojení na jednu ze stávajících politik Evropské unie.
Závěry konference v Salcburku, deklarace ze zasedání Rady v Lucemburku v červnu 2003 a doporučení EHSV [3] zdůrazňují, že politika rozvoje venkova (2. pilíř SZP) musí jít ruku v ruce s úpravou zemědělství (1. pilíř SZP).
Proto EHSV vyjadřuje přání znovu zavést do článku 3 návrhu odkaz na článek 33 smlouvy, kde se definují obecné cíle Společné zemědělské politiky.
3.2.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 3: Úkoly
1. Fond přispívá k podpoře udržitelného rozvoje venkova prostřednictvím Společenství způsobem doplňujícím a doplňuje další nástroje společné zemědělské politiky (podpora trhu a příjmů v rámci společné zemědělské politiky politiky soudržnosti a společné rybářské politiky).
Dále přispívá k naplňování cílů uvedených v článku 33 smlouvy.
2. Fond se současně podílí na politice soudržnosti a společné politice pro rybolov."
3.3 Výbor se domnívá, že hospodářský rozvoj venkovských oblastí závisí rovněž na vzájemné spolupráci zemědělských a nezemědělských subjektů.
S potěšením zaznamenává návrhy opatření ve prospěch nezemědělských činností a podpory malých a středních podniků, a to v souladu s Evropskou chartou pro malé podniky, jež má skutečně velký význam pro vytváření pracovních míst ve venkovských oblastech.
3.4 Procesy hodnocení a úpravy cílů tohoto fondu nezohledňují harmonogram provádění Společné zemědělské politiky.
Komise totiž zdůraznila, že reforma SZP schválená v červnu 2003 bude mít různé účinky na různých územích a že období 2008-2009 bude na jedné straně znamenat upuštění od zjednodušeného režimu pro nové členské státy a hodnocení Komise aplikace různých systémů odpojování na straně druhé.
Zdá se tedy, že bude nutné, aby se strategický průběh Politiky rozvoje venkova na evropské úrovni řídil harmonogramem 1. pilíře SZP.
3.4.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 13: Výroční zpráva Komise
1. Poprvé v roce 2009 a na počátku každého roku předloží Komise výroční zprávu, ve které shrne hlavní úspěchy, trendy a úkoly týkající se uskutečňování národních strategických plánů a strategických pokynů Společenství, stejně jako v oblasti dopadů SZP a hlavních tendencí mezinárodních trhů se zemědělskými výrobky na venkově."
3.5 Výbor ve svém stanovisku z vlastní iniciativy ze dne 1. července 2004 [4] posoudil finanční návrh Komise jako skromný ve světle vyhlášených cílů.
Globální rozpočet na rozvoj venkova by totiž měl představovat téměř 96 miliard eur pro evropskou pětadvacítku na období 2007-2013, oproti 65 miliardám eur pro současných patnáct zemí EU.
I když Komise v preambuli k dokumentu COM(2004) 490 píše, že více než 50 % obyvatel Evropské unie žije ve venkovských oblastech, bude rozpočet přiznaný fondu EZFRV odpovídat 28 % výdajů vyčleněných na regionální politiku a 32,5 % výdajů na 1. pilíř SZP (včetně modulace).
Je proto třeba zabránit tomu, aby se EZFRV stal jediným finančním nástrojem na podporu venkovských oblastí.
To by totiž vedlo k ghetoizaci venkovských oblastí.
3.5.1 Z výše uvedeného vyplývá nutnost posílit vzájemné propojení této politiky s regionální politikou a s politikou rozvoje lidských zdrojů (Evropský sociální fond).
Proto Výbor vyjadřuje pochybnost nad nutností financování malých venkovských infrastruktur pouze prostřednictvím politiky rozvoje venkova a zřizovat sekci pro školení místních úředníků, jež spadá do působnosti ESF.
3.5.2 Výbor velice vítá zřízení minimálního rozpočtu vyhrazeného pro strukturálně méně rozvinuté oblasti (31 miliard eur).
Tato suma bude vyšší než současná, tedy 21 miliard eur.
3.5.3 Rozpočet pro LEADER se zvýší ze 2,2 miliard eur na 8,8 miliard eur (7 % z EZFRV +3 % výkonnostní rezervy), což představuje nejvyšší procentuální nárůst.
Výbor vyjadřuje potěšení nad integrací iniciativy LEADER jako plnohodnotné osy politiky rozvoje venkova, což napomůže účasti občanské společnosti na rozvoji venkovských oblastí.
Třebaže je metoda stejně důležitá jako cíle, Výbor nicméně vyjadřuje politování nad skutečností, že prioritu již nemá cíl provádět inovační nebo pilotní činnosti.
Konečně Výbor upozorňuje Komisi na reálné riziko spojené s případným příliš vysokým finančním závazkem.
Je politováníhodné, že v napjaté rozpočtové situaci se osa Leader nemůže těšit plné realizaci z administrativních důvodů a z důvodu omezených veřejných financí na místních úrovních.
Výbor proto navrhuje, aby byla snížena minimální sazba pro všechny členské státy (minimální sazba 4 % by byla pro současné plánování vhodnější).
Tato minimální sazba nijak nebrání možnosti kteréhokoli členského státu rozvinout iniciativu Leader ve vyšší míře.
3.5.4 Zůstalo by tak zhruba 50 miliard eur na financování klasických činností z fondu pro rozvoj venkova.
Tato suma se zvýší o pouhých 8 miliard eur finančním přesunem z 1. do 2. pilíře SZP.
Výbor proto žádá, aby byly fondy vytvořené modulací byly vyčleněny pouze pro osy I a II, jež tak budou moci naplnit průběžný cíl adaptace zemědělství.
Tato alokace rovněž nijak neohrozí částky, jež bude každý členský stát moci vyčlenit na různé osy v okamžiku přijetí programu rozvoje venkova.
Fondy vytvořené modulací by navíc měly logicky vyhovět principu podmíněnosti definovanému v čl. 10 nařízení 1782/2003.
Podmíněnost může být uplatněna u činností spadajících do os I a II.
Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 70: Prostředky a jejich rozdělování
[…]
6. Kromě částek uvedených v odstavci 5 musí členské státy brát v úvahu účel programování částek vycházejících z modulace, jak je uvedeno v čl. 12 odst. 2 nařízení (ES) …/… [financování SZP]. Tyto částky budou přesunuty na osy I a II nařízení (ES) č. .../.. [EZFRV]."
3.5.5 Komise navrhuje aplikovat systém sankcí vůči zemědělcům na základě podmíněnosti podpor 1. pilíře SZP opatřeními osy II.
Jelikož tato podmíněnost platí pouze pro zemědělce, nemůže Výbor podpořit tento návrh, jenž předpokládá rozlišování pouze podle profese.
Výbor připomíná, že podporuje princip rovnosti přístupu k příjemcům veřejné podpory.
3.5.6 Finanční odhady předložené Komisí předpokládají roční náklady ve výši 6,1 miliardy eur na provedení sítě NATURA 2000, z nichž velkou část poskytne EU v rámci spolufinancování.
Příspěvek Společenství by mohl být financován z Fondu pro rozvoj venkova, jako např. výdaje na odškodnění, jež budou vyplácena majitelům a uživatelům půd.
K návrhu Komise o financování programu NATURA 2000 vydal Výbor zvláštní stanovisko.
[5] V něm říká, že financování programu NATURA 2000 představuje nový a dodatečný úkol, pro nějž je naplánován vlastní finanční nástroj, jehož dotace se vzdor politickým slibům téměř nezvýšila.
Výbor dává proto jasně najevo, že návrh Komise bude považovat za přijatelný, pouze pokud:
- budou uvolněny prostředky nezbytné pro realizaci programu NATURA 2000, a to navíc k sumě vyčleněné na rozvoj venkova dle finančních výhledů (tedy nikoli na úkor stávajících programů) a
- tyto prostředky budou následně vyhrazeny pro opatření programu NATURA 2000 (aby poté sloužily skutečně jen této důležité politice).
3.5.6.1 Proto Výbor navrhuje zachovat opatření dle článků 36 a 43 o kompenzaci ušlých příjmů v důsledku nevýhod v příslušných oblastech prostřednictvím programu NATURA 2000, doporučuje však odstranit z opatření 53 část týkající se financování provozu sítě NATURA 2000, jež musí spadat do zvláštního programu.
Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 53: Ochrana, modernizace a péče o národní dědictví
Podpora uvedená v čl. 49 písm. a) bodě iv) je určena k úhradě činností týkajících se výchovy v oblasti životního prostředí, a zlepšování turistického ruchu a vypracování plánů ochrany a řízení týkajících se lokalit NATURA 2000 a dalších míst vysoké přírodní hodnoty".
3.6 Ačkoli Výbor vítá, že Komise uznává nutnost kompenzovat přirozené znevýhodnění horských oblastí, vyjadřuje svoji pochybnost nad Komisí navrhovaným řešením pro oblasti se značným znevýhodněním.
Toto řešení znamená jednak menší počet takových oblastí a za druhé snižuje intenzitu podpory ze strany Společenství.
Proto Výbor připomíná, že v rozdělení do oblastí se značným přírodním znevýhodněním musejí být zahrnuty přírodní faktory (agronomické, klimatické, hydrické).
Shluk mírných přírodních znevýhodnění totiž představuje skutečné překážky rozvoje venkovských oblastí.
Výbor navíc pro oblasti, jež by nespadaly do kategorie oblastí se značným přírodním znevýhodněním, navrhuje sestupnou míru podpory ze strany Společenství, stejně jako je tomu u regionální politiky.
Tento "phasing out" program by umožnil zeslabit ekonomické výkyvy v zemědělských provozech.
3.6.1 Návrh Výboru na úpravu textu (přidat nový bod 5.) článku "Článek 37: Agroenvironmentální platby a platby ve prospěch dobrých životních podmínek zvířat
[…]
5. Předpokládá se období tzv. phasing out po dobu 5 let se sestupnou platbou zemědělcům pocházejícím z oblastí, jež dále nespadají do oblastí se značným přírodním znevýhodněním (čl. 47 odst. 3 a) v důsledku změny statistických kategorií."
3.7 Záměr Komise nezařadit předpisy pro provádění do nařízení "rozvoj venkova" a aplikovat pružnější předpisy finančního plánování by mělo přinést skutečné zlepšení provádění nového nařízení "rozvoj venkova".
Jestliže Výbor podporuje princip zavést minimální sazby na osu, domnívá se, že návrh Komise neodpovídá jeho pohledu na toto téma.
Existuje studie, jejíž výsledky ukázaly, že současné využití fondu Nařízení o rozvoji venkova úzce souvisí se specifiky zemědělských oblastí, venkovské krajiny zemí a regionů EU.
Komise také zdůraznila, že reforma SZP přijatá v červnu 2003 bude mít různé dopady v různých venkovských oblastech.
Proto je nutno zachovat součet minimálních sazeb na osu pod hranicí 50 %, aby zůstal zachován princip subsidiarity a bylo možno se přizpůsobit různým situacím na venkově v zemích Evropy.
3.7.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 16: Rovnováha mezi prioritami
Finanční příspěvek Společenství každému ze tří cílů uvedených v článku 4 pokrývá alespoň 10 % 15 % celkového příspěvku fondu k programu pro prioritní osy 1 a 3 uvedeného v hlavě IV kapitole I oddíle I a III a 20 % 25 % celkového příspěvku fondu k programu pro prioritní osu 2 uvedeného v oddíle II kapitoly I."
3.8 Proces hodnocení programů rozvoje venkova umožňuje zajistit dobré využití a vyšší účinnost komunitárních úvěrů.
Výbor připomíná, že cíle veřejné politiky se vytyčují na základě budoucích potřeb a nikoli pouze na výsledcích plánování různých programů rozvoje venkova.
Proto je zjednodušení administrativy navrhované Komisí méně účinné vzhledem k nadřazenému procesu hodnocení a bude mít málo přímých účinků ve prospěch konečného příjemce.
3.9 Výbor dále připomíná, že téma zjednodušení administrativy není v návrhu Komise dotaženo až ke konečnému příjemci.
I když je tato otázka řešena především ve stanovisku k "Financování SZP" [6], upřesňuje Výbor své znepokojení nad nepříliš výrazným zjednodušením postupů na straně konečného příjemce.
Komise například v čl. 25 navrhuje zjednodušit podmínky modernizace zemědělských provozů tím, že již nepodmiňuje podporu na investice do zemědělských provozů existencí běžných odbytišť na trhu (druh výrobků, druh investice a předpokládané kapacity).
Čl. 73 ovšem stanoví pevnou sedmiletou lhůtu splatnosti, dojde-li u investice k výrazné modifikaci.
Toto nové pravidlo zesiluje kontroly, a tím pádem uvalí nová kritéria ekonomické proveditelnosti na již rozplánované projekty.
Předpokládaná lhůta se konečně jeví jako příliš dlouhá vzhledem k povaze a rozsahu financovaných projektů.
3.10 Výbor vítá skutečnost, že vypracování, řízení a hodnocení programů rozvoje venkova musejí být realizovány dle principu partnerství (čl. 6), zahrnujícího konzultaci s hospodářskými a sociálními partnery.
Výbor žádá, aby opatření byla povinně uplatňována a aby všichni zástupci hospodářských a sociálních oblastí venkova měli plné právo stát se účastníky sítě rozvoje venkova na evropské, národní a regionální úrovni.
Výbor by se dále rád zúčastnil v roli pozorovatele výboru "rozvoje venkova", jehož existenci předpokládá čl. 95, aby též dle čl.
7 rozhodnutí Rady (1999/468/ES) využil možnosti občanské společnosti účastnit se všech etap provádění politik Společenství.
3.10.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 68: Evropská síť pro rozvoj venkova
Evropská síť pro rozvoj venkova pro spojení národních sítí, organizací zastupujících hospodářské a sociální subjekty, a vlád činných v oblasti rozvoje venkova do sítě na úrovni Společenství a Evropského hospodářského a sociálního výboru se zavádí podle čl. 67 odst. 1. se zavádí podle čl. 67 odst. 1."
3.10.2 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 69: Národní venkovská síť
Každý členský stát založí národní venkovskou síť shromažďující všechny organizace zastupující hospodářské a sociální subjekty a správní orgány účastnící se rozvoje venkova, stejně jako instituci zastupující organizovanou občanskou společnost."
4. Konkrétní poznámky
4.1 Výbor zdůrazňuje úsilí o vyjasnění, představované novým uspořádáním 26 opatření ve prospěch rozvoje venkova na třech zvláštních osách. Zdá se, že některá opatření by našla své opodstatnění spíše na ose III, neboť jejich uvedení do praxe čím dál více souvisí s celou oblastí územního plánování ve všech dílčích aspektech.
Výbor proto navrhuje, aby opatření uvedená v čl. 28 (infrastruktura ve vztahu k vývoji zemědělských a lesnických sektorů), čl.
38 (nevýrobní investice do zemědělství) a čl. 46 (nevýrobní investice do lesnictví) byla převedena na osu III.
4.2 Výbor již připomněl význam podpory pro začínající mladé zemědělce a jejich setrvání v tomto sektoru, a to v rámci své zprávy o mladých zemědělcích vypracované v roce 2001.
[7] Proto by toto téma mělo mít také prioritu v budoucím strategickém plánu pro rozvoj venkova a podmínky pro zahájení činnosti by se neměly omezit na jedinou formu podpory, jak navrhuje Komise v čl. 21 v návrhu nařízení.
4.2.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 21: Zahájení činnosti mladých zemědělců
2. Podpora se poskytuje ve formě:
- jednorázové prémie až do maximální výše stanovené v příloze I;
- snížení úroků z půjček sjednaných za účelem pokrytí nákladů spojených se zahájením činnosti. Částka rovná takto uspořené hodnotě nesmí překročit hodnotu jednorázové prémie."
4.2.2 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 23: Využití poradenských služeb
c) pomohla budoucím zemědělcům a potenciálním majitelům lesů nést náklady spojené s vypracováním podnikatelského projektu pro rozvoj jejich zemědělských a lesnických činností.
4.3 Výbor upozorňuje na to, že ve více nových členských státech probíhá složitý proces transformace hospodaření na půdě, který ještě není beze zbytku ukončený.
Proto je podmínka 10 let výkonu zemědělské činnosti pro poskytnutí podpory pro dřívější odchod do důchodu v těchto případech nepřiměřeně přísná.
EHSV navrhuje přechodné období, během kterého by stačilo kratší vykonávání zemědělské činnosti s dodatečnou podmínkou práce v zemědělství po většinu produktivního života."
4.3.1 Návrh výboru na úpravu textu: Článek 22: Dřívější odchod do důchodu, v části 2. "Převodce …" přibude odstavec d):
"d) Pro zemědělce z členských států, které vstoupily do Evropské unie 1.května 2004 platí po dobu 10 let přechodné období: výkon zemědělské činnosti po dobu 5 let před předáním podniku a za posledních 15 let před předáním minimálně polovinu svého produktivního života byli činní v zemědělství."
4.4 Komise navrhuje, aby podpora investic umožnila zvýšení konkurenceschopnosti zemědělských činností nebo jejich diverzifikaci. Výbor by rád upřesnil, že podpora investic nesmí být chápána pouze jako fyzická investice. Nehmotné investice do technologického pokroku nebo získání poznatků o kvalitě, ochraně životního prostředí a/nebo jiným zlepšením by rovněž měly být zahrnuty do příslušných opatření (čl. 25, čl. 27, čl. 31, čl. 50).
4.4.1 Zemědělský sektor se vyznačuje malým počtem žen, jak potvrzují následující údaje Evropské komise. Z přímých a strukturálních podpor tak těží především muži.
To dokazuje, že je zapotřebí, aby se v rámci rozhodovacího procesu kladl větší důraz na podporu žen.
Evropská unie musí vyvinout opatření, která by tomuto problému čelila a která by přispěla k zakládání podniků řízených ženami.
Výbor doporučuje, aby se tento aspekt stal zvláštním bodem v rámci strategického programu Společenství.
27 se týká investic umožňujících zvýšení přidané hodnoty u primární zemědělské a lesnické výroby. Omezuje tak možnost získat podporu na základě velikosti podniku.
Výbor připomíná, že v rámci konsolidace hospodářských činností ve venkovském prostředí je navrhované omezení příliš limitující a nebude moci nabídnout skutečnou příležitost rozvíjet hospodářské činnosti ve venkovském prostředí.
Podniky typu zemědělských družstev či zemědělsko-potravinářské podniky s obratem převyšujícím 10 miliónů eur a s více než 50 zaměstnanci nemusejí nutně mít snazší přístup k úvěrům než malé podniky a představují nezanedbatelný zdroj zaměstnanosti.
4.5.1 Přesto musí být podpora v rámci EZFRV a žádané přidané hodnoty pro primární zemědělskou výrobu vyhrazena pro transformační činnosti, jež skutečně přinášejí přidanou hodnotu pro primární zemědělskou výrobu v místním a územním měřítku a zhodnocují praxi, půdu, místní tradice a inovace.
V tomto duchu musí být součástí poslání EZFRV také podpora spolupráce a dohod mezi různými aktéry zemědělsko-potravinářského a lesnického sektoru na místní úrovni.
4.5.2 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 27: Přidání hodnoty k primární zemědělské a lesnické produkci
2. Podpora podle odstavce 1 je omezena na mikropodniky, a malé a střední podniky ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES a rovněž sdružení složená z výrobců.
V případě lesnické produkce se podpora omezuje na mikropodniky."
4.6 Znění čl. 28 podle všeho zcela nepokrývá činnosti, jež vyhovují současnému nařízení o rozvoji venkova.
Proto Výbor navrhuje, aby bylo v tomto článku výslovně zmíněno scelování pozemků.
Provádění scelování musí respektovat krajinu a musí se týkat pouze zemědělství.
4.6.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 28: Infrastruktura týkající se rozvoje a přizpůsobení zemědělství a lesnictví
Podpora uvedená v čl. 19 písm. b) bodě iv) se může týkat především scelování pozemků či činností souvisejících s přístupem k zemědělským podnikům a lesům, dodávkám energie a vodohospodářství."
4.7 Výbor připomíná, že ze znění článku, obzvláště ve francouzské verzi, jasně nevyplývá, jsou-li tato opatření povinná, či nikoli. Proto Výbor navrhuje upravit znění čl. 37 o agroenvironmentálních opatřeních a zajištění dobrých životních podmínek zvířat tak, aby bylo zřejmé, která z těchto opatření zůstávají povinnými v souladu se současným platným nařízením.
4.7.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Článek 37 – Agroenvironment a platby za zajištění dobrých životních podmínek zvířat
1. Členské státy musejí poskytnout dostupnou podporu uvedenou v čl. 34 písm. a) bodě iv) pro svá území podle konkrétních potřeb."
4.8 Jak se zdůrazňuje v odst. 3.4, fond EZFRV nesmí být jediným finančním nástrojem na podporu venkovských oblastí bez použití dalších.
Proto Výbor navrhuje vypustit z čl. 57 "Osvojování dovedností a oživení" písmena c) a d).
Evropský sociální fond musí mít možnost zasáhnout do školení řídicích pracovníků a volených místních zástupců zodpovědných za místní rozvoj.
Navíc pokud daný projekt probíhá v souladu s iniciativou Leader, bude možno částečně financovat místní reklamní akce.
4.9 Výbor není příznivcem návrhu zřídit výkonnostní rezervu, jako je tomu u regionální politiky, a přidělit její čerpání k ose Leader.
Zkušenost členských států se zavedením výkonnostní rezervy v rámci regionální politiky totiž ukázala, že toto opatření je častěji spíše zdrojem frustrace, než "reklamy".
I když definice kritérií hodnocení v čl. 92 zůstane záměrně široká, nevysvětluje Komise, jak tato rezerva souvisí se strategickými cíli stanovenými na úrovni Společenství.
Rozhodnutí vyčlenit tuto rezervu konečně nebude mít až do roku 2011 žádný účinek na úrovni Místních akčních skupin.
Zbudou tak pouhé dva roky na hledání nových projektů financovaných nezanedbatelnou částí rozpočtu (2,6 miliardy eur) a nových národních programů spolufinancování, jež v době plánování nejsou garantovány.
Proto Výbor doporučuje vypustit čl. 92 a žádá Komisi, aby věnovala zvláštní pozornost iniciativě Leader v rámci strategického plánu Společenství a schvalovací fáze programů rozvoje venkova.
4.10 Výbor vyjadřuje potěšení nad návrhem Komise ve prospěch vybudování služeb na pomoc zemědělským podnikům.
Toto opatření v minulosti prokázalo, že přispívá k atraktivitě venkovského prostředí a vytváření pracovních míst.
Maximální doba pro vybudování služeb se však jeví jako příliš krátká na to, aby byla zajištěna trvalá funkčnost tohoto typu služeb.
4.10.1 Návrh Výboru na úpravu textu: "Čl. 24: Zavedení služeb týkajících se řízení, pomocných služeb a poradenství
Pomoc uvedená v čl. 19 písm. a) bodě v) na úhradu nákladů vyplývajících ze zavádění a rozvoje služeb týkajících se řízení, pomocných služeb a poradenství; se poskytuje po dobu nejvýše 5 sedmi let od jejich založení a je snižována".
4.11 Podpora podnikání a posílení ekonomické sítě dle článku 49 nemůže být vyhrazena pouze pro případy zakládání a rozvoje mikropodniků, ale také pro oživení podniků existujících a musí zahrnovat podporu pro přechod.
V souladu s různými stanovisky Výboru k politice podnikání žádá Výbor o doplnění článku 49 písm. a) ii) následovně: "...podporu zakládaní, oživení a rozvoje mikropodniků ...".
4.12 Program pro zemědělství a životní prostředí přispívá z ekologického hlediska k vytváření pozitivních vnějších rámcových podmínek (m.j. snížení eroze a dezertifikace, zlepšení kvality vody a úsporám spotřeby vody, udržení biodiverzity prostřednictvím ochrany jednotlivých živočišných a rostlinných druhů), proto je nutné, aby s ohledem na tyto vnější podmínky byla zachována motivační opatření.
4.12.1 Návrh Výboru na pozměnění článku 37, odst. 4
"4. Platby jsou poskytovány ročně a slouží ke krytí dodatečných nákladů a ztrát na příjmech v souvislosti s podepsanými závazky, a s motivačními opatřeními, jako vyrovnání za provedení zemědělských opatření pro životní prostředí a případně ke krytí transakčních nákladů.
V tomto případě budou příjemci budou vybráni na základě výběrového řízení, podle kritérií hospodářské výkonnosti a dopadu na životní prostředí a zootechniku.
Maximální výška podpor je určena v dodatku I."
4.13 Pro zajištění podpory a povzbuzení zakládání a oživení malých podniků a mikropodniků ve venkovském prostředí a v souladu s body odůvodnění rozhodnutí Rady a Parlamentu o víceletém programu ze dne 12. července 2004 žádá Výbor Komisi a Evropský investiční fond o provedení nových opatření zaměřených na podporu a rozvoj využití finančních nástrojů, především záruky malého a středního podnikání, ze strany podniků ve venkovském prostředí.
Kromě toho žádá EIF a Komisi o prostudování možnosti komplementarity nebo doplnění mezi fondy EZFRV, ESF a ERDF a nástroji EIF s cílem zvýšit a zjednodušit podporu investic do zakládání a oživování podniků ve venkovském prostředí.
4.14 Komise ve svém návrhu zdůrazňuje, že opatření osy "Územní plánování" musejí motivovat především zemědělce a lesníky, aby své pozemky spravovali s využitím metod vyhovujících nutné ochraně krajiny.
Výbor podotýká, že Komise nenavrhuje přehodnocení maximálních výší podpor pro agro-environmentální opatření oproti návrhu z roku 1999.
4.15 Výbor očekává v nařízení ustanovení skutečnosti, že mohou být na základě programu EZFRV podporována, obzvláště v "On-Farming", i opatření členských států k udržení a využití genetických zdrojů.
5. Závěry
5.1 Legislativní návrh Komise týkající se podpory rozvoje venkova významnou měrou souzní se závěry konference v Salcburku.
Výbor tomuto tématu věnuje velkou pozornost a děkuje Komisi za vysokou úroveň spolupráce se členy Výboru.
Výbor na prvním místě připomíná, že fond EZFRV nemůže sám o sobě řešit veškerou problematiku rozvoje venkova.
Měly by proto být prozkoumány možnosti začlenit do řešení problému také fondy FEDER (Evropský fond pro regionální rozvoj) a FSE (Evropský sociální fond, ESF).
5.2 Rozvoj venkovských oblastí samozřejmě podléhá principu územní soudržnosti.
Výbor nicméně připomíná, že chceme-li zajistit trvalý hospodářský a sociální charakter těchto území, bude nutné vzít v potaz přínos Společné zemědělské politiky a jejích dvou pilířů pro vytváření pracovních míst na celém území Evropské unie, především díky rozvoji konkurenceschopných zemědělských i nezemědělských činností založených na inovaci.
Proto Výbor žádá Komisi a Radu, aby do průběžného hodnocení Lisabonské strategie byly integrovány nové směry Společné zemědělské politiky.
5.3 Ústředním bodem zde zůstává otázka rozpočtu.
Výbor považuje rozpočtové návrhy Komise za skromné a stabilní (1,24 % HND). To vede Výbor ke kritickému pohledu na celkovou integraci iniciativy Natura 2000 do fondu EZFRV, neboť ta by pak představovala téměř polovinu rozpočtu fondu EZFRV.
Za daného vývoje národních programů spolufinancování je paradoxní ztrojnásobení částky vyčleněné na Leader.
Výbor také připomíná, že finanční návrh Komise představuje minimální základ pro diskusi, bez nějž by budoucí politika rozvoje venkova nemohla konkrétně sledovat strategii trvalého rozvoje ani Lisabonskou strategii konkurenceschopné Evropy s plnou zaměstnaností.
5.4 Výbor se tím spíše obává reakcí na diskuse o rozpočtu při provádění budoucí politiky rozvoje venkova.
Komise totiž ve svém termínovém kalendáři předpokládá přijetí programů rozvoje venkova před koncem roku 2006, pro členské státy však bude obtížné dosáhnout rychlé interinstitucionální dohody o finančních perspektivách.
Výbor proto vyjadřuje přání, aby Komise co nejdříve předložila hlavní body budoucího strategického plánu Společenství, třebaže příslušná nařízení budou přijata teprve později.
5.5 Výbor také Komisi, Evropskému parlamentu a Radě předkládá další návrhy na úpravu dle politických směrů přijatých na konferenci v Salcburku, jako jsou zachování vazby mezi 1. a 2. pilířem SZP, princip subsidiarity plánování opatření a další zjednodušení pro konečné příjemce.
Proto Výbor vyzývá Komisi, aby věnovala zvláštní pozornost tomuto tématu, zejména během schvalovací fáze programů rozvoje venkova, a dotázala se členských států, jak přispěly k úsilí o zjednodušení postupů pro konečné příjemce.
5.6 Výbor vyjadřuje přání, aby v budoucnu a během prováděcí fáze této politiky byl úzkým spolupracovníkem v rozhodovacím procesu, a mohl tak vyjádřit své stanovisko k strategickému plánu Společenství a dohlížet na náležité konzultace se zástupci organizované občanské společnosti při přípravě programů rozvoje venkova.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Sociální dimenze globalizace – přispění politiky EU k zajištění podpory všech obyvatel
COM(2004) 383 final
(2005/C 234/10)
Dne 26. května 2004 se Komise rozhodla konzultovat podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Sociální dimenze globalizace – přispění politiky EU k zajištění podpory všech obyvatel.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", která zodpovídala za přípravu podkladů pro výbor na uvedené téma, přijala své stanovisko dne 15. února 2005.
Zpravodaji byli pan Tom Etty a paní Renate Hornung-Draus.
Na svém 415. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. března 2005 (zasedání dne 9. března) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 59 hlasy pro, 15 hlasy proti, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Obecný komentář
Evropský hospodářský a sociální výbor
1.1 vítá Sdělení Komise o sociální dimenzi globalizace – přispění politiky EU k rozšíření přínosů na všechny (COM (2004) 383 final), které rozvádí osobitou úlohu, jíž může Evropská unie přispět k tomu, aby se globalizace stala procesem spravedlivým ke všem lidem;
1.2 věří, že Evropská unie může díky své vlastní historii a zkušenostem z rozsáhlé a úspěšné regionální integrace významným způsobem přispět k formování sociální dimenze globalizace, i když netvrdí, že EU představuje model, který lze využít po celém světě do všech detailů;
1.3 bere na vědomí výsledky zvláštního slyšení, které se uskutečnilo dne 17. prosince 2004. Tohoto slyšení se zúčastnili experti z MOP, Světové banky a MMF, aby prezentovali své představy o budoucí úloze svých organizací, pokud jde o sociální dimenzi globalizace.
[1] EHSV zveřejní zprávu z tohoto zvláštního zasedání i příspěvky jednotlivých řečníků;
1.4 podtrhuje význam hodnotového přístupu ke globalizaci, pokud jde o ty koncepce, které tvoří podstatu sociální tržní ekonomiky.
Jde o takové pojmy, jako jsou osobní odpovědnost, respektování právního řádu, respektování jednotlivce a majetku, průhlednost, poctivost, lidská důstojnost, rovnost a svoboda, základní práva odborů a pracujících, zdravé pracovní vztahy, obecný přístup ke vzdělání a odborné přípravě bez rozdílu pohlaví a vysoká úroveň sociální ochrany.
O tyto pojmy se opírají klíčové prvky přístupu EU ke globalizaci:
- pevné institucionální struktury
- účinné veřejné služby a služby v obecném zájmu
- silný sociální a občanský dialog
- investice do lidského kapitálu a
- kvalita zaměstnání;
1.5 souhlasí s Evropskou komisí, že globální tržní ekonomika přinesla řadu významných výhod a má velký přínos, pokud jde o hospodářský, politický a sociální rozvoj, a že vytváří nové a lepší pracovní příležitosti; uznává též závěry Světové komise pro sociální dimenzi globalizace (WCSDG), že doposud převládala taková opatření o otevření trhu a finanční a ekonomické aspekty, které nehleděly na své sociální důsledky, a že tyto předpisy a politiky jsou výsledkem systému globální správy, který není dostatečně vnímavý k zájmům a potřebám slabších aktérů;
1.6 odkazuje se na nedávnou studii Světové banky, [2] která ukazuje, že otevření trhů a ekonomická integrace přispěly ke značnému ekonomickému pokroku v rozvojových zemích, kterým se tak podařilo vstoupit na celosvětové výrobní trhy a trhy služeb.
Spolu s další studií Světové banky z února 2003, která se zabývá snižováním mzdových nerovností a mzdové diskriminace a též vlivem míry sdružování dělníků do odborů na výkon hospodářství a zdravými pracovními vztahy, [3] tato studie podtrhuje význam rovnováhy mezi ekonomickými a sociálními hodnotami jako koncepce, již WCSDG prosazuje ve vztahu k problematice chudoby v globalizujícím se světě;
1.7 konstatuje, že i když globalizace přinesla mnohá pozitiva, ve světě stále zůstává jedním z nejvážnějších problémů chudoba, kterou lze dát do přímé souvislosti s nárůstem neformální ekonomiky jako příčinu i důsledek;
1.8 konstatuje, že problémy týkající se chudoby přetrvávají zejména v zemích, které jsou z globalizace vyloučeny: dvě miliardy lidí na světě žijících pod hranicí chudoby žije zejména v zemích, které nejsou přímo zapojeny do globalizace a riskují, že zůstanou vytěsněny ze světové ekonomiky;
1.9 potvrzuje, že i rozvojové země, které lze zařadit mezi nově vznikající tržní ekonomiky s vysokou mírou růstu, mají problémy a že se chudobu podaří potlačit pouze tehdy, podaří-li se snížit nerovnosti a zavést konkurenceschopnou formální ekonomiku a účinné sociální politiky;
1.10 souhlasí s jedním z klíčových závěrů zprávy WCSDG, že výchozím místem pro změnu jsou jednotlivé země: sociální rozvoj musí vyjít zespodu a všechny instituce – národní i místní – mají nesmírně důležitou roli v usnadňování integrace a zajištění, aby více lidí mohlo profitovat z výhod globalizace a zároveň být chráněno před jejími negativními důsledky.
Pro spravedlivé rozdělení zisku z globalizace je rozhodující, aby se ve všech zemích a regionech rozvinul sociální a občanský dialog opřený o silné, reprezentativní, nezávislé a odpovědné aktéry;
1.11 kvalitní místní, národní, regionální, a globální správa na bázi Všeobecné deklarace lidských práv a Deklarací MOP o základních pracovních principech jsou důležitým základem liberalizace obchodu a podpory celosvětového růstu a rozvoje.
EHSV podporuje EU v podpoře mezinárodní diskuse o vytvoření základů pro celosvětové ekologické standardy.
2. Konkrétní poznámky: Přispění politiky EU
2.1 EHSV se domnívá, že EU může sehrát klíčovou úlohu v podpoře a propagaci sociální dimenze globalizace.
Může aktivně a trvale provádět politiku, která může přesvědčit vlády o nutnosti spravedlivého právního a soudního rámce, respektování vlastnických práv, efektivního řešení sporů a prosazování smluvních práv, přístupu ke vzdělání a odborné přípravě, regulovaných finančních institucí a přístupu k nim, spravedlivého daňového systému a uznání klíčového významu rozvoje lidských zdrojů.
Sledování těchto cílů by však nemělo vést k rozmachu obchodu bez vlivu (nebo dokonce s negativním dopadem) na udržitelný rozvoj, k liberalizaci finančních trhů bez vyvážené fiskální a sociální regulace, k nespravedlivým podmínkám řízení strukturálních změn a restrukturalizací v zaměstnanosti, školství a zdravotnictví a k prohloubení nerovností ve všech zemích, včetně průmyslově vyspělých.
Chce-li EU sehrát tuto úlohu efektivně, budou se muset Komise i členské státy pečlivě zamyslet nad logickou návazností a koncepčností svých vlastních politik v příslušných oblastech.
2.2 Evropská komise vypracovala řadu nástrojů, které jsou podle názoru EHSV vhodné pro dosažení pokroku v sociální dimenzi globalizace.
Mezi tyto nástroje patří bilaterální a regionální dohody, rozvoj a vnější spolupráce, obchodní politika, přístup rozvojových zemí na trh, podpora soukromých iniciativ zaměřených na sociální rozvoj a podpora správy na celosvětové úrovni.
Výbor odkazuje na svá poslední stanoviska ke všem těmto nástrojům (viz příloha 2).
I když výbor sdílí názor Komise na potenciální možnosti těchto nástrojů, rád by zdůraznil, že dává přednost multilaterálním dohodám.
EHSV zdůrazňuje, že by EU měla i nadále přicházet s podněty zaměřenými na další podporu obchodní spolupráce mezi rozvojovými zeměmi navzájem.
2.3 Bilaterální a regionální dohody mohou napomoci rozvoji v oblasti kvalitní správy, právního řádu, lidských práv a demokratizace.
EHSV podporuje uzavírání bilaterálních/regionálních dohod mezi EU a jejími obchodními partnery, respektují-li tyto dohody politická, ekonomická, sociální a ekologická hlediska a jsou-li vystavěny na systému multilaterálního obchodování nebo jej doplňují.
Měly by být upřednostňovány proveditelné dohody, které slibují velký objem obchodu a významné přínosy, pokud jde o přístup k trhu (zboží, služby a investice).
Všechny takové dohody by měly plně vyhovovat ustanovením WTO.
EHSV zdůrazňuje důležitost zkoumání a sledování těchto dohod a jejich dopadu na sociální dimenzi a vítá myšlenku přizvat organizace, jako je MOP, k účasti na tomto procesu.
2.3.1 V této souvislosti výbor se zájmem sleduje snahu Komise zavést do bilaterálních dohod nové společné mechanismy týkající se projednávání a monitorování hledisek důležitých pro sociální dimenzi globalizace, ke kterým by mohly být přizvány i další mezinárodní organizace ("společné bilaterální observatoře").
Nástroje jako tyto mohou demonstrovat v praxi odpovědnou úlohu svobodných a nezávislých sociálních partnerů a též dalších vhodných organizací občanské společnosti, jako jsou organizace zemědělců, spotřebitelské organizace, ekologická sdružení apod., a EHSV, který je zastupuje, v nich po zkušenostech s organizací nadnárodních partnerství zástupců občanské společnosti včetně těch, již pocházejí z rozvojových zemí, a zejména pak s Mercosurem, ACP a Euromed, spatřuje svou úlohu i pro sebe. [4]
2.4 EHSV se domnívá, že zvláštní důraz by měl být položen na "Evropskou politiku sousedství" – domnívá se, že tento přístup ke zlepšení vztahů se zeměmi sousedícími s EU na východě a na jihu může významně přispět k sociálnímu rozvoji v těchto zemích, budou-li do této spolupráce zahrnuty regionální rozvoj, zaměstnanost a sociální politika.
Zkušenosti ze spolupráce s kandidátskými členskými státy v období před rozšířením EU ukázaly v přistupujících zemích určité příznivé výsledky.
2.5 Podpora lidských práv (včetně práv zaměstnavatelů a též zaměstnanců a odborů, jak byla stanovena v úmluvách MOP 87 a 98) a demokratizace ve třetích zemích jsou klíčovými předpoklady rozvoje a demokracie.
Existuje silná vazba mezi dobrou správou, včetně boje proti korupci, právním řádem, ochranou lidských práv a základních svobod a kvalitou soudnictví.
V této souvislosti EHSV připomíná, že úmluvy o lidských právech jsou dohodami mezi státy.
Závazky, které tyto úmluvy vytvářejí, leží v první řadě na bedrech států.
Evropská komise by měla vést členské státy k tomu, aby tyto závazky plně respektovaly, a zapojit se do mezinárodního dialogu, aby prohloubila povědomí států o jejich povinnostech a připomněla jim jejich odpovědnost za sociální rozvoj.
Jakmile jsou mezinárodní standardy transponovány do právních nebo jiných platných národních předpisů, stávají se závaznými pro soukromé právní subjekty, tj. pro občany a firmy.
2.6 Tyto priority by měly platit i pro vnější spolupráci a rozvojovou pomoc: to, že změna začíná na úrovni jednotlivých států, je jedním z hlavních poselství WCSDG.
EHSV se domnívá, že je důležité soustředit se v rámci ucelené rozvojové politiky na samostatná témata.
2.6.1 Mezi tato témata by mohla patřit slušná práce, [5] která by měla zahrnovat vypracování integrované politiky zaměstnanosti umožňující vytvořit produktivní, udržitelnou zaměstnanost, sladit kvalifikace lidí s aktuální a nově vznikající poptávkou po kvalifikacích, zlepšit pracovní podmínky a zvýšit životní úroveň.
Takovéto politiky by měly vést k produktivnějším a lepším pracovním příležitostem v ekonomice, měly by zaměstnat nezaměstnané, zaměřit veřejné a soukromé investice a též mezinárodní pomoc do nejproduktivnějších oblastí.
2.6.2 Další prioritní sférou by mělo být vzdělávání: sladit odborné přípravy s potřebami trhu práce a vybavit lidi nezbytnými základními vědomostmi a dovednostmi.
Rozhodující úlohu v utváření politik v prostředí, které zahrnuje sociální partnery a vlády, a v porozumění pravděpodobným kvalifikacím, které budou v ekonomice potřeba v krátkém, středně dlouhém i dlouhém horizontu, hrají podniky.
2.6.3 V neposlední řadě by prioritou při spolupráci s rozvojovými zeměmi a pomoci těmto zemím měla být ochrana sociální ekonomiky, tj. organizací, které v sobě spojují tržní přístup se sociálními hledisky a které produkují nejen ekonomický, ale i sociální prospěch, jako jsou například družstva.
2.7 Je zapotřebí vypracovat migrační politiky schopné reagovat na měnící se modely a aktuální realitu na trhu práce, a to v multilaterálním rámci respektujícím příslušná práva, s přihlédnutím k Mezinárodní úmluvě OSN o ochraně práv všech migrujících pracovníků a členů jejich rodin a vazbám mezi hospodářskou, sociální a obchodní politikou, politikou zaměstnanosti, zdravotnickou, kulturní, bezpečnostní a zahraniční politikou a rozvojovými hledisky.
EHSV sdílí stanovisko generálního tajemníka Organizace spojených národů, který prohlásil na setkání v Evropském parlamentu v lednu 2004: "pouze dvoustranná, regionální a celosvětová spolupráce umožní vytvořit mezi zeměmi přijímání a zeměmi původu partnerství, které bude mít užitek pro obě strany, nalézt prostředky jak dosáhnout toho, aby se migrace stala hnací silou rozvoje, bojovat proti převaděčům přes hranice a překupníkům a osvojit společné normy, pokud jde o zacházení s imigranty a kontrolu migrace".
2.8 Mezinárodní obchod je stále důležitější pro všechny ekonomiky a může být klíčem ke zmírnění chudoby.
Zkušenosti z některých rozvojových zemí, které se staly konkurenceschopnými ve výrobě, ukazují, že pro vybudování nových exportních možností je zapotřebí aktivní proexportní strategie usilující o vybudování komparativních výhod na základě kvality, nikoli na základě nízké ceny práce.
Pro úspěch je však nutná souběžná strategická integrace do světové ekonomiky, orientovaná na podporu národních priorit, včetně místních rozvojových iniciativ, které jsou obzvláště důležité, a měly by proto být prosazovány.
Tento proces musí mít sociální dimenzi.
V této souvislosti by měla být věnována zvláštní pozornost případům zneužívání pracovníků (zejména žen) ve většině exportních výrobních zón (EPZ).
EHSV se domnívá, že by příslušné mezinárodní organizace měly společně usilovat o skoncování s porušováním práv pracovníků v těchto EPZ.
Tyto snahy by měla aktivně podpořit Evropská komise i členské státy EU.
2.9 Obchodní, investiční a rozvojová politika EU by měly plně podporovat globální politické cíle EU a měly by být do nich včleněny.
EHSV souhlasí s cíli všeobecného systému preferencí EU (GSP), ale táže se, zda pobídková opatření v něm obsažená (ochrana životního prostředí, sociální oblast, boj proti drogám) nezavalují dovozce přílišnou byrokracií a nejsou proto těmi chudšími zeměmi a malými společnostmi, které by z nich měly těžit především a které by měly být především jejich příjemci, nedostatečně využívána.
EHSV vybízí Evropskou komisi, aby se zaměřila na prosazování ratifikace hlavních pracovních standardů MOP a jejich uplatňování v právních normách i praxi v cílových zemích a aby zahrnula do přezkumu v roce 2005 opatření, jak maximalizovat přínosy pro příjemce.
Do přezkumu by měli být plně zapojeni sociální partneři a jiné příslušné organizace občanské společnosti.
2.10 Pokud jde o směrnice OECD pro nadnárodní společnosti, EHSV doporučuje, aby Evropská komise zahájila osvětovou kampaň, která s tímto důležitým a užitečným aktem lépe obeznámí společnosti a jejich evropské podnikové rady.
Nezávazný charakter směrnic OECD by měl být zachován, avšak státy, které je ratifikovaly, by se měly snažit tyto směrnice a jejich dodržování nadnárodními podniky prosazovat.
Mělo by se zabránit tomu, aby vazby na obchodní dohody se třetími státy byly vykládány jako určitá nová forma protekcionismu.
Komise by měla napomoci OECD v jejích snahách prosadit dodržování směrnic nečlenskými zeměmi OECD.
Stejné úvahy platí i o Tripartitní deklaraci MOP o principech jednání nadnárodních společností a sociální politice.
2.11 Pokud jde o podporu soukromých a dobrovolných iniciativ zaměřených na sociální rozvoj, EHSV se domnívá, že podnikání může napomoci k dosažení sociálního pokroku.
Koncepce společenské odpovědnosti podniků (Corporate Social Responsibility, CSR) je koncepce, pomocí níž národní a nadnárodní společnosti začleňují koncepci udržitelnosti do svých podnikatelských činností.
EHSV v této souvislosti odkazuje na své stanovisko k Zelené knize o podpoře Evropského rámce pro společenskou odpovědnost podniků (CES 355/2002).
V koncepci společenské odpovědnosti subjektů nejde jen o vytvoření a zabezpečení zaměstnanosti; jde v ní o vytváření lepších pracovních míst s odpovídající zárukou bezpečnosti a zdraví při práci, o zohlednění potřeb postižených lidí a o prosazování kultury celoživotního učení.
Společensky odpovědným chováním se rozumí to, že společnosti důsledně dodržují platná společenská pravidla a snaží se pěstovat dobré vztahy se svými partnery.
2.12 Dalším klíčovým poselstvím zprávy WCSDG je zlepšení správy na národní a celosvětové úrovni.
Pokud jde o celosvětovou úroveň, EHSV souhlasí, že je hlavně důležité posílit multilaterální systém mezinárodních organizací.
Klíčem ke správě na celosvětové úrovni je rozsáhlejší a více politicky orientovaná koordinace mezi organizacemi.
Koordinace musí být efektivnější, lépe zabezpečená zdroji, aktivnější a vnímavější, musí předcházet duplicitám a špatnému vedení.
Členské státy EU by měly v rozhodovacích orgánech mezinárodních organizací naléhavě trvat na řešení této záležitosti.
Je třeba říci, že pokud jde o koordinaci a koncepční soulad, hrají členské státy téměř stejně důležitou úlohu jako Komise.
EHSV by byl uvítal ve sdělení Komise více doporučení v tomto směru.
Souhře Komise a členských států by se mělo dostat přiměřené pozornosti při přípravě politik v příslušných mezinárodních fórech.
Je rozhodující, aby EU vložila do mezinárodní správy celou svou váhu.
Členské státy musí posílit spolupráci, zlepšit přípravu svých návrhů a činností v mezinárodních institucích a musí koordinovat své postoje.
3. Závěry a doporučení: Cesta kupředu
3.1 EHSV se domnívá, že to, jak může EU pozvednout sociální dimenzi globalizace, má svůj interní a externí rozměr.
3.2 Interní rozměr tkví ve schopnosti EU zvládat strukturální reformy: EHSV je přesvědčen, že klíčem k úspěšnému politickému přispění EU k sociální dimenzi globalizace je úspěch Lisabonské strategie.
Pouze tehdy, až členské státy úspěšně zavedou potřebné strukturální reformy prostřednictvím společného posílení hospodářského rozvoje, zaměstnanosti a sociální politiky a též dosáhnou ekonomické a sociální soudržnosti, může Evropská unie sloužit jako měřítko pro globální úroveň.
EU musí pokračovat v úsilí překonat protekcionistické tendence v dnešní obchodní politice EU zejména, avšak nikoli pouze v oblasti zemědělství – především v zpracovatelském sektoru – a měla by obecně řečeno připravit cestu pro obchodní politiku bez vývozních dotací.
Kromě toho musí Evropská unie a její členské státy zaujmout aktivní přístup k rozhodujícím reformám ve světle výzev, kterými jsou stárnutí populace a přetrvávající vysoká míra nezaměstnanosti.
Pro podnícení udržitelného růstu míry zaměstnanosti jsou zapotřebí reformy systémů sociální ochrany a sociálního pojištění, které zvýší motivaci k práci a sníží nemzdové náklady práce.
Flexibilní pracovní podmínky jsou pro zaměstnance stejně tak důležité jako dostatečná ochrana a investice do lidského kapitálu.Je též třeba vypracovat nové aktivní politiky v oblasti ekonomické imigrace, jak bylo zdůrazněno na summitu Evropské rady v Soluni. V této souvislosti byla předložena Komisi a EHSV řada návrhů.
Všechny tyto reformy musejí být vypracovány velmi pečlivě a ve spolupráci se zaměstnavateli a odbory.
3.3 EHSV se odkazuje na poslední zprávu Světového hospodářského fóra o globální konkurenceschopnosti (Global Competitiveness Report 2003–2004), která konstatuje pozoruhodné výsledky skandinávských zemí.
Tyto země mají na jedné straně silnou tradici sociálně tržní ekonomiky, ale zároveň se jim podařilo zavést strukturální reformy, které jsou životně důležité pro udržení základních principů této ekonomiky.
To dokazuje, že evropský sociální model může poskytnout základ pro úspěšné strukturální reformy.
3.4 Externí rozměr tkví v tom, že by EU měla jít příkladem a zdůraznit význam multilaterality a globální správy.
Hlavní věcí je posílit soustavu mezinárodních organizací v rámci systému OSN a vyvinout tlak na větší sladění politik těchto organizací, brettonwoodských institucí a WTO.
EU by se měla snažit zejména upevnit současné standardy pro sociální rozvoj, jako jsou stěžejní pracovní standardy MOP, vytvořit ze slušné práce celosvětový cíl, podpořit úmluvy OSN o lidských právech a pracovat na zavádění těchto standardů do práva i praxe v členských zemích OSN.
Měla by zajistit lepší začlenění sociální dimenze a slušné práce do svých programů pro vnější spolupráci.
Členské státy EU by měly zvýšit svou rozvojovou pomoc.
3.5 V této souvislosti EU sehraje úlohu při podpoře různých forem formálního zastupování a konzultace organizací zaměstnavatelů, odborů a jiných příslušných organizací občanské společnosti v mezinárodních finančních a obchodních organizacích, jako jsou MMF, Světová banka a WTO.
OECD může dát těmto institucím příklad, který dokazuje svou prospěšnost již po mnoho let.
3.6 Komise a členské státy by měly v úzké spolupráci důkladně zvážit návrh WCSDG na zřízení Rady pro hospodářskou a sociální bezpečnost (Economic and Social Security Council).
Jde o jeden z nejvýznamnějších návrhů, kterými se WCSDG snaží zajistit řádné vedení na celosvětové úrovni, protože shledává, že pro dosažení dohodnutých cílů je zapotřebí koncepčním způsobem vyvážit hospodářské a sociální politiky.
Měly by též věnovat náležitou pozornost případným vážným snahám o reformu a posílení postavení Hospodářské a sociální rady OSN (ECOSOC) a její dosud nenaplněné úloze v celosvětové koordinaci politik v ekonomické a sociální oblasti.
Pokud by skutečně mělo být posíleno postavení ECOSOC, EHSV prozkoumá způsoby a prostředky, jak s pomocí ECOSOC dosáhnout lepšího vyslyšení hlasů evropské organizované občanské společnosti v systému OSN.
3.7 Evropská komise a Rada ministrů by měly přijmout za svou myšlenku WCSDG, že slušná práce je hlavním nástrojem k vymýcení chudoby.
Měly by prosazovat slušnou práci jako celosvětový cíl, k němuž by měla přihlédnout OSN při svém přezkumu Miléniové deklarace a miléniových rozvojových cílů.
3.8 Jedním z nejvýraznějších poselství WCSDG je naléhavá výzva vládám států, aby koordinovaly a vytvářely koncepčně jednotné politiky v mezinárodních finančních institucích, WTO a MOP a mezi těmito institucemi.
Nezbytným předpokladem pro takovouto spolupráci a koncepční jednotnost je totožný postup na národní úrovni.
Měly by skoncovat se současnou praxí, kdy zástupci v MMF dostávají pokyny převážně od ministerstev financí, ve WTO od ministerstev obchodu nebo hospodářství a v MOP od ministerstev práce a sociálních věcí.
EHSV důrazně doporučuje, aby Komise a Rada ministrů zvážily myšlenku, že by si vlády členských států, které mají hospodářskou a sociální radu, vyžádaly její stanovisko k tomu, jakými způsoby a prostředky realizovat tuto spolupráci a koncepční jednotnost na národní úrovni.
Vlády členských států, které nemají hospodářskou a sociální radu, by si mohly vyžádat stanoviska nejreprezentativnějších organizací zaměstnavatelů a odborů ve svých zemích nebo by mohly využít existující konzultační aparát, v jehož rámci byla občanská společnost zapojena do přípravy sociálního summitu OSN a do přípravy pětiletého přezkumu plnění jeho závěrů.
3.9 Komise by mohla v úzké spolupráci s členskými státy zajít ještě o krok dále v prosazování účinnějšího dialogu mezi MOP a WTO (a ostatně také mezi MOP a MMF a mezi MOP a Světovou bankou), než navrhuje v oddílu 5.5 svého Sdělení.
WTO (která se zatím stavěla důrazně proti myšlence zohlednění sociální dimenze politik spadajících do její působnosti), MMF a Světová banka by mohly na základě pověření svých členských států zřídit spolu s MOP koordinační orgány, jejichž prostřednictvím by mohlo být zabezpečeno začlenění sociální dimenze do jejich práce a též sledování vývoje.
Kupříkladu se skončením Dohody WTO o textilu a oděvech (ATC) ke konci roku 2004 čelí řada zemí vyvážejících textil naléhavým problémům s přizpůsobením a velkým ztrátám pracovních příležitostí.
Tento problém skýtá vzhledem ke svému rozsahu zřejmý prostor pro iniciativu zaměřenou na koncepční sladění politik (Policy Coherence Initiative), která by měla umožnit všem zúčastněným stranám – WTO, Světové bance, MMF, MOP a dalším příslušným agenturám OSN – předvídat sociální a ekonomické důsledky a doporučovat opatření pro příslušné státy, to vše s mezinárodní pomocí.
3.10 EU by měla i nadále prosazovat zařazení stěžejních pracovních standardů do pravidelných přezkumů obchodní politiky členských států WTO, na základě jejího vlastního příkladu z října 2004.
EHSV se domnívá, že by bylo vhodné získat na základě pověření Komise zastoupení při tomto budoucím přezkumu obchodní politiky.
Komise by též měla vybídnout své hlavní obchodní partnery, aby se do tohoto typu přezkumů obchodní politiky zapojili.
3.11 Myšlenka WCSDG vytvořit fórum OSN pro politiku globalizace, které by svedlo dohromady agentury multilaterálního systému a jiné organizace, skupinami a jednotlivci majícími zájem na sociální dimenzi globalizace, je sice zajímavá, ale EHSV se domnívá, že za současných podmínek by mohl být příliš ambiciózní.
Čas na vážné zamyšlení nad tímto návrhem uzraje teprve tehdy, až vlády skutečně začnou koordinovat své politiky a zvýší koncepční jednotnost svých politik v mezinárodních finančních institucích, WTO a MOP a až na základě toho spolu začnou tyto mezinárodní instituce lépe spolupracovat.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program Mládež v akci pro období 2007-2013
(CKOM(2004) 471 finalv konečném znění – 2004/0152 (COD))
(2005/C 234/11)
Postup
Dne 9. září 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Sekce pro zaměstnanost, sociální věci a občanství, která odpovídala za přípravu práce výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 18. února 2005.
Zpravodajem byl pan Rodríguez García-Caro.
Na svém 415. plenárním zasedání ve dnech 9. a 10. března 2005 (zasedání dne 10. března) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 196 hlasy pro; žádný člen nebyl proti a 3 členové se hlasování zdrželi.
1. Úvod
1.1 Od roku 1988 postupnými fázemi programu Mládež pro Evropu, programu Evropská dobrovolnická služba pro mladé a stávajícího programu YOUTH (který zahrnuje akce jeho předchůdců), podnikla Evropská unie řadu kroků k uskutečnění článku 149 odst. 2 Smlouvy, který stanoví, že "Akce Společenství se zaměřují na podporu výměn mládeže a výměny instruktorů sociálního vzdělávání".
1.2 Různé specifické programy zaměřené na mládež, které byly přijaty, byly a jsou nadále velmi oceňovány a jejich akce se těšily vysokému stupni účasti cílových skupin populace.
Tyto programy umožnily členským státům zaměřit své úsilí na iniciativy, které mladým občanům umožňují posílení vztahů a získání zkušeností a znalostí výměnami mezi různými účastnickými zeměmi. Tyto výměny nejsou spojeny s pracovními záležitostmi nebo záležitostmi výuky.
1.3 Důležitost, které se dostává občanství EU ve článcích 17 až 22 Smlouvy, podporuje úlohu, kterou tento program musí hrát v blízké budoucnosti.
Tato úloha se soustředí na podporu aktivního občanství mladých lidí a posílení jejich sounáležitosti s Evropou.
1.4 První dvě období programu Mládež pro Evropu se zabývalo hlavně dvěma základními typy akcí: přímou podporou projektů mládeže, včetně výměn a mobility mladých lidí mezi zúčastněnými zeměmi, a studijními a pracovně-výukovými návštěvami pracovníků s mládeží.
1995 do r. 1999, rozšířila opatření k výměně a mobilitě i na třetí země a pokračovala v akcích zaměřených na pracovníky s mládeží.
Zahrnula rovněž akce na podporu aktivit zaměřených na mládež, prohloubení spolupráce členských států v oblasti politik mládeže a informačních kampaní zaměřených na mladé a povzbuzení výzkumu otázek týkajících se mládeže.
1.5 Program Evropská dobrovolnická služba pro mladé (který proběhl v letech 1998 až 2002) otevřel iniciativy pro mládež i specifickým dobrovolnickým a solidárním činnostem, které se staly součástí politiky spolupráce na poli mládeže.
Účelem bylo podpořit účast mladých lidí a povzbudit podnikatelství, iniciativu a podpořit Evropskou myšlenku.
1.6 Konečně program YOUTH, který bude probíhat do roku 2006, zahrnuje předchozí programy na poli mládeže, oživuje je a modernizuje ve světle nových výzev.
Kromě pokračujících iniciativ spolupráce a mobility zahrnuje další konkrétní akce podporující inovační a tvůrčí projekty sestavené mladými lidmi.
1.7 V nedávné době Rada ministrů a Evropská rada při několika příležitostech jasně zdůraznily potřebu zajištění kontinuity stávajícího programu.
Aktivně vystoupil Evropský parlament, vyzývající Komisi k návrhu programu, který by nahradil stávající a sloužil rostoucím nárokům na poli politiky mládeže.
Obdobně Smlouva o ústavě pro Evropu staví na formulaci článku 149 a stanoví, že akce Společenství mají být zaměřené na povzbuzení účasti mladých lidí na demokratickém životě v Evropě.
1.8 Kromě důvodů uvedených výše (které samy o sobě zdůvodňují rozšíření opatření zaměřených na mladé lidi), ukazuje zatímní hodnocení stávajícího programu i veřejné konzultace vyvolané Komisí potřebu zachování specifického programu, který podpoří akce a prosazení evropské identity mladých lidí a aktivního občanství.
1.9 Společně vedla tato hlediska k představení programu Mládež v akci pro léta 2007-2013.
K tomuto programu je podle článku 149 odst. 4 Smlouvy Výbor požádán o stanovisko.
2. Obsah návrhu
2.1 Program má tuto úlohu:
- podpořit aktivní účast mladých lidí v občanské společnosti;
- prosazovat u mladých lidí hodnoty tolerance, solidarity a mezikulturního dialogu;
- povzbudit evropské občanství.
2.2 Obecné cíle programu, kterým odpovídají jeho akce, jsou tyto:
- podpořit aktivní občanství mladých lidí všeobecně a zvláště občanství evropské
- rozvinout solidaritu mezi mladými lidmi, zejména k posílení sociální soudržnosti v Evropské unii
- prosazovat vzájemné porozumění mezi národy v mladé generaci
- přispět k rozvoji kvality systémů podpory aktivit mládeže a rozvoji možností organizací občanské společnosti na poli mládeže
- podporovat evropskou spolupráci v politikách mládeže
2.3 Akce programu (které se zřetelně vztahují ke každému obecnému cíli uvedenému výše) a opatření, která obsahují, jsou tyto:
- Mládež pro Evropu
- výměny mládeže
- podpora iniciativ mladých lidí
- projekty participativní demokracie
Evropská dobrovolnická služba
- Evropská dobrovolnická služba (jednotlivci)
- Evropská dobrovolnická služba (skupiny)
- spolupráce mezi občanskými nebo dobrovolnickými službami
Mládež světa
- spolupráce se sousedními zeměmi rozšířené Evropy
- spolupráce s dalšími zeměmi
Pracovníci s mládeží a podpůrné systémy
- podpora orgánů aktivních na evropské úrovni v oblasti mládeže
- podpora Evropského fóra mládeže
- profesní příprava a sítě pracovníků s mládeží
- projekty povzbuzující inovaci a kvalitu
- informační činnosti pro mladé lidí a pracovníky s mládeží
- asociace
- podpora pro struktury programu
- přidání hodnoty programu
Podpora pro spolupráci nad politikami
- setkávání mladých lidí a osobností zodpovědných za politiku mládeže
- podpora činností k prohloubení poznání mládeže
- spolupráce s mezinárodními organizacemi
2.4 Program, naplánovaný na léta 2007-2013 s rozpočtem 915 milionů euro, je zaměřený na mladé lidi od 13 do 30 let.
3. Připomínky k návrhu
3.1 Výbor soustavně podporoval předchozí programy zaměřené na mládež.
Vítá proto stávající návrh rozhodnutí celkově a těší ho skutečnost, že komunitární akce v této oblasti bude pokračovat.
Od roku 1986 Výbor podporuje tento typ akce a předkládá názory a zjištění, zaměřená ke zlepšení náplně takových akcí.
Výbor zaujal tato stanoviska:
- Stanovisko k návrhu rozhodnutí Rady o vytvoření programu Mládež pro Evropu [1].
- Stanovisko k návrhu rozhodnutí Rady o přijetí programu Mládež pro Evropu (druhá fáze) [2].
- Stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o přijetí programu Mládež pro Evropu (třetí fáze) [3].
- Stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o přijetí programu Evropská dobrovolnická služba pro mladé [4] .
- Stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o založení programu pro mládež [5]
- Stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o založení programu pro podporu orgánů činných na evropské úrovni na poli mládeže [6]
3.2 Výbor je povzbuzen skutečností, že text návrhu zahrnuje doporučení vyjádřené v jeho stanovisku z vlastní iniciativy k Bílé knize: politika mládeže [7].
Výbor, integrální součást evropské občanské společnosti, působí jako komunikační kanál mezi občanskou společností a evropskými institucemi, přináší své zkušenosti a znalosti, aby se podílel na všech akcích přinášejících prospěch občanům Evropské unie.
3.3 Fakt, že akce založené předchozími programy pro mládež mají nadále pokračovat, ukazuje, že nezávisle na cílích vytýčených těmito programy jsou tyto akce přínosné a hodné pokračování.
Výbor uznává potřebu návrhu a všechny jeho pozitivní body, shledává nicméně, že celkem vzato návrh představuje spíše prodloužení akcí stávajícího programu než iniciativu zahrnující inovativní opatření k podpoře hlavního cíle, tj. posílení aktivního občanství mladých lidí a jejich sounáležitosti s Evropou.
Výbor zastává názor, že je třeba podpořit nová opatření v některých akcích programu, například podporovat projekty participativní demokracie (obsažené v akci 1) a specificky opatření pro organizování dialogu mezi osobnostmi rozhodovací sféry a mladými lidmi, zřizování parlamentů mládeže nebo projektů upevňujících vědomí aktivního občanství.
Přestože výše uvedený hlavní cíl zůstává v platnosti, je důležité, aby byl program konsistentní s koncepcí celoživotního učení včetně poznávání získaného zkušeností.
Neformální vzdělání získané mladými lidmi v tomto programu bude doplňkem jiných forem vzdělávání a učení, podporovaného v jiných programech Evropské unie.
3.4 Výbor si přeje doplnit nové opatření k akci nazvané podpora pro spolupráci nad politikami:
Tématické semináře, konference, studijní cesty a návštěvy ověřující proveditelnost projektů připravené organizacemi mládeže, zaměřené na mladé lidi a různé oblasti evropského zájmu.
3.5 Rozpočet pro akce, které program obsahuje, činí 915 milionů euro v období sedmi let.
Tato částka se blíží sumě jedné miliardy eur, které Výbor považuje za potřebné pro program YOUTH na období 2000-2006. Je skutečností, že rozpočet se zvyšuje ze zhruba 657 milionů euro určených na program YOUTH na 915 milionů euro na program Mládež v akci.
Tato pozitivní skutečnost si zaslouží dvě připomínky.
Zaprvé, rozpočet programu YOUTH pokrývá období pěti let, zatímco program Mládež v akci období sedmi let.
Zadruhé, populační skupina, na kterou se stávající program zaměřuje, se skládá z 50 milionů mladých lidí, zatímco budoucí program se zaměří na 75 milionů.
To znamená, že se nadále na mladého člověka přiděluje 12 euro, což nedosahuje částky 20 euro, navrhované Výborem v jeho stanovisku k programu YOUTH [8].
Rozpočtové krytí je tedy nadále jasně nedostatečné.
3.6 Výbor si přeje zdůraznit jedno z doporučení uvedených v návrhu vycházejícím ze zatímního vyhodnocení programu YOUTH.
Specificky je Výbor rozhodně v souhlase, že by se nový program zaměřený na všechny složky mládeže měl soustředit zejména na mladé lidi s nedostatečnými příležitostmi v nejširším slova smyslu. V tomto ohledu je rovněž důležité dohlížet na to, aby byly prostředky spravedlivě rozděleny mezi mladé ženy a mladé muže.
Výbor znovu zdůrazňuje podporu, kterou těmto skupinám mladých vyjadřuje již od svých prvních stanovisek, zaujatých k oblasti mládeže.
Rovněž si přeje mít přesné informace o skutečné účasti na tomto programu mládeže, která nemá dostatek příležitostí.
3.7 Rovněž v důsledku doporučení vyslovených na základě zatímního vyhodnocení programu YOUTH, je Výbor názoru, že profil nového programu Mládež v akci by měl být zvýšen tak, aby se účinné informování o programu a jeho akcích dostalo k co největšímu počtu mladých lidí a asociací.
Výbor je toho názoru, že tyto informace by měly být pohotově dostupné ve všech vzdělávacích zařízeních, personálních agenturách, sportovních klubech a federacích a v jakýchkoliv jiných institucích nebo organizacích, kde se obvykle schází větší množství mladých lidí.
3.8 Prosazování koncepce evropského občanství a podněcování smyslu pro příslušnost k Evropské unii, stále nabývající na významu, jsou cíle, které všichni podporujeme.
Akce Společenství se orientují na dosažení těchto cílů a jednu z oblastí jeho působnosti pokrývá zkoumaný návrh.
Ve svém sdělení nazvaném Uplatňování občanství: podpora evropské kultury a rozlišnosti cestou programů pro mládež, kulturu, audiovizuální a občanskou participaci [9] Komise zdůraznila, že je třeba, aby se evropským občanům dostalo příležitosti pociťovat příslušnost k EU, konstatuje však, že ve skutečnosti mnozí občané pociťují unii jako vzdálenou a odtažitou politickou a hospodářskou entitu.
Výbor věří, že akce tohoto druhu jsou potřebné k povzbuzení smyslu pro občanství a příslušnost k Evropské unii.
Je nicméně toho názoru, že instituce i členské státy musí zhodnotit vlastní zodpovědnost za to, že tyto cíle nejsou plně dosahovány, a za to, že v očích mnoha občanů je Evropská unie souhrnem vládních ekonomických zájmů, které je občas třeba dojednat.
3.9 Prosazování hodnot založených na toleranci, solidaritě, vzájemném pochopení a dialogu s jinými kulturami a mezi generacemi je cílem, který musí mít pevnou a bezvýhradnou podporu.
Tyto hodnoty jsou v návrhu výslovně uvedeny a Výbor podporuje snahu o jejich naplnění.
Vzhledem k tomu, že program je specificky zaměřený na mladé lidi a určité věkové skupiny (dospívající), stejně jako na mladé dospělé, kterým nejsou poskytnuty dostatečné příležitosti, shledává Výbor, že by měl návrh pokládat zvláštní důraz na některé stejně významné hodnoty, které však stávající text neobsahuje.
Tyto hodnoty jsou základem, mají-li mladí lidé sehrát integrální a aktivní úlohu ve společnosti, souvisejí se zodpovědností, uspokojením z dobře vykonané práce, souladem se společenskými normami atd. Ve vyspělé společnosti, kde jsou občané jasně informováni o svých právech, je rovněž důležité využívat každé příležitosti ke sdělování těchto hodnot občanům, zejména mladým lidem.
Program Mládež v akci by mohl být nástrojem prosazování těchto hodnot.
3.10 Výrazná jazyková rozlišnost Evropské unie je dalším důkazem jejího kulturního bohatství.
Výbor pravidelně zdůrazňuje důležitost jazykové výuky, aby se zvýšilo vědomí a porozumění mezi občany Evropské unie.
Výbor je názoru, že program Mládí v akci by měl také napomoci prosazování jazykové výuky, protože odkaz na ni je součástí všeobecných i specifických cílů.
Výbor navrhuje, aby byla jazyková rozlišnost zmíněna v článku 2, odst. 3 návrhu, společně s Evropskou kulturní a multikulturní rozlišností.
Cíl 1 c) článku 3 by tedy měl být formulován takto: "prosazování interkulturního a jazykového vzdělávání mezi mladými lidmi".
3.11 Jedním z nejdůležitějších aspektů programu ve vztahu ke sdělování hodnot mladým lidem je iniciativa Evropské dobrovolnické služby.
Založená zvláštním programem v roce 1998, stala se cenným nástrojem podporování solidarity mezi mladými lidmi a obohacení osobního rozvoje.
Výbor tedy podporuje široké možnosti pole působnosti akce, které tato iniciativa pokrývá.
Opět s potěšením zaznamenává citlivost Komise ke dřívějším doporučením Výboru v této záležitosti.
3.12 Výboru se zdá že plánovaný rozpočet na tuto akci je dostatečně vysoký, (částka přidělená akci ve finanční části návrhu) protože je poměrně malý počet mladých lidí, kteří na ní participují.
Na druhé straně přicházejí informace z jednotlivých členských států o tom, že nelze uspokojit zájem mladých o účast na dobrovolných akcích.
Možná je toto způsobeno podmínkami žádosti a efektivitou těchto akcí.
Výbor je toho názoru, že akce 1, Mládež pro Evropu, má větší naději vytvoření participace a dosažení většího účinku na mladé lidi s omezenými příležitostmi.
Z pohledu Výboru by tedy mělo být přezkoumáno, zda přidělování prostředků z rozpočtu na jednotlivé akce odpovídá potřebám a důležitosti.
Při tom je třeba vzít v úvahu možnost zvýšení efektivity jednotlivých akcí.
3.13 "Politika mládeže by měla usilovat o zapojení mladých lidí na všech úrovních rozhodovacího procesu, aby jednak získali bezprostřední zkušenosti a rovněž aby byli motivování k činnému a odpovědnému občanství."
Tato věta, která tvoří část doporučení stanoviska z vlastní iniciativy k Bílé knize: politika mládeže [10], definuje záměr, který by mohl sloužit jako referenční rámec tohoto programu.
Pokud bude program sledovat tento základní směr, spojí dva hlavní principy vytčené v jeho záměrech: občanství a participaci.
3.14 Velký podíl externího zajišťování činností programu znamená, že bude potřebné další úsilí k zajištění konsistence a transparentnosti.
Výbor oceňuje požadavek udržet řízení v dosahu prostých lidí, ale je názoru, že by se Komise měla účastnit rozhodovacího procesu, když se budou vybírat organizace, které budou z programu čerpat.
3.15 Zavádění programu, z velké části delegované na národní, regionální a místní úroveň, s rozsáhlou účastí organizací i jednotlivců, bude vyžadovat nejvyšší míru finanční kázně, transparentnosti a viditelnosti, aby bylo zajištěno řádné využití veřejných zdrojů.
3.16 V průběhu procesu výběru organizací a přidělování zdrojů navrhovaným projektům je nezbytná bdělost institucí Společenství i příslušných institucí účastnících se zemí, aby bylo zaručeno, že prostředky z programu Mládí v akci nebudou zneužity k financování asociace nebo organizace, která by tolerovala nebo zaštiťovala – ať již ze své podstaty nebo z nedbalosti – jakékoliv netolerantní, násilnické, rasistické nebo xenofobní postoje.
Je proto třeba, aby organizace zodpovědné za výběr a schvalování projektů na úrovni Společenství i v rámci členských států takové případy identifikovaly a vyloučily je z jakéhokoliv výběrového řízení.
Při výběru organizací s možností získat prostředky Společenství musí být rovněž zajištěno, že takové organizace budou skutečně reprezentativní a budou sdružovat určitý počet členů.
3.17 Výbor se ztotožňuje s formulací v textu návrhu, že jeho evropská přidaná hodnota je přímo provázána s povahou akcí, tedy s posilováním spolupráce států, umožňující mladým lidem pohyb mezi různými zeměmi.
Toho státy nemohou dosáhnout vlastními silami.
Proto je vrcholně důležité, aby účastnící se země braly v úvahu ustanovení článku 6, odst. 5 návrhu a podnikly všechny možné kroky k vyloučení jakýchkoliv přetrvávajících překážek mobilitě.
Výbor vyslovil opakovaně k tomuto hledisku připomínky ve stanoviscích k jiným fázím tohoto programu a problémům, které se mobility týkají [11].
V těchto stanoviscích Výbor naléhavě zdůraznil potřebu urychlení iniciativ, které by umožnily občanům, zejména mladým lidem, účastnit se tohoto programu, aniž by jim bránily byrokratické překážky, omezující jeho dostupnost. Tyto překážky by měly členské státy odstranit.
3.18 Rozšíření věkového rozpětí účastníků snížením dolní meze na 13 a zvýšením horní meze na 30 je pozoruhodným zlepšením, které odpovídá předchozím doporučením Výboru.
Program se tím otevírá širší části populace a může se na něm tedy podílet 75 milionů účastníků.
Výbor je toho názoru, že by bylo vhodné uskutečnit studii, která by poskytla jasnější obraz o této věkové skupině (byla by to studie historicky bezprecedentní z hlediska diversity i jednotnosti) a podpořit tak program pro mládež Evropské unie, zejména pokud by měla v úmyslu řídit se doporučeními skupiny na vysoké úrovni o budoucnosti sociální politiky, která usiluje o změnu generačního paktu.
Výbor nicméně opakuje své doporučení snížit minimální věk účastníků výměn na 11 let. Přestože tato věková skupina může být chápána jako preadolescentní, je zřejmé, že učení a předávání hodnot, ke kterému dochází v raném věku, umožňuje dosáhnout specifických způsobů osvojení.
Účast by měla vždy mít formu řádně organizovaného plánu, nikdy by neměla probíhat na individuálním základě.
3.19 Článek 15 návrhu směrnice vyžaduje povinné vyhodnocení programu v jeho průběhu a po jeho ukončení.
Pokud se týká vyhodnocení během průběhu, je Výbor názoru, že jedním z důležitých hledisek, které je třeba vyhodnotit, je dopad programu v různých účastnických zemích.
Vyhodnocením jeho dopadu získáme možnost se soustředit na zvyšování povědomosti o programu v zemích, kde je nízká účast na iniciativách Mládí v akci.
Tak bychom se mohli pokusit o vážené rozdělování prostředků, aby se nesoustředily ve strukturálně silných oblastech s rozsáhlými zkušenostmi s tímto typem akcí. Napomohlo by to předání těchto zkušeností do oblastí s nižšími úrovněmi participace na akcích programu.
3.20 Jak již bylo ve stanovisku uvedeno, program Mládež v akci staví na základech položených akcemi předchozích programů pro oblast mládeže.
Sociální partneři se tedy musí účastnit na prvotních přípravách a následné hodnotící práci a organizace mládeže musí být zapojeny do implementace některých akcí programu, zejména těch, které zahrnují neplacenou práci.
To napomůže vyloučit případná narušení pracovního trhu a zabrání to situacím, kdy by se dobrovolnická práce používala jako náhrada za placenou práci, zejména práci kvalifikovanou.
3.21 Dále Výbor zdůrazňuje potřebu užší spolupráce mezi sociálními partnery a mládeží, případně organizacemi orientovanými na mládež, pokud se týká opatření podporujících mládežnické iniciativy v rámci programu Mládež pro Evropu.
Zkušenosti našich organizací mohou posloužit jako silný stimul pro iniciativu, podnikavost a tvořivost mladých Evropanů.
3.22 Výbor vítá zařazení opatření k podpoře asociací mládeže mezi prostředky povzbuzení mladých lidí k účasti v občanské společnosti.
Je tudíž toho názoru, že zvláštní důraz by měl být položen na podporování takových asociací v místech a mezi skupinami mladých lidí, které stávající organizace nedostatečně pokrývají.
Ve vztahu k finančním opatřením v příloze doprovázející návrh vyjadřuje Výbor nespokojenost se snížením části rozpočtu vyhrazené organizacím aktivním na poli mládeže v Evropském měřítku.
Výbor je názoru, že pro zachování konsistence s cíli nového programu nesmí podíl určený pro tuto akci poklesnout pod úroveň programu YOUTH.
3.23 Výbor vítá novou iniciativu představitelů států a vlád Francie, Německa, Španělska a Švédska podepsat Pakt evropské mládeže jako součást Lisabonské strategie, aby se rozvíjely nové způsoby účasti mladých lidí na politickém životě.
Výbor je názoru, že tento pakt by měl být chápán jako prostředek dosažení výsledků v oblastech jako je zaměstnanost, sociální inkluze a vzdělávání v rámci politiky mládeže Evropské unie a programu Mládež v akci a jako nové téma agendy politiky Evropská mládež.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o obecných předpisech pro udělování finanční podpory Společenství v oblasti transevropských dopravních sítí a energetiky a o změně nařízení Rady č. 2236/95 (ES)
COM(2004) 475 final – 2004/0154 (COD)
(2005/C 234/14)
Dne 9. března 2005 se Rada Evropské unie rozhodla projednat s Evropským hospodářským a sociálním výborem podle článku 156 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství věc výše uvedenou.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", která byla pověřena přípravou podkladů pro Výbor k tomuto tématu, přijala toto stanovisko dne 21. února 2005.
Zpravodajem byl pan RANOCCHIARI.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 415. plenárním zasedání dne 10. března 2005 toto stanovisko 112 hlasy pro, 8 hlasů bylo proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 V roce 2000 se Evropská unie podílela 15 % na celosvětové spotřebě energie, což ji řadí mezi vedoucí světové dovozce; EU vykazuje druhou nejvyšší spotřebu na světě za Spojenými státy. Poptávka Unie po primární energii vzrostla mezi lety 1990 a 2000 o 10 %.
Během téhož období byly revidovány a restrukturalizovány politické a hospodářské systémy řady zástupců deseti nových členských států, což vedlo k sedmnácti procentnímu poklesu jejich poptávky po primární energii.
Poptávka po primární energii v rámci evropské pětadvacítky následně průměrně vzrostla o 6 % za poslední dekádu.
1.2 Scénář poptávky po primární energii na období 2000-2030 naopak předpokládá průměrný růst evropské pětadvacítky o 19,3 %, s vyšší mírou 26 % pro deset nových zemí a 18,4 % pro původní patnáctku.
1.3 Zlepšení systémů deseti nových zemí potvrzují trendy energetické intenzity [1], u nichž se pro evropskou pětadvacítku v období 2000-2030 předpokládá roční růst o 1,7 %, tj. stejný jako v poslední dekádě (1990-2000).
Tato hodnota nicméně odpovídá ročnímu růstu 2,6 % pro deset nových zemí (3,5 % za minulou dekádu) a 1,7 % poklesu u původní patnáctky.
1.4 Je třeba zdůraznit, že tento výhled pro následujících 25 let rovněž předpovídá pokračující závislost na fosilních palivech, jež bude v roce 2020 stále dosahovat téměř 90 %.
1.5 Doprava, což je hlavní téma příslušného návrhu nařízení, představuje přibližně 32 % spotřeby energie a také přes 10 % evropského HDP, neboť za posledních 30 let došlo ke zdvojnásobení objemu osobní a nákladní dopravy.
Tento sektor v současné době zaměstnává 10 miliónů pracovníků.
Do roku 2020 se očekává zdvojnásobení celkového objemu dopravy, v jehož rámci vzroste nákladní doprava o 70 % v zemích původní evropské patnáctky, v deseti nových členských zemích pak zhruba o 100 %. Bude tak pokračovat trend posledních třiceti let, kdy došlo k nárůstu u nákladní dopravy o 185 % a o u osobní 145 %.
Natolik bouřlivý růst měl negativní dopad na několik oblastí a projevoval se zejména dopravními zácpami, jež v současnosti představují 0,5 % roční zatížení HDP. U tohoto zatížení se předpokládá růst na dvojnásobek do roku 2010, tedy přibližně na hodnotu 80 miliard EUR.
Dopravní zácpy či překážky denně postihují 7500 km silnic. To se rovná 15 % transevropské sítě původní patnáctky a přibližně 20 % železniční sítě [2]
1.6 Rozvoj Transevropské dopravní sítě (TEN-T) a Transevropské energetické sítě (TEN-E), jež mají dostatečnou infrastrukturu pro zvládnutí rostoucích potřeb Evropské unie, patří dnes již přes deset let mezi strategie EU. Zcela správně je těmto sítím přisuzována prvořadá důležitost, za prvé vzhledem k dokončení vnitřního trhu a za druhé vzhledem k plnění cílů Lisabonské strategie.
Evropská rada v Barceloně roku 2002 znovu připomněla důležitost dokončení stávajících elektrických sítí a vytyčila konkrétní cíl dosažení přeshraničního propojení ve výši nejméně 10 % instalované národní výrobní kapacity.
V prosinci 2003 Evropská rada znovu zařadila sítě TEN-T a TEN-E mezi ústřední témata plnění svého plánu růstu.
2. Současný stav
2.1 Navzdory jasnému označení současných problémů a dalších nových potřeb se příslušným subjektům, především členským státům, dosud nepodařilo přijmout příslušná opatření.
Postačí když řekneme, že ze 14 velkých dopravních projektů, jež se členské státy na Evropské radě v roce 1994 v Essenu zavázaly dokončit do roku 2010, byly do roku 2003 dokončeny pouze tři. Doposud se také podařilo zajistit pouze necelou čtvrtinu požadovaných investic do transevropských sítí.
Při současném stavu investic by mohlo trvat dalších 20 let, než bude program dokončen.
2.2 Energetika je neméně závažným problémem, i když zde je potřeba finanční podpory ze strany EU mnohem omezenější, jak bude upřesněno níže.
Fyzická kapacita sítě totiž neodpovídá legislativním ustanovením.
Proces liberalizace, jenž by měl vyvrcholit dosažením skutečného vnitřního trhu s elektrickou energií do roku 2007, může mít slabý dopad, nebudou-li učiněny kroky pro dokončení současných nevyhovujících a přetížených sítí.
Klíčovým úkolem je odstranit fyzické překážky v hospodářské soutěži v oblastech s vysokou tržní koncentrací, aby nedošlo k negativním dopadům na všechny spotřebitele včetně domácností.
Nelze také zapomínat na to, že rozvoj forem obnovitelné energie může znamenat zvláštní investice do stávajících energetických systémů a jejich sítí.
2.3 Příčiny neuspokojivých výsledků TEN-T byly určeny a shrnuty ve Sdělení Evropské komise z roku 2003 [3] a jsou následující:
- nedostatek politické vůle na straně rozhodujících orgánů členských států;
- nedostatek finančních zdrojů vyčleněných na transevropskou síť;
- fragmentace subjektů zodpovědných za jednotlivé projekty.
2.4 Povědomí o závažnosti situace potvrdila v červnu 2003 zpráva Pracovní skupiny na vysoké úrovni pod předsednictvím Karla Van Mierta (bývalého Komisaře pro hospodářskou soutěž). Zpráva ovšem také předložila několik zajímavých návrhů na překonání krize.
Neomezila se na finanční aspekty problému, ale zabývala se také organizačními a koordinačními požadavky spojenými s rozšířením EU.
2.5 Zpráva pana Van Mierta položila základ návrhu Evropské komise z října 2003 na změnu pokynů pro TEN-T a zvýšení počtu prioritních projektů na třicet, tedy včetně 14 projektů projednaných v Essenu.
Návrh byl poté prodiskutován a přijat Evropským parlamentem a Radou dne 29. dubna 2004.
V této fázi byly schváleny pokyny, priority a specifikace projektů z pohledu očekávaných nákladů.
3. Návrh Komise
3.1 Návrh daného Nařízení Komise podává, aby měla k dispozici legislativní nástroj pro uplatnění obecných pravidel pro udělování finanční podpory, jež byla upravena dle výše uvedených potřeb, pro zajištění bezpečného a spolehlivého financování během období 2007-2013.
3.2 Objevila se jasná potřeba optimalizovat kvantitativní dopad financování ze strany Společenství zvýšením běžného kurzu pro financování, a kvalitativní dopad přijetím nových finančních nástrojů. Celkovým cílem bylo povzbudit soukromé investice jako součást zesílené podpory partnerství veřejného a soukromého prostoru (PPP).
3.3 Základní požadavky pro dosažení opatření Společenství souvisejí s tím, že dané projekty jsou v obecném zájmu, zajišťují přeshraniční vazby a přispívají k tržní integraci v rozšířené Evropě.
V oblasti dopravy je třeba věnovat zvláštní pozornost ekologickým dopadům a potřebě vysokorychlostních železničních tratí, jež by přinesly kapacity pro nákladní dopravu a posun stěžejního způsobu dopravy.
Z těchto důvodů bude zhruba 80 % finančních prostředků vyčleněno na nesilniční způsoby dopravy.
Mezi prioritní aspekty energetického sektoru patří kontinuita sítě a optimalizace kapacit a integrace vnitřního trhu, začlenění nových členských států do tohoto trhu a napojení na zdroje obnovitelné energie.
3.4 Pro naplnění těchto cílů je nutno stanovit jasná a objektivní kritéria pro přidělování a spolufinancování. Tato kritéria budou následující: podmíněnost znamená, že podpora bude cílena podle kritérií výběru a koncentrace, jež dávají přednost spojením vedoucím k nejvyšší přidané hodnotě pro Společenství, a proporcionality míry spolufinancování, jež bude zvýšena na 30 % pro přeshraniční spojení (ve výjimečných případech na 50 %).
Členské státy budou muset na oplátku poskytnout záruky na základě finančního plánu a prokázat silnou vůli pro realizaci projektů ve stanovených lhůtách.
3.5 U studií v rámci TEN-T a TEN-E může míra spolufinancování stoupnout až na maximální úroveň 50 %. Na druhé straně je maximální míra pro stavby TEN-T 30 % u některých úseků prioritních cílů (50 % ve výjimečných případech přeshraničních úseků) a 15 % pro projekty v obecném zájmu.
U energií zůstává maximální míra spolufinancování na 10 %, tedy dle současného Nařízení, ovšem bude možno ji zvýšit na 20 % ve výjimečných případech finančních obtíží nebo obtížného napojení na sousední země.
Skutečnost, že míra spolufinancování pro energetiku je mnohem nižší než u dopravy, stejně jako zásadní rozdíly mezi oběma rozpočty, lze zdůvodnit tím, že energetika může využít také další nástroje Společenství (Strukturální fondy, úvěry EIB) a že mezi provozovateli ve zřetelně tržně řízených sektorech panuje ostřejší konkurence.
Žádosti týkající se dopravních sítí totiž mohou v podstatě podávat pouze členské státy, zatímco v energetickém sektoru mají toto právo rovněž soukromí provozovatelé.
3.6 Dle současného Nařízení jsou na období 2000-2006 vyčleněny prostředky mírně přesahující 4,6 miliardy EUR, z nichž 4,2 miliardy jsou vyčleněny na dopravu a jsou vlivem rozšíření o 225 miliónů EUR vyšší než v roce 2004.
V praxi to pro toto období odpovídá zhruba 600 miliónům EUR ročně.
3.7 Projednávaný návrh by zvýšil částky vyhrazené na TEN-T pro období 2007-2013 na 20,35 miliard EUR, tj. na 2,9 miliardy EUR ročně, oproti 600 miliónům EUR v předchozím období. Částka vyhrazená na TEN-E by byla 340 miliónů EUR a celkový rozpočet Společenství pro TEN pak 20,69 miliard EUR.
3.8 Dalším novým prvkem mimo zvýšenou míru podpory ze strany Společenství je možnost využít financování ze strany Společenství k pokrytí postavebních rizik, jež mohou vést k nižší návratnosti investic, než jaká byla očekávána.
Tato záruka má za cíl povzbudit soukromé investice do projektů, lze ji však použít pouze v úvodní fázi a předpokládá významnou podporu ze strany členských států.
3.9 Další novinky se týkají řízení projektů.
Komise navrhuje, aby členské státy převzaly vedoucí úlohu v technické podpoře a schvalování nákladů.
Komise si dále ponechává právo delegovat řízení současného programu transevropské sítě na výkonnou agenturu, s tím, že si ponechá kompetence v oblasti plánování.
4. Obecné připomínky
4.1 EHSV vítá návrh, který zahrnuje, i když ne všechny, připomínky a doporučení opakovaně připomínané v předešlých stanoviscích EHSV [4]
4.2 Návrh v podstatě formalizuje doporučené zvýšení financování ze strany Společenství, jež členským státům a soukromým investorům nabízí vyšší záruky v partnerství veřejného a soukromého sektoru.
V tomto ohledu by EHSV rád zdůraznil, že navrhované zvýšení, byť je podstatně vyšší než v předchozích případech, by mělo být hodnoceno ve světle výše zmíněných narůstajících potřeb.
Je třeba mít na paměti, že finanční potřeby třiceti prioritních dopravních projektů byly odhadnuty na 225 miliard EUR, z nichž 140 miliard EUR spadá do období 2007-2014.
4.3 EHSV dále souhlasí s definicí výše uvedených principů řídících vyčlenění finanční podpory Společenství a vítá myšlenku, aby o prováděcích postupech pro tyto principy bylo rozhodováno na základě projednání ve výborech, s cílem zjednodušit celý proces.
4.4 EHSV rovněž vítá koncepci udělení podpory nejen pro předběžné studie a fázi výstavby, ale také ve výjimečných případech pro první roky operační fáze projektu.
Nelze podceňovat citlivost situace v dopravním sektoru se všemi obecně známými implikacemi (zácpy, znečištění, bezpečnost atd.), jež jsou opakovaně předmětem stanovisek EHSV. Dále není možné podceňovat rizika spojená s dodávkami energií a potřebou zajistit interoperabilitu energetických sítí.
5. Konkrétní připomínky a závěry
5.1 EHSV se domnívá, že by měla být přijata přísná politika zajišťující, aby členské státy nebyly pozadu v budování infrastruktury specifikované Evropskou unií. Splnění závazků by mělo mít přednost před národními politickými nebo hospodářskými zvraty, k nimž může vždy dojít.
Bude-li to nutné a zůstanou-li nezodpovězeny žádosti o upřesnění, měla by také být učiněna opatření týkající se penále a snad také navrácení již vyplacených částek Komisi a jejich přidělení projektům, jež nejsou v prodlení.
5.2 EHSV se nicméně obává, že navzdory navrhovaným navýšením nebude vždy k dispozici dostatečné množství prostředků potřebných k povzbuzení soukromých investic a nezvratné dodržení přijatých závazků.
Z tohoto důvodu EHSV věří, že mezi možná řešení bude nadále patřit jeho návrh na zřízení Evropského fondu pro dopravní infrastrukturu předložený v jednom z jeho předcházejících stanovisek.
Prostředky by pocházely z přiměřeného zdanění evropské spotřeby paliv v zemích evropské pětadvacítky, aniž by tato daň vedla ke zvýšení spotřební daně. Druhá možnost by byla omezit tento návrh jen na ty členské státy, jež jsou zapojeny do projektů TEN.
5.3 Jelikož se daný návrh Nařízení týká období 2007-2013, zůstane současné Nařízení v platnosti až do tohoto data, a to včetně výše citovaných vyčleněných částek.
To s sebou nese riziko prodlev a nových rozvah během čekání na nové podmínky.
Bylo by proto rozumnější předsunout platnost nového Nařízení na nejbližší možné datum, aby práce mohly začít okamžitě.
Je také důležité zdůraznit, že vzhledem ke lhůtám potřebným pro nastavení projektů dojde mezitím jistě k dalšímu nárůstu hustoty v dopravním sektoru, dříve než bude k dispozici nová infrastruktura včetně jiných forem dopravy.
To jistě nepovede k hladkému a vyrovnanému provozu.
5.4 EHSV vítá návrh Komise na přijetí procedury projednání ve výborech oproti postupu spolurozhodování pro definici provádění pravidel, jež budou použita při přidělování podpory.
Tyto volby spíše přinášejí přímé a zjednodušené postupy, jež jsou vždy optimální variantou.
EHSV však vyjadřuje své obavy, že navrhovaná výkonná agentura pro transevropskou síť nemusí splnit svoji roli a může spíše duplikovat práci jiných zúčastněných institucí.
Objasnění ex ante ze strany Komise ohledně budoucích úkolů této agentury by napomohlo rozptýlit tyto pochybnosti.
5.5 EHSV plně souhlasí s myšlenkovou linií návrhů Komise a potvrzuje potřebu navýšit prostředky v daných fondech.
Zřízení navrhované infrastruktury by přispělo k trvalému rozvoji, neboť 80 % projektů je zaměřeno na alternativy k silniční dopravě, a povedou proto ke snížení emisí a dopravního přetížení.
Nemělo by se také zapomínat na to, že projekty budou mít střednědobý pozitivní dopad na zaměstnanost a přinesou neméně významné zvýšení kvality života obyvatel Evropy v dlouhodobém měřítku, obzvláště pak těch, již žijí v hlavních tranzitních oblastech.
5.6 Výbor ve své závěrečné analýze znovu vyjadřuje své upřímné přesvědčení, že transevropská energetická a dopravní sít jsou strategickou nutností, jež hraje klíčovou roli ve vytváření podmínek zajišťujících volný pohyb cestujících, nákladů a služeb. Tento nevyhnutelný cíl nelze pominout, máme-li v souladu s Lisabonskou strategií vybudovat integrovanou, konkurenceschopnou Evropskou unii, jež uznává principy ekologicky udržitelného rozvoje.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru o posílení důvěryhodnosti a spolehlivosti elektronických trhů typu business-to-business
KOM(2004) 479 v konečném znění
(2005/C 255/04)
Dne 14. července 2004 se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která byla pověřena prací Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 16. března 2005.
Zpravodajem byl pan Lagerholm.
Na svém 416. plenárním zasedání (jednání dne 6. dubna 2005) Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 131 hlasy pro a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Komise předložila sdělení o posílení důvěryhodnosti a spolehlivosti e-trhů typu B2B.
Výbor se domnívá, že:
- Celkem vzato se zpráva vyváženým způsobem dotýká důležitých otázek přijetí e-trhů.
- Výbor by však chtěl zdůraznit, že to není jediná akce, které je zapotřebí.
Do určité míry je také pochopitelné, že přístup trhu je poněkud zdrženlivý.
Zejména vyspělejší formy e-trhů se liší od tradičních modelů obchodování MSP.
- V souvislosti s přeshraničním obchodem existují mnohem závažnější překážky.
2. Sdělení Komise
2.1 Sdělení Komise ve velké míře vychází z práce expertní skupiny zástupců průmyslu a poskytovatelů elektronických trhů ("expertní skupina") [1].
Sdělení se zaměřuje na potřebu posílení důvěryhodnosti a spolehlivosti e-trhů typu B2B, aby omezila hospodářská rizika plynoucí z nekalých nebo nelegálních obchodních praktik na těchto trzích.
E-trhy B2B mají potenciál zvýšit efektivnost tím, že sníží transakční náklady a posílí hospodářskou soutěž, takové zvýšení efektivnosti však z velké části závisí na ochotě podniků účastnit se na těchto trzích.
Aby odstranila možné překážky využívání e-trhů typu B2B, které pramení z nedostatku jejich důvěryhodnosti a spolehlivosti, hodlá Komise učinit následující kroky:
- Provést analýzu stávajících vnitrostátních právních předpisů, které se vztahují k nekalým obchodním praktikám na trzích typu B2B, v úzké spolupráci s členskými státy.
- Podporovat zainteresované strany, aby se dohodly na kodexech správné praxe nebo jejich revizi s tím, že budou nadále podporovat korektní obchodní zásady na e-trzích typu B2B, jak je uvedeno v tomto sdělení.
- Vypracovat studii o hospodářském dopadu e-trhů typu B2B na konkurenceschopnost a produktivitu podniků v EU, která se zaměří především na analýzu přímých a nepřímých nákladů a užitků, které vznikají účastníkům na e-trzích.
Výsledky této studie budou dále projednány se zainteresovanými stranami.
- Poskytovat koherentní informace o aplikaci stávajících pravidel hospodářské soutěže týkajících se e-trhů typu B2B, a tak poskytovat vedení pro konkurenční chování.
2.2 Sdělení bude podporovat intenzivnější dialog mezi zainteresovanými stranami zapojenými do e-trhů typu B2B s ohledem na korektní obchodní zásady a bezpečnostní požadavky.
V důsledku toho by měly být odstraněny možné překážky účasti na takových elektronických formách obchodování.
Orgány Komise budou pravidelně informovat o pokroku, jehož bylo dosaženo, prostřednictvím evropského portálu e-tržiště.
3. Definice elektronických trhů typu business-to-business
3.1 E-trhy typu B2B lze definovat jako internetové obchodní platformy, kde podniky směňují zboží a služby. Dále, po této spíše širší definici, lze e-trhy typu B2B rozdělit do následujících kategorií podle různých funkčností transakcí, které se nabízí:
- Vývěsky (pin boards, message boards), které představují nejjednodušší typ e-trhů a které nabízí pouze omezenou funkčnost transakcí.
Příprava transakcí probíhá tak, že účastník trhu má možnost oznámit, že hodlá něco koupit nebo prodat.
- Burzy, které jsou rozšířením vývěsek.
Je pro ně typické, že nabízí mechanismy pro vyhledávání kupujících a prodávajících, kontrolu jejich interakcí a umožňuje jim vyjednávat prostřednictvím platformy.
- Katalogové e-trhy, které poskytují kombinovaný katalog výrobků složený z katalogů různých prodejců.
- Aukční služby, které představují formální postup hledání cen podporovaný internetovou obchodní platformou, kde zahajuje prodejní aukci prodávající s cílem prodat výrobky nebo služby za co nejvyšší možnou cenu.
Iniciátorem zpětných aukcí (či "aukcí formou výběrového řízení") je kupující, který chce získat výrobky nebo služby za co nejnižší možnou cenu.
Počet aktivních e-trhů se v průběhu času mění a není ještě stabilní.
Předpokládá se, že je v současnosti na celém světě aktivních asi 1000 e-trhů, což je přibližně o 20 % méně než před dvěma roky [SEC(2004) 930].
4. Obecné připomínky
4.1 Sdělení Komise se zaměřuje na oblast "posílení důvěryhodnosti a spolehlivosti elektronických trhů typu business to business".
Elektronické trhy tvoří důležitou součást mnohem obecnějšího odvětví e-podnikání.
K této oblasti e-podnikání uvádíme níže několik poznámek.
4.1.1 Dobře fungující elektronické trhy v zásadě přispívají k efektivnějšímu obchodnímu prostředí.
Z dlouhodobého hlediska je to pro evropský obchod a zaměstnanost prospěšné.
Větší konkurence bude evropský obchod stimulovat ke zlepšení jeho efektivnosti.
EHSV proto podporuje akce, které jsou prospěšné pro rozvoj elektronického obchodu.
To také již uvedl ve svých předchozích připomínkách.
4.1.2 Ve svém stanovisku k návrhu směrnice o určitých právních aspektech elektronického obchodu [2] Výbor uvedl, že nejistý právní rámec je pro elektronický obchod nepřípustný.
Stávající sdělení má za cíl omezit tuto nejistotu a EHSV tento krok vítá.
4.1.3 EHSV vyjádřil své připomínky k úsilí Komise stimulovat e-obchod ve svých stanoviscích ke sdělením Komise "Pomáháme MSP k digitalizaci" [3] a "Úprava politik e-obchodu v měnícím se prostředí: Zkušenosti iniciativy digitalizace a budoucí výzvy" [4].
Tyto připomínky jsou v zásadě stále v platnosti.
4.1.4 Pro obchod a veřejný sektor je elektronický obchod velmi důležitý.
Otevírá možnosti pro větší hospodářskou soutěž, obchodování na vnitřním trhu a rovné příležitosti pro MSP.
Je důležité, aby bylo využívání této nové technologie podporováno, zejména mezi MSP.
Výbor vítá a podporuje práci Komise v této oblasti.
4.1.5 Výbor také vítá zjištění skupiny odborníků o internetových obchodních platformách typu B2B.
Co se týká identifikace problémů, skupina provedla důkladnou práci.
Zdá se však, že si není jistá, zda si MSP uvědomují přínos tohoto typu obchodování.
Na straně 10 jejich zprávy se uvádí, že "MSP jsou si obecně vědomy výhod e-podnikání a jsou o nich přesvědčeny"; na straně 11 se uvádí, že "MSP stále váhají s plným zapojením do elektronického obchodu", a dále se uvádí, že je to z důvodu "nedostatečného povědomí o rizikách a výhodách".
Je však velmi důležité upozornit na rozdíl mezi e-podnikáním a elektronickým obchodem.
Závěrem lze konstatovat, že MSP jsou si vědomy obecných možností využívání IT, zatímco specifičtější elektronické obchodování je stále ještě vzdálené.
4.1.6 I když existuje povědomí o možnostech e-podnikání a mnoho MSP stojí v popředí při využívání e-obchodu,, existují některé problémy, které přesto zabraňují většině MSP, aby se plně zapojily do "společnosti e-podnikání".
Tyto problémy jsou obecného charakteru a neomezují se pouze na elektronické obchodování. Vztahují se však k této oblasti.
- MSP se spíše zaměřují na bezprostřední problémy.
Váhají s investicemi do technologií a postupů, které se jim bezprostředně nevyplácí.
- Nedostatek řešení, která jsou navržena a vyvinuta zvláště pro MSP.
MSP nemají stejné požadavky jako větší společnosti, a co je horší, konzultanti bývají pro MSP často příliš drazí, takže nemohou jednoduše používat existující řešení.
- MSP často nemají odborníky, kteří jsou třeba k většině softwarových balíčků, ani odborníky pro vývoj jejich vlastních rozhraní pro standardizaci softwaru.
- Mnoho velkých podniků od svých dodavatelů požaduje, aby zavedli specifický software jako podmínku pro to, aby se mohli stát nebo zůstat dodavateli.
Blokuje to situaci, protože MSP si většinou nemohou dovolit ani nemohou zvládat složitou technickou situaci, která vznikne, jestliže každý z jejich odběratelů vyžaduje specifické řešení.
Je to problém vyplývající z nedostatku obecných standardů.
- E-podnikání zavádí prvek úspor z rozsahu ve prospěch velkých společností, i když s regresním účinkem, jak je uvedeno výše.
MSP nemohou stanovovat svá vlastní pravidla; náklady na zavedení podpory vznikají bez ohledu na velikost společnosti.
Takže MSP musí zavádět několik různých řešení, zatímco větší společnosti pouze jedno.
4.1.6.1 Komise má na podporu MSP při využívání e-podnikání několik iniciativ.
Tyto iniciativy Výbor podporuje a doporučuje Komisi, aby přidala nebo posílila ty iniciativy, které podporují specifickou potřebu MSP na zavedení upraveného softwaru a standardů.
4.1.7 EHSV také upozorňuje na to, že je třeba stimulovat zájem mezi MSP, aby se učily, jakým způsobem se mohou účastnit elektronického podnikání.
Oblast elektronického obchodu a elektronického podnikání se vyvíjí velmi rychle.
Stálo by za to prozkoumat podněty pro MSP v oblasti celoživotního učení.
4.1.7.1 Výše uvedené je v souladu s doporučeními, které Výbor nedávno přijal ve svém stanovisku o celoživotním učení [5].
V tomto stanovisku EHSV doporučuje posílení programů celoživotního učení určených pro občany v produktivním věku, přičemž dává do souvislosti tyto programy s úspěchy znalostní ekonomiky.
EHSV přisuzuje zvláštní význam přístupu MSP k těmto programům.
5. Konkrétní připomínky
5.1 Internetové obchodní platformy typu B2B
5.1.1 Skupina odborníků ve své závěrečné zprávě rozlišuje různé formy obchodních platforem.
Výbor podporuje tvrzení odborníků, že "by nebylo vhodné zaměřit se pouze na e-tržiště".
Existuje mnoho různých způsobů, jejichž prostřednictvím lze participovat ve "společnosti e-podnikání".
Různé společnosti mají různé potřeby a různé obchodní zásady.
Jak skupina odborníků upozorňuje, "protože většina problémů MSP souvisí s e-tržišti, a zejména v tomto kontextu se zpětnými aukcemi, zaslouží si tato konkrétní forma internetové obchodní platformy typu B2B … velkou pozornost".
5.1.2 V této fázi by však Výbor chtěl upozornit na probíhající implementaci dvou směrnic o veřejných zakázkách do vnitrostátních právních systémů.
Tyto dvě směrnice otevírají prostor pro nové postupy elektronického zadávání veřejných zakázek, a přestože existují určité rozdíly v implementaci směrnic v různých zemích, pro obchod je velmi důležité, že zadávání veřejných zakázek může stimulovat používání nových elektronických prostředků.
Komise rovněž zahájila "akční plán pro implementaci právního rámce elektronického veřejného nakupování", což hraje důležitou roli pro MSP při jejich seznamování se s elektronickým podnikáním.
5.1.3 Výbor souhlasí s názorem, že e-tržiště mají specifický potenciál, který by nebylo moudré nepodporovat.
Výbor vítá sdělení.
Domnívá se však, že nedostatek důvěryhodnosti a spolehlivosti, jakkoli jsou důležité, není jediným důvodem, proč MSP zaujaly váhavý postoj vůči e-tržištím, nebo v tomto případě k obecnějšímu pojetí internetových obchodních platforem typu B2B.
5.1.3.1 Jak uvádí skupina odborníků, "podnikatelská politika může hrát užitečnou úlohu tím, že poskytne pomoc MSP při adaptaci na nové výzvy internetových obchodních platforem podporováním transparentnosti trhu, interoperability a slušnosti. … státní orgány by neměly podporovat specifické formy e-obchodu, ale měly by zůstat neutrální vůči různým prodejním kanálům a funkčnostem na internetových obchodních platformách. … zjistili jsme, že v zejména v oblastech budování povědomí, transparentnosti trhu, standardizace a důvěryhodnosti a spolehlivosti je zapotřebí dalších akcí."
5.1.3.2 Obecně vzato jsou to právě MSP, které zásobují internetové obchodní platformy typu B2B informacemi.
Čím pokročilejší, tím existuje větší potřeba standardů.
Tyto standardy ještě zdaleka nejsou úplné, a, až budou dokončeny, musí existovat software, který je bude využívat a který bude přizpůsobený pro MSP.
5.1.3.3 Neexistence standardů se netýká pouze technických záležitostí, ale také rozhraní člověk/stroj.
Vzhledem k počtu obchodních platforem a dále vzhledem k otázce vícejazykové složitosti, je pochopitelné, že MSP zaujaly váhavý přístup.
Tuto oblast budou muset prozkoumat standardizační orgány a rovněž Komise, zejména má-li zájem na tom, aby byl podporován přeshraniční obchod.
Týká se to také standardizace výrobků, klasifikace služeb a formulace, kde EHSV podporuje probíhající úsilí v CEN/ISSS.
5.1.3.4 MSP mají do jisté míry problém účastnit se elektronických aukcí a dalších elektronických tržišť z důvodu rozsahu vyhlášených výběrových řízení.
MSP mají omezený potenciál na to, aby dodávaly velké zakázky.
Na tento problém bychom se měli zaměřit především v souvislosti s veřejnými zakázkami.
5.1.3.5 Další problémy, které by mohly zabránit využívání internetových obchodních platforem, představují rozdílné vnitrostátní právní předpisy a implementace směrnic EU.
Z hlediska harmonizace je neúnosné, aby takové množství směrnic poskytovalo prostor pro volbu na vnitrostátní úrovni, přičemž hlavním problémem je e-podpis.
Výbor vítá a podporuje iniciativu Komise týkající se analýzy stávající legislativy.
5.2 Elektronické trhy včetně elektronických aukcí
5.2.1 Různé internetové obchodní platformy typu B2B se hodí pro různé účely.
Elektronické trhy vedou k dosažení "nejnižší ceny".
V mnoha případech to není nejdůležitější faktor.
Včasné dodání, náklady služeb a náklady na uživatelské přizpůsobení jsou také důležité, dokonce důležitější.
Je obtížné tyto faktory zahrnout do více či méně automatizovaných e-trhů, což by mohlo částečně vysvětlit relativně pomalý příjem automatizovanějších e-tržišť.
5.2.2 MSP si často nekonkurují pouze nabídkou "nejnižší ceny", ale také flexibilitou a uživatelským přizpůsobením.
Je pro ně důležitý osobní vztah.
Využívání e-trhů představuje novou "obchodní kulturu", jíž nejsou MSP vždy přizpůsobeny.
Anonymita internetu je může odradit.
Tyto psychologické důvody by rovněž mohly být důvodem k váhavosti při využívání vyspělejších elektronických trhů.
Tyto okolnosti musí být zohledněny v kodexech správné praxe.
5.2.3 V rámci diskuse o pravidlech hospodářské soutěže pro e-trhy typu B2B se znepokojeně hovoří o tom, že "tzv. síťové účinky" mohou vyústit v dominantní postavení některého síťového operátora.
Je sporné, do jaké míry by nás tato záležitost měla znepokojovat.
Jak se zdá, je riziko zneužití takového dominantního postavení ve většině případů omezené.
Nicméně Výbor podporuje Komisi v tom, aby ohledně této otázky pokračovala započatým směrem, a zaznamenala tak možné zneužití plynoucí z obrovské moci, avšak zastává názor, že by v tomto ohledu neměla být přijata konkrétní nařízení pro elektronické trhy.
Nařízení pro e-trhy bude mít, co nejvíce to bude možné, stejnou váhu jako pravidla určená pro tradiční trhy. Pravidla a směrnice musí být neutrální z hlediska technologického a z hlediska mechanismů dodávky služeb.
5.3 Důvěra a spolehlivost
5.3.1 Výbor podporuje Komisi, která doporučuje zainteresovaným stranám, aby se dohodly na kodexech dobré praxe nebo jejich revizi.
Rád by rovněž podpořil myšlenky, které předložila skupina odborníků o používání kontrolního seznamu.
5.3.2 Komise ve sdělení (strana 4) poznamenává, že mnoho podniků může "považovat za obtížné odlišit změnu tržní síly, která musí být akceptována z ekonomických důvodů, od nekalých praktik, které nejsou v souladu s právními ustanoveními kodexu správné praxe".
Je běžné, že nějakou dobu trvá, než se trh adaptuje, když se zavádí nové obchodní modely.
Tato poznámka je jistě správná, Komise by však měla vynaložit větší úsilí pro objasnění nových tržních mechanismů.
5.3.3 I když se někteří dodavatelé mohou stavět negativně vůči zpětným aukcím, pro komodity (výrobky definované s mimořádnou přesností s nízkým stupněm obsahu služeb a malou možností pro branding) zcela jistě představuje nástroj s obrovským potenciálem.
Výbor souhlasí s Komisí, že musí existovat přísnější pravidla pro tento typ aukcí bez ohledu na to, zda jsou elektronické nebo využívají jiných prostředků.
5.3.4 Problém důvěryhodnosti a spolehlivosti má mnoho dimenzí:
- důvěra v trhy, v to, že jsou přínosem pro mé podnikání;
- konkrétní trh jako takový je "nejlepší" trh pro mé účely;
- důvěra v to, že neexistuje "text mezi řádky" (skrytá pravidla);
- důvěra v pravidla trhu a v to, že tato pravidla dodržují všichni účastníci;
- důvěra v podpůrnou technologii, včetně zabezpečení;
- důvěra v přístup k relevantním informacím o kupujícím a prodávajícím;
- důvěra v to, že relevantní dimenze jsou ty dimenze, které stanovují výsledek.
Měli bychom vzít v úvahu všechny tyto a také další dimenze důvěry a spolehlivosti.
5.4 Stručně řečeno, Výbor souhlasí se všemi závěry uvedenými ve sdělení.
Považuje však za důležité, abychom si uvědomili, že by sdělení mohlo znamenat důležitý nebo dokonce i nutný krok k podpoře využívání internetových obchodních platforem typu B2B, a zejména e-trhů, ale není to jediný krok, který je třeba.
Další kroky zahrnují oblasti standardů, vhodného softwaru, budování povědomí, vnitrostátní a evropské legislativy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterým se po dvacáté deváté mění směrnice Rady 76/769/EHS o sbližování právních předpisů, nařízení a administrativních ustanovení členských států týkajících se omezení prodeje a užívání některých nebezpečných látek a přípravků (látky klasifikované jako karcinogeny, mutageny nebo látky toxické pro reprodukci – carcinogens, mutagens, substances toxic to reproduction –c/m/r)
KOM(2004) 638 v konečném znění – 2004/0225 (COD)
(2005/C 255/05)
Dne 28. října 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která byla pověřena přípravou práce Výboru v této věci, přijala stanovisko dne 16. března 2005.
Zpravodajem byl pan Sears.
Evropská hospodářský a sociální výbor přijal na 416. plenárním zasedání (jednání dne 6. dubna 2005), na němž hlasovalo 126 členů pro, 2 členové proti a 6 členů se zdrželo hlasování, následující stanovisko:
1. Úvod
1.1 Návrhy Evropského společenství na ochranu veřejného zdraví a životního prostředí se v současné době soustřeďují kolem tří dlouhodobých legislativních nástrojů pro klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek (směrnice Rady 67/548/EHS z 27. června 1967), pro klasifikaci, balení a označování nebezpečných přípravků (směrnice Rady 88/379/EHS ze 7. června 1988, nahrazená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 99/45/EHS z 31. května 1999) a pro prodej a užívání některých nebezpečných látek a přípravků (směrnice Rady 76/769/EHS z 27. července 1976).
1.2 Všechny tyto nástroje byly během uplynulých let zachovány a rozšířeny dalšími směrnicemi EHS a ES, kterými se pozměnil legislativní obsah nástrojů.
Různé dodatky k nim byly přizpůsobeny technickému pokroku a kromě dalších technických bodů se týkaly laboratorních testů, které mají být provedeny, podrobných formulací o nebezpečí a bezpečnosti, jež mají být použity, totožnosti chemikálií, čísel CAS (organizace Chemical Abstracts Services) a ES a indexových čísel těchto látek a jejich použití.
1.3 Tyto směrnice ve znění novely též svědčí o snaze chránit vnitřní trh s těmito látkami a přípravky a proto musí být nadále vzájemně v souladu a odpovídat dalším legislativním nástrojům týkajícím se specifických sektorů (např. pesticidů nebo kosmetiky) nebo podporujícím zvláštní akční programy (např. akční plány EU pro boj proti rakovině).
1.4 Současný návrh je dvacátou devátou novelou směrnice Rady 76/769/EHS.
Provádí (shodou okolností) dvacáté deváté přizpůsobení technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS směrnicí Komise 2004/73/ES z 29. dubna 2004 a je jeho logickým důsledkem.
1.5 Přizpůsobení technickému pokroku uvedené ve směrnici Komise 2004/73/ES zahrnuje aktualizaci Přílohy I směrnice Rady 67/548/EHS pro specifické látky týkající se jejich klasifikace, balení a označení, která mají vycházet z nejnovějších vědeckých poznatků, a aktualizaci Přílohy V k téže směrnici, kterou se pozměňuje metoda určování fyzikálně-chemických vlastností, toxicity a ekotoxicity látek a přípravků s cílem omezit na minimum množství zvířat používaných pro experimentální účely.
1.6 Směrnice Komise 004/73/ES, kterou se ustanovují tyto změny, byla vydána v dubnu 2005 (Úřední věstník L 152 1-311).
Řada látek byla klasifikována nebo reklasifikována jako karcinogenní, mutagenní nebo teratogenní (látky CMR nebo c/m/r).
Stanovená opatření byla formulována tak, aby byla v souladu se stanoviskem Výboru k přizpůsobení směrnic pro odstranění technických překážek obchodu s nebezpečnými látkami a přípravky technickému pokroku.
V takových případech se od Evropského parlamentu ani Evropského hospodářského a sociálního výboru nevyžaduje předběžné stanovisko k návrhu Komise.
1.7 V souladu s jinou směrnicí Rady 94/60/ES (dřívější, v pořadí čtrnáctou novelou směrnice Rady 76/769/EHS) se látky c/m/r nesmějí používat v látkách nebo přípravcích, které jsou na trhu za účelem prodeje veřejnosti.
Z toho vyplývá, že je nezbytné prováděcí opatření, tj. nynější návrh, aby byly tyto látky doplněny do Přílohy 1 směrnice Rady 76/769/EHS.
V souladu s článkem 95 Smlouvy se provádí postup spolurozhodování s Evropským parlamentem a Evropský hospodářský a sociální výbor musí být konzultován.
1.8 V průběhu roku 2004 Komise konzultovala řadu organizací reprezentujících příslušné třetí strany, včetně CEFIC (European Chemical Industry Council, Evropská rada chemického průmyslu), CONCAWE (Conservation of Clean Air and Water in Europe, Evropská organizace společností v oblasti ropného průmyslu pro otázky životního prostředí, zdraví a bezpečnosti), Eurometaux (European Association of Metals) a BLIC (European Association of the Rubber Industry zastupující chemický, ropný, hutnický a gumárenský průmysl v Evropě) a BEUC (European Consumers' Organisation zastupující evropské spotřebitele) spolu s odborníky z členských států.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 Návrh zařadí 346 údajů zahrnujících látky, které jsou nově klasifikovány nebo reklasifikovány v souladu se směrnicí Komise 2004/73/ES, do dodatku Přílohy I směrnice Rady 76/769/EHS.
Avšak na 304 z 346 těchto látek již existuje omezení týkající se prodeje veřejnosti, protože již dříve byly klasifikovány jako látky c/m/r kategorie 1 nebo 2.
Proto bude poprvé omezen prodej veřejnosti pouze na 42 látek.
2.2 Řada z těchto 42 látek, na které se poprvé vztahuje omezení, se používá jako suroviny, přechodné sloučeniny v organické syntéze nebo se využívají pro specifické odborné účely.
Při konzultaci nebyl předložen žádný důkaz svědčící o tom, že se používají v látkách či přípravcích, jež jsou na trhu za účelem prodeje veřejnosti, nebo že je třeba učinit výjimku.
2.3 Ze 304 látek, které jsou nyní reklasifikovány, bude 145 přeřazeno z kategorie 2 pro karcinogenní látky do kategorie 1.
Z toho důvodu budou nutné dvě opravy pro každou látku, jelikož se látka zařadí do nové kategorie a vyřadí ze stávající.
Do poznámek ke každému údaji je též třeba zahrnout řadu změn.
2.4 Návrh se zaměřuje na ochranu vnitřního trhu a zároveň zajišťuje vysokou úroveň ochrany zdraví spotřebitelů a životního prostředí.
Odhadují se nízké náklady vzhledem k omezenému používání těchto látek veřejností.
Jelikož však používání látek c/m/r veřejností nemůže být náležitě kontrolováno jiným způsobem, je navrhované omezení prodeje jediným možným řešením.
2.5 Členské státy budou mít od vstoupení této směrnice v platnost 12 měsíců na to, aby přijaly a vydaly právní předpisy, nařízení a administrativní ustanovení nezbytné pro dodržení směrnice.
3. Obecné připomínky
3.1 Tento návrh se stejně jako předchozí novely směrnice Rady 76/769/EHS vztahuje na látky, které spolu nesouvisejí a kterých je v tomto případě celá řada. Mezi ně patří směsi naftových uhlovodíků, pesticidy a fungicidy, obecné průmyslové chemikálie, anorganické a organické suroviny a přechodné sloučeniny.
3.2 Na rozdíl od ostatních novel se však těchto výrobků netýká primární právo.
Tento návrh je pouze nezbytným důsledkem změn v jejich klasifikaci a označení, jak se již navrhlo a provedlo v souladu se směrnicí Rady 2004/73/ES.
Jakékoli problémy ohledně platnosti klasifikace tedy měly být vyřešeny dříve a v této fázi se jimi nelze znovu zabývat.
3.3 Komise však co nejdůkladněji ověřila, že následné omezení prodeje veřejnosti coby výsledek jejich klasifikace nebo reklasifikace jako látek c/m/r výrazně nezvýší náklady výrobců.
Průzkumy provedené přímo u CONCAWE za ropný průmysl ohledně zařazených směsí naftových uhlovodíků a u CEFIC za chemický průmysl ohledně dvou zařazených ftalátů (BBP, butylbenzyl-ftalát a DIPP, diisopropyl-ftalát) potvrzují tento závěr.
3.4 Neexistenci tohoto důsledku je složitější prokázat u pesticidů a fungicidů, které jsou zde uvedeny pod patentovaným názvem (Benomyl, Azafenidin, Dinocap, Linuron) nebo jako anorganické chemikálie (chlorid kademnatý), vzhledem k nedostatku informací o současných výrobcích v Evropě, pokud zde nějací jsou.
Průzkum na internetu svědčí o tom, že ve většině případů se o nebezpečí již velmi dobře ví a lze opět předpokládat, že výrobky mohou být staženy z prodeje pro veřejnost, aniž by to mělo negativní dopad na uživatele, což znamená, že je odpovídající náhrada snadno dostupná.
3.5 Návrh též zdůrazňuje některé obecné obtíže při porozumění a dodržování stávajících právních předpisů EU co se týče takzvaných "látek".
Řada těchto "látek", jež jsou zde uvedeny a jsou na seznamu "existujících látek" EINECS (European Inventory of Existing Chemical Substances, Evropský seznam existujících chemických látek), jsou řádně klasifikovány jako látky UVCB (Unknown or Variable compositions, Complex reaction products and Biological materials, neznámé nebo nestálé sloučeniny, zplodiny s komplexními reakcemi, biologické látky), tj. komplexní směsi se známým či neznámým složením, jejichž definice je uvedena v disertaci publikované v roce 1999, na níž též odkazuje Příručka rozhodnutí pro provádění šesté a sedmé novely směrnice 67/548/EHS (Manual of Decisions for Implementation of the Sixth and Seventh Amendments to Directive 67/548/EEC) v poznámce pod čarou na straně 18, kterou v roce 2002 vydal Evropský výbor pro chemické látky (European Chemicals Bureau).
Jistě se v obecném smyslu slova nejedná o jednoduché látky a navíc jsou v současné době v tomto konkrétním případě málokdy v prodeji.
To potvrzuje názor Komise, která se v souvislosti s první publikací seznamu EINECS vyjádřila, že "EINECS zčtyřnásobil odhad počtu látek, které jsou komercializovatelné", což znamená, že ve skutečnosti se v široké míře na trhu vyskytovalo přibližně 25000 "látek".
Některé z těchto látek byly pravděpodobně nahrazeny přibližně 5000 "novými látkami" zaregistrovanými ELINCS a to s obdobnými problémy definice a identifikace, což celkově představuje 30000 látek, které se v roce 2005 ve skutečnosti komercializují. To je pravděpodobnější než často uváděný počet 100000, ale přetrvává otázka přístupu veřejnosti a odborníků k již nashromážděným údajům (které však nejsou pravidelně aktualizovány), alespoň k polovině z nich, jakož i problém pro kompetentní orgány členských států při určování, zda je látka "existující" nebo "nová" a pokud ano, jaký regulativní postup by se měl dodržet.
3.6 Vzhledem k tomu, že návrh pod názvem REACH zahrnuje stávající právní předpisy, závisí na nich a je s nimi v souladu, by tyto otázky měly být vyřešeny co nejdříve.
Je pravděpodobné, že budou nutné doplňující zdroje, které by měly být k dispozici co nejrychleji.
4. Konkrétní připomínky
4.1 EHSV podporuje omezení prodeje a užívání uvedené v tomto návrhu.
Toto jsou nezbytné a žádoucí důsledky rozhodnutí o klasifikaci, balení a označení, která již byla přijata na odděleních Komise spolu s odborníky z členských států a po diskusi s dodavateli a dalšími třetími stranami.
4.2 EHSV však stejně jako u předchozích novel směrnice Rady 76/769/EHS lituje, že v jednom textu jsou společně uváděny látky, které spolu nesouvisejí, což by za jiných okolností vyžadovalo specifické a stále nové novely za účelem přizpůsobení vnější skutečnosti.
To nepřispívá k dobré, aktuální, efektivní a především transparentní správě.
4.3 Složitost a zdánlivá neprovázanost seznamů látek uvedených v příloze tohoto návrhu a směrnice Rady 2004/73/ES svědčí o tom, že nyní bychom se měli soustředit na zlepšení kvality a dostupnosti údajů, které jsou v současné době k dispozici, a to dříve, než se začnou nashromažďovat další.
Pokud je možné předvést zlepšený systém, který využívá nejmodernější technologie a technik pro šíření údajů, výhody REACH ohledně shromažďování a sdílení údajů týkajících se ochrany zdraví a životního prostředí budou zřetelnější.
4.4 Cílem REACH je též zjednodušit stávající systém a tím být prospěšný pro všechny zainteresované aktéry.
Zdá se, že taková možnost jistě existuje.
Ať je REACH formulovaný jakkoli, nesmí ztížit již složitý a alespoň v tomto případě do jisté míry neprůhledný proces.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví pravidla pro jmenovité množství hotově baleného zboží, a kterou se ruší směrnice Rady 75/106/EHS a 80/232/EHS a mění směrnice Rady 76/211/EHS
KOM(2004) 708 v konečném znění -2004/0248 (COD)
(2005/C 255/06)
Dne 20. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", které bylo uloženo připravit příslušné podklady pro Výbor, přijala své stanovisko dne 16. března 2005.
Zpravodajkou byla paní Sharma.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko na svém 416. plenárním zasedání (jednání dne 6. dubna 2005), na němž hlasovalo 104 hlasů pro, 1 hlas proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 První právní předpisy Společenství pro velikostní řady hotově baleného zboží [1] pocházejí z roku 1975.
Zahrnují předpisy o metrologických požadavcích [2] a velikostních řadách pro kapaliny.
O dvacet let později vydala pracovní skupina SLIM-IV (Simpler Legislation for the Internal Market, Zjednodušení legislativy vnitřního trhu), složená ze členů jmenovaných členskými státy a zástupců zúčastněných osob určených Komisí, doporučení pro právní předpisy o velikostech obalů [3]:
"vzhledem k jejich složitosti (zhruba 40 zkoumaných výrobků, složitost určitých škál hodnot apod.), vývoji zákaznických modelů a preferencí během dosavadní platnosti a výhradám k udržitelnosti tohoto typu právních předpisů.
Časté úpravy směrnic a rozšíření působnosti směrnice o hotově baleném zboží z roku 1975 zkomplikovaly provádění tohoto souboru předpisů.... Provádění směrnic se ukázalo jako problematické především vzhledem k rozmanitým pravidlům a používaným postupům vztahujícím se na velikostní řady: některé se staly povinnými (např.u vína), u jiných byla ponechána možnost volby.
Členské státy si navíc vzhledem k možnosti volby dle předpisů Společenství ponechaly právo stanovit si velikostní řady na národní úrovni.
Rozmanitost pravidel způsobila fragmentaci na různé národní trhy v rámci Evropského společenství.Již tak složitou situaci ve stávajícím systému velikostních řad navíc dále zkomplikovalo zavádění nových obalových formátů a výrobků."
2. Dosavadní vývoj
2.1 Při zakládání Evropského společenství v 60. letech 20. století byla za jednu z hlavních překážek volného pohybu zboží mezi členskými státy označena nejednotnost národních předepsaných jmenovitých množství [4] hotově baleného zboží (rozměry obalů vč. lahví).
Tyto velikosti byly proto harmonizovány prostřednictvím předpisů Společenství.
2.2 Zároveň bylo cílem nezavádět tyto nové předpisy Společenství pro společnosti, jež působily pouze na národních trzích a neměly v úmyslu exportovat do jiných členských států.
Harmonizace předpisů tak probíhala na jakési "volitelné bázi": členské státy přijaly předpisy Společenství, byla jim však ponechána možnost zachovat stávající národní předpisy pro národní trhy.
Volný pohyb potom platil pouze pro výrobky vyhovující předpisům Společenství.
2.3 U některých výrobků (např. vína nebo lihovin) byla pak provedena úplná harmonizace. V rámci Společenství se velikosti pro všechny subjekty v těchto výrobkových oblastech staly závazné a všechny národní velikosti byly zrušeny.
2.4 Během posledních desetiletí došlo v oblasti obalové techniky k výrazným změnám – demografické změny, nárůst počtu domácností, zvýšená spotřeba jednoporcových balení a rostoucí rozrůznění majetkových poměrů a zákazníků přinesly zvýšenou poptávku po nesmírně rozmanitých obalech a výrobcích.
Kromě toho se nejdůležitějšími útočišti zákazníků staly supermarkety a hypermarkety; zákazníci prostřednictvím poptávky tlačí na tyto obchodníky a nutí je k čím dál výraznějším inovacím a zvyšování konkurenceschopnosti na globálním trhu.
2.5 Prvky dříve spadající do působnosti právních předpisů na velikost hotově balených výrobků tak jsou dnes zahrnuty do nových právních nástrojů ochrany spotřebitelů.
Cílem právních předpisů na ochranu spotřebitelů je zakázat nekorektní postupy ve vztahu dodavatelů a zákazníků (business-to-consumer) a tyto předpisy přinášejí v zásadě koherentní a dostačující systém pro informování zákazníků prostřednictvím označování a jednotkových cen, následkem čehož je stávající právní úprava pro balené zboží považována za kontraproduktivní.
2.6 Členové skupiny SLIM-IV, tedy členové jmenovaní členskými státy a zástupci zúčastněných stran určených Komisí, byli požádáni o hodnocení a doporučení právních předpisů na velikosti obalů.
Potřebu revidovat stávající předpisy dále prohloubilo rozhodnutí Evropského soudu v případu Cidrerie-Ruwet [5] o uplatnění judikatury "Cassis de Dijon", tj. že členské státy musejí umožnit přístup na své trhy výrobkům legálně vyrobeným a uvedeným na trh v jiném členském státě, není-li to v rozporu s požadavky veřejné povahy.
Soud naznačil, že toto omezení se sotva může týkat velikostí obalů.
2.7 Doporučení provést revizi vedlo k vypracování pracovního dokumentu, k němuž provedlo Generální ředitelství pro podniky v období od 8. listopadu 2002 do 31. ledna 2003 veřejnou internetovou diskusi v 11 jazycích se zákazníky, výrobci a maloobchodníky.
Poté bylo vypracováno hodnocení dopadů a byla vydána nová směrnice, která stanoví předpisy pro jmenovité množství hotově balených výrobků, kterou se ruší Směrnice Rady 75/106/EHS [6] a 80/232/EHS [7] a kterou se mění Směrnice Rady 76/211/EHS [8].
2.8 Hlavními nástroji ochrany spotřebitelů jsou:
Směrnice 2000/13 o označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (čl. 2), Směrnice 84/450/EHS o klamavé reklamě (pozměněná Směrnicí 97/55/ES tak, aby zahrnovala srovnávací reklamu), bude pozměněna prostřednictvím KOM(2003) 356 v konečném znění ze dne 18.6.2003: Návrh Směrnice Evropského parlamentu a Rady týkající se nekalých obchodních praktik ve vztahu podniků a spotřebitelů na Vnitřním trhu a Směrnicí 98/6/ES o ochraně spotřebitelů při označování cen výrobků nabízených spotřebiteli (cen za kilogram/litr): jednotkových cen, jež jsou povinné pro všechny výrobky prodávané v supermarketech.
3. Cíle
3.1 Nová směrnice ruší předpisy pro velikosti a odebírá členským státům právo regulovat vlastní národní trhy vlastními právními předpisy odlišnými od předpisy Společenství.
Jedinou výjimkou (s vyloučením velmi malých a velkoobjemových balení) jsou předpisy Společenství, jež nyní platí pro víno a lihoviny, bílý cukr a rozpustnou kávu.
Další výjimkou jsou aerosoly, jež budou dle současné právní úpravy o ochraně spotřebitelů i nadále regulovány zdravotními a bezpečnostními právními předpisy.
Aerosoly však budou spadat do působnosti směrnice, jež je v současnosti revidována, a budou tímto vyňaty z působnosti směrnice o jmenovitém množství hotově baleného zboží.
3.2 Tento dokument se vztahuje pouze k právním předpisům pro "velikostní řady/množství", tedy nikoli pro metrologické požadavky, jež budou předmětem dalšího návrhu.
3.3 Cílem návrhu je:
- v souladu s politikou podnikání podpořit konkurenceschopnost tím, že se podpoří podnikání a inovace výrobků a procesů,
- usnadnit přístup na trhy tím, že se odstraní potenciální překážky konkurenceschopnosti na vnitřním trhu,
- odstranit diskriminaci způsobenou národními velikostmi, které jsou vystaveni domácí baliči (výrobci baleného zboží), jež na domácím trhu čelí konkurenci ze strany různých velikostí, které sami nemohou produkovat,
- přinést výhody pro malé a střední podniky – snížení nákladů pomocí úspor z rozsahu výroby, a to jak u domácí spotřeby, tak u exportu,
- i nadále zaručovat vysoký stupeň ochrany spotřebitelů, jež zakazuje nekalé obchodní praktiky,
- nabídnout spotřebitelům širší sortiment, neboť výrobci budou moci okamžitě reagovat jednak na změny v preferencích a potřebách zákazníků a za druhé se lépe přizpůsobí požadavkům maloobchodníků na optimalizaci využití skladových prostor,
- zaručit koherentní a dostatečný systém informování spotřebitelů prostřednictvím označování na obalech. Označení cen za kilogram či litr umožní spotřebitelům rychlé porovnání výrobků balených v různých velikostech.
Tento přístup je v souladu s přístupem Evropského soudního dvora, jenž za měřítko považuje "průměrného, přiměřeně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřelého spotřebitele".
3.4 Současné předpisy pro životní prostředí nemají dopad na velikosti ani velikosti nemají dopad na environmentální předpisy.
Stávající environmentální právní předpisy zůstávají v platnosti a návrh by neměl nijak bránit plnému a náležitému provádění environmentální legislativy, zejména pak omezování odpadu, které vyžaduje minimalizaci obalu.
3.5 Vzhledem k nutnosti ponechat přiměřenou lhůtu na adaptaci daného odvětví na deregulaci a vzhledem k průměrným investičním cyklům pro obalovou techniku byla pro provedení deregulace stanovena lhůta v délce 20 let.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Jmenovité množství obsahu hotového balení, kde "jmenovité" se vztahuje na míru uvedenou na hotovém balení a "množství" na skutečnou míru obsaženou v hotovém balení, je takové množství, které je určeno pouze podle velikosti množství obsahu dané nádoby/obalu.
Výbor vítá plánovanou revizi metrologického množství (kontrolu skutečného obsahu) jako hlavní prioritu ochrany spotřebitelů a evropského průmyslu.
4.2 EHSV oceňuje rozhodnutí Komise konzultovat tuto problematiku s veřejností a zúčastněnými stranami a všímá si, že byly zohledněny různé sektory včetně vína a lihovin, cukru a kávy.
Potřeba vytvořit podmínky pro vyšší stupeň konkurenceschopnosti a inovace v evropském průmyslu je základním předpokladem růstu, a pracovní skupina SLIM-IV napomáhá realizaci této priority.
4.2.1 Konfederace evropských výrobců lihovin (European Spirits Organisation, CEPS) vydala zvláštní komentář určený Komisi, v němž se zdůrazňují otázky ochrany spotřebitelů, jednotkových cen a možného zrušení závazných právních předpisů pro výrobu lihovin za 20 let, přičemž správně podotýká, že tyto právní předpisy by měly být revidovány před danou dvacetiletou lhůtou.
4.3 Směrnice by měla jasně uvést maximální objemovou kapacitu 10 litrů pro minerální vody.
Je totiž prokázáno, že vyšší objem znamená riziko snížení kvality minerální vody a následné zdravotní riziko pro spotřebitele.
4.4 Nová směrnice rozšiřuje prostor pro inovace, výzkum trhu a rozvojové příležitosti, jež společně vytvářejí širší sortiment pro spotřebitele.
4.5 Je však nutno podotknout, že uvádění jednotkových cen není uplatňováno univerzálně v celé Evropě a často je na regálech vyvedeno malým písmem.
Označování jednotkových cen je stanovováno na národní úrovni a v řadě případů není dosud pro spotřebitele dostatečně srozumitelné.
Nepředstavuje tak žádné usnadnění obtíží, s nimiž se setkávají nevidomí, slabozrací, negramotní a občané hovořící jiným mateřským jazykem, obzvláště pak ti, již jsou zvyklí nakupovat výrobky téže standardizované velikosti.
4.6 Spotřebitelské organizace připomínají, že někteří spotřebitelé mohou být zmateni příliš rozmanitými velikostmi obalů a obaly, jež sice nelze označit za klamavé, ale přesto budí dojem většího obsahu.
Tento problém vyřeší pouze jasné a čitelné označování obalů, zahrnující jednotkové ceny uváděné na regálu a velikost balení, spolu s trvalým sledováním právních předpisů o klamavých obalech.
Větší důraz by také měl být položen na okamžitá opatření v případě porušení nebo nedodržování předpisů na ochranu spotřebitelů.
Tyto problémy je nutno jasně pojmenovat v rámci směrnice a dále jej zohlednit v revizi metrologických požadavků.
4.7 Spotřebitelské organizace mají vážné obavy, že uvolnění pravidel pro velikosti balení povede ke zvýšení cen u výrobků, jež se snadno skryje za nové velikosti obalů, podobně, jako tomu bylo u zavádění eura (eurozóny) a přechodu na metrický systém (Velká Británie).
Výbor si proto dovoluje požádat, aby v rámci vnitřních monitorovacích postupů byly při sběru statistických údajů všechny změny velikostí výrobků převáděny na změny jednotkových cen.
4.8 Třebaže daná směrnice není nijak omezena platnými právními předpisy pro životní prostředí, je pravděpodobné, že s nárůstem malých velikostí porostou i objemy obalů, což povede ke zvýšení množství obalového odpadu.
4.9 Bez ohledu na to, jsou-li velikosti regulovány, či nikoli, je nutno plnit cíle Směrnice o obalových odpadech (SOO).
Tento požadavek je nutno připomínat jak členským státům, tak danému průmyslovému odvětví; spotřebitele je nutno zřetelně vyzvat, aby od maloobchodníků vyžadovali menší množství obalů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru Specializované sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost" k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o implementaci programu podpory Evropského audiovizuálního sektoru (MÉDIA 2007)
KOM(2004) 470 v konečném znění – 2004/0151 (COD)
(2005/C 255/07)
Dne 9. září 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 157 odst. 3 a článkem 150 odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství prokonzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem věc výše uvedenou.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", která byla pověřena přípravou práce Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 21. března 2005.
Zpravodajem byl pan PEGADO LIZ.
Evropský hospodářský a ekonomický výbor přijal na svém 416. plenárním zasedání 6. a 7. dubna (jednání dne 6. dubna) následující stanovisko 133 hlasy, 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod: shrnutí návrhu
1.1 Svým návrhem (KOM (2004) 470 v konečném znění ze 14. července 2004) hodlá Komise sledovat programy Média Plus [1] a Média-vzdělávání [2] a bere přitom v úvahu vyhodnocení jejich dosavadního průběhu v návaznosti na přípravnou akci i2i Audiovizuální: růst a audiovizuální technologie [3], výsledky široce založené veřejné konzultace konané v průběhu května až srpna 2003 a analýzu dopadů obsahující vyhodnocení ex-ante od července 2004 [4].
1.2 Komise považuje audiovizuální sektor nosný element evropského občanství a kultury, kterému náleží jedinečná úloha ve stavbě evropské kulturní identity.
Konstatuje nicméně, že tento sektor je roztříštěný; což odráží významnou kulturní diversitu, ale brání i evropskému audiovizuálnímu průmyslu dosáhnout skutečné konkurenceschopnosti vzhledem k neevropskému importu, a to jak na trhu EU, tak ve světovém měřítku.
1.3 Programem Média 2007 hodlá Komise podnítit soukromé investice v audiovizuálním sektoru a umožnit společnostem, které v tomto sektoru podnikají, zejména malým a středním podnikům, zvýšení konkurenceschopnosti a finanční stability, využívajíc přitom zkušeností získaných v předchozích programech.
1.4 K dosažení synergického účinku a v zájmu předcházení byrokratických duplicit a překážek Komise hodlá sestavit jediný program, který by pokrýval předprodukční a poprodukční fáze a zaměřil se zejména na distribuci v evropském měřítku.
1.5 Specifické cíle programu lze shrnout následovně:
A) předprodukční fáze
I- získávání a podpora znalostí a dovedností v audiovizuálním oboru:
a) podpora znalostí a dovedností evropských odborníků;
b) rozvoj evropského rozměru činností ve výuce a přípravě.
II- rozvoj:
a) podpora projektů nezávislých produkčních společností;
b) účast na přípravě finančních plánů evropských produkčních společností a projektů.
B) poprodukční fáze
I- distribuce a šíření:
a) konsolidace evropské distribuce prostřednictvím podpory distributorů, aby 1) investovali do koprodukce, pořizování a publicity nenárodních evropských filmů, 2) vyvíjeli koordinované strategie marketingu;
b) zlepšování oběhu nenárodních evropských filmů na evropském i mezinárodním trhu;
c) podpora nadnárodního vysílání evropských audiovizuálních děl nezávislých produkčních společností;
d) prosazování digitalizace evropských audiovizuálních děl;
e) pobídky pro kina, aby využívala možnosti, které nabízí digitální distribuce.
II- reklamní opatření (publicita):
a) zlepšení distribuce evropských audiovizuálních děl;
b) rozšíření přístupnosti evropských audiovizuálních děl pro evropskou a mezinárodní veřejnost;
c) prosazování společných akcí národních filmových a audiovizuálních propagačních agentur;
d) posílení publicity evropského kinematografického a audiovizuálního dědictví.
C) podpora pilotních projektů v oblastech, kterých se pravděpodobně dotkne zavedení a používání nových informačních a komunikačních technologií
1.6 V příloze návrhu Komise velmi podrobně zkoumá každý operační cíl, rozděluje je na dílčí cíle a stanoví pro každý z nich potřebná opatření, podmínky implementace, nástroje, které je třeba použít, a přidělené finanční zdroje.
Mezi různými formami prováděcích opatření je možné zdůraznit nové zásady vytváření sítí MÉDIA Desks a MÉDIA antény s dlouhým seznamem zodpovědností a úkolů.
1.7 Návrh zahrnuje podrobný rozpočet pokrývající sedm let programu s plánovanými prostředky na provedení programu ve výši 1055 milionů euro, specifikující všechny finanční zdroje přidělené každé plánované akci a opatření.
2. Situace
2.1 Jak je uvedeno výše, sleduje návrh přístupy poprvé použité v programech Média (1991/1995) [5], Média II – vývoj a distribuce (1996/2000) [6], Média plus [7], Média vzdělávání [8] a Média vzdělávání (2001-2005) [9] a integruje je do jediného programu.
2.2 V této souvislosti stojí za připomenutí hlavní závěry stanovisek, která EHSV přijal k těmto programům.
2.2.1 Ve svém stanovisku k návrhu programů MÉDIA II – vzdělávání (1996/200) a MÉDIA II – vývoj a distribuce (1996/2000) [10] (KOM(94) 523 v konečném znění) upozornil EHSV na potřebu "snížení rizika plýtvání prostředky", nutnost předem definovat kritéria "zajišťující co nejúčinnější programy a jejich financování" a rovněž potřebu lépe definovat "kritéria a nástroje, které mohou přispět k nalezení přípustných partnerů a zajistit co největší transparentnost."
2.2.2 Ve svém stanovisku k návrhům programů Média – vzdělávání (2001/2005) [11] a MÉDIA PLUS – vývoj, distribuce a propagace (2001/2005) (KOM(1999) 658 v konečném znění) EHSV návrhy Komise podpořil, vyjádřil však politování, že "neberou v úvahu skutečnost, že důležitost evropského audiovizuálního průmyslu se neodvíjí pouze z podnikatelské dimenze, ale také vychází z jeho úlohy prostředku propagace našich kulturních a demokratických hodnot".
2.2.3 Výbor rovněž zdůraznil potřebu "vyhodnotit pracovní příležitosti, které mohou vzniknout […] aplikací" (navrhovaných opatření) a doporučil, aby taková opatření aktivně prosazovala "širší participaci žen […] zajišťující, aby byly ženy […] v tomto sektoru lépe zastoupeny".
2.2.4 EHSV rovněž zaznamenal nedostatek podnětů pro "přístup nezávislých [evropských] společností na trh" a "veřejný přístup k evropskému audiovizuálnímu dědictví" cestou digitalizace a doporučil, že by mohlo být přínosné sestavit "pilotní projekty […] v rámci e-Evropy", vyjádřil podporu prosazování titulkování a s politováním nad skrovnými přidělenými zdroji opakoval svůj návrh na vytvoření evropské informační sociální agentury, "která by napomohla koordinování různých iniciativ na poli multimediální konvergence". Výbor rovněž přivítal vytvoření Záručního fondu jako prostředku podpory audiovizuálního sektoru [12].
2.2.5 Výbor na závěr ve svém stanovisku k návrhu nařízení a rozhodnutí a prodloužení programů Média – vzdělávání a Média Plus do roku 2006 [13] (KOM(2003) 188 v konečném znění a KOM (2003) 191 v konečném znění) kritizoval skutečnost, že Komise nebyla schopna včas navrhnout nové víceleté programy.
i) upozornil na zřejmou nepřiměřenost přidělených prostředků k dosažení navrhovaných cílů, zejména ve světle rozšíření;
ii) doporučil, aby podpora poskytovaná programem byla účinněji zaměřena na malé a střední podniky, zejména mnohé velmi malé společnosti, které se v odvětví pohybují, včetně mechanismů soukromého financování a financování EIB, jako je tomu u schématu Růst a audiovizuální technologie: i2i audiovizuální;
iii) upozornil na nutnost "média desks" jako národního rozhraní se stranami, které programu využívají;
iv) opětovně potvrdil řadu strategických bodů obsažených ve stanovisku ze dne 27. dubna 2000.
2.3 Při posuzování návrhu, který je nyní předmětem zkoumání, bude Výbor přihlížet k podstatě dřívějších pozorování a doporučení, aby se ujistil, v jakém rozsahu byla vzata v potaz a zda zůstávají nadále platná.
3. Obecné připomínky
3.1 EHSV vítá iniciativu Komise, která ve značném rozsahu zahrnuje množství návrhů a doporučení EHSV vyjádřené v předešlých stanoviscích.
3.2 Zvláštním příkladem této situace je skutečnost, že nový program MÉDIA je navržen tak, aby se zjednodušila struktura akce Společenství v audiovizuálním sektoru sestavením jediného integrovaného programu, který by vstupoval do hry ve fázích předprodukční a poprodukční a nahradil dva stávající programy (MÉDIA Plus a MÉDIA – vzdělávání).
3.3 Dalším příkladem je to, že nový program bere v úvahu horizontální priority, které dříve EHSV zdůrazňoval, například:
i) respektování kulturní hodnoty evropského kinematografického a audiovizuálního dědictví v navrhovaných opatřeních;
ii) posílení struktur malých a středních produkčních společností;
iii) snížení nerovnováhy mezi zeměmi s vysokou produkční kapacitou a zeměmi s malou produkční kapacitou nebo omezenou jazykovou oblastí; a konečně
iv) zvážení tržních trendů s ohledem na používání digitálních technologií;
v) podpora dabování a titulkování při distribuci a šíření evropských audiovizuálních děl.
3.4 EHSV rovněž bere na vědomí a vítá citlivý a dobře uspořádaný přístup, který byl použit při návrhu programu, zejména v příloze návrhu, kde se uvádí rozpočet a finanční důsledky.
3.5 EHSV dále poznamenává, že v důvodové zprávě Komise nebyla schopna naplnit svůj záměr a podrobněji zvážit úlohu, kterou může sehrát průmysl v trvalém vývoji evropského audiovizuálního a kinematografického sektoru jako významném vyjadřovacím prostředku evropského občanství a kultury.
EHSV se nicméně domnívá, že je naprosto nutné chránit evropské kulturní hodnoty a ve všech audiovizuálních médiích umožnit rozmanitost a pluralitu; tyto zásady by měly být nedílnou součástí všech iniciativ Komise v rámci tohoto programu.
3.5.1 Zejména v této souvislosti by si EHSV přál, aby se pozornost Komise zaměřila na nutnost posílení iniciativ omezujících přílišnou koncentraci v průmyslu, která by mohla poškodit pluralismus a rozmanitost a která by mohla mít ještě závažnější účinky tam, kde se zavádějí nové technologie, protože by mohla záporně ovlivňovat výrobu a distribuci.
EHSV by rád upozornil na potřebu zajištění autorských práv a boj proti pirátství a rovněž potřebu konsolidace zdrojů, které by čelily jistým antikonkurenčním praktikám.
3.5.2 V témž ohledu EHSV může jen přivítat sdělení Komise o sledování jejího sdělení k různým právním aspektům vztahujícím se ke kinematografickým a dalším audiovizuálním dílům [14] a podpořit přijetí zde obsaženého návrhu doporučení Evropským parlamentem a Radou, jak bylo uvedeno v jeho dřívějším stanovisku [15].
3.6 EHSV je toho názoru, že zahrnutí definic hlavních koncepcí, na kterých je program založen, do samotného rozhodnutí – zejména tam, kde jsou tyto koncepce obzvláště důležité v kontextu programu, například koncepce nezávislosti producenta – by učinilo program MÉDIA 2007 srozumitelnější, přestože zaznamenává, že se koncepce objevují v jiných dokumentech Společenství a takové definice se tradičně vysvětlují jako "hlavní směry" zavádění programu.
3.7 Po zaznamenání některých rozdílů v různých jazykových verzích návrhu rozhodnutí předložených Komisí EHSV důrazně doporučuje, aby byly tyto odlišnosti identifikovány a konečné texty byly bezchybné.
3.8 Konečně, zatímco EHSV uznává, že zdroje vyhrazené k navrhovaným opatřením a jejich rozdělení na léta programu nezadávají důvod k dalším připomínkám, je toho mínění, že je třeba věnovat pozornost všem souvislostem uvedeným dále v části "Konkrétní připomínky" a doporučuje, aby se při průběžném vyhodnocení programu důkladně zvážilo, zda jsou přidělené zdroje dostatečné k plnému dosažení cílů programu.
4. Konkrétní připomínky
4.1 EHSV připomíná a potvrzuje některé strategické úsudky uvedené ve svém stanovisku ze dne 24. září 2003 [16], protože je toho názoru, že návrh rozhodnutí Komise stále dostatečně nepokrývá některé aspekty nového programu ve vztahu k následujícím potřebám:
- zajištění komplementárnosti a konsistence s ostatními komunitárními opatřeními k vytvoření společné strategie;
- přiřazení zvláštní priority technickému rozvoji, inovaci a přeshraniční výměně;
- poskytnutí rozhodné podpory vytvoření a vývoje systému poskytování informací a monitorování nových potřeb a trendů audiovizuálního trhu;
- dosažení stálého růstu veřejné přístupnosti evropského audiovizuálního dědictví cestou jeho digitalizace a vytvoření evropských sítí, zejména pro účely výuky a vzdělávání;
- pravidelné a systematické vyhodnocování implementace programu, aby bylo zajištěno správné použití dostupných finančních zdrojů a plnily se požadavky audiovizuálního průmyslu;
- konsistentní podpora vývoje pilotních projektů, které se budou vztahovat nejen k technologickým aspektům, ale i k otázkám obsahovým;
- účinná propagace evropských filmů v Evropě a ve světě systematickým podáváním informací o festivalech.
4.2 EHSV také opakuje své doporučení uvedené ve stanovisku z 15. září 2004 [17], aby byl kladen větší důraz na vzdělávání v nových technologiích a nových požadavcích ve vztahu ke shromáždění, katalogizaci, konzervování a restaurování filmových a televizních děl, vedení databází a standardizovaným metodám ukládání díla ve vysoce kvalitním digitálním formátu.
4.3 EHSV je názoru, že přestože cíle programu zahrnují specifické podněty pro MSP, měly by být tyto podněty finančně lépe vybaveny, má-li být možná účinnější a konsistentnější podpora. Rovněž podpora zavádění nových digitálních technologií v kinech i on-line a nové iniciativy v technologické inovaci by si zasloužily podstatnější zdroje.
4.4 Pokud se týká řízení programu MÉDIA 2007, zaznamenal EHSV, že Komise právě sestavila výkonnou agenturu pro řízení komunitární akce na poli vzdělání, audiovizuální technologie a kultury [18] na období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008 s možností nového posouzení rozsahu úkolů agentury v rámci nové generace programů, což by zahrnulo řízení programu Média 2007.
4.4.1 Vzhledem k podmínkám stanoveným v bodě 7 důvodové zprávy však Komise "bude delegovat řízení programu na výkonnou agenturu", což znovu uvádí bod 5.3 přílohy a bod 6.1.1, finanční intervence, který rovněž stanoví zdroje, které mají být použity pro výkonnou agenturu.
EHSV po prostudování účelu a úkolů této agentury, tak jak je uvádí článek 4 výše uvedeného rozhodnutí, naléhavě žádá Komisi o podrobné a jednoznačné údaje o tom, zaprvé, jaké budou specifické zodpovědnosti agentury při řízení programu Média 2007 ve shodě s ustanoveními bodů 4 odst. 2, 3 a 4, a zadruhé, jak bude sdílet pravomoci s ostatními orgány Společenství, zodpovědnými za zavádění, poradenství a vyhodnocování programu MÉDIA 2007 a jak tyto pravomoci převezme.
4.4.2 Zejména je třeba zvážit nutnost vybavení výkonné agentury pracovními silami specializovanými v tomto audiovizuálním sektoru, o čemž se rozhodnutí nezmiňuje.
4.4.3 Rovněž je třeba upozornit na důležitost toho, aby celkové řízení programu bylo agenturou řádně zajištěno a zamezilo se tak střetům zodpovědnosti, ať pozitivním nebo negativním, mezi orgány zúčastněnými na definování strategických cílů programu a jeho řízení.
4.4.4 Je také třeba vyjasnit, který orgán nebo orgány převezmou zodpovědnost agentury, pokud se uprostřed běhu programu nepotvrdí, že může dále zajišťovat hladký a účinný chod programu. Nenavrhují se totiž žádná alternativní řešení.
4.5 Ve vztahu k finančním opatřením a protože evropský audiovizuální trh zůstává roztříštěný a jeho kulturní rozmanitost se projevuje dichotomií mezi a) zeměmi s nízkou audiovizuální produkční kapacitou nebo omezenou jazykovou nebo územní působností a b) zeměmi s větší produkční kapacitou [19], zastává EHSV názor, že přes omezení daná zákonnou úpravou konkurence mohla Komise při definování základních směrů programu brát ohled na skutečnou situaci v některých členských státech a regionech, které viditelně nemohly plně rozvinout audiovizuální průmysl.
4.6 Pokud se týká komunikace, EHSV plně podporuje strategickou volbu Komise posílit základní pravomoci Média desks a Média Antény, jak je uvedeno v bodě 2.2 MÉDIA desks a MÉDIA Antény kapitoly 2 v příloze tohoto rozhodnutí.
EHSV proto navrhuje, aby Komise uvedla znění článku 12 do souladu s širším rozsahem úkolů, uvedeným ve výše zmíněném bodě přílohy [20] a poskytla MÉDIA Desks odpovídající prostředky, aby mohly řádně plnit své úkoly.
4.7 Výbor zdůrazňuje, že článek 13, odst. 2 návrhu by měl výslovně uvést povinnost Komise zajistit konsistenci a komplementárnost programu Média 2007 a programů a akcí, které proběhly v audiovizuálním sektoru jako součást spolupráce Společenství se třetími zeměmi a příslušnými mezinárodními organizacemi, jak upravuje článek 9, odst. 2 rozhodnutí Rady ze dne 20. prosince 2000 o programu MÉDIA Plus [21].
4.8 EHSV shledává, že vzhledem k očekávanému trvání programu (7 let) a způsobu, jakým se přirozeně vyvíjejí trhy a technologie, by bylo vhodné změnit časový plán vyhodnocení stanovený článkem 14, odst.
3 rozhodnutí, mj. přesunout na dřívější termín první průběžnou zprávu o výsledcích a kvalitativních a kvantitativních aspektech zavádění programu.
To by ještě umožnilo použít závěry tohoto vyhodnocení k možným úpravám operačních cílů a prováděných opatření.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady: O finančním nástroji pro životní prostředí (LIFE+)
KOM(2004) 621 v konečném znění – 2004/0218 COD
(2005/C 255/09)
Rada se dne 16. listopadu 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 175 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, ochrana životního prostředí" pověřená přípravou k tomuto tématu přijala své stanovisko dne 17. března 2005.
Zpravodajem byl pan RIBBE.
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 416. plenárním zasedání ve dnech 6. a 7. dubna 2005 (zasedání ze dne 7. dubna 2005) 128 hlasy pro, 1 hlasem proti, hlasování se zdrželi2 členové, toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Připravované finanční výhledy EU na roky 2007-2013 počítají také se změnami v oblasti podpory ochrany životního prostředí.
1.2 Nejvýznamnějším finančním nástrojem pro životní prostředí EU byl dosud jednoznačně tzv. program LIFE, který byl zaveden v květnu 1992 nařízením (EHS) č. 1973/92 "Finanční nástroj pro životní prostředí (LIFE)".
Cílem programu LIFE bylo a je přispívat k rozvoji a provádění politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí.
1.3 Program LIFE I byl realizován v letech 1992 až 1995 a byly pro něj vyčleněny rozpočtové prostředky ve výši 400 mil. EUR (100 mil. EUR ročně). Z důvodu úspěšnosti programu byla na základě nařízení (ES) č. 1404/96 zahájena 2. fáze (LIFE II), která probíhala v letech 1996 až 1999 a pro kterou bylo k dispozici celkem 450 mil. EUR (112,5 mil. EUR ročně). V současné době probíhá LIFE III, jehož platnost byla stanovena nařízením (ES) č. 1655/2000 od roku 2000 do roku 2004 (128 mil. EUR ročně) a který byl nařízením (ES) č. 1682/2004 prodloužen do roku 2006.
1.4 Program LIFE se dosud skládal ze tří složek: LIFE Životní prostředí, LIFE Příroda a LIFE Třetí země.
Podporoval jak inovační investiční záměry, tak i podporu rozvoje a provádění politiky a právních předpisů EU v oblasti životního prostředí.
LIFE Příroda se rozhodující měrou podílel na zavádění sítě NATURA 2000.
1.5 Z rozpočtových prostředků Komise na životní prostředí (položka B 4-3; položka 07 od roku 2004)) byly však v minulosti financovány ještě další programy v oblasti životního prostředí: jako např. program udržitelného rozvoje měst, program nevládních organizací, program Forest Focus, všeobecný rozvoj politiky a prostředků provádění (které mají vnitřní i vnější rozměr) a převod rozpočtových prostředků do Evropské agentury pro životní prostředí.
1.6 Pomocí navrhovaného nového finančního nástroje pro životní prostředí LIFE+ má být vytvořena zcela nová struktura dosavadní podpory: Jednak má sjednotit dosavadní podpůrné programy z rozpočtové položky 07 (Forest Focus, podpora nevládních organizací, URBAN, rozvoj nových politických iniciativ, části z "provádění politiky v oblasti životního prostředí", části z LIFE-Životní prostředí a z LIFE-Příroda), jednak již nemají být podporovány klasické, fyzické a materiální investiční záměry v oblasti životního prostředí; k tomu má v budoucnu pro LIFE-Životní prostředí sloužit položka 1a, pro LIFE-Příroda položka 1b a části položky 2.
Dosavadní podpora mezinárodních aktivit má být v budoucnosti financována z položky 4, civilní ochrana z položek 3 a 4 a mořské životní prostředí z položky 3.
1.7 LIFE+ se tedy chce soustředit na podporu opatření podporujících politiku v oblasti životního prostředí (s výlučně evropským rozměrem) jako například na výměnu nejlepších postupů, budování kapacit místních a regionálních orgánů a pomoc nevládním organizacím působícím v rámci Evropy.
1.8 Pro investiční záměry tak Komise v budoucnu předpokládá financování zejména prostřednictvím nových položek 1A, 1B, 2 a 4.
Argumentuje tím, že bylo rozhodnuto integrovat ochranu životního prostředí do všech oblastí politiky a že tedy v rámci provádění strategie pro udržitelný rozvoj jakož i lisabonské strategie – která má mít úzký vztah k životnímu prostředí – je třeba podporovat investiční pomoc zaměřenou na ochranu životního prostředí popř. související s ochranou životního prostředí z uvedených, finančně silných rozpočtových položek.
1.9 LIFE + se má v budoucnu soustředit na dvě stěžejní oblasti, a to
a) LIFE+ – Provádění a správa, s těmito cíli:
- přispívat k rozvoji a demonstraci inovačních přístupů a nástrojů, včetně podpory úspěšných výsledků výzkumu;
- přispívat ke upevnění základny znalostí umožňující rozvoj, odhad, monitorování a hodnocení, včetně dodatečného hodnocení politiky a právních předpisů v oblasti životního prostředí (např. formou studií, modelů, vytváření scénářů);
- podporovat projekty a provádění přístupů k monitorování a hodnocení stavu životního prostředí a hnacích mechanismů, tlaků a reakcí, které na životní prostředí působí;
- usnadňovat zavádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí se zvláštním důrazem na provádění na místní a regionální úrovni, například budováním kapacit, výměnou nejlepších postupů, propojováním a vypracováním školicích modulů a/nebo programů;
- podporovat kvalitnější správu životního prostředí, větší zapojení zúčastněných skupin, např. nevládních organizací, při konzultacích a realizaci politiky.
a
b) LIFE+-Informace a komunikace, s těmito cíli:
- šířit informace a zvyšovat povědomí v záležitostech týkajících se životního prostředí;
- podporovat doprovodné činnosti (publikační činnost, vystoupení, kampaně, konference atd.).
1.10 Na stěžejní oblast "Provádění a správa" má být vyčleněno 75 – 80 % plánovaných prostředků, na stěžejní oblast "Informace a komunikace" 20 – 25 % plánovaných prostředků.
2. Obecné poznámky
2.1 Dosavadní programy LIFE rozhodně neměly k dispozici hojné finanční prostředky.
Význam programu pro stav životního prostředí a rozvoj politiky v oblasti životního prostředí je třeba chápat na pozadí tohoto poměrně skromného finančního vybavení; nelze jej proto přeceňovat, ale ani podceňovat. S finančními prostředky ve výši kolem 150 mil.
EUR ročně – pro dnes již celkem 25 členských států (o něco více než 71 mil. EUR v roce 2005 pro každou ze složek programu "Životní prostředí" a "Příroda" a ca.
7,5 mil. EUR pro "LIFE – Třetí země") – se podařilo financovat alespoň několik významných evropských pilotních projektů, které měly význam pro ochranu životního prostředí a přírody v EU a přispěly k jejímu rozvoji.
Přitom je třeba především zdůraznit soustředění programu LIFE – Příroda na vytvoření sítě "NATURA 2000", která by bez podpory z programu LIFE ještě dále zaostávala za harmonogramem stanoveným v roce 1992. Proto je zájem na tom, aby byla zachována možnost částečného spolufinancování fungování sítě NATURA 2000 také v programu LIFE+.
Dále je zde třeba zmínit opatření za účelem rozvoje kapacit, jak v oblasti ochrany životního prostředí tak v oblasti ochrany přírody.
2.2 Dosavadní programy LIFE lze jednoznačně označit za velmi úspěšné řídící politické nástroje Komise.
Odpovědnou za to, že se podařilo se skromnými prostředky dosáhnout významných úspěchů, byla skutečnost, že mezi členskými státy došlo k určité "soutěži" o peníze z programu LIFE: Členské státy (lépe: soukromé a veřejné subjekty realizující projekty v členských státech) musely vymyslet a vyvinout inovační projekty odpovídající zaměření programu LIFE.
Tyto projekty byly potom v rámci stanoveného výběrového řízení podrobeny kritickému přezkoumání, než byly schváleny nebo také z důvodu nedostatečné kvality popř. nedostatečných rozpočtových prostředků zamítnuty.
Byla tak, co se týče přidělování finančních prostředků, zajištěna evropská transparentnost.
2.3 Předloženým návrhem chce Komise od tohoto osvědčeného postupu ustoupit.
Již jen nepatrná část předpokládaných prostředků má být přidělována v přímé odpovědnosti Komise (zejména v oblastech podpory lesa, URBAN, podpory nevládních organizací), zejména u témat vyplývajících z 6. akčního programu pro životní prostředí (klima, biologická rozmanitost, životní prostředí a zdraví a odpady) se předpokládá rozdělení rozpočtových prostředků na členské státy, které potom budou nést hlavní odpovědnost za výběr a provádění programu LIFE+.
Jasná kriteria pro rozdělení finančních prostředků na země a rozdělení na stěžejní oblasti programu dosud nejsou patrná.
3. Zvláštní poznámky
3.1 V zásadě se návrh nejprve jeví jako logický a odpovídající: Integrace politiky v oblasti životního prostředí do všech ostatních oblastí politiky znamená, např. poskytnutí podpory investicím v oblasti životního prostředí také v rámci všeobecných podpůrných programů, prostřednictvím rozpočtu v oblasti výzkumu, popř. z položky "EU jako globální partner".
EHSV vítá tento přístup, neboť pouze se skromnými prostředky z programu LIFE by se ochrana životního prostředí v EU nemohla dále rozvíjet.
3.2 EHSV však v návrhu Komise a obecně v diskusi vedené v současné době o finančních výhledech na roky 2007 – 2013, v jejichž rámci je nutno návrh Komise posuzovat, spatřuje potenciálně velmi velká rizika pro budoucí úspěch programu LIFE.
3.2.1 Jednak neexistuje vůbec žádná "záruka", že např. opatření, která byla dosud financována např. z programu LIFE – Životní prostředí, nyní skutečně získají financování v položce 1a.
Tam rozhodují jiné subjekty o druhu a rozsahu podpor a motivace, která povede k rozhodnutí, může být z politického hlediska zcela jiná.
Je známo, že vysoce vlivné osoby a organizace občas zastávají tezi, že je nejprve třeba opět zajistit hospodářský růst, a až poté je možné se opět s větším úsilím věnovat ochraně životního prostředí, což se promítá i do diskusí kolem dosud skromného úspěchu lisabonské strategie.
Všechny dosud vyslovené výzvy určené ostatním službám Komise, aby dostatečně braly zřetel na ochranu životního prostředí, byly sice dobře míněny, ale zaznamenaly dosud jen malý úspěch.
Zda tedy bude ještě vůbec věnována pozornost inovačním, modelovým projektům v oblasti životního prostředí, potom již nebude v rozhodovací pravomoci generálního ředitelství pro životní prostředí, které dosud mohlo se svou odbornou kompetencí a vlastním rozpočtovým rámcem vybírat modelové projekty v rámci Evropy.
3.2.2 Totéž platí i pro program LIFE Příroda, přičemž EHSV přirozeně uznává nutnost, že velká část finančních prostředků potřebných pro provádění všech relevantních směrnic EU v oblasti ochrany přírody musí přicházet z členských států samotných tak i z jiných finančních zdrojů EU, jako např. z 2. pilíře SZP a ze strukturálních fondů.
S velkou obavou však EHSV pohlíží na to, že již do návrhů nových strukturálních fondů nebyly zahrnuty nutné odkazy na možnost podpory v rámci NATURA 2000.
Ovšem určité akce, které byly v minulosti financovány z programu LIFE – Příroda, již v budoucnu nemají být financovány, jako například opatření prováděná nezemědělci.
To je pro EHSV nepřijatelné.
3.2.3 Je správné, že je v návrhu nařízení k "rozvoji venkova" explicitně uveden odkaz na NATURA 2000.
To EHSV jednoznačně vítá.
Je zde však nebezpečí, že v rámci diskuse o finanční horní hranici ve výši 1,24 % budou právě v tomto politickém nástroji, který je tak neobyčejně důležitý pro ochranu přírody, realizovány úspory; a nejsou-li k dispozici peníze, nejsou nic platné ani nejkrásnější politické křížové odkazy [1].
3.2.4 Lze očekávat, že se u opatření, jež budou v budoucnu financována prostřednictvím členských států z prostředků rozvoje venkova, bude jednat hlavně o běžné náklady (jako kompenzační opatření).
EHSV považuje takové platby za nezbytné pro rozvoj zemědělství všeobecně, pro příjmy zemědělců, ale také pro úspěch programu NATURA 2000 [2].
Program LIFE Příroda vedle toho ale podporoval také opatření, která jsou z hlediska politiky ochrany přírody vysoce inovační, a přivedl například ve zvláštních projektech dohromady zemědělce a ochranáře přírody.
Nyní hrozí, že tyto prvky programu LIFE Příroda zaniknou.
3.2.5 Další problémová oblast, která může být spojena s převedením utváření projektu a rozhodování, spočívá v příslušném ekologicko-politickém zájmu popř. nezájmu členského státu.
Může být například v zájmu EU, aby v členském státu X byly prostředky EU vyplaceny především pro určité záměry v oblasti ochrany přírody (např. NATURA 2000), např. protože je tam třeba zachovat přírodní bohatství.
Zároveň se ale může stát, že si tento členský stát stanovil zcela jiné (ekologicko-)politické priority a prosazuje především přednostní rozvoj jiných politických oblastí nebo se zase v rámci ochrany životního prostředí raději věnuje otázkám souvisejícím s klimatem nebo otázkám politiky v oblasti odpadů a nechá z prostředků LIFE+ financovat právě tyto své priority.
3.2.6 Nebezpečí, že členské státy budou prostředky z programu LIFE+, které budou v budoucnu podléhat jejich rozhodovací a dispoziční pravomoci, využívat k náhradnímu financování vlastních úkolů v oblasti ochrany životního prostředí, které dosud financovaly samy, nelze vzhledem k nedostatku rozpočtových prostředků mnohých členských států v žádném případě klasifikovat jako nepatrné.
3.3 Právě v současném, z hlediska politiky v oblasti životního prostředí obtížném období EU (uskutečněné a plánované rozšíření, problémy v hospodářské politice a při uskutečňování lisabonského procesu, konečné zavedení sítě NATURA 2000), kdy jde jednak o zavádění a provádění všech standardů v oblasti životního prostředí – a obzvláště i v nových členských státech – a jednak i o nutnost přerušení propojení hospodářského růstu se spotřebou zdrojů a negativními dopady na životní prostředí, musí mít Komise v ruce dostatečné finanční nástroje pro utváření vlastní politiky.
3.4 Plánovaným převedením na úroveň členských států ale EU dává z ruky dosud sice skromný, ale naprosto účinný řídící nástroj.
Politický nástroj je degradován na rozpočtový rámec, z něhož se obsluhují členské státy.
Pro EHSV dosud není patrné, jak přitom Komise může hájit evropské zájmy, které musejí být dány, aby mohly z rozpočtu EU plynout peníze.
Jinými slovy: je třeba zabránit tomu, aby se ztratila evropská přidaná hodnota a inovační charakter, které dosud byly u programu LIFE jasně znatelné.
EHSV po přečtení hodnoceného dokumentu není jasné, jak chce toto Komise zajistit.
Proto požaduje, aby byly inovační prvky programu LIFE – Životní prostředí a LIFE – Příroda nadále ponechány v podpůrném fondu řízeném Komisí samotnou; připojuje se zde k odpovídajícímu požadavku vznesenému již některými členskými státy v Radě.
3.5 Podpora zprostředkování, provádění a dalšího rozvoje evropské politiky v oblasti životního prostředí a udržitelnosti – jako nedílná součást evropské strategie růstu a sociálně a ekologicky zaměřené soudržnosti – podporovaná programem LIFE+ je nesmírně důležitá a EHSV ji vítá.
K tomu také jednoznačně patří podpora nevládních organizací působících v oblasti životního prostředí v rámci Evropy popř. – to by mělo být v dokumentu Komise jasněji stanoveno – věnujících se evropským tématům.
Podpora by se pokud možno měla vždy vztahovat k projektu.
4. Shrnutí
4.1 EHSV v zásadě vítá zavedení integrace politiky v oblasti životního prostředí do všech ostatních oblastí politiky, neboť pouze se skromnými prostředky z programu LIFE by ochrana životního prostředí v EU nepokročila kupředu.
4.2 EHSV spatřuje však v návrhu Komise a obecně v diskusi vedené v současné době o finančních výhledech na roky 2007 – 2013 potenciálně velmi velké nebezpečí pro budoucí úspěch programu LIFE.
Jednak neexistuje žádná "záruka", že záležitosti životního prostředí najdou skutečně financování v jiných položkách rozpočtu a za druhé plánovaným přesunem na úroveň členských států dává EU dosud sice skromný, ale přesto účinný řídící nástroj z ruky.
EHSV požaduje proto, aby inovační prvky programů LIFE – Životní prostředí a LIFE – Příroda byly nadále ponechány v podpůrném fondu řízeném Komisí samotnou.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o vytvoření Evropského registru úniků a přenosů škodlivých látek a o změně směrnice Rady 91/689/EHS a 96/61/ES
KOM(2004) 634 v konečném znění – 2004/02341 (COD)
(2005/C 255/10)
Dne 4. února 2005 se Rada podle článku 175 odstavec 1 Smlouvy zakládající Evropském společenství usnesla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k dokumentu výše uvedenému.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" pověřená přípravou přijala stanovisko dne 17. března 2005 (zpravodajkou byla paní SÁNCHEZ MIGUEL).
Evropský hospodářský a sociální výbor odsouhlasil na svém 416. plenárním zasedání dne 6. a 7. dubna 2005 (jednání dne 6. dubna) 131 hlasem pro, přičemž 11 členů se zdrželo hlasování, toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Arhuská úmluva [1], ve které bylo uznáno právo na informace, účast veřejnosti na rozhodování a přístup k soudům v záležitostech životního prostředí, otvírá novou etapu vytváření instrumentů uvnitř Evropské unie, která dává občanům a pracovníkům v oblasti životního prostředí možnost získávání spolehlivých informací a tudíž v konečném důsledku přispívá také k prevenci a snížení znečištění.
1.2 Z článku 5 odstavec 9 a článku 10 odstavec 2 Arhuské úmluvy vyplývá možnost vytváření nástrojů, které mohou umožnit poučení a účast občanů; registry jsou přitom jedním z nejcennějších prostředků, pokud obsahují spolehlivá data srovnatelná s údaji poskytnutými provozovateli a příslušnými úřady.
Zde je třeba poznamenat, že použití datových registrů v jiných oblastech politiky Společenství umožnilo informovanost a právní jistotu, co se týče údajů v nich obsažených.
1.3 Zvláště v oblasti dopadu a přenosu škodlivých látek byly dohodnuty další mezinárodní instrumenty, mezi nimi mezistátní fórum v Bahíe (2000) o bezpečnosti chemikálií, na kterém byla dohodnuta nejdůležitější opatření, která musí být od roku 2000 realizována, aby bylo dosaženo stanovených cílů; Stockholmská úmluva z roku 2001 o persistentních organických škodlivinách a přeshraničním ukládání nebezpečných odpadů a o jejich likvidaci i práce OECD (2002) na analýze nákladů a přínosu Registru úniků a ukládání škodlivých látek.
1.4 Nejdůležitější mezinárodní instrument v oblasti Registru úniků a přenosů škodlivých látek je však Kyjevský protokol [2] podepsaný v roce 2003 Hospodářskou komisí pro Evropu při OSN (UN-ECE), jehož hlavním cílem je podporovat informace o těchto látkách pomocí národních registrů, které obsahují data dodaná zainteresovanými stranami a navíc mají přispět k zamezení a snížení znečištění životního prostředí, a v kterém je doporučeno, aby byla zajištěna jeho realizace také na mezinárodní úrovni a byla tak zlepšena srovnatelnost dat na úrovni nadnárodní.
1.5 Kyjevský protokol může být považován za model pro návrh nařízení o Evropském registru úniků a přenosů škodlivých látek, především obsah dodatků, kterými má být dosaženo cíle, tj. harmonizace dat obsažených v národních, evropských a mezinárodních registrech.
Návrh nařízení se však od tohoto liší ze dvou hledisek: zaprvé v seznamu prioritních látek v Rámcové směrnici o vodě (RSV), do kterého budou přidány nové látky [3], a zadruhé má vstoupit v platnost již v roce 2007, aby se podávání zpráv podle nových postupů časově shodovalo s poslední zprávou EPER.
1.6 K těmto mezinárodním úmluvám je nutno počítat i v současné době platné evropské normy, které již obsahují požadavek na Evropský registr emisí znečišťujících látek (EPER) [4] ve smyslu článku 15 odstavec 3 směrnice 96/61/EU (IPPC) [5], který platí od 23. února 2004.
Zatím členské státy předložily první zprávy týkající se dat od roku 2001, zatímco data za druhý ohlašovací rok, který pokrývá rok 2004, by měly členské státy předložit do června 2006 a za třetí ohlašovací rok, který byl naplánován na rok 2007, v roce 2008.
Měli bychom upozornit na to, že EPER jehož rozsah má být rozšířen, aby byl splněn Kyjevský protokol, tvoří dobrý základ pro navrhovaný návrh nařízení E-PRTR.
2. Shrnutí návrhu nařízení
2.1 Cílem nařízení je vytvoření Evropského registru, který bude obsahovat všechny údaje o konkrétních únicích a přenosech znečišťujících látek v souladu s Kyjevským protokolem.
K tomuto účelu zavádí registr podrobný seznam s definicemi podmínek, které se mohou v několika případech lišit od podmínek nařízení o integrované prevenci a omezování znečištění, a pokrývá jak znečišťující látky (látky), tak činnosti (závody), ke kterým se nařízení vztahuje bez ohledu na to, zda se jedná o soukromý či veřejný sektor.
Zároveň jsou rozlišovány tři druhy informací, které by měl PRTP obsahovat (článek 3):
- úniky škodlivých látek uvedených v článku 5 a) odlišných od činností uvedených v dodatku I,
- ukládání odpadů a nezpracovaných odpadních vod uvedených v článku 5 odst. 1 b) odlišných od činností uvedených v dodatku I mimo stanoviště,
- úniky škodlivých látek z difúzních zdrojů.
2.2 E-PRTR (článek 4 odstavec 1) bude sestaven na základě povinného podávání zpráv provozovatelů, kteří na základě své činnosti podléhají kontrole látek a odpadů ve smyslu platných evropských norem, především těm uvedeným v dodatku I. Pokud se podání zprávy zakládá na měření, výpočtu nebo odhadu těchto látek, je třeba uvést příslušnou metodu analýzy nebo výpočtu za použití veličin uvedených v dodatku II.
2.3 Struktura pro přenos dat je koncentrována v členských státech a jejich zprostředkování Komisi probíhá elektronickou cestou podle časového plánu podle článku 7 (s výpočty se začne v roce 2007).
Transfer dat probíhá ve dvou úsecích: data o únicích do půdy (článek 6) na straně jedné a data o únicích z difúzních zdrojů (článek 8) na straně druhé.
2.4 Potřebné předpisy budou stanoveny co nejpřesněji, aby obsah registru splňoval podmínky všech veřejných informačních systémů, tedy ohledně:
- kvality sdělených dat, která zajišťuje provozovatel a která podléhají hodnocení příslušnými orgány z pohledu aktuálnosti, úplnosti, stupně neurčitosti, srovnatelnosti a transparentnosti;
- bezproblémového přístupu veřejnosti k informacím v něm obsaženým a zajištěným Komisí, přičemž se počítá s podporou Evropské agentury pro životní prostředí
- důvěrnosti dat, pokud je podniky za takové označily, podle článku 4 směrnice 2003/4/EU.
2.5 Další normy nařízení E-PRTR se vztahují na účast veřejnosti (článek 12) a přístup k soudům (článek 13), jak byly uznány v Arhuské úmluvě a směrnici 2003/4/EU.
K tomuto účelu Komise zřídí vhodné systémy, které budou mít za úkol předkládat pravidelně zprávy, z nichž vyplyne výsledek této účasti (článek 12 odstavec 2).
2.6 Členské státy budou mít za úkol každé tři roky (článek 16) od počátku platnosti směrnice podávat dodatečné informace, na jejichž základě budou hodnocena provedená opatření a bude zjišťováno, zda byl přenos požadovaných dat příslušnými podniky splněn.
Nadto musí být stanoveny sankce, které budou uloženy při nesplnění závazků a které musí být účinné, přiměřené a odstrašující (článek 20).
2.7 Na závěr je třeba zdůraznit, že Komise bude mít podporu ve výboru podle usnesení 1999/468/EU (článek 19).
3. Všeobecné poznámky
3.1 EHSV vítá cíl vytvoření Evropského registru úniků a přenosů škodlivých látek, který je v souladu s mezinárodními normami dohodnutými Evropským společenstvím, a tak nahrazuje současný EPER, protože nepředstavuje zvýšení závazků zúčastněných stran podle platných předpisů Společenství.
Harmonizací získávání dat a přenosu informací je zaručena kvalita a srovnatelnost dat, takže přístup k datům je účinnější a jednodušší.
3.2 Právním základem, na kterém je návrh nařízení Komise založen, je článek 174 odstavec 1 Smlouvy o EU ve spojení s článkem 300 Smlouvy o EU, který jí dovoluje navrhovat normy pro plnění mezinárodních dohod mezi EU a mezinárodními organizacemi.
V tomto případě to nejsou pouze dohody o normách na ochranu proti znečištění životního prostředí, ale také o přístupu k informacím, účasti veřejnosti a přístupu k soudům.
3.2.1 Komise prozkoumala různé způsoby aplikace protokolu UN-ECE; přezkoumala tedy nejprve možnost reformovat stávající EPER bez návrhu nového nařízení; protože je tak jako tak nutná reforma směrnice IPPC (Integrated Pollution Prevention and Control, Integrovaná prevence a kontrola znečištění) – a sice ne jenom v tomto jednom případě, ale při každé změně Kyjevského protokolu, který je podkladem tohoto návrhu – a považovala tedy za účelnější navrhnout nový legislativní instrument, aby se zabránilo právní nejistotě zúčastněných, co se týče stálých reforem.
Proto byl vypracován tento návrh nařízení na základě článku 174 odstavec 1 Smlouvy o EU jako legislativní instrument, který nejlépe odpovídá požadavkům harmonizovaného uskutečnění mezinárodních dohod.
3.2.2 Návrh nařízení zaručuje tedy realizaci Kyjevského protokolu všemi členskými státy pomocí normy Společenství, která garantuje obsahovou soudržnost s platnými odpovídajícími normami Společenství a jeho platnost pro všechny členské státy, aniž by čekala na jeho pozdější ratifikaci, čímž je zaručen společný postoj, který zaujali zástupci států při jeho vyjednávání a podpisu.
3.3 Je třeba vzít v úvahu to, že splnění závazků uložených EPERem bude prováděno v členských státech různě – včetně nových států.
Dnes se jedná o státy, které vedou obsáhlý registr (Spojené království), až po státy, které chtěly být dobrovolně zapojeny už před svým vstupem do EU (Maďarsko).
I při plnění závazků existují rozdíly mezi zúčastněnými; zatímco velké organizace a koncerny a závody uvedené ve směrnici IPPC plní své závazky (a vypracovávají každoročně zprávu o životním prostředí), malým a středním podnikům a určitým malým provozovatelům, kteří nejsou součástí integrované prevence a kontroly, a místním orgánům – za předpokladu, že provozují čistírny městských odpadních vod – chybí prostředky k tomu, aby mohly zvládnout technické (monitorovací) práce a administrativní zátěž s tím spojenou.
3.4 EHSV je toho názoru, že zásady přístupu k informacím, tak i účasti veřejnosti jsou správně používány a odpovídají cílům směrnice 2003/4/EU.
Dále vítá povinnost informovat veřejnost o výsledcích integrace, takže účast občanů může být vyhodnocena.
Musí být však vyvinuto úsilí zvýšit počet dotazovacích jazyků až na počet všech úředních jazyků, pokud má být umožněn přístup na internet co největšímu počtu lidí.
3.5 Zdá se, že tak důležitá otázka jako jsou hospodářské výsledky byla orgány Komise [6] důkladně přezkoumána.
Ty došly k závěru, že – protože státy a podniky, kterých se to týká, už byly povinny plnit EPER a předávat požadovaná data – přibyly by náklady pouze na nové vztahy mezi Komisí a členskými státy v rámci přenosu uložených dat, přičemž Komise má nést větší část těchto nákladů, především na koncepci a údržbu internetu, a pouze zlomek by měl připadnout jednotlivým členským státům.
Musíme však také uvést, že pro provozovatele, kteří nejsou uvedeni ve směrnici IPPC, představuje monitorování a podávání zpráv o únicích a přenosech novou nákladovou položku administrativní zátěž.
4. Zvláštní poznámky
4.1 EHSV je toho názoru, že návrh nařízení o Evropském registru PRTR představuje velký krok kupředu na cestě, která byla započata již registrem EPER, a sice za prvé, protože vedle informací o únicích do vzduchu a vody je nyní také povinnost ohlášení úniků do půdy a úniků z difúzních zdrojů, a za druhé z důvodu přizpůsobení evropských právních předpisů mezinárodním úpravám jako je Arhuská úmluva a Kyjevský protokol UN-ECE.
4.2 EHSV by však chtěl upozornit na to, že stávající EPER musí být nejprve dále konsolidován, aby plnění zpravodajské povinnosti podle nových ustanovení bylo pro zúčastněné co nejjednodušší.
Určitě bude možné v době, než vstoupí PRTR v platnost (v roce 2007, ačkoliv plně použitelný bude teprve v roce 2009), stávající registr doplnit a opravit a postupně zapsat nové zprávy a podniky nebo orgány se zpravodajskou povinností.
Obsahovou závěrkou registru EPER a jeho zveřejněním na internetu se sníží výdaje a především nevznikne zmatek mezi aktuálními a novými informacemi.
4.3 Co se týče vyššího počtu vyhlášených znečišťujících látek (36 dodatečných látek v rámci UN-ECE), je třeba poznamenat toto: zaprvé mnoho těchto látek jsou prostředky na hubení škůdců, které už nejsou v EU používány a prodávány, a zadruhé je zpravodajská povinnost vázána na limity uvedené v dodatku I pro činnosti a v dodatku II škodlivé látky.
4.4 Podle názoru EHSV by bylo účelné, podávaná hlášení v co největší míře standardizovat (dodatek III) a pro malé a střední podniky je zjednodušit, aby se administrativní náklady pro zúčastněné nezvyšovaly.
Z důvodu srovnatelnosti dat v registru by bylo také dobře používat k určování ročních množství nejnovější techniku.
Dalším požadavkem je koherence mezi různými národními registry a evropským registrem, aby byla zajištěna standardizace a srovnatelnost dat.
4.5 EHSV přisuzuje zvláštní důležitost důvěrnosti dat, které musí být obsaženy v hlášeních.
Podle článku 11 mají členské státy povinnost sdělit, že určitá data mají být na žádost zúčastněných považována za důvěrná, pokud to souhlasí s výjimkami v článku 4 směrnice 2003/4/EU, přičemž podle poslední věty musí být uvedeno "z jakého důvodu" mají být tyto informace zatajovány; v odůvodnění 14 nařízení však stojí, že přístup k informacím PRTR by měl být neomezený a výjimky z tohoto pravidla mají být možné jen tehdy, když je to výslovně stanoveno ve stávajících právních předpisech Společenství.
Tato diskrepance mezi oběma ustanoveními musí být vyjasněna, neboť tak, jak je v současnosti formulována poslední věta článku 11, je odůvodnění žádosti o důvěrnost určitých dat nezbytné; tím by mohl vzniknout falešný dojem, jakoby se jednalo o jiné než v článku 4 směrnice 2003/4/EU stanovené předpoklady, zatímco v rámci právních předpisů není nutné žádné odůvodnění.
4.6 EHSV oceňuje úsilí návrhu E-PRTR, které má dát ohlašovaná data do správného kontextu a postupně snižovat potenciální rizika chybné interpretace těchto dat.
V tomto směru bychom upřímně ocenili další zlepšení.
5. Závěr
Závěrem se dá říci, že transparentnost zpravodajství o úniku a přenosu škodlivých látek v souladu s konfigurací E-PRTR, o kterou se musí starat zúčastnění – provozovatelé, zemědělci a veřejné organizace – splňuje dvojí funkci:
- na vnitřním trhu informovat o ekologických zvyklostech a chování i plnění příslušných evropských právních předpisů všech zúčastněných, aby konkurence, spotřebitelé i občané bez problémů vyhodnotili toto chování a mohli odpovídajícím způsobem jednat;
- zlepšit konkurenční postavení evropských podniků jak na evropském, tak na světovém trhu, nezávisle na jejich aktivitách tímto dodatečným výkonovým parametrem, pokud budou dodrženy podmínky standardizace a srovnatelnosti dat tak, jak jsou vylíčeny ve zvláštních podmínkách.
Podle našeho názoru bude sloužit transparentnost informací, které je možno získat pomocí E-PRTR k tomu, aby bylo možno častěji dosáhnout společného postoje, který by směřoval k dobrovolným dohodám výrobních sektorů o plnění ekologických norem a k informovanosti občanů o okolních závodech zpřístupněním registru, k posílení koncepce sociální odpovědnosti podniků mezi provozovateli a zjednodušení budování důvěry mezi aktéry občanské společnosti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 95/2/ES o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla a směrnice 94/35/ES o náhradních sladidlech pro použití v potravinách
KOM(2004) 650 v konečném znění – 2004/0237 COD
(2005/C 255/11)
Dne 16. listopadu 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která byla odpovědná za přípravné práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 17. března 2005, zpravodajkou byla paní Ann Davison.
Na svém 416. plenárním zasedání konaném dne 6. a 7. dubna 2005 (jednání dne 6. dubna 2005) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko počtem 136 hlasů pro, 2 proti, 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Podstata návrhu Komise
1.1 Za posledních deset let se jedná o šestou změnu týkající se potravinářských přídatných látek jiných než barviv a náhradních sladidel, a o třetí změnu týkající se náhradních sladidel.
1.2 Pozměňovací návrhy ke směrnici 95/2/ES, která fungovala na principu seznamů látek "positive lists", se týkají přídatných látek "jiných než barviv a náhradních sladidel".
To znamená, že pozornost je především soustředěna na emulgátory, stabilizátory a konzervanty.
1.3 Pozměňovací návrhy mají za cíl stáhnout z oběhu, redukovat, znovu zhodnotit, povolit, rozšířit použití, upřesnit a přejmenovat některé přídatné látky ve zmíněných relevantních kategoriích.
Tyto změny jsou v souladu se stanovisky Vědeckého výboru pro potraviny (Scientific Committee on Food) a Evropského orgánu pro bezpečnost potravin (European Food Safety Authority) k návrhům o nových přídatných látkách a rozšíření použití některých existujících přídatných látek.
Pozměňovací návrhy rovněž směřují k zavedení harmonizovaných kontrol přídatných látek, potřebných pro skladování a použití látek zvýrazňujících chuť a vůni.
(V současném stavu aplikují členské státy různou legislativu.)
1.4 Nová opatření zajistí to, že přídatné látky budou povoleny pouze tam, kde byla otestována jejich neškodnost, kde bylo jejich technologické použití odůvodněno, a které nepředstavují pro spotřebitele žádné riziko.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor navrhl vytvoření Evropského orgánu pro bezpečnost potravin (European Food Safety Authority – EFSA) a je potěšen tím, že došlo k oddělení hodnocení rizik (risk assessment) a jejich řízení (risk management) a tím, že EFSA viditelně bere na vědomí potřebu nových výrobků.
Výbor doufá, že členské státy uvolňí dostatečné zdroje na zavedení do praxe tohoto nového přístupu EFSA.
EHSV oceňuje nejnovější vývoj legislativy a má nějaké podrobné připomínky.
3. Specifické připomínky
Pro větší přehlednost by bylo dobré, kdyby Komise ve svých dokumentech přidala ke jménům přísad jejich E-čísla, tak jak jsou uvedeny na nálepce.
3.1 Sloučeniny sodíku
Text obsahuje několik sodíkových sloučenin.
EHSV je znepokojen faktem, že si spotřebitelé po přečtení nálepky neuvědomí, že se jedná o sůl, a výrobek tak přispívá k naplnění maximální celkové doporučené denní dávky 6g.
Nejsou tedy schopni přiměřeným způsobem reagovat na radu redukovat svůj příjem soli.
3.2 Nitrity a nitráty
Na radu EFSA si Komise přeje snížit povolené limity na nejnižší možnou úroveň, která by neohrozila bezpečnost potravin.
Nitráty a nitrity jsou užitečnými konzervanty, ale jejich přílišná konzumace s sebou nese určité riziko.
Komise tedy navrhuje strategii, která stanovuje maximální hodnotu.
V zájmu bezpečnosti spotřebitele by EHSV vítal základní limit tak nízký, jak jen to jde s tím, že k dosažení tohoto cíle mohou být v nutném případě stanoveny různé limity pro různé výrobky.
3.3 Odstavovací potraviny (weaning foods), potravní doplňky a potraviny pro speciální lékařské účely
EHSV podporuje návrh Komise upravit názvosloví a nahradit termín "odstavovací potraviny" (weaning foods) ve veškeré legislativě názvem "zpracované potraviny na bázi obilovin a potraviny pro kojence" a ujasnit názvosloví potravních doplňků a potravin pro speciální lékařské účely.
3.4 p– hydroxybenzoany
3.4.1 Podmínky použití p-hydroxybenzoanů měly být revidovány a EFSA určila přípustnou skupinovou denní dávku 0 – 10 mg na kg tělesné váhy pro celkový objem methylových a ethylových esterů kyseliny p-hydroxybenzoové a jejich sodných solí.
Nicméně se doporučuje zrušit povolení pro propyl-paraben, který měl u mladých krys vliv na pohlavní hormony a orgány.
Rovněž se navrhuje stáhnout p-hydroxybenzoany z použití v tekutých dietních potravinových doplňcích.
3.4.2 Výbor vychází z principu, že způsob, jakým EFSA kalkuluje povolenou denní dávku v sobě zahrnuje přiměřenou bezpečnostní marži pro děti a další zranitelné skupiny.
Souhlasí s tím, že by mělo být staženo povolení u výrobků, pro které nejsou stanoveny úrovně pozorovatelného nežádoucího účinku.
3.5 Želírující látky v želatinových výrobcích v kelímku
Vzhledem k dobře zdokumentovanému riziku udušení je navrhováno stažení z oběhu několika želírovacích přísad.
EHSV souhlasí s tímto zákazem, ale poukazuje na to, že riziko je způsobeno tvarem, formou a konzistencí těchto výrobků, spíše než samotnými přísadami.
Bude zapotřebí zákazu se širším záběrem, aby se úplně zamezilo jejich přítomnosti na trhu.
Jelikož v obecné potravinářské legislativě ani ve směrnici o všeobecné bezpečnosti výrobků neexistuje žádné opatření umožňující zakázat výrobek jako takový, jsou výrobky zakazovány kvůli potravinovým přídatným látkám, které obsahují.
Výbor je přesvědčen, že by EU měla mít možnost zakázat nebezpečný potravinářský výrobek.
3.6 Erythritol
Jedná se o sladidlo, které se přirozeně vyskytuje v některém ovoci, houbách, fermentovaných potravinách a sýrech, ale může být rovněž použito k jiným cílům.
Navrhuje se, aby bylo pro některé účely povoleno.
EHSV souhlasí s tímto rozhodnutím ale žádá vysvětlení slovního obratu "maskovat nežádoucí příchutě", který jakoby naznačoval, že nepříliš čerstvé potraviny lze maskovat.
EHSV si je vědom výhod, jež nové sladidlo přináší specifickým skupinám častých uživatelů, například diabetikům.
Nejenom že erythritol rozšíří možnost výběru z výrobků obsahujících umělá sladidla, ale má rovněž menší laxativní účinky, které tedy v tomto případě už nebude nutné zmiňovat na nálepce.
3.7 4 – hexylresorcinol
3.7.1 Tato látka je navrhována jako alternativa k siřičitanům zabraňujícím melanóze korýšů a její zavedení neimplikuje stažení siřičitanů z trhu.
Vědecký výbor pro potraviny (Scientific Committee on Food – SCF) prohlásil 4 – hexylresorcinol přijatelným za předpokladu, že jeho reziduální hodnota v korýším mase nepřesáhne 2 mg na kg.
3.7.2 EHSV má na zřeteli osoby, které konzumují neobvykle vysoké množství korýšů, jako například lidé, žijící na pobřeží.
EFSA by měla posoudit, který ze dvou zmíněných výrobků, 4-hexylresorcinol či siřičitany, případně jejich kombinace, zajistí spotřebiteli větší bezpečí.
3.8 Hemicelulóza sojových bobů
Tato látka je odvozena z vlákniny (tradiční) sóji a schválena Vědeckým výborem pro potraviny (SCF).
Všechny výrobky ze sójových bobů včetně sojové hemicelulózy hemicelulózy musí být označeny, protože jde o potenciální alergeny.
3.8.1 EHSV přijímá tuto změnu v použití sojové hemicelulózy, neboť byla prokázána nutnost v omezení použití.
3.9 Ethyl celulóza
Tato látka je připravována z dřevní buničiny nebo bavlny a je běžně používána jako výplň farmaceutických tablet.
EFSA nepovažovala za nutné stanovit jakoukoli přípustnou denní dávku.
EHSV souhlasí s návrhem rozšířit její použití podobným způsobem, jako u veškeré celulózy.
3.10 Rozšíření použití již povolených potravinářských přísad
Komise navrhuje rozšíření použití tří přísad, nátrium-hydrogén-karbonátu, sorbanů a benzoanů a oxidu křemičitého.
- Nátrium-hydrogén-karbonát
Tato přísada byla původně definována jako pomůcka při zpracování, která nespadá do kompetence Společenství.
Nyní došlo ke změně definice, ale Komise si nekladla otázky ohledně jejího použití, protože přísada je jíž povolena v organických potravinách.
- Sorbany a benzoany v korýších
Navrhuje se rozšířit použití těchto látek na základě předpokladu, že spotřeba pravděpodobně příliš nevzroste.
EHSV soudí, že průměrné hodnoty spotřeby těchto výrobků mohou skrývat významné odchylky a klade si otázku, zda největší konzumenti jsou dostatečně chráněni.
Výbor oceňuje skutečnost, že Komise shromažďuje více informací o benzoanech.
- Oxid křemičitý
Komise musí jasně dát na srozuměnou svůj postoj, že by bylo lepší zvýšit dávky oxidu křemičitého namísto udržení vysoké spotřeby organických barviv.
3.11 Časový rozvrh
Pozastavení přístupu na trh pro želatinové výrobky v kelímku je potřeba prodloužit, dokud a pokud nebude pokryto novou legislativou se stejným účinkem.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o Programu Společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu – PROGRESS
KOM(2004) 488 v konečném znění
(2005/C 255/13)
Komise rozhodla dne 9. září 2004 podle čl. 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", pověřená přípravou prací, vypracovala stanovisko dne 15. března 2005.
Zpravodajem byl pan Greif.
Na svém 416. plenárním zasedání dne 6. a 7. dubna 2005 (zasedání dne 6. dubna 2005) schválil EHSV 127 hlasy pro, 2 hlasy proti a 17 členů se hlasování zdrželo, následující stanovisko:
1. Celkový pohled a hlavní linie programu Společenství PROGRESS
1.1 Ve svém sdělení [1] k finančnímu výhledu na období 2007-2013 zdůrazňuje Komise rozhodující význam agendy pro sociální politiku pro realizaci Lisabonské strategie.
V této souvislosti konkretizovala Komise v červenci 2004 řadu návrhů zaměřených na zjednodušení a racionalizaci výdajů EU v oblasti zaměstnanosti a sociálních záležitostí, zvláště s ohledem na ustanovení o financování.
1.2. Navrhovaná racionalizace má podle Komise zviditelnit a zvýšit jasnost a soudržnost nástrojů a má tak přinést výhody především pro konečného uživatele.
Má se tak stát zvláště zjednodušením nástrojů z právního a správně technického hlediska a také zjednodušením rozpočtových struktur tak, aby se vyloučilo překrývání.
- To by mělo umožnit, díky menší byrokratické náročnosti, zeštíhleným právním úpravám a silnější decentralizaci, spravovat nový Evropský sociální fond (ESF) (2007-2013) snadněji a vést k jeho lepšímu vybavení za účelem spojování finančních podpor se strategiemi na podporu zaměstnanosti a upevnění hospodářské a sociální soudržnosti v rámci Evropské strategie zaměstnanosti (ESZ).
[2]
- Kromě toho usiluje Komise, s odůvodněním lepšího rozdělování zdrojů, o sdružování stávajících programů do soudržných programů s harmonizovanými prováděcími pravidly.
Toho se má dosáhnout např. redukcí rozpočtových linií spravovaných Komisí v oblasti zaměstnanosti a sociálních záležitostí, z celkového počtu 28 na 2.
1.3. Jedním z těchto nástrojů je program Společenství navržený ve sdělení Komise KOM(2004)488v konečném znění., nazvaný PROGRESS [3], "Program pro zaměstnanost a sociální solidaritu", v němž mají být sdruženy finanční subvence četných opatření, jež doprovázejí politiku zaměstnanosti a sociální politiku Komise.
Z programu PROGRESS zůstává vyjmuto financování tématických oblastí "Sociální dialog" a "Volný pohyb pracovníků" [4] a rovněž orgány Společenství, které se zabývají pracovními podmínkami [5] a nově zakládaný Evropský institut pro rovnost obou pohlaví [6].
V případě programu PROGRESS se tak jedná o zahrnutí následujících specifických akčních programů Společenství: "Potírání diskriminace", "Rovné postavení žen a mužů", "Spolupráce při potírání vyřazování ze společnosti" a "Pobídky pro zvýšení zaměstnanosti" a také celá řada rozpočtových linií, týkajících se pracovních podmínek.
1.4 V rámci programu pojatého na období 2007-2013 s finančním objemem téměř 629 milionů EUR, který má doplnit opatření prováděná v rámci ESF, se mají v rámci jednotlivých programových sekcí s odlišně stanovenými stěžejními body podporovat v zásadě tři druhy opatření:
- analytické aktivity jako je sběr a šíření dat, studie, analýzy, odhady následků nebo aktualizace statistických metod a hodnocení, zvýší pochopení problémů a zlepší efektivnost realizace opatření v jednotlivých oblastech a posílí i jejich souvislost s dalšími oblastmi politik a strategií EU;
- aktivity založené na vzájemném učení, výměně informací, na posílení prakticky vyzkoušených metod a jejich šíření a také opatření v oblasti monitorování a hodnocení, jako je posouzení prostřednictvím nezávislých znalců (Peer-Review), jež mj. napomáhají lépe chápat stávající situaci v jednotlivých státech a tím se také zaměřují na zlepšování aplikace předpisů Společenství;
- podpora hlavních aktérů ve prospěch výměny osvědčených postupů, šíření informací, preventivních opatření a opatření na zvýšení vnímavosti a také diskusních procesů, např. organizováním pracovních skupin národních úředníků, dalším vývojem síťové práce na úrovni EU nebo financováním sítí expertů v jednotlivých akčních oblastech.
1.5 Program má být rozdělen do pěti sekcí:
- Zaměstnanost: podpora Evropské strategie zaměstnanosti (ESZ) především sledováním a kontrolou realizace obecných zásad a doporučení k tomuto tématu, zkoumání interakce mezi Evropskou strategií zaměstnanosti a dalšími oblastmi politik, zvýšení povědomí vůči výzvám z oblasti politiky zaměstnanosti ze strany regionálních a lokálních aktérů.
- Sociální ochrana a sociální integrace: podpora metody otevřené koordinace v této oblasti jakož i prohloubení pochopení všech aspektů chudoby a analýza souvislosti tohoto cíle s ostatními oblastmi politiky
- Pracovní podmínky: podpora aktivit za zlepšení pracovního prostředí a pracovních podmínek, včetně bezpečnosti a ochrany zdraví na pracovišti
- Boj proti diskriminaci a rozmanitost: podpora efektivního uskutečňování a účinného uplatňování zákazu diskriminace z čl. 13 Smlouvy zakládající ES, jakož i začlenění zákazu diskriminace do všech strategií EU
- Rovné postavení obou pohlaví: účinné uskutečňování zásady rovného postavení obou pohlaví a zapojení Gender Mainstreaming do strategií EU
1.6 Program je otevřen veřejným a soukromým zařízením a aktérům.
Zvláště se obrací na členské státy, místní a regionální samosprávy, veřejné služby zaměstnanosti a národní statistické úřady.
K účasti jsou oprávněny v právních předpisech EU uvedené odborné organizace, univerzity a výzkumné ústavy a také sociální partneři a nevládní organizace.
Financování EU se bude provádět formou zakázky na služby jako výsledek výběrového řízení nebo bude poskytováno jako příspěvek (nejvýše však 80 procent) na náklady dohodnuté po předložení návrhů.
PROGRESS má být provázen jedním jediným programovým výborem. Namísto dosavadních čtyř (podle čtyř specifických akčních programů).
1.7 Na sedmileté období trvání programu se počítá s finančním objemem ve výši 628, 8 mil. EUR.
Pro jednotlivé programové sekce jsou plánovány následující podíly celkových prostředků:
- Zaměstnanost: 21 %
- Sociální ochrana a sociální integrace: 28 %
- Pracovní podmínky: 8 % [7]
- Boj proti diskriminaci a rozmanitost: 23 %
- Rovné postavení obou pohlaví: 8 % [8]
Na správní výdaje, zvláště pro řídící výbor programu PROGRESS, jsou rozpočtována nejvýše 2 % celkových prostředků. Deset procent celkových prostředků ( 62,9 mil.
EUR, cca 9,2 mil. EUR ročně) není přiděleno konkrétním sekcím.
Tyto prostředky budou s ohledem na příští vývoj v průběhu doby trvání programu rozpočtovány jako roční "pohyblivá suma prostředků", kterou přerozdělí programový výbor v rámci programových pilířů.
Přehled hlavních cílů programu PROGRESS _BAR_
Zlepšení znalostí a pochopení situace členských států pomocí analýzy, oceňování a monitorování opatření. _BAR_ Podpora vývoje statistických nástrojů, metod a ukazatelů. _BAR_ Podpora a sledování uskutečňování právních předpisů a strategických cílů EU v členských státech, jakož i hodnocení jejich dopadů. _BAR_ Podpora vytváření sítí a vzájemného učení, jakož i zprostředkování a šíření osvědčených postupů na úrovni EU. _BAR_ Zvyšování povědomí o strategií sledovaných programem PROGRES u zájmových skupin a veřejnosti. _BAR_ Posílení kapacity nejdůležitějších sítí EU s cílem podpořit rozvoj strategií Společenství. _BAR_
2. Obecné a zvláštní poznámky k předkládanému návrhu
2.1 Jestliže opravdu chceme – jak je stanoveno Lisabonskou strategií – aby růst konkurenceschopnosti společnosti, založený na znalostech, byl doprovázen trvalým růstem ekonomickým a tvorbou pracovních míst a zároveň zlepšit kvalitu práce jakož i k posílit sociální soudržnosti, pak zajištění odpovídajících finančních prostředků a nástrojů ve všech relevantních oblastech aktivit programu PROGRESS připadá rozhodující význam.
V tomto smyslu EHSV výslovně vítá návrh Komise k programu PROGRESS 2007-2013 a poskytne této iniciativě, především s ohledem na právě aktuální hodnocení lisabonského poločasu velkou pozornost, neboť vedle ESF představuje tento rámcový program jeden z ústředních podpůrných nástrojů na podporu sociálně politické agendy 2006-2010, nacházející se momentálně ve stadiu přijímání.
I přes toto všeobecně pozitivní hodnocení programu PROGRESS, by chtěl Výbor vedle několika všeobecných poznámek k tomuto novému finančnímu nástroji Společenství v některých konkrétních bodech vyjádřit Komisi také pochybnosti, jež z hlediska Výboru vyžadují další vyjasňující stanoviska a také upřesnění v předloze rozhodnutí.
2.2 Obecné cíle programu:
2.2.1 Na pozadí Lisabonské strategie hodnotí Výbor pozitivně, že návrh (bez ohledu na aktuální diskuse kolem vyváženosti a strukturování finančního výhledu pro období 2007-2013) poukazuje se vším důrazem na nezbytnost pokračování existujících finančních prostředků Společenství v oblasti zaměstnanosti a sociálních věcí.
2.2.2 Nepochybně lze v těsnějším sdružování všech společných nástrojů financování v oblasti sociální politiky a politiky zaměstnanosti, jež jsou v přímé správní kompetenci Komise, do jediného rámcového programu, spatřovat zajištění odpovídajících prostředků na posílení sociální dimenze Lisabonské strategie a také příspěvek ke koordinaci sociálně politických oblastí politik v rámci sociálně politické agendy.
2.2.3 Evropský hospodářský a sociální výbor v podstatě souhlasí s obecnými cíli programu PROGRESS tak, jak jsou uvedeny v čl.
2 návrhu. Bylo by ovšem žádoucí, kdyby i podpory pro nadnárodní výměnu relevantních aktérů s kapacitami realizace v sociálně politické oblasti byly explicitně uvedeny jako cíl, neboť se přitom pro mnohé potenciální žadatele jedná o centrální bod pro jejich účast na projektech EU.
2.2.4 Pro Evropský hospodářský a sociální výbor není v této souvislosti zcela zřejmé, proč se v předkládané předloze rozhodnutí v čl. 2, odst.
4 hovoří pouze o "podpoře vytváření sítí, vzájemného vzdělávání, jakož i určování a šíření dobrých zkušeností na úrovni Unie". Seznam obecných cílů programu PROGRESS by měl být podle názoru EHSV doplněn tak, aby bylo jasné, že podporované vzájemné učení prostřednictvím programu PROGRESS nezůstane omezeno na aktéry na úrovni Společenství, ale že zahrne také podporu mezinárodní výměny relevantních aktérů na bilaterální a multilaterální úrovni mezi jednotlivými členskými státy.
Kromě toho považuje Výbor za nezbytné explicitně uvést jako cíl v čl. 8 "lepší znalost o všech druzích diskriminace".
2.3 Soudržnost a propojení s dalšími oblastmi politik
2.3.1 Nový program je třeba vidět v souvislosti s úsilím o racionalizaci, kterou Komise sleduje od r. 2003 v oblasti hospodářské a sociální politiky a zde zvláště v politice zaměstnanosti.
Na tomto pozadí se čl. 15 předkládaného návrhu rozhodnutí, v němž jsou vyjádřeny odpovídající mechanismy a aktivity Komise a členských států, týkající se koordinace aktivit programu PROGRESS s jinými strategiemi, nástroji a akcemi Unie a Společenství, jeví jako nedostatečné v tom smyslu, že se dotýkají pouze jednoho omezeného sektoru aktivit.
S opatřeními v oblasti výzkumu, justice a vnitřních záležitostí, kultury, vzdělávání a mládeže jsou sice zmíněny důležité oblasti realizace, které nepochybně musí být sladěny se zaměstnaností, základním vzděláním i další odborným vzděláváním a se sociální ochranou, ale další oblasti, jako je regionální politika a soudržnost, zde však nejsou vůbec zastoupeny.
2.3.2 Oproti tomu se Výbor domnívá, že je možné PROGRESS spojit také s jinými oblastmi politik, které přinejmenším ve stejné míře ovlivňují situaci zaměstnanosti i obraz sociálního začleňování, rovnosti příležitostí atd.
V této souvislosti by měly být vedle priority odborného a dalšího vzdělávání a celoživotního vzdělávání, uvedeny zvláště také koordinace se strategiemi a aktivitami v oblasti hospodářské a finanční politiky a politiky konkurence, aby tak bylo možné zajistit, že tyto politiky na evropské a národní úrovni nejsou v protikladu s celkovými cíli tohoto programu.
Evropský hospodářský a sociální výbor proto doporučuje odpovídajícím způsobem doplnit čl. 15, odst.1 a 2 návrhu rozhodnutí.
2.4 Finanční rámec
2.4.1 Společně s globálním finančním rámcem ve výši 628,8 mil. EUR pro provádění opatření Společenství na sedmileté programové období stanovuje Komise v čl.
17 návrhu rozhodnutí také minimální podíl z celkových prostředků, který je třeba poskytnout na jednotlivé programové sekce. Podle názoru EHSV opomněla Komise ve svém sdělení ozřejmit vztah mezi částkami navrženými pro celý program a pomocí poskytnutou aktuálně podle existujících akčních programů.
Zajímavé by bylo v této souvislosti zvláště porovnání dat z hlediska probíhajících akčních programů, zejména proto, kdyby bylo možné provést odhad, do jaké míry byl adekvátně zohledněn vývoj inflace a jakým způsobem a v jakém rozsahu bylo při rozpočtování uváženo již uskutečněné i plánované rozšíření (EU-25 plus Bulharsko, Rumunsko).
K této věci existují ze strany Komise doposud pouze neformální informace.
2.4.2 Na pozadí aktuálního hodnocení poločasu Lisabonské strategie a s ohledem na obsahovou šíři programu zpochybňuje Výbor zcela vážně zachování rozpočtového statutu quo, o nějž Komise usiluje v jednotlivých oblastech politik programu PROGRESS.
V kapitole 2 odst. 3 odůvodnění programu PROGRESS Komise hovoří o "omezených finančních prostředcích", které mají být dány k dispozici na podporu sociálně politické agendy.
S touto argumentací nemůže Výbor v žádném případě souhlasit. Již několikrát totiž poukázal na nutnost, v rámci finančního výhledu dbát v tom smyslu na "lisabonizaci" rozpočtu Společenství, a pak je třeba jasně dodat, že je nezbytné zajistit odpovídající finanční základ pro dosažení cílů jak evropské strategie zaměstnanosti, tak i sociálně politické agendy.
[9] Výbor se v tomto smyslu rozhodně zasazuje o to, aby byly do rozpočtu programu PROGRESS zahrnuty dostatečné rozpočtové prostředky.
2.4.3 Kromě toho stanovuje čl. 17 2 % celkových prostředků programu PROGRESS jako horní hranici správních výdajů (12,6 mil. EUR) a také 10 % (62,9 mil. EUR nebo cca 9,2 mil. EUR ročně) jako roční "volně pohyblivou sumu",jíž disponuje programový výbor v rámci jednotlivých programových pilířů. Jakkoli si Evropský hospodářský a sociální výbor v této souvislosti uvědomuje, že sedmiletý projektový plán potřebuje vzhledem k budoucímu vývoji určitou flexibilitu, přesto považuje za důležité vyvíjet tlak také na to, aby při takto založeném dalekosáhle "autonomním" hospodaření variabilními finančními prostředky byla prostřednictvím Komise a členských států rozhodně zachována v plném rozsahu transparentnost a spolupůsobení Evropského parlamentu.
2.4.4 Dále Výbor zastává názor, že rozdělení finanční prostředků na jednotlivé sekce programu PROGRESS navržené Komisí, vyžaduje další upřesnění.
Např. v čl. 8 je uvedeno jako jedno z obsahových pilířů programu PROGRESS cílové zadání "rovné postavení obou pohlaví".
Tato programová část je ovšem ve finančním rámci (čl. 17) podstatně méně dotována než jiné cíle.
Čím je to odůvodněno? Vysvětlení, podle nějž byl rozpočet na Institut pro rovnost obou pohlaví, který má být teprve založen, již z programu PROGRESS odečten, se nezdá jako nezbytné, mj. proto, že mandát, struktura a způsob práce tohoto Institutu ještě nejsou stanoveny.
Takto prováděné snižování prostředků v oblasti politiky rovného postavení a rovných příležitostí se Výboru jeví, mimo jiné i vzhledem cílovému zadání z Lisabonu k otázce kvóty pracovních příležitostí pro ženy, ke znevýhodňování žen na trhu práce a také pokud jde o příjmovou diskriminaci žen a z hlediska Gender mainstreamingu, jako věcně naprosto neopodstatněné.
Výbor dává v této souvislosti podnět, aby prostředky rozpočtované na Institut pro rovnost obou pohlaví nebyly při vytváření globálního finančního rámce programu PROGRESS vyjádřeny jako prostředky, o něž se rozpočet snižuje – jak se zřejmě podle všeho v předkládaném návrhu stalo – nýbrž, aby se plánovalo samostatné vlastní financování.
2.5 Racionalizace na úrovni Komise
2.5.1 Pokud jde o cíle týkající se zjednodušení a racionalizace, je třeba poznamenat, že Komise tak pokračuje ve své snaze o "Streamlining", započaté v r. 2003 v oblasti sociální ochrany a zaměstnanosti a aplikuje ji nyní i v oblasti politiky podpor.
Výbor považuje toto zjednodušení a racionalizaci v zásadě za pozitivní, pokud to skutečně povede k úspoře nákladů, k zamezení dvoukolejnosti a také k jasnějším administrativně technickým postupům a transparentnosti.
2.5.2 Výbor by však chtěl v této souvislosti poukázat na některé obtíže, které vyplývají z této proměny jasně definovaných specifických programů v jediný neporovnatelně větší a tím eventuelně i obtížněji spravovatelný program.
Je vůbec možné a smysluplné s ohledem na onen velice široký obsahový záběr, který tento program zahrnuje, aby byly každé programové sekci zadávány stejným způsobem operativní cíle?
Budou za tím účelem rozpočtované finanční prostředky vůbec postačující?
Je v každém případě nezbytné přijmout taková opatření, jež s ohledem na obsahovou šíři a při administrativním zjednodušení nepovedou ke ztrátě nezbytných zaměření v různých programových oblastech?
Je třeba zabezpečit, aby proklamované zjednodušení administrativy přineslo nejen lepší technický programový management, ale také adekvátní, vůči cílovým skupinám příznivé, strukturování obsahu.
2.6 Programový řídící výbor a úloha členských států
2.6.1 Čl. 13 návrhu Komise uvádí, že Komise má mít při provádění programu namísto dosavadních čtyř výborů (vždy jeden výbor na akční program) podporu jednoho jediného řídícího výboru.
Složení tohoto výboru má být variabilní a má se scházet vždy ve složení národních zástupkyň a zástupců v závislosti na projednávané materii.
2.6.2 Nabízí se otázka, jak má takový výbor fungovat a jak má být složen, aby bylo zabezpečeno, že obecné a specifické cíle budou v každé z pěti programových oblastí adekvátním způsobem a v odpovídající lhůtě zohledněny.
Nepovede to k enormní dodatečné administrativní náročnosti a především k podstatné potřebě meziministerské koordinace na úrovni členských států?
Co to znamená zvláště pro malé a zde především pro nové členské státy?
Všeobecně by se mělo dbát na to, aby racionalizací na úrovni Komise nevznikaly pro členské státy administrativní obtíže a aby byli sociální partneři a další organizace občanské společnosti v programové administrativě přiměřeně zohledněni.
2.6.3 Evropský hospodářský a sociální výbor k tomu poznamenává: racionalizace nesmí vést k oklešťování při uskutečňování programu, zvláště pokud jde o transparentnost práce výboru v souvislosti s programy a o vliv členských států na rozhodovací postupy a výběr projektu.
Správa, dosažení cíle, účast, ale také adekvátní monitorování a sledování ze strany Komise musí zůstat zabezpečeny v odpovídající kvalitě a rozhodně ve stávajícím rozsahu.
2.7 Zjednodušení pro konečného uživatele a přístup k programu
2.7.1 Navrhovaná racionalizace má podle Komise zvýšit vnější působení, jasnost a soudržnost nástrojů a má tak být především výhodou pro konečného uživatele.
Standardizovaná a harmonizovaná prováděcí pravidla mají být pro potenciální příjemce finančních podpor zjednodušením při podávání žádostí o prostředky z různých sekcí nového programu.
Tímto způsobem mají mít koneční uživatelé přístup k "One Stop Shop", což je mj. důležité v případě, že je nějaký projekt zaměřen na cíle několika programových sekcí.
2.7.2 V případě četných námětů týkajících se racionalizace a lepšího rozdělování zdrojů je ovšem obtížné bez znalosti konkrétních prováděcích pravidel odhadnout, do jaké míry různé druhy stanovení cílů spolu navzájem souvisí: (a) větší, centralizovaná struktura programu; (b) štíhlá, účinná administrativa na všech úrovních (Komise, členské státy, nositel projektu); (c) náležitosti výkaznictví a finančně technické bezpečnosti; (d) co možná nejpřímější a otevřený přístup k programu pro všechny cílové skupiny.
Zde se ukazuje potřeba aktivní strategie prostřednictvím uplatnění prováděcích pravidel, aby bylo možné překlenout potenciální cílové konflikty.
Úspěch nového programu bude podle názoru Výboru v neposlední řadě záviset na tom, zda proklamované zjednodušení bude také jako takové vnímáno uživateli.
Podle Výboru bude proto zcela podstatným způsobem záviset na vydávaných prováděcích pravidlech (v.a.
"One Stop Shop"), zda ony postulované cíle zjednodušení a racionalizace budou také jako "přidaná hodnota pro uživatele" skutečně dosažitelné.
2.7.3 "Občanům blízké" využívání prostředků Společenství se tak bude poměřovat především tím, do jaké míry bude ulehčen přístup vyrozuměným žadatelům k programu a projektům, příp. do jaké míry bude množné čelit zúžení v přístupu k projektu.
S ohledem na novou velikost dimenze programu, na zkušenosti s jinými akčními programy a iniciativami Společenství, jakož i na aktuální zkušenosti s novými finančními předpisy Komise, se ukazuje: jsou nezbytná odpovídající opatření, aby prováděcí pravidla nepůsobila pro takzvané "malé žadatele" prohibitivně.
Vzhledem k tomu se nabízí otázka: jaká "kompenzační" opatření lze v této souvislosti zavést, aby PROGRESS zůstal také pro občanské společenské organizace bez projektových specialistů a velké (účetní) infrastruktury i přes vzrůstající administrativní úkoly (např. předkládání bankovních garancí, ověření bonity, osvědčení o provedených auditech) nejen použitelný, nýbrž i atraktivní a odpovídajícím způsobem přístupný?
2.8 Spolupráce s organizacemi občanské společnosti
2.8.1 V čl. 9.2 (popis opatření za dosažení cíle) jsou stanovena ve výčtu akcí "vzájemné učení, zvýšení povědomí a šíření" následující zadání: "výrazný evropský rozměr", "přiměřená velikost", "skutečná přidaná hodnota na úrovni EU", a také omezení vzhledem k prováděcím subjektům: "orgány na vnitrostátní a nižší úrovni a mnohé další".
Uváděná kritéria jsou vágní a ponechávají velký prostor pro interpretace. Výbor proto doporučuje, aby bylo zajištěno, že při důsledném uplatnění těchto kritérií při výběrovém řízení/podávání žádostí nebude docházet k výraznému zúžení jako např. na velké projekty a tím na určité cílové skupiny a aktéry.
2.8.2 V čl. 2.5 návrhu rozhodnutí je jako obecný cíl programu PROGRESS uvedeno "zvýšení povědomí zainteresovaných subjektů a veřejnosti pro strategie EU".
To se může podařit jedině, když celá šíře relevantních aktérů v sociálně politických programových oblastech na evropské, národní a místní úrovni bude moci nadále také rozvíjet svou činnost.
Zjednodušení a racionalizaci vítá Výbor v této souvislosti především tam, kde to usnadňuje přístup všech "zainteresovaných subjektů", zvláště sociálních partnerů a dalších organizací občanské společnosti a kde to nezpůsobuje zúžení přístupu k prostředkům Společenství.
2.8.3. Evropský hospodářský a sociální výbor vyjadřuje v této souvislosti obavy nad tím, že na seznamu zdůrazněných aktérů s přístupem k programu PROGRESS.
V článku 10 ("Přístup k programu")se nemluví o nevládních organizacích na národní úrovni.
Výbor vyjadřuje přesvědčení, že aktéři na úrovni EU hrají důležitou roli, avšak opravdová výměna, vytváření sítí, identifikace a rozšiřování dobrých postupů spolu s vzájemným učením probíhají především mezi těmi aktéry, kteří mají odpovídající zkušenosti v určité oblasti a jsou činní na národní, regionální nebo místní úrovni.
Je toho názoru, že přeshraniční akce a zajištění výměny zkušeností v rámci Evropské unie je v této souvislosti stejně důležité jako formální spojení těchto aktérů na evropské úrovni.
Navrhuje proto přeformulovat znění navržené Komisí a aktéry s přístupem k tomuto programu definovat jednoduše jako nevládní organizace, jejichž činnost se uskutečňuje v evropském prostoru.
2.8.4 Výbor proto dává podnět, aby byla v čl. 2, 9 a 10 předlohy návrhu rozhodnutí provedena odpovídající objasnění a shody tak, aby bylo možné zabezpečit jeden z nadřazených cílů, stanovených Komisí, totiž spolupráci s organizacemi občanské společnosti.
3. Shrnutí
3.1. Evropský hospodářský a sociální výbor celkově vítá předkládaný návrh Komise k programu PROGRESS 2007-2013 a věnuje této iniciativě velkou pozornost právě na pozadí aktuálních příspěvků k poločasu vyhodnocování Lisabonské strategie.
V případě tohoto rámcového programu se jedná o jeden z centrálních nástrojů podpory v oblasti sociálních věcí a zaměstnanosti, který časově překračuje Sociálně politickou agendu 2006-2010, která právě byla schválena.
Již na základě z toho vyplývajících dlouhodobých rozhodnutí vyjádřil Výbor Komisi v několika konkrétních bodech pochybnosti, jež vyžadují, aby v předloze byla provedena další objasnění a upřesnění.
3.2. Přitom se jedná zvláště o úvahy týkající se: a) soudržnosti programu s jinými oblastmi aktivit Společenství, b) finančního vybavení a rozdělování prostředků, c) širokého přístupu a využitelnosti pro konečného uživatele a to i navzdory racionalizace na úrovni Komise d) transparentnosti a účasti v programovém řídícím výboru, e) zapojení občanské společnosti;
3.3. EHSV doufá, že poznámky uvedené k těmto bodům budou vzhledem k uskutečňování Lisabonských cílů, zejména těch, které se týkají finančního rámce, uplatněny při dalším rozhodovacím procesu programu PROGRESS.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu doporučení Rady a Evropského parlamentu o další evropské spolupráci při zajišťování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání
(KOM(2004) 642 v konečném znění – 2004/0239 (COD))
(2005/C 255/14)
Dne 20. ledna 2005 se Rada rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální otázky, občanství" pověřená pracemi k tomuto tématu přijala své stanovisko dne 15. března 2005.
Zpravodajem byl pan SOARES.
Na svém 416. plenárním zasedání, konaném ve dnech 6. a 7. dubna 2005 (zasedání dne 6. dubna 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko 144 hlasy pro, 2 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Článek 149 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství stanovuje, že "Společenství přispívá k rozvoji kvalitního vzdělávání podporou spolupráce mezi členskými státy, a je-li to nezbytné, podporováním a doplňováním činnosti členských států při plném respektování jejich odpovědnosti za obsah výuky a za organizaci vzdělávacích systémů a jejich kulturní a jazykovou rozmanitost".
1.2 Dne 24. září 1998 schválila Rada ministrů doporučení o evropské spolupráci při zajišťování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání, kterým "vyzvala členské státy, aby podpořily nebo zavedly systém zajišťování kvality a přiměly vysoké školy a příslušné orgány ke spolupráci a výměně zkušeností".
Bude záležet na Komisi, "aby takovou spolupráci podpořila a podala zprávu o provedení cílů doporučení na evropské úrovni a na úrovni členských států".
1.3 Zpráva předložená Komisí [1]svědčí o značném pokroku, kterého bylo dosaženo "v zavádění systému zajišťování kvality a podpory spolupráce"; zdůrazňuje však, že to není dostačující a podotýká, že "je třeba dalekosáhlejších opatření za účelem zkvalitnění výkonnosti evropského vysokoškolského vzdělávání, aby se stalo transparentnější a důvěryhodnou značkou pro naše občany i pro studenty a vědce z jiných světadílů".
1.4 V září 2003 se v rámci Boloňského procesu sešli evropští ministři školství v Berlíně ve snaze o vytvoření Evropského prostoru vysokoškolského vzdělávání a dospěli k závěru, že systémy zajišťování kvality zakládající se na několika hlavních rysech, jako je hodnocení programů či institucí prostřednictvím vnitřního hodnocení a vnějších posudků, zapojení studentů, uveřejnění výsledků a mezinárodní účast, byly obecně řečeno provedeny ve všech členských státech.
1.5 V tomto období se ministři rozhodli požádat Evropskou síť pro zajišťování kvality ve vysokoškolském vzdělávání (ENQA) [2],aby vypracovala "Společný soubor standardů, postupů a směrů o zajišťování kvality, našla způsoby, jak zajistit vzájemné posouzení systémů zajišťování kvality a/nebo akreditačních agentur či orgánů a podala o tom v roce 2005 zprávu ministrům prostřednictvím řídící skupiny".
1.6 Ministři se rovněž zavázali, že podpoří rozvoj zajišťování kvality na institucionální, národní a evropské úrovni a zdůraznili, že je potřeba vypracovat vzájemně sdílená kritéria a metodologie pro zajišťování kvality.
Rovněž zdůraznili, že v souladu s dodržováním principu institucionální autonomie leží odpovědnost za zajišťování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání hlavně a především na každé instituci, která zabezpečuje základnu pro skutečnou odpovědnost akademického systému v národním rámci kvality.
1.7 Proto se na závěr dohodli, že do roku 2005 by národní systémy zajišťování kvality měly zahrnovat:
- definování odpovědností zainteresovaných orgánů a institucí;
- hodnocení programů či institucí, včetně vnitřního hodnocení, vnějších posudků, zapojení studentů a uveřejnění výsledků;
- systém akreditace, certifikace či srovnatelné postupy; a
- mezinárodní účast, spolupráce a vytváření sítí.
1.8 V souladu s článkem 149 odst. 4 Smlouvy předložila Komise tento návrh doporučení [3] Radě a Evropskému parlamentu a požádala Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska
1.9 EHSV chápe důvody předkládané Komisí a souhlasí s principy stanovenými pro vytváření a zvyšování kvality vysokoškolského vzdělávání zaváděním dobrých praktik na institucionálním základě a rozvojem managementu kvality na evropské úrovni.
Systematické uplatňování metodologií zajišťování kvality jakožto nástroje pro soustavné zlepšování současné kvality je nejlepším způsobem pro zabezpečení skutečně vysoké kvality vysokoškolského vzdělávání ve vzdělávacích zařízeních EU podporující univerzitní vzdělávání v různých členských státech a napomáhající rovnosti mezi různými národními vzdělávacími systémy.
1.10 EHSV znovu potvrzuje svůj názor, že je velmi důležité oprostit se při této problematice od perspektivy Společenství a pozitivně hodnotí přístup přijatý Komisí pro dosažení cílů stanovených v Lisabonské strategii a konkrétněji v závěrech zasedání Evropské rady v Barceloně v březnu 2002, kde bylo konstatováno, že evropské vzdělávací a školící systémy by se měly stát "do roku 2010 značkou světové kvality".
2. Navrhované doporučení
Návrh předložený Komisí, vycházející z doporučení z roku 1998, má v úmyslu konkrétně přispět k cíli vzájemného uznávání systémů zajišťování kvality a hodnocení napříč Evropou.
2.1 Doporučení obsahuje pět kroků, které je třeba udělat pro dosažení vzájemného uznávání:
2.1.1 Požadovat od všech institucí vysokoškolského vzdělávání působících na jejich území, aby zavedly nebo rozvíjely přísné interní mechanismy zajišťování kvality.
2.1.2 Požadovat od všech organizací zajišťujících kvalitu nebo poskytujících akreditace, které působí na jejich území, aby byly ve svém hodnocení nezávislé, uplatňovaly prvky zajišťování kvality stanovené v doporučení Rady ze září 1998 a aby pro účely hodnocení uplatňovaly společný soubor standardů, postupů a hlavních směrů.
2.1.3 Podporovat organizace zajišťující kvalitu a poskytující akreditace spolu s organizacemi, které zastupují vysokoškolské vzdělávání, aby založily "evropský registr organizací zajišťujících kvalitu a poskytujících akreditaci" a určily podmínky registrace.
2.1.4 Umožnit institucím vysokoškolského vzdělávání působícím na jejich území vybrat si v evropském registru mezi organizacemi zajišťujícími kvalitu nebo akreditaci takovou agenturu, která vyhovuje jejich potřebě a profilu.
2.1.5 Přijmout hodnocení vypracované všemi organizacemi zajišťujícími kvalitu a akreditace uvedenými v evropském registru, jako základ pro rozhodnutí o vydávání licencí nebo financování institucí vysokoškolského vzdělávání včetně rozhodnutí o nárocích na studentské granty a půjčky.
2.2 V návrhu je Komise vyzvána aby:
- pokračovala v úzké spolupráci s členskými státy v podporování spolupráce mezi institucemi vysokoškolského vzdělávání, organizacemi zajišťujícími kvalitu a akreditace, příslušnými orgány nebo jinými subjekty činnými v této oblasti;
- aby předkládala každé tři roky zprávu Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o pokroku dosaženém v rozvíjení systémů zajišťování kvality v jednotlivých členských státech a o aktivitách v rámci spolupráce na evropské úrovni včetně pokroku dosaženého při naplňování výše zmíněných cílů.
3. Poznámky EHSV
3.1 Obecné připomínky
3.1.1 Požadavek na vysokou kvalitu vzdělávání a školení je velmi důležitý pro dosažení cílů Lisabonské strategie.
V této souvislosti EHSV znovu opakuje, jak důležitá je větší mobilita studentů a pracovníků pro rozvoj společnosti založené na znalostech v Evropě.
Takováto mobilita může být klíčovým faktorem, aby se stal celoevropský trh práce skutečností a společnost založená na znalostech konkurenceschopnější.
3.1.2 To je také smyslem navrhovaného doporučení, jelikož za účelem úplného dosažení takovéto mobility je nezbytné vzájemné uznávání kvalifikací a diplomů, což naopak vyžaduje účinné, souvislé mechanismy napříč Evropou zahrnující všechny zainteresované strany.
Proto je obzvláště důležité, aby byly navrženy vhodné pracovní metody pro hodnocení kvality vysokoškolského vzdělávání a jeho akreditaci v Evropě.
3.1.3 EHSV se nicméně domnívá, že tyto hodnotící mechanismy, které jsou samozřejmě důležité pro zvyšování kvality a důvěryhodnosti vysokoškolského vzdělávání, nesmí být příliš závislé na bezprostředních požadavcích trhu, jelikož je třeba vzít v úvahu dlouhodobé cíle a výhledy, začínaje základním výzkumem.
3.1.4 EHSV dále zdůrazňuje, že financování vysokoškolského vzdělávání je stále klíčovým faktorem pro dosažení základních vzdělávacích cílů.
Nebylo by správné, kdyby bylo vysokoškolským zařízením bráněno získat přístup ke kvalitnějším hodnotícím a akreditačním agenturám z důvodu finančních omezení.
3.1.5 Současná iniciativa Komise popsaná v navrhovaném doporučení Rady je v souladu se stanoviskem Výboru přijatém v roce 1997 [4], zejména když se tvrdí, že:
- "bude nutné pevně směřovat k přijetí systémů zajišťování kvality, které zahrnují standardizované hodnotící metody, kterých mohou využít všichni, co dobrovolně přijali hodnocení jako systém napomáhající dosahování zlepšení a nevidí ho jako překážku";
- "princip autonomie univerzit je (…) [není] v diskusi (…).
Pro občany je však důležité, aby byli informováni o tom, která školící zařízení v Evropě zavedla hodnocení jako systematickou metodu zajišťování kvality ve svých organizacích (…) a které instituce používají standardizované metody hodnocení kvality".
- "kromě toho, že Komise umožní každému členskému státu a školícímu zařízení, aby použily svá vlastní kritéria, měla by zároveň podporovat uplatňování společných kritérií, která vykazují úroveň kvality vyučování z perspektivy Společenství".
3.1.6 EHSV si je vědom potřeby pro mladé Evropany a veřejnost obecně, aby byli informování o kvalitě různých vysokoškolských zařízení.
Standardy a kritéria používaná pro hodnocení nebo akreditaci evropských zařízení však musí sloužit jako referenční body pro zvýšení průhlednosti a usnadnění porovnatelnosti napříč Evropou a současně více podporovat různorodost mezi institucemi a pomoci zabezpečit, aby byly spíše vedeny podle potřeb dnešní společnosti, než aby přispívaly k harmonizaci právních předpisů členských států, úmyslně vypuštěných z Ústavy Unie.
3.1.7 Ve společnosti založené na znalostech, která má představovat základnu pro vytvoření nejvyspělejší hospodářské, sociální, technologické a kulturní oblasti na světě, jsou systémy zajišťování kvality a celkové procesy kvality nezbytné pro pokrok a zlepšování služeb poskytovaných zákazníkům a uživatelům.
Z tohoto důvodu by měly členské státy zabezpečit vzdělávací zařízení dostatečnými zdroji na rozvoj kvality hodnotících procedur, aby docházelo ke zlepšování vzdělávání jako produktu.
Navíc, vazby mezi univerzitami a společností obecně by měly být zintenzívněny, aby bylo umožněno mladým lidem s vysokoškolským vzděláním snadněji vstoupit na trh práce; to vyžaduje, aby byli sociální partneři více zapojeni do systémů zajišťování kvality vysokoškolského vzdělávání a měli lepší znalosti o budoucích potřebách trhu práce.
3.1.8 EHSV znovu zdůrazňuje dva klíčové principy pro dosažení cílů týkajících se vzájemného uznávání, které by měly být v textu doporučení členským státům konkrétně zmíněny:
- systémy zajišťování kvality nemohou být zavedeny, ale musí být přijaty těmi, kteří jsou do této problematiky zainteresováni, zejména přednášející a akademické orgány, a musí být celkově určeny pro zlepšování vysokoškolského vzdělávání v členských státech.
- vysokoškolská zařízení musí mít přístup ke zdrojům potřebným pro financování struktur na zvyšování, podporu a provádění metod a technik kvality, zejména pro zapojení těch, kteří v současné době zabezpečují vzdělávání, což je nevyhnutelné.
3.2 Konkrétní připomínky
3.2.1 EHSV sdílí názor, že kritéria a standardy uplatňované každou institucí za účelem rozvoje interních metod hodnocení musí vycházet z rámce, v kterém vlastní instituce funguje.
Klíčové prvky pro systematické zlepšování musí být založeny na těchto vnitřních mechanismech zajišťování kvality, spolu s využitím výsledků učení a kompetencí.
Tato zlepšení musí především držet krok s měnícími se potřebami společnosti, jak bylo stanoveno sborem zainteresovaných subjektů, jež zahrnuje univerzitní učitele, odborníky, absolventy, experty v daných oblastech, studenty a sociální partnery.
3.2.2 EHSV vítá návrh na vypracování příručky ENQA o postupech pro zabezpečení kvality, která by obsahovala několik obecně přijatých modelů nebo protokolů, založených na osvědčených postupech v členských státech.
Tato příručka by se však měla co nejvíce zaměřit na podporu zajišťování kvality ve vzdělávacích zařízeních, která ještě neuplatňují tyto postupy, a na povzbuzení většího používání v těch institucích, které již tak činí.
Rovněž souhlasí s Komisí, pokud jde o potřebu definovat principy zajišťování kvality napříč Evropou, které budou součástí příručky ENQA, zejména s ohledem na autonomii univerzit, veřejnou odpovědnost a nezávislost vnějších organizací zajišťujících hodnocení a/nebo akreditaci, proporcionalitu a spravedlnost; to jsou principy, kterých by se měly všechny strany držet.
3.2.3 EHSV se domnívá, že je důležité zabezpečit, aby organizace provádějící vnější hodnocení vysokoškolských zařízení plnily vysoké normy nezávislosti a profesionality.
Je však důležité objasnit, co se v tomto případě nezávislostí rozumí a zda-li by tyto organizace měly být ziskové či nikoli.
Je nutné zajistit, aby tyto organizace byly skutečně nezávislé ve vztahu k organizacím podrobujícím se hodnocení, což vede k druhé otázce, zda-li by měly být ziskové či nikoli.
Je jednoznačné, že tyto organizace musí mít potřebné prostředky, aby mohly dělat svou práci (což zahrnuje být zaplaceny za práci, kterou dělají).
Jestliže však budou působit stejným způsobem jako podnik, s činnostmi směřujícími k zisku, mohla by tím být ohrožena jejich celková nezávislost.
3.2.4 Vytvoření evropského registru organizací zajišťujících kvalitu a poskytujících akreditace je zajímavá, odsouhlasená myšlenka, ale v doporučení nejsou vyjasněny administrativní mechanismy pro tento registr; tím se předpokládá, že kvalita organizací skutečně provádějících hodnocení kvality vysokoškolských zařízení bude sama zhodnocena a zajištěna, a v zásadě umožní, aby byly kvalifikace přijímány a uznávány v rámci Evropy a mimo ní.
3.2.4.1 EHSV doporučuje, aby Komise zvážila možnost zahrnout do registru rubriky, které umožní rozlišit na jedné straně akreditace zavádějící základní evropské reference pro hlavní profesní odvětví a na druhé straně ustanovení o kvalitě či akreditaci zasahující do specializovaných nebo specifických oblastí.
3.2.5 EHSV vítá myšlenku udělat vysokoškolská zařízení zodpovědnými tím, že jim bude umožněno vybrat si organizaci zajišťující kvalitu a poskytující akreditace, která vyhovuje jejich potřebě a profilu, pod podmínkou, že tato organizace je zahrnuta v registru a je v dané zemi uznávána jako nezávislá a důvěryhodná.
Možnost, aby univerzity rozvíjely strategii akreditace, která je nejvhodnější pro jejich konkrétní činnosti a cíle, by však neměla vést k situaci, že budou instituce tříděny podle kvality vybrané organizace.
EHSV upozorňuje všechny zainteresované strany, že jestliže organizace zajišťující kvalitu a poskytující akreditace budou samy mít rozdílnou úroveň kvality, existuje vážné riziko, že by tím byla ovlivněna kvalita vlastního hodnocení, což by vedlo k různým klasifikacím vysokoškolských institucí.
3.2.6 EHSV považuje za důležité, aby současné národní systémy kvality a akreditace byly úzce spojeny s evropskými akreditačními dohodami.
Členské státy jsou ve skutečnosti zodpovědné za organizování národních systémů zajišťování kvality a akreditace a musí provést rozhodnutí o tom, zda udělit licenci nebo poskytnout univerzitám finanční prostředky či nikoli.
To by však mělo být úzce spojeno s evropskými akreditačními dohodami, aby bylo možné usnadnit vzájemné uznávání kvalifikací a diplomů.
Akreditační kritéria a certifikace nečlenskými státy by mohly představovat nástroj na podporu celkového obrazu o těchto institucích a nebyly by financovány státem.
Třebaže tyto alternativy nejsou stejné, pokud jde o to, co znamenají pro učinění členských států zodpovědnými za poskytování kvalitního vzdělávání, EHSV považuje za pozitivní, že Komise "podporuje fázi zakládání a testování nadnárodních hodnocení a akreditací jednotných a společných studijních programů", spolu se založením "evropské akreditace v oblasti jako je medicína či inženýrství", což by mohlo představovat klíčový krok směrem k tomu, aby se "tolik diskutované "vzájemné uznávání" stalo skutečností".
3.2.7 Jedním z principů, na kterých doporučení zakládá systémy zajišťování kvality, je zapojení všech zainteresovaných stran.
EHSV se domnívá, že socioekonomičtí provozovatelé mohou v tomto ohledu významně přispívat díky svým specifickým zkušenostem, které mohou být nejcennější, pokud jde o použití metod.
Organizace zaměstnavatelů a zaměstnanců, jakožto forum pro veřejné mínění o záležitostech trhu práce, spolu s dalšími přímo ovlivněnými stranami, musí být schopny hrát klíčovou roli v tomto celkovém procesu systematického zlepšování kvality vysokoškolského vzdělávání
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském uskupení pro přeshraniční spolupráci (EUPS)
KOM(2004) 496 v konečném znění – 2004/0168 (COD)
(2005/C 255/15)
Dne 8. listopadu 2004 se Rada Evropské unie v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla prokonzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem věc výše uvedenou.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", jež byla pověřena přípravnými pracemi k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 18. března 2005 (zpravodaj: pan NOLLET).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko na svém 416. plenárním zasedání dne 6. a 7. dubna 2005 (jednání dne 6. dubna 2005) 118 hlasy pro, 2 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Dne 1. května 2004 se začala psát nová kapitola v dějinách Evropy.
1.2 Po dlouhém období příprav se deset nových států připojilo k patnácti členům Evropské unie.
To nabízí nové možnosti a perspektivy rozvoje.
Aby bylo dosaženo větší účinnosti, musí být instituce Unie blíže občanům a životu místnímu, regionálnímu a i Společenství.
K tomu je však zapotřebí věnovat větší pozornost kvalitě legislativy Společenství.
1.3 Zřízení nového právního nástroje pro přeshraniční spolupráci tak nabývá na prioritě v rámci prohloubení tohoto dialogu a představuje novou výzvou, kterou je třeba přijmout.
1.4 Dne 14. července 2004 přijala Komise návrh pěti nových nařízení na aktualizaci strukturálních fondů a nástrojů na období 2007-2013, mezi nimiž se nachází návrh nového nařízení zakládající evropské uskupení pro přeshraniční spolupráci pod názvem EUPS.
1.5 Podle Komise je EUPS pragmatickou odpovědí na vyslovený požadavek členských států.
Navrhuje nezávazný a volitelný nástroj k zavedení struktury přeshraniční správy.
1.6 Podle Komise se nejedná o zpochybnění kompetencí náležících členským státům.
Za využívání strukturálních fondů jsou zodpovědné jednotlivé státy.
1.7 Komise, vědoma si příčin, nechtěla zacházet do podrobností této úmluvy.
Přenechává aktérům možnost upřesnit vlastní statut.
1.8 Komise je toho názoru, že členské státy mohou postoupit dále.
Využívání EUPS je dobrovolné.
1.9 Komise (v době sepsání tohoto návrhu stanoviska) musí ještě předat EHSV doplňující informaci týkající se právních aspektů.
1.10 Komise se záměrně nesnažila řešit další fiskální aspekty pomocí tohoto nového nástroje (EUPS).
EUPS se rozhodne pro fiskální režim jednoho z členských států podle své volby.
1.11 Komise se nesnaží o harmonizaci a ujišťuje, že si nepřála sepsat podrobnější nařízení.
Jelikož se nehovořilo o problému fiskální harmonizace během debaty pracovní skupiny EHSV, tento postoj Komise neodpovídá snahám o zjednodušení řízení.
1.12 Komise nechtěla vykonávat práci za členské státy a zdůrazňuje, že EUPS je a zůstane nástrojem subsidiarity.
1.13 Komise se na základě své zkušenosti domnívá, že je nemožné sepsat podrobný model.
1.14 Komise je toho názoru, že nevládní organizace nemají pravomoci orgánů veřejné správy.
1.15 Komise tak určila minimální rámec.
Pomoc mohou obdržet například univerzity.
1.16 Komise potvrzuje, že je možné získat pomoc ze strukturálních fondů, aniž by bylo nutné využívat EUPS.
1.17 Komise se domnívá, že velkou výhodou jejího návrhu nařízení o založení evropského uskupení pro přeshraniční spolupráci (EUPS) je, že již od roku 2007 bude moci být používán v praxi bez toho, aniž by se muselo čekat na eventuální legislativní revize v členských státech.
1.18 Výbor regionů vydal dne 18. listopadu 2004 celkově příznivé stanovisko a předkládá některé pozměňovací návrhy, zejména následující: Výbor regionů navrhuje pozměnit název nového právního nástroje a nahradit označení evropské uskupení pro přeshraniční spolupráci (EUPS) pojmenováním Evropská asociace pro transevropskou spolupráci (EATS).
Podle Výboru regionů spočívá výhoda tohoto nového pojmenování v tom, že umožňuje používat dotyčný právní nástroj pro nadnárodní a meziregionální spolupráci ve smyslu článku 1e návrhu nařízení.
2. Obecné připomínky
2.1 EHSV se seznámil s návrhem nařízení o založení Evropského uskupení pro přeshraniční spolupráci (nebo Evropské asociace pro transevropskou spolupráci, EATS), jak jej navrhuje Výbor regionů.
2.2 EHSV se připojuje k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o založení evropského uskupení pro přeshraniční spolupráci (EUPS) a ke stanoveným cílům.
2.3 EHSV bere na vědomí argumentaci Komise a zvláště nepovinný aspekt vytvoření EUPS.
2.3.1 EUPS zjednodušuje přeshraniční spolupráci například na úrovni oběhu finančních toků.
2.3.2 EUPS se může týkat různých partnerů v mnoha zemích.
Zvláště pak s ohledem na zvýšený počet pozemních a námořních hranic Společenství po jeho rozšíření je nutné usnadnit posilování meziregionální spolupráce ve Společenství.
2.3.3 EUPS nebrání ani nestojí v cestě dohodám o užší spolupráci.
EUPS nenahrazuje euroregion.
2.5 EHSV podporuje iniciativu Komise týkající se nového právního nástroje k usnadnění spolupráce.
Tato doplňující nařízení si kladou za cíl zjednodušení efektivní spolupráce, ale názornější ustanovení týkající se účasti sociálních partnerů, jakož i dalších příslušných organizací občanské společnosti na dohodách o kontrole chybí.
2.6 Kromě toho zůstává právní základ tohoto ustanovení nejasný.
Bylo by vhodné ujasnit vztah mezi Evropským fondem regionálního rozvoje (článek 18) a EUPS, zvláště v případě, kdy členské státy přidělí EUPS zodpovědnost za řízení.
2.7 EHSV si rovněž přeje zjistit, zda nároky na plánování řízení, kontroly a realizace umožní členským státům účinně spolupracovat a poučit se z programů Interreg.
Vypracované postupy pro plánování a dokumentaci (aby se mohlo začít v letech 2007-2013) by měly být použity ke zlepšení účasti obyvatel a sociálních partnerů, jakož i dalších příslušných organizací občanské společnosti.
Ustanovení o realizaci týkající se zveřejnění operačních programů (čl. 12/6 d) musí být tedy vypracováno v termínu.
2.8 EHSV se domnívá, že EUPS může být bezpochyby vhodným nástrojem pro přeshraniční spolupráci a řešením národních problémů.
2.9 EHSV však vyjadřuje jisté pochybnosti týkající se uznání EUPS v případě finančních postupů a národních řídících orgánů.
2.10 Soudí se, že strukturální fondy by měly být řídícím mechanismem strategie realizace pro aktéry rozvojového procesu s co největší účastí občanů.
Místní a regionální hospodářské a sociální subjekty jsou považovány za aktéry rozvoje. Bylo by vhodné, aby byly výslovně zapojeny do vytváření EUPS.
2.11 EHSV považuje přeshraniční spolupráci za zásadní. Komise (i když je EUPS dobrovolné) by měla zainteresovaným aktérům navrhnout nějaký model.
Tento model by neměl být dalším omezením pro budoucí EUPS, ale vzorovým příkladem a oporou při zřízení EUPS.
2.12 EHSV zdůrazňuje nedostatečné jednání o důležitém bodu návrhu nařízení. Jedná se o finanční správu. Nařízení o EUPS by mělo objasnit aspekty řízení evropských fondů. 2.13 Toto objasnění nezpochybňuje již stanovená pravidla týkající se finanční zodpovědnosti členských států. Avšak pokud je cílem EUPS zjednodušení, měly by být navrhnuty pružnější postupy v oblasti odůvodnění a řízení finančních účtů.
3. Zvláštní připomínky
3.1 Ve snaze o ujasnění navrhuje EHSV Komisi následující pozměňovací návrhy:
3.1.1 Čl. 1, bod 3:
Cílem EUPS je usnadnění a podpora přeshraniční spolupráce členských států, jakož i regionálních a místních orgánů DOPLNIT, hospodářských a sociálních aktérů a dalších příslušných organizací občanské společnosti za účelem posílení hospodářské, sociální a územní soudržnosti.
3.1.2 Článek 2:
EUPS může být složeno z členských států, jakož i regionálních a místních orgánů nebo jiných místních veřejných subjektů DOPLNIT, hospodářských a sociálních aktérů a dalších příslušných organizací občanské společnosti, dále nazývaných "členové".
3.1.3 Čl. 4, bod 5:
Úmluva stanoví, jaké právo je uplatnitelné pro výklad a provádění DOPLNIT s ohledem na evropská nařízení a bilaterální fiskální úmluvy členských států, než dojde k evropské fiskální harmonizaci.
Komise by toto měla upřesnit.
3.1.4 Článek 5:
DOPLNIT personální řízení by mělo brát v úvahu hledisko místa (nebo míst) činnosti a evropská nařízení a uplatnitelné sociální a fiskální legislativy co nejdůsledněji.
4. Závěry
4.1 EHSV se domnívá, že EUPS je nezbytným nástrojem a pro dobrou komunikaci a porozumění by bylo vhodné, aby Komise navrhla referenční technický a právní rámec.
Je třeba rozlišit dva základní pojmy, a to právní aspekty na straně jedné a strategické na straně druhé.
4.2 EHSV usiluje o skutečnou soudržnost, aby překonal závažné obtíže, se kterými se členské státy a regionální a místní orgány setkávají při provádění a správě akcí přeshraniční, nadnárodní a meziregionální spolupráce v rámci rozdílných národních právních předpisů a postupů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu regionálního rozvoje, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti
KOM(2004)492 v konečném znění – 2004/0163 (AVC)
(2005/C 255/16)
Dne 21. prosince 2004 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", jež nesla odpovědnost za přípravné práce Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 18. března 2005 (zpravodajem byl pan Malosse).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko na svém 416.plenárním zasedání dne 6. a 7. dubna 2005(zasedání dne 6. dubna 2005) 126 hlasy pro, 3 hlasy proti a 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor se mnohokrát velmi zřetelně vyjádřil ve prospěch politiky "hospodářské, sociální a územní soudržnosti" v souladu s formulací přijatou Ústavní smlouvou.
Ve svém stanovisku k finančním perspektivám 2007-2013 [1] EHSV opětně vyjadřuje svoji podporu soudržnosti a jmenovitě žádá, aby bylo na strukturální politiku a fondy soudržnosti přiděleno více rozpočtových prostředků, především s ohledem na vliv nových a budoucích členských států tak, aby nedošlo k penalizaci nejméně rozvinutých zemí a regionů evropské patnáctky.
1.2 Předkládaný návrh určuje tón a rámec plánování, které by mohlo být přijato na období 2007-2013.
Návrh přichází v polovině současného plánovacího období strukturálních fondů, jehož hodnocení není ještě dostatečně známo a analyzováno, především s ohledem na realizaci strukturálních projektů v nových členských zemích.
1.2.1 Za daných podmínek vytváří toto plánování všeobecný technický a finanční rámec, jehož hlavní principy se zdají být zřetelně určeny, ale jehož přesné modality aplikace, jakož i rozpočtové důsledky musí být ještě důkladně projednány, především mezi členskými státy.
Je třeba rovněž zdůraznit, že během období 2007-2013 dojde k dalšímu rozšíření Unie, jmenovitě v roce 2007 o dvě země, Bulharsko a Rumunsko, které by vzhledem ke své hospodářské a sociální situaci měly plně těžit z politiky soudržnosti.
1.3 Komise ve svém návrhu zamýšlí zachovat klíčové principy politiky soudržnosti, tedy plánování, partnerství, spolufinancování a hodnocení, přitom ale oznamuje, že chce přenechat větší část odpovědnosti členským státům a místním samosprávám, a rovněž zjednodušit postupy a vytvořit "jasné a striktnější" kontrolní mechanismy.
1.4 Právě k tématu budoucnosti politiky soudržnosti formuloval EHSV za poslední 4 roky více než 70 návrhů obsažených v nejméně 12 stanoviscích [2].
Komise požádala o průzkumné stanovisko k realizaci partnerství [3] a předsednictví Rady si rovněž vyžádalo stanovisko EHSV [4] v roce 2003, v rámci příprav na neformální setkání Rady ministrů odpovědných za politiku soudržnosti, konaného 20. října 2003 v Římě.
EHSV ve svých četných stanoviscích formuloval často velmi pokrokové návrhy ke zlepšení fungování politiky soudržnosti.
1.5 V celku se dá říct, že Komise s návrhy EHSV zacházela spíše pozitivně, až na zásadní otázku partnerství.
Komise vzala na vědomí většinu návrhů EHSV (celkem 39 ze 70 konkrétních návrhů) a upravila pravidla politiky soudržnosti v souladu s návrhy EHSV (8 případů).
Což znamená, že Komise ve valné většině případů (42 z celkových 72) přijala návrhy EHSV.
2. Politika soudržnosti čelí výzvě rozšíření
2.1 Vytvoření mocného celku
2.1.1 Unie rozšířená o 10 nových vstupujících zemí tvoří 3. nejlidnatější celek světa s 455 miliony obyvatel, daleko za Čínou a Indií, ale před Spojenými státy se svými 300 miliony obyvatel a Ruskem se 140 miliony obyvatel.
Při HDP 10 bilionů EUR má EU k dispozici třetinu světového bohatství a pětinu světového obchodu, tedy postavení potenciální mocnosti v současném globálním kontextu.
2.1.2 Přesto, že nové státy jsou méně rozvinuté než stávající členské státy, přinášejí s sebou ekonomickou dynamiku (průměrný růst 3,6 % v nových zemích oproti 0,4 % v roce 2003 v zemích evropské patnáctky), která může mít jedině hluboký a pozitivní vliv na konjunkturu a globální dynamiku EU.
2.2. Nové výzvy
2.2.1 Jako každá významná změna či mutace, nový rozměr Evropy si nevyhnutelně vyžádá adaptace institucí, politiky a rozpočtu.
Po předchozích 4 rozšířeních EU – 1973 (Spojené království, Irsko, Dánsko), 1981/1986 (Řecko, Španělsko, Portugalsko), 1989 (znovusjednocení Německa), 1995 (Švédsko, Finsko, Rakousko), byly zásadní změny nutné.
2.2.2 Nynější rozšíření, výjimečné počtem příchozích a jejich nízkou hospodářskou úrovní, staví EU před komplex specifických problémů.
2.3 Dynamické hranice
Došlo ke zpochybnění tradičních orientačních bodů EU, ať už povahy zeměpisné, kulturní, náboženské či historické, do té míry, že nadále není možno přesně stanovit nesporné a nedotknutelné hranice Evropy.
Nová rozšíření jsou již naplánovaná (Rumunsko, Bulharsko), nebo projednávaná (Turecko, Chorvatsko), je třeba rovněž vzít v potaz další možné žádosti o přistoupení.
Je nepochybné, že tato dynamika zesílí požadavky na větší soudržnost za předpokladu respektování identity každého.
2.4 Rozdíly v hospodářské úrovni
2.4.1 Všech 10 zemí přistupujících v roce 2004 má průměrný příjem na obyvatele nižší než 76 % průměru nynějšího Společenství patnácti, měřeno kupní silou Dvě nově příchozí země (v roce 2007 Bulharsko a Rumunsko) mají ještě větší zpoždění, s hodnotami nižšími než 30 % průměru Společenství.
Je tedy nutné, aby Evropská unie zohlednila tuto situaci na úrovni rozpočtu, jmenovitě při projednávání přijetí finančních perspektiv na období 2007-2013.
2.4.2 Nové rozvržení fondů musí pokrýt tyto požadavky a poskytnout Komisi prostředky pro trvalou finanční politiku EU a jejích členských států.
Strop 4 % HDP, kterým je omezena přístupová částka k fondům Společenství, se v tomto ohledu jeví jako podmínka zajištění hospodářské účinnosti a stejně tak spravedlnosti.
Nicméně integrace nových členských států neodstraňuje existující rozdíly v rozvoji uvnitř bývalé evropské patnáctky.
V tomto duchu musí politika hospodářské, sociální a územní soudržnosti pokrýt celou Unii a mít pro tento účel k dispozici dostatek prostředků.
2.5 Rozporuplné výsledky
2.5.1 Evropské dotace hrály nepopiratelnou roli v redukování rozdílů mezi státy.
Ale tento všeobecný kladný vliv by neměl zakrývat četné rezervy, rovněž analýza podmínek realizace politiky soudržnosti nabádá k důkladným reformám.
- Cíl 1 dokázal ve velké míře zredukovat rozdíly mezi členskými státy a mezi regiony, a to přesto, že nedostatek průkazných výsledků v redukování rozdílů uvnitř některých velkých zemí Unie poukazuje na to, jak je nesnadné globálně uspět v politice územní soudržnosti.
Kromě toho redukce rozdílů mezi zeměmi je výsledkem jak makroekonomických politik, tak strukturálních zásahů.
Co se týče rozdílů mezi regiony, pro které je vliv strukturálních projektů zásadní věcí, nezbývá než konstatovat, že evropské zásahy nebyly vždy soustředěny na projekty, které by měly opravdu rozhodující pozitivní účinek.
Jako hlavní důvod tohoto relativního neúspěchu bývají citovány jak nezažitý zvyk věci konzultovat, tak nedostatečná implikace aktérů občanské společnosti.
Tato otázka nabývá dále na důležitosti v kontextu nových členských států, kde jsou citované nedostatky ještě více hmatatelné;
- Cíli 2 lze přičíst tu zásluhu, že umožnil zásahy v mnohých evropských regionech, čímž zajistil Unii dobré zviditelnění a umožnil poměrně úzkou spolupráci s hospodářskými a sociálními složkami, i když v různé míře v jednotlivých členských státech.
Nicméně byl Cíl 2 kritizován především za to, o jak skromné částky se jednalo;
- Cíle 3 bylo často využíváno ke spolufinancování národních opatření bez přidané hodnoty či evropského zviditelnění;
- programy iniciativ Společenství a inovační projekty, díky vytváření sítí a poskytování technické asistence, dokázaly přinést skutečnou přidanou hodnotu, a to i přes přehnané byrokratické postupy;
- je známo, že Fond soudržnosti spolu s prostředky Cíle 1 hrál často rozhodující roli ve financování velkých investic.
2.6 Výsledky nabádají k ambiciózní reformě politiky soudržnosti
2.6.1 Celkově je zřejmé, že vliv strukturálních fondů je velmi různorodý na úrovni opatření, ale fondy nemohou být v žádném případě považovány za zázračný lék pro hospodářský rozvoj regionů.
Strukturální fondy nejsou žádným "řidičským průkazem" pro růst, ani pro státy, ani pro způsobilé regiony.
Doprovázejí snahy regionálních aktérů a zemí nejméně rozvinutých, ale zůstává riziko, že pokud nejsou priority dobře stanoveny s místními aktéry jako celkem, přinášejí pouze jednotlivá řešení dopadu přírodních či strukturálních nevýhod.
Jejich využívání musí být tedy pojato jako vzpruha sloužící realizační strategii uplatňované aktéry rozvoje, za co největší účasti zainteresovaných občanů.
Významná část evropských fondů by tedy měla být určena na inovační projekty podporující rozvoj místních kapacit, s cílem zvýšit přitažlivost a konkurenceschopnost regionů, jejichž vývoj zaostává.
EU hraje zásadní roli v rozvoji výměn osvědčených postupů mezi zainteresovanými aktéry v této oblasti.
2.6.2 Reforma politiky soudržnosti by měla směřovat k lepší rovnováze mezi nutnými investicemi do infrastruktury a investicemi do lidských zdrojů, v současné době nedostatečně podporovanými, a které však mají zásadní význam pro posílení potenciálu regionů, jejichž vývoj zaostává.
2.6.3 Snaha o vyšší efektivnost a o lepší kvalitu jsou tedy nevyhnutelné proto, aby evropští občané přijali a podpořili politiku soudržnosti, která bude ambiciózní a bližší regionům.
2.7 Profil nové politiky soudržnosti
2.7.1 V tomto kontextu by měl návrh Komise o politice soudržnosti odpovídat na jedné straně potřebám územní soudržnosti Unie rozšířené na 25 států a na druhé straně přispívat k hlavním cílům Unie, jimiž jsou konkurenceschopnost v hospodářství založeném na znalostech, snaze o plnou zaměstnanost a trvalý rozvoj.
3. Návrh nařízení být v souladu s cíli ambiciózní reformy
3.1 Nové cíle návrhu nařízení
3.1.1 Nový Cíl 1 Konvergence, slučující současný Cíl 1 strukturálních fondů a Fond soudržnosti.
Zdroje přidělené na statistické postupné vyřazování (phasing out) by byly rovněž zahrnuty do tohoto cíle.
3.1.1.1 Způsobilá území: regiony s HDP na obyvatele menším než 75 % průměru Společenství, tak zvané "státy soudržnosti", tedy ty s hrubým národním příjmem menším než 90 % průměru Společenství, regiony způsobilé pro současný Cíl 1, jež z něj budou vyřazeny kvůli statistickému dopadu rozšíření, dodatečné dotace pro nejvzdálenější regiony.
3.1.1.2 Finanční aspekty: celkový finanční objem: 78 % rozpočtu určeného na politiku soudržnosti (v souladu s finančními perspektivami 2007-2013); podpora programů nového Cíle 1 fondy FEDER, Evropským sociálním fondem, Fondem soudržnosti.
3.1.1.3 Hlavní dotované oblasti:
- z fondu FEDER: výzkum a technologický rozvoj (R&TD), inovace a podnikání, informační společnost: v místním měřítku rozvoj obsahů, služeb a aplikací, životní prostředí, cestovní ruch, energie, přímá pomoc investicím malých a středních podniků přispívajících k tvorbě a udržení pracovních míst,
- z Evropského sociálního fondu: zvětšit adaptabilitu podniků a zaměstnanců, zlepšit investice do lidského kapitálu,
- z Fondu soudržnosti: transevropské dopravní sítě, ochrana životního prostředí, oblasti přispívající k trvalému rozvoji a obsahující environmentální rozměr.
3.1.2 Nový Cíl 2 určený na regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost, slučující současný Cíl 2, regiony se strukturálními problémy, a Cíl 3, zaměstnanost-vzdělání.
3.1.2.1 Byly vytyčeny dva intervenční směry:
- regionální konkurenceschopnost, a to cestou regionálních programů dotovaných pouze z fondu FEDER. Cílem je nalézat řešení problémů, kterým čelí městské a venkovské oblasti ve sféře hospodářské restrukturalizace a regiony trpící strukturálními nebo přírodními nevýhodami, především ostrovy a oblasti se slabým osídlením,
- zaměstnanost, a to cestou národních programů dotovaných výlučně z Evropského sociálního fondu. Jde o to podporovat takovou politiku, jež si klade za cíl plnou zaměstnanost, kvalitu, produktivitu a rovněž sociální začlenění.
Tento cíl zůstává v souladu se strategií přijatou Evropskou radou v Lisabonu: posílit zaměstnanost, hospodářskou reformu a sociální soudržnost v rámci hospodářství založeného na znalostech a směřujícího k trvalému rozvoji.
3.1.2.2 Tento cíl se týká všech území, která nespadají pod nový Cíl 1.
3.1.2.3 Finanční aspekty: celkový finanční objem: 18 % rozpočtu určeného na politiku soudržnost (v souladu s finančními perspektivami 2007-2013). Celkový finanční objem bude rozdělen na dvě poloviny mezi oba intervenční směry.
3.1.2.4 Hlavní dotované oblasti:
- z fondu FEDER: na jedné straně, inovace a hospodářství založené na znalostech, přístup ke službám obecného hospodářského zájmu v dopravě a telekomunikacích, usnadnění přístupu malých a středních podniků k informačním a komunikačním technologiím, na druhé straně životní prostředí a prevence rizik,
- z Evropského sociálního fondu: zlepšení adaptability podniků a zaměstnanců.
3.1.3 Nový Cíl 3 Evropská územní spolupráce, zaměřený na spolupráci mezi regiony a v evropském měřítku, který by nahradil stávající program iniciativy Společenství Interreg.
3.1.3.1 Cíl se týká následujících území: členské státy a regiony navrhnou oblasti nadnárodní spolupráce na bázi 13 současných oblastí spolupráce INTERREG III B. Komise pak rozhodne o oblastech spolupráce společně s členskými státy a regiony.
Způsobilé projekty: stejného typu jako projekty INTERREG III B, s důrazem na priority z Lisabonu a z Göteborgu.
Podpora sítí spolupráce mezi regiony.
Týká se celého území EU.
3.1.3.2 Finanční aspekty: celkový finanční objem: 4 % rozpočtu určeného na politiku soudržnosti (v souladu s finančními perspektivami 2007-2013). Týká se: fondu FEDER.
3.1.3.3 Hlavní dotované oblasti: tento cíl se soustředí na 3 typy územní spolupráce:
- přeshraniční spolupráce: rozvoj podnikatelství, malých a středních podniků, jakož i cestovního ruchu, redukování vlivu okrajového postavení díky lepšímu přístupu ke službám a sítím dopravním, informačním a komunikačním,
- nadnárodní spolupráce: zlepšení dostupnosti, výzkum a technologický rozvoj,
- podpora sítí spolupráce mezi regiony: inovace a hospodářství založené na znalostech, životní prostředí a prevence rizik, městská dimenze.
3.2 Globální přístup k politice soudržnosti
3.2.1 Politika soudržnosti ve své strategické složce týkající se pomoci a podpory "harmonického globálního rozvoje Společenství jako celku" jmenovitě "snahou o zmenšování rozdílů mezi stupni rozvoje různých regionů" představuje specifika, která z ní činí prioritní cíl vyjednávání, a to především v rámci nových jednání o rozpočtu.
3.2.2 V tomto kontextu bude politika soudržnosti hrát zásadní roli vůči novým a budoucím členským státům.
Jejich hospodářské zaostávání a zastaralost jejich infrastruktur jsou dnes dobře známou realitou, která plně ospravedlňuje uplatňování politiky soudržnosti od okamžiku jejich vstupu do Unie.
3.2.3. Naproti tomu je třeba mít na zřeteli, že pro stávající členské státy zůstává politika soudržnosti nadále velmi důležitou.
V prvé řadě, napojení regionů Cíle 1 na politiku soudržnosti je významným politickým krokem.
Dále pak stále existují regiony, které v současné době těží z politiky soudržnosti a budou z ní zřejmě v budoucnu vyčleněny, jež však nadále zakoušejí velké interní těžkosti způsobené slabou územní soudržností.
3.2.3.1 Třetí zpráva o soudržnosti zřetelně ukázala, že pokud byly rozdíly mezi státy částečně absorbovány, rozdíly mezi regiony uvnitř jedné země přetrvávají a dokonce se v některých zemích prohlubují, což pouze potvrzuje realitu strukturálních a přírodních znevýhodnění.
Tyto nerovnosti mohly být daleko větší bez zásahu strukturální politiky a politiky soudržnosti, protože existuje jasná tendence k polarizaci ekonomického rozvoje do nejbohatších oblastí.
3.2.4 Konečně, zdá se být zcela na místě implikovat regiony všech členských zemí, v souladu s cílem dosáhnout větší účasti občanů na evropské integraci.
Považujeme za důležité zdůraznit politický význam těchto zdrojů, jež tvoří komunikační spojení pro EU.
EU bývá četnými pozorovateli vnímána jako vzdálená a jako zdroj omezování, naproti tomu evropské dotace jsou prostředkem politiky přibližování.
3.2.5 Navíc, v souladu se Smlouvou zakládající Ústavu pro Evropu, je územní soudržnost zásadním principem činnosti Unie.
Následkem toho mají strukturální nástroje ve službách této politiky být schopny zasahovat jménem Unie a mají tedy nějakým způsobem mobilizovat zdroje všech zemí Unie, jak z hlediska finančního, ve jménu solidarity Společenství, tak z hlediska nápadů, pracovních zkušeností a projektů.
Evropské zviditelnění činnosti strukturálních fondů je tedy věcí zásadní, stejně jako zajištění jisté přidané evropské hodnoty každému projektu, nejen penězi, ale společnými strategiemi, výměnami, spoluprací a přenosem pracovních zkušeností, které Unie přinese.
3.3 Posílení účasti hospodářských a sociálních aktérů
3.3.1 Komise se neřídila souborem doporučení, která jí EHSV dal ve svém průzkumném stanovisku [5], o posílení role hospodářských a sociálních partnerů: hlasovací právo v přípravných a kontrolních orgánech, technické zabezpečení, pečlivý výběr partnerů, upřesnění role kontrolních výborů.
EHSV je překvapen slabinami obsaženými v návrhu Evropské komise, který neodpovídá politickým závazkům přijatým za účelem posílení partnerství.
EHSV s politováním konstatuje, že Evropské komisi chyběla v této oblasti politická odvaha přesto, že účinnost politiky soudržnosti závisí z velké míry na účasti hospodářských a sociálních aktérů, a rovněž dalších relevantních organizací občanské společnosti.
EHSV je toho názoru, že tento nedostatek je v rozporu s principy participativní demokracie proklamovanými Ústavní smlouvou.
Vzhledem k existující propasti mezi institucemi a občany se právě zde naskýtá konkrétní příležitost lépe zareagovat na očekávání občanské společnosti.čekávání občanské společnosti.
Zkušenosti se skutečným konzultováním hospodářských a sociálních hnutí (jako např. v Severním Irsku) prokázaly všeobecnou prospěšnost jak pro kvalitu tak pro účinnost projektů a Komise by tedy měla aktivnějším způsobem podporovat účinné fungování partnerství.
3.3.1.1 Stížnosti na nedostatečnou participaci ve strukturální politice jsou stále častější, což má negativní vliv na zviditelnění, transparentnost a účinnost politiky soudržnosti.
EHSV se pozastavuje nad narůstajícím počtem stížností týkajících se nedostatečného partnerství, pocházejících především od organizací občanské společnosti nových členských států.
V tomto ohledu EHSV navrhuje vytvoření národních a regionálních hospodářských a sociálních rad nebo podobných organizací, jež by samostatným způsobem zajišťovaly transparentní a otevřený proces konzultací a kontroly.
3.3.1.2 Stojí za povšimnutí, že Komise mlčí a nevyslovuje žádná hodnocení týkající se zásadního principu účasti hospodářských a sociálních partnerů a rovněž dalších relevantních organizací občanské společnosti.
Vzhledem k nedostatečně definovaným pravidlům a normám, jak na úrovni Společenství, tak na úrovni národní, není ve všech etapách uplatňování strukturálních fondů zajištěna přítomnost sociálních partnerů.
3.3.1.3 Evropská komise by měla trvat na posílení schopností místních a regionálních aktérů, územních samospráv a aktérů občanské společnosti.
Je s podivem, že se nařízení fondů FEDER a FEADER zmiňují pouze o posílení administrativních schopností s cílem dobrého systému řízení přesto, že Komise ve své Bíle knize o systému řízení [6] zdůraznila, že v tomto směru nese občanská společnost zásadní odpovědnost.
EHSV jmenovitě žádá, aby byly pro každý program určeny prvky posílení schopností místních a regionálních hospodářských a sociálních aktérů, jako je tomu v návrhu nařízení Evropského sociálního fondu ve výši 2 %, s vyššími částkami, minimálně 5 % v každém programu, a aby hospodářské a sociální organizace byly jmenovitě učiněny způsobilými přijmout opatření technického zabezpečení (článek 43).
3.3.1.4 Kvalita partnerství je pro EHSV základním prvkem zavádění a hodnocení politiky soudržnosti.
EHSV tedy žádá Komisi, aby připravila zprávu o vytvoření partnerství a nabízí svou podporu, jejímž cílem bude shromáždění názorů organizací občanské společnosti.
EHSV žádá Evropský parlament, aby zvážil návrhy nařízení ve světle ustanovení o partnerství, jejichž chabost svědčí o nedostatečné zainteresovanosti ze strany orgánů Společenství.
3.4 Změna cílů na evropské úrovni
3.4.1 EHSV schvaluje návrh Komise postavit politiku soudržnosti na roveň hlavním strategickým cílům Evropské unie, jmenovitě procesům z Cardiffu, Lucemburku, Lisabonu a Göteborgu.
Závazky Evropské charty malých podniků, jakož i úvahy o kvalitě veřejných služeb, potvrzené v Barceloně, musí být rovněž zahrnuty do debaty o cílech.
EHSV souhlasí se zavedením povinných pravidel zahrnujících politické priority Unie a vytvořených ve spolupráci s členskými zeměmi, Výborem regionů a Evropským hospodářským a sociálním výborem.
3.4.2 EHSV by ocenil, kdyby hlavní směry byly v návrhu nařízení blíže specifikovány.
Jako klíčové, záměrně zvolené cíle se tedy jasněji rýsují výchova, vzdělání, nástroje společnosti založené na znalostech a trvalý rozvoj.
3.4.3 Základní infrastruktura, nezbytná pro nejméně rozvinuté regiony k překonání jejich nevýhodného postavení, musí obsáhnout jak o dopravu, tak vzdělávací a výzkumné ústavy, jakož i infrastrukturu spojenou se zlepšením životního prostředí.
3.4.4. Pro regiony s přirozeným znevýhodněním bylo by vhodné vytvořit trvalou podporu, aby byla zajištěna rovnoprávnost šancí a kontinuita evropského území.
3.4.5 V oblasti pomoci podnikům se EHSV domnívá, že je potřeba zamezit porušování hospodářské soutěže a konstatuje, že tato pomoc bývá zřídka účinná z důvodu příliš dlouhých přidělovacích lhůt.
EHSV má za to, že by se mělo úsilí soustředit spíše na vytváření příznivého prostředí pro rozvoj podniků (vzdělání, infrastruktury, kolektivní akce).
Co se týče pomoci, a s výše uvedenými výhradami, EHSV schvaluje přiznání přednosti malým a středním podnikům, jakož i lhůtu 7 let, na niž se podnik, jež obdržel dotace, musí zavázat, že udrží umístění své investice.
3.4.6 EHSV vyzdvihuje důležitost posílení výzkumných a inovačních kapacit jako hybných sil místního vývoje, které jsou v souladu s cíli z Lisabonu, stejně jako výchova a vzdělání.
Závěry Evropského summitu v Lisabonu předvídají skutečné posílení kapacit vzdělávání, jak základního, tak stálého celoživotního kvalifikačního vzdělávání.
3.4.7 Politika soudržnosti by měla rovněž podporovat posílení zdravotnických infrastruktur v regionech, jejichž vývoj nejvíce zaostává a rovněž přispívat k odstraňování příčin vyloučení.
V této věci by propagace úspěšných zkušeností po celé Unii mohla představovat významný přínos pro Společenství.
V tomto rámci by měla být speciální pozornost věnována okrajovým skupinám, jako přistěhovalcům a etnickým menšinám bez zaměstnání a bez přístupu ke vzdělání.
Namísto subvencí, zřídka skutečně účinných, by měla být věnována pozornost přenosu zkušeností o metodách, jež prokázaly svou účinnost, a rovněž podpoře šíření úspěšných zkušeností.
3.4.8 Ve specifické otázce problematiky sociálního začlenění je EHSV toho názoru, že je důležité, aby byl princip nediskriminace uznáván horizontálně v aktivitách dotovaných strukturálními fondy, tak by strukturální fondy nevedly k vytváření dalších překážek v přístupu handicapovaným osobám.
Vzhledem k tomu, že strukturální fondy jsou základním nástrojem redukování a zmírňování sociálního odloučení a boje proti diskriminaci handicapovaných osob, členské státy a Komise musí jednat tak, aby byly strukturální fondy využívány jako hospodářský nástroj, za účelem:
- zlepšování přístupu k zaměstnání žadatelům o práci a zvyšování účasti na pracovním trhu,
- posílení sociálního začleňování a boje proti diskriminaci,
- provedení reforem v oblasti zaměstnanosti, především ve prospěch handicapovaných osob.
3.4.8.1 Současné návrhy Komise dostatečně nezohledňují sociální složku.
Strukturální fondy, a především Evropský sociální fond, musí být nástrojem pro zaměstnanost, ale také pro evropskou strategii sociálního začleňování tak, že podpoří rozvoj trhů práce specificky zaměřených na tento účel.
3.4.9 Bylo by rovněž potřeba zahrnout mezi cíle koncept vnitřního rozvoje, jehož podmínkou je co možná nejpodrobnější znalost jednotlivých území, což předpokládá pozorovací nástroje včleňující komplex aktérů do rámce místního partnerství.
Situace ve velkých metropolích si zaslouží obzvláštní pozornost, jak bylo řečeno ve stanovisku z vlastní iniciativy nedávno přijatém EHSV [7]
3.4.10 Je důležité, aby nařízení předvídalo postupy pro podporování inovace v činnosti jak na úrovni metod, tak pro zamýšlené typy operací.
V tomto směru musí EU hrát zásadní roli v podporování a rozšiřování inovací v oblasti politiky hospodářské, sociální a územní soudržnosti, přinášet skutečnou přidanou evropskou hodnotu projektům plánovaným a realizovaným v místním, regionálním, národním a mezinárodním měřítku.
3.5 Začlenění procedur do evropské dynamiky
3.5.1 Evropské procedury během let začaly upřednostňovat složitost, což postupně vedlo k přílišné komplexnosti postupů, snížení průhlednosti a znesnadnění přístupu.
Již nyní je možno pozorovat stejné nedostatky v kandidátských zemích při realizaci předvstupní pomoci.
V prezentaci, realizaci a řídících mechanismech strukturálních fondů jsou zásadními požadavky jednoduchost, vyhledávání kratších postupů a vyřizování termínů v souladu s požadavky projektů.
3.5.2 V oblasti zjednodušování procedur by tedy mělo dojít k radikálním změnám.
Není výjimkou, že jsou národní pravidla přidány k požadavkům pravidel Společenství, což vytváří problémy, které jsou někdy těžko překonatelné v rámci přeshraničních nebo nadnárodních projektů.
V tomto směru je EHSV velmi znepokojen návrhem Komise, který stanovuje, že kritéria způsobilosti mají být stanovována na národní úrovni, s výjimkou Cíle 3 anebo v případě, že dotyčný členský stát podá odpovídající žádost, a klade si otázku, čím je návrh motivován.
EHSV žádá vytvoření společného základního souboru kritérií způsobilosti, aby byl zachován koherentní charakter této politiky.
3.5.3 Výběr způsobilých regionů: EHSV zásadně nesouhlasí s tím, aby Komise přenechala členským státům výběr regionů, které mohou využívat dotací ze strukturálních fondů.
EHSV má za to, že tento výběr musí probíhat za účasti členského státu a Komise.
V tomto ohledu by měla být věnována zvláštní pozornost regionům se strukturálním nebo přírodním znevýhodněním, v jejichž případě by bylo vhodné, aby Komise byla velmi úzce zapojena do jejich výběru a zajistila tak rovnoprávné zacházení v evropském měřítku.
Například by nebylo správné, kdyby byl nějaký ostrov prohlášen v jedné zemi za způsobilý a sousední ostrov se stejnými charakteristickými rysy v jiném členském státě za nezpůsobilý.
Občané by si pak mohli oprávněně klást otázku, jak to vlastně s tou evropskou dimenzí a soudržností je.
3.5.4. Definování priorit: Bylo by rovněž vhodné, aby v tomto ohledu byla role Evropské unie posílena tak, aby bylo možné využívat fondy jako hybnou sílu k urychlení opatření figurujících mezi prioritami EU, jmenovitě lisabonské strategie a velkých evropských sítí.
3.5.4.1 V každém případě půjde o to udržet co nejvyšší bdělost a zabránit stále existujícímu riziku opětné nacionalizace politik strukturálních fondů.
Metody realizace by v žádném případě neměly oslabit, ale naopak posílit evropský rozměr.
3.5.4.2 Celkem vzato vykazuje dokument Komise o všeobecných ustanoveních týkajících se tří fondů velké ambice.
Když uvážíme celkový objem aspektů výzkumu, inovace, investic do vzdělání, informační společnosti, investic do dopravy, životního prostředí, bez toho, že by byly určeny priority, existuje riziko, že nebude možné program uskutečnit, protože prostředky nebudou odpovídat požadavkům.
3.5.4.3 EHSV se domnívá, že je nutné v textu zdůraznit odkazy na priority, jež budou definovány pomocí obsahů a odůvodnění.
Toto doporučení bude převzato a rozvinuto ve specifických stanoviscích vypracovaných v rámci každého fondu.
3.5.5. Spolupráce mezi členskými státy, regiony a aktéry občanské společnosti: EHSV lituje toho, že vytvořené opatření zpětně přesouvá strategii a akční prostředky na členské státy.
Byly již dostatečně zdůrazněny možnosti jak uvést do chodu spolupráci sdružující více členských států, což by byl prvek zásadní důležitosti v rámci lisabonské strategie (inovace, vzdělání, velké sítě, šíření znalostí).
Bylo by rovněž třeba podněcovat a usnadnit podmínky přístupu k prostředkům nutným pro rozvoj přeshraniční spolupráce a ve větším měřítku mezi členskými státy.
3.5.5.1 Vzhledem k naléhavosti a nutnosti vytvoření jednotného evropského nástroje, upravujícího spolupráci mezi regiony a členskými státy, EHSV s nadšením vítá vytvoření Evropských skupin přeshraniční spolupráce.
3.5.5.2 Je přitom možné si položit otázku, zda by v praxi tento nástroj, zaměřený výlučně na přeshraniční spolupráci, neměl být předmětem přesnějšího popisu, jmenovitě co se týče požadavků řízení projektů spadajících do každého typu spolupráce.
Tato obava je převzata a rozvinuta ve specifickém stanovisku k Evropským skupinám přeshraniční spolupráce.
3.5.6. Veřejné a soukromé partnerství: Ve svém průzkumném stanovisku k partnerství pro využívání strukturálních fondů doporučuje Výbor posílit partnerství veřejné a soukromé jako faktor úspěchu projektů sadou opatření v oblasti legitimity, koordinace, efektivity a transparence.
V tomto směru si Výbor klade otázku, jaké důsledky přinese změna míry spolufinancování uskutečněná Komisí, která se bude moci opírat pouze o veřejné výdaje.
Nepovede trvání na tomto požadavku v konečném důsledku k redukci, či přímo ke zrušení soukromé složky partnerství, což by nebylo v souladu s vůlí podněcovat účast soukromého sektoru.
EHSV žádá, aby Evropská komise provedla předběžnou analýzu dopadu tohoto nového opatření.
EHSV rovněž žádá, aby se toto pravidlo v žádném případě neaplikovalo na případy technické asistence ve prospěch hospodářských a sociálních aktérů tak, aby nedošlo ke svázání podpory EU a podpory národních orgánů.
Vlastní zdroje organizací by měly sloužit jako základ pro zásahy Evropských strukturálních fondů.
3.5.7 Jednotný fond: V položce 35 upřesňuje návrh nařízení, že "je třeba zjednodušit plánování a řízení strukturálních fondů očekávaným financováním operačních programů buď fondem FEDER nebo Evropským sociálním fondem".
Tato novinka přesto, že zjednodušuje fungování programů, musí ještě prokázat, že přispěje ke zlepšení koordinace a průhlednosti fondů v regionu.
EHSV by dal přednost Jednotnému fondu pro celou politiku soudržnosti, ale Komise upřednostnila jiné řešení.
3.5.8. Národní strategický rámec: Komise navrhuje, aby byl globální strategický dokument pro politiku soudržnosti přijat Radou po obdržení stanoviska Parlamentu, a to před dalším obdobím plánování.
Tímto způsobem bude každý členský stát muset připravit politický dokument o rozvojové strategii, který bude projednán s Komisí.
EHSV si přeje, aby Evropská komise zajistila koordinaci a státy se dohodly mezi sebou o cílech strategických dokumentů tak, aby existovala skutečná soudržnost v oblasti společných problematik.
V národních strategických rámcích by tedy měly být podněcovány úvahy a strategie evropské dimenze, především přeshraniční.
3.5.9. Kontrolní výbor: Z uvedeného je zřejmé, že EHSV nesouhlasí s návrhem učinit účast Evropské komise na schůzích Kontrolních výborů nepovinnou, naopak je toho názoru, že je potřeba občanům zviditelnit činnost EU a posílit roli kontrolních výborů, namísto jejího oslabení a vytvoření dodatečné procedury.
Za nepřítomnosti Komise budou hospodářští a sociální partneři, a rovněž další relevantní organizace občanské společnosti ponecháni sami tváří v tvář administrativě, zatímco očekávají od Komise, že bude bdít nad principem partnerství.
3.5.10 Adicionalita (doplňkovost): EHSV souhlasí s principem adicionality za předpokladu, že bude správně aplikován pružným způsobem, tedy v rámci cílů a programů, a ne projekt po projektu.
3.5.11. Úprava míry účasti: EHSV podporuje návrhy, jež se snaží upravit míru účasti podle geografických znevýhodnění dotyčných regionů.
Navrhuje prozkoumat možnost sčítání zvýšených příspěvků v důsledku kumulace znevýhodnění (např. řídce osídlené ostrovy s venkovskými a horskými oblastmi).
Výbor si přeje zdůraznit, že tyto regiony, charakteristické nízkou hustotou obyvatel, vzhledem ke svým permanentním přírodním znevýhodněním stále spadají do prioritních cílů strukturální politiky. "Regionální politika, stejně jako politika rozvoje venkova, musí mít na zřeteli tento aspekt v modalitách svého uplatňování, především tím, že na kompenzaci podobných omezení poskytne vyšší míru spolufinancování" [8].
3.5.12 Účinnější decentralizované řízení: EHSV se domnívá, že permanentní přidělení odpovědnosti členským státům a místním autoritám je jednak příliš riskantní, jednak velmi ubírá na průhlednosti činnosti EU.
Navrhuje tedy vytvoření výkonných agentur s dočasnými misemi, a to především v kandidátských zemích.
Jedním z jejich úkolů by mohlo být porovnávání nejlepších výkonů a největších úspěchů, dále pak podpora jejich šíření.
V každém případě by činnost EU měla být pro občana viditelnější a snadněji identifikovatelná.
Spíše než vyvěšování plakátů se symboly a většinou nepříliš známými zkratkami evropských nástrojů by zviditelnění EU podstatně více prospěla přítomnost konkrétních zástupců Unie nebo místních orgánů jednajících jejich jménem.
3.5.13 Podpora metod globálních subvencí: EHSV je potěšen tím, že návrh nařízení potvrzuje proceduru globálních subvencí přidělovaných orgánům v terénu.
Tato metoda je opravdu dokonale přizpůsobená, především pro činnost ve prospěch mikropodniků.
Výbor je potěšen tím, že Komise vzala na vědomí jeho žádost, jejímž účelem bylo zpružnění pravidel přidělování globálních subvencí.
Lituje však, že nebyl přijat jeho návrh na stanovení minimálního prahu subvencí přidělovaných touto formou ve výši 15 % z celkového objemu subvencí přesto, že jeho účinnost byla prokázána. Výbor tedy opakuje svoji žádost.
3.5.14 EU se musí všemi možnými způsoby co nejvíce zviditelnit, aby dodala svým intervencím evropský rozměr.
Jde o to cestou evropských partnerství rozvinout priority a metody, které umožní větší účinnost.
Úspěch politiky soudržnosti nespočívá ani tak v částkách vyplacených z fondů, jako spíše v definování priorit a v kvalitě metod práce.
Solidarita má smysl jedině v případě, že je provázena spoluprací.
3.5.15 Hodnocení: Co se týče hodnocení programů, EHSV trvá na tom, že se musí jednat především o kvalitativní hodnocení vlivu programů, spíše než o účetní a správní záležitost, jak tomu většinou je nyní.
Do tohoto hodnocení musí být na prvním místě zapojeni aktéři občanské společnosti.
3.5.16 V projektu nařízení se praví, že členské státy jsou odpovědné za to, aby "zajistily dostatečné lidské zdroje a odpovídající finanční prostředky k provádění kontroly", ale musí navíc vypracovat "v rámci cíle konvergence plán hodnocení za účelem zlepšení řízení operačních programů a jejich kapacity provádět hodnocení" (čl. 46.1).
Je jedna věc, když Komise dá členským státům povinnost zajistit kontrolu provádění programů. Souběžně s tím by Komise měla zaujmout silnou pozici a trvat na permanentní kontrole využívání strukturálních fondů a fondů soudržnosti v členských státech.
S ohledem na často konstatované nedostatky má EHSV za to, že pokud se Komise zprostí svého závazku provádět hodnocení, dojde nepochybně k situacím, které budou ke škodě zájmům všech zúčastněných.
3.5.17 Zrušení nevyužitých dotací: EHSV pochybuje o užitečnosti pravidla "N+2", podle kterého dochází ke zrušení dotací, jež nebyly čerpány během dvou let od data předběžného naplánování.
Zkušenost ukázala, že národní autority, aby unikly tomuto pravidlu, podléhají pokušení činit uspěchaná rozhodnutí o pochybných projektech, někdy dokonce s tichým souhlasem Evropské komise.
EHSV se domnívá, že by mělo být pravidlem, a to jediným trvalým pravidlem, že EU přísně ohodnotí každý projekt s ohledem na stanovené cíle.
EHSV potvrzuje nutnost bdít nad opětným uváděním do oběhu částek nevyužitých v požadovaných termínech, což je lepší, než dopustit uspěchané a povrchní využití způsobené hrozícím ukončením mandátu.
3.5.18 Kromě toho existuje několik zpráv Evropského účetního dvora potvrzujících, že členské státy nejsou schopny využívat přidělené fondy.
V budoucnosti bude pozornost soustředěna na nové členské státy.
Bude vhodné vzít tyto údaje na vědomí a učinit odpovídající nápravná opatření.
3.5.19 Nový orgán auditu: Vedle dvou již existujících orgánů, řídícího orgánu (čl. 59) a orgánu odpovědného za vydávání potvrzení (čl.
60), by vytvořením nového orgánu auditu došlo k posílení kontrolních struktur. Návrh zařízení předvídá vytvoření strategie auditu (čl.
61.1 c): "(orgán auditu) předloží Komisi do šesti měsíců po schválení operačního programu strategii auditu, jež stanoví audit provádějící orgány (…), pracovní metodiku, metodu vzorkování (…)". Navíc bude nutné zavést pro každý operační program výroční stanovisko, svým obsahem blízké prohlášení s konečnou platností.
Podle článku 61.1 tedy "(orgán auditu) dodá závěrem operačního programu prohlášení hodnotící platnost žádosti o platbu konečného zůstatku (…), doplněné o zprávu o konečné kontrole."
EHSV obnovuje svá doporučení k vytvoření nástrojů auditu a kontroly, zaměřených rovněž na kvalitativní, a ne pouze kvantitativní aspekty plnění programů.
Mimo to EHSV znovu s politováním konstatuje závislost programů na národních auditních orgánech, což představuje další zproštění se závazků ze strany Unie. EHSV očekává stanovisko Evropského účetního dvora k tomuto návrhu a přeje si, aby byl Dvůr v každém případě zapojen do jakéhokoli vytvořeného nástroje auditu.
4. Rezerva na výkon a kvalitu, pohotovostní rezerva
4.1 EHSV podporuje návrhy, obsažené ve svém průzkumném stanovisku k tématu "Hospodářská a sociální soudržnost, konkurenceschopnost regionů, systém řízení a spolupráce" [9]. EHSV se však domnívá, že tato opatření by měla být lépe definována a začleněna do celku, v souladu s návrhy, které již vyslovil, tedy:
- s ohledem na rezervy v kvalitě a výkonu: rozšířit kritéria přidělování o analýzu hospodářského a sociálního vlivu dosažených výsledků, a nezůstat pouze u kvantitativních či správních hledisek.
V tomto směru by rovněž bylo důležité přijmout jako kritérium uplatňování lisabonské strategie ve smyslu doporučení, která vyslovil pan Wim KOK;
- vzhledem k pohotovostním rezervám podporuje EHSV návrh Komise pod podmínkou, že se nařízení jasně vysloví pro spolupráci s hospodářskými a sociálními partnery.
EHSV trvá na tom, aby zmírňování negativních dopadů hospodářského a sociálního charakteru (rozšíření, globalizace, zavádění nových technologií …) bylo chápáno jako prioritní cíl strukturálních fondů.
Stanovisko Evropského hospodrářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady zakládající Fond soudržnosti
KOM(2004) 494 v konečném znění – 2004/0166 (AVC)
(2005/C 255/17)
Dne 1. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie a hospodářská a sociální soudržnost", zodpovědná za přípravu práce Výboru k danému tématu, přijala své stanovisko 18. března 2005.
Zpravodajem byl pan Francisco João Silva.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 416. plenárním zasedání, které se konalo dne 6. a 7. dubna, (jednání dne 6. dubna) následující stanovisko 121 hlasy pro, žádným hlasem proti a 10 členů se hlasování zdrželo.
1. Úvod – původ a hlavní cíle Fondu soudržnosti
1.1 Fond soudržnosti, ustanovený Maastrichtskou smlouvou, byl založen v roce 1993 jako "finanční nástroj soudržnosti" a získal formální status komunitárního "Fondu" spadajícího pod Nařízení č. 1164/94 z 16. května 1994 [1] – pozměněné nařízeními 1264 a 1265/99, obě z 21. června 1999 [2].
1.2 Fond soudržnosti byl vytvořen k tomu, aby pomohl členským státům, jejichž hrubý národní produkt byl nižší než 90 % průměru Společenství – tento průměr byl vypočítán na základě tříletého období platného od změny z roku 1999, což způsobilo, že zpočátku byly zvoleny pouze čtyři členské státy, které měly získat pomoc prostřednictvím tohoto fondu: tři země, které přistoupily ve druhé vlně evropského rozšíření – Španělsko, Řecko a Portugalsko – a Irsko.
1.3 Podle nařízení 1164/94 pomohl Fond soudržnosti konsolidovat hospodářskou a sociální soudržnost Společenství tím, že zajistil podporu projektům v následujících oblastech:
- životní prostředí;
- transevropské sítě dopravní infrastruktury;
- přípravné studie a technická podpůrná opatření týkající se vhodných projektů.
2. Výsledky Fondu soudržnosti od jeho založení po současnost
2.1 Přínos Strukturálních fondů, zvláště Fondu soudržnosti, je jak viditelný, tak měřitelný v rámci snahy o dosažení "konvergentního" cíle v těchto čtyřech členských státech, které využívaly jeho prostředků.
2.2 Například hustota dálničních sítí v těchto čtyřech zemích se zvýšila z 20 % pod průměrem Společenství v roce 1991 na 10 % nad jeho průměrem v roce 2001 [3].
2.3 Stejně tomu však nebylo v oblasti dopravní infrastruktury, kdy stupeň modernizace železniční dopravy a hustota železniční sítě v těchto čtyřech zemích soudržnosti dosáhl pouze 55 % průměru Evropské unie.
2.4 Bylo zaznamenáno, že investice do dopravní infrastruktury, financované z prostředků Fondu soudržnosti, jsou hlavním faktorem zvyšujícím atraktivitu daných regionů. Nesou s sebou zvýšení hospodářské činnosti se všemi výhodami, jako jsou zisk z výroby a nárůst platů místního obyvatelstva.
2.5 Současné studie poukazují na fakt, že příspěvky ze Strukturálních fondů všeobecně, a v případě Fondu soudržnosti ještě podstatněji, mohou také pozitivně ovlivňovat podnikání spojené s lepším rozvojem vědy a výzkumu a stimulovat tak dlouhodobě udržitelný růst v celoevropském prostoru.
2.6 Pokud bereme jako referenční měřítko HDP na osobu v období 1994/2001, musíme konstatovat, že nárůst v těchto čtyřech členských státech (průměr 3 % v reálném čase) přesáhl o 1 % průměrný roční nárůst zaznamenaný v Evropské unii [4].
3. Nový návrh nařízení Rady aplikovatelný na Fond soudržnosti představený Komisí v roce 2004 – Všeobecné připomínky
3.1 S rozšířením Evropské unie z 15 na 25 členských států (konečný počet členských států vzroste na 27 v blízké budoucnosti, s Bulharskem a Rumunskem, které získají také podporu z Fondu soudržnosti), ke kterému došlo 1. května 2004, je nutné zahájit vážnější debatu nad důležitostí – kvalitativní, z pohledu stanovení priorit a kvantitativní z pohledu finančních obnosů udělených fondům Společenství- mechanismů používaných k realizaci tří základních cílů Strukturálních fondů, kterými jsou: "konvergence", "regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost" a "evropská teritoriální spolupráce".
3.2 Tato debata se zdá skutečně nezbytná poté, co přistoupilo zároveň 10 nových zemí, s HDP nižším než v patnáctičlenné EU, a s nimi se zvýšily i výzvy vedoucí ke snaze dokončit cíl "konvergence", do kterého je zapojen Fond soudržnosti spolu s ERDF a ESF.
3.3 Z tohoto důvodu plánuje Komise udělení přibližně 264000 milionů EUR (78 % z celkového rozpočtu určeného pro evropské rozvojové programy) na dosažení cíle "konvergence". Z této částky získá Fond soudržnosti 63000 milionů, což představuje výrazné navýšení oproti rozpočtu tohoto fondu na období 2000-2006, který byl 18000 milionů EUR.
3.4 S touto perspektivou EHSV hodnotí pozitivně iniciativu Komise, zaměřenou na přípravu nového nařízení týkajícího se Strukturálních fondů pro období 2007-2013, aby byl vytvořen nový právní rámec pro evropskou politiku soudržnosti.
3.5 V časovém horizontu určeném k aktuální revizi nařízení Strukturálních fondů, vezmeme-li jako základ nejnovější statistické údaje, nabídne Fond soudržnosti svou pomoc Řecku, Portugalsku, deseti nově příchozím zemím a po přistoupení také Bulharsku s Rumunskem.
3.6 Jelikož se jedná o návrh nařízení uplatňovaný na Fond soudržnosti a nahrazující nařízení Rady 1194/94/ES, EHSV schvaluje úmysl zařadit do tohoto nařízení pouze nejdůležitější cíle a hlavní body týkající se jeho uplatňování a přístupu, s tím, že všechny aplikační aspekty tohoto fondu – základní principy, definice a rozdělení funkcí členských států a Komise, pravidla finančního řízení, auditorská a kontrolní pravidla – musí být zahrnuty ve všeobecném nařízení, které je společné pro všechny Strukturální fondy.
3.7 Fond soudržnosti takto podporuje soustředění politiky soudržnosti Společenství na omezený počet vybraných priorit vyplývajících ze závazků Lisabonské strategie (2000) – konkurenceschopnější hospodářství založené na znalostech a sociální soudržnosti – a strategie z Göteborgu (2001) klást větší důraz na ochranu životního prostředí a na konkretizaci modelu dlouhodobě udržitelného rozvoje.
4. Nový návrh nařízení Rady aplikovatelný na Fond soudržnosti přednesený Komisí v roce 2004 – Všeobecné připomínky
4.1 Pokud vycházíme z principu, že uniformizace pravidel a postupů Strukturálních fondů představuje vhodné opatření, je třeba zároveň uvítat návrh, podle kterého budou moci být příspěvky z Fondu soudržnosti využívány společně s příspěvky z fondu ERDF, což představuje výjimku z principu, podle kterého bude každý program financován jedním jediným fondem.
Nicméně je nutno poznamenat, že tato uniformizace nutí zároveň Fond soudržnosti přijmout pravidla, která vyvolávají pochybnosti.
4.2 EHSV má tedy jisté pochybnosti týkající se užitečnosti aplikovat poprvé na Fond soudržnosti pravidlo "n+2". Tuto pochybnost vyjádřil EHSV obecně již ve svém návrhu stanoviska k návrhu nařízení Rady, týkajícího se všeobecných ustanovení aplikovatelných na Strukturální fondy [5].
4.3 Jedním z pozitivních faktorů, týkajících se cíle Fondu soudržnosti – přispívat k posílení komunitární soudržnosti – je podle článku 1 odstavce 1 připojení k ekonomické a sociální dimenzi dimenze soudržnosti teritoriální, která zahrnuje regiony, jejichž HDP na osobu je nižší než 75 % průměru dvacetipětičlenné EU.
4.4 Význam této nové dimenze je zřejmý: rozšíření Evropské unie z 15 na 25 členských států způsobilo nejen pokles bohatství v průměru o 12,5 % na obyvatele, ale zároveň se jím zvýšilo procento populace, žijící v méně rozvinutých oblastech z 20 % na 25 %.
4.5 V deseti členských státech, které přistoupily v roce 2004, přibližně 92 % populace žije v regionech, kde HDP na osobu je nižší než 75 % průměru dvacetipětičlenné EU [6].
4.6 V tomto návrhu nařízení, je posílení soudržnosti Společenství uvedeno ve všeobecné perspektivě podpory dlouhodobě udržitelného rozvoje.
4.6.1 Článek 2, odstavec 3 nastiňuje tyto perspektivy a uvádí konkrétní možnosti rozvoje pro následující oblasti:
- energetická produktivita a obnovitelné zdroje energie, jakožto součást environmentálních opatření;
- železnice, říční a námořní doprava, intermodální doprava a čistá městská doprava, jakožto součást dopravních opatření.
4.7 Ačkoli tyto obavy nebyly jasně vyřčeny, EHSV se domnívá, že účinné využití Fondu soudržnosti k investicím, které mají za úkol zajistit lepší hospodaření s tradičními energiemi a posílení obnovitelných zdrojů energie, přispěje ke snížení energetické závislosti zemí soudržnosti, které v současné době dovážejí okolo 80 % spotřebovávané energie, přestože 10 nových zemí, které přistoupily v roce 2004, závisí mnohem méně na vnějších dodávkách energie.
4.8 Nicméně tyto příklady z oblasti dlouhodobě udržitelného rozvoje by neměly odsunout do pozadí fakt, že podpora udržitelného rozvoje v Evropě vyžaduje nutnost implementovat co nejdříve politiku soudržnosti do politiky rozvoje venkova.
Z tohoto důvodu musí být tyto aktivy začleněny do oblasti zájmu Fondu soudržnosti, aniž by omezily přísun finančních prostředků plynoucích z dalších Strukturálních fondů, spojených s dosažením cílů Společné zemědělské politiky (CAP).
4.9 EHSV nezapomíná na to, že rozpočtová konsolidace je jedním z hlavních pilířů konvergence a stabilního růstu evropské ekonomiky, nicméně vyjadřuje jisté pochybnosti týkající se možné neflexibility v uplatňování podmínek "nadměrného deficitu veřejných financí" na základní cíle Fondu soudržnosti, jak je uvedeno v článku 4 daného nařízení.
4.10 Totiž tato neflexibilita by mohla mít "nežádoucí vliv" na účinné využívání zdrojů z Fondu soudržnosti, jelikož poskytování finančních zdrojů z tohoto fondu je závislé na odstranění nadměrného deficitu, zatímco jednou z příčin tohoto nadměrného deficitu může být snaha národních vlád překonat ekonomické, sociální a teritoriální rozdíly.
4.11 Je třeba si uvědomit, že ne všechny členské státy, kterým se podaří udržet deficit veřejných financí v přijatelných mezích, budou schopny zároveň potřít ekonomické, sociální a teritoriální rozdílnosti.
5. Závěry a doporučení
5.1 EHSV všeobecně souhlasí s novým návrhem nařízení Rady, týkajícím se Fondu soudržnosti, stejně tak i s harmonizací postupů uplatňovaných na tento fond, vzhledem k všeobecným pravidlům stanoveným pro ostatní Strukturální fondy.
5.2 Dalším pozitivním krokem, který stojí za zdůraznění, je rozšíření pole působnosti Fondu soudržnosti na politiku rozvoje infrastruktur, která respektuje hlavní obavy spojené s životním prostředím – jako na příklad financování "čisté" městské dopravy.
5.3 S ohledem na účinnější a rychlejší dokončení cíle "konvergence", by bylo vhodné, aby Komise jednala společně s členskými státy, aby jimi předložené operační programy zabezpečily účinnou harmonizaci používání zdrojů z fondu ERDF a Fondu soudržnosti, aby šla ve členských státech, které získají prostředky z těchto zdrojů, národní konvergence ruku v ruce s konvergencí teritoriální.
5.4 V kontextu současné analýzy eventuálních výhod a nevýhod Paktu stability a konvergence, EHSV doporučuje Komisi, aby náležitě zvážila užitečnost pravidla podmínečnosti v oblasti nadměrného deficitu veřejných financí, s ohledem na cíle členských států, kterým jsou poskytovány prostředky z tohoto Fondu: je třeba si uvědomit, že toto opatření nesmí být uplatňováno, pokud by mělo bránit využívání finančních zdrojů z Fondu soudržnosti k dosažení cíle "konvergence".
5.5 Na závěr, stejně jak již uvedl ve svém stanovisku k návrhu nařízení Rady, týkajícím se všeobecných opatření spojených se Strukturálními fondy [7], se EHSV přiklání k tomu, aby Fondu soudržnosti bylo přiděleno více finančních prostředků z rozpočtu, vzhledem k tomu, že plánované prostředky budou rozděleny mezi velký počet členských států, které po posledním rozšíření mají možnost z tohoto fondu čerpat.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském fondu pro regionální rozvoj
KOM(2004) 495 v konečném znění-2004/0167 (COD)
(2005/C 255/18)
Dne 21. prosince 2004 se Rada Evropské unie rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která zodpovídala za přípravu prací Výboru v této záležitosti, přijala své stanovisko dne 18. března 2005.
Zpravodajem byl pan Matoušek.
Na svém 416. plenárním zasedání ve dnech 6. a 7. dubna 2005 (zasedání z 6. dubna 2005) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko v poměru 123 hlasů pro, 1 hlas proti a 4 členové se zdrželi hlasování:
1. Úvod
1.1 Toto stanovisko bylo vypracováno v celkovém kontextu s diskusí o stanovisku EHSV k všeobecným ustanovením [1] Vztahuje se rovněž k ostatním stanoviskům Výboru k nařízení o Fondu soudržnosti [2], Evropskému seskupení pro přeshraniční spolupráci (ESPS), Evropskému sociálnímu fondu [3] a Evropskému zemědělskému fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) [4].
1.2 Toto stanovisko odráží dopad změn ve světové ekonomice, dramaticky se zvyšující konkurenceschopnosti na světových trzích a výzev pro Evropskou unii.
Počátečním bodem je naléhavá potřeba využít všech možných prostředků k dosažení takové pozice EU ve světě, která by odpovídala evropskému potenciálu.
Je uznána potřeba zmobilizovat všechny významné zdroje v krátkém či středním období, aby se zvýšila kapacita nových členských států jakožto nedílné součásti ekonomiky a společnosti EU, včetně skryté síly regionálních struktur.
To znamená zvýšení tempa pokroku směrem k dosažení vyššího stupně skutečné konvergence ekonomik v součinnosti s celkovou ekonomikou Unie.
Politika soudržnosti a její nástroje aktivně respektující hlavní cíle rozvoje EU, založené na trvale udržitelném rozvoji a kvalitním evropském sociálním modelu, by proto měly mít větší význam.
2. Shrnutí
2.1 Tento dokument nejprve stručně popisuje výzvy, kterým čelí evropská politika soudržnosti a evropská strukturální politika, činí obecné poznámky a následně předkládá shrnutí navrhovaného nařízení.
2.2 V závěrečné části se Výbor podrobněji zaobírá jednotlivými články navrhovaného nařízení.
Výbor celkově vítá rozsáhlý přístup Komise při vypracovávání těchto nařízení. Výbor zejména došel k závěru, že:
2.2.1 Vítá skutečnost, že aktivity, které mají být podporovány fondem, se zaměří na priority Evropské unie, jak bylo definováno na lisabonském a göteborgském summitu.
2.2.2 Výdaje na výstavbu bytů či jejich renovaci vztahující se k regeneraci a rozvoji by měly být způsobilé.
2.2.3 Výzkum a technologický vývoj, inovace a podnikání by měly mít vysokou prioritu, zejména podpora rozvoje malých a středních podniků (MSP).
2.2.4 Udržitelný cestovní ruch, veřejná doprava a obnovitelné zdroje energie jsou rovněž důležité.
2.2.5 Na inovaci by se mělo více pohlížet jako na podporu rozvoje a prostředek zlepšování informačních a komunikačních technologií.
2.2.6 Návrhy na podporu evropské územní spolupráce jsou vítány a měly by být podpořeny.
2.2.7 Ustanovení o městských oblastech a konurbacích by měly zřetelně napomoci užší spolupráci mezi městy Společenství.
2.2.8 Oblasti venkova by měly být podpořeny za účelem podnícení větší rozmanitosti.
2.2.9 Ustanovení by měla zřetelně umožnit provádění celkových programů konvergence v oblastech s přírodními znevýhodněními, v nejokrajovějších regionech a také na ostrovech, které čelí specifickým problémům (včetně malých ostrovních států).
3. Obecné připomínky
3.1 Ve třetí zprávě o hospodářské a sociální soudržnosti [5] Komise připomenula výzvy, kterým Unie musela čelit při snižování rozdílností a v souvislosti s přistoupením.
Konkrétně připomenula:
- nízkou úroveň účasti na průběžném vzdělávání v méně prosperujících regionech s výrazně nižší mírou v nových členských státech;
- výrazné rozdíly ve výdajích na výzkum a vývoj (V&V);
- pokračující rozdíly pokud jde o regionální přístup k informačním a komunikačním technologiím (ICT);
- potřeba vysoké úrovně udržitelného růstu, zejména v nových členských státech;
- neúměrné množství přímých zahraničních investic směřujících do hospodářsky silnějších regionů;
- míra zaměstnanosti, která je výrazně pod lisabonskými cíli.
3.2 EHSV uvítal zprávu a pozitivní příspěvek strukturálních fondů, ale uznal, že "přetrvávají velmi výrazné rozdíly, pokud jde o prosperitu a hospodářský výkon".
Výbor rovněž uznal, že "rozšíření významně zvětšilo vnitřní trh Společenství a přineslo nové příležitosti", ale že rozšíření rovněž způsobilo větší rozdíly [6]
3.3 Reforma se proto musí zaměřit na rozdíly popsané výše a reagovat tak na konkrétní výzvy rozšíření a přiblížit se cílům Lisabonské agendy týkajících se zvýšené konkurenceschopnosti s více a lepšími pracovními místy, sociální inkluze a trvale udržitelného životního prostředí.
Výbor by rád zdůraznil, že nařízení by mělo toto zaměření objasnit a že na rozsah činností popsaných v rámci různých priorit by se mělo nahlížet jako na seznam nebo souhrn nástrojů, kterých regiony a členské státy využijí při vytváření programů, které zvýší míru dlouhodobého růstu a posílí konkurenceschopnost.
3.4 Jak bylo popsáno v preambuli, toto stanovisko bylo vypracováno v souvislosti se stanoviskem EHSV k všeobecným ustanovením [7]. Tento dokument se podrobně vyjadřuje ke kontextu a potřebě posílit zapojení sociálních a ekonomických partnerů [8].
Sociální partneři a ostatní zainteresované organizace občanské společnosti by měli být zapojeni do všech fází rozvoje a provádění programů a mít plná práva v monitorovacích výborech.
Toto stanovisko rovněž zastává názor, že by Komise měla podporovat účinné partnerství.
Výbor je toho názoru, že rozhodnutí těchto partnerství, mají-li být co nejúčinnější, by měla být respektována.
Toto stanovisko rovněž představuje názor Výboru vzhledem k novým prioritám [9], které jsou nezbytné, aby bylo možné reagovat na výzvy způsobené rozšířením.
Stanovisko odráží ty priority, které se týkají zvláštních ustanovení Evropského fondu pro regionální rozvoj.
Výbor vždy vyjadřoval svůj obecný názor, že by měly existovat dostatečné zdroje vyčleněné pro politiku soudržnosti za účelem dosažení jejích cílů.
Navíc existují body, které se týkají jak "starých", tak "nových" členských států.
3.4.1 Zaprvé, problém omezených zdrojů a jejich optimální rozdělení v porovnání s absorpční schopností (spolufinancování) nových členských států a regionů a oblastech s velmi vysokou chudobou.
3.4.2 Zadruhé, problém statistického efektu a "postupného vyčleňování", který je výzvou pro "staré" členské státy a bude mít rovněž důsledky pro nové členské státy po příštím rozšíření EU v roce 2007, jelikož se budou muset přizpůsobit skutečnosti, že některé jejich regiony možná ztratí nárok na podporu.
3.4.3 Co se týká tohoto bodu, je třeba si také položit otázku, jaké metody by měly být zvoleny pro výpočet ukazatelů výkonu (hrubý domácí produkt – HDP), kde nové členské státy mohou čelit hrozbě, že ztratí nárok na podporu, zejména z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR).
Ačkoliv má Eurostat pro období 2000-2002 k dispozici pouze kompletní regionální data, mohlo by to způsobit problémy regionům, jejichž podíl na hrubém národním důchodu (HND) EU klesá.
3.5 Existuje řada dalších stanovisek, která jsou již dostupná nebo se vypracovávají, týkajících se politické a hospodářské strategie EU, průmyslových či strukturálních změn, výzkumu, vývoje a inovací, rozvoje cestovního ruchu, problematiky městských aglomerací, infrastruktur, znevýhodněných a nejokrajovějších regionů atd., v regionálním rozměru a rozměru soudržnosti.
Některá z nich by měla být z důvodu rozšíření přezkoumána.
Rozšíření na východ přináší příležitosti a výzvy zcela rozdílné kvality v porovnání s předchozími rozšířeními.
4. Shrnutí návrhu nařízení
4.1 Navrhované nařízení stanovuje "úkoly Evropského fondu pro regionální rozvoj".
4.2 Účel tohoto fondu může být definován jako příspěvek k financování na pomoc činnostem za účelem snížení regionálních rozdílů a tím přispívání k plnění cílů Společenství posilovat konkurenceschopnost, vytvářet pracovní místa a podporovat udržitelný růst.
Rozsahem tohoto fondu je podporování výrobních investic, infrastruktury, dalších rozvojových iniciativ a technické pomoci.
Fond zaměří svou pomoc na tyto tématické priority: konvergence; regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost; a evropská územní spolupráce.
4.2.1 Pokud jde o konvergenci, směřuje návrh nařízení pomoc z EFRR na podporu trvale udržitelného rozvoje mobilizováním a posilováním vnitřní kapacity a stanovením rozsahu činností, které mají získat podporu.
Tyto činnosti zahrnují výzkum a technologický vývoj, podporu informační společnosti, udržitelnou výrobu a životní prostředí, podporu cestovního ruchu, investice do dopravy, zlepšování bezpečnosti a účinnosti energetických zdrojů, investice do vzdělávání činící regiony atraktivnějšími, zlepšování zdraví, přispívání k hospodářskému rozvoji a pomoc MSP za účelem vytváření pracovních míst.
4.2.2 Co se týká regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti, směřuje návrh nařízení pomoc především na podporu inovací a ekonomiky založené na znalostech.
Především zvyšování výzkumu a technologického vývoje (V&TV) a inovačních kapacit přímo spojených s cíli regionálního rozvoje, posilováním inovací v MSP, podporou hospodářského využití nových myšlenek a vytvářením nových finančních nástrojů a inkubačních zařízení na podporu společností založených na znalostech.
Zadruhé je třeba věnovat pozornost environmentálním rizikům a jejím předcházením, včetně povzbuzování investic do obnovy znečištěných ploch, energetické účinnosti, čisté veřejné dopravy a prevence proti rizikům.
Zatřetí, v rámci této problematiky bude fond podporovat investice mimo velká městská centra za účelem zlepšování přístupu k dopravním sítím a podpory využívání ICT.
4.2.3 Činnost v rámci tématické priority "evropská územní spolupráce" se v prvé řadě zaměřuje na rozvoj přeshraničních strategií pro udržitelný územní rozvoj.
Konkrétně se jedná o podporu rozvoje MSP a rozvoj cestovního ruchu, kultury a přeshraničního obchodu.
Činnosti jsou dále navrhovány tak, aby hledaly způsoby, jak zlepšit přístup k dopravním sítím a sítím ICT, přeshraničním vodním a energetickým sítím a jak zlepšit spolupráci v oblasti zdraví a vzdělávání.
EFRR může rovněž financovat podporu iniciativ přeshraničního trhu práce.
Toto téma dále usiluje o podporu nadnárodní spolupráce, včetně dvoustranné spolupráce mezi mořskými regiony, aby bylo možné podpořit přístupy k nakládaní s odpady a vodou, dostupnost transevropských dopravních sítí a rozvinutých systémů ICT, prevenci environmentálních rizik a vědecké a technologické sítě.
Konečně, toto téma usiluje o posílení efektivnosti regionální politiky podporováním sítí a výměnou zkušeností, zejména v oblasti inovací, životního prostředí a prevence rizik a obnovy měst.
4.3 Návrh nařízení definuje způsobilé výdaje a obsahuje specifická ustanovení týkající se následujících bodů:
4.3.1 Městské oblasti: EFRR bude podporovat rozvoj participativních, integrovaných strategií pro vypořádání se s vysokou koncentrací ekonomických, environmentálních a sociálních problémů, které postihují městské aglomerace.
Tento článek rovněž umožňuje, aby bylo použito omezeného množství EFRR na podporu činností spadajících do rámce Evropského sociálního fondu.
5.3.2 Oblasti venkova: navrhuje se, aby EFRR zasahoval do těchto oblastí a zaměřil se na hospodářskou diverzifikaci při zabezpečení komplementarity s opatřeními podporovanými Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova (EZFRV) a Evropským fondem pro rybolov (EFR).
4.3.3 Oblasti s přírodními znevýhodněními: pro regionální programy pokrývající oblasti, které čelí přírodním znevýhodněním bude EFRR zejména investovat do zlepšování dostupnosti, podporování kulturního dědictví, udržitelného využívání přírodních zdrojů a cestovního ruchu.
4.3.4 Nejokrajovější regiony: EFRR bude podporovat spolehlivé dopravní služby a dodatečné náklady na skladování, údržbu a nabídku pracovních sil.
4.3.5 Existují rovněž zvláštní ustanovení k evropské územní spolupráci.
Tato ustanovení určují požadovaný obsah operačních programů; ty zahrnují analýzu těchto problematik a odůvodnění priorit, finanční tabulky a implementaci.
Rovněž určují možná opatření pro řízení programu, včetně specifického právního nástroje na zřízení zvláštního orgánu pro přeshraniční spolupráci.
4.3.6 Závěrečná ustanovení potvrzují přechodná ustanovení v rámci současného nařízení (ES) č. 1783/99 a formálně stanovují navrhovaná data vstupu v platnost a přezkoumání nařízení, od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
5. Stanovisko Výboru
5.1 Úvod, rozsah nařízení a způsobilost výdajů (články 1, 2, 3, 7 a 13)
5.1.1 Výbor vítá jednoznačnou vazbu provedenou v článku 2 mezi účelem fondu a cíli Společenství a zejména Lisabonskou agendou.
Podobně Výbor pozitivně hodnotí soustředění pomoci na jasné tématické priority.
Obnovené lisabonské cíle zvýšit tempo dlouhodobého růstu v nejslabších regionech a posilovat konkurenceschopnost napříč Evropskou unií musí být cíli nových programů.
Nařízení proto musí stanovit seznam činností, které budou moci být zapojeny do specifických programů a tím reagovat na specifické podmínky v každém regionu a zároveň přispívat k celkovým cílům zvyšování růstu a posilování konkurenceschopnosti.
Proces vypracovávání rozsáhlých směrů EU a národních strategií se musí soustředit na předložení obnovené Lisabonské agendy.
Sociální partneři musí být rovněž úzce zapojeni do vypracovávání těchto dokumentů.
Ve svém stanovisku [10]Výbor zastává názor, že obnova bytové výstavby a zabezpečení přijatelného bydlení pro klíčové pracovníky byla nedílnou součástí obnovy a hrála klíčovou roli v městské politice a zejména v politice venkova, a proto je Výbor zklamán, že výdaje na bydlení jsou článkem 7 výslovně vyjmuty.
Výbor je toho názoru, že výdaje na bydlení vztahující se k obnově a rozvoji bytů by měly být způsobilé, stejně jako výdaje na bydlení, které je součástí renovačních programů starších městských a průmyslových oblastí, by měly být rovněž způsobilé.
5.2 Činnosti na podporu konvergence (článek 4)
5.2.1 Výbor zdůraznil význam V & TV, inovací a podnikání.
Analýza třetí zprávy o soudržnosti poukázala na významné rozdíly v investicích do V & TV a konstatovala, že inovace a podnikání jsou klíčové pro udržení vysoké úrovně hospodářského růstu v méně prosperujících regionech Společenství.
Výbor znovu opakuje svůj názor týkající se významu těchto činností.
Rovněž tvrdí, že pro některé nové členské státy bude tato pomoc z EFRR obzvláště významná pro rozvoj potřebných center sítí V & TV spojující regionální univerzity a podniky (se specifickými výzvami při podpoře MSP), aby bylo možné přiblížit region situaci v rozvinuté Evropě.
5.2.2 Výbor rovněž zastával názor, že zabezpečení přístupu k širokopásmovým komunikačním sítím a pomoc MSP, aby využily ICT, je v zaostávajících regionech také velmi důležitý.
5.2.3 Ustanovení o životním prostředí obsahuje rozsah činností; bylo by prospěšné, kdyby článek objasnil, že se jedná o příspěvek, kterým tyto investice napomohly trvale udržitelnému rozvoji a podpoře obnovitelných zdrojů, což je důležité.
5.2.4 Podpora udržitelného cestovního ruchu s vysokou přidanou hodnotou je vítána, jelikož představuje významný příspěvek k rozvoji regionálních ekonomik a má velký význam jak pro městské oblasti, tak pro oblasti venkova.
Cestovní ruch má podceňovanou úlohu v transevropském dopravním systému v tom, že má pozitivní vliv na evropské uvědomění občanů.
Navíc, investice do vhodné infrastruktury, služby a kvalitní životní prostředí mohou zvýšit atraktivitu těch regionů, které v současnosti nejsou považovány za turistické destinace.
5.2.5 Síla dopravní infrastruktury je jednou z klíčových věcí zabezpečujících růst.
Investice spojující regiony s hlavními evropskými sítěmi a trhy jsou vítány.
Kvalitní, čisté integrované systémy veřejné dopravy jsou v městech důležité, aby nedocházelo k zácpám, a aby v městských oblastech i oblastech venkova napomáhaly snížit sociální exkluzi.
5.2.6 Rozvoj transevropských energetických sítí bude přispívat k bezpečnosti dodávek a užší integraci členských států.
Energetická účinnost a obnovitelné zdroje energie rovněž představují příležitosti pro nové podnikání, které může také přispívat k růstu a konkurenceschopnosti v zaostávajících regionech.
5.2.7 Investice do vzdělávání mají také přímý přínos pro inovace a konkurenceschopnost a pro rozvoj lidského kapitálu.
Jak bylo uvedeno výše, zaostávající regiony budou mít pravděpodobně méně příležitostí pro celoživotní a průběžné vzdělávání.
Nařízení, navrhované v současné podobě, odkazuje pouze na "zvyšování atraktivnosti a kvality života v regionech".
Výbor uznává potřebu koncentrace a rovněž uznává roli Evropského sociálního fondu, ale vzhledem k významu vzděláváni si přeje vidět větší rozsah v tomto článku a užší koordinaci mezi EFRR a ESF [11].
Výbor rovněž připomíná význam podporování nových řešení problémů komunikace v mnohojazyčné Unii.
Navzdory formální obchodní nabídce jazykových školení, je situace, přes jistá zlepšení, stále neuspokojivá.
5.2.8 Tento článek se zabývá investicemi do systému zdravotní péče, které přispívají regionálnímu rozvoji a kvalitě života, a jsou Výborem vítány.
5.2.9 Podpora MSP je důležitá a kvalitní regionální politika podnikání může přilákat investice do strukturálně postižených nebo hospodářsky slabých regionů.
Pobídky a ostatní významná systémová opatření v ekonomikách by měly být schopny přilákat zahraniční investory do potřebného regionu, podporovat pro EU strategicky významné sektory a podporovat inovační seskupení společností a organizací.
5.3 Činnosti na podporu regionální konkurenceschopnosti (článek 5)
5.3.1 Co se týká inovací, Výbor by rád navrhl široké pojetí inovačního procesu. Nové způsoby práce a inovace v řízení a lidské vztahy mohou často stejně dobře přispívat k úspěchu a konkurenceschopnosti podniků jako zcela nové technologie, výrobky či procesy.
Modernizace průmyslových vztahů navíc může být předpokladem pro úspěšné zavedení nových technologií a je tudíž jako taková klíčová pro dosažení lisabonských cílů.
Nařízení by mělo odrážet tyto faktory a při uznání primární úlohy ESF v těchto oblastech podporovat sítě podněcující nejlepší inovační praktiky.
5.3.2 Výbor vítá závazek týkající se trvale udržitelného rozvoje, energetické účinnosti a podpory obnovitelných zdrojů energie, což považuje za žádoucí cíle.
Existují však také specifické podnikatelské příležitosti pro konstruktéry a výrobce v environmentálních technologiích, které mohou rovněž přispět k regionálnímu hospodářskému rozvoji.
Výbor rovněž vítá odkaz na čistou veřejnou dopravu a uznává, že kvalitně podporované a integrované systémy veřejné dopravy také představují klíčový ekonomický příspěvek při zmírňování zátěže, kterou představují dopravní zácpy v městských oblastech a při vypořádání se se sociální exkluzí jak v městských oblastech, tak v oblastech venkova.
5.3.3 Posilování významné dopravy a ostatních spojů je uznáno jako důležitý prvek rozvoje.
Oblasti venkova mohou být znevýhodněny, neboť trh není dostatečný, aby mohl poskytnout rozsah požadované infrastruktury.
Interakce mezi ostatními politikami Společenství bude v tomto případě významná a Výbor si přeje, aby bylo zajištěno, že činnosti, které mají být v této problematice podporovány, nejsou zbytečně omezovány.
Přístup k ICT mimo hlavní městská centra je rovněž nutný, ale nejedná se pouze o fyzický přístup a propojitelnost, které jsou důležité, ale informace, podnikatelská podpora a rozvoj dovedností jsou rovněž významné, aby bylo zabezpečeno, že MSP budou mít prospěch z ICT.
Výbor se dále domnívá, že je potřeba zajistit, aby byl přístup k ICT dostupný pro všechny občany a tím se zamezilo vytváření digitálního rozhraní, které posiluje sociální exkluzi.
Tyto poslední body jsou rovněž velmi důležité ve velkých městských centrech.
5.4 Činnosti na podporu evropské územní spolupráce (článek 6)
5.4.1 Výbor uvítal návrhy Komise na podporu přeshraniční, nadnárodní a meziregionální spolupráce vybudovanou na základě zkušenosti s Interreg [12].
Návrhy Komise však předkládají různé druhy činností od přeshraničních po nadnárodní projekty a zdá se, že současné nařízení vyjímá mnoho důležitých oblastí činnosti podporované programem z rozsahu meziregionálních sítí, např. činnosti na podporu konvergence, specifické činnosti v oblastech venkova, v oblastech s přírodními znevýhodněními a v nejvzdálenějších regionech.
5.4.2 Výbor zejména podporuje opatření na zlepšení přeshraniční spolupráce mezi státy EU-15 a novými členskými státy na vnitřních hranicích těchto zemí.
Cílem by mělo být zřídit v podstatě nové, dynamické a živé regiony se společnou či společně využívanou infrastrukturou (včetně zdravotní péče a vzdělání), vybudovat vztahy mezi lidmi, mít úsilí překonat jazykové problémy a mít požitek z kultury.
Strukturální fondy napomohou vypořádat se s problémy nerovnosti v příjmu a úrovni cen a budou podporovat hospodářský vývoj.
Výbor vítá novou "Evropskou politiku sousedství" [13], její nové nástroje a také případné vazby na třetí země, a přeje si, aby tato politika byla zavedena v příštím programovacím období a rovněž si přeje, aby byl EFRR schopen tyto činnosti podporovat.
5.4.3 Výbor upozorňuje na ustanovení o iniciativách přeshraničního pracovního trhu a navrhuje, aby byl udělán konkrétní odkaz na nařízení, která odráží podporu k závazkům věnovaným přístupovým dohodám o normách pracovního trhu a lisabonských cílech.
Výbor rovněž zastává názor [14], že tyto programy by měly také brát v úvahu potřebu bojovat proti různým formám sociální diskriminace.
Výbor by rád požádal o vysvětlení k této problematice a naléhá, aby bylo zajištěno, že všechny činnosti podporované EFRR jsou způsobilé pro meziregionální sítě.
Výbor obzvláště vyzval k vypracování zvláštního programu pro regiony, které sdílí hranici s novými členskými státy, což nebylo zahrnuto a Výbor si přeje, aby nařízení podporovalo takovéto činnosti, a tudíž by bylo prospěšné připojit zvláštní odkaz v nařízení.
5.4.4 Návrh nařízení předkládá ustanovení pro zřízení Evropského seskupení pro přeshraniční spolupráci.
Výbor vypracoval k tomuto tématu zvláštní stanovisko [15] a závěry tohoto dokumentu by měly být do nařízení také zapracovány.
5.4.5 Způsobilost výdajů by měla být zavedena na národní úrovni s několika výjimkami, pro které je nutné stanovit zvláštní ustanovení.
Významné okolnosti by měly být objasněny.
V případě daně z přidané hodnoty (DPH), nevratná DPH by měla být oprávněná, neboť se jedná o skutečné náklady na projekty.
5.5 Zvláštní ustanovení o územních charakteristikách
5.5.1 Městský rozměr (článek 8)
5.5.1.1 EHSV navrhl zvláštní program rozvoje měst.
Činnosti popsané v článku 8.1. by měly obsahovat všechny charakteristiky Iniciativy Společenství URBAN a Výbor by rád spatřil konkrétní nařízení umožňující městům Společenství, aby spolupracovala.
5.5.1.2 V tomto konkrétním článku existuje rovněž ustanovení umožňující financování činností v rámci nařízení (ES) č.
1784/1999 o Evropském sociálním fondu [16] Nařízení omezuje toto odchýlení na činnosti v rámci cíle "regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti" a také na 10 % "dané priority" [17].
Výbor zastává názor, v souvislosti se záměrem vytvořit jeden fond pro jeden program, že by měl v těchto programech existovat větší rozsah financování činností souvisejících s trhem práce a lidským kapitálem.
Toto odchýlení by mělo být možná použito ve všech programech financovaných EFRR, nikoli pouze pro městský rozměr a mělo by být použitelné pro všechny tři tématické priority.
10 % úroveň by proto měla být použita pro program jako celek, aby byla zabezpečena dostatečná flexibilita.
5.6 Oblasti venkova a oblasti závislé na rybolovu (článek 9)
5.6.1 Výbor zvláště komentoval potřebu, aby bylo zajištěno, že tyto činnosti nebudou omezeny na zemědělské projekty a vítá zaměření se na infrastrukturu, telekomunikace, nové hospodářské aktivity, vazby mezi městskými oblastmi a oblastmi venkova a podporování cestovního ruchu.
Tento seznam by však měl také zahrnovat přístup ke službám obecného zájmu, inovacím a vazby s vysokoškolskými institucemi, jež byly všechny určeny jako významné pro mnohotvárnost venkova.
Výbor rovněž uvítal původní záruku Komise, že nové nástroje budou "zapojeny do společné zemědělské politiky" [18].
Tento návrh nařízení vyžaduje od členských států, aby stanovily "jasná demarkační kritéria" mezi opatřeními financovanými EFRR a EZFRV a EFR a aby také stanovily komplementaritu a koherenci mezi aktivitami financovanými těmito fondy.
Výbor tuto skutečnost vítá a odkazuje na podrobnější dokument, který Výbor vypracoval k EZFRV.
5.7 Oblasti s přírodními znevýhodněními a nejvzdálenější regiony (články 10 a 11)
5.7.1 Výbor usiloval o pokračování solidarity s těmito regiony s určitými potížemi a velmi vítá tyto návrhy.
Ve zvláštním stanovisku [19], Výbor hodnotil potřeby regionů s trvalými přírodními a strukturálními znevýhodněními a zejména komentovala rozsáhlé návrhy Komise, které byly předloženy ve Třetí zprávě o soudržnosti.
Nařízení o EFRR obsahuje mnoho bodů vyzdvihnutých v tomto stanovisku a Výbor vítá územní rozměr na podporu EFRR.
Článek 10 obsahuje frázi "aniž jsou dotčeny články 3 a 4", což naznačuje, že tyto regiony jsou rovněž způsobilé pro podporu v rámci těchto priorit a bylo by užitečné jednoznačně uvést v nařízení, že tomu tak skutečně je.
Obdobně článek 11 stanovuje, že nařízení umožňuje financování dodatečných nákladů na činnosti uvedené v článku 4, což Výbor vítá.
Bylo by opět prospěšné objasnit programy, na základě kterých mohou tyto regiony rovněž získat podporu v rámci jiného cíle.
5.8 Zvláštní ustanovení pro cíl územní spolupráce (článek 12 a články 14 – 22)
5.8.1 Výbor uvítal návrh nového legislativního nástroje na usnadnění spolupráce.
Tato dodatečná ustanovení se snaží napomáhat efektivní spolupráci, ale v jednom ohledu jsou rozdílná, jelikož neexistuje zvláštní ustanovení pro zapojení sociálních partnerů a dalších organizací, reprezentujících specifické nebo všeobecné zájmy občanů do monitorovacích opatření.
Vztah mezi EFRR (článek 18) a novým Evropským seskupením pro přeshraniční spolupráci (ESPS) musí být objasněn, zejména pokud jde o převedení odpovědností řídícího orgánu členskými státy na ESPS.
5.8.2 Tyto záležitosti bylo podrobně prozkoumány a Výbor vypracoval konkrétní závěry týkající se zřízení Evropského seskupení pro přeshraniční spolupráci [20].
5.9 Závěrečná ustanovení (články 22 – 26)
5.9.1 Ta potvrzují přechodná ustanovení na základě současného nařízení (ES) č.
178/99 a formálně stanovují navrhovaná data vstupu v platnost a přezkoumání tohoto nařízení.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o léčivých přípravcích pro pediatrické použití a o změně nařízení (EHS) č. 1768/92, směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004
KOM(2004) 599 v konečném znění – 2004/0217 (COD)
(2005/C 267/01)
Rada se dne 12. listopadu 2004 rozhodla v souladu s článkem 251 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která odpovídala za přípravu podkladů pro Výbor na uvedené téma, přijala své stanovisko dne 20. dubna 2005.
Zpravodajem byl pan BRAGHIN.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal dne 11. května 2005 na svém 417. plenárním zasedání jednohlasně následující stanovisko:
1. Shrnutí názorů Výboru
1.1 EHSV považuje péči o pediatrickou populaci za prioritu, a to vzhledem k její zranitelnosti podmíněné specifickými fyziologickými, psychologickými a vývojovými charakteristikami.
Proto se domnívá, že rozhodnutí požádat o provádění pediatrických studií nebo o pokračování v nich musí být založeno na jasně formulovaných potřebách odůvodněných výzkumnými záměry. Zároveň musí být zaručeno respektování etickým podmínek vlastního pozorování.
1.2 EHSV souhlasí s možností založit v rámci EMEA (European Medicines Agency) pediatrický výbor a považuje tento za nástroj vhodný k zaručení kvalitního výzkumu založeného na vědeckých a etických principech.
Navrhuje, aby byly výboru v širší míře přiřazeny specifické pravomoci na poli pediatrie, a to jak v oblasti vývoje, tak při používání pediatrických léků a aby byl zvýšen počet odborníků jmenovaných do výboru Komisí.
1.3 EHSV považuje za vhodné rozšířit zodpovědnosti pediatrického výboru již nyní.
Navrhuje především, aby byla posílena role výboru v oblasti evropské sítě výzkumných pracovníků a center na pozorování pediatrické populace a aby mu bylo svěřeno vědecké zaměření programu pediatrických studií MICE (Medicines Investigation for the Children in Europe), které se Komise zavázala navrhnout v příslušné iniciativě.
1.4 EHSV souhlasí s navrženými registračními postupy a podporuje především novou proceduru PUMA (Paediatric Use Marketing Authorisation, Registrace pro pediatrické použití), určenou pro léky, které jsou již na trhu.
Navrhuje, mimo jiné, vytvoření jediného zkráceného centralizovaného postupu, pokud toto bude podpořeno bezpečnostními daty, a to především těmi shromážděnými prostřednictvím periodických bezpečnostních zpráv.
Kromě toho navrhuje specifikovat, aby se v případech, kdy jsou u specifické podskupiny pediatrické populace splněny podmínky pro zapojení postupu určeného pro léčivé přípravky pro vzácná onemocnění, mohl držitel registrace podle svého výběru rozhodnout pro jeden ze dvou uvedených postupů.
1.5 Vzhledem k času a k prostředkům vynaloženým na pediatrická studia, jakož i s nimi souvisejícím citlivým otázkám etiky a harmonie spojeným s pacienty v pediatrickém věku, EHSV souhlasí s možností vytvoření systému odměn a pobídek, jak je uvedeno v návrhu, ale doporučuje posílit je v některých specifických případech.
1.6 EHSV podporuje záměr poskytovat lékařům a dalším zdravotnickým pracovníkům obsáhlejší a obecnější informace o lécích a o pediatrických pozorováních, a to i s širším využitím databáze EudraCT [1].
Kromě toho navrhuje rozsáhlejší komunikační strategii, která bude vhodná k podpoře bezpečného a účinného použití léčivých přípravků u dětí.
1.7 EHSV se domnívá, že je důležité provést podrobnou analýzu epidemiologické situace u dětí, léčebných metod a současných nedostatků v přísunu léků pro pediatrii, jakož i fenoménu předpisů na léky pro pediatrické použití mimo registrované indikace.
1.8 EHSV následně doporučuje, aby se Komise aktivně podílela na vytvoření sítě mezi odpovědnými orgány a specializovanými výzkumnými centry, za účelem prohloubení znalostí o mechanismu poptávky po lécích a o lepších léčebných postupech.
1.9 Konečně, EHSV doufá, že bude následně posílena spolupráce s WHO a dialog s příslušnými mezinárodními organizacemi, aby se urychlilo schvalování léků pro pediatrické použití tím, že se vyloučí duplicita a nebudou se zbytečně opakovat klinické studie.
2. Úvod
2.1 Pediatrická populace je zranitelnou skupinou, která se od dospělé populace liší specifickými vývojovými, fyziologickými a psychologickými charakteristikami, a proto je výzkum léčiv s ohledem na věk a vývoj zvláště důležitý.
Odhaduje se, že více než 50 % léčivých přípravků používaných k léčbě dětí v Evropě nebylo ani vyzkoušeno ani registrováno pro pediatrické použití a tento nedostatek zkoušek a registrací léčivých přípravků muže mít na zdraví a tím i kvalitu života dětí v Evropě nepříznivý vliv.
2.2 Ačkoliv mohou existovat obavy týkající se provádění klinických hodnocení u pediatrické populace, musí být tyto obavy v rovnováze s etickými otázkami týkajícími se podávání léčivých přípravků populaci, na které nebyly zkoušeny a jejichž účinky, ať již pozitivní nebo negativní, nejsou proto známy.
Ostatně směrnice společenství týkající se provádění klinických hodnocení [2] určuje zvláštní požadavky na ochranu dětí, které se účastní klinických hodnocení v EU.
2.3 Cíle návrhu nařízení:
- zvýšit rozvoj léčivých přípravků pro pediatrické použití
- zaručit, aby léčivé přípravky využívané u pediatrické populace byly předmětem vysoce kvalitního výzkumu
- zaručit, aby léčivé přípravky používané pro pediatrickou populaci byly registrované specificky pro pediatrické použití
- zlepšit dostupnost informací o použití léčivých přípravků u dětí
- dosáhnout těchto cílů, aniž by byly děti podrobeny nepotřebným klinickým hodnocením a za plného respektování opatření směrnice EU o klinickém hodnocení.
2.4 Návrh obsahuje řadu opatření na dosažení těchto cílů, z nichž nejdůležitější jsou:
2.4.1 Založení pediatrického výboru v rámci EMEA.
Tento výbor by měl být zodpovědný za posuzování a schvalování plánů pediatrického výzkumu a s tím souvisejících žádostí o povolení výjimek a odkladů. Měl by mít rovněž zodpovědnost za posouzení shody spisů se schválenými plány pediatrického výzkumu a existujícími předpisy Společenství, za přijetí soupisu léčebných nároků pediatrické populace a za rozsáhlejší informovanost ohledně bezpečného a účinného používání léčebných přípravků v různých pediatrických obdobích, také za účelem vyloučení duplicity a realizace nepotřebných studií.
2.4.2 Studia pediatrické populace budou založena na plánu pediatrického výzkumu, který schválí pediatrický výbor, a budou dodržovat dva základní principy: budou se realizovat pouze pokud budou mít potenciální přínos pro léčbu za současného vyloučení duplicity a nezapříčiní zpoždění v registraci léčivých přípravků pro ostatní věkové skupiny.
2.4.3 Pokud pediatrický výbor neudělí výjimku nebo odklad, budou muset být všechny studie realizované v souladu s dokončeným a schváleným plánem pediatrického výzkumu předloženy při žádosti o registraci nových účinných látek nebo při žádosti o další indikace, nové lékové formy či způsoby podávání již registrovaných léčiv.
2.4.4 Pro vytvoření nástroje pro poskytování pobídek pro léčivé přípravky nechráněné patentem se navrhuje nový typ registrace, tzv. registrace pro pediatrické použití (PUMA).
Ta bude využívat stávajících registračních postupů, ale je určena specificky pro léčivé přípravky vyvíjené výhradně pro pediatrické použití.
2.4.5 Aby se zvýšila dostupnost léčivých přípravků pro děti v rámci Společenství (navrhované požadavky jsou spojeny s odměnami uplatnitelnými v celém Společenství) a aby se zamezilo deformaci volného trhu ve Společenství, navrhuje se, aby žádost o registraci obsahující alespoň jednu pediatrickou indikaci na základě výsledků schváleného plánu pediatrického výzkumu byla způsobilá pro centralizovaný postup Společenství.
2.4.6 U nových léčivých přípravků a přípravků chráněných patentem nebo dodatkovým ochranným osvědčením bude za předpokladu, že jsou splněna všechna opatření obsažená ve schváleném plánu pediatrického výzkumu, že je přípravek registrován ve všech členských státech a že jsou příslušné informace o výsledcích studií obsaženy v informacích o přípravku, uděleno šestiměsíční prodloužení doby platnosti dodatkového ochranného osvědčení.
2.4.7 Podobné pobídky jsou navrženy pro léčivé přípravky pro vzácná onemocnění. Ty, pokud vyhoví předpisům pro pediatrické použití, získají k obvykle stanoveným 10 letům výhradního práva na trhu dva roky navíc.
2.4.8 Léky, které jsou již na trhu, budou mít prospěch z ochrany dat související s novým typem registrace PUMA.
2.5 Směrnice o klinických hodnoceních zřizuje evropskou databázi klinických hodnocení (EudraCT).
Navrhuje se, aby tato databáze sloužila jako výchozí zdroj informací o všech probíhajících nebo ukončených pediatrických studiích jak ve Společenství, tak ve třetích zemích.
2.6 Komise má v úmyslu posoudit možnost vytvoření programu pediatrických studií nazvaného Výzkum léčivých přípravků pro děti Evropy (Medicines Investigation for the Children of Europe – MICE), přičemž zohlední stávající programy Společenství.
2.7 Rovněž se navrhuje vytvoření sítě na úrovni Společenství, která spojí národní sítě a střediska klinických hodnocení za účelem vybudování nezbytných kompetencí na evropské úrovni, usnadnění realizace studií, zlepšení spolupráce a vyloučení duplicity studií.
2.8 Návrh vychází z článku 95 Smlouvy o založení ES.
Článek 95, kterým se předpisuje postup spolurozhodování popsaný v článku 251, je právním základem pro dosažení cílů stanovených v článku 14 Smlouvy, mezi které patří volný pohyb zboží (čl. 14 odst.
3. Obecné poznámky
3.1 Ochrana zdraví a klinická hodnocení v pediatrickém věku
3.1.1 EHSV považuje péči o pediatrickou populaci za prioritu, a to vzhledem k její zranitelnosti podmíněné specifickými fyziologickými, psychologickými a vývojovými charakteristikami.
Aby mohlo být dosaženo takového základního cíle v oblasti léků v pediatrii, je třeba dodržovat několik podmínek:
- klinická studia u dětí se mohou provádět pouze pokud jsou nutná, je třeba se vyhnout zbytečné duplicitě
- klinická hodnocení musí být patřičně kontrolována a monitorována a prováděna v souladu s etickou zásadou na maximální ochranu pediatrického pacienta
- patřičné informační a komunikační metody musí zajistit hlubší poznání léčebných přístupů vhodných pro tuto populační skupinu
- mechanismy aktivní farmakovigilance musí umožnit neustálou a vědecky podloženou aktualizaci léčebných postupů v pediatrii
3.1.2 EHSV se tudíž domnívá, že rozhodnutí požádat o provádění pediatrických studií nebo o pokračování v nich musí být založeno na jasně formulovaných potřebách odůvodněných výzkumnými záměry. Proto by se mělo ověřit, zda:
- momentálně dostupné informace o farmaceutickém výrobku skutečně postačují k zajištění bezpečného a účinného použití u dětí [3]
- je potenciální rozsah použití u pediatrické populace (současný nebo předvídaný) významný [4]
- lék zjevně přinese prospěch
- dodatečné vědecké a lékařské znalosti získané v průběhu používání již prodávaného léku ukazují, že tento lék bude mít významný přínos pro použití v pediatrii.
3.1.3 Na základě uvedených úvah považuje EHSV za vhodné, aby etické normy a specifické předpisy na ochranu nezletilých, které jsou obsaženy v nařízení týkajícího se klinických hodnocení a uplatňování správných klinických postupů [5], byly zmíněny také ve vlastním textu návrhu nařízení (a ne pouze v bodech odůvodnění).
Obecná kritéria, kterými se bude muset pediatrický výbor řídit při schvalování plánu pediatrického výzkumu, by měla brát v úvahu doporučení příslušné Mezinárodní konference o harmonizaci [6] a být v souladu se směrnicí 2001/20/ES o klinickém hodnocení, aby bylo zajištěno dodržování etických podmínek vlastního pozorování.
3.1.4 EHSV proto požaduje, aby středem pozornosti návrhu byl opravdu pediatrický pacient a jeho zdravotní potřeby a aby se z tohoto hlediska přistupovalo k problematice lékařského přístupu a tedy i informací o klinických a léčebných metodách, které musí mít k dispozici lékaři a v rámci svých kompetencí také další zdravotničtí pracovníci, aby mohli ošetřit každého pacienta, který potřebuje jejich péči.
3.2 Nedostatek základních informací pro používání léků
3.2.1 EHSV považuje analýzu současné situace, příčin a rizik za nedostačující. EIA (Extended Impact Assessment) se touto analýzou zabývá pouze na několika stranách a ve vztahu k návrhu nařízení není zmíněna vůbec.
3.2.1.1 Bylo by vhodné předem provést analýzu epidemiologické situace u dětí a nedostatků v současném "léčebném arsenálu" a následně naznačit vhodné směry výzkumu tím, že se vymezí priority výzkumu, které budou finančně podporovány Společenstvím.
Taková analýza by umožnila mimo jiné i zhodnocení dosavadní práce CHMP Paediatric Expert Group, která připravila seznam 65 nepatentovaných účinných látek, které by měly být prioritní pro výzkum a vývoj v oblasti pediatrie, a podporu a urychlení probíhajících prací na uskutečnění zmíněného programu pediatrických studií MICE.
3.2.1.2 Zatímco existence dostatečně velkého trhu pro léky na nemoci s velkým výskytem v pediatrickém věku a následně i pravděpodobný návrat investic motivují farmaceutický průmysl k vývoji nových pediatrických léčivých přípravků nebo nových složení vhodnějších pro pediatrickou populaci, náklady na vývoj léků na vzácná onemocnění nebo pro specifické věkové podskupiny jsou vzhledem k návratu investic příliš vysoké a farmaceutický průmysl (především malé a střední podniky) je nemůže pokrýt bez dostatečných pobídek nebo financování výzkumu.
Zvláště pro vzácná onemocnění u specifických věkových podskupin je nezbytné vyčlenit vedlejší prostředky na kompenzaci zvýšených investic do lidských zdrojů, času a peněz, které vývoj v oblasti pediatrie vyžaduje.
3.2.2 Bylo by taktéž vhodné přikročit k důkladnější analýze fenoménu předpisování léků pro pediatrické použití mimo registrované indikace (takzvané off-label předpisování). To znamená snažit se jednak určit skutečný rozsah fenoménu, ale také jeho následky ve smyslu konkrétních poškození spojených s nevhodným používáním léků.
Hlubší poznání této skutečnosti by umožnilo schválit důkladnější analýzu možných nápravných prostředků a systémů pobídek.
3.2.2.1 EHSV si uvědomuje, že náležité informace nejsou jednotné, protože byly v jednotlivých členských státech shromážděny různými institucemi, za různých okolností a neúplným a odlišným způsobem, a proto jsou možnosti jejich srovnávání a následného vyvozování vědecky podložených všeobecných tvrzení pochybné.
Určitá studie týkající se předpisování a používání léků by i přes výše zmíněná omezení poskytla předběžný, i když jen schematický přehled o zjevných odlišnostech v rozsahu a vývoji skupin léčiv a používaných účinných látek, někdy i bez vědecky podloženého léčebného oprávnění.
3.2.2.2 Dalším nedostatkem je neexistence analýzy rozdílů v lékařské praxi mezi jednotlivými členskými státy, kterou by bylo vhodné provést na základě shromážděných dat o skupinách léků předepsaných na různá onemocnění.
EHSV považuje provedení takové analýzy nejen za naléhavé, ale také za užitečné pro zaručení nejdůležitějšího zájmu, kterým je zdraví občanů.
EHSV si uvědomuje, že odborná příprava profesionálů, způsoby lékařské pomoci a poskytování léčby a léků je v kompetenci jednotlivých členských států, a proto doufá, že se také pro používání léků co nejdříve zavede "způsob otevřené koordinace".
Dále doufá, že ve prospěch zdraví občanů by v rozumné době mohla být s aktivním přispěním asociací lékařů a pacientů vypracována podrobná a ucelená řada pokynů k nejlepším lékařským postupům v různých oblastech léčby a u různých skupin pacientů včetně pediatrické populace.
3.2.3 Současně měla být provedena analýza výsledků monitorovacího procesu a farmakovigilance, což je oblast, ve které jsou evropské právní normy v předstihu. Síť na farmakovigilanci již měla stanovit přítomnost či nepřítomnost nevhodného použití a nepřímo tak i nedostatků v léčbě, pro které by již orgány Společenství ve spolupráci s odpovědnými národními orgány bývaly mohly formulovat vhodnou informační politiku.
3.2.4 Vzhledem k rozsahu fenoménu předpisů off-label je třeba položit si otázku, zda je přístup založený na registračních postupech (tak jak je uvedený ve zvažovaném návrhu) postačující.
EHSV je toho názoru, že by bývalo vhodné současně navrhnout činnosti na podporu správného používání pediatrických léků, a to jak lékaři a zdravotnickými pracovníky, tak rodiči, kteří v pochopitelné snaze eliminovat projevy nemoci a trápení dětí s ní spojené často nutí lékaře k předčasnému předepsání léků, které ne vždy odpovídají skutečným potřebám malého pacienta.
3.2.5 V úvahu nebyl vzat ani fakt, že je důležité, aby lékárník usměrňoval rozhodnutí na nákup léků a doporučoval jejich správné použití. Aktivní politika vzdělávání na jedné straně a přísná farmakovigilance na straně druhé by měly najít podporu ze strany této skupiny zdravotnických pracovníků.
3.2.6 Bylo by vhodné prohloubit analýzu dostupných dat o bezpečném používání, zvláště těch týkajících se farmakovigilance, aby bylo možno zhodnotit, zda odlišné normativní přístupy v jednotlivých členských státech EU a odlišnosti v klasifikaci léků mají různé důsledky co se týče nevhodného používání a nepříznivých reakcí.
3.2.7 EHSV si je vědom, že tyto záležitosti nespadají do prvořadého cíle zvažovaného návrhu, ale doporučuje, aby se Komise aktivně podílela na vytvoření sítě mezi odpovědnými orgány a specializovanými výzkumnými centry, za účelem lepšího poznání mechanismů, které ovlivňují poptávku po lécích a jejich racionální použití, lepší léčebné postupy a další podobné záležitosti. Komise tímto způsobem přispěje k harmonizaci vnitřního trhu také v oblasti farmacie.
3.3 Pediatrický výbor a klinická hodnocení
3.3.1 EHSV souhlasí s možností založit v rámci EMEA pediatrický výbor. Úkoly plánované pro tento výbor jsou velmi rozličné.
Sahají od hodnocení obsahu a okolností jakéhokoliv plánu pediatrického výzkumu až po předběžné hodnocení potenciálních přínosů pro léčbu pediatrické populace, od vědecké podpory při vytváření těchto plánů po prověřování souladu se správnými klinickými metodami prováděných studií, od soupisu léčebných postupů po podporu a poradenství při vytváření evropské sítě výzkumných pracovníků a center se specifickými kompetencemi na provádění studií u pediatrické populace. Ke všem těmto úkolům se ještě připojuje zodpovědnost za vyloučení duplicity studií.
3.3.2 Vzhledem k širokému spektru zodpovědností, které bude pediatrický výbor mít, považuje EHSV za nepostačující pravomoci mu přidělované v čl. 4.1, zvláště ty, které se týkají metodologie předklinického a klinického vývoje (především odborníků ve farmakologii a toxikologii, farmakokinetice, biometrii a biostatistice), specialistů (včetně neonatologů) v pediatrických oblastech souvisejících s nejdůležitějšími indikačními skupinami a odborníků ve farmakoepidemiologii.
Navrhuje rovněž, aby byl zvýšen počet odborníků jmenovaných do výboru Komisí a aby mezi nimi byli představitelé dětských léčebných zařízení.
3.3.3 EHSV bere na vědomí definici pediatrické populace jako "populace ve věku od 0 do 18 let" (čl.2) a uvědomuje si, že k jednoznačné definici se nedospělo ani v rámci ICH.
Přesto doufá, že při určování směrů studií specifických pro každou podskupinu pediatrický výbor vyloučí z nepotřebných zkoušek populaci, která díky své tělesné konstituci a věku není ohrožena.
3.3.4 EHSV považuje za správný princip, kdy jsou plány pediatrického výzkumu předkládány v průběhu vývoje nového léku, a pokládá za pozitivní možnost neustálého dialogu mezi navrhovatelem a pediatrickým výborem.
Je však znepokojen požadavkem předkládat plány "až na výjimky nejpozději při ukončení farmakokinetických studií" (čl.17, odst.1).
V této fázi ještě nebyla provedena studia o bezpečnosti molekuly u populace dospělých pacientů a tudíž není ještě jasně stanoven bezpečnostní profil.
Vzhledem k tomu není ještě možné sestavit úplný a podrobný plán pediatrického výzkumu (obzvláště pro různé podskupiny pediatrické populace). Existuje totiž nebezpečí zahájení nepotřebných studií nebo opakování studií s dávkami odlišnými od původně předvídaných.
3.3.5 EHSV se mimo jiné obává, že takový požadavek by mohl znamenat zpoždění ve vývoji nových léků pro dospělou populaci, kdežto v pokročilejší fázi vývoje by bylo možné lépe určit ohrožené skupiny (včetně dětí), zaměřit výzkumné snahy na důležité chybějící informace a navrhnout cílenější plány aktivní farmakovigilance.
3.3.6 EHSV vyjadřuje své znepokojení nad návrhem, podle kterého "jakékoli studie ukončené před přijetím tohoto návrhu právního předpisu nebudou způsobilé pro navrhované odměny a pobídky Společenství.
Tyto studie však budou brány v úvahu v souvislosti s požadavky obsaženými v návrhu a společnosti budou mít povinnost předložit je zodpovědným orgánům po přijetí tohoto návrhu." [7] S takovým prohlášením je spojeno riziko zpomalení nebo omezení probíhajících nebo společnostmi plánovaných studií do té doby, než nařízení získá konečnou podobu a vejde v platnost v celé EU.
3.4 Systémy pobídek
3.4.1 EHSV souhlasí s potřebou najít vhodné způsoby pobídek, aby klinické studie byly prováděny podle nejlepších postupů a v souladu s etickými pravidly a aby "léčebný arsenál" pediatrů, institutů klinického výzkumu a pediatrických nemocničních oddělení byl co nejdříve obohacen o bezpečné, účinné a kvalitní léky určené a vyvinuté pro pediatrickou populaci, ve smyslu ustanovení obsažených v rozhodnutí Rady ze 14. prosince 2000 a také s přihlédnutím ke zkušenostem nabytým v USA díky zde zavedenému právnímu předpisu [8]
3.4.2 Potřeba času a prostředků nutných pro pediatrická studia, jakož i s nimi související citlivé otázky etiky a harmonie spojené s pacienty v pediatrickém věku vysvětlují, proč samotné tržní síly nepřinesly vývoj léků, které by mohly být plně označeny jako "pediatrické".
EHSV si uvědomuje tuto situaci a proto si myslí, že pobídky a odměny navržené pro různé situace nejsou vždy dostatečné.
3.4.2.1 Zdá se, že především šestiměsíční prodloužení dodatkového ochranného opatření nepředstavuje dostatečný přínos ke kompenzaci vyšších nákladů (a také rizika zpoždění při vyplnění spisu a při registraci), které pro nový produkt mohou pediatrická studia znamenat.
Pravdou však je, že se správně počítá s možností výjimky a odkladu. Nicméně vzhledem k tomu, že se pediatrický výzkum stává povinným, jeví jako obzvláště nákladný a časově náročný.
3.4.2.2 EHSV se dívá s obavami na probíhající proces koncentrace snah na výzkum a vývoj účinných látek s širokými tržními možnostmi, které pohlcují rostoucí část investic do výzkumu a vývoje, zatímco látky potenciálně určené pro omezené segmenty nebo mezery na trhu se dostávají do pozadí.
Pokud by byl tento mechanismus použit pro nové pediatrické léky, nebylo by možné dosáhnout cíle na získání skutečně inovačního pediatrického "léčebného arsenálu" dostatečně velkých rozměrů v rozumném časovém horizontu.
EHSV doufá, že takové riziko bude pozorně monitorováno a specificky analyzováno v rámci předpokládané obecné zprávy o zkušenostech získaných při provádění nařízení.
3.4.3 Nová procedura PUMA uvedená v Hlavě III Kapitole 2, která je určena pro léky, které jsou již na trhu a nejsou chráněny patentem nebo dodatkovým ochranným opatřením představuje důležitou a opodstatněnou inovaci v registračních postupech pro pediatrické použití.
Možnost řídit se centralizovanou procedurou představuje skutečnou příležitost, přestože počáteční registrace léku pro dospělé byla získána prostřednictvím národní procedury.
3.4.4 Ocenitelné jsou také počátky flexibility procedur, především možnost odkázat na existující data obsažená v dokumentaci o již registrovaném léku (Čl.31 odst.4) a použít již známou značku, v exponentu prostě doplněnou o písmeno "P" (Čl.31 odst.5).
Pro tento případ EHSV navrhuje, aby na obalu byla uvedena také léková forma a dávkování, pokud byly přizpůsobeny, což je pravděpodobné, pro pediatrické použití.
3.4.5 EHSV nicméně upozorňuje, že naproti této flexibilitě existuje také určitá strnulost, která může být překážkou pediatrického výzkumu. Tou je především povinnost získání registraci ve všech členských státech, aby mohlo být využito navrhované šestiměsíční prodloužení dodatkového ochranného osvědčení.
Výbor považuje toto opatření za přehnané, obzvláště v rozšířené EU. Mohou ho využít pouze velké nadnárodní společnosti pro farmaceutické výrobky se zaručeným úspěchem.
3.4.6 Určité rozpaky vzbuzuje také tvrzení, že všechna data o vývoji by měla být zveřejněna, protože v podstatě upravuje platné právní předpisy o informacích a datech v registrační dokumentaci.
Zdá se, že také toto ustanovení bude znamenat omezení v zahájení výzkumu lékových forem a dávkování vhodného pro pediatrické použití u těch léků, které jsou již na trhu a dobře zavedené.
3.5 Informace o používání léčivých přípravků v pediatrii
3.5.1 Jedním z cílů tohoto návrhu je zkvalitnění dostupných informací o používání léčivých přípravků v pediatrii.
EHSV souhlasí s tvrzením, že zlepšením dostupnosti informací lze zvýšit bezpečné a účinné používání léčivých přípravků u dětí a tudíž zlepšit úroveň veřejného zdraví, a že dostupnost těchto informací může přispět k vyloučení duplicity a zbytečného provádění studií u dětí.
3.5.2 EHSV následně souhlasí s návrhem využít evropskou databázi klinických hodnocení (EudraCT), která byla zřízena směrnicí o klinických hodnoceních, jako výchozí zdroj informací o všech probíhajících nebo ukončených pediatrických studiích jak ve Společenství, tak ve třetích zemích.
3.5.2.1 Způsoby využití této databáze se však nezdají být dostatečně stanoveny.
Není jasné, kdo k ní bude mít přístup, které informace budou veřejně dostupné a které naopak budou důvěrné v zájmu ochrany soukromí občanů a citlivých nebo důvěrných průmyslových informací.
3.5.2.2 Stejně tak se nezdá být jasně stanovena hranice mezi informacemi dostupnými v odborném popisu (určenými pro pracovníky ve zdravotnictví) a informacemi poskytnutými široké veřejnosti na příbalovém letáku.
Pro tento segment trhu s pediatrickými léky je pochopitelnost a jasnost příbalového letáku obzvláště důležitá, aby se zamezilo chování potenciálně škodícímu pediatrickému pacientovi.
3.5.3 Hlava 6 "Komunikace a koordinace" vytyčuje řadu činností a povinností (členské státy musí například shromáždit dostupná data týkající se všech stávajících použití léčivých prostředků u pediatrické populace a poskytnout je do dvou let od vstupu nařízení v platnost – čl.41), ale nezabývá se nejdůležitějším tématem, kterým je poznání správného použití léků u pediatrické populace a následná opatření stran zdravotnického personálu a populace všeobecně.
4. Závěrečné poznámky
4.1 EHSV zdůrazňuje, že v základě souhlasí s daným návrhem nařízení, ale klade si otázku, zda právní základ, na kterém je nařízení založeno, a to především čl.95 Smlouvy o ES na realizaci cílů stanovených v čl.14 odst.2 (volný pohyb zboží), představuje ten nejvhodnější základ ve sféře implementace, která má značný dopad na veřejné zdraví.
I když je pravda, že všechna legislativní opatření přijatá pro farmaceutický průmysl jsou založena na výše uvedeném článku, je třeba zvážit fakt, že základním cílem zvažovaného případu je zdraví a ochrana pediatrické populace.
4.2 EHSV doufá, že Komise co nejdříve přistoupí k dalšímu návrhu, který se bude týkat spíše nabídky než poptávky po lécích.
Cílem je vytvořit operační nástroj, který umožní a podpoří shromažďování a šíření informací o dostupnosti a použití léků, vytvoření databází o epidemiologických aspektech a předepsaných způsobech použití a stanovení definice guidelines s využitím širšího zapojení zdravotnického personálu a asociací pacientů. Současně je třeba podporovat uplatňování "metody otevřené spolupráce" také v tomto odvětví.
4.3 Proces komunikace a koordinace se tak, jak je uveden v hlavě 6, jeví jako poněkud omezující.
EHSV doufá, že bude připravena a uskutečněna širší komunikační strategie, jejímž výsledkem bude racionálnější používání léků v pediatrii, a že lékařům a dalším zdravotnickým pracovníkům budou za tímto účelem poskytnuty všechny potřebné informační nástroje.
V této souvislosti bude třeba znovu zvážit zda a jakých podmínek budou zpřístupněny také pro výzkumné pracovníky a lékaře informace týkající se klinických studií, které jsou v Evropské databázi klinických hodnocení (EudraCT).
4.4 EHSV si váží návrhu na zřízení programu pediatrických studií MICE (Medicines Investigation for the Children in Europe), určeného k financování výzkumu na pediatrické použití nepatentovaných léků prováděného skupinami, společnostmi a sítěmi dětských nemocnic nebo pozorování či skupinových studií v poregistrační fázi.
EHSV by však býval upřednostnil určení orientačních směrů a přesnější definice role pediatrického výboru v tomto programu.
To by omezilo riziko dlouhých diskusí o tom, kdo by měl stanovit oblasti léčby, ve kterých je prioritou získání informací ohledně použití v pediatrii, a také o hodnocení prioritních potřeb a specifických studií, které by měly být provedeny vzhledem k výrazným odlišnostem mezi léčebnými postupy v jednotlivých členských státech.
4.5 EHSV proto navrhuje, aby tyto úkoly byly v čl.7 nařízení přiděleny pediatrickému výboru, aby tak byla urychlena jejich implementace a zaručena lepší koordinace se všemi základními aktivitami samotného pediatrického výboru.
4.6 EHSV současně doufá, že při vytváření a uskutečňování evropské sítě výzkumných pracovníků a center se specifickými kompetencemi v oblasti provádění studií u pediatrické populace, jak je uvedeno v čl.43, nebude mít pediatrický výbor pouze úkol "podporovat agenturu a poskytovat jí poradenství", ale že bude sehrávat aktivní roli, která bude podporována fórem odborníků ze všech členských zemí a to jak z akademické obce tak z různých pediatrických specializací.
Pokud mají být stanoveny specifické protokoly o studiu, výbor navíc navrhuje zapojit také výzkumné pracovníky ze společností zapojených do protokolu se svými výrobky, protože jsou největšími zdroji informací o charakteristikách daných produktů.
4.7 Fakt, že základním úkolem pediatrického výboru, na který se soustředí celý návrh, je schválení plánů pediatrického výzkumu, budí obavy, že převládne logika vymezení pediatrických klinických studií nad dosažením výše uvedených cílů a to i těch s etickou hodnotou, jako je vyloučení duplicity nebo provádění prakticky nepotřebných pediatrických studií.
4.8 EHSV navrhuje, aby mezi úkoly pediatrického výboru byl výslovně uveden požadavek na přistoupení jak k analýze informací dostupných v databázi EudraCT, tak k přesnému hodnocení periodické bezpečnostní zprávy (plánované nejnovějšími normativními úpravami). V této zprávě jsou totiž zahrnuta epidemiologická data, výzkum předpisů a výsledky publikovaných studií a proto je možné, aby se snížil rozsah a doba trvání nových klinických studií, pokud nebudou v některých případech přímo označeny za nadbytečné.
4.9 Na procedurální úrovni by se mělo předpokládat, že pokud zmíněná dokumentace umožní u existujících léků vyhodnotit bezpečnostní data týkající se složení nebo dávkování pro pediatrickou populaci (a získaná prostřednictvím farmakovigilance, informačních zpráv a periodické bezpečnostní zprávy), bude možné využít nejen proceduru PUMA, která se jeví jako dlouhá a nákladná, ale spíše zkrácený a zjednodušený centralizovaný postup, který povede ke vhodným úpravám technického popisu a příbalového letáku [9].
4.10 EHSV považuje za nezbytné, aby na procedurální úrovni bylo také upřesněno, že v případech, kdy jsou splněny podmínky pro zapojení postupu určeného pro léčivé přípravky pro vzácná onemocnění u specifické podskupiny pediatrické populace, mohl držitel registrace podle svého výběru rozhodnout pro jeden ze dvou uvedených postupů.
4.11 EHSV zdůrazňuje, že je vhodné, aby výsledky proběhlých výzkumů a úpravy schválených příbalových letáků byly publikovány, a aby informace o pediatrickém použití byly přiloženy ke všem nepatentovaným lékům se stejným účinkem.
4.12 EU již představuje referenční řídící orgán pro registraci léků v rozvíjejících se zemích a WHO na ni odkazuje při hodnocení léků s možností registrace v těchto zemích.
Je pravděpodobné, že rychlé zavedení uvedeného nařízení v EU bude mít pozitivní dopad na pediatrickou léčbu také v méně rozvinutých zemích.
EHSV doufá, že bude ještě více posílena pozitivní spolupráce s WHO a že Komise bude zapojena do systematického dialogu se všemi mezinárodními organizacemi, aby se urychlilo schvalování nových látek nebo indikací, dávkování a složení pro pediatrické použití za současného vyloučení duplicity a zbytečného opakovaní klinických studií.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby
KOM(2004) 607 v konečném znění – 2004/0209 COD
(2005/C 267/03)
Rada se 20. října 2004 rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení ES požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", která byla pověřena přípravnými prácemi, přijala své stanovisko dne 21. dubna 2005.
Zpravodajkou byla paní Engelen-Kefer.
Výbor na svém 417. plenárním zasedání dne 11. a 12. května 2005 (jednání ze dne 11. května) schválil 160 hlasy, proti bylo 101 a 8 se zdrželo hlasování následující stanovisko:
1. Úvod
1.1 22. září 2004 předložila Komise EU návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby [1].
1.2 Komise opodstatňuje svůj pozměňovací návrh za prvé tím, že nutnost k přezkoumání vyplývá již ze samotné směrnice.
Dvě ustanovení směrnice obsahují doložku o přezkumu do 23. listopadu 2003.
Tyto ustanovení se týkají odchylky od referenční doby při aplikaci článku 6 (maximální týdenní pracovní doby) a možnost, článek 6 neaplikovat, když s tím dotyčný pracovník souhlasí (článek 22 individuální "opt-out").
Za druhé konstatuje, že výklad směrnice ze strany Evropského soudního dvora má dopad na pojem "pracovní doba" a tím i na podstatná ustanovení směrnice, která musí být tudíž prozkoumána.
1.3 Smluvně zakotvená dvoustupňová konzultace sociálních partnerů ukázala, že sociální partneři neuposlechli výzvy Komise k započetí jednání o této otázce.
Místo toho Komisi požádali, aby předložila návrh směrnice.
1.4 Komise dále poukazuje na to, že je potřeba najít vyvážené řešení, které by obsahovalo hlavní problémy předložené sociálním partnerům k projednání, a které zároveň musí odpovídat určitým kriteriím.
"Musí:
- zajistit vysokou úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků v pracovní době;
- poskytnout podnikům a členským státům větší pružnost při tvorbě a úpravě pracovní doby;
- umožnit vyšší slučitelnost pracovního a rodinného života;
- zabránit tomu, aby byla podnikům, a to zejména malým a středním podnikům, ukládána nepoměrná zatížení" [2].
1.5 Z pohledu Komise umožňuje tento návrh lepší plnění těchto kritérií.
2. Zásadní obsah návrhu
2.1 Definice pojmů (článek 2) [3]
2.1.1 Definice pracovní doby zůstává nezměněna.
Zavádí se dvě nové definice a sice "pracovní pohotovost" a "neaktivní doba během pracovní pohotovosti".
Poslední se definuje jako doba, ve které má zaměstnanec pracovní pohotovost, "ale není vyzván zaměstnavatelem k vykonávání své činnosti nebo povinností" (článek 2 číslo 1b).
2.1.2 Zároveň se stanovuje, že doba nečinnosti v průběhu pracovní pohotovosti "není považována za pracovní dobu, pokud však vnitrostátní zákony nebo kolektivní smlouva nebo dohoda mezi sociálními partnery nestanoví v souladu s vnitrostátními právními předpisy a/nebo zvyklostmi jinak" (článek 2a).
2.2 Referenční období (článek 16 a 19), odchylky (článek 17)
2.2.1 Na základě této úpravy zůstává "standardním" referenčním obdobím pro týdenní maximální pracovní dobu podle článku 6 období čtyř měsíců.
Navrhuje se doplnění, které stanoví, že členské státy budou výše uvedené období "moci prodloužit na jeden rok prostřednictvím právních a správních předpisů z objektivních nebo technických důvodů, nebo z důvodů pracovní organizace […]" (článek 16 písmeno b).
Přitom je potřeba dodržet všeobecné zásady pro ochranu zdraví a bezpečnosti zaměstnanců, konzultovat to se sociálními partnery a podpořit sociální dialog.
2.2.2 Při odchylkách od referenčního období pro týdenní maximální pracovní dobu prostřednictvím kolektivních smluv se ruší současná hranice šesti měsíců.
Členské státy mohou ovšem dovolit, aby z objektivních nebo technických důvodů, nebo z důvodů pracovní organizace "v kolektivních smlouvách nebo dohodách sociálních partnerů vzhledem k týdenní maximální pracovní době bylo stanoveno delší referenční období, které v žádném případě nesmí přesáhnout dvanáct měsíců." (článek 19).
Musí být přitom zohledněny všeobecné zásady pro ochranu zdraví a bezpečnosti zaměstnanců.
2.2.3 V článcích 3 a 5 se vymezuje doba denního odpočinku, která činí 11 po sobě následujících hodin během 24 hodin, a doba týdenního odpočinku, která činí 24 hodin plus jedenáctihodinový denní odpočinek za každé období sedmi dnů.
V případě odchylky musí být pracovníkovi poskytnut rovnocenný náhradní odpočinek.
V souvislosti s těmito možnostmi odchylky od minimálních předpisů směrnice pro určité činnosti a skupiny zaměstnanců, m.j. ve zdravotnictví, je přiměřená lhůta pro poskytnutí rovnocenného náhradního odpočinku konkretizována tak, že "nesmí přesáhnout 72 hodin" (článek 17 odstavec 2).
2.3 Individuální "opt-out" (článek 22, rozhodnutí o neúčasti)
2.3.1 Členské státy mají podle platné směrnice možnost článek 6 o týdenní maximální pracovní době za určitých podmínek neaplikovat, pokud je s tím zaměstnanec srozuměn.
Návrh na změnu zachovává tuto možnost, její aplikaci spojuje výslovně s tím, že bude zakotvena v kolektivní smlouvě.
Pokud neexistuje žádná tarifní smlouva a žádné podnikové zastoupení zájmů, může být o neaplikaci článku 6 o týdenní maximální pracovní době rozhodnuto individuální dohodou se zaměstnancem.
Musí být přitom zohledněny všeobecné zásady pro ochranu zdraví a bezpečnost zaměstnanců.
2.3.2 Vzhledem k platné směrnici jsou následující podmínky pro uplatnění individuálního "opt-out" nové:
- Nutný souhlas zaměstnance platí maximálně jeden rok a může být prodloužen.
Pokud bude vydán během podpisu pracovní smlouvy nebo v průběhu zkušební doby, je neplatný.
- Členské státy musí zajistit, aby žádný zaměstnanec nepracoval více než 65 hodin týdně, pokud však kolektivní smlouva nebo dohoda mezi sociálními partnery nestanoví jinak.
- Záznamy, které je zaměstnavatel povinen si vést, musí vykazovat počet efektivně odpracovaných hodin, a zaměstnavatel musí tyto údaje na požádání předložit příslušným orgánům.
2.3.3 Návrh na změnu dále předpokládá, že Evropská Komise předloží nejpozději pět let poté, co tato směrnice vstoupí v platnost, zprávu o provádění, především o individuálním "opt-out".
3. Všeobecné hodnocení
3.1 Evropští sociální partneři nepoužili možnost uzavřít dohodu, která je stanovena v článku 138 Smlouvy o založení ES, jelikož se názory ohledně revize směrnice velmi rozcházejí.
Rozdílné názory, tak jak vyplynuly z druhého slyšení, jsou vyloženy v odůvodnění k návrhu na změnu Evropské Komise.
Zatímco Konfederace Evropských odborových svazů byla připravena zahájit jednání, "UNICE neviděla možnost uzavřít dohodu o revizi směrnice na základě jednání v sociálním dialogu." [4] EHSV lituje, že nedošlo k jednání mezi sociálními partnery.
Nevidí ovšem svoji úlohu v nahrazování těchto jednání sociálních partnerů.
Spíše ještě jednou poukazuje na skutečnost, že právě při otázce pracovní doby mají sociální partneři velmi důležitou roli.
[5] Podle názoru EHSV je důležité, aby Komise a Rada hledaly s Evropským parlamentem kompromis, který by zohledňoval zájmy obou sociálních partnerů ve vyvážené míře.
Výbor se tedy bude ve svém stanovisku soustředit na všeobecné úvahy a posouzení k pozměňovacímu návrhu Komise.
3.2 Globalizace trhů a výrobních vztahů a s tím spojené prohloubení mezinárodní dělby práce staví podniky a celkovou evropskou ekonomiku před nové výzvy.
Globalizace vede bezpochyby k vyostření mezinárodní konkurence a k nutnosti přizpůsobení se novým tržním podmínkám.
Tento vývoj vyvíjí tlak i na evropský sociální model, pro nějž je příznačný soulad ekonomické výkonnosti a sociálního pokroku.
Evropský model pokroku, který je definován v Lisabonské strategii, se zakládá na integrované strategii podpory hospodářského výkonu, na investicích do lidí, sociální soudržnosti, kvalitě práce, vysoké úrovni sociální ochrany a uznání významu sociálního dialogu.
Základní sociální standardy by měly jako významný instrument evropské sociální politiky přispět k zlepšení úrovně ochrany, a tím zároveň omezit konkurenci a vyvarovat se negativním dopadům konkurence.
V této souvislosti je třeba přezkoumat, zda je revize směrnice o úpravě pracovní doby v souladu s tímto cílem.
3.3 Směrnice EU o úpravě pracovní doby představuje minimální předpis ve smyslu smlouvy k dosažení sociálních cílů Společenství.
V sociálních předpisech smlouvy je jako cíl formulováno "zlepšení životních a pracovních podmínek, a tím cestou pokroku umožnit jejich vyrovnání" (článek 136 Smlouvy o založení ES).
Je přitom vysloveně poukazováno na Evropskou sociální chartu z roku 1961 a Chartu Společenství základních sociálních práv pracovníků z roku 1989, jejíž duch musí být při naplňování sociálních cílů Společenství zohledněn.
Podle Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků z roku 1989 musí mít každý pracovník "uspokojivé podmínky pro ochranu zdraví a bezpečnosti", a musí být přijata opatření, která "dále harmonizují podmínky platící v této oblasti cestou pokroku".
[6] V Evropské sociální chartě Rady Evropy z roku 1961 (revidováno 1996), kterou uznaly všechny členské země EU, je formulováno sociální právo na spravedlivé pracovní podmínky.
V tom je pro smluvní státy obsažena povinnost "zajistit přiměřenou denní a týdenní pracovní dobu a postupně zkracovat týdenní pracovní dobu" tak jako "zajistit týdenní odpočinek" (článek 2).
Z duchu obou chart vyplývá, že omezení a postupné zkracování pracovní doby představuje základní sociální právo a že harmonizace díky základním předpisům na evropské úrovni musí vést k pokroku.
3.4 V Chartě základních práv a svobod EU, která je součástí budoucí Evropské ústavy, je právo na omezení maximální pracovní doby vymezeno jako pro Unii závazné sociální právo.
Základní právo na spravedlivé a přiměřené pracovní podmínky je upřesněno následujícím způsobem: "Každý pracovník má právo na omezení maximální pracovní doby, na denní a týdenní odpočinek jako i na roční dovolenou." [7] EHSV je toho názoru, že posouzení návrhu na změnu Evropské komise na evropské úrovni musí vycházet z tohoto vývoje k základnímu sociálnímu právu.
Vyvstává přitom otázka: Přispívá návrh k tomu, aby toto základní sociální právo bylo prosazeno celoevropskými minimálními předpisy, nebo se spíše rozšiřuje flexibilní prostor ve prospěch ekonomických zájmů, aniž by přitom byly zohledněny potřeby ochrany pracovníků?
To by jistě nebyla vhodná reakce na požadavky společnosti založené na službách a na vědě, ve které se musí jít jinými cestami a brát ohled na flexibilitu podnikatelské činnosti a zajištění ochrany zaměstnanců.
To platí pro všechny podniky, především ale pro malé a střední provozy a podniky sociální ekonomiky.
3.5 Kromě toho je návrh na změnu potřeba posuzovat podle toho, jak jsou naplňovány cíle stanovené Komisí.
Tyto spočívají ve spojení zlepšení pracovní a zdravotní ochrany s větší flexibilitou v úpravě pracovní doby, především vzhledem k lepšímu skloubení zaměstnání a rodiny, aniž by tím vznikala nepřiměřená zátěž pro malé a střední podniky.
EHSV se již těmito cíli ve svém stanovisku ke sdělení Komise "Přezkoumání směrnice úpravy pracovní doby EU" [8] zabýval a zjistil, že "směrnice dovoluje flexibilní řešení na bázi jednání" [9].
Zároveň také zjistil, že se "legislativa jednotlivých členských zemí v oblasti pracovní doby […] všeobecně zakládá na společné zodpovědnosti zaměstnavatelů a pracovníků vedoucí k uspokojivé tvorbě pracovní doby.
Řešení otázek úpravy pracovní doby, které vzniknou na pracovišti, podléhá sociálním partnerům členských zemí na různých úrovních, vycházeje přitom z ustanovení vztahujících se na pracovní dobu a rámec kolektivních smluv" [10].
EHSV je toho názoru, že péče o všeobecnou pracovní a zdravotní ochranu spočívá především na zodpovědnosti jednotlivých členských států toto vymezit příslušnými zákonnými omezeními maximální pracovní doby.
Možná úloha pro strany kolektivní smlouvy spočívá naopak v dohodnutí flexibilních forem organizace pracovní doby, které musí spadat do rámce zákonem a kolektivní smlouvou stanovených limitů, a které musí zároveň odpovídat potřebám v jednotlivých oblastech a zároveň dodržují pracovní a zdravotní ochranu, aby tím byla sladěna flexibilita se sociální jistotou.
Podle EHSV jde o vyvážený vztah mezi flexibilitou a sociální ochranou, což může být nejlépe zajištěno úpravami stanovenými kolektivní smlouvou.
3.6 Platná směrnice připouští prodloužení referenčního období při přesčasech o čtyři měsíce pouze na základě kolektivní smlouvy.
Návrhem na změnu je členským státům poprvé umožněno prodloužit referenční období na dvanáct měsíců prostřednictvím právních a správních předpisů.
EHSV se tímto již zabýval ve svém dřívějším stanovisku a zjistil: "Jelikož je dvanáctiměsíční referenční období v řadě členských zemí již aplikováno pomocí kolektivních smluv, je EHSV toho názoru, že současná úprava s možností rozšířit referenční období pomocí kolektivních smluv již sociálním partnerům zajišťuje potřebnou flexibilitu, aby pracovní doba mohla být přizpůsobena dané situaci v členské zemi, sektoru a jednotlivých podnicích.
Tato úprava by měla být proto zachována" [11].
Podle EHSV vycházejí flexibilní modely úpravy pracovní doby, které se uskutečňují v hranicích platných norem a kolektivních smluv, vstříc i zájmům pracovníků být časově nezávislejší a moci lépe spojit zaměstnání s rodinou.
Kromě toho zajišťují dodržování ochrany zdraví zaměstnaných osob, což má podstatný význam.
3.7 Podle návrhu Komise EU nemá být tzv. neaktivní doba během pracovní pohotovosti uznána jako pracovní doba, přičemž jako kritérium bude brána výzva ze strany zaměstnavatele.
Zavedení pojmu pracovní pohotovosti a především neaktivní doby během pracovní pohotovosti není v souladu s rozhodnutími Evropského soudního dvora v právních věcech Simap, Sergas, Jaeger a Pfeiffer, ve kterých se konstatuje, že "být k dispozici na pracovišti" je samo o sobě pracovní výkon a musí být tedy počítáno jako pracovní doba [12].
Tato jurisdikce se nezakládá pouze na slovním výkladu platné směrnice, nýbrž i na jejím smyslu a účelu, jako i na mezinárodních právních normách jako je Úmluva ILO 1 (Živnost) a 30 (Obchod a kanceláře) jakož i Evropské sociální chartě.
To znamená, že členské státy měly ve svém národním pracovním právu dodržet tento výklad pojmu pracovní doba stanovený v platné směrnici Evropského soudního dvora.
3.7.1 Navázání na výzvu ze strany zaměstnavatele má za důsledek, že "být k dispozici" na pracovním místě již neplatí jako pracovní doba.
Tato představa přehlíží, že pracovníci v pracovní pohotovosti na jejich pracovištích nejsou volní a nemohou využít ani volného času ani odpočinku.
V povaze pracovní pohotovosti je, že pracovník nedisponuje volně svým časem, nýbrž musí být připraven kdykoliv započít na pracovišti práci, musí tedy "být k dispozici".
Srovnávat tuto specifickou situaci s odpočinkem by vedlo k nadměrně dlouhé pracovní době, která by významně ohrozila pracovní a zdravotní ochranu pracovníků.
Pokud není dána výslovné výzva, je v praxi téměř nemožné určit neaktivní dobu.
Neboť započetí konkrétní činnosti je stanoveno aktuální potřebou na pracovišti a ne výzvou zaměstnavatele, jako je tomu při nasazení v nemocnici nebo u hasičské služby.
3.7.2 EHSV již konstatoval ve svém dřívějším stanovisku, že "vytvoření pravidel pro úpravu pracovní doby v kolektivních smlouvách leží v zásadním zájmu sociálních partnerů, kteří mají v těchto otázkách velkou odbornou znalost a zkušenost." [13].
EHSV je názoru, že je tomu tak především i u řízení organizace pracovní doby při pracovní pohotovosti.
Toto by mělo zůstat vyhrazené stranám kolektivní smlouvy, kteří by respektovali základní texty uvedené v bodě 3.7, jež jsou pro ně závazné.
3.7.3 EHSV si je vědom skutečnosti, že v různých oborech, profesích a podnicích existují různé podmínky při povolání do služby během pracovní pohotovosti.
Návrh Komise k všeobecnému rozdělení na aktivní a neaktivní část pracovní pohotovosti nepřispívá podle názoru EHSV k řešení těchto praktických problémů.
Pracovní pohotovost jako zvláštní forma pracovní doby vyžaduje specifické řízení podle branže či činnosti, které musí být vedeno stranami kolektivní smlouvy.
V praxi kolektivních smluv na toto existuje řada dobrých příkladů.
3.8 Vzhledem k zachování stejných náhradních dob odpočinku při odchylkách od základních minimálních předpisů nestanoví platná směrnice žádnou lhůtu.
Upřesnění uvedené v návrhu změny obsahuje vyjasnění, které ovšem není v souladu s příslušnou jurisdikcí Evropského soudního dvora.
V rozsudku ve věci Jaeger Evropský soudní dvůr totiž rozhodl, že náhradní doby odpočinku musí být poskytnuty okamžitě.
EHSV míní, že omezená míra flexibility při poskytování náhradních dob odpočinku, tak jak je zamýšleno v návrhu na změnu, může být v zájmu zároveň zaměstnavatele jako i pracovníka, pokud bude současně přihlédnuto k pracovní a zdravotní ochraně.
I zde by mělo být řešení nalezeno mezi stranami kolektivní smlouvy, které bude přizpůsobeno jednotlivým potřebám podniku a bude v souladu s národními zvyklostmi.
3.9 Individuální "opt-out" představuje všeobecnou výjimku od minimálního předpisu směrnice o týdenní maximální pracovní době.
V návrhu jsou sice formulovány některé dodatečné podmínky, které mohou omezit zneužití.
Skutečnost, že individuální "opt-out" podléhá kolektivní smlouvě, by ovšem neměla vyvozovat pocit, že zodpovědnost za pracovní a zdravotní ochranu skrze zákonné omezení týdenní maximální pracovní doby přechází z členských zemí na strany kolektivní smlouvy.
Dále může být tato výjimka aplikována pokud neexistuje kolektivní smlouva ani zastoupení zájmů v podniku či firmě.
3.9.1 EHSV se zabýval již ve svém dřívějším stanovisku možnými důsledky této výjimky a poukázal na to, že tato výjimka může být "výslovně aplikována pouze tehdy, pokud členská země respektuje nadřazené principy ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků" [14].
EHSV uznává, že Evropská komise se snaží svým návrhem zamezit zneužívání.
Pochybuje ovšem, že navržené dodatečné podmínky jsou k tomu vhodné.
EHSV si myslí, že zachování individuálního opt-out všeobecně odporuje cíli směrnice, i když má sloužit jako evropský minimální předpis k ochraně zdraví a bezpečnosti pracovníků.
To, že i Komise sdílí tyto pochybnosti, vyplývá samo o sobě z jejího sdělení v rámci první fáze konzultací sociálních partnerů, ve které stojí: "V článku 18.1 b) i) obsažené ustanovení, které vytváří možnost pracovat na dobrovolné a individuální bázi více jak 48 hodin za týden v průměru jednoho referenčního období, by mohlo zpochybnit cíl směrnice k ochraně zdraví a bezpečnosti pracovníků" [15].
Dále: "Mimo to existuje další neúmyslný dopad: Je obtížné dodržet u pracovníků, kteří podepsali dohodu o opt-out, dodržování jiných ustanovení směrnice (nebo minimálně kontrolovat)" [16].
EHSV by rád vznesl otázku, proč Komise nepoužila možnost, kterou uvedla v konzultačním dokumentu v rámci druhé fáze slyšení sociálních partnerů, a sice uchopit návrh Evropského parlamentu a "individuální opt-out nechat co možná nejdříve vypršet a v mezidobí stanovit přísnější podmínky pro jeho uplatnění podle článku 18 odst. 1 písmeno b) i) k zajištění charakteru dobrovolnosti a zamezení zneužití v praxi" [17].
3.10 Všeobecný cíl návrhu Komise na změnu je také přispět k lepšímu souladu mezi zaměstnáním a rodinou.
Komise v této souvislosti poukazuje na navržené změny v článku 22 (1) (individuální opt-out) tak jako na bod odůvodnění 6, který obsahuje výzvu sociálních partnerů k uzavření odpovídajících dohod.
EHSV je názoru, že si Komise těmito odkazy komplikuje situaci.
Lepší soulad mezi zaměstnáním a rodinou vyžaduje od začátku plánovatelnou a vypočitatelnou pracovní dobu, tzn. flexibilitu, která se neorientuje jednostranně potřebami podniku, nýbrž nechává volný prostor pro rozdělení pracovní doby podle potřeb rodiny.
Individuální opt-out k tomu zrovna nepřispívá, neboť umožňuje prodloužení denní a týdenní pracovní doby nad minimální předpis.
EHSV konstatoval již ve svém dřívějším stanovisku: "Opt-out má zřejmě i negativní efekt na rovnost příležitostí mezi muži a ženami." [18] Podle EHSV obsahuje platná směrnice dostatečnou flexibilitu, aby byly zohledněny specifické potřeby rodin, přičemž individuální opt-out působí spíše obtíže než ulehčení.
4. Závěr
4.1 Z úvah ke všeobecnému hodnocení návrhu na změnu vyplývají podle názoru EHSV oprávněné pochyby, jestli návrh Komise může pomoci dosáhnout vytyčeného cíle.
Tyto pochybnosti se týkají především vyváženého poměru mezi flexibilitou a pracovní a zdravotní ochranou a tím i mezi zaměstnáním a rodinou.
Pokud dospějeme k závěru, že návrh Komise tyto cíle nepřivádí do vyváženého poměru, zůstává potom jediným logickým řešením změna návrhu Komise.
EHSV si myslí, že je nyní úkolem Evropského parlamentu podat potřebné pozměňovací návrhy v rámci legislativního procesu.
V této souvislosti je EHSV názoru, že si je možné klást s určitým oprávněním otázku, jestli individuální opt-out, které připouští možnost zrušení platnosti centrálního minimálního předpisu směrnice o týdenní maximální pracovní době, je v souladu se základními právy nové Evropské ústavy.
4.2 EHSV chce ještě jednou zdůraznit, že je významným úkolem stran kolektivní smlouvy na národní úrovni, aby dohodly flexibilní modely pracovní doby, které zohledňují specifické požadavky každého sektoru a zároveň respektují základní práva.
To platí především i pro úpravu pracovní pohotovosti jako zvláštní formy pracovní doby.
4.3 EHSV se proto obrací na Evropskou komisi, Evropský parlament a Radu s prosbou, aby se při revizi směrnice vzaly do úvahy následující body:
- přednostní role stran kolektivní smlouvy při prověření referenčního období a dodržování týdenní maximální pracovní doby v rámci stávajících limitů směrnice;
- zajištění formulace pracovní pohotovosti, která by byla v souladu s judikaturou Evropského soudního dvora, která upřednostňuje řešení dohodnutá v kolektivních smlouvách;
- vhodná měřítka organizace pracovní doby k lepšímu souladu mezi zaměstnáním a rodinou;
- přezkoumání individuálního opt-out z hlediska cíle samotné směrnice, jestli neodporuje duchu a jejímu směřování.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k "Role trvale udržitelného rozvoje v rámci nejbližších finančních perspektiv"
(2005/C 267/04)
Dne 29. listopadu 2004 se budoucí lucemburské předsednictví Rady Evropské unie rozhodlo konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci"Role trvale udržitelného rozvoje v rámci nejbližších finančních perspektiv"
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za přípravu práce Výboru v této věci, přijala své stanovisko dne 18. dubna 2005.
Zpravodajkou byla paní Sirkeinen, spoluzpravodaji byli pan Ehnmark a pan Ribbe.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 417. plenárním zasedání 11. a 12. května 2005 (jednání dne 11. května 2005) následující stanovisko 151 hlasy pro, 1 hlasem proti; 8 členů se hlasování zdrželo.
1. Úvod
1.1 EHSV již dříve přijal Stanoviska zabývající se zevrubně strategií trvale udržitelného rozvoje EU.
V tomto průzkumném stanovisku EHSV pojednává, jak požaduje lucemburské předsednictví, o vztahu mezi trvale udržitelným rozvojem a finančními perspektivami; to znamená o tom, co lze a co je třeba udělat pomocí rozpočtové politiky pro integraci a posílení trvale udržitelného rozvoje.
Toto Stanovisko je rozčleněno podle nadpisů – prioritních oblastí – Sdělení o finančních perspektivách.
1.2 Vztah mezi rozpočtem EU a záměry trvale udržitelného rozvoje je složitý.
EHSV se snaží ve svém stanovisku tuto otázku osvětlit, ale nemůže v něm pokrýt všechny podrobnosti.
Proto je důležité shromáždit a analyzovat širokou škálu poznatků a názorů k těmto otázkám.
1.3 EHSV je ochoten a připraven sehrát aktivní úlohu v další práci na trvale udržitelném rozvoji.
K tomuto cíli může také významně přispět v rámci úkolu, kterým byl pověřen Evropskou radou, a sice implementací Lisabonské strategie do března 2005.
Interaktivní síť vazeb na občanskou společnost a zúčastněné strany, kterou má vybudovat, představuje odpovídající platformu pro efektivní, víceúrovňové (ekonomické, sociální a ekologické) a transparentní hodnocení a zároveň posiluje přijetí politik Společenství ze strany aktérů v praxi.
2. Sdělení Komise o finančních perspektivách na období 2007 – 2013
2.1 Ve svém sdělení "Budování naší společné budoucnosti – politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007–2013" [1] ze dne 10. února 2004 Komise představuje své priority v rozšířené Evropské unii a své návrhy na finanční požadavky, nástroje, kontrolu a nový finanční rámec a systém financování.
Toto jsou tři priority pro nejbližší finanční perspektivy:
- vytvoření vnitřního trhu, aby bylo dosaženo především širšího cíle trvale udržitelného rozvoje,
- politická koncepce evropského občanství, která závisí na vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti a přístupu k veřejným statkům a
- Evropa jako celosvětový partner podporující trvale udržitelný rozvoj a přispívající k bezpečnosti.
2.1.1 Návrh na nový finanční rámec je rozdělen pod tyto nadpisy (tabulka jako příloha)
1. Trvale udržitelný růst
1a.
Konkurenceschopnost pro růst a zaměstnanost
1b.
Soudržnost pro růst a zaměstnanost
2. Zachování a správa přírodních zdrojů včetně zemědělství
3. Občanství, svoboda, bezpečnost a spravedlnost
4. EU jako celosvětový partner
5. Správa
2.1.2 Komise navrhuje vyšší růst výdajů podle priority 1.
Bylo navrženo, aby celkové finanční prostředky na závazky vzrostly z 120,7 miliónů EUR v roce 2006 na 158,4 miliónů EUR v roce 2013.
To by mělo být pokryto zaplacením 1,24 % HND včetně rozpětí 0,10 %.
2.1.3 Ve svém stanovisku o finančních perspektivách 2007–2013 EHSV celkově potvrzuje sdělení, které je považováno za kohezní, má solidní, prozřetelné politické předpoklady, provádí jasnou a konzistentní praktickou politiku, dodržuje priority a je vyrovnané.
Na úrovni vlastních zdrojů rozpočtu Společenství vychází EHSV z předpokladu, že je nezbytné "zvolit zvyšování vlastních zdrojů rozpočtu Společenství na nové programové období nad běžný rozpočtový rámec, až na maximální úroveň 1,30 % HDP."
3. Obecné připomínky
3.1 Je nanejvýš důležité, aby nové finanční perspektivy, rámec rozpočtu EU na 2007–2013, odrážely jasně priority Unie, především lisabonských záměrů a trvale udržitelného rozvoje.
K tomuto cíli se musí uskutečnit významná restrukturalizace.
Pokud finanční perspektivy, které mají dosti dlouhé termíny, nepovedou vývoj EU správným směrem, je malá naděje, že jiná politika nebo pozdější finanční úpravy to dokáží.
3.2 EHSV neprojednává ve svém stanovisku podrobně otázku úrovně vlastních zdrojů, protože to důkladně udělal ve svém předcházejícím stanovisku uvedeném v bodě 2.1.
Je však důležité zdůraznit, že Evropa nemůže financovat své priority a vycházet vstříc potřebám a očekáváním občanů, aniž by měla silné finanční zdroje.
Financování EU může mít značný multiplikační efekt na celkové zdroje věnované určitému záměru a tento potenciál by měl být plně využit.
V současnosti existuje napětí za prvé mezi názory čistě přispívajících členských států, za druhé mezi názory současných hlavních příjemců, za třetí mezi politickými závazky vůči novým členským státům a jejich občanům a za čtvrté mezi potřebou přerozdělit zdroje podle nových priorit EU.
Výbor zdůrazňuje, že k restrukturalizaci výdajů podle priorit Unie musí dojít bez ohledu na úroveň vlastních zdrojů, o kterých bude nakonec rozhodnuto.
4. Koncepce trvale udržitelného rozvoje
4.1 Strategie EU pro trvale udržitelný rozvoj je založena na vzájemném prolínání, na vzájemné závislosti a koherenci mezi tak zvanými "třemi pilíři" ekonomických, sociálních a ekologických hledisek.
Trvale udržitelný rozvoj zahrnuje jak kvantitativní, tak kvalitativní aspekty.
Politická rozhodnutí musí brát v úvahu zároveň všechny tři aspekty.
Politické linie nasměrované převážně do jedné z těchto oblastí nebo jiných oblastí politiky musí být koherentní s cíli zbývajících oblastí.
4.2 Trvale udržitelný rozvoj má dlouhodobý a globální aspekt.
Mezigenerační spravedlnost znamená, že současné generace by neměly žít na úkor budoucích generací.
Globální spravedlnost rozdělování nám nedovoluje žít na úkor jiných společností nebo tlumit rozvoj jejich blahobytu nebo eliminaci celosvětové chudoby.
4.3 Strategie trvale udržitelného rozvoje se liší od standardní definice strategie, protože nedefinuje cíl a program opatření k jeho dosažení, nýbrž si za hlavní cíl stanovuje trvalou udržitelnost přístupu k rozvoji.
U trvale udržitelného rozvoje neexistuje koncový bod. Trvale udržitelný rozvoj není totiž ani tak cílem jako spíše procesem.
Důležité je zajistit, aby dlouhodobé vývoje – a zvláště ty dlouhodobé – byly skutečně souvislé a aby skutečně směřovaly ke splnění výše uvedených kriterií (body 4.1 a 4.2).
To je skutečná výzva trvale udržitelného rozvoje – nemůže být uskutečněn pouze jednotlivými cíli nebo politikami, i když velké změny tendencí (například pokrok v dosažení cílů milénia) musí být měřitelné.
4.4 Trvale udržitelný rozvoj vyžaduje vysokou úroveň politické koherence na úrovni národní i EU.
Celkové úsilí je do velké míry kombinací kroků velkého rozsahu a malého rozsahu, které společně vytváří proces, který působí proti neudržitelnému rozvoji a podporuje změny, které jsou v souladu s překlenovacími cíli.
Jedním z nejobtížnějších úkolů v tomto přístupu je vyvinout ukazatele, které řádně odrážejí směry vývoje.
4.5 Strategie trvale udržitelného rozvoje EU se v současné době koncentruje na několik nejnaléhavějších neudržitelných trendů v naší společnosti – změna klimatu, doprava, zdravotní stav obyvatelstva a přírodní zdroje.
Jiné, jako odstranění chudoby a stárnutí populace byly ponechány stranou a budou přidány později.
4.6 Ve svých dřívějších stanoviskách o trvale udržitelném rozvoji EHSV vyzýval k akci v některých oblastech politiky.
Jsou to: podpora soukromých a veřejných investic do nových a čistých technologií, nové snahy o zvýšení kvality práce, stanovení cen pro použití přírodních zdrojů a také strategie k snížení závislosti na fosilních palivech.
4.7 Politické snahy v těchto oblastech, ať jsou jakkoli důležité, nejsou samy o sobě dostatečné pro dodržení záměrů trvale udržitelného rozvoje.
Cíl a kritéria udržitelnosti by se měly odrážet ve všech politikách.
Individuální politické linie EU musí mít více koherentní rámec.
4.8 Možná je načase znovu uvážit formu přístupu EU k trvale udržitelnému rozvoji.
Blížící se revize strategie trvale udržitelného rozvoje bude muset zvážit nejlepší způsob implementace překlenovacího principu trvale udržitelného rozvoje.
5. Finanční perspektivy a trvale udržitelný rozvoj
5.1 Struktura a podrobný obsah rozpočtu má zásadní vliv na směry vývoje EU.
Změna struktury rozpočtu podle nových priorit se vyznačuje uznáním významu trvale udržitelného rozvoje.
EHSV očekává, že se to odrazí v zavádění rozpočtu v reálných termínech a ne pouze tak, že stejné věci budou dělány stejným způsobem pod novými názvy.
5.2 EHSV sdílí názor Komise v tom, že je třeba dát prioritu růstu a zaměstnanosti, podle lisabonských perspektiv do roku 2010.
Růst je třeba chápat jako ekonomický růst zahrnující klíčové evropské hodnoty jako je sociální integrace, zdraví a ochrana životního prostředí.
Konkurenceschopnost a ekonomický růst nejsou konečným cílem samy o sobě, ale nástrojem podpory sociálních a ekologických cílů.
Avšak problém je, že trvale pomalejší růst a slabší konkurenceschopnost uvnitř EU ve srovnání s ostatními hlavními ekonomickými oblastmi může ohrozit jak evropský sociální model, tak naše ekologické hodnoty.
5.3 Rozpočtová rozhodnutí by měla vzít v úvahu, že sociální a ekologický rozvoj svým způsobem také přispívá k ekonomickému růstu.
5.4 EU není monolitická v tom, čeho dosáhla tváří v tvář trvale udržitelnému rozvoji.
Situace v členských státech je velmi odlišná. Málokteré jsou schopné úspěšně kombinovat relativně silný ekonomický růst s vysokou úrovní sociální a ekologické ochrany.
Zdá se, že existuje pozitivní interakce mezi vývojem v různých oblastech.
Některé jiné členské státy naopak bojují s opačnou situací, kombinací velmi pomalého růstu, problémy v řešení sociálních problémů a zaostávání v ekologickém vývoji.
Nové členské státy jsou v jiné situaci než ty staré, charakterizované růstem a jasným vývojem od problematických počátků k jiným "pilířům".
5.5 Rozšíření bylo nejdominantnějším faktorem změny EU v posledních letech, a zůstane jím pravděpodobně po celé období 2007 – 2013 zahrnující finanční perspektivy.
Toto má zjevně značný vliv na rozpočet, obzvláště na výdaje na kohezi.
EHSV projednával otázky rozšíření, koheze a financování v jiných kontextech.
Co se týče trvale udržitelného rozvoje, je jasné, že připojení k EU znamená velkou výzvu ohledně rozvoje národních politických linií směrem k trvale udržitelnému rozvoji a ohledně účasti na akcích a úvahách celé EU.
Po přistoupení řídí acquis communautaire vývoj v ekologických, zdravotnických, sociálních a jiných oblastech směrem k udržitelnosti, pokud acquis trvale udržitelný rozvoj (který nemusí být explicitně v acquis zahrnut) podporuje.
Ale větší část úsilí k dosažení udržitelnosti musí být teprve vynaložena. Podpůrné programy poskytující pomoc ve formě jak finančních zdrojů, tak expertiz mohou a měly by pomoci těmto společnostem k trvale udržitelnému rozvoji.
5.6 Prioritní oblasti strategie trvale udržitelného rozvoje i jiné oblasti, ve kterých byly rozpoznány neudržitelné trendy – uvedené v odstavcích 4.4. a 4.5. – musí být také považovány za priority v rozpočtové politice.
5.7 Rozpočtový kurz jako takový není většinou ani "udržitelný" ani "neudržitelný".
Účinky na trvale udržitelný rozvoj závisí na detailních návrzích programů, záměrů a kritérií financovaných projektů.
5.8 Klíčovým nástrojem k zajištění koherence politiky s cíli trvale udržitelného rozvoje je vyhodnocování dopadu.
To uznávají všichni zúčastnění aktéři včetně Komise, ale kroky k systematickému, nezávislému a kompetentnímu vyhodnocování všech důležitých návrhů jsou pomalé.
EHSV spatřuje v přípravě a implementaci nových finančních perspektiv příležitost zavést konečně systematické vyhodnocování v praxi.
5.9 Vyhodnocování dopadů je nutno provádět u každého jednotlivého rozpočtového programu a jeho cílů.
V tomto kontextu by měla být zastavena podpora neudržitelných aktivit souvisejících s oblastmi určenými strategií trvale udržitelného rozvoje a ve stanoviskách EHSV.
Vyhodnocování dopadů z hlediska účinků na trvale udržitelný rozvoj by mělo být zavedeno také do Lisabonské strategie v souladu s tím, co EHSV již dříve doporučil.
5.10 Měla by být používána jasná a transparentní kriteria pro výběr projektů na financování podle různých bodů a programů rozpočtu.
Ty by měly obsahovat kriterium udržitelnosti, jako je dopad projektu na životní prostředí, zdraví, tvorbu nebo úbytek pracovních příležitostí a konkurenceschopnost EU.
5.11 Zvláštní pozornost by měla být věnována použití prostředků ze strukturálních fondů, kohezního fondu a výdajům na zemědělství a programy TEN (Trans-European Network, Trans-evropské sítě).
Tyto oblasti činností EU, které představují převážnou většinu výdajů EU, mají být systematicky směřovány k řešením, která co největší měrou splňují kriteria udržitelnosti.
5.12 V těchto oblastech je nutno zlepšit kontrolu výsledků a účinek použitých peněz.
Nestačí monitorovat, kolik peněz bylo použito a zda byla porušena administrativní pravidla.
Aby se aktivity mohly rozvíjet správným směrem, jsou nutné zevrubné studie dopadů týkající se kriterií trvale udržitelného rozvoje.
5.13 Studie hodnocení dopadů navrhovaných politických linií nedávají samy o sobě vždy kompletní obraz, na jehož základě je možno provádět rozhodnutí.
V některých případech je také možno studovat dopady neuskutečněných akcí a odhadnout výsledky ve srovnání s dopady nejrůznějších možných opatření.
6. Poznámky k prioritním oblastem finančních perspektiv
6.1 A) Trvale udržitelný rozvoj – konkurenceschopnost pro růst a zaměstnanost
6.1.1 EHSV souhlasí s hlavními záměry návrhu Komise k otázce konkurenceschopnosti pro růst a zaměstnanost: podpora konkurenceschopnosti podniků na plně integrovaném jednotném trhu, posílení evropských snah v oblasti výzkumu, vývoje a testů (RD&T), propojení Evropy sítěmi EU, zvyšování kvality vzdělávání a školení, zlepšení sociálně politické agendy a pomoc evropské společnosti předvídat a zvládnout tyto změny.
6.1.2 Pod touto hlavičkou chce EHSV obzvláště zdůraznit klíčovou roli znalostí, výzkumu a vývoje a nových technologií.
Pokud Evropa bude na toto klást opravdový důraz a poskytne odpovídající prostředky, má jedinečnou šanci zvýšit produktivitu, konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost tváří v tvář tvrdé konkurenci ostatních částí zeměkoule a také zmírnit tlak na životní prostředí a přírodní zdroje používáním ekologicky účinnějších technologických řešení, která odpovídají potřebám občanů a chrání jejich zdraví a bezpečnost.
6.1.3 Jak bylo zdůrazněno na nedávném Poradním fóru o trvalém rozvoji v EU uspořádaném EHSV dne 14. a 15. dubna ve spolupráci s Komisí, trvale udržitelný rozvoj jako překlenovací cíl pro Evropskou unii vyžaduje systematické a dlouhodobé úsilí v oblasti výzkumu a vývoje, které zahrnuje všechny tři pilíře hospodářského, sociálního a ekologického pokroku.
Velký počet univerzit a vědeckých institucí v EU vytvořil sítě za účelem koordinovaného výzkumu v oblasti trvale udržitelného rozvoje.
Finanční perspektivy nabízejí hodnotnou příležitost pro podporu této i dalších iniciativ.
6.1.4 Růst celosvětového soupeření o nerostné suroviny a ropu – abychom uvedli pouze dva příklady – a jeho důsledky na náklady ilustruje nutnost vývoje nových materiálů, nových výrobních postupů a obecně technologie šetrnější vůči zdrojům.
6.1.4.1 EHSV i nadále podporuje návrhy Komise týkající se evropského výzkumu tím, že zdvojnásobil finanční příspěvek na 7. rámcový program a spustil Akční plán pro ekologické technologie.
EHSV zahrne do svých příštích stanovisek k 7. rámcovému programu a specifickým programům také aspekt trvale udržitelného rozvoje.
6.1.5 V této části finančních perspektiv, které kromě výzkumu a vývoje a inovace zahrnují TEN, je třeba věnovat zvláštní pozornost energii a transportu.
Podpora rozvoje technologií, zavedení obnovitelných energií na trh, účinnost energie a použití čistých energií musí mít velkou prioritu.
Projekty TEN-T, které pouze zvyšují objem dopravy neodpovídají principu udržitelnosti.
6.1.6 EHSV v několika stanoviskách zdůraznil, že zvláště v oblasti transportu a energie je potřeba nasměrovat rozvoj směrem k udržitelnosti.
Také Výbor navrhl politické linie směřující k tomuto cíli.
Sdělení o finančních perspektivách neuvádí jasně, zda existuje záměr uvolnit dostatečné prostředky pro tento záměr.
6.1.7 Při přípravě EU na intenzivně konkurenceschopnou světovou společnost se budou muset finanční perspektivy vyrovnat s dvěma diametrálně opačnými skutečnostmi: zaprvé je to vysoká úroveň nezaměstnanosti ve většině členských států EU, zadruhé to v blízké budoucnosti bude potřeba většího množství lidí na trhu práce.
Výbor již předložil svá doporučení v několika ze svých nedávných stanovisek k tématům: "Politika zaměstnanosti: úloha EHSV po rozšíření EU a z hlediska Lisabonského procesu", "Konkurenceschopnost v obchodě" a "Zlepšení implementace Lisabonské strategie".
6.1.8 EHSV by obzvláště uvítal nový přístup k celoživotnímu vzdělávání, protože to je nástroj jak ke zlepšení zaměstnanosti, tak pro vytváření vyššího uvědomění aktuálních problémů z pohledu trvale udržitelného rozvoje.
Celoživotní vzdělávání se jeví jako jeden z chybějících klíčových spojovacích článků v úsilí o zavádění Lisabonské strategie.
Vážný zájem o trvale udržitelný rozvoj vyžaduje v této oblasti spolupráci mezi sociálními partnery i dodatečné finanční příspěvky členských států.
6.2 B) Soudržnost pro růst a zaměstnanost
6.2.1 Soudržnost je nezbytná pro prohloubení procesu integrace.
EHSV oceňuje pokus Komise znovu soustředit opatření pro soudržnost na cíle trvale udržitelného rozvoje.
6.2.2 Politika soudržnosti by měla vést k zvýšení ekonomických výsledků a vytvoření více a lepších pracovních míst mobilizací nevyužitých zdrojů.
Fondy EU by neměly být využívány na podporu zkrachovalých podniků tak, aby to zdeformovalo konkurenci nebo pouze přesunulo pracovní příležitosti z jedné části EU do druhé.
Opatření by se měla přednostně soustředit na podporu nových udržitelných pracovních příležitostí, vyšší konkurenceschopnost, lidský a fyzický kapitál, konsolidaci vnitřního trhu a zlepšení pracovní mobility.
6.2.3 Měla by být podporována koncentrace prostředků do zaostávajících regionů (záměr 1) za účelem většího souladu s obecnými strategickými cíli EU v rámci trvale udržitelného rozvoje.
Pro integraci vnitřního trhu je také nezbytný větší důraz na přeshraniční spolupráci.
6.2.4 Pro regiony, ve kterých je HDP na hlavu vyšší než 75 % průměru Společenství v důsledku statistického efektu rozšíření, je nutné přechodné období.
Avšak dotace by měly být progresivně sníženy.
6.2.5 Zde by bylo zapotřebí jasných kvalitativních testů.
Díky tomu, že dotace "z Bruselu" jsou k dispozici, značná část prostředků, které mohly být použity efektivněji, byla použita na plánování.
Ne vždy regionální plánování vytvořilo v Evropě nové pracovní příležitosti.
6.2.6 Pro určité akce pro trvale udržitelný rozvoj na místní a regionální úrovni je nutný vyšší stupeň vlastnictví.
EHSV doporučuje, aby byly projekty pro soudržnost určovány ne jenom z hlediska ekonomického růstu a zaměstnanosti, ale také z hlediska jejich účinků na dlouhodobý trvale udržitelný rozvoj regionu.
6.3 Udržení přirozených zdrojů a hospodaření s nimi
Společná zemědělská politika (SZP)
6.3.1 Ve svém Stanovisku "Budoucnost SZP" [2] Výbor podrobně popsal a komentoval různé reformní kroky EU v rámci agrární politiky a poukázal na obtížnou situaci trvale udržitelného zemědělství v Evropě v souvislosti s globalizovanými trhy.
Přitom zjistil, že před všemi reformami předcházejí vždy kritické poznámky a debaty o sociální spravedlnosti a vyrovnanosti agrárních výdajů, jakož i o jejich následné ekologické účinky.
Tyto debaty však reformou z Lucemburku ještě nejsou uzavřeny.
6.3.2 To přimělo Komisi k tomu, aby stále předkládala další návrhy na novou orientaci agrárních výdajů směrem k posilování trvale udržitelného rozvoje.
Tak například navrhl tehdejší komisař pro zemědělství Fischler nejprve horní hranici a později degresivní odstupňování plateb, aby tak zajistil "spravedlivější" rozdělení prostředků podpory.
Také závazné propojení přímých dotací na ekologické výdaje, které mají přednost před platnými zákony, bylo již mnohokrát diskutováno komisaři McSharrym a Fischlerem, aby převáděné finanční prostředky byly kvalifikovány také ekologicky.
Návrhy však nebyly schváleny většinou v Radě.
6.3.3 Agrární reforma odsouhlasená v roce 2003 nabízí členským státům v postatě dvě možnosti pro vytvoření podnikové prémie, kterou jsou nové přímé platby realizovány: je to buď podniková prémie, jejíž výše se orientuje podle dosavadních provozních plateb, nebo podniková prémie, která se vypočítává podle plochy závodu nebo ji alespoň bere v úvahu (tak zvaná regionalizace).
6.3.4 Závislost budoucích plateb na udržení a/nebo vytváření pracovních míst nebylo ani tentokrát závazně předepsáno pro žádné ze stanovených řešení.
Tato skutečnost by měla vyvolat nové společenské diskuse v rámci diskuse o udržitelnosti tak, jako otázka ekologických komponentů, která je spojena s platbami.
6.3.5 Neboť tak zvané "Cross-Compliance Standards" (respektování standardů na úrovni farmy, které se týkají kvality a bezpečnosti potravin, pohody zvířat a agroenvironmentálních opatření), které musí zemědělské podniky plnit, které přesahují dodržování stávajících zákonů, což vedlo v některých členských státech v průběhu realizace reformy do národní politiky k prudkým střetům.
6.3.6 Pro EHSV je jednoznačné, že státní transfer peněz, musí být vždy propojen s obecných prospěchem.
Platby musí být odůvodněné, oprávněné, akceptované společností.
Byla by potřebná jasně prokazatelná souvislost SZP s cíli udržitelnosti v rámci Göteborgské strategie a Lisabonské strategie (vytvářet pracovní příležitosti, podporovat sociální spravedlnost, zachovávat životní prostředí), v současné době ještě není takováto souvislost zjevná alespoň ve větší části společnosti.
To by mělo vyvolat další diskuse o všeobecném smyslu plateb i o roli zemědělců při uskutečňování těchto cílů.
Při průběžném hodnocení reformy SZP, která byla provedena proti vůli většiny zástupců zemědělců a chovatelů dobytka, by jako základ pro jejich sociální oprávněnost mělo být v centru pozornosti opět posílení trvale udržitelných zemědělských rodinných podniků v Evropě.
6.3.7 Finanční prostředky z 1. pilíře SZP, především přímé platby, mají nepochybně existenční význam pro mnoho zemědělců.
Přerušením přímých plateb se však nesleduje politické řízení směrem k udržitelné produkci, představují spíše politiku zajištění příjmů, která navíc neprospívá všem zemědělcům stejně.
6.3.8 Z 2. pilíře, podpory rozvoje venkova, jsou peníze vypláceny pouze na základě jasně definovaných "protislužeb", které byly vyvinuty v programech stanovených Společenstvím.
Je třeba zde jmenovat mimo jiné: zemědělské ekologické programy, podpora ekologického obdělávání půdy, diversifikace v zemědělských provozech (např. posílení zpracování surových výrobků a jejich odbytu na trhu), nejmenší a malé podniky na venkově.
6.3.9 V této souvislosti je významný výrok nové komisařky pro zemědělství Fischer-Boel, která při příležitosti zahájení Zeleného týdne v Berlíně 20. ledna 2005 požadovala, aby "se rozvoj venkova stal klíčovým bodem Lisabonské strategie".
V tomto kontextu jsou zajímavé i další výroky z kabinetu komisařky, podle kterých se v prvním pilíři nepočítá s tím, že budou vytvořena pracovní místa ve větším rozsahu, naopak vidíme ale velký potenciál v politice rozvoje venkova.
EHSV by velmi uvítal, kdyby Komise očekávané účinky obou agrárně politických pilířů na práci, životní prostředí a sociální záležitosti podložila co nejdříve studiemi.
6.3.10 V návrhu nového nařízení o rozvoji venkova, o kterém se v současné době diskutuje, mají být rozvoji venkova přiřazeny další úkoly (mimo jiné financování oblastí z programu NATURA 2000, realizace Rámcové směrnice o vodě).
Rozvoj venkova se tak stává stále důležitějším politickým řídícím prvkem směrem k udržitelnému rozvoji, což EHSV vítá.
6.3.11 Podle plánů Komise má ovšem v období 2007–2013 rozpočet pro rozvoj venkova zůstat pouze na dosavadní úrovni.
Pro EHSV to znamená, že už ve finančním výhledu EU je rozvoj venkova nedostatečně financován měřeno na základě jemu svěřených úkolů.
6.3.12 Z hlediska toho, že opatření pro rozvoj venkova mají zásadní význam pro debatu o trvale udržitelném rozvoji, je pro EHSV zcela nepochopitelná debata o možných extrémních škrtech v této rozpočtové linii, která nyní probíhá v Radě a byla iniciována šesti čistými přispěvateli.
6.4 Občanství, svoboda, bezpečnost a spravedlnost
6.4.1 Aby byl pro Evropany zajištěn opravdový prostor svobody, bezpečnosti a spravedlnosti jsou nutná opatření na úrovni EU, jak z důvodu dosažení efektivity, tak z důvodu rozdělení finančního břemene.
Úspěšná integrace imigrantů je záležitostí jak sociální soudržnosti, tak nezbytnou podmínkou ekonomické efektivity.
EHSV podporuje založení Evropské hraniční agentury, společnou azylovou a imigrační politiku, opatření týkající se legálních residentů nebo příslušníků třetích zemí, kteří právě přijeli do členských států EU a prevenci návratu ilegálních residentů.
6.4.2 Prevence a potírání trestné činnosti je pro Unii klíčovým úkolem.
Dostatek finančních prostředků pro potřeby bezpečnosti je nezbytnou podmínkou administrativní, sociální a ekonomické udržitelnosti pro naši společnost.
6.4.3 Evropané kladou vysokou prioritu na bezpečnost a jistoty každodenního života, včetně denních potřeb.
Občané očekávají od Unie vysokou úroveň ochrany proti nebezpečím přírodních katastrof, zdravotních a ekologických krizí a jiných katastrof velkého rozsahu.
Ohrožení zdraví škodlivými látkami v životním prostředí nebo potravinách a stejně tak normy bezpečnosti a jistot především energií a transportu vyžadují neustálou pozornost a opatření na úrovni Unie.
6.4.4 Je třeba zajistit odpovídající úroveň základních služeb všeobecného zájmu, jako je zdravotnictví a vzdělávání, energetika, transport a komunikace.
Fyzické zajištění dodávek v některých těchto případech, například energie a dopravy, je důležitým aspektem při rozvoji vnitřního trhu i multilaterálních a bilaterálních obchodních a jiných vnějších vztahů.
6.4.5 Trvale udržitelný rozvoj se díky vědomí, postoji a jednání jednotlivých občanů a skupin pozvolna prosazuje. Tyto faktory nemohou být již nikdy nahrazeny pouze opatřeními "seshora", na základě rozhodnutí našich systémů, organizací a institucí.
Evropa může být hrdá na to, že má dobře organizovanou a fungující společnost, včetně vzdělaných a aktivně se účastnících občanů a vysoce rozvinutou strukturu organizací občanské společnosti.
Tyto faktory jsou možná tím nejlepším možným kulturním východiskem pro další pokračování trvale udržitelného rozvoje.
6.4.6 Rozšíření EU zvýšilo různorodost kultur v Evropě.
To může obohatit život každého člověka, ale zároveň je třeba vyvinout úsilí na podporu vzájemného porozumění.
Také je nutno podporovat předávání znalostí a zkušeností ekonomického, politického a každodenního života včetně toho, jak postupovat k trvale udržitelnému rozvoji.
Prospěch z toho budou mít nejenom nové členské státy, ale celá Evropa a její občané.
6.5 EU jako celosvětový partner
6.5.1 Na Světovém summitu OSN o trvale udržitelném rozvoji v Johannesburgu, se EU profilovala jako dynamický a cílevědomý účastník.
Započetí nových záměrů jako například iniciativy týkající se vody a energie (partnerství ochotných se zúčastnit) získalo EU mnoho dobré vůle.
6.5.2 Na úrovni OSN probíhá implementace 52-stránkového akčního plánu z Johannesburgu.
Je to pomalý proces a žít podle těchto slibů a plánů přináší zúčastněným zemím značné těžkosti.
6.5.3 EU musí dodržovat svoje závazky a vedoucí úlohu, kterou přijala na Světovém summitu.
Toto musí být zohledněno v přidělování prostředků ve finančních perspektivách.
6.5.4 EU bude muset vynaložit více energie obzvláště na opatření v nejméně rozvinutých zemích (NRZ), s důrazem na základní potřeby jako je voda, energie, zdravotní péče, bezpečnost potravin, základní vzdělání a školení a také rozvoj zemědělství.
6.5.5 Jednotlivé země EU vyvinuly ambiciózní programy podpory pro NRZ, obzvláště v Africe.
Je nutná lepší koordinace mezi úrovní EU a národní úrovní, co se týče vytváření a zavádění těchto rozvojových programů.
Specifický program, který nese jméno Cotonou, se ukázal být hodnotným nástrojem zapojení také sociálních partnerů a organizované občanské společnosti v zemích ACP (Africa, Caribbean, Pacific).
6.5.6 Trvale udržitelný rozvoj je v těchto rozvojových programech do určité míry integrován.
V souladu s akčním plánem přijatým v Johannesburgu mu musí být přidělena ústřední pozice.
6.5.7 Za účelem zlepšení koordinace úsilí a posílení rozsahu trvale udržitelného rozvoje doporučuje EHSV další iniciativy ze strany EU především ve formě vytvoření "koalicí připravených" pro specifické položky rozvoje, jako je voda, energie, bezpečné potraviny a zdravotní péče.
7. Závěry
7.1 Změna struktury rozpočtu podle nových titulků priorit se vyznačuje uznáním významu trvale udržitelného rozvoje.
EHSV očekává, že se to odrazí v zavádění rozpočtu v reálných termínech a ne pouze tak, že stejné věci budou dělány stejným způsobem pod novými názvy.
Výbor zdůrazňuje, že k restrukturalizaci výdajů podle priorit Unie musí dojít bez ohledu na úroveň vlastních zdrojů, o kterých bude nakonec rozhodnuto.
7.2 Je nanejvýš důležité, aby nové finanční perspektivy, rámec rozpočtu EU na 2007–2013, odrážely jasně priority Unie, především lisabonských záměrů a trvale udržitelného rozvoje.
K tomuto cíli se musí uskutečnit významná restrukturalizace.
Pokud finanční perspektivy, které mají dosti dlouhé termíny, nepovedou vývoj EU správným směrem, je malá naděje, že jiná politika nebo pozdější finanční úpravy to dokáží.
7.3 EHSV sdílí názor Komise v tom, že je třeba dát prioritu růstu a zaměstnanosti podle lisabonských perspektiv do roku 2010.
Růst je třeba chápat jako ekonomický růst zahrnující klíčové evropské hodnoty jako je sociální integrace, zdraví a ochrana životního prostředí.
Konkurenceschopnost a ekonomický růst nejsou konečným cílem samy o sobě, ale nástrojem podpory sociálních a ekologických cílů.
Avšak problém je, že trvale pomalejší růst a slabší konkurenceschopnost v EU ve srovnání s ostatními hlavními ekonomickými oblastmi může ohrozit jak evropský sociální model, tak naše ekologické hodnoty.
7.4 Prioritní oblasti strategie trvale udržitelného rozvoje i jiné oblasti, ve kterých byly rozpoznány neudržitelné trendy – změna klimatu, transport, zdravotní stav obyvatelstva, přírodní zdroje, odstranění chudoby, stárnutí populace a závislost na fosilních palivech – musí být také považovány za priority v rozpočtové politice.
7.5 Rozpočtový kurz jako takový není většinou ani "udržitelný" ani "neudržitelný".
Účinky na trvale udržitelný rozvoj závisí na detailních návrzích programů, záměrů a kritérií financovaných projektů.
7.6 Klíčovým nástrojem k zajištění koherence politiky s cíli trvale udržitelného rozvoje je vyhodnocení dopadu.
Vyhodnocování dopadu je nutno provádět u každého jednotlivého rozpočtového programu a jeho cílů.
V tomto kontextu by měla být zastavena především podpora činností vedoucích k neudržitelnému rozvoji.
7.7 Měla by být používána jasná a transparentní kritéria pro výběr projektů na financování podle různých bodů rozpočtu a rozpočtových programů.
Ty by měly obsahovat kritérium udržitelnosti, jako je dopad projektu na životní prostředí, zdraví, tvorbu nebo úbytek pracovních příležitostí a konkurenceschopnost EU.
7.8 Zvláštní pozornost by měla být věnována použití prostředků ze strukturálních fondů, kohezního fondu a výdajům na zemědělství a programy TEN.
Tyto oblasti činnosti EU, které představují převážnou většinu výdajů EU, mají systematicky směřovat k řešením, která co největší měrou splňují kritéria udržitelnosti.
7.9 EHSV chce obzvláště zdůraznit klíčovou roli znalostí, výzkumu a vývoje a nových technologií.
Pokud Evropa bude na toto klást opravdový důraz a poskytne odpovídající prostředky, má jedinečnou šanci zvýšit produktivitu, konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost tváří v tvář tvrdé konkurenci ostatních částí zeměkoule a také zmírnit tlak na životní prostředí a přírodní zdroje používáním ekologicky účinnějších technologických řešení, která odpovídají potřebám občanů a chrání jejich zdraví a bezpečnost.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke směrnici Evropského parlamentu a Rady o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz, včetně financování terorismu
KOM(2004) 448 v konečném znění
(2005/C 267/05)
Dne 21. října 2004 se Evropská rada rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o konzultaci na základě čl. 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která byla pověřena přípravou aktivit výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 15. dubna 2005.
Zpravodajem byl pan Simpson.
Na svém 417. plenárním zasedání 11. a 12. května 2005 (jednání dne 11. května 2005) přijal Hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 107 hlasy pro a jeden člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Tento návrh směrnice je již třetí v souvislosti s předcházením praní peněz a následuje po první z roku 1991 (91/308/EHS) a druhé z roku 2001 (2001/97/ES).
1.2 Klíčové důvody pro přijetí této směrnice jsou: 1) zahrnutí výslovné zmínky financování terorismu, ačkoliv na základě dohody členských států v rámci předchozí směrnice to mělo být zahrnuto do koncepce závažných trestných činů a 2) zohlednění zrevidovaných Čtyřiceti doporučení Finančního akčního výboru proti praní peněz (FATF) [1] zveřejněných v červnu 2003.
2. Všeobecné připomínky
2.1 Klíčovými skupinami, kterých se budou týkat povinnosti vyplývající z navrhované směrnice, patří:
a) firmy v těch odvětvích, která musí dosáhnout souladu s ustanoveními směrnice ("regulované odvětví");
b) uživatelé služeb poskytovaných regulovaným odvětvím (tzn. jejich zákazníci a klienti);
c) osoby podávající oznámení o praní peněz nebo podezření z praní peněz;
d) donucovací orgány a útvary finančního zpravodajství ("FIU"), které dostávají a využívají informace obsažené v oznámeních o praní peněz; a
e) složky pachatelů trestné činnosti páchající "závažné trestné činy" (definované v čl. 3, odst. 7 návrhu směrnice) v případech, kdy jsou výsledkem těchto trestných činů výnosy nebo je jejich součástí nakládání s prostředky souvisejícími s trestnou činností.
2.2 Cílem návrhu směrnice je nahradit stávající směrnice, které budou zrušeny.
2.3 Mezi klíčové změny oproti první a druhé směrnici patří:
i) Zahrnutí výslovné zmínky financování terorismu a další podrobnosti s ohledem na "závažné trestné činy".
ii) Důkladnější zahrnutí s ohledem na poskytovatele svěřenských služeb a služeb pro obchodní společnosti a obchodníky se zbožím a službami vysoké hodnoty.
iii) Významné rozšíření podrobností týkajících se hloubkové kontroly klienta a ověřování totožnosti, včetně skutečného vlastnictví.
iv) Ustanovení týkající se ochrany zaměstnanců podávajících oznámení o praní peněz.
v) Zakazuje se sdělit klientovi, že bylo podáno oznámení.
vi) Požadavek uplatňovat normy EU v pobočkách a dceřiných společnostech mimo EU.
2.4 Návrh směrnice umožňuje další konvergenci se zeměmi, které uplatňují nebo budou uplatňovat doporučení Finančního akčního výboru proti praní peněz (FATF) Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD).
2.5 Sloučení požadavků první a druhé směrnice do nové směrnice také zvýší jednoznačnost.
2.6 Třetí směrnice nicméně jde ve šlépějích druhé směrnice, která sama o sobě do velké míry rozšířila rozsah působnosti ustanovení proti praní peněz a rozsah dotčených odvětví.
Na vyhodnocení dopadu směrnice z roku 2001 zatím uplynula jen krátká doba a výbor upozorňuje, že zatím nebyla vypracována žádná komplexní studie účinnosti stávajícího režimu ani jeho proporcionality včetně toho, zda jsou investice realizované vládami členských zemí v rovnováze vůči investicím realizovaným regulovaným odvětvím.
2.7 EHSV vítá opatření, která ztíží praní peněz a financování terorismu.
Na podporu uplatňování preventivních opatření napříč Evropskou unií EHSV uznává, že osoby peroucí peníze se pokusí zneužít slabých míst systémů sledování a že peníze budou přesunuty do nejslabších bodů systému dohledu.
Z toho důvodu je nutné, aby členské státy zavedly přísné normy napříč Evropskou unií a podporovaly jejich zavedení i v jiných zemích.
2.8 Toto stanovisko obsahuje podrobnější připomínky ke konkrétním aspektům návrhu směrnice.
3. Připomínky ke konkrétním oblastem klíčových změn
3.1 Terorismus a závažné trestné činy
3.1.1 EHSV podporuje začlenění financování terorismu do návrhu směrnice.
3.1.2 Pokud se týká definice závažných trestných činů a praní peněz, další vyjasnění by pomohlo dotčeným stranám lépe pochopit přesné záměry směrnice, a tedy také lépe zajistit důsledné a účinné uplatňování zákona.
3.1.3 Je důležité vyjasnit úroveň znalosti trestního práva, která je skutečně vyžadována od osob pracujících v regulovaném odvětví, z nichž většina nemá žádnou nebo má jen malou kvalifikaci v této oblasti. Čl.
3, odst. 7 návrhu směrnice obsahuje definici "závažných trestných činů", ale my doporučujeme, aby tato definice dokázala jasně uvést, že při rozhodování o tom, zda oznámit praní peněz, je od osoby z regulovaného odvětví vyžadována jen taková znalost a dovednost týkající se trestního práva, která by se od osoby plnící takovou funkci dala očekávat.
V opačném případě by to znamenalo nepřiměřené zatížení regulovaného odvětví (s ohledem na vzdělávání zaměstnanců i kontrolu jejich činnosti) se všemi riziky zvýšených nákladů a s tím souvisejícím zbytečným obtěžováním zákazníků a klientů.
Dále by to mohlo znamenat nadbytečné riziko pro osoby pracující v regulovaném odvětví.
3.1.4 "Závažný trestný čin" (definovaný tak, aby zahrnoval "přinejmenším" činnosti uvedené v čl. 3, odst.
7) je zřejmě rámcovým minimálním standardem. Dosavadní provádění stávajících směrnic ukazuje, že členské státy použily různé přístupy, jejichž výsledkem jsou buď režimy zahrnující všechny trestné činy nebo režimy zahrnující jen závažné trestné činy.
3.1.5 Zvážit by se v tomto ohledu mělo omezení možnosti volby členských států s cílem podpořit rovnoměrné uplatňování předpisu proti praní peněz, a tak poskytnout rovné podmínky regulovanému odvětví napříč EU.
Pokud si členské státy přejí uplatňovat návrh směrnice na širším základě, doporučuje EHSV zvážit režim, v němž je oznamování povinné jen pokud jde o závažné trestné činy (minimální standard), ale s možností činit dobrovolná oznámení se stejnou zákonnou ochranou jako u povinných oznámení, pokud jde o jiné trestné činy.
3.1.6 Povinný režim pro "všechny trestné činy" a především takový, který by byl spojen s exteritoriálním požadavkem oznamování, zahrnuje riziko odklonu cenných zdrojů soukromého sektoru a donucovacích orgánů bez jakéhokoliv výsledku.
Potřeba britského systému podávání oznámení "omezené zpravodajské hodnoty", který byl vytvořen ve snaze minimalizovat úsilí ze strany regulovaného odvětví i donucovacích orgánů při řešení záležitostí s žádnou nebo jen velmi malou hodnotou pro prosazování zákona (a těch záležitostí, které již byly oznámeny příslušnému orgánu), dobře ilustruje některé nástrahy povinného režimu pro "všechny trestné činy".
3.1.7. Výbor je toho názoru, že pevný peněžní minimální limit stanovený čl. 6, písm. b (15000 EUR) je přiměřený vzhledem k tomu, že tohoto limitu lze dosáhnout jednou nebo několika transakcemi, které se jeví jako vzájemně nějakým způsobem provázané.
3.1.8 Další užitečné vyjasnění, které by zvýšilo konzistentnost, by spočívalo ve výslovném vyjádření toho, že definice praní peněz od čl. 1.1, písm. c druhé směrnice (opakovaná v čl. 1.2, písm. c návrhu směrnice) zahrnuje držení výnosů trestného činu spáchaného daným zločincem bez toho, aby byla nutná jakákoliv další transakce.
2.1, odst. 3, písm. b stanovuje pět kategorií transakcí realizovaných nezávislými právníky, na něž by se směrnice vztahovala.
Výbor doporučuje připojení šesté kategorie: (vi) daňové poradenství.
3.2 Poskytovatelé svěřenských služeb a služeb pro obchodní společnosti a obchodníci s transakcemi vysoké hodnoty
3.2.1 Čl. 3, odst. 9 definuje "poskytovatele svěřenských služeb a služeb pro obchodní společnosti" a čl. 2.1, odst. 3, písm. f definuje "obchodníky s transakcemi vysoké hodnoty". Vyjasnění definic je vítáno a obzvlášť to platí pro zahrnutí "služeb" do čl. 2.1, odst. 3, písm. f. Praní peněz lze provádět manipulací velkých transakcí se službami v hotovosti, stejně jako je lze provádět manipulací velkých transakcí se zbožím v hotovosti.
3.3 Hloubková kontrola a ověření totožnosti klienta, včetně skutečného vlastnictví
3.3.1 Články týkající se těchto témat musí být jasné a uplatnitelné v systému založeném na posouzení rizika.
Řešení těchto aspektů předpisu proti praní peněz zásadně přispívá k nákladům na dodržování, a dále má přímý dopad na zákazníky a klienty.
3.3.2 Definice skutečného vlastníka
3.3.2.1 Čl. 3, odst. 8 odkazuje na skutečného vlastníka jako na fyzickou osobu, která nakonec, přímo nebo nepřímo, vlastní nebo ovládá 10 % nebo více akcií nebo hlasovacích práv právnické osoby nebo majetku nadace, svěřenectví či podobného právního uspořádání nebo která jinak vykonává srovnatelný vliv, například na vedení. Výbor považuje tento práh za příliš nízký, pokud o něm uvažujeme společně s čl. 7.1, odst. b a zmínkou o opatřeních na základě posouzení rizika v čl. 7.2.
3.3.2.2 Návrh směrnice by měl zmínit zásady s ohledem na požadavky na ověření totožnosti a uložit členských státům povinnost poskytovat pokyny, ať už přímo nebo tak, že je umožní vytvářet zastupujícím profesním orgánům, týkající se systému ověření totožnosti na základě posouzení rizika umožňujícího různé úrovně ověření totožnosti skutečných vlastníků v závislosti na okolnostech.
3.3.2.3 I když dokážeme pochopit motivy pro přísné požadavky, v praxi jejich všeobecné uplatňování bez ohledu na riziko směřuje k penalizování zákonných zákazníků a klientů dodatečnými náklady, úsilím a potenciální ztrátou obchodní důvěry s ohledem na zamýšlené transakce, zatímco účinek na nezákonné aktivity je malý nebo není žádný.
3.3.2.4 Výbor doporučuje, aby byl minimální požadavek na zjištění vlastnictví nebo ovládání stanoven na 25 % buď ze strany jednotlivce nebo skupiny jednající "v souladu".
3.3.3 Politicky exponované osoby
3.3.3.1 Výbor se domnívá, že navrhovaná definice politicky exponovaných osob tak, jak je uvedena v čl. 3, odst. 10, je zbytečně široká a měla by být změněna tak, že slovní spojení "které nejsou občany EU" bude vloženo za slovní spojení "fyzické osoby". Politicky exponované osoby v rámci Evropské unie (ačkoliv nejsou nezbytně imunní vůči pokušení korupce) jsou předmětem zaručené demokratické kontroly, která činí zesílené požadavky na hloubkovou kontrolu předpokládané v čl. 11.1 nadbytečnými.
3.3.4 Hloubková kontrola a ověření totožnosti zákazníka
3.3.4.1 "Hloubková kontrola zákazníka" je v návrhu směrnice oblastí, kde je za účelem jasnosti nezbytná přesnější definice pojmů.
Pojmy jako je "hloubková kontrola", "přezkoumávání" a "ověření" lze vykládat rozdílnými způsoby napříč různými částmi regulovaného odvětví i napříč různými členskými státy, a proto je za účelem společného chápání nezbytné definovat je přesněji.
3.3.4.2 S ohledem na ověření totožnosti výbor doporučuje, aby návrh směrnice stanovil pro členské státy povinnost poskytovat jasné pokyny na základě posouzení rizika v rámci jejich území.
3.3.4.3 Čl. 6 odst. c vyžaduje uplatňování postupů pro hloubkovou kontrolu zákazníka v případě, že existuje podezření na praní peněz, nehledě na jakoukoliv odchylku, výjimku nebo práh.
To nemusí být proveditelné, protože provedení takových postupů na základě podezření může vzbudit pozornost podezřelé osoby. Ustanovení čl.
6, písm. c by mělo dokázat indikovat, že tyto postupy mají být prováděny jen v takovém rozsahu, aby nevzbudily pozornost podezřelých osob.
3.3.4.4 Pokud jde o zjednodušenou hloubkovou kontrolu zákazníků podle čl. 10.3, písm. c, výbor doporučuje upravit jeho druhou část následovně vložením slov v kurzívě: "systém sociálního, starobního nebo podobného zabezpečení, který poskytuje zaměstnancům důchod, pokud se přispívá prostřednictvím odpočtu ze mzdy nebo od zaměstnavatelů …".
3.3.4.4.1 Čl. 11.2 navrhuje zakázat úvěrovým institucím, aby vstupovaly do vztahu s korespondenční bankou, která dovoluje, aby její účty používaly banky nevykonávající žádnou činnost.
Pro úvěrovou instituci nemusí být vždy snadné odhalit, zda tak korespondenční banka činí.
Mělo by být jasné, že od institucí se ve vztahu k jejich korespondenčním bankám očekává jen přiměřená obezřetnost s cílem posoudit politiku těchto bank vůči bankám nevykonávajícím žádnou činnost.
3.3.4.5 V čl. 11.1, písm. a není nutné, aby byla zmínka o listinných důkazech podmíněna slovem "dalšími", které lze odstranit.
3.3.4.6 Čl. 12 umožňuje spolehnout se při provádění postupů pro hloubkovou kontrolu zákazníků na třetí osobu, ale je patrné, že konečná odpovědnost za takové postupy zůstává na institucích nebo osobách, na které se navrhovaná směrnice vztahuje.
Výbor doporučuje odstranit druhou část čl. 12 související s tím, že "konečná odpovědnost však musí zůstat na instituci nebo osobě, na kterou se vztahuje tato směrnice a která se spoléhá na příslušnou třetí osobu", a nahradit ji zásadou uvedenou v bodu odůvodnění (20) na straně 11 navrhované směrnice (zdvojování práce se lze vyhnout na základě spolehnutí se na postupy pro ověření totožnosti zákazníků provedené třetími osobami, které jsou regulované).
Jestliže nebude možné se spolehnout poté, co došlo k přijetí přiměřených opatření s cílem v dobré víře určit povahu třetí osoby, toto ustanovení nezabrání zdvojování práce.
3.3.4.7 Čl. 13.2, jehož cílem je oznámení podezření, by mohlo být užitečné rozšířit o jednu větu: "Komise taková oznámení prošetří a informuje členské státy o učiněných závěrech".
3.3.4.8 Za účelem vyloučení pochybností o slučitelnosti ustanovení čl. 14 s předpisy na ochranu soukromí v určitých členských státech by mělo být slovo "okamžitě" z čl.
14 odstraněno, a třetí osobě musí být umožněno usilovat o souhlas osob, jejichž informace jsou sdělovány.
Slovo "okamžitě" lze nahradit slovem "urychleně".
3.4 Zákaz sdělování informací
3.4.1 Co se týče první části čl. 25, doporučuje výbor pečlivěji definovat význam "zákazu".
V některých členských státech mají totiž zaměstnanci v regulovaném odvětví oznamovací povinnost vůči určitým regulačním orgánům nebo složkám soudní moci a také útvaru finančního zpravodajství, a v praxi v boji proti praní peněz často pomáhá pečlivá výměna informací mezi osobami, které se na praní peněz.nepodílejí.
S cílem umožnit takové pozitivní sdělování informací doporučujeme změnit článek tak, aby výslovně uvedl, že sdělování informací je zakázané pouze v případech, kdy by to mohlo vzbudit pozornost podezřelého nebo by mohlo být ohroženo vyšetřování praní peněz.
3.5 Korektní hospodářská soutěž v zahraničních podnicích
3.5.1 V bodu odůvodnění (23) na straně 11 stejně jako v čl. 27 se navrhuje, aby byly normy Společenství uplatňovány ve třetích zemích, kde mají úvěrové a finanční instituce Společenství pobočky a většinově vlastněné dceřiné společnosti a kde jsou právní předpisy v oblasti praní peněz a financování terorismu považovány za nedostatečné.
3.5.2 Výbor se obává, že uplatňování výše uvedeného by v důsledku mohlo učinit pobočky úvěrových a finanční instituce Společenství a většinově vlastněné dceřiné společnosti nezpůsobilé pro účinné a konkurenceschopné fungování v zemích, kde standard právních předpisů proti praní peněz není na úrovni srovnatelné s právními předpisy v EU.
Z toho důvodu je vhodné uplatňování norem EU nebo srovnatelných norem podporovat, avšak bezpodmínečný požadavek na uplatňování v zahraničí je možná předčasný.
V takových situacích by bylo pro instituce lepší informovat příslušné orgány v jiných zemích s cílem poskytnout jim pomoc za účelem zlepšení jejich kontroly v souvislosti praním peněz a financováním terorismu.
3.5.3 Pro EU by bylo vhodnější posílit uplatňování dobrých a náležitých celosvětově uznávaných norem nahrazením zmínek o uplatňování požadavků EU uplatňováním 40 doporučení FATF.
Tím by se odstranily jakékoliv závěry v tom smyslu, že EU se snaží vymáhat své požadavky s exteritoriálním účinkem, když existují celosvětové normy s obecně shodnou účinností.
3.6 Ochrana zaměstnanců
3.6.1 Výbor vítá zahrnutí této ochrany do čl. 24 a vyzývá Komisi, aby ji dále rozšířila tak, aby zahrnovala i zmínku o soudních procesech a roli policejních orgánů při poskytování ochrany.
Jasnost s ohledem na ochranu důvěrnosti zdroje oznámení o praní peněz je zásadní pro plynulé a úplné fungování systémů podávání oznámení.
Čl. 24 by se neměl vztahovat pouze na zaměstnance, ale také na jejich zaměstnanecké organizace, a dále by měl konkrétně zmínit povinnost členských států zachovat úřední tajemství o totožnosti oznamovatelů v nejširším rozsahu povoleném trestním a občanským právem členského státu.
Směrnice by konkrétně měla umožnit, aby byla totožnost oznamovatelů přísně důvěrná, pokud ovšem nedali souhlas k jejímu odhalení nebo to není nezbytné pro spravedlivý soudní proces v rámci trestního řízení.
3.6.2 Čl. 24 by měl být pozměněn tak, aby zajistil, že se ochranná ustanovení budou vztahovat i na samostatné odborníky a malé podniky.
3.7 Další připomínky
3.7.1 Odvětvové uplatňování navrhované směrnice
3.7.1.1 Pokud není definováno jinak, všechny systémové požadavky zahrnuté do návrhu směrnice se vztahují na všechny instituce a osoby podle definice v čl.
2. Protože je dnes regulované odvětví rozmanité, je nutné zvážit situaci institucí či povolání, na jejichž aktivity se návrh směrnice vztahuje jen zčásti, neboť potřebují objasnit způsob, jímž mají uplatňovat daná ustanovení na příslušné části jejich podnikání a nikoliv na ostatní části.
3.7.1.2 Není jasné, proč čl. 2 omezuje platnost návrhu směrnice pro notáře a jiné nezávislé právníky jen na provádění určitých aktivit, zatímco u ostatních svobodných povolání se srovnatelně vysokou úrovní etických a kvalifikačních standardů uplatňovanou na jejich členy jsou zahrnuty všechny jejich služby.
Výbor chápe, že notářům a jiným právníkům jsou v některých členských státech vyhrazeny určité aktivity (obvykle v souvislosti s jejich rolí advokátů ve formálním právním řízení) a že v rámci takových oblastí je možné právníky přesvědčivě odlišit od členů jiných svobodných povolání, a že tudíž existuje důvod pro jejich vyčlenění z rozsahu působnosti směrnice.
Výbor se však domnívá, že by měli být do rozsahu působnosti směrnice zahrnuti vždy, když nejsou jimi prováděné aktivity vyhrazeny právníkům, a takové služby by byly zahrnuty do rozsahu působnosti směrnice v případě, že by je prováděla jakákoliv jiná patřičně regulovaná odborná firma.
3.7.2 Oznamovací povinnosti
3.7.2.1 Čl. 17 vyžaduje, aby instituce a osoby, na které se návrh směrnice vztahuje, přezkoumaly se zvláštní pozorností jakoukoliv činnost, která pravděpodobně souvisí s praním peněz.
3.7.2.2 Tento požadavek by mohl mít za následek provádění podstatných dodatečných postupů ze strany institucí a osob, na které se návrh směrnice vztahuje, a dále zvýšit riziko, že realizace zvláštních postupů vzbudí pozornost daného subjektu.
3.7.2.3 Výbor se domnívá, že úkolem regulovaného odvětví by nemělo být provádět vyšetřování ve smyslu, který je patrný ze čl.
17, ale zachovávat bdělost s ohledem na potřebu pojmout podezření na základě informací získaných v průběhu obvyklého podnikání a oznámit všechny takové informace donucovacím orgánům k prošetření.
3.7.3 Možnost členských států přijmout přísnější ustanovení
3.7.3.1 Čl. 4 umožňuje členským státům přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější ustanovení, než jaká jsou obsažena v návrhu směrnice.
3.7.3.2 Podstatné rozdíly v přísnosti ustanovení mezi jednotlivými členskými státy mohou oslabit zásadu jednotného trhu, mít za následek narušení korektní hospodářské soutěže, a mohou přimět zločince, aby přenesli své aktivity v oblasti praní peněz do méně přísných členských států.
3.7.3.3 Výbor doporučuje, aby se ustanovení umožňující místní odchylku omezilo na oblasti, kde je taková odchylka (pokud má být členskými státy zavedena na základě povinnosti a nikoliv dobrovolnosti) nezbytná pro zohlednění konkrétních místních podmínek.
3.7.4 Připomínky ke konkrétním odstavcům
3.7.4.1 Výbor vítá, že se členským státům dostalo povinnosti poskytovat zpětnou vazbu (čl. 31.3), a doporučuje, aby se tato povinnost specificky vztahovala na útvar finančního zpravodajství.
Zpětná vazba je užitečná, protože podporuje lepší a účinnější budoucí soulad při uplatňování právního předpisu.
3.7.4.2 Čl. 19.1, písm. b vyžaduje, aby instituce a osoby, na které se vztahuje navrhovaná směrnice, poskytovaly útvaru finančního zpravodajství všechny potřebné další informace v souladu s příslušnou legislativou.
Výbor by rád upozornil, že vnímání "všech potřebných dalších informací" ze strany donucovacích orgánů může být velmi široké, a pro regulované odvětví nemusí být ve skutečnosti možné tento požadavek splnit.
Doporučujeme nahradit výraz "všechny potřebné" formulací, která umožní členským státům potvrdit s jejich regulovanými odvětvími dodatečné informace, jejichž poskytnutí může být požadováno aniž by to bylo nadbytečně zatěžující, a dále ochranná opatření s cílem zajistit, aby toto nebylo překračováno ze strany útvaru finančního zpravodajství.
3.7.4.3 Čl. 20.2 by měl zajistit, aby byla podezření vzniklá v průběhu poskytování právního poradenství (notáři, nezávislými právníky, auditory, externími účetními nebo daňovými poradci) vyjmuta z požadavku na oznámení podezření.
Stávající znění tohoto odstavce je více restriktivní, jelikož naznačuje, že výjimka se může omezit jen na rady poskytované při stanovení právního postavení jejich klienta před právním řízením.
To by bylo neospravedlnitelným omezením lidských práv klientů na důvěrné právní poradenství.
3.7.4.4 Ustanovení čl. 23, že sdělení informací v souladu s návrhem směrnice nebude považováno za porušení jakéhokoliv omezení týkajícího se sdělování informací, opomíjí to, že pokud se má na sdělení tato ochrana vztahovat, musí být učiněno "v dobré víře".
Tak to stanovovala druhá směrnice. Tuto výhradu je nutné opět zavést s cílem zdůraznit, že regulované odvětví je povinno jednat odpovědně a v dobré víře, aby se mohlo těšit z této nutně rozsáhlé zákonné ochrany.
Jiné vymezení znamená riziko zkreslení vyváženosti práv osob a jejich přístupu ke spravedlnosti.
4. Závěry
4.1 Ačkoliv výbor podporuje dvojí cíl zajištění komplexního uplatňování celosvětových standardů ze strany EU tak, jak jsou stanoveny ve 40 doporučeních FATF, a jasného zahrnutí financování terorismu, výbor lituje, že tato třetí směrnice proti praní peněz byla vypracována ještě předtím, než byla příležitost plně posoudit přínosy druhé směrnice schválené v roce 2001.
Zahájení přípravy třetí směrnice tak brzy po druhé a bez podstatného období na zvážení poznatků z uplatňování druhé směrnice může být poněkud unáhlené.
4.1.1 Pro zdůvodnění vypracování třetí směrnice v tuto dobu je nezbytné, aby byla zároveň využita k překonání druhé směrnice a jejího uplatňování v dalších ohledech.
Zvlášť a souhlasně poukazujeme na některá ustanovení, která byla zahrnuta:
- vynětí určitých nadměrně zatěžujících aspektů druhé směrnice, kde se stanovené povinnosti neodrážejí ve srovnatelných výhodách z hlediska prosazování zákona a boje proti trestné činnosti;
- redukování nesouladu mezi požadavky zaměřenými proti praní peněz a praxí jak v rámci EU (z hlediska různých členských států i různých částí regulovaného odvětví nebo jiných odvětví zranitelných praním peněz), tak mezi EU a třetími zeměmi (to nutně implikuje redukování možností členských států v rámci směrnice vzhledem k odchylkám, které jsou na jejich uvážení); a
- zavedení zřetelnější ochrany pro zaměstnance oznamujících institucí.
4.2 Záměrem návrhů předložených v tomto stanovisku je zlepšení směrnice způsoby, jimiž by se přispělo k uvedeným doplňujícím, ale konzistentním cílům.
Jakékoliv další změny předložené během posledních fází vyjednávání o této směrnici by měly tyto prvořadé zásady zohledňovat.
4.3 Vzhledem ke krátké době, která uplynula od vstupu druhé směrnice v platnost v mnoha členských státech, by mělo být na provedení třetí směrnice vymezeno relativně velkorysé časové období.
4.4 S tím, jak budou získávány zkušenosti se správou směrnic o předcházení praní peněz a financování terorismu, bude Evropská unie pravděpodobně nucena zvážit určité spojitosti a politické synergie s jinými aspekty trestné činnosti a její prevence.
Výbor poukázal na návrhy na:
- srovnání návrhu směrnice s aktivitami Rady Evropy souvisejícími s trestním právem;
- vyjasnění opatření, která se týkají zabavení prostředků pocházejících z trestné činnosti;
- více pomoci třetím zemím s problémy organizovaného zločinu;
- konkrétní zranitelné oblasti jako například přeshraniční daňové úniky.
4.5 Výbor vítá další rozvoj pravidel pro předcházení praní peněz a financování terorismu jako symbol Evropské unie, která zajišťuje vysoké standardy bezúhonnosti a jednání ve veřejném i soukromém chování.
Směrnice je nejen praktickým krokem v řízení finančních záležitostí, ale rovněž prostředkem posílení Evropské unie.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice č. 77/388/EHS s cílem zjednodušit povinnosti týkající se DPH a k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení Rady č. 1798/2003/ES s ohledem na zavedení opatření správní spolupráce v oblasti zjednodušeného systému jednoho správního místa a postupu při vrácení daně z přidané hodnoty
KOM(2004) 728 v konečném znění – 2004/0261 (CNS) – 2004/0262 (CNS)
(2005/C 267/07)
Dne 24. ledna 2005 se Rada na svém zasedání usnesla v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která byla pověřená přípravou prací Výboru, formulovala své stanovisko dne 15. dubna 2005 na základě návrhu podaného zpravodajem panem BURANI.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 417. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 11. – 12. května (jednání dne 12. května 2005) 90. hlasy pro, 0 hlasy proti, 1 člen se zdržel hlasování následující stanovisko:
1. Úvod: dokument Komise
1.1 V říjnu 2003 představila Komise dokument [1], který shrnoval strategie pro oblast DPH, vytyčené již v červnu 2000 a zároveň navrhla celou řadu nových iniciativ týkajících se této oblasti.
Tato strategie si stanovila čtyři hlavní cíle: zjednodušení, modernizaci, jednotnější aplikaci již existujících opatření a posílení administrativní spolupráce.
1.2 Tento dokument [2], který byl předložen EHSV k přezkoumání, se skládá ze tří částí:
a) návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice č. 77/388/EHS s cílem zjednodušit povinnosti týkající se DPH;
b) návrhu směrnice Rady, kterou se stanoví pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 77/388/EHS osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku, ale v jiném členském státě;
c) návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 s ohledem na zavedení opatření správní spolupráce v oblasti zjednodušeného systému jednoho správního místa a postupu při vrácení daně z přidané hodnoty.
1.2.1 Pouze dokumenty uvedené v bodě a) a c) vyžadují stanovisko EHSV.
Obecný komentář se nicméně týká obou bodů, jelikož jsou považovány za součást jediné strategie.
1.3 Zjednodušení plnění podniků, které je již dlouho přezkoumáváno, bylo předmětem rozhodnutí Evropské rady, která zasedala 26. března 2004, požádat Radu pro Hospodářskou soutěž o uvedení sektorů, pro než by toto zjednodušení bylo vhodné.
Dané rozhodnutí bylo přijato v červnu 2004 a Komise vypracovala v říjnu na základě tohoto stanoviska dokument.
Mezitím holandské předsednictví na neformálním zasedání Rady Ecofin, které se konalo v září 2004, představilo snahu prosazování růstu snížením administrativní zátěže.
Komise se domnívá, že dokument, který vypracovala plně odpovídá tomuto cíli.
1.4 Studie [3] provedené Komisí, zveřejněné ve druhé polovině roku 2003, poukázaly jasně na to, že jedním z hlavních cílů musí být zjednodušení režimu pro osoby povinné k DPH ve členském státě, na jehož území nejsou usazené (prakticky pro vývozce zboží a služeb – poznámka EHSV).
Pro tyto hospodářské subjekty je administrativní zátěž natolik veliká a komplikovaná, že odmítají vykonávat jakoukoliv aktivitu podléhající DPH v jiném členském státě.
Na druhou stranu stávající postup vrácení daně je tak komplikovaný a náročný, že kolem 54 % velkých společností nežádá vůbec o vrácení daně, na kterou jim vznikl nárok.
1.5 Návrhy uvedené v bodě 1.2 se proto zaměřují na ulehčení daňové zátěže výše zmíněným subjektům přijetím šesti konkrétních opatření:
1) zavedení zjednodušeného systému jednoho správního místa platného pro neusazené osoby povinné k dani;
2) zavedení zjednodušeného systému jednoho správního místa, kterým by došlo k "modernizaci" postupu vrácení daně;
3) sjednocení zboží a služeb, u kterých mohou členské státy omezit nárok na odpočet;
4) rozšíření využití postupu zpětného vyúčtování;
5) zavedení zvláštního režimu aplikovatelného na malé a střední podniky;
6) zjednodušení smluv uzavíraných na dálku.
1.6 Jako premisu k realizaci těchto cílů navrhla Komise tři legislativní iniciativy:
- úprava Šesté směrnice Rady o DPH [4];
- nahrazení Osmé směrnice Rady o DPH;
- úprava nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 o správní spolupráci v oblasti DPH [5].
1.6.1 O této iniciativě se již rozsáhle diskutovalo se členskými státy i na otevřené internetové konferenci.
A. ČÁST I: NÁVRH SMĚRNICE
2. Návrh zavedení systému jednoho správního místa
2.1 Koncept "jednoho správního místa" není novinkou. Byl poprvé navržen již společně se Směrnicí Rady 2002/38/EHS, která ostatně omezovala jeho dopad na provozovatele elektronického obchodu [6] poskytující přeshraniční služby osobám osvobozeným od daňové povinnosti.
V zásadě zjednodušeně řečeno, navrhovaný systém jednoho správního místa (JSM) by rozšířil na všechny vývozce zboží a služeb možnost zapsat se do elektronického registru v zemi usazení, platné pro všechny země EU, tím se vyhnou povinnosti zapsat se do registru DPH v každém členském státě, kam vyváží a zároveň si ponechá vlastní číslo národní identifikace.
2.2 Se zavedením JSM by situace byla následující:
- buď si DPH bude účtovat spotřebitel postupem zpětného vyúčtování a neusazený podnikatel nebude mít oznamovací povinnost;
- nebo bude neusazený podnikatel plátcem DPH a svou oznamovací povinnost bude moci splnit v rámci zjednodušeného systému jednoho správního místa a ne, jak tomu je v současné době, přihlásit se k DPH v členském státě spotřeby.
Samozřejmě sazba daně bude ta, která je platná ve státě spotřeby.
2.2.1 Komise je přesvědčena, že by JSM mohl zjednodušit daňové plnění pro vyšší počet operací než tomu bylo dosud: kromě operací jako je prodej na dálku, se kterými již počítají platná ustanovení, by se toto opatření mělo týkat každého prodeje zaměřeného na spotřebitele dalších členských států.
Ale ještě důležitější změnou je zahrnutí systému operací probíhajících mezi osobami povinnými k dani, na které se neuplatňuje režim účetní inverze, do tohoto režimu.
2.2.1.1 Podle předpovědí zjednodušený systém JSM by mohlo přijmout přibližně 200000 hospodářských subjektů.
Nicméně se počítá s tím, že zejména velké exportní společnosti již zapsané v registru DPH, jiné než vlastní země, budou nadále využívat již existujícího systému. Použití JSM je dobrovolné a nikoli povinné.
2.3 Tento zjednodušený systém jednoho správního místa nicméně neřeší všechny problémy.
Zaprvé zůstávají nadále v platnosti všechny národní normy týkající se období daňového prohlášení, pravidel odvodů a vrácení daně a způsobu provádění; Komise jasně připouští, že tento nový systém nemá za cíl úplnou harmonizace národních norem, kterou v současné době "nepovažuje ani za realistickou ani za nezbytně nutnou".
2.3.1 Nicméně zůstává otevřen stále problém finančních převodů, které budou muset být vykonány přímo mezi osobami povinnými k dani a členským státem, který je věřitelem.
Komise zdůrazňuje, že dosavadní zkušenost s tímto zjednodušeným systémem v elektronickém obchodu (systém, do kterého je zapsáno méně než 1000 podniků ze třetích zemí), ukázala, že redistribuce získaných položek představuje pro členský stát "velice náročný" úkol.
Komise se domnívá, že by nebylo "realistické" zamýšlet rozšíření tohoto systému na velký počet provozovatelů a operací: v takovém případě by bylo nutné vytvořit rozsáhlý systém pokladny, která by spravovala finanční toky, tento úkol by mohl být vykonáván finančními zprostředkovateli, kteří by mohli nabídnout provozovatelům služby zajišťující úhrady a vyúčtování jednotlivých operací.
Takové služby –, které jsou poskytované pouze na dobrovolné bázi a mohou být zajímavé zejména pro malé provozovatele, – "by měly brát v úvahu danou ekonomickou situaci", což znamená měly by být poskytovány za přijatelných podmínek.
2.3.2 Na závěr lze říci, že zjednodušený systém JSM nemění již existující podmínky v oblasti odvodů a vrácení daně.
V platnosti zůstává také speciální režim pro poskytování služeb elektronickou cestou, který počítá s jediným odvodem členskému státu vývozci, který má za úkol přerozdělit danou částku do států, pro které je tato služba určená.
Tyto podmínky by měly být přezkoumány do 30. června 2006 a při této příležitosti bude prověřena i možnost společného začlenění do zjednodušeného systému jednoho správního místa všech operací poskytování služeb elektronickou cestou.
3. Další aspekty tohoto návrhu
3.1 Jeden z návrhů Komise z roku 1998, jehož hlavním cílem byla reforma systému odvodů, zahrnoval také některé reformy týkající se neodečitatelných výdajů nebo jen částečně odečitatelných za účelem stanovení výměru DPH.
Cílem bylo "sblížení", pokud ne přímo harmonizace, národních norem, které byly a jsou stále velice rozlišné.
Tento návrh nezískal dostatečnou podporu zejména kvůli obavám některých členských států z vlastních příjmů.
3.1.1 Současný návrh se k tomuto tématu vrací a navrhuje harmonizaci kategorií nákladů, na které se vztahuje vyjmutí z nároku na odpočet (nezdanitelné položky). Všeobecně (s několika výjimkami a omezeními) by se toto vyjmutí aplikovalo na:
- motorová silniční vozidla, lodě a letadla;
- cestování, ubytování, potraviny a nápoje;
- luxusní zboží, zábavu, náklady na reprezentativní účely.
Všechny ostatní položky, které nejsou zahrnuty do výše uvedených kategorií, by byly podřízeny existujícím pravidlům zdanění.
3.2 U plnění typu B2B (business to business) zodpovídá za DPH spotřebitel v cílovém členském státě a může mu být tato daň vrácena pomocí postupu zpětného vyúčtování (reverse charge mechanism), který je povinný pro určitý typ plnění, zatímco u jiných typů mají členské státy možnost si toto plnění určit.
Komise nyní navrhuje rozšířit povinný postup zpětného vyúčtování i na případy, kdy neusazená osoba povinná k dani dodává zboží, které je instalováno nebo montováno dodavatelem nebo na účet dodavatele, poskytování služeb, které se týkají nemovitostí, a služby vyjmenované v čl. 9 odst.
3.3 V oblasti osvobození od odvádění DPH, jsou podle Komise současná pravidla "příliš přísná a nekoherentní". Je to výsledek osvobození od daně udělené jednotlivým členským státům v době jejich přistoupení k EU nebo při jiných příležitostech.
V této oblasti existují v jednotlivých členských státech stále velké rozdíly v postupech: místo toho, aby se tyto rozdíly zmenšily, zvýšil se jejich počet v důsledku odkladu dočasných zplnomocnění nebo dokonce rozšířením jejich rozsahu.
Návrh počítá s větší flexibilitou ve stanovování meze pod níž budou udělována zproštění povinnosti DPH: navrhovaná mez by byla 100000 EUR, ale každý členský stát by měl dostatečný manévrovací prostor pro stanovení vnitřních mezí, možná různých podle toho, zda se by se jednalo o dodávky zboží nebo služeb.
3.4 V oblasti prodeje na dálku počítají současná opatření se stanovením dvojí meze – do výše 35000 EUR nebo 100000 EUR ročně, podle volby každého cílového členského státu: dostane-li se nad tuto mez, musí dodavatel účtovat DPH nákupci podle výše platné v cílovém členském státě.
S cílem usnadnit obchodníkům podnikání, Komise navrhuje přijmout jednotnou mez 150000 EUR, která by představovala celkový objem prodeje do všech zemí Unie.
4. Zjednodušený systém jednoho správního místa: připomínky
4.1 EHSV v zásadě souhlasí s vytvořením zjednodušeného systému jednoho správního místa, ale považuje za vhodné uvést několik připomínek, za účelem přispět k větší efektivnosti mechanismu přeshraniční DPH.
Tyto připomínky a návrhy mají sloužit jako pomůcka pro budoucí vývoj a další kroky: v současné době je třeba připustit, že Komise udělala maximum pro to, aby navrhla realistický a zároveň minimalistický program, který by byl uskutečnitelný.
4.2 V oblasti daňové harmonizace všeobecně a u systému DPH zvláště, není situace vždy optimistická: pokrok je pomalý a překážek je mnoho, mechanismy jsou nejasné a ne vždy zcela účinné, normy jsou komplikované a jejich výklad nejednoduchý.
Tato situace jde na úkor občanů a podniků a s konečnou platností i celé ekonomiky; ačkoliv paradoxem je, že mezi první oběti patří samy členské státy, které často vytvářejí pocit, který je potvrzen skutky, že chtějí za každou cenu z nejrůznějších důvodů udržet daný stav a zachovat komplikované a nákladné systémy v obavě ze změny: byrokracie, která se tak stává obětí sebe samé.
4.3 První výsledky zjednodušeného systému JSM, již zavedeného a fungujícího v oblasti poskytování elektronických přeshraničních služeb, již ukazují nepatrný zájem podnikatelů: ve skutečnosti jich je méně než 1000 (neusazených v tuzemsku), kteří jej přijali, jedná se zejména o "velké" podnikatele, ačkoliv je ještě brzy na vyvozování konečných závěrů.
Nové zavedení zjednodušeného systému JSM by mělo podle Komise získat větší podporu: z přibližně 250000 potenciálních přeshraničních podnikatelů usazených v tuzemsku by jej mělo využívat asi 200000.
Pokud se tato hypotéza potvrdí, tento zjednodušený systém JSM se bude potýkat s obtížemi: Komise zdůrazňuje, že tento systém, uplatňovaný v elektronickém obchodě vykazuje již nyní administrativní problémy a velké náklady na jeho spravování.
Navrhované řešení je odebrat systému JSM funkci přidělovat a přerozdělovat úvěry (podle Komise "náročný úkol") a spravování vrácení daně a předat tyto úkoly finančnímu sektoru: možná nezbytně nutné řešení, nicméně jasně nedostačující.
4.4 EHSV se domnívá, že úkol spravovat finanční prostředky je "náročný" pro daňové orgány, stejně tak jako pro finanční sektor, i přesto, že ten je připraven takovéto služby poskytovat: nicméně spravování těchto prostředků bude spojeno s výdaji, které budou muset uhradit daňoví poplatníci nebo daňové orgány.
Není jasně řečeno, kdo by měl nést zátěž tohoto plánovaného systému, ačkoliv dané orgány počítají s tím, že to budou obchodníci.
Komise se na základě provedených studií domnívá, že nový systém, založený na JSM a na systému kompenzace/úhrada dlužných částek, bude ostatně méně nákladný než systém stávající.
4.5 Výbor nemá dostatečné zdroje k tomu, aby ověřil, zda a do jaké míry by celý projekt zjednodušeného systému JSM a převod této služby na finanční sektor s sebou přinesl další náklady nebo naopak důležité zisky.
Vedle těchto nákladů bude třeba posoudit z finančního hlediska všechny výhody, jako je zpružnění a urychlení postupů pro provozovatele i národní administrativy.
Intuitivně se předpokládá, že výhody pro provozovatele by mohly být značné, avšak omezené: zavedením JSM by se odstranila povinnost registrace v různých cílových zemích a výměna papírových dokumentů, ale v platnosti by nicméně zůstala národní pravidla (období podání daňového přiznání, pravidla týkající se odvodů a vrácení daně) a kvůli nedostatečnému sladění zůstává nezměněná i rozdílná sazba daně v jednotlivých zemích.
4.6 EHSV vyslovil svůj souhlas s daným návrhem Komise, ale přichází s jednou zásadní připomínkou: pokud by měl být systém JSM jediným zástupcem mezi provozovateli a různými národními správami, musí být skutečně jediným v postupech a při správě dlužných a vymahatelných položek.
Nicméně tento proces nebude nikdy zcela funkční, dokud nedojde ke sladění daňových sazeb a národních norem, které jsou také základem pro realizaci jednotného trhu.
Další aspekt, který by měl být přezkoumán je aspekt jazykový: přesto, že se výměna informací se systémem JSM odehrává na základě kódů, může se ukázat, že je nezbytný opravdový dialog, v některých případech možná i s používáním nestandardních formulí.
5. Další aspekty návrhu směrnice: připomínky
5.1 Výbor plně souhlasí s návrhem Komise (bod 3.1.1) "sjednotit" kategorie výdajů vyjmuté z nároku na odpočet DPH.
Pokud by byl tento návrh přijat, spustil by se konečně proces sjednocování daňových systémů i přesto, že jeho realizace se zdá stále velice vzdálená.
5.2 Zároveň velkou podporu má také návrh na rozšíření pole působnosti zpětného vyúčtování (bod 3.2), ale rozhodující krok by přineslo jeho zavedení na všechna plnění B2B uvnitř Unie.
5.3 Osvobození od DPH (bod 3.3) vyžaduje jiný druh připomínek.
Výbor se již zabýval touto otázkou v jednom ze svých stanovisek, ve kterém vyjádřil nesouhlas se způsobem upřednostňování určitých kategorií podnikatelů nejen u příležitosti vstupu nových členských států v různých fázích rozšiřování, ale také jako dědictví dřívější situace v zemích, které přistoupily již v minulosti.
EHSV zdůrazňoval, a dodnes si za tím stojí, že osvobození některých kategorií obchodníků od DPH vyvolává porušení rovnováhy v hospodářské soutěži nejen při přeshraničních operacích, ale také, a možná s větším dopadem, uvnitř jednotlivých členských států.
5.3.1 Je třeba poznamenat, že Komise mluví o "malých a středních podnicích", zatímco v oficiálních dokumentech, a zejména v protokolech o přistoupení, se mluví obecně pouze o "malých" podnicích: jasný znak snahy minimalizovat důležitost daňového zvýhodnění a rozšířit ho na podniky jiného objemu.
Návrh směrnice se vyhýbá hlubšímu rozboru klasifikace: omezuje se na uvedení "subjekty" s intrakomunitárním obratem menším než 100000 EUR: je tedy patrná snaha rozšířit výhodu z osvobození od daně na všechny podniky jakéhokoliv rozměru.
5.3.2 Důvodem není osvobodit od DPH určitou kategorii podniků, ale naopak kategorii operací, které nemají značnou hodnotu, s čímž Výbor souhlasí.
Je třeba nadále objasnit, zda podniky osvobozené od DPH v daném státě, na základě všeobecných opatření, budou spadat pod hranici 100000 EUR pro intrakomunitární operace.
Pokud by k tomu došlo, vznikla by paradoxní situace v tom, že podniky osvobozené od daně "podle zákona" by musely platit daň v případě, že by překročily výše uvedenou hranici.
5.3.3 EHSV je z principu méně nakloněn návrhu udělit každému členskému státu možnost zvolit si nižší mez než daných 100000 EUR, nebo stanovit si rozdílné meze podle toho, zda se jedná o zboží nebo služby: existuje tak nadále nepříznivá rozdílnost mezi platnými pravidly, která komplikují práci obchodníků, zvyšují administrativní náklady a definitivně jsou zjevně v rozporu s principy usilujícími o rozvoj vnitřního trhu.
Na druhou stranu si Výbor uvědomuje, že určité situace na úrovni jednotlivých států si mohou vyžádat udělení výjimky z obecné normy a z tohoto důvodu harmonizace "mezí" osvobození od daně by nemělo velký účinek, zatímco rozdílů by ještě přibylo.
5.4 Co se týče obchodů na dálku (bod 3.4) Výbor oceňuje každou snahu Komise – jako i v případě tohoto návrhu – která vede k odstranění svazující povinnosti uvalené na podnikatele následkem velkého množství národních daňových norem.
V kombinaci se zavedením zjednodušeného systému JSM by stanovení jednotné a všeobecné horní meze mělo představovat skutečný pokrok.
B. ČÁST II: NÁVRH NAŘÍZENÍ RADY
6. Dokument Komise
6.1 V případě přijetí směrnice bude návrh, kterým se mění nařízení (ES) č. 1798/2003, nezbytné přijmout.
Tento návrh obsahuje uplatňovatelná opatření, která nevyvolávají zvláštní připomínky, jelikož se z velké části jedná o podmínky spojené s komunikací mezi členskými státy, se zveřejněním norem a se způsoby spojení s Komisí.
Nejdůležitější část je obsažena ve článku 34 g týkajícího se kontrol osob povinných k DPH a jejich daňových prohlášení.
6.2 Tento princip kontrol je založen na principu spolupráce mezi členskými státy: kontroly pomocí zjednodušeného systému JSM mohou být vykonávány buď členským státem JSM, nebo jakýmkoliv cílovým členským státem. Každá strana má pak povinnost předem informovat ostatní zainteresované strany; ty mají právo účastnit se těchto kontrol, pokud si to budou přát.
Pravidla, která musí být schválena k vytvoření spolupráce jsou stanovena články 11 a 12 základního nařízení.
6.3 Jelikož se jedná o oblast v zásadě procedurální, EHSV nemá zvláštní připomínky; nicméně si klade otázku, zda způsob spolupráce počítá se všemi možnostmi pro oblast, která ačkoliv není zcela nová (JSM pro obchod na dálku již existuje), představuje velice důležité prvky.
V první řadě je systém jednoho správního místa virtuální, a tedy nepočítá s osobním kontaktem mezi představiteli národních správ; kromě toho, již několikrát zmíněný problém s jazykovou různorodostí jistě účinnou spolupráci neusnadní.
6.3.1 Je třeba připomenout, že kontroly ne vždy a ne ve všech případech mohou být provedeny pouze za použití kódů nebo standardizovaných formulářů.
Ačkoliv je ze známých důvodů problém kontaktů mezi administrativou a uživateli považován za druhořadý nebo dokonce neexistující, obchodníci z tohoto sektoru neskrývají to, že se potýkají s problémy a mají obavy z budoucnosti.
6.4 Poslední připomínka se týká návrhu směrnice, který neřeší otázku ochrany dat, která má pro podnikatele zásadní význam.
Rozumí se samo sebou, že sdělení podnikatelů jiným orgánům jsou chráněna proti nebezpečí úniku informací třetí straně existujícími normami o ochraně soukromého života.
Nicméně není zmíněno skutečné nebezpečí: proniknutí třetích osob do databáze veřejné správy.
V tomto případě údaje, týkající se podílu na trhu a informací o klientech, mohou být předmětem průmyslové špionáže, která může vést k vážným poškozením.
Dříve než jsou informace svěřeny veřejné správě, mají občané a podniky právo vědět, jaké technické a organizační prostředky jsou používány k jejich ochraně před hackery.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady – Evropský rybářský fond
KOM(2004) 497 v konečném znění – 2004/0169 (CNS)
(2005/C 267/08)
Dne 1. prosince 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství prokonzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem věc výše uvedenou.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", která odpovídala za vypracování stanoviska Výboru v této věci, schválila své stanovisko dne 18. dubna 2005.
Zpravodajem byl pan Sarró Iparraguirre.
Na svém 417. plenárním zasedání ve dnech 11. a 12. května 2005 (zasedání ze dne 11. května) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 84 hlasů pro, 1 hlas proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 1. ledna 2003 vstoupila v platnost reforma společné rybářské politiky (CFP). Klade si za cíl "trvalé využívání živých rybných zdrojů a akvakultury v rámci trvale udržitelného rozvoje, s odpovídajícím zřetelem na životní prostředí, hospodářské a sociální aspekty."
1.1.1 Do tohoto data přijala Rada Evropské unie dne 20. prosince 2002 Nařízení Rady (ES) 2371/2002 o ochraně a trvalém využívání rybných zdrojů v rámci společné rybářské politiky [1].
1.2 Část II Smlouvy o založení Evropského společenství, zejména článek 37, tvoří právní základ pro činnost Společenství v oblasti společné rybářské politiky. Od samého začátku obsahovala veškerá tato činnost významnou strukturální složku, která za posledních 20 let přispěla k modernizaci celého sektoru rybolovu.
1.3 Při plnění konkrétních cílů společné rybářské politiky musí Společenství zajistit dlouhodobou budoucnost rybolovných činností v souladu s udržitelným využíváním zdrojů a omezením dopadu na životní prostředí, což znamená provést základní strukturální úpravy pro dosažení rovnováhy mezi zdroji a rybolovnou kapacitou.
1.4 Tyto strukturální úpravy způsobují v rybářském sektoru velké změny. Bude nutné podniknout kroky k zachování lidského kapitálu v rybářském průmyslu, umožnit mu přístup k veškerým novým znalostem, nutným pro přispění k trvalému využívání rybných zdrojů a rozvoji akvakultury, a rovněž ochraňovat socioekonomické vazby v pobřežních oblastech přijetím doprovodných opatření pro obnovu oblastí ovlivněných restrukturalizací sektoru rybolovu.
1.5 Společná rybářská politika a finanční podpora strukturální reformy této politiky byly zahrnuty do víceletých orientačních programů (Multi-annual Guidance Programmes – MAGP) až do 31. prosince 2002 a pak do Finančního nástroje pro orientaci rybolovu (FNOR; Financial Instrument for Fisheries Guidance – FIFG), který bude probíhat až do prosince 2006.
1.5.1 Navrhované nařízení značně zjednodušuje tento stávající regulační systém. Nahrazuje či upravuje současná nařízení (ES) č. 1260/1999 [2], (ES) č. 1263/1999 [3], (ES) č. 2792/1999 [4] a (ES) č. 366/2001 [5].
2. Obecné připomínky
2.1 S ohledem na výše zmíněná fakta se EHSV domnívá, že navrhované nařízení o Evropském rybářském fondu (EFF) je nutné, protože navazuje na Finanční nástroj pro orientaci rybolovu (FNOR), jež za současného stavu Nařízení (ES) přestává platit k 31.12.2006 a nařízení vytvoří nový systém finanční podpory na období od 1.1.2007 do 31.12.2013.
2.2 Dalo by se říci, že navrhované nařízení prokáže Evropskému rybářskému fondu dvojí službu. Za prvé jako finanční nástroj, tvořící nedílnou součást společné rybářské politiky (SRP), má za cíl doprovázet opatření zaměřená na řízení zdrojů a pomáhat přizpůsobit výrobní struktury a tím zajistit trvalé využívání rybných zdrojů a vytvořit udržitelné podmínky nutné z hlediska hospodářského, environmentálního a sociálního.
Za druhé je výrazem solidarity s obcemi a oblastmi provozujícími rybářské aktivity.
2.3 EHSV se domnívá, že Evropský rybářský fond musí rovněž patřičně trvat na dosažení hospodářské soudržnosti a jmenovitě na podpoře růstu a strukturální adaptace v nejméně rozvinutých regionech, založených na harmonickém, vyrovnaném a trvalém rozvoji hospodářských aktivit, zaměstnání a lidských zdrojů, jakož i na ochraně a snaze o zlepšení životního prostředí.
2.4 Výbor se domnívá, že by Komisi měly být předány různé připomínky a doporučení týkající se obsahu navrhovaného nařízení.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Evropský rybářský fond se zakládá na zjednodušeném nástroji sestávajícím z jednoho nařízení a jednoho fondu, v nichž je zahrnuta celá pomoc Společenství.EHSV věří, že jde o správný přístup, protože zcela jistě zlepší účinnost fondu.
3.2 Se zřetelem na tuto účinnost soustředí návrh nařízení operační programy do pěti prioritních cílů a nechává stranou veškeré technické detaily, které by mohly zbrzdit monitorování a realizaci těchto programů. Zkracuje programovací postup, odstraňuje dodatečné programy, detailně uvádějící všechna opatření.
Zjednodušuje systém plateb, čímž umožňuje členským státům převzít odpovědnost za provádění rozpočtu Společenství. Až na několik výjimek mají být pravidla stanovující způsobilost definována na národní úrovni.
3.2.1 Jak již bylo řečeno, ze samotného faktu, že navrhované nařízení nahradí či upraví čtyři nařízení v současnosti platná, je možné si udělat představu o přinášeném zjednodušení pro celý řídící systém.
3.2.2 Výbor souhlasí s těmito řídícími předpisy, protože chápe zjednodušení činnosti jako pozitivní krok, za předpokladu, že bude správně aplikována zásada subsidiarity a členským státům tak bude umožněno rozhodovat, na která konkrétní opatření by mělo být soustředěno jejich ekonomické úsilí.
3.2.3 Navrhované nařízení vytyčuje pět prioritních cílů:
a) Opatření pro adaptaci rybářské flotily Společenství.
b) Akvakultura, zpracování a marketing rybných a akvakulturních výrobků.
c) Opatření společného zájmu.
d) Trvale udržitelný rozvoj pobřežních rybářských oblastí.
e) Technická pomoc.
3.3 Část I pomoci návrhu nařízení stanoví cíle a obecná pravidla.
Ačkoli Výbor vcelku souhlasí se zdůvodněním Komise v části I, přeje si vyslovit následující připomínky:
3.3.1 EHSV má za to, že ve článku 3 by mělo být jasně rozlišováno mezi "rybářem vlastnícím plavidlo" a "zaměstnaným rybářem".
3.3.2 Výbor navrhuje přidat ke jmenovaným cílům, na které se soustředí pomoc fondu, dodatečný cíl "zachovat kvalitní pracovní prostředí a zlepšit životní podmínky, bezpečnost a hygienu na pracovišti".
3.3.3 EHSV souhlasí se zásadami subsidiarity, sdíleného řízení a rovnosti mezi muži a ženami vyjádřenými v návrhu nařízení a klade důraz na nutnost správného aplikování těchto principů, jež umožní členským státům rozhodnout o patřičných konkrétních opatřeních.
3.3.4 Co se týče finančních zdrojů, navrhuje Komise přidělení 4,963 milionů EUR v cenách roku 2004, na období od 2007 do 2013. 0,8 % z tohoto rozpočtu má být věnováno na technickou pomoc přímo řízenou Komisí, která bude určena na sérii zásahů vytyčených v návrhu nařízení.
3.3.4.1 75 % z přidělených položek závazků poskytnutých SRP bude vyhrazeno pro regiony spadající pod cíl konvergence a 25 % ostatním regionům.
Jak je uvedeno v příloze č. 1 návrhu nařízení, z tohoto objemu 75 % bude částka 1702 milionů EUR rozdělena mezi regiony těch nových členských států, jež spadají do cíle konvergence a 2015 milionů EUR mezi ostatní regiony, jež tam rovněž spadají.
Zbývající částka 1246 milionů EUR bude přidělena ostatním regionům EU. [6]
3.3.4.2 EHSV si klade otázku, zda tento rozpočet postačí na krytí všech závazků stanovených v návrhu nařízení.
3.3.5 Výbor považuje kritéria proporčního rozdělování finančních zdrojů, uvedená v článku 13 návrhu nařízení, za přiměřená, protože se v nich vychází z principu přidělovat volné položky závazků podle velikosti rybářského sektoru členského státu, nutné míry přizpůsobení rybářské činnosti, úrovně zaměstnanosti v sektoru a kontinuity probíhajících opatření Nicméně si EHSV přeje zdůraznit, že "kontinuita probíhajících opatření" by měla brát v úvahu situaci v členských státech, které dodržují legislativu Společenství, zejména co se týče víceletých orientačních programů.
3.4 Část II "Strategické orientace" a část III "Programování" vycházejí z toho, že budou nejprve přijaty strategické orientace Společenství, následně každý členský stát vypracuje národní strategický plán pro svůj sektor rybolovu, v souladu se strategiemi Společenství a poté, v souladu s tímto národním strategickým plánem, operační program na období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
Tyto operační programy, jež musí odpovídat strategii Společenství, specifickým cílům společné rybářské politiky a dalších společných politik, musí být vypracovány v souladu s orientačními programy, stanovenými v návrhu nařízení a předloženy Komisi ke schválení.
3.4.1 Po schválení Komisí budou operační programy realizovány a mohou být přezkoumány v případě, že by se vyskytly potíže s jejich uplatňováním, významné strategické změny nebo za účelem rozumného řízení.
3.4.2 V každém případě nařízení stanovuje, že nejpozději 30. dubna 2011 má každý členský stát Komisi předložit zprávu o realizaci národního strategického plánu a že nejpozději 31. října 2011 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o realizaci národních strategických plánů a orientačních programů Společenství.
3.4.3 EHSV považuje pořadí navrhovaných strategických orientačních programů za logické: tedy strategické orientační programy Společenství, po nich národní orientační programy a nakonec odpovídající operační orientační programy.
Nicméně by Výbor rád vyjádřil své pochyby o tom, zda tři měsíce představují dostatečné období k tomu, aby byl vypracován národní strategický plán vzhledem k jeho rozsahu, obtížím spojeným s účastí nějakého "partnera" a vzhledem k počtu regionů v některých pobřežních zemích.
3.5 Část IV navrhuje spolufinancování evropským rybářským fondem podle pěti prioritních cílů uvedených v odstavci 3.2.
3.5.1 V prioritním cíli č. 1 "Opatření pro adaptaci rybářské flotily Společenství" navrhuje Evropská komise v souladu s nařízením (ES) č. 2371/2002 tři hlavní akční linie založené na finančním příspěvku pro tyto oblasti:
a) Veřejná pomoc majitelům plavidel a posádkám, zahrnutým do národních plánů o přizpůsobení rybářské aktivity, v patřičných případech.
b) Investice do palubových rybářských plavidel starých 5 či více let, určené na modernizaci nad hlavní palubou za účelem zlepšení bezpečnosti na palubě, pracovních podmínek a kvality výrobku, pod podmínkou že tato modernizace nezvyšuje schopnost plavidla lovit ryby.
c) Socioekonomické náhrady na podporu správy loďstva, např. podpora praxe, když má rybář více zaměstnání, odborná příprava na jiná zaměstnání a časný odchod do důchodu.
Tato akční linie může také přispět na financování opatření pro odbornou přípravu a pobídek pro mladé námořníky, kteří se poprvé chtějí stát vlastníky rybářských plavidel.
3.5.1.1 První akční linie (odstavec 3.5.1), pro kterou Komise navrhuje finanční přispění, je veřejná pomoc pro vlastníky plavidel a posádky, jichž se týkají národní plány pro přizpůsobení rybářské aktivity, a které tvoří součást následujícího:
- plány na obnovu;
- opatření pro případ nouze;
- dohody s třetími zeměmi o neobnovení rybolovu;
- zavedení řídících plánů;
- národní plány pro opuštění flotily s maximálním trváním dvou let.
3.5.1.1.1 Návrh nařízení uvádí v článku 24, že období přizpůsobování národní rybářské flotily nesmí přesáhnout dva roky.
3.5.1.1.1.1 Nařízení (ES) č. 2371/2002 stanovuje, že plány na obnovu a řídící plány musí být víceleté.
3.5.1.1.1.2 EHSV se domnívá, že pokud budou plány na přizpůsobení rybářských aktivit omezeny na dva roky, může to vést k závažným problémům v členských státech, protože se jedná o vyvinutí značného úsilí v krátkém časovém úseku přesto, že plány na obnovu mají víceletý charakter.
Výbor je toho názoru, že pomoc národním plánům pro přizpůsobení rybářských aktivit, zmíněných v článku 23(a) návrhu nařízení, by měla trvat nejméně čtyři roky.
3.5.1.1.2 V prioritním cíli č. 1 navrhuje Komise, aby národní plány pro přizpůsobení rybářských aktivit zahrnovaly opatření pro trvalé a dočasné přerušení rybářských aktivit.
3.5.1.1.2.1 Návrh nařízení stanovuje, že trvalého odstavení plavidla z rybolovné činnosti může být dosaženo pouze vrakováním plavidla nebo jeho převedením na činnost pro neziskové účely.
EHSV má za to, že by mělo být možné uskutečnit toto převedení na alternativní činnost bez ohledu na možný zisk vzhledem k tomu, že Komise sama podporuje převedení na určité ziskové činnosti, například na turistický rybolov.
Dále se Výbor domnívá, že by princip převedení mohl rovněž počítat s konečným vývozem rybářských plavidel do třetích zemí a do společných podniků, pod podmínkou že vědecké zprávy prokáží existenci nadbytkových zásob ryb, které umožňují rozvoj trvale udržitelného rybolovu ve vodách třetích zemí.
3.5.1.1.2.2 Výbor trvá na svém názoru, vysloveném ve stanovisku k reformě společné rybářské politiky [7]: "EHSV je toho názoru, že společné podniky jsou jedním z možných nástrojů pro přeorientování rybářských flotil a pro spolupráci s třetími zeměmi v rámci politiky pro spolupráci a rozvoj."
3.5.1.1.2.3 Výbor se pozastavuje nad kritérii, navrženými Evropskou komisí v článku 25 pro stanovení úrovně veřejné pomoci, kterou mají obdržet majitelé lodí v případě, že by se rozhodli vrakovat své plavidlo, a to proto, že Komise zavádí variabilní hodnoty prémií, určovaných podle hodnoty lodi na národním trhu, její pojistné hodnoty, obratu plavidla, jeho věku a tonáži.
Výbor zastává názor, že by tato kritéria mohla způsobit problémy v sektoru rybolovu a možná i diskriminaci, v závislosti na tom, jakou hodnotu která země přikládá plavidlům.
Výbor tedy vyzývá Komisi, aby hledala alternativní kritéria, jež jsou spravedlivější ke všem členským státům.
3.5.1.1.3 Kromě toho, že fond poskytuje finanční příspěvek na dočasné zastavení rybolovné činnosti v souvislosti s plány pro přizpůsobení rybolovné činnosti, návrh nařízení předkládaný Komisí stanovuje, že ERF může přispět k financování dávek na dočasné pozastavení činnosti rybářům a majitelům plavidel, maximálně na období šesti měsíců, v případě přírodní katastrofy nebo jiných výjimečných okolností, jež nejsou výsledkem opatření pro zachování rybných zdrojů.
3.5.1.1.3.1 EHSV se domnívá, že je toto opatření nezbytné pro nelezení řešení v případě přírodní katastrofy či za jiných výjimečných okolností.
3.5.1.2 Co se týče rybářských plavidel starších pěti let, investice na palubě jsou omezeny na modernizaci zařízení nad hlavní palubou, s cílem zlepšení bezpečnosti na palubě.
3.5.1.2.1 Návrh nařízení vylučuje spolufinancování výměny hlavního motoru plavidla.
3.5.1.2.2 EHSV má za to, že, s výjimkou záchranných a komunikačních systémů, které se normálně nacházejí nad hlavní palubou, se bezpečnost plavidla zakládá především na vybavení, jež se nachází pod hlavní palubou.
3.5.1.2.3 Vzhledem k tomu, že potřeba vyměnit hlavní motor zřetelně ovlivňuje bezpečnost plavidla, a že tato výměna nemusí nutně zvýšit výkon jeho motoru a tedy ani nemusí nutně zvětšit jeho lovnou kapacitu, navrhuje Výbor, aby Komise zvážila možnost zahrnout výměnu hlavního motoru do politiky investic do palubových rybářských plavidel, čistě jako věc bezpečnosti, a to přesto, že nařízení (ES) č. 2371/2002 omezuje modernizaci na vybavení, jež se nachází na hlavní palubě.
3.5.1.2.4 Výbor tím, že takto vyzývá Komisi, má na mysli dlouhodobou údržbu rybářské flotily jako následek realizace reformy společné rybářské politiky.
3.5.1.2.5 Kromě zmíněných investic do bezpečnosti na palubě počítá návrh nařízení také s financováním vybavení, jež umožňuje skladování odpadu z úlovku na palubě, nebo které je součástí určitých pilotních projektů, nebo které redukuje dopad rybolovu na vodní prostředí a mořské dno.
EHSV s těmito návrhy souhlasí.
3.5.1.3 Návrh nařízení stanovuje, a Výbor souhlasí, aby toto spolufinancování vybavení bylo zvýšeno o 20 % v případech plavidel, provozujících "pobřežní rybolov v malém měřítku".
3.5.1.4 Konečně EHSV vítá socioekonomická opatření, která návrh nařízení přináší. Tato opatření mají zásadní důležitost pro rybáře, kteří jsou nuceni opustit sektor rybolovu jako důsledek reformy společné rybářské politiky.
Nicméně je Výbor toho názoru, že by tato socioekonomická opatření měla zahrnovat pomoc pro další odbornou přípravu a přeškolování rybářů, kteří v sektoru rybolovu zůstávají. [8]
3.5.1.4.1 Výbor se domnívá, že nejenom rybáři, ale i jejich rybářská sdružení by měla být způsobilá pro získání těchto socioekonomických kompenzací.
3.5.1.4.2 Výbor lituje toho, že mladí námořníci, kteří si přejí stát se poprvé majiteli plavidla, mají nárok pouze na finanční příspěvky pro svou odbornou přípravu na mořský rybolov a ne na konstrukci jejich rybářského plavidla. Tato pomoc by mohla být patřičně omezena, jakož i její rozsah.
EHSV vyzývá komisi, aby tuto možnost zvážila.
3.5.1.5 EHSV si je vědom toho, že udělování těchto finančních příspěvků se striktně řídí nařízením (ES) č. 2371/2002.
Nicméně si je Výbor rovněž vědom své povinnosti vůči členským státům a následně evropským občanům zajistit socioekonomickou kvalitu návrhů Komise. Musí tedy poukázat na skutečnost, že následkem opatření navrhovaných Komisí se rybáři EU rychle přemístí do jiných typů zaměstnání, rybářská flotila Společenství bude oslabena a následkem toho bude Evropská unie čím dál tím více závislá na dovozu ryb ze třetích zemí.
3.5.1.6 Když k tomu přičteme, že rybolov je jedním z nejnebezpečnějších zaměstnání v Evropě a ve světě, má nejvyšší počet pracovních úrazů, Výbor znovu vyslovuje svůj názor, obsažený v předchozích stanoviscích [9] k "Zelené knize o budoucnosti společné rybářské politiky" a ke "sdělení Komise o reformě společné rybářské politiky", který zní takto: "opatření pro snižování stavu flotil by neměla ztrácet ze zřetele potřebu dále obnovovat a modernizovat flotilu Společenství. Mělo by zde jít o skutečný závazek dosáhnout vysoké úrovně podmínek pro zpracování surového materiálu, zvýšení životního standardu na palubě a zlepšení bezpečnosti posádky."
EHSV vyzývá Komisi, aby zvážila jeho žádost, jež byla učiněna v důsledku zmíněného stanoviska o reformě společné rybářské politiky, v němž se zdůrazňovalo, že "veřejné příspěvky by nadále měly být přidělovány na obnovu a modernizaci rybářské flotily" tak dlouho, dokud to zdroje přidělené na rybolov umožní.
3.5.2 Prioritní cíl č. 2 se týká možnosti financovat z fondu "Akvakulturu, zpracování a marketing rybných a akvakulturních výrobků".
Návrh nařízení nejprve jasně vysvětluje, které typy investic do akvakultury, zpracování a marketingu jsou způsobilé, pak v rámci těchto typů investic objasňuje, která opatření jsou způsobilá, a nakonec omezuje či vyhrazuje tuto pomoc na investice do mikropodniků a malých podniků.
3.5.2.1 Jediný důvod, který Komise uvádí na ospravedlnění tohoto omezení je ten, že mikropodniky a malé podniky představují 90 % produkce akvakulturního průmyslu. EHSV je toho názoru, že by na tento cíl měl být jasně uplatněn princip subsidiarity.
Jediným omezujícím kritériem pro financování těchto projektů by mělo být zda jsou ekonomicky a obchodně životaschopné.
Tím by se zlepšila konkurenceschopnost podniků. Patřičná rozhodnutí by měla být učiněna členskými státy ve fázi sestavování národního strategického plánu a určování svých specifických cílů.
Výbor má za to, že spolufinancování evropským rybářským fondem by mělo být zaměřeno na podniky, jež se vykazují efektivností vzhledem k vynaloženým nákladům, zejména na mikropodniky a malé podniky, které mají přísný podnikatelský plán.
Pouze tyto podniky dokáží zajistit další existenci hospodářské a sociální sítě, nutné pro zlepšení životních podmínek a zachování životního prostředí.
Ačkoli je tedy upřednostňováno spolufinancování mikropodniků a malých podniků, požaduje Výbor, aby i další typy podniků, jejichž efektivnost odpovídá vynaloženým prostředkům, byly považovány za způsobilé.
3.5.2.2 Vzhledem k tomu, ze provozem pomocných rybářských plavidel využívaných pro akvakulturu nedochází ke zhoršení dopadu rybolovu na lovné zdroje ryb, je Výbor toho názoru, že by návrh nařízení měl zahrnout do spolufinancování z fondu také konstrukci nových lodí tohoto typu.
3.5.2.3 EHSV věří, že, v rámci opatření o způsobilosti, by měl návrh nařízení poskytovat možnost přidělení pomoci na financování investic, jejichž účelem je zlepšit biologickou a ekonomickou účinnost současných výrobních systémů, s cílem usnadnit používání nových technologií, jež jsou ohleduplnější k životnímu prostředí a jejichž efektivnost odpovídá vynaloženým prostředkům.
3.5.2.4 Návrh nařízení přináší jednu novinku v oblasti akvakultury, kterou EHSV považuje za velmi důležitou. Jedná se o poskytování vyrovnání, jež podléhá sérii podmínek, za využití akvakulturních výrobních metod, které pomáhají zlepšovat životní prostředí a zachovat přírodu, za účelem splnění cílů Společenství týkajících se rybolovu a životního prostředí.
3.5.2.5 Nicméně se EHSV domnívá, že je prakticky nemožné uplatnit v praxi článek 31(4) návrhu nařízení.
Členský stát není schopen, ve stádiu sestavování operačního programu na rok 2006, předpovědět výši ztrát na příjmech, dodatečných nákladů či nutnost poskytnout finanční podporu pro uskutečnění projektů na každý z příštích sedmi roků.
EHSV tedy žádá a zrušení článku 31(4).
3.5.2.6 EHSV považuje příspěvky z fondu na opatření pro veřejné zdraví a zdraví zvířat za přiměřené vzhledem k tomu, že počítají s poskytováním náhrad chovatelům měkkýšů a korýšů za dočasné přerušení sběru chovaných měkkýšů v důsledku kontaminace a s financováním odstraňování rizika patologií v akvakultuře.
3.5.2.7 V podobném duchu se Výbor domnívá, že v návrhu nařízení obsažená opatření o způsobilosti pro investice do zpracování a marketingu jsou dostatečná za předpokladu, že nebudou, jak již bylo řečeno, vyhrazena pro mikropodniky a malé podniky.
3.5.2.8 EHSV má za to, že tento prioritní cíl by měl také jasně stanovit finanční pomoc pro rybolov ve vnitrozemí a v kontinentálních vodách, které pro některé členské státy Evropské unie představují klíčové lovné oblasti.
3.5.3 Prioritní cíl č. 3 návrhu nařízení zahrnuje "opatření společného zájmu".
Praví se v něm, že fond může přispět na kolektivní akce omezeného trvání, které jsou realizovány za aktivní podpory samotných operátorů, nebo organizacemi zastupujícími výrobce, nebo jinými organizacemi, které řídící orgán uznává a které pomáhají splnit cíle společné rybářské politiky.
Nicméně přesto, že pravidla pro poskytnutí podpory určují, že akce mohou být realizovány "samotnými operátory", stanovují rovněž, že fond může podpořit kolektivní akce omezeného trvání, "jež by normálně nebyly podpořeny soukromými podniky". Navíc v příloze č.
II návrhu nařízení není zmíněna finanční účast soukromých oprávněných osob na investicích zaměřených jinak než produktivně, zahrnutých do skupiny I, což pokrývá veškeré investice patřící do prioritního cíle 3.
Výbor tedy požaduje, aby fond napomáhal kolektivním akcím omezeného trvání, jejichž iniciátory jsou soukromé podniky.
3.5.3.1 Výbor oceňuje fakt, že fond podporuje "kolektivní akce" navrhované v článku 36 evropského rybářského fondu.
Čtyři rozsáhlé akční linie poskytují prostor pro volbu důležitých cílů pro sektor rybolovu a akvakultury.
3.5.3.2 Co se týče "opatření zaměřených na ochranu a rozvoj volně žijících vodních živočichů" v článku 37, EHSV se obává, že jsou čistě technického charakteru, jako je instalace statických či mobilních zařízení, určených k ochraně a rozvoji volně žijících vodních živočichů, nebo k obnově vnitrozemských vodních cest včetně míst pro tření ryb a migračních tras pro stěhovavé druhy ryb. Vůbec není zmíněna nutnost vědeckého sledování a přímého doplňování populací.
EHSV požaduje podporu z fondu zajišťující, že tento typ činnosti bude specificky vyžadovat vědecké monitorování a brát v úvahu nutnost podporovat doplňování populací určitých stěhovavých druhů.
Dále pak požaduje, aby zainteresované soukromé subjekty, schopné splnit stanovené cíle, byly zahrnuty do seznamu organizací, jež mohou realizovat tento typ činnosti.
3.5.3.3 Spolufinancování investic do "rybářských přístavů" je jasně popsáno.
EHSV se domnívá, že by k současným pěti vytyčeným akčním liniím měla být přidána další, jejímž cílem bude vytváření a údržba nocleháren pro rybáře EU vracejících se z moře a nemajících bydliště v místě přístavního doku.
3.5.3.4 EHSV souhlasí s přístupem k "podpoře a rozvoji nových trhů", jelikož pomoc evropského rybářského fondu se soustřeďuje zejména na kolektivní akce zaměřené, mimo jiné, na využití nadbytkových nebo nedostatečně využívaných druhů, zlepšení kvality výrobků, podporu výrobků vytvořených využitím metod se slabým dopadem na životní prostředí a zlepšení image celého sektoru rybolovu cestou kampaní.
3.5.3.5 Co se týče "pilotních projektů" zmíněných v článku 40, je EHSV názoru, že by bylo dobré přidat odstavec určující podmínky, za jakých by bylo možné v oblasti rybolovu dotovat průzkumné pilotní projekty, pod podmínkou, že jejich cílem je zachování rybných zdrojů a zahrnují selektivnější techniku, jak je stanoveno v nyní platném Finančním nástroji pro orientaci rybolovu (FNOR).
3.5.3.6 EHSV se domnívá, že by Evropská komise měla do tohoto směru zahrnout opatření nutná pro zlepšení vědeckého poradenství, jak navrhuje ve svém sdělení o "Zlepšení vědeckého a technického poradenství pro řízení rybolovu Společenství" [10].
V tomto duchu Výbor věří, že by rovněž měly být dotovány výzkumné mořské plavby, socioekonomické studie o dopadu drastických opatření zaměřených na doplnění populací, vědecká hodnocení sektoru a práce regionálních poradních rad. Vědcům by měly být udělovány finanční příspěvky stejně jako členům rad.
3.5.3.7 Dále se Výbor domnívá, že by mělo být pokračováno v pomoci pro zřizování a fungování organizací výrobců jako v nynějším Finančním nástroji pro orientaci rybolovu.
3.5.4 Rozsah pomoci určené pro prioritní cíl č. 4 "trvale udržitelný rozvoj pobřežních rybářských oblastí". Jako doplněk dalších nástrojů Společenství bude fond poskytovat pomoc trvale udržitelnému rozvoji a zlepšení životních podmínek způsobilým pobřežním rybářským oblastem. Dále se pak vysvětluje, že tato pomoc je součástí celkové strategie, jejímž cílem je podpořit realizaci záměrů společné rybářské politiky, a to především tím, že bude brán ohled na socioekonomické důsledky.
3.5.4.1 Většina opatření v tomto prioritním cíli se zaměřuje na obnovu pobřežních oblastí závislých na rybolovu, v souladu s předpokladem, že jejich rozvoj nemůže být nadále spojován s rybolovem.
EHSV je toho názoru, že opatřením pro trvale udržitelný rozvoj těchto oblastí, určeným na podporu alternativní činnosti k rybolovu, by měl předcházet důkladný vědecký rozbor, uskutečněný za spolupráce jak vědců tak zástupců sektoru rybolovu v dotyčné oblasti.
3.5.4.2 Návrh nařízení stanovuje, že každý členský stát zahrne do svého operačního programu seznam oblastí, které mají nárok na podporu z fondu v rámci programu podpory udržitelného rozvoje pobřežních oblastí.
3.5.4.3 Tento přístup je vcelku v souladu s pravidlem subsidiarity, které Komise neustále zdůrazňuje jako základní prvek správného uplatňování návrhu nařízení.
Komise nicméně sama toto tvrzení oslabuje prohlášením, že členské státy musí určit své způsobilé oblasti podle různých parametrů, z nichž některé naprosto neodpovídají realitě, zejména parametr požadující, aby oblast měla méně než 100000 obyvatel.
Výbor tedy žádá, aby byl tento požadavek vyškrtnut z parametrů určujících způsobilé oblasti.
3.5.4.4 V této souvislosti se Výbor domnívá, že jakmile Komise stanoví opatření pro určení způsobilosti, bude uplatňování principu subsidiarity věcí zásadní důležitosti.
EHSV žádá Komisi, aby v návrhu nařízení udělila členským státům právo sestavit seznam způsobilých pobřežních oblastí podle svých vlastních kritérií.
3.5.4.5 Konečně, tento prioritní cíl stanovuje, že činnost na pomoc trvale udržitelnému rozvoji pobřežních rybolovných oblastí má být prováděna na daném území skupinou místních veřejných nebo soukromých partnerů nazvanou "pobřežní akční skupina"(PAS).
3.5.4.6 Pobřežní akční skupiny budou spravovat pomoc, v souladu s různými operačními pravidly, jež zajistí administrativní a finanční kapacitu, a tak zaručí úspěšné završení plánovaných akcí a jejich úplnou transparentnost.
3.5.4.7 EHSV doporučuje, aby složení pobřežních akčních skupin bylo nejdříve schváleno sociálními partnery.
3.5.5 Předpisy určující pomoc z evropského rybářského fondu jsou zahrnuty do prioritního cíle č.
5 "technická pomoc". Tento prioritní cíl, na popud Evropské komise a jejím jménem, má financovat opatření prováděná Komisí v oblastech přípravy, monitorování, správní a technické pomoci, hodnocení, auditu a inspekcí evropského rybářského fondu, a tato opatření mohou být navržena členskými státy v jejich operačních programech za stejným účelem.
3.5.5.1 Návrh nařízení omezuje rozpočet určený technické asistenci na 0,8 % z roční částky a podporu členským státům na 5 % částky každého operačního programu.
3.5.5.2 Výbor schvaluje navrhované způsobilé činnosti a omezení dotací.
4. Obecné připomínky
4.1 Návrh nařízení přináší sadu obecných předpisů o "účinnosti a veřejnosti pomoci", "finančním přispívání z fondu", "řízení, monitorování a kontrolách", "finančním řízení" a "výboru pro evropský rybářský fond".
4.1.1 Výbor souhlasí se všemi těmito předpisy, protože zaručují řádné fungování, řízení, monitorování a transparentnost fondu.
5. Závěry
5.1 Návrh nařízení o evropském rybářském fondu tvoří finanční nástroj, jež bude doprovázet opatření pro řízení zdrojů a přizpůsobí výrobní struktury sektoru tak, aby byly v souladu se společnou rybářskou politikou.
Dá se říct, že Evropský hospodářský a sociální výbor v zásadě podporuje návrh předložený Komisí.
5.2 Výbor souhlasí s délkou období pro uplatnění nařízení od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013 s tím, že jej Rada před skončením tohoto období zreviduje.
5.3 Dále se Výbor domnívá, že celkové cíle a obecná pravidla pro podporu jsou zcela přiměřená, ačkoli naléhá na Komisi, aby co nejvíce uplatnila princip subsidiarity tak, že poskytne členským státům pravomoc rozhodovat o konkrétních opatřeních, na která by se mělo soustředit jejich ekonomické úsilí.
Výbor také navrhuje přidat ke jmenovaným cílům, na které se soustředí pomoc fondu, dodatečný cíl "zachovat kvalitní pracovní prostředí a zlepšit životní podmínky, bezpečnost a hygienu na pracovišti".
5.4 Výbor je toho názoru, že tříměsíční období poskytnuté na sestavení národního strategického plánu je příliš krátké vzhledem k rozsahu tohoto plánu, obtížím spojeným s účastí nějakého "partnera" a počtem regionů v některých pobřežních zemích.
5.5 Co se týče prioritního cíle č. 1 "opatření pro adaptaci rybářské flotily Společenství", přijímá fond opatření, jež jsou obsažena v textu schváleném Radou ohledně reformy společné rybářské politiky.
Nicméně se Výbor domnívá, že by si Evropská unie měla nadále udržet funkční a konkurenceschopnou rybářskou flotilu jak uvnitř tak vně exkluzivní hospodářské zóny a že za to Komise nese odpovědnost.
Výbor tedy žádá Komisi, aby zvážila tyto zlepšovací návrhy pro prioritní cíl č. 1:
- Dotace národním plánům pro přizpůsobení rybolovné činnosti by měly být udělovány po dobu nejméně čtyř let.
- Pomoc v případě trvalého zastavení rybolovné činnosti by měla být určena nejenom na vrakování plavidla, ale rovněž na jeho převedení na jiné účely, na jeho vývoz do třetí země a na společné podniky.
- Aplikování spravedlivějších kritérií pro stanovení míry veřejné pomoci poskytnuté na vrakování.
- Z bezpečnostních důvodů zahrnout výměnu hlavního motoru mezi investice do palubových rybářských plavidel, mající nárok na dotace z fondu.
- Tato socioekonomická opatření by měla zahrnovat pomoc pro další odbornou přípravu a přeškolování rybářů, kteří v sektoru rybolovu zůstávají. [11]
- Udržení funkční rybářské flotily cestou obnovy a modernizace rybářských plavidel tak dlouho, jak to zdroje přidělené na rybolov umožní.
5.6 Co se týče prioritního cíle č. 2 "Akvakultura, zpracování a marketing rybných a akvakulturních výrobků", má EHSV za to, že by na uplatňování tohoto cíle mělo být použito kritérium subsidiarity, což by dalo členským státům pravomoc rozhodovat o nejvhodnějším použití finančních příspěvků z fondu a možnost upřednostnit investice předkládané mikropodniky a malými podniky. Jediným omezením v této věci by mělo být kritérium, zda jsou prezentované projekty ekonomicky a obchodně životaschopné a zlepšují konkurenceschopnost podniků.
5.7 Co se týče prioritního cíle č. 3 "opatření kolektivního zájmu", Výbor žádá, aby byly z fondu financovány kolektivní akce omezeného trvání pořádané soukromými podniky a rovněž investice nutné ke zlepšení vědeckého a technického poradenství v řízení rybolovu Společenství.
5.8 Prioritní cíl č. 4 "trvale udržitelný rozvoj pobřežních rybolovných oblastí" omezuje způsobilé oblasti na ty, jež mají méně než 100000 obyvatel.
Výbor je toho názoru, že tento požadavek by měl být zrušen a místo něj aplikován princip subsidiarity, přiznávající každému členskému státu pravomoc sestavit seznam způsobilých pobřežních oblastí dle svých vlastních kritérií.
5.9 Výbor vítá prioritní cíl č. 5 "technická asistence" a považuje navrhovanou způsobilou činnost a rozsah dotací za přiměřené.
5.10 EHSV má za to, že tento prioritní cíl by měl také jasně stanovit poskytování finanční pomoci pro rybolov ve vnitrozemí a v kontinentálních vodách, které pro některé členské státy Evropské unie představují klíčové lovné oblasti.Výbor doporučuje, aby v návrhu nařízení Rady, kapitole II, článku 4, bodě e), a ve všech ostatních článcích, bylo slovo "jezerech" nahrazeno slovy "vnitrozemských vodách".
5.11 EHSV plně podporuje řízení fondu, kontrolní a monitorovací systém a považuje je za zcela odpovídající a nutné pro efektivnost evropského rybářského fondu.
5.12 Vzhledem ke všem výše zmíněným důvodům podporuje Evropský hospodářský a sociální výbor návrh nařízení předkládaný Komisí, avšak vyzývá Komisi, aby vzala na vědomí komentáře, obsažené v tomto dokumentu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropského společenství
KOM(2004) 501 v konečném znění – 2004/0170 (CNS)
(2005/C 267/09)
Dne 22. října 2004 se Rada Evropské unie v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla prokonzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem věc výše uvedenou.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", jež byla pověřena přípravnými pracemi k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 15. dubna 2005 (zpravodaj: pan BURANI).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil následující stanovisko na svém 417. plenárním zasedání dne 12. května 118 hlasy pro, 2 hlasy proti a 15 se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Článek 9 usnesení Rady o finančních prostředcích Unie [1] předpokládá, že Komise provede do 1. ledna 2006 všeobecnou revizi systému vlastních finančních prostředků plánovaného pro období 2007 – 2013 a v případě potřeby předloží vhodné návrhy.
Evropský parlament výslovně žádal o přepracování kritérií pro přidělování příspěvků.
V rámci svého pověření a se souhlasem Rady vypracovala Komise návrh, který předkládá k posouzení.
Díky své čistě technické povaze tohoto tématu lze považovat úkol, který Komise dostala, za obtížný; obtížný je ale i obzvláště kvůli choulostivým politickým aspektům, které charakterizují jak vzájemné vztahy členských států mezi sebou, tak i vztahy mezi vládami států a jejich občany.
1.2 Technická část dokumentu není jednoduchá k porozumění ani pro ty, kteří se v oblasti financování veřejného sektoru vyznají.
Je ale nutno uznat, že se Komise snažila o takové zpracování problematiky, aby ji mohli projednat a pochopit odborníci a ti, kteří o ní rozhodují.
K návrhu je připojena zpráva [2], která vysvětluje stávající systém a výhody i nevýhody různých možností jakož i technický dodatek o ekonometrických aspektech, který obsahuje účetní, matematické a hospodářské detaily [3].
1.3 Výbor se proto chce soustředit na aspekty, které jsou v přímé souvislosti se spravedlností příspěvků a na mechanismy jejich rozdělování jakož i příjmových a výdajových toků mezi členskými státy.
Je si ale vědom skutečnosti, že na základě vysloveně odborné a velmi těžce srozumitelné povahy této tematiky se částečně těžko zjišťuje hospodářský či politický význam jejich dopadu.
Dále je velmi obtížné jednoznačně definovat pojem "spravedlnosti" systému vlastních prostředků, protože obsahuje jak subjektivní tak objektivní aspekty.
Zatímco lze například měřit úroveň blahobytu, je hodnocení nepřímých výhod plynoucích z členství v EU nepoměrně těžší.
Konečný výsledek záleží víceméně na tom, zda se během projednávání této otázky v Radě, které zcela zřejmě nebude snadné, podaří dosáhnout rozumné vyváženosti.
1.3.1 Kvalita dosaženého řešení bude záviset na tom, zda se podaří nalézt stabilní rovnováhu mezi oběma následujícími zásadami: jedná se zaprvé o zásadu odpovídající návratnosti (juste retour),, přičemž každý členský stát vychází z toho, že jeho příspěvek je závislý na součtu všech výhod plynoucích z členství v EU, které nelze ale vždy kvantifikovat.
Druhá zásada se týká solidarity, která od členských států vyžaduje jistou míru flexibility, aby dělaly na základě potřeb Společenství větší ústupky nebo méně požadovaly.
Dále je třeba zohlednit, že jsou tyto zásady všeobecně akceptovány, ale každý stát je na základě vlastních výpočtů interpretuje rozdílně.
Každá vláda zajišťuje vlastní finanční prostředky a ví, že veřejné mínění hraje v rozhodovacím procesu rozhodující roli.
Dohodu, která by všechny uspokojila lze dosáhnout jen tehdy, jsou-li přijata řešení v duchu skutečného "finančního federalismu".
2. Současná situace
2.1 Existence vlastních zdrojů je specifickou vlastností Evropské unie a je jedním z prvků, které charakterizují autonomní právní subjektivitu Unie.
Znamená to, že musí mít k dispozici vlastní finanční prostředky aniž by byla závislá na členských státech.
V této souvislosti mohou být vlastní zdroje definovány jako vlastní příjmy Společenství určené na financování jeho rozpočtu, na které má právní nárok, a o kterých nemusí rozhodovat vlády členských států.
2.2 Podle zásad, které Evropská rada definovala v rámci zasedání v Berlíně ve dnech 24. až 25. března 1999 musí být systém vlastních zdrojů EU "spravedlivý, průhledný, hospodárný, jednoduchý a měl by být založený na kritériích (...), která nejlépe vystihují schopnost každého členského státu přispívat".
Tato jasná zásada byla různým způsobem několikrát porušena.
2.3 Rozhodnutí Rady k vytvoření sytému vlastních zdrojů z 21. dubna 1970 bylo na základě rozhodnutí z 24. června 1988 doplněno a pozměněno, k poslední změně došlo roku 1999 na zasedání Evropské rady v Berlíně.
Zjednodušeně vyjádřeno rozlišujeme tři rozdílné kategorie zdrojů:
- tradiční vlastní zdroje (TVZ): zde se jedná především o celní poplatky a zemědělské odvody;
- vlastní zdroje z DPH: jedná se o původně na 1 % určený a posléze pozměněný odvod z národních příjmů z DPH, které vyplývají ze statisticky zjištěného "teoretického" jednotného vyměřovacího základu DPH.
Vyměřovací základ nesmí přesahovat 50 % hrubého národního důchodu (HND);
- vlastní zdroje z HND: jedná se o poplatek v závislosti na HND členských států.
V zásadě neexistuje žádný horní limit, ale musí být nižší než horní limit vlastních zdrojů, který celkovou položku všech zdrojů Společenství vymezuje na 1,24 % HND celé Evropské unie.
2.3.1 Jestliže se v roce 1996 skládalo 70 % všech příjmů EU ze součtu všech TVZ a z vlastních zdrojů z DPH, klesl podíl obou kategorií v roce 2003 na 38 %.
Podle výpočtů Komise se tento podíl v roce 2004 a v tomto roce sníží na přibližně 26 %, což je znamením všeobecné tendence dalšího snížení tohoto podílu, z čehož je vidět příslušný růst zdrojů z HND (tzv. "čtvrtého zdroje příjmů").
2.4 Mechanismus "čtvrtého zdroje příjmů" byl změněn na základě rozhodnutí Rady ze 7. května 1985. Vzhledem ke skutečnosti, že by Spojené království muselo přispět prostředky, které převyšují jeho možnosti bylo dohodnuto, že se této zemi vrátí dvě třetiny jejich čistých příspěvků.
Toto rozhodnutí bylo následovně předmětem změn a Komise se domnívá, že následné změny udělaly tento mechanismus vracení příspěvků "stále komplikovanější a neprůhlednější".
2.4.1 O tom, že bude nutné mechanismus opravit bylo rozhodnuto již v roce 1984 na zasedání Evropské rady ve Fontainebleau, ale její pojetí, přestože formulováno jen obecně, obsahuje obecně platnou zásadu:"každý členský stát, který by – měřen dle svého relativního blahobytu – nesl příliš velkou rozpočtovou zátěž, může v jistém okamžiku využít opravné opatření."
Spojené království jako jediný členský stát z této "opravy" v následujícím roce (v souvislosti s rozhodnutím ve Fontainebleau) těžilo a k dnešnímu dni se na tom nic nezměnilo: každý rok dostane zpět 4,6 miliard eur (roční průměr za období let 1997-2003).
Výbor se ptá na význam slov "v jistém okamžiku", které vyvolávají domněnku, že se jedná o časově omezené opatření, které se má pravidelně prověřovat (což se ale nikdy nedělalo); dále se Výbor ptá, zda by tehdy měly nárok na tento druh opatření i jiné členské státy.
2.4.2 Pojem "přílišné zátěže" lze částečně vysvětlit skutečností, že Spojené království bylo s uvedenou hodnotou 90,6 % evropského průměru až na samém na konci přehledu [4] HND, za Itálií s hodnotou 92,6 %, za Francií se 104 % a za Německem se 109,6 %.
Dnes je toto pořadí obrácené (na základě údajů z roku 2003): Spojené království je spolu s Dánskem s hodnotou HND 111,2 % evropského průměru před Francií (104,2 %), Německem (98,6 %) a Itálií (97,3 %).
Dalším zohledněným bodem byla skutečnost, že Spojené království muselo přispět velmi vysokým příspěvkem z DPH, zatímco obdrželo v poměrně malém měřítku pomoc v oblasti zemědělství a regionální politiky.
Na závěr se Spojené království jevilo jako země platící největší čisté příspěvky na rozpočet Společenství: je to nevyrovnaná situace vyžadující opravu, ke které také nakonec došlo.
2.4.3 Zpětná úhrada ve prospěch Spojeného království byla a bude převedena na ostatní členské státy v poměru k jejich HND, přičemž bude Spojené království z příslušného výpočtu samozřejmě vyňato.
Pravidlo vztahu k HND bylo v roce 1999 významně pozměněno, když byla čtyřem ( v relativních číslech) z největších přispěvatelů do rozpočtu Společenství (Německo, Nizozemsko, Rakousko a Švédsko) uděleno 75 % snížení jejich příspěvku na opravné opatření.
Výsledkem tohoto nového příspěvkového systému je, že Francie a Itálie společně financují 52 % oprav ve prospěch Spojeného království.
2.4.4 Jestliže by současný systém zůstal v platnosti, finanční výhled na období let 2007-2013 by vedl k paradoxní situaci, tj. ke zvýšení britské opravy v průměru o 50 %; výsledkem by bylo, že by se stalo Spojené království nejmenším čistým přispěvatelem [5], za současného podstatného zatížení ostatních států včetně nových členských států bez ohledu na to, že by – podle názoru EHSV- vyžadovalo plánované rozšíření mechanismu na další země (srov. odstavec 3.6) úpravu pravidel.
Proto by měl být opravný mechanismus – pakliže by byl vůbec nutný (srov. odstavec 3.6.4) – přinejmenším revidován, tak jak je v záměru Komise, a nahrazen mechanismem jiným, který by zohlednil kritéria z Fontainebleau a který by vedl ke spravedlivému a transparentnímu řešení.
3. Návrh Komise – poznámky k nejdůležitějším článkům
3.1 Článek 2: vlastní zdroje.
Odstavec 1 písmeno a se věnuje současnému systému, který byl v několika bodech změněn.
Vlastní zdroje první kategorie (TVZ, viz odstavec 2.3) sestávají především z odvodů, odměn, dodatečných a vyrovnávacích plateb, celních poplatků z pohybu zboží s třetími státy a z příspěvků a poplatků v sektoru cukru.
Členské státy si ponechají 25 % dlužných příspěvků jako vyrovnání za inkasní náklady: odvod tohoto objemu vyžaduje objasnění.
Původně se jednalo o 10 %, v roce 1999 byly zvýšeny na 25 % a poprvé byly definovány jako "inkasní náklady".
Jednalo se zjevně o netypické opravné opatření, z něhož těžilo především Nizozemsko a Spojené království a je příkladem nedostatečné transparentnosti postupu.
3.1.1 Procentuální podíl příjmů z TVZ na celkových příjmech EU neustále klesá (údaje k tomuto bodu pochází ze zprávy Komise o financování Evropské unie [6]: z 19 % v roce 1996 klesl na 13 % v roce 2003.
Výpočty a statistické postupy, které jsou nutné pro určení dlužných příspěvků obnášejí použití zdrojů a výdajů relevantních i po snížení celních poplatků.
3.1.1.1 EHSV se ptá, zda se opravdu vyplatí si tento příspěvkový systém ponechat nebo zda by nebylo na místě význam tohoto systému drasticky snížit a nahradit ho úpravou sazby HND.
Výbor nicméně zaznamenává, že Komise zvolila zcela opačný přístup, který vychází z toho, že daňové prameny jsou pro Unii přirozené a vůbec nepomýšlí na to, aby tuto daňovou sazbu ještě změnila, tím spíš že tento přístup zjevně sdílí i většina států.
3.2 Odstavec 1 písmeno b předpokládá, že všechny členské státy budou používat jednotnou sazbu na základě harmonizovaného vyměřovacího základu DPH.
Použitý vyměřovací základ nesmí překročit 50 % HND každého členského státu.
V odstavci 4 je jednotná sazba stanovena na 0,30 %.
Snížení relativní důležitosti tohoto příjmu do rozpočtu Společenství je významné: z 51,3 % v roce 1996 se přešlo na 14 % (předpoklad) pro rok 2004 a 2005.
3.2.1 EHSV opakovaně kritizoval systém DPH, který způsobil vysoké inkasní, administrativní a kontrolní náklady v ještě větší míře než TVZ.
Podle OLAF je DPH "daň, která se nejvíce obchází", což způsobuje Společenství příslušné škody (které se pak vyrovnávají zvýšením příspěvku z HND).
3.2.2 EHSV se i v tomto případě ptá, zda má smysl tyto dávky, které Komise zjevně upřednostňuje ponechat, přestože dle původního záměru zvažuje vytvořit z nich skutečný daňový zdroj.
Nejvyšší sazba vlastních zdrojů z HND by měla být upravitelná tak, aby vlastní zdroje z DPH byly nahrazeny vlastními zdroji z HND.
Pokud jsou příjmy z odvodu DPH řádově stejné jako příjmy z procentuálního podílu na HND, neměla by být potřeba významná přerozdělení s ohledem na zatížení členských států, ale statistický výpočet a vybírání podílu DPH na vlastních zdrojích EU by bylo zbytečné.
Ve zmíněné zprávě o financování Unie (viz odstavec 3.1.1) sice Komise skutečně zvažovala možnost odstranění vlastních zdrojů z DPH, ale dospěla k opačnému závěru.
3.2.2.1 EHSV si je vědom komplexnosti této otázky a domnívá se, že by se měly před konečným rozhodnutím pečlivě prověřit povaha a četné nevýhody tohoto druhu daní. S touto otázkou se již víckrát zabýval.
Kromě toho, co je uvedeno v předchozím odstavci by se mělo zvážit, že je DPH již desítky let v "provizorním režimu".
3.3 Článek 2 odstavec 1 písmeno c obsahuje nejdůležitější prvek návrhu Komise: navrhuje se v něm, aby se stanovil odvod ze součtu HND všech členských států prostřednictvím "sazby, která se určí v rámci rozpočtového procesu".
Rozpočtový proces je zvláštní tematická oblast, ke kterému by se Výbor nechtěl vyjádřit.
Poukazuje ale na to, že podíl tohoto odvodu se neustále zvyšuje a má tu výhodu, že má ze všech druhů finančních zdrojů nejnižší administrativní náklady.
V dodatku ke své zprávě Komise připomíná, že administrativní náklady představují pouze jedno kritérium z mnoha zohledněných, a ne bezpodmínečně to nejdůležitější.
EHSV to bere na vědomí a zdůrazňuje, že pokud jde o příspěvky do rozpočtu, často dodržování zásad pokulhává za nutností šetřit.
3.4 Tři výše uvedené zdroje příjmů (odstavec 1 písmena a,b, a c) vytváří "mix", který je jak se uvádí v odstavci 2 doplněn "dalšími zavedenými odvody" a může být každý rok značně rozdílný.
Již delší dobu Rada i Komise zvažují, zda má být tento systém ponechán.
Ve výše uvedené zprávě o financování Unie [7] se Komise zabývá otázkou optimální struktury a vychází přitom ze tří možností: ponechání současného systému, zavedení systému financování spočívajícího pouze na HND nebo zavedení systému, založeném mnohem víc na daňových příjmech.
Je pravděpodobné, že tato otázka bude v průběhu příštího roku projednána, aby se dospělo k definitivnímu rozhodnutí.
Výbor doufá, že bude informován o dalším vývoji, ale varuje před tendencí, kterou lze již nyní pozorovat a která vyplývá z provedených studií, volit pouze technický a účetní přístup, který nezohlední aspekty politické.
3.4.1 Bylo navrženo, aby se v rámci "dalších zavedených odvodů" – o kterých se píše v předchozím odstavci – nebo dokonce místo vlastních zdrojů DPH zavedla daň z neekologických energetických výrobků ve prospěch Společenství, přičemž by se tyto prostředky musely využít na ochranu životního prostředí.
Výbor je proti tomuto řešení, protože žádné pravidlo nepovoluje, aby se určité části příspěvků účelově vázaly.
Kromě toho mezinárodní politická situace nedovoluje přijímat rozhodnutí, která by mohla negativně ovlivnit budoucí vývoj.
3.5 Článek 3: zdroje a závazky.
V tomto článku se stanoví strop pro příjmy a výdaje: celková výše vlastních zdrojů činí 1,24 % celkového HND členských států, položky závazků nesmí překročit 1,31 % celkového HND.
K vyrovnání by mělo dojít prostřednictvím příjmů jiného druhu.
Pokud jde o výdaje, zjistilo se na základě dialogu mezi členskými státy, že existují různé metody výpočtu stropu v souvislosti s předpokládaným finančním výhledem.
Výsledek této otázky bude záviset na rovnováze, která bude nalezena mezi oběma následujícími pozicemi: pozicí zastánců silnější role Komise a náročných programů ve smyslu socioekonomického pokroku, které vyžadují nové a širší zdroje na jedné straně, a na straně druhé pozicí zastánců větší volnosti členských států a konsolidační politiky, která by znamenala, že by se udržel status quo nebo by se současné příjmy dokonce snížily (což je nepravděpodobné).
Zvláštní pozornost by měla být věnována problematice nových členských států: budoucí směry budou záviset na akceptaci dvou pojmů, které se označují jako "globální solidarita" a "globální rozvoj".
Tyto pojmy prohlašovat je velmi snadné, obtížnější je interpretovat je v rozpočtu.
3.6 Článek 4 odstavec 1: všeobecný opravný mechanismus.
Rozhodnutí z Fontainebleau v souvislosti se Spojeným královstvím platí jako všeobecné pravidlo: bylo ustanoveno, že se bude všeobecný opravný mechanismus uplatňovat pro všechny členské státy, které budou mít negativní rozpočtovou nevyváženost, která nepřekročí určitý procentní podíl svého HND.
Práh v návrhu rozhodnutí není upřesněn, v úvodu důvodové zprávy se ale uvádí hodnota -0,35 % HND.
Celková výše oprav ale nesmí překročit"nejvyšší přípustný objem úhrad".
Rada vypočítá opravy a jejich financování na základě procedury podle článku 279 odstavec 2 Smlouvy zakládající ES.
Opravy pro příslušné členské státy sestávají z rozdílu mezi celkovými platbami a obdrženými finančními prostředky, který se násobí dělitelnými celkovými výdaji.
Je-li výsledek pozitivní, násobí se sazbou úhrad, která činí maximálně 0,66 % celkových plateb a která se v případě nutnosti přiměřeně sníží, aby se dodržel nejvyšší přípustný objem úhrad.
Koneckonců je procedura hůře srozumitelná a výsledky lze těžko kontrolovat.
Představuje tak další příklad nedostatečné transparence a měla by být bezpodmínečně zjednodušena.
3.6.1 EHSV konstatuje, že otázky, které kladl v odstavci 2.4.1 a návrhy uvedené v odstavci 2.4.4 byly skutečně dostatečně zohledněny do takové míry, že časově neomezená procedura, která byla přístupna pouze jednomu státu, ač odůvodněně, je nyní přístupna všem.
Výbor dále zaznamenává, že pojem "přílišná zátěž" byl převeden na přístup matematicko-účetní.
Lze se tak sice vyhnout subjektivnímu hodnocení, ale nezohledňují se tak aspekty "téměř kvalitativní povahy": kromě příjmu na hlavu např. konkurenceschopnost, úroveň sociální ochrany a stínového hospodářství.
Na druhé straně je-li je pravda, že nelze vyjádřit skutečnou situaci země pouze v číslech, hrozilo by, že zavedením všeobecné normy by se zavedly subjektivní hlediska, která by odporovala zásadě transparentnosti.
Proto nezbývá nic jiného než přijmout VOM tak jak je, být si vědom, že jeho provádění nevede vždy k optimálním výsledkům.
3.6.2 Výhoda řešení, které je navrženo v článku 4 odstavec 1 spočívá v tom, že by se odstranily přímé platby členských států na financování opravného mechanismu, který by pak byl financován víceméně z rozpočtu Společenství.
Tím by se odstranil systém, který odporuje logice a není transparentní.
Důvodová zpráva Komise obsahuje četné výpočty a úvahy, které nejsou vždy snadno porozumitelné a které svědčí o významu návrhu rozhodnutí.
Zavedení sazby -0,35 % HND bude znamenat pravděpodobně celkový objem hrubých oprav v průměrné výši 7 miliard eur. Tato informace usnadňuje hodnocení všeobecného opravného mechanismu.
Podle vyjádření Komise provádění VOM v kombinaci se změnou finančních předpisů znamená, že "srovnání objemu opravy v rámci současného systému není úplně jasné".
Simulace kvantitativních dopadů různých možných systémů a parametrů je uvedena v tabulce, kterou budou hodnotit členské státy v rámci svých rozhodnutí.
EHSV nemá dostačující údaje, které by mu umožnily tuto komplexní problematiku projednat.
3.6.3 Výbor by nicméně rád upozornil na dva aspekty, které by mohly celkově otázku všeobecného opravného mechanismu zpochybnět.
Zaprvé je tento mechanismus strnulý a není časově omezen.
Mohlo by být nebezpečné stanovit pravidla na základě momentální situace, která se může v budoucnu projevit zcela jinak, o čemž svědčí zcela zřejmě příklad stability a paktu růstu.
Za druhé by zřejmě nedávalo smysl stanovit příspěvky, které jsou potom změněny na základě "oprav" a které by se ve smyslu transparentnosti musely označit jako "úhrady".
3.6.4 EHSV poukazuje konečně i na to, že upozornil na značné výhrady proti institucionalizaci všeobecného opravného mechanismu ve svém nedávno předloženém stanovisku [8] a ptá se, zda by spíš neměla být zásada oprav od základu pozměněna a zda by neměl všeobecně opravný mechanismus být pevnou součástí kritérií pro stanovení příspěvků.
To znamená, že by parametry, které byly navrženy v rámci všeobecného opravného mechanismu musely být uplatněny pro výpočet příspěvkových plateb členských států, což již Komise v praxi provádí.
Tato procedura by měla být spolu s ustanoveními institucionalizovaná a podléhat pravidelným revizím, např. vždy po sedmi letech.
3.7 Článek 4 odstavec 2 písmeno a: oprava Spojeného království.
Tento odstavec obsahuje přechodné opatření, na jehož základě zůstávají Spojenému království kromě nároku na opravu, o které se píše v předešlém odstavci i práva, která Spojené království obdrželo ve Fontainebleau.
Tyto platby mají být nicméně do roku 2011 postupně snižovány a činí pro rok 2008 2,0 miliardy eur, pro rok 2009 1,5 miliard eur, pro rok 2010 1 miliardu eur a pro rok 2011 0,5 miliard eur.
Tyto doplňkové platby by nebyly ve všeobecném opravném mechanismu zohledněny a byly by prakticky financovány podle stávajících pravidel financování: Spojené království se v tomto smyslu nebude podílet na financování a podíl Německa, Nizozemska, Rakouska a Švédska bude omezen na 25 % jejich obvyklého příspěvku (viz odstavec 2.4.3 a 2.4.4).
Podle Komise by nová pravidla měla ve čtyřech postupných krocích zmírnit finanční dopad, který bude mít zavedení všeobecného opravného mechanismu na Spojené království.
Spojené království obdrželo v období 1997-2003 průměrnou roční opravu 4,5 miliard eur, v rámci všeobecného opravného mechanismu by mu ale náleželo 2,1 miliardy eur.
Navržené přechodné opatření zvýší průměrné roční platby (Fontainebleau plus všeobecný opravný mechanismus) na 3,1 miliard eur.
3.7.1 Návrh Komise je zcela zjevně výsledkem spojení různých prvků se zvláštním zohledněním předchozí situace, potřebné transparentnosti a politické oportunity.
Není to jistě poprvé, že se zavádějí výjimky k všeobecným ustanovením; dokazují to staré i nové přístupové smlouvy.
Pro externí a ne přímo zúčastněné pozorovatele může být přijetí uvedených pravidel obtížné, ale realita, kterou je nutno zohlednit, může rozhodující činitele přimět k tomu, aby předložili vyvážené a především transparentní a dobře odůvodněné návrhy řešení.
V tomto případě musí být nalezena nejen rovnováha mezi "juste retour" a solidaritou, jak se uvádí v odstavci 1.4, ale rozhodující činitelé musí mít i zvláště vyvinutý politický cit, aby zohlednili veřejné mínění v Evropě a zvláště v zemích, které teprve nedávno přistoupily.
3.8 Článek 4 odstavec 2 písmeno b: postupné zavedení všeobecného opravného mechanismu.
Podle ustanovení má být všeobecný opravný mechanismus zaveden postupně: maximální sazba zpětné úhrady ve výši 66 % podle článku 4 odstavec 1 (bod 3.6) má být uplatněna až od roku 2011.
Po jeho zavedení v roce 2008 bude sazba činit 33 %, v roce 2009 a 2010 bude zvýšena na 50 % a v následujícím roce dosáhne svého vrcholu.
Komise toto rozhodnutí odůvodňuje tím, že je toto opatření nutné, "aby se vyrovnalo zvýšení nákladů, které s sebou přinesou navrhované doplňkové platby Spojenému království, a aby se omezily celkové náklady na financování v průběhu přechodného období".
Jednoznačně to charakterizuje obtížnou situaci, ve které se Evropa nachází a kterou nelze před občany tajit.
EHSV musí ještě jednou důrazně opakovat své poznámky, které jsou již uvedeny v odstavci 3.7.1.
3.9 Článek 5: postup výpočtu oprav.
Na financování oprav se podílí všechny členské státy podle míry svého podílu na celkovém HND EU.
Oprava, na kterou má členský stát nárok, bude poskytnuta tím, že se sníží jeho platby, a finanční zátěž, kterou ponesou všechny členské státy bude připočtena každému členskému státu k sazbě, která se určuje z celkové položky HND všech členských států.
EHSV se zdržuje jakéhokoliv komentáře: jakmile bude tento mechanismus zaveden, bude těžko ho provádět jinak.
3.10 Článek 6, 7 a 8: neúčetní procedury vlastních zdrojů.
Ani k těmto procedurám nejsou nutné zvláštní poznámky, protože odpovídají všeobecným zásadám pro veřejné účetnictví: zákazu vázání příjmů na zvláštní výdaje, převádění případných rozpočtových nadbytků na následující rok, procedura vybírání vlastních zdrojů.
3.11 Článek 9: změna struktury vlastních zdrojů.
Podle tohoto článku – jestliže bude schválen – musí Komise předložit návrh na vlastní zdroj, založený výlučně na dani, který by se začal používat od 1. ledna 2014.
3.11.1 Výše jmenovaná zpráva o financování Unie [9] se tímto problémem detailně zabývá.
Stručně vyjádřeno se Komise přiklání k tomu, aby se příjmy z HND drasticky snížily a byly nahrazeny vlastními zdroji založenými na daních.
Velmi zjednodušeně vyjádřeno lze zvážit tři možnosti: energetickou daň, skutečný, nikoliv statistický odvod na základě DPH nebo vlastní zdroj z daní společností.
Částečné nahrazení čtvrtého zdroje příjmů systémem založeným na daních by mělo podle Komise (odstavec 4.1. (3) zprávy) tu výhodu, že by se pro občany Evropa víc zviditelnila a vytvořilo se tak mezi nimi a Evropou přímé pojítko.
V současné době, kdy se klade hlavní důraz na čtvrtý zdroj, mají členské státy a zvláště čistí přispěvatelé tendenci posuzovat opatření a iniciativy Společenství pouze z hlediska vlastních národních položek a nevěnují dostatečnou pozornost podstatě těchto opatření a jejich dodatečnému užitku.
3.11.2 EHSV opakuje již výše uvedené úvahy k této zprávě, která si zasluhuje zvláštní pozornost.
Výbor se domnívá, že dokument poskytuje pouze počáteční přehled a zaslouží si, aby byl dále prohlouben.
Aniž by se chtěl Výbor zastat třech různých možností sytému zdrojů založenému na daních, o nichž byla zmínka v předešlém odstavci a z nichž první, jak se zdá, nepřichází v úvahu [10], rád by zdůraznil opakované vyjádření Komise, o němž je zmínka v předchozím odstavci a které objasňují pohnutky uvedené v článku 9: zatímco je Komise přesvědčena, že "evropské zdanění" občany s Unií více spojuje a Evropu zviditelňuje zastává Výbor názor, že by mohlo mít naopak přesně opačný dopad.
Kritika Komise o postoji členských států, kterou Výbor sdílí, by se mohla stejným způsobem aplikovat na postoj unijních občanů.
3.11.3 EHSV zaznamenává, že Komise nezamýšlí zvýšit daně, ale že by chtěla přispěvateli spíš objasnit, jaký podíl daňové sazby je určen pro národní daňové úřady a jaký podíl je určen pro financování EU.
I přes toto upřesnění Výbor o navrhovaném řešení pochybuje.
Jasné označení "evropské daně" by sice na jedné straně mohlo – bez zvýšení celkové zátěže přispěvatelů – přispět ke zlepšení transparentnosti, ale nelze na druhé straně nevidět, že je "evropský" ideál ještě občany v různých zemích odmítán nebo přinejmenším není chápán jako ideální; "evropská daň" by mohla dodat, byť neopodstatněně, další argumenty v jeho neprospěch.
3.12 Předchozí odstavec uzavírá poznámky EHSV k dokumentu Komise, rozhodovacím orgánům by ale měla být předložena ještě další rozvaha, která by měla sloužit jako příspěvek k další analýze této problematiky.
Podle názoru EHSV by mohl přístup k transparentnímu a snadno proveditelnému řešení vypadat následovně:
- hrubý příspěvek založený na HND na hlavu: EHSV již na tento aspekt upozornil ve svém stanovisku ke "Sdělení Radě a Evropskému parlamentu – budování naší společné budoucnosti: politická výzva a finanční prostředky v rozšířené Unii – 2007-2013 [11]";
- čistý příspěvek založený na hrubém příspěvku opraveným na základě VOM, který tak byl přímou součástí příspěvkového mechanismu bez nutnosti pozdějších úhrad a úprav.
Tento přístup by mohl být později jistě ještě upřesněn a opraven a měl by mimo jiné tu výhodu, že by trvale odrážel aktuální situaci každého státu aniž by musela být revidována struktura příspěvků.
4. Závěrečné poznámky
4.1 EHSV si je vědom skutečnosti, že definitivní rozhodnutí učiní členské státy a že toto rozhodnutí bude jistě politicky ovlivněno.
Předkládá předchozí úvahy a návrhy jako zástupce občanské společnosti, která je koneckonců za rozpočtové příspěvky zodpovědná a přeje si, aby tyto úvahy a návrhy byly zohledněny.
4.2 Občanská společnost – a koneckonců občan Evropské unie – konstatuje, že nejenže je systém příspěvkových plateb do vlastních zdrojů Unie málo známý, ale že je především nedostatečně transparentní.
Ještě méně transparentní se zdá být všeobecný opravný mechanismus, chápaný jako úhrada již poskytnutých příspěvků, kterými není zatížen rozpočet Společenství, ale členské státy.
Jestliže se má Evropa skutečně "přiblížit občanům", musí si členské státy uvědomit, jakou mají zodpovědnost v souvislosti s tímto opakovaně proklamovaným cílem.
Komunikace s občany musí být založena na jasném poselství a srozumitelném jazyku.
Toto není úlohou Komise, ale vlád členských států, které jsou jako jediné schopné komunikovat se svými občany, protože znají jejich mentalitu a potřeby.
Za věrohodnost Evropy nesou koneckonců jednoznačně odpovědnost jednotlivé národní vlády.
4.3 Pouze za splnění tohoto předpokladu by bylo rozumné vytvořit příspěvkový systém založený na "evropské dani".
V opačném případě lze navržený systém označit přinejmenším za předčasný.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Rady o hlavních směrech politiky zaměstnanosti členských států (na základě článku 128 Smlouvy o ES)
KOM(2005) 141 v konečném znění – 2005/0057 (CNS)
(2005/C 286/08)
Dne 22. dubna 2004 se Rada v souladu s článkem 128 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství" pověřená zpracováním tohoto tématu přijala své stanovisko dne 24. května 2005 (zpravodaj: pan Malosse).
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal dne 31. května 2005, písemnou formou (podle článku 58 Jednacího řádu) následující stanovisko většinou hlasů pro a 1 hlasem proti.
1. Úvod
Evropská rada ve dnech 22. a 23. března 2005 potvrdila nutnost zahájit novou etapu Lisabonské strategie a přeorientovat ji na růst a zaměstnanost.
Rada vyzvala Komisi, aby priority růstu a zaměstnanosti vyjádřila v nových hlavních směrech hospodářské politiky a v nových hlavních směrech zaměstnanosti.
Tyto dva texty byly začleněny do jednoho a téhož dokumentu, jenž představuje první integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost na období 2005–2008.
Toto stanovisko se týká části "návrh rozhodnutí Rady o hlavních směrech politiky zaměstnanosti členských států (na základě článku 128 Smlouvy o ES)".
Výbor lituje, že velmi rychlý harmonogram pro přijetí hlavních směrů neumožňuje skutečnou diskusi s občanskou společností k natolik základnímu tématu pro evropské občany.
Tento postup je v rozporu se zásadou zastupitelské demokracie zakotvenou ve Smlouvě o Ústavě.
Z toho důvodu Výbor žádá Radu, aby v budoucnu přehodnotila časový harmonogram tak, aby byly zajištěny přiměřené podmínky pro uspořádání demokratické diskuse a občanského dialogu jak na evropské, tak na národní úrovni.
Jen tak se dá také v rámci vyhodnocení Lisabonské strategie v polovině období zaručit s cílem efektivnější implementace strategie zaměstnanosti všestranně požadované komplexní zahrnutí všech relevantních sociálních zúčastněných stran do všech fází procesu.
Zároveň Výbor lituje, že konzultační postup mu umožňuje se vyjádřit pouze částečně k integrovanému návrhu týkajícímu se růstu a zaměstnanosti.
Bylo by vhodnější, aby hlavní směry pro zaměstnanost, hlavní směry hospodářské politiky členských států byly zařazeny do jedné žádosti o vypracování stanoviska a tím by se umožnilo prostřednictvím skutečné celkové politiky "policy-mix" vytvořit rovnováhu mezi konjunkturními a strukturálními aspekty.
Na závěr se Výbor domnívá, že by Komise měla vypracovat důslednější strategii a tak zajistit podporu a doplnění politiky zaměstnanosti, která by lépe odpovídala očekávání občanů, a která by umožnila dosáhnout cílů plné zaměstnanosti uvedených v Lisabonské strategii.
2. Obecné poznámky
2.1 Celková soudržnost
Aby bylo přeorientování na růst a zaměstnanost efektivní, rozhodla se Evropská rada posílit soudržnost a vzájemnou návaznost stávajících mechanismů a zahájit nový cyklus řízení.
EHSV vítá tento nový přístup za předpokladu, že bude účinný a nezůstane pouze formální záležitostí, jako tomu bohužel doposud je.
Bylo by také třeba, aby se tato koherence projevila na úrovni hodnocení.
Z důvodu zachování kontinuity by hlavní směry zaměstnanosti a hlavní směry hospodářské politiky měly být komplexně revidovány každé tři roky, aby se tak zajistila skutečná demokratická diskuse.
Priority
Pro dosažení cílů plné zaměstnanosti, kvality pracovních míst, produktivity práce a sociální soudržnosti byly stanoveny následující priority:
- přilákat více lidí do zaměstnání, udržet je zde a modernizovat systémy sociální ochrany;
- zvýšit přizpůsobivost pracovníků a podniků a pružnost trhů práce;
- zvýšit investice do lidského kapitálu prostřednictvím lepšího vzdělávání a kvalifikace.
2.2 Výbor nicméně lituje, že nebyly dostatečně prozkoumány další cesty, případně byly pouze citovány, aniž by byly zařazeny mezi skutečné priority:
2.2.1 Politika zaměřená na zlepšení integrace mladých do trhu práce, zejména s cílem zajistit jim první zaměstnání s perspektivou do budoucnosti.
Přetrvávající (v některých zemích zhoršující se) nezaměstnanost mladých, a to včetně absolventů vysokých škol, představuje pro Evropu zásadní výzvu, neboť lze právem pochybovat o budoucnosti společnosti, jež nenabídne perspektivy vlastní mladé generaci.
2.2.2 Opatření týkající se přechodu na ekonomiku založenou na znalostech, především s cílem zlepšit kvalitu pracovních míst a produktivity práce.
Výbor je přesvědčen o tom, že dosud nedošlo zcela k přechodu na nové hospodářské období (rozvoj služeb, vývoj průmyslu…), a že neúčinnost určité politiky zaměstnanosti je způsobena tím, že nedostatečně reflektuje změny, ke kterým viditelně dochází.
Tento přechod na hospodářství založené na znalostech vyžaduje větší zapojení zaměřené na profesionální celoživotní vzdělávání, stejně jako podporu využívání znalostí spojených s novými technologiemi.
V tomto rámci je třeba zpochybnit klasický rozdíl mezi sektory a kategoriemi kvalifikovaného a nedostatečně kvalifikovaného zaměstnání, který existuje z doby zaměřené na průmysl, avšak není platný ve společnosti postavené na znalostech.
2.2.3 Výbor lituje, že hlavní tendence, spojené s inovacemi a s výzkumem se týkají pouze hlavních směrů hospodářské politiky a nepromítají se do zaměstnanosti, zatímco EU by tím, že investuje velkou měrou do tohoto sektoru, mohla přispět k vytváření pracovních míst zejména pro mladé lidi.
Tato mezera zdůrazňuje nedostatečnou koherenci mezi hlavními směry hospodářské politiky a hlavními směry zaměstnanosti.
2.2.4 I když se stále upozorňuje na to, že problematika rovného postavení žen a mužů v zaměstnání je jedním z klíčových témat Lisabonské strategie a stále je potřeba vyvíjet úsilí o spojení pracovního a rodinného života, překvapivě není otázce rovnosti pohlaví věnován specifický integrovaný hlavní směr.
Výbor se rovněž podivuje nad tím, že hlavní tendence lépe nezdůraznily stárnutí aktivní populace a potřebu lépe čelit diskriminaci na pracovním trhu, založenou na věku, handicapu nebo etnickému původu.
2.2.5 Společná správa imigrační politiky a otázky klesajícího počtu obyvatel v Evropě.
Sdělení Evropské komise týkající se správy migračních toků [1] zdůraznilo skutečnost, že Unie by vzhledem k poklesu natality mohla do roku 2030 přijít o více než 20 milionů obyvatel v produktivním věku.
I když migrace sama o sobě není řešením demografické situace v zemích EU, bude nutné, aby Evropa disponovala aktivní politikou v oblasti přijímání ekonomických imigrantů [2] tak, aby jejich příliv napomohl trhu práce v souladu s jeho potřebami a přispěl k prosperitě EU.
Restriktivní a diskriminační politiky prováděné některými členskými státy vůči migrujícím pracujícím mají zastrašující účinek v rozporu s potřebami trhu práce.
Úzká spolupráce na národní a komunitární úrovni je nezbytná.
Demografický problém musí rozpoutat diskusi na evropské úrovni o rodinné politice a politice porodnosti.
2.2.6 Opatření podporující místní iniciativy a rozvoj všech forem podnikání.
Slabá dynamika demografie podniků v Evropské unii (mimo některé nové členské státy) vytváří prostředí s nízkou podporou iniciativních přístupů.
Kromě toho lze konstatovat velmi vysokou míru rušení malých podniků, jimž se nepodařilo úspěšně překonat přechod k vyspělé formě a dalšímu rozvoji.
Způsoby řešení jsou známy (odstranění administrativních překážek při zakládání, reforma daňové soustavy pro převádění, boj proti monopolům a narušení hospodářské soutěže, nadměrným zpožděním plateb a příliš dlouhým lhůtám splatnosti, nedostatku evropských nástrojů usnadňujících přístup na jednotný trh...), avšak jen zřídka využity.
Výbor zdůrazňuje význam tohoto tématu a žádá o zajištění soudržnosti stávajících programů politiky podnikání EU ve vztahu k hlavním směrům pro růst a zaměstnanost.
2.3 Hodnocení dosažených výsledků
2.3.1 EHSV oceňuje, že nové hlavní směry jsou založeny na kvantitativním hodnocení doposud známých výsledků v rámci Lisabonské strategie; tyto výsledky naznačují mírné zlepšení (míra zaměstnanosti vzrostla z 61,9 % obyvatel v roce 1999 na 62,9 % v roce 2003).
Nicméně je třeba připomenout, že bilance politiky zaměstnanosti v EU, která se velice liší od cílů stanovených do roku 2010, je neuspokojivá.
EHSV by dal tedy přednost podrobnějšímu hodnocení výsledků, jež by zohlednilo i další parametry (zaměstnanost mladých, míru zaměstnanosti žen, seniorů, ...) a také rozdíly ve výsledcích jednotlivých členských států, případně u nejvýznamnějších případů dokonce na úrovni regionů a sektorů.
EHSV by se mohl do budoucna, společně s národními HSV a rovnocennými orgány začít zabývat komparativním vyhodnocováním výsledků, které vzejdou z připomínek občanské společnosti.
Tento úkol jde v přesné linii s doporučením Evropské rady, jejíž zasedání se konalo v březnu 2005, aby se EHSV spolu s národními HSV a rovnocennými orgány, staly aktéry při provádění Lisabonské strategie.
2.4 Prováděcí metody
2.4.1 EHSV konstatuje, že integrované hlavní směry ponechávají členským státům dostatek flexibility při hledání místních řešení, jež budou nejlépe odpovídat jejich reformním potřebám.
Mimo sféru národních politik musejí nicméně otázce zaměstnanosti rostoucí měrou čelit právě političtí aktéři, sociální partneři, hospodářské organizace a ostatní aktéři občanské společnosti na regionální či místní úrovni, a právě oni přicházejí s konkrétními iniciativami.
Poslední zpráva Evropské unie o soudržnosti ostatně také zdůraznila rozmanitost místních a regionálních strategií pro zaměstnanost.
2.4.2 Výbor velice lituje, že nové hlavní směry se explicitněji nevyjadřují ke specifickým cílům v oblasti zaměstnanosti a trhu práce – vzdalují se tak od předchozího přístupu, jenž navrhoval jasný rámec a jasné závazky pro všechny členské státy proti voluntaristickým politikám zaměstnanosti.
Tyto nové hlavní směry proto nadále již nejsou pilířem, o nějž by se členské státy mohly opřít.
Na druhé straně už nemohou opatření zaměstnanecké politiky členských států být také posuzovány stejně jako předtím podle konkrétních a v mnoha případech také kvantifikovaných evropských vymezených cílů.
2.4.3 Výbor naopak vyjadřuje potěšení nad návrhem Komise, aby si každý členský stát po konzultaci s národním parlamentem a sociálními partnery stanovil vlastní specifické kvantitativní cíle.
Právě na národní úrovni by hlavní směry měly být prováděny. Příslušné cíle by měly realisticky zohlednit perspektivy vývoje v každé zemi, aby společně posílily dynamiku celku.
Země, kterým se již podařilo dosáhnout některých cílů z Lisabonu v otázce míry zaměstnanosti, by proto měly usilovat o další zlepšení.
3. Specifické poznámky
PŘILÁKAT VÍCE LIDÍ DO ZAMĚSTNÁNÍ, UDRŽET JE ZDE A MODERNIZOVAT SYSTÉMY SOCIÁLNÍ OCHRANY
3.1 "Hlavní směr. Vést politiky zaměstnanosti, jejichž cílem je dosažení plné zaměstnanosti, zlepšování kvality a produktivity práce a posilování sociální a územní soudržnosti. Tyto politiky by měly přispívat k tomu, aby celková míra zaměstnanosti v Evropské unii (EU) činila 70 %, aby bylo zaměstnáno alespoň 60 % žen a 50 % starších pracovníků (ve věku 55 až 64 let) a aby se snížila míra nezaměstnanosti a neaktivity. Členské státy by měly stanovit cílové míry zaměstnanosti pro léta 2008 a 2010." (Integrovaný hlavní směr č. 16)
3.1.1 EHSV ve svém stanovisku "Politika zaměstnanosti: Role EHSV po rozšíření a v perspektivě lisabonského procesu" [3] připomíná:
Je zřejmé, že cílů v oblasti politiky zaměstnanosti lze dosáhnout jedině tehdy, podaří-li se zajistit trvalý vzestup konjunktury.
Je třeba vytvořit vhodné rámcové podmínky, které podporují vnější, ale také vnitřní poptávku, aby se zvýšil růstový potenciál a dosáhlo se plné zaměstnanosti.
EHSV v této souvislosti v poslední době několikrát poukázal na to, že to vyžaduje "zdravý makroekonomický kontext" na evropské úrovni.
K tomu patří především makropolitika, která při hospodářském růstu ponechává členským státům prostor pro konjunkturně-politické jednání na úseku hospodářské a finanční politiky.
3.1.2 V evropské debatě o zaměstnanosti je dnes v centru pozornosti nutnost zvyšování míry zaměstnanosti.
Strategický cíl Lisabonu spočívá v podpoře zaměstnanosti jako nejlepší prevence před chudobou a vyloučením ze společnosti.
To implikuje strategii "zlepšování kvality pracovních míst" a nikoli pouze kvantitativní hledisko.
V tomto smyslu musí být evropská cesta k plné zaměstnanosti spojená s přiměřenými mzdami, zvyšováním kvalifikace (především prostřednictvím trvalého vzdělávání), sociálními jistotami a vysokými pracovněprávními standardy.
EHSV vyzývá k tomu, aby se při nástupu znalostní společnosti přikládal zvýšený význam kvalitě práce, a to v kterémkoli oboru činnosti.
3.1.3 Inovační schopnost všech typů podniků je rozhodující pro evropskou hospodářskou dynamiku.
Bez nových a vylepšených výrobků, bez přírůstku produktivity se Evropa dostane hospodářsky a v politice zaměstnanosti do nevýhodného postavení.
Pokrok v produktivitě znamená i proměnu ve světě práce, ne vždy a okamžitě s kladným znaménkem.
Právě díky zvýšení kvality všech kategorií pracovních míst bude podnikání moci rozvíjet svou inovační a produktivní kapacitu.
3.1.4 Je třeba věnovat náležitou pozornost boji proti diskriminaci a podpoře rovných příležitostí mezi muži a ženami.
V této souvislosti je na místě doporučit členským státům, aby do svých národních akčních plánů zahrnuly opatření pro potírání všech forem diskriminace, a to zejména v oblasti mezd, a dále aby výrazně zvýšily míru zaměstnanosti žen.
3.2 "Hlavní směr. Podporovat celoživotní přístup k práci obnovením snahy o vybudování cest k zaměstnanosti pro mladé lidi a ke snížení nezaměstnanosti mládeže; rozhodnými opatřeními k odstranění rozdílů v zaměstnanosti, nezaměstnanosti a v platech mužů a žen; lepším souladem mezi pracovním a soukromým životem a zajištěním přístupných a dostupných zařízení péče o děti a jiných rodinných příslušníků; prostřednictvím moderních penzijních systémů a systémů zdravotní péče, zajištěním jejich přiměřenosti, finanční udržitelnosti a schopnosti reagovat na měnící se potřeby tak, aby tyto systémy podporovaly zaměstnanost a prodlužování pracovního života, podněcovaly k setrvání v práci a odrazovaly od předčasného odchodu do důchodu; pomocí pracovních podmínek podporujících aktivní stárnutí.." (Integrovaný hlavní směr č. 17) Viz také integrovaný hlavní směr č. 2 "Zabezpečit ekonomickou udržitelnost".
3.2.1 EHSV souhlasí s předloženými návrhy.
3.2.2 Výbor vyjadřuje svoji plnou podporu "Evropské smlouvě mládeže" přijaté Evropskou radou ve dnech 22. a 23. března 2005, jež má podpořit mládež v Evropě prostřednictvím balíčku politik a opatření v rámci cílů Lisabonské strategie.
Výbor ve svém stanovisku z vlastní iniciativy k tématu "Bílá kniha: Politika mládeže" [4] uvádí, že "...členské státy by si spolu se Společenstvím měly dát kvantitativní závazek snížit nezaměstnanost mladých".
3.2.2.1 Výbor proto žádá o zařazení specifického hlavního směru pro zaměstnanost mladých, jenž by mohl zahrnovat: mechanismy podpory při hledání prvního zaměstnání, závazky týkající se prvního zaměstnání s perspektivou do budoucnosti, rozvoj odborného vzdělávání, evropské programy s větším důrazem na podporu mobility mladých pracovníků, odstranění překážek bránících mobilitě (zejména u učňů, stážistů a uchazečů o první zaměstnání) a pobídky k zakládání firem a zavádění nových činností.
3.2.3 EHSV trvale vyzývá členské státy, aby podporovaly snahy o harmonizaci pracovního a rodinného života.
To je úkol pro společnost jako celek.
Obzvláště poskytování zařízení péče o děti umožňuje sladit rodinné a pracovní povinnosti a umožňuje ženám pokračovat v placeném zaměstnání, případně se po přestávce na trh práce rychle vrátit.
3.2.4 Aby vzhledem k ubývajícímu a stárnoucímu produktivnímu obyvatelstvu mohlo být skutečně podporováno aktivní stárnutí, je dle názoru EHSV třeba vytvořit hospodářské a politické podmínky výrazněji motivující k prodloužení kariéry a dále by bylo vhodné povzbudit sociální činnost a občanskou aktivitu.
3.2.5 Pokud jde o systémy sociálního zabezpečení, bude nutno vyváženě zformulovat způsob jejich modernizace a zkvalitnění, aby je bylo možno přizpůsobit aktuálním podmínkám (např. demografickému vývoji) a zároveň zachovat jejich sociální ochrannou funkci [5].
V této souvislosti musí záruka dlouhodobé finanční životaschopnosti rovněž zohlednit kritéria sociálního významu, univerzálního přístupu a zvýšené kvality služeb.
3.2.6 Výbor považuje za nebezpečné velké množství přímých podpor zaměřených na zaměstnanost, jež vyvolávají narušení hospodářské soutěže a nerovnosti, a když se jedná o podporu nekvalifikovaným pracovním místům, snižují platy a tím i kvalitu zaměstnanosti.
Doporučuje tedy aktivní rámcová opatření, jejichž cílem je budovat struktury podporující sociální inkluzi, sladění pracovního a rodinného života a rovnost příležitostí.
V této souvislosti je třeba vzít v úvahu i specifické potřeby jednotlivých členských zemí, především ve vztahu k problémům regionální nezaměstnanosti.
3.3 "Hlavní směr. Zajistit trhy práce, které by podporovaly začleňování uchazečů o práci a znevýhodněných osob prostřednictvím aktivních a preventivních opatření na trhu práce, která by zahrnovala včasnou identifikaci potřeb, pomoc a vedení při hledání práce a odbornou přípravu v rámci individuálních akčních plánů, poskytování sociálních služeb, které jsou nezbytné pro účely podpory začleňování znevýhodněných osob na trh práce a pro přispívání k sociální a územní soudržnosti a potírání chudoby; průběžným přezkoumáváním daňových systémů a systémů dávek, včetně správy a podmíněnosti dávek, a snižováním horních hranic daňových sazeb tak, aby se lidem práce vyplatila a zajistila jim odpovídající úroveň sociální ochrany." (Integrovaný hlavní směr č. 18)
3.3.1 EHSV připomíná své stanovisko "Hlavní směry politiky zaměstnanosti" v roce 2003 [6], v němž uvádí, že "...pojem "znevýhodněné osoby" pokrývá četné skupiny jednotlivců, již se nacházejí v různých situacích vzhledem k zaměstnání.
V případě osob s tělesným postižením je obzvláště žádoucí vypracovat podrobnější systém terminologie a koncepcí ve vztahu k nim samotným i k jejich práci.
Řada lidí spadajících do této kategorie, a často i do jiných kategorií, se neuchází o pozici na trhu práce.
Tato skutečnost však nesmí těmto lidem bránit v možnosti absolvovat doplňující vzdělání či získat odbornou kvalifikaci v rámci akčních plánů zaměstnanosti".
3.3.2 V případě osob s tělesným postižením EHSV ve svých předchozích stanoviscích zdůraznil potřebu pobídek zaměstnanosti pro osoby s tělesným postižením a vytvoření nezbytných podmínek pro seznámení osob s tělesným postižením s moderními technologiemi.
Výbor zdůrazňuje zásadní význam sociální ekonomiky a terciárního sektoru pro inovace a zaměstnanost, zejména pak pro podporu vstupu znevýhodněných osob na trh práce, jak připomněla Evropská rada v březnu 2005.
3.3.3 V návaznosti na svá předcházející stanoviska EHSV zdůrazňuje význam návrhu týkajícího se orientace a vzdělávání v rámci individuálních akčních plánů.
3.3.4 EHSV mimo jiné připomíná, že "přístup na trh práce za podmínek rovného zacházení je základním předpokladem dosažení sociální integrace přistěhovalců a utečenců, a to nikoli pouze z důvodu ekonomické nezávislosti, ale také z důvodu zvýšení důstojnosti těchto osob a jejich účasti na životě ve společnosti.
Je třeba odstranit strukturální a institucionální překážky, jež brání volnému přístupu na trh práce." [7]
3.3.5 Výbor dále zdůrazňuje nutnost oddělit sociální podporu, jež je právem sama o sobě, od přijetí zaměstnání.
V některých zemích rezignuje řada lidí na možnost získat zaměstnání, znamená-li tato varianta ztrátu sociální podpory, jež je jednou ze základních složek jejich příjmu.
Osoby, které zaměstnání přijmou, si takto de facto mohou materiálně pohoršit (neboť důvody pro udělení sociální podpory zůstávají: rodinná situace, postižení,...) a zvýšit počet těch, jimž dnes říkáme "chudí pracující".V návaznosti na tyto myšlenky Výbor zdůrazňuje, že otázku boje s chudobou je nutno oddělit od otázky zaměstnanosti a učinit ji předmětem koordinovaných a cílenějších politik na straně členských států ve smyslu záměrů deklarovaných Lisabonskou strategií.
3.4 "Hlavní směr. Zlepšit přizpůsobování se potřebám trhu: modernizací a posilováním institucí na trhu práce, zejména služeb zaměstnanosti; větší transparentností pracovních příležitostí a možností vzdělávání na národní a evropské úrovni, která by usnadnila mobilitu v rámci Evropy; lepším předvídáním kvalifikačních požadavků, nedostatků a překážek na trhu práce; odpovídajícím řízením ekonomické migrace." (Integrovaný hlavní směr č. 19)
3.4.1 EHSV znovu podtrhuje význam mobility v oblasti zaměstnanosti.
Mobilita v oblasti zaměstnanosti znamená zajištění dostatečné infrastruktury a dostupnosti v oblasti dopravní obslužnosti a bydlení tak, aby všechny služby obecného zájmu byly zastoupeny v dostačujícím množství a kvalitě.
Kromě geografické mobility by bylo třeba podpořit vertikální sociální mobilitu, která by byla pojítkem mezi povoláními v jednom oboru a obory, které nejsou přímo spjaty se společností založené na znalostech.
3.4.2 EHSV zdůrazňuje roli, již mohou přistěhovalci hrát v naplňování potřeb trhu práce, a podpořit tak růst v Evropské unii.
Výbor trvá na nutnosti provádění nediskriminačních politik vůči migrujícím pracujícím, doprovázených opatřeními na podporu přijetí a integrace pracujících i jejich rodin.
ZVÝŠIT PŘIZPŮSOBIVOST PRACOVNÍKŮ A PODNIKŮ A PRUŽNOST TRHŮ PRÁCE
3.5 "Hlavní směr. Podporovat kombinování flexibility a jistoty pracovních míst a zmírnit segmentaci trhu práce: úpravou právních předpisů o zaměstnanosti, případným přezkoumáním úrovně flexibility, kterou poskytují smlouvy na dobu neurčitou a určitou; lepším předvídáním a pozitivním řízením změn, včetně ekonomické restrukturalizace, a zejména změn v souvislosti s otevíráním trhů tak, aby se minimalizovaly jejich sociální náklady a usnadnilo přizpůsobování se těmto změnám; podporou přechodů mezi jednotlivými profesními statusy, včetně vzdělávání, podporou samostatné výdělečné činnosti, zakládání podniků a geografické mobility; podporou a šířením inovačních a přizpůsobivých forem organizace práce, včetně zlepšování zdraví a bezpečnosti a rozmanitosti smluvních podmínek a předpisů o pracovní době, které by zlepšovaly kvalitu a produktivitu práce; přizpůsobením pracovního prostředí novým technologiím, rozhodným postupem v otázce přeměny nehlášené práce na řádné zaměstnání." (Integrovaný hlavní směr č. 20) Viz též integrovaný hlavní směr č. 4 "Podporovat větší soudržnost mezi makroekonomickými a strukturálními politikami".
3.5.1 Dle názoru EHSV "je třeba nalézt rovnováhu mezi pružností a jistotou na trhu práce, aby podniky měly možnost úspěšně nabízet více pracovních míst a aby pracující zároveň získali nezbytnou jistotu.
EHSV schvaluje vyvážený přístup předložený pracovní skupinou v kapitole nazvané "Podporovat pružnost v návaznosti na jistotu na trhu práce".
Ačkoli se sociální a strukturální podmínky liší v každém z členských států, je možné nalézt v tomto kontextu společné prvky, jimž je dle názoru EHSV žádoucí přisoudit zvláštní význam."
3.5.1.1 Výbor nicméně upozorňuje Komisi a Radu na nebezpečí nárůstu nejistého postavení mladých a nejmladších pracovníků, což by mělo za následek oslabení jejich pozice v kolektivních vyjednáváních o jejich platech, pracovních podmínkách, sociální ochraně a zejména jejich právu na důchod. Následkem toho by se snížila úroveň sociálních norem a "evropského sociálního modelu", který prosazují evropské instituce i při běžných dohodách a mezinárodních jednáních.
3.5.1.2 Bylo by třeba se pokusit o oddělení řízení "změn spojených s otevřením trhu" od neustálého poklesu pracovních míst, platů a životních podmínek stovek tisíců pracujících a evropských občanů a občanek.
Výbor zároveň zdůrazňuje, že makroekonomická opatření navrhovaná v hlavních směrech č. 4 a vysvětlená v hlavních směrech č.
20, mají velkou lidskou a ekonomickou váhu, kterou by měla Komise lépe zhodnotit v předběžné dopadové analýze při vstupu v platnost těchto hlavních směrů.
Jak Výbor výše uvedl, sám se začne zabývat křížovým hodnocením zkušeností, kterých bylo dosaženo v jednotlivých členských státech.
3.5.2 Výbor zdůrazňuje, že by nemělo dojít k slučování flexibility s nehlášenou prací, i přesto, že se objevují ve stejných hlavních směrech.
Tím, že se podpoří flexibilita při uzavírání kontraktů nebo flexibilita mezd, se ještě nemusí potřít problém spojený s nehlášenou prací, která představuje sama o sobě problém, který by měl být řešen samostatně.
3.5.2.1 Výbor trvá na specifickém cíli boje proti nelegální práci.
V jednom ze svých stanovisek z vlastní iniciativy Výbor zdůraznil určitý počet námětů, jež by mohly napomoci najít správný přístup k tomuto problému.
3.5.2.2 Nutnost zlepšit pobídky pro ohlášení zaměstnání.
3.5.2.3 Velmi často právě ženy a ostatní znevýhodněné kategorie, vykonávají nehlášenou práci za nízkou mzdu.
Je proto nutno lépe identifikovat jejich situaci, aby bylo možno přijmout náležitá opatření.
3.5.2.4 Právní předpisy upravující podnikání je nutno přezkoumat s cílem snížit byrokratické překážky, především v oblasti první etapy rozvoje nových podniků.
3.5.2.5 Nehlášenou práci nelze považovat za nepříliš závažný přestupek.
Je proto třeba posílit účinnost přijatých sankcí tak, aby se "práce načerno" přestala vyplácet.
3.5.2.6 V hodnocení, jež bude vypracováno pro přechodná opatření týkající se "volného pohybu pracujících" nebo spíše absence této volnosti pro státní příslušníky zemí, o něž se EU rozšířila 1. května 2004, bude nutno poukázat na obtíže, jimž museli čelit zaměstnavatelé i pracující, a to s ohledem na vývoj v oblasti kvalifikací, demografický vývoj, kulturní vývoj a vývoj potřeb v oblasti mobility.
Bude tedy nutno ověřit, zda tato opatření bránila mobilitě uvnitř Evropské unie a nahrávala nelegální práci osob přicházejících z těchto zemí.
3.5.3 "Výbor bere s údivem na vědomí, že Komise u tématu hospodářské restrukturalizace v rámci provádění tohoto hlavního směru vůbec nezmiňuje význam účasti zainteresovaných stran, především zaměstnanců a jejich zástupců.
Je to o to víc udivující, protože toto téma bylo podrobně rozebráno a zdůrazněno v nedávno předloženém sdělení Komise k "restrukturalizaci a zaměstnanosti", což Výbor výslovně vítá, a v krátkosti o tom pojedná ve zvláštním stanovisku."
3.6 "Hlavní směr. Zajistit, aby se mzdy a ostatní náklady práce vyvíjely příznivě pro zaměstnanost: podporováním právního rámce pro jednání o mzdě, který by plně respektoval úlohu sociálních partnerů a odrážel rozdíly v produktivitě i trendy pracovního trhu na úrovni odvětví a regionů; monitorováním a případně změnou struktury a úrovně nemzdových nákladů práce a jejich dopadu na pracovní místa, a to zejména pro málo placené osoby a osoby, které na trh práce vstupují poprvé." (Integrovaný hlavní směr č. 21) Viz též integrovaný hlavní směr č. 5 "Zajistit, aby vývoj mezd přispíval k makroekonomické stabilitě a růstu".
3.6.1 Ve svém stanovisku z roku 2003 k tématu "Hlavní směry hospodářských politik na období 2003 – 2005" [8] EHSV vysvětluje:
"Výbor v zásadě vítá skutečnost, že "hlavní směry" požadují určitou soudržnost mezi vývojem nominálních mezd a růstem produktivity a inflací ve střednědobém měřítku.
Nechápe však, jak mohlo dojít k interpretaci několikrát vyjádřeného požadavku týkajícího se uzavírání umírněných, přiměřených, uvážených a zdrženlivých dohod o růstu mezd v tom smyslu, že růst mezd musí být nižší než růst produktivity, čímž by došlo k narušení rovnováhy faktorů na straně nabídky a poptávky.
Budeme-li uvažovat pouze z hlediska nabídky, bude mít nižší růst mezd za následek snížení nákladů plynoucích z faktoru práce a následnou podporu růstu zaměstnanosti.
Tím však přehlížíme skutečnost, že mzdy nejsou zdrojem nákladů pouze v oblasti nabídky: ovlivňují též zásadně domácí poptávku.
Výrazná zdrženlivost při vyjednávání o mzdách proto oslabuje celkovou poptávku, a tím i růst a zaměstnanost ..."
3.6.2 Výbor znovu vyjadřuje svoji podporu zásadě smluvní svobody mezi partnery.
3.6.3 Výbor se rovněž domnívá, že kromě pouhé otázky mezd bychom se měli zabývat také vývojem kupní síly, jež má v posledních dvaceti letech v některých členských státech tendenci stagnovat, či dokonce klesat.
Růst daňového zatížení (často na místní úrovni), prudký růst cen nemovitostí či rostoucí ceny energií negativně kompenzují růst mezd a redukují jeho účinek.
Výsledky jsou patrné ve vývoji spotřeby a následně i růstu.
Výbor požaduje diskusi nad tímto jevem a je připraven aktivně se této diskuse zúčastnit.
ZVÝŠIT INVESTICE DO LIDSKÉHO KAPITÁLU PROSTŘEDNICTVÍM LEPŠÍHO VZDĚLÁVÁNÍ A KVALIFIKACE
3.7 "Hlavní směr. Zvýšit a zkvalitnit investice do lidského kapitálu: zavedením účinných strategií celoživotního učení v souladu s evropskými závazky, včetně příslušných podnětů a mechanismů sdílení nákladů pro podniky, orgány veřejné správy a jednotlivce, zejména za účelem snížení počtu žáků, kteří předčasně opouštějí školu; zlepšením přístupnosti základního, středního a vysokoškolského odborného vzdělávání, včetně učňovského vzdělávání a odborné přípravy pro podnikání; větším zapojením do celoživotního vzdělávání a celoživotní praktické odborné přípravy, zejména v případě pracovníků s nízkou kvalifikací a starších pracovníků." (Integrovaný hlavní směr č. 22) Viz též integrovaný hlavní směr č. 12 "Zvýšit a zlepšit investice do výzkumu a vývoje".
3.7.1 EHSV schvaluje a podporuje návrhy Komise, jež odpovídají doporučením uvedeným v řadě jeho stanovisek.
Přál by si však, aby tato doporučení byla rozpracována do explicitních kvantitativních cílů.
Výbor v této souvislosti připomíná společnou odpovědnost všech aktérů (jednotlivých, veřejných i všech typů podniků) za zajištění životaschopnosti a nezbytného financování těchto investic do vzdělávání.
3.8 "Hlavní směr. Přizpůsobit systémy vzdělávání a odborné přípravy novým kvalifikačním požadavkům: lepším určením profesních potřeb a hlavních schopností a předvídáním budoucích kvalifikačních požadavků; rozšířením nabídky nástrojů vzdělávání a odborné přípravy; rozvíjením rámců na podporu transparentnosti kvalifikací, jejich účinného uznávání a potvrzením neformálního a informálního učení; zajišťováním atraktivity, otevřenosti a vysoce kvalitních norem pro systémy vzdělávání a odborné přípravy." (Integrovaný hlavní směr č. 23)
3.8.1 EHSV rovněž souhlasí s těmito návrhy a připomíná, že již dlouhou dobu žádá o posílení snah o vytvoření "evropského prostoru vzdělávání" [9].
EHSV opět zdůrazňuje potřebu rozvoje celoživotního vzdělávání a roli sociálních partnerů v této oblasti.
EHSV rovněž zdůrazňuje význam transparentnosti a harmonizace kvalifikací v celé Evropě a na mezinárodní úrovni.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o některých aspektech zprostředkování v občanských a obchodních záležitostech
KOM(2004) 718 v konečném znění – 2004/0251 (COD)
(2005/C 286/01)
Dne 16. listopadu 2004 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která byla pověřena prací Výboru na tomto tématu, přijala své stanovisko dne 23. května 2005.
Zpravodajkou byla paní Sánchez Miguel.
Na svém 418. plenárním zasedání, které se konalo dne 8. a 9. června 2005 (schůze dne 9. června), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 157 hlasy pro, 1 hlas proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Po Evropské radě v Tampere, která se uskutečnila ve dnech 15. a 16. října 1999, Evropská komise zahájila proces, jehož cílem bylo vytvořit a harmonizovat právní nástroje, které umožní rozvíjet oblast svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, v jejímž rámci bude zabezpečen volný pohyb osob v Evropské unii.
Rada již dříve [1] předložila důležitá ustanovení, jejichž cílem bylo usnadnit doručování soudních a mimosoudních písemností mezi členskými státy, a toto opatření posílila zabezpečením lepší informovanosti občanů.
1.2 V důsledku Evropské rady v Tampere Komise vyzvala členské státy, aby zavedly postupy pro uznávání a výkon rozhodnutí a rovněž pro alternativní, mimosoudní řízení k řešení sporů v občanskoprávních a obchodních věcech s cílem zlepšit fungování soudních systémů ve všech členských státech, přičemž by došlo také k posílení evropských systémů shromažďování údajů a informačních sítí prostřednictvím nových technologií dostupných evropské veřejnosti.
1.3 Co se týká prvního tématu, bylo předloženo nařízení Rady o jurisdikci a uznávání a výkonu rozhodnutí v občanskoprávních a obchodních věcech [2]. Nařízení, mimo jiné, upravuje zjednodušení tzv. řízení exequatur, přizpůsobení se ochranným opatřením, která usnadní výkon rozhodnutí, a uznání příkazu k výkonu rozhodnutí účinného v Evropě.
1.4 V podobném duchu Komise předložila návrh rozhodnutí týkající se zřízení evropské soudní sítě v občanských a obchodních věcech [3]. Jejím cílem je zřízení evropského nástroje soudní spolupráce, který bude informovat soukromé jednice, odborníky, instituce a správy o zákonech a řízeních aplikovatelných v občanských a obchodních věcech v každém státě, které by byly velmi užitečné při řešení přeshraničních sporů.
1.5 Poté, co Komise předložila v roce 2002 Zelenou knihu, jejímž cílem bylo prozkoumat alternativní přístup k řešení sporů v EU a v jejímž rámci probíhaly rozsáhlé konzultace jak s členskými státy, tak se zainteresovanými stranami, byl vypracován návrh směrnice, který je v současné době předmětem diskusí, jako užitečný nástroj určený k dosažení efektivních výsledků při zachování vlastních charakteristik vnitrostátních právních předpisů týkajících se řešení sporů v občanských a obchodních věcech.
1.6 Vzhledem k výše uvedenému je dobrým precedentem mediační praxe v oblasti spotřebitelského práva [4]; v průběhu času se ukázala jako velmi praktická, částečně díky jejímu včlenění do právních předpisů o ochraně spotřebitele.
Systém se úspěšně přizpůsobil nové praxi v oblasti spotřebitelského práva, proto jej lze aplikovat na různé oblasti služeb a zboží.
1.7 Mediace v občanských a obchodních věcech prostřednictvím soudního řízení má určité charakteristické rysy, které ji odlišují od ostatních forem mediace.
Každý stát má výhradní odpovědnost za svůj soudní systém a mediace je cenný způsob řešení sporů, pokud k ní sporné strany svolí.
Oba tyto charakteristické rysy omezují pravomoci Komise realizovat návrh směrnice.
Nicméně, jeho cílem je poskytnout alternativní metody řešení sporů, avšak, jak Komise zdůrazňuje, členské státy musí zaručit a zachovat "účinný a spravedlivý právní systém", který splňuje základní požadavky na ochranu lidských práv.
2. Podstata návrhu
2.1 Cílem návrhu směrnice je usnadnit řešení sporů za pomoci mediace v odvětví občanského a obchodního práva, které mohou vzniknout na vnitřním trhu.
Obsahuje definici konceptu mediace – a mediátora – přičemž ponechává na členských státech, aby formulovaly podrobnou soudní úpravu, zejména požadavky na mediátory.
2.2 Mediace může být realizována dobrovolně, na žádost stran, nebo může být iniciována v důsledku soudního řízení.
Mohou o ni tedy požádat strany nebo soud. V obou případech strany souhlasí s mediací jako prostředkem, který jim umožní vyhnout se soudnímu řízení, nebo pokud bylo soudní řízení již zahájeno, jako prostředkem, který v rámci soudního řízení usnadní, aby strany dodržely výsledky dosažené v mediačním řízení.
V obou případech mohou strany požadovat, aby byl spor vyřešen rozsudkem, rozhodnutím nebo autentickým nástrojem.
2.3 Obsah mediačních úkonů nesmí být použit jako důkaz v soudním řízení v případech stanovených v článku 6 odst. 1, bude tak zachována důvěrnost stran a všech subjektů zapojených do mediačního řízení.
Důkazy však lze použít se souhlasem stran a mediátora, a to zejména v případě ochrany nezletilých nebo zabránění újmy na fyzické nebo psychické integritě jedince.
2.4 Promlčecí lhůty, které se vztahují na úkony plynoucí z takového řízení, jsou přerušeny v průběhu mediace od okamžiku, kdy o to požádají strany nebo soud.
3. Připomínky k návrhu směrnice
3.1 EHSV považuje iniciativu Komise za užitečný nástroj, který podpoří akce zahájené na Evropské radě v Tampere, jejichž cílem je zvýšit právní jistotu v EU.
Evropský právní rámec pro občanskou a obchodní mediaci vyžaduje, aby byl do soudních řízení začleněn nástroj, který již používají některé členské státy – i když hlavně v oblasti řešení soukromoprávních sporů. Vytvoří se tak systém umožňující soudům, aby navrhly mediátora, který stojí mimo řízení, což zjednoduší řešení sporů dohodou mezi stranami.
3.2 Cílem návrhu směrnice je větší využívání mediace v soudních řízeních v rámci EU.
Přinese to výhody jak z hlediska ekonomického, snížením nákladů na řízení, tak z hlediska sociálního, zkrácením doby jinak velmi zdlouhavého občanskoprávního řízení, což může mít nepříznivý vliv na strany sporu (zejména v případech v oblasti rodinného práva) s následnými sociálními problémy, které pak musí sporné strany často řešit.
V žádném případě bychom si neměli plést mediaci se smírčím řízením, které se používá ve většině členských států před tím, než je zahájeno soudní řízení, protože v mediačním řízení se snaží dosáhnout dohody především strany a jejich právníci pod záštitou soudce, a to s cílem vyhnout se soudnímu řízení.
3.3 Mediátor je důležitým faktorem pro dosažení dobrého výsledku.
Důvěryhodnost a spravedlnost, s jakou řeší spor, a hlavně jeho nebo její nezávislost ve vztahu ke sporným stranám, jakož i jeho nebo její mlčenlivost v průběhu mediačního řízení, zvyšuje efektivnost mediace a možnost dosažení pozitivního výsledku. Nicméně, článek 4 návrhu ponechává stanovení podmínek a požadavků na členských státech, čímž je zdůrazněna samoregulace na komunitární úrovni, a zejména evropské kodexy chování.
Ačkoli se návrh směrnice nezaměřuje výhradně na mediaci v přeshraničních sporech, bude třeba vyškolit osoby jmenované mediátory v komunitárním právu, a především vytvořit právní rámec, který zajistí dostupnost této služby ve všech členských státech.
3.4 V mediaci je důležité, aby byla zajištěna kvalita poskytované služby. Návrh by měl proto obsahovat pokyny pro harmonizaci základních požadavků na výkon funkce mediátora.
Kompetence a nezávislost by mohly být jedním z požadavků, jenž by byl v souladu s doporučeními pro mediaci v oblasti spotřebitelského práva a jehož lze dosáhnout prostřednictvím větší spolupráce v Evropě, která bude zaměřena na jednotné školení pro mediátory a systém jejich jmenování.
3.5 Věci, které jsou předmětem mediace v občanském a obchodním právu, jsou negativně definovány. Osmý bod odůvodnění tudíž vylučuje "procesy soudního charakteru, jako je arbitráž, schéma ombudsmana, schémata spotřebitelských stížností, znalecké určení nebo procesy řízené orgány, které vydávají formální doporučení jako řešení sporu, ať už závazná či nikoliv".
Je to pravděpodobně proto, že pro každý výše uvedený případ existuje zvláštní mediační postup.
Nicméně bychom neměli vyloučit možnost mediace v občanskoprávních žalobách, které se odvíjí od trestních a daňových případů [5] a které by, i když byly původně vyloučeny, přispěly k jejich vyřešení.
3.6 EHSV souhlasí s pravidlem pro zachování nejvyšší možné důvěrnosti v rámci mediačního řízení v občanských věcech (článek 6 odst. 1), co se týká osobních údajů a informací týkajících se důvěrnosti vztahů; za žádných okolností však nesmí dojít k vyloučení takových údajů jako důkazů, kdyby tímto měla být ohrožena práva nezletilých nebo fyzická či psychická integrita osob, kterých se spor týká.
4. Konkrétní připomínky
Vzhledem k tomu, že mediace je dobrovolné řízení řešení sporu, které může fungovat pouze tehdy, když obě strany souhlasí s účastí na něm a akceptují jeho výsledek, měla by budoucí směrnice objasnit některé velmi důležité aspekty, které zabezpečí, že to bude fungující nástroj a že vzbudí důvěru evropské veřejnosti.
Z tohoto důvodu se EHSV domnívá, že by měly být zohledněny některé následující poznámky.
4.1 Navrhovaný právní rámec pro mediaci má v občanských a obchodních věcech [6] omezenou jurisdikci, a i když ve věcech občanských a obchodních existuje rozsáhlý objem precedenčního práva, měl by článek 1 odst. 2 stanovit rozsah tohoto rámce a neměl by přijmout negativní formulaci uvedenou v osmém bodě odůvodnění.
Kromě toho by měly být zohledněny občanské a obchodní žaloby, které vyplývají z jiných oblastí, jako jsou daňové a správní záležitosti, nebo dokonce občanské žaloby vyplývající z trestních žalob [7].
4.1.1 V budoucnosti ve světle zkušeností z mediace, která bude prováděna v souladu s návrhem, bychom mohli zvážit možnost rozšíření jeho působnosti na oblast správní a daňovou.
4.2 Jeden z potenciálních problémů vzniká z rozdílů mezi různými jazykovými verzemi návrhu, což by mohlo zkomplikovat jeho transpozici [8].
Musíme vzít v úvahu skutečnost, že organizace soudního systému spadá výhradně do kompetence každého členského státu a že právní praxe se tudíž stát od státu liší.
Musíme jasně stanovit, že mediaci nemusí doporučit pouze soud, ale také soudní orgány, které by neměly být jedinými orgány majícími právo zajišťovat dodržování mediačních dohod. Jakýkoli veřejný orgán, který k takovému výkonu opravňují vnitrostátní právní předpisy, má právo zajišťovat dodržování mediačních dohod.
4.3 EHSV si přeje, aby byl po celou dobu řízení kladen důraz na mediátora, aby bylo řízení dovedeno až do konce a bylo efektivní.
Výbor se proto domnívá, že by Komise měla předložit pokyny, které zaručí jak určitý stupeň harmonizace mezi členskými státy, tak autoritu a kvalitu mediátorů.
Minimální požadavky na mediátory, které by měly být uvedeny v článku 4, zahrnují následující:
- odpovídající kvalifikace a školení v předmětu mediace;
- nezávislost a nestrannost vůči sporným stranám;
- transparentnost a odpovědnost za své jednání.
Ve všech členských státech by měla být především zaručena svoboda poskytování služeb, což by v menších zemích zajistilo nezávislost mediátora s ohledem na zainteresované strany.
4.3.1 Výbor vítá variantu evropského kodexu chování jako prostředku stanovení pravidel pro mediátory, nicméně aby byl tento kodex platný, bude muset Komise – v tomto případě příslušný orgán – zvážit skutečnost, že musí být vždy zaručena profesionalita, nezávislost a odpovědnost osob, jak právnických tak fyzických, které budou vykonávat praxi mediátorů, jak je uvedeno v článku 4.
4.4 V závislosti na konkrétní charakteristice soudního systému každého státu nelze problém nákladů na mediaci jednoduše vyřešit tak, že budou zahrnuty do celkových soudních nákladů.
Měla by být zavedena buď sazba vypočítaná poměrně k závažnosti a rozsahu problému, nebo povinná záloha, která by umožnila stranám se rozhodnout, zda se jim vyplatí zahájit řízení.
V žádném případě by mediační řízení nemělo být pro strany dražší než soudní řízení.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o nucených licencích na patenty týkající se výroby farmaceutických výrobků na vývoz do zemí s problémy v oblasti veřejného zdraví
KOM(2004) 737 v konečném znění – 2004/0258 (COD)
(2005/C 286/02)
Dne 15. prosince 2004 se Rada v souladu s článkem 251 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která odpovídala za přípravu podkladů pro Výbor na uvedené téma, přijala své stanovisko dne 23. května 2005.
Zpravodajem byl pan BRAGHIN.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal dne 8. června 2005 na svém 418.plenárním zasedání 64 hlasy pro, 1 hlasem proti, 1 člen se zdrželo hlasování, následující stanovisko:
1. Shrnutí stanoviska
1.1 EHSV souhlasí s návrhem nařízení Komise určeným k provedení rozhodnutí Generální rady WTO ze dne 30. srpna 2003.
Oceňuje taktéž aktivní úlohu Komise u mezinárodních organizací i u zainteresovaných stran při hledání vhodných řešení vážných zdravotních problémů v rozvojových zemích bez výrobní kapacity ve farmaceutickém průmyslu a s nedostačující zdravotnickou infrastrukturou.
1.2 EHSV souhlasí s navrženým postupem pro udělování nucených licencí pro farmaceutické výrobky chráněné patentem nebo dodatkovým ochranným osvědčením, jakož i s určenými způsoby kontroly.
1.3 EHSV navíc doporučuje posílit vlastní text návrhu tak, aby zajišťoval:
- plné respektování platné legislativy, zvláště té, která se týká kontroly kvality výroby,
- zpřísnění podmínek pro udělení nucené licence (čl. 8), zvláště ve způsobech odlišení léku s licencí od originálu, aby se zamezilo ilegálnímu reexportu do Společenství nebo do třetích zemí,
- úsilí koordinované s orgány dovážejících zemí pro předcházení podvodům, paděláním a použitím odlišným od původně stanovených,
- pečlivou kontrolu celních předpisů a sankčních mechanismů uplatňovaných v členských státech prováděnou způsobem odrazujícím od jakýchkoliv nezákonných postupů,
- větší informovanost s udělováním těchto nucených licencí, pro zajištění účinnější ochrany práv k duševnímu vlastnictví.
1.4 EHSV doufá, že pole působnosti bude rozšířeno na veterinární léky, vzhledem k možným naléhavým zdravotním potřebám vzniklým následkem nemocí přenášených ze zvířat nebo kontaminací jídla živočišného původu.
1.5 EHSV nakonec doufá, že Komise bude pokračovat ve svých snahách na mezinárodní úrovni, aby léky naléhavé potřeby a patřičná zdravotní infrastruktura byly dostupné také v rozvojových zemích, které nejsou členy WTO.
2. Úvod
2.1 Mnoho částí světa trpí velmi kritickou zdravotní situací, která je charakterizována stálým rizikem epidemie, nedostatečnou infrastrukturou, nevhodnými způsoby ošetření a léčby a vysokou mírou nemocnosti a úmrtnosti.
Výzva je však celosvětová a týká se zlepšení zdravotnických a sociálních služeb nejen v méně rozvinutých zemích, ale také v zemích relativně vyspělých, které však nevyčleňují dostatečné množství prostředků na řešení svých zdravotních a sociálních problémů.
2.2 Zdravotnická pomoc od vyspělejších zemí není dostatečná, aby vyřešila tyto problémy, a proto je třeba hledat nové prostředky.
Přístup nesmí být omezen na dodávání nedostatkových léků, jak tomu všeobecně je v rozvojových zemích, ale musí se zaměřit na zlepšení celkového fungování systému. Je třeba určit dostupné, byť jen malé prostředky na skutečné priority, řídit a kontrolovat vynaložení těchto prostředků tak, aby z nich mělo prospěch obyvatelstvo, které je potřebuje, najít řešení nedostatků ve výrobě léků a poskytování služeb a zajistit jejich účinné řízení.
2.3 Komise byla v tomto ohledu zvláště pečlivá a aktivní, když se zapojila do několika oblastí souvisejících se zdravotnictvím a hledala účinné formy spolupráce a pomoci.
Stačí zmínit akční program týkající se tří nemocí, které nejvíce ovlivňují míru úmrtnosti v nejméně rozvinutých a rozvojových zemích (HIV/AIDS, tuberkulóza a malárie).
[1] Cílem tohoto programu je současně posílit místní zdravotnické systémy, zvýšit možnost koupě základních léků za dostupnou cenu a podporovat výzkum léků a vakcín na boj s těmito nemocemi.
2.4 Komise dále hrála aktivní a velmi pozitivní úlohu, když vyburcovala jak mezinárodní organizace tak zainteresované strany, aby společně našly vyhovující řešení.
Cílem je zlepšit dostupnost základních léků a zajistit k nim spravedlivý přístup pro nejchudší obyvatelstvo za současného dodržování práv k duševnímu vlastnictví v rámci dohod řídících mezinárodní obchod a omezování rizika zpětného dovozu nebo spekulativního prodeje do třetích zemí.
2.5 Činnost Komise byla rozhodující především pro vývoj diskuse o těchto cílech ve Světové obchodní organizaci (WTO) ve vztahu k dohodám TRIPS [2].
Na ministerské konferenci v Doha v roce 2001 přijaly členské státy WTO Prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví [3], ve kterém byla vyjasněna míra flexibility při uplatňování vlastní dohody v oblasti národních zdravotních politik.
Byly stanoveny základní principy, které zajišťují méně rozvinutým zemím s omezenou nebo neexistující výrobní kapacitou ve farmaceutickém průmyslu možnost využít nucené licence, která je řízena převážně na národní úrovni.
2.6 Ve výše zmíněném prohlášení o veřejném zdraví z Doha byl potvrzen princip, podle kterého mají být dohody TRIPS interpretovány a prováděny tak, aby bylo podporováno právo na ochranu veřejného zdraví a prosazován přístup k lékům pro všechny.
Byl potvrzen především princip, podle kterého má každý členský stát WTO právo sám stanovit, co pro něj představuje "stav národní nouze" nebo "okolnosti zvláštní naléhavosti", aby mohlo být odůvodněno udělení nucených licencí.
Vzhledem k problémům, které mají státy s nedostatečnou nebo neexistující výrobní kapacitou ve farmaceutickém průmyslu, byla Generální rada WTO pověřena, aby našla rychlé řešení tohoto problému.
2.7 Generální rada WTO dospěla k řešení v rozhodnutí ze dne 30. srpna 2003 [4], ve kterém jsou ujasněny principy a povinnosti různých účastníků, aby výrobky dovážené v rámci takto definovaného režimu byly opravdu použity pro potřeby veřejného zdraví a bez přesměrování obchodu.
Dále je stanovena možnost spolupráce mezi členy WTO za účelem podpory přenosu technologií a vytvoření výrobní kapacity ve farmaceutickém průmyslu ve smyslu článku 66, odst. 2 dohody TRIPS.
2.8 Velký význam má současné slavnostní prohlášení předsedy Generální rady [5], které uvádí problémy, se kterými se potýká národní a mezinárodní činnost při řešení tohoto problému, a objasňuje hlubší smysl a spravedlivost jednotlivých opatření a obohacuje tak obsah vlastního rozhodnutí.
Toto prohlášení dále dosvědčuje, že určitý počet členských států WTO, mezi nimi i členské země EU, se vzdá možnosti využit toto specifického mechanismu nucených licencí na dovoz určitých léčiv.
2.9 V rozhodnutí Generální rady je stanoveno, že platnost jeho působnosti končí v momentě, kdy bude přijata úprava dohod TRIPS, která bude v souladu s rozhodnutím.
I přes přísně stanovenou lhůtu však iniciativa Generální rady ještě nedospěla k tomuto rozhodujícímu kroku.
Následkem toho byly některými členskými státy WTO nezávisle schváleny některé iniciativy určené k provedení rozhodnutí a návrh nařízení předložený Komisí se ubírá stejným směrem.
3. Obsah návrhu nařízení
3.1 Návrh nařízení se zabývá tím, jak na úrovni Společenství provést rozhodnutí Generální rady WTO ze dne 30. srpna 2003 o provedení odstavce 6 prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví.
Toto rozhodnutí dovoluje členům WTO, aby udělili nucené licence pro výrobu a prodej farmaceutických výrobků patentovaných za účelem vývozu do třetích zemí, které o to požádaly a které mají nedostatečnou nebo neexistující výrobní kapacitu ve farmaceutickém průmyslu.
Tímto způsobem jsou členové WTO zproštěni svých závazků vyplývajících z čl. 31 písm.f) dohody WTO o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví.
3.2 Toto nařízení má být součástí širšího evropského a mezinárodního postupu určeného k řešení problémů v oblasti veřejného zdraví, které mají nejméně rozvinuté země a další rozvojové země, s cílem zlepšit dostupnost léků za přijatelnou cenu v členských zemích WTO v situaci národní nouze nebo za jiných okolností zvláštní naléhavosti.
3.3 Rozhodnutí stanovuje důležité mechanismy ochrany proti přesměrování obchodu a pravidla k zajištění průhlednosti a je základem pro budoucí nahrazení úpravou dohody TRIPS.
3.4 Komise považuje za důležité, aby Společenství přispělo k zavedenému režimu tím, že ho začlení do svého právního řádu a to vzhledem k aktivní úloze Společenství a členských států při přijímání rozhodnutí, vzhledem k jejich závazku přijatému v rámci WTO plně přispívat k provádění rozhodnutí a zaručit vytvoření správných podmínek pro účinné fungování režimu zavedeného tímto rozhodnutím.
3.5 Aby se ve všech členských státech EU zajistily stejné podmínky pro udělování nucených licencí na vývoz, je třeba provést rozhodnutí jednotně v rámci Společenství.
Cílem je zabránit narušení hospodářské soutěže mezi hospodářskými subjekty na jednotném trhu a používat jednotná pravidla pro zamezení zpětného dovozu farmaceutických výrobků, které byly vyrobeny na základě nucené licence, na území Evropské unie.
3.6 Komise navrhuje provedení nařízením založeným na článcích 95 a 133 Smlouvy a to vzhledem k velmi zvláštní povaze rozhodnutí, ke skutečnosti, že již existují mezinárodní dohody týkající se udělování nucených licencí, a k potřebě přijetí opatření nutných pro povolení vývozu léčiv do zemí s problémy v oblasti veřejného zdraví.
4. Poznámky
4.1 EHSV plně souhlasí, že je třeba zasáhnout, aby se základní léky staly dostupnými v zemích s omezenými ekonomickými a výrobními zdroji a proto také nedostatečnými nástroji k boji proti endemickým nemocem nebo krizovým situacím.
Návrh nařízení umožňuje v souladu s patentovým systémem dodávat patentované léky za velmi specifických podmínek.
Návrh se ovšem nezabývá problémem nedostatku nepatentovaných léků v rozvojových zemích, neboť není zahrnut do obsahu rozhodnutí WTO.
4.2 EHSV vítá iniciativu Komise, která je vhodná k podpoře plného a jednotného provádění postupu pro udělování nucených licencí na patenty a dodatková ochranná osvědčení týkající se výroby a prodeje farmaceutických výrobků zemím, které o ně požádaly, aby mohly vyřešit závažný zdravotní problém, a považuje stanovená opatření v zásadě za vhodná.
Nicméně věří, že znění by mohlo být v několika bodech vylepšeno, jak je uvedeno v následujících poznámkách.
2, odst. 1) přímo odkazuje na směrnici Parlamentu a Rady [6] 2001/83/ES týkající se humánních léčivých přípravků.
Rozhodnutí Generální rady WTO ve svém znění neuvádí veterinární léky, nicméně EHSV doufá, že jeho pole působnosti bude rozšířeno na veterinární léky a to případně prostřednictvím příslušného rozhodnutí Generální rady WTO, aby bylo možné čelit naléhavým zdravotním potřebám, které by se mohly objevit v souvislosti s nemocemi přenášenými ze zvířat na člověka nebo s kontaminací jídla živočišného původu.
4.4 Nařízení se vztahuje na členské státy WTO (čl. 4), jak je ostatně logické vzhledem k tomu, že se jedná o nástroj na provádění interního rozhodnutí této mezinárodní organizace.
EHSV nicméně vyzývá Komisi a členské státy, aby pokračovali v jednání na mezinárodní úrovni a aby hledali řešení v souladu s právy k duševnímu vlastnictví a s platnými mezinárodními dohodami, které by bylo vhodné pro všechny státy světa.
4.5 Článek 5 stanoví, že "žádost o nucenou licenci je oprávněn podat kdokoliv".
EHSV považuje takové všeobecné označení žadatele za důsledek vůle nabídnout co největší možnosti produkce.
Myslí si nicméně, že by bylo rozumné specifikovat, že žadatel by měl vyhovovat všem požadavkům stanoveným evropskými právními předpisy na farmaceutické výrobky, tak aby byly uplatněny výrobní předpisy s ohledem na ochranu zdraví a občanů platné v EU, a to i v případě, kdy je výrobek určen výhradně k vývozu.
4.6 EHSV považuje za nezbytné, aby všechny příslušné zainteresované orgány dohlížely na valitativní standardy výroby, které by měly být stejné jak pro vnitřní trh tak pro vývoz do zemí s nedostatečnou infrastrukturou pro kontrolu kvality.
Je vhodné, aby při uplatňování nařízení byly nalezeny vhodné formy monitorování způsobů kontroly v dovážejících zemích a zvláště pak aby se postupovalo koordinovaným způsobem, aby se zabránilo podvodům nebo paděláním a tím byla zajištěna ochrana pacientů na jejich území, změně místa určení léku s nucenou licencí a nebo jeho ilegálnímu zpětnému dovozu.
4.7 V souvislosti s citlivým tématem množství oprávněné produkce upozorňuje EHSV na rozpor mezi čl.6 odst.2, který požaduje, aby celkové oprávněné množství "podstatným způsobem nepřekročilo množství, které člen oznámil WTO" a čl. 8 odst.
2, který stanoví, že "množství výrobku podle licence nepřekročí množství potřebné ke splnění potřeb dovážejícího člena". EHSV navrhuje vyřešit tento rozpor úpravou znění čl.6 odst.2 tak, aby bylo jasné, že by produkce neměla překračovat potřebné a požadované množství.
4.8 Vzhledem k tomu, že daný režim představuje omezení plných práv držitele, je správně stanoveno, aby nařízení bylo využíváno v dobré víře (bod odůvodnění 6) a aby se výrobky vyrobené v souladu s tímto nařízením dostaly k těm, kteří je potřebují, a nebyly odkloněny od těch, pro něž se zamýšlely (bod odůvodnění 7).
Bylo by však vhodné tato tvrzení, se kterými EHSV plně souhlasí, vložit také do článků, které detailně popisují mechanismy provádění (např. čl. 5 a 6) a nebo do těch, které stanoví způsoby pozastavení nebo ukončení platnosti licence (čl.
4.9 EHSV souhlasí s opatřeními k zamezení nesprávného použití nucených licencí.
Přeje si však, aby držitel patentu nebo dodatkového ochranného osvědčení měl jasně stanovenou možnost v případě potřeby ohlásit nedostatky nebo proti nim podat námitku, obzvláště co se týče dokladu o předchozím jednání a kontroly produkce tak, jak je stanoveno v čl. 8 (především v odst.
4.10 V čl. 8, odst. 1 je pravděpodobně chyba. Tento odstavec odkazuje na odst. 2 až 8, ale měl by zahrnovat také odst. 9, který se rovněž týká nabyvatele licence.
4.11 Článek 8 odst. 4 stanoví pravidla pro označování, etikety a obaly, které musí výrobky vyrobené podle předkládaného nařízení respektovat, aby bylo zajištěno, že tyto výrobky budou exportovány a prodávány výhradně do dovážející země, která o ně žádá.
EHSV navrhuje stanovit, že by také obchodní značka, grafická loga a barvy obalu měly být odlišeny, aby se zabránilo ilegálnímu reexportu do Evropské unie a třetích zemí.
4.12 Článek 10, který stanoví, že Komise má být obeznámena s udělením nucené licence členskými státy EU, nezaručuje, že držitel patentu a hospodářské subjekty v sektoru budou patřičně informováni o tomto udělení.
EHSV doufá, že by příslušné informace mohly být vhodnou formou a se zárukou ochrany důvěrných dat dány k dispozici všem zainteresovaným subjektům.
11, odst. 2 není formulován náležitě tak, aby se zabránilo všem možným zneužitím a to především v případě léků nevyrobených v EU, ale procházejících přes její území, a jeví se jako málo důrazný.
EHSV navrhuje, aby Komise dohlížela na způsoby kontroly a na ukládání sankcí schválených členskými státy, aby byly podle nařízení o clech [7] opravdu účinné, přiměřené a varovné, a zamezilo se tak podvodům a paděláním.
4.14 EHSV si nakonec přeje, aby se Komise zabývala nejvhodnějšími způsoby, včetně bilaterálních dohod, na zavedení podobného režimu také v rozvojových zemích, které nejsou členy WTO.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady pozměňující směrnici 98/71/ES o právní ochraně průmyslových vzorů a modelů
KOM (2004) 582 v konečném znění – 2004/0203 (COD)
(2005/C 286/03)
Rada se dne 6. prosince 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 95 Smlouvy zakládající Společenství o vypracování stanoviska ohledně věci výše uvedené.
Předsednictvo Evropského hospodářského a sociálního výboru se rozhodlo pověřit Specializovanou sekci "Jednotný trh, výroba a spotřeba" přípravnými pracemi na uvedené téma.
Na schůzi, která se konala dne 20. dubna 2005, specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba" návrh stanoviska, které předložil pan RANNOCCHIARI, zamítla.
Vzhledem ke spěšnosti prací jmenoval Evropský hospodářský a sociální výbor na svém 418. plenárním zasedání ve dnech 8. a 9. června 2005 (zasedání dne 8. června 2005) pana RANOCCHIARIHO hlavním zpravodajem.
Návrh stanoviska byl zamítnut ve prospěch protistanoviska předloženého panem PEGADO LIZEM a panem H. STEFFENSEM.
Toto protistanovisko bylo přijato 107 hlasy pro, 71 hlasů bylo proti a 22 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod – výchozí situace
1.1 Projednávaný návrh směrnice plánuje úpravu směrnice 98/71/ES. Touto změnou se zamýšlí vyloučit ve všech zemích Evropské unie možnost uplatnění práv o průmyslových vzorech a modelech vůči napodobitelům (nezávislým dodavatelům), kteří vyrábějí, používají nebo prodávají díly pro opravu složeného výrobku za účelem dosažení jejich původního vzhledu.
1.2 Mezi sektory, jichž se tento návrh týká (elektrospotřebiče, motocykly, hodinky a další), by byl nejvíce postižen automobilový průmysl.
1.3 Připomínáme, že před směrnicí 98/71/ES (dále jen "směrnice") Komise zveřejnila Zelenou knihu o právní ochraně průmyslových vzorů, která kromě předložení výsledků rozsáhlého studia této problematiky obsahovala také předběžný návrh směrnice o sbližování legislativy členských států a předběžný návrh návrhu nařízení.
1.4 Zelená kniha se zabývala i otázkou, zda by se měly díly celkového výrobku chránit nebo ne, obzvláště pokud jde o spojovací prvky dvou stavebních dílů.
Zelená kniha vysvětlovala, že by mohly být chráněny díly, u nichž jsou předpoklady k ochraně splněné, ale upřesňovala, že by měly být z ochrany vyjmuty nepostradatelné vlastnosti nebo prvky (mezičlánky nebo propojení), které musí být vyrobeny v přesně stejné velikosti a tvaru, aby se hodily k výrobku resp. mohl být tento výrobek napojen nebo namontován na jiný výrobek.
1.5 Návrh směrnice [1], kterou Komise formálně předložila v prosinci 1993 potvrdil, že chráněn může být i díl složeného výrobku, pakliže splňoval jako takový požadavky pro ochranu, tj. požadavek novosti a individuální povahy (článek 3), a zdůrazňoval naopak, že nelze ochraňovat mezičlánky nebo propojení (článek 7.2).
1.6 Zmíněný návrh obsahoval ještě další důležité ustanovení, podle něhož nemohla být výhradní práva uplatněna vůči třetím, kteří průmyslový vzor či model použili (napodobili) tři roky po tom, kdy byl složený výrobek poprvé uveden na trh s podmínkou, že tento průmyslový vzor nebo model "musel odpovídat vzhledu" složeného výrobku a byl použit z důvodu "umožnění opravy celkového výrobku za účelem získání jeho původního vzhledu" (článek 14).
V podstatě se tím zamýšlela důležitá výjimka z ochrany průmyslových vzorů pro náhradní díly ("výjimka pro náhradní díly", zvaná též"klauzule o opravě").
1.6.1 O tomto aspektu návrhu směrnice z roku 1993 ve svém stanovisku IND/504 z 6. července 1994 (zpravodajem byl pan PARDON) konstatoval EHSV především toto:
1.6.1.1 Stejně jako všechny ostatní právní ochrany vztahující se na průmyslový majetek i právní ochrana průmyslových vzorů a modelů se vztahuje na výlučná práva (monopolní právo).
Monopol, který je majiteli průmyslového vzoru udělen, se nicméně vztahuje pouze na zevnějšek výrobku ("design"), nikoliv na výrobek samotný.
1.6.1.2 Právní ochrana průmyslových vzorů a modelů tady zaručuje monopol na zevnějšek, nikoliv na výrobek.
"Chránit průmyslový vzor nebo model hodinek nebrání tomu, aby byla na trhu konkurence hodinek" (odstavec 9.2. důvodové zprávy Komise k návrhu komise o průmyslové ochraně vzorů a modelů).
1.6.1.3 Pro náhradní díly uvedené v klauzuli o opravě (např. blatníky nebo světla) je situace jiná.
Vnější vzhled neboli design těchto náhradních dílů nesmí mít jinou podobu než původní výrobek, který má být nahrazen.
1.6.1.4 Vzít pod právní ochranu průmyslových vzorů a modelů obdobné náhradní díly by znamenalo zavedení monopolní situace na trhu náhradních dílů; právní ochrana náhradního blatníku nebo světla by konkurenci v dotyčném sektoru znemožnila.
1.6.1.5 Toto vyloučení konkurence by bylo v rozporu s podstatou právní ochrany průmyslových vzorů a modelů, jejíž obsah specifikuje zákonodárce podle okolností.
1.6.1.6 Klauzule o opravě povoluje získat a uplatnit právo Společenství k ochraně průmyslových vzorů a modelů všude tam, kde jsou tato práva uplatňována systematicky; uplatnění těchto práv omezuje pouze tam, kde je nelze uplatnit systematicky, jako je tomu např. v oblasti oprav.
Tímto způsobem zamezuje vzniku monopolního postavení, vytlačování konkurence z trhu a aby se spotřebitelé nestali obětí jediného dodavatele, který by si diktoval ceny.
1.6.1.7 Současně zabraňuje vzniku monopolních přirážek.
Podmínka nezbytná pro "odškodnění za průmyslový vzor", tj. existence trhu a možnost, aby si spotřebitelé mohli vybírat, odpadá, jestliže by byla právní ochrana průmyslových vzorů v klauzuli o opravě rozšířena o náhradní díly.
1.6.1.8 Evropský hospodářský a sociální výbor v důsledku toho schvaluje klauzuli o opravě, kterou Komise navrhla.
1.7 Plánovaná uvedená výjimka resp. klauzule o opravě vyhovovala požadavkům některých průmyslových odvětví v oblasti napodobování náhradních dílů pro automobily, obzvláště výroby tzv. "crash parts" (plechové díly, často poškozené v nehodách).
Tito "nezávislí dodavatelé" se již snažili na základě současné právní situace obdržet výjimku z režimu ochrany průmyslových vzorů a obrátili se na Evropský soudní dvůr (ESD), ale neuspěli. (viz kauza CICRA versus Renault [2] a Volvo versus Veng [3]).
1.8 Klauzuli o opravě, která je obsažena v návrhu směrnice z roku 1993 kritizovali představitelé průmyslových oblastí s jinými nebo protichůdnými zájmy než mají nezávislí výrobci náhradních dílů, tj. výrobci aut.
Komise se pokusila o nový přístup a návrh pozměnila [4].
Nový návrh v zásadě předpokládal, že třetí, kteří chtějí napodobit vzor určitého složeného výrobku jako náhradní díl, tak mohou okamžitě učinit (aniž by museli čekat než vyprší tři roky od doby, kdy byl složený výrobek uveden na trh), pakliže uhradí přiměřené odškodnění (článek 14).
1.9 Ale řešení tzv. přiměřeného odškodnění nepovažovali za přijatelné ani nezávislí výrobci [5] ani výrobci automobilů a držitelé práv na průmyslové vzory [6].
1.10 Zásadní rozdíly v názorech se projevily i v průběhu procesu spolurozhodování Rady a Evropského parlamentu: bylo nutno uchýlit se ke "smiřovacímu" procesu, který skončil v září 1998 tím, že se prakticky upustilo od harmonizace práva v této oblasti v členských státech; stávající právní předpisy jednotlivých států byly "zamrazeny" (odborníci z oboru tento jev nazývají "freeze plus") a řešení této problematiky bylo odloženo na později.
2. Ustanovení směrnice 98/71/ES [7] o stavebních a náhradních dílech
2.1 Podle ustanovení směrnice (článek 1 písmeno a) se "průmyslový vzor nebo model", který může být chráněn, vztahuje na vzhled složeného výrobku nebo na jeho část.
2.2 I průmyslové vzory a modely stavebních dílů mohou být chráněny, jestliže vyhovují požadavkům, které se na dotyčný výrobek kladou, tj. požadavek novosti nebo individuální povahy (článek 3 (2)).
Průmyslový vzor nebo model stavebního dílu lze chránit pouze v následujících případech:
a) jestliže se jedná o díl, který tvoří součást složeného výrobku a zůstane viditelný při používání k určenému účelu a
b) pokud tyto viditelné vlastnosti stavebního dílu splňují požadavek novosti a individuální povahy (článek 3 (3)).
Používání k určenému účelu ve smyslu odstavce 3 písmeno a) znamená použití konečným uživatelem, vyjma údržby, servisu a oprav (článek 3 (4)).
Uplatňují-li se v praxi tato ustanovení na automobilový průmysl, znamená to, že všechny součásti a díly, které jsou "pod kapotou motoru" a tudíž za normálního použití vozu nejsou viditelné (máme na mysli např. vzhled hlavy motoru), nemohou podléhat právní ochraně průmyslových vzorů a modelů.
2.3 Na vzory a modely dílů se vztahuje i ustanovení, že nelze právně chránit vzhled výrobku, který je daný výlučně jeho technickou povahu (článek 7, odst. 1).
Stejně tak nelze chránit vlastnosti vzhledu (stavebního dílu), které musí být napodobeny v jejich přesné formě a rozměru, aby bylo možno je namontovat na jiný výrobek nebo je s tímto výrobkem (nebo stavebním dílem) spojit (článek 7 (2)).
V automobilovém sektoru to např. znamená, že tvar nárazníku nebo zpětného zrcátka může právní ochraně průmyslových vzorů podléhat, "spojovací články" sloužící k upevnění těchto dílů ke karoserii nikoliv.
2.4 Dále je nutno připomenout:
2.4.1 Směrnice stanoví, že Komise musí předložit tři roky po uplynutí lhůty provedení této směrnice (v praxi to znamená do října 2004) analýzu dopadu zmíněné směrnice na průmysl EU, především na výrobce složených výrobků a dílů, na spotřebitele, na hospodářskou konkurenci a na fungování jednotného trhu.
Nejpozději o rok později (tedy do října 2005) musí Komise Evropskému parlamentu a Radě navrhnout změny směrnice, které jsou nutné pro ukončení jednotného trhu v souvislosti se stavebními díly složených výrobků, jakož i všechny další změny (článek 18);
2.4.2 Dokud nebudou výše uvedené změny schváleny, měly by si členské státy ponechat v platnosti své stávající právní předpisy o použití modelů a vzorů stavebních dílů za účelem opravy složeného výrobku, pokud jde o vrácení jeho původního vzhledu. Členské státy mohou zavést změny k uvedeným právním úpravám pouze tehdy, je-li cílem liberalizace trhu těchto součástí (článek 14 – výše uvedené přechodné ustanovení označované jako "freeze plus").
V současné době provedly směrnici všechny členské státy.
Z 25 členských států EU zavedlo 9 států tzv. klauzuli o opravě a provedly tak liberalizaci (Belgie, Irsko, Itálie, Litva, Lucembursko, Nizozemí, Velká Británie, Španělsko a Maďarsko), většina (zbylých 16 států) předpokládá ochranu i pro náhradní díly.
2.4.3 Pokud jde o liberalizaci sekundárního trhu, článek 110, odstavec 1 nařízení ES 6/2002 z 12. prosince 2001 o průmyslových vzorech ve Společenství uvádí, že "neexistuje žádná právní ochrana v souvislosti s průmyslovými vzory nebo modely, které jsou použity za účelem opravy složeného výrobku tak, aby tento výrobek znovu získal svůj původní vzhled."
2.4.4 Aniž by se zpochybňovala nutnost nového návrhu Komise, stejný obsah je v nařízení Rady 1400/2002/ES z 31. července 2002 Smlouvy, o použití článku 81, odstavec 3 na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel.
3. Obsah návrhu směrnice
3.1 Obsah "předpisu" návrhu je velmi jednoduchý. Spočívá v tom, že článek 14 (přechodné ustanovení) směrnice 98/71 má být změněn tak, že prakticky nebudou chráněny průmyslové vzory nebo modely dílů složeného výrobku, který slouží k opravě tohoto výrobku z důvodu zachování původního vzhledu.
V praxi se jedná o tzv. "klauzuli o svobodné opravě od prvního dne" (free repair clause from day one), kterou již– jak shora uvedeno – dotčené skupiny dlouho žádají.
3.2 V "odůvodněních" návrhu jsou vyjmenovány hlavní důvody k režimu úplné a okamžité liberalizaci bez odškodnění:
- jediným cílem ochrany průmyslových vzorů a modelů má být udělení výhradních práv na vzhled výrobku, nikoliv ale udělení "monopolu"na výrobek jako takový;
- ochrana průmyslových vzorů a modelů, pro které neexistují praktické alternativy by znamenala ve skutečnosti monopol na výrobek; tento druh ochrany by mohl znamenat zneužití ustanovení o průmyslových vzorech a modelech;
- tím, že bude nezávislým dodavatelům povolena výroba náhradních dílů, se udrží soutěživost;
- bude-li se ochrana naopak vztahovat i na náhradní díly, provinili by se třetí porušením práv na průmyslové vzory, byla by odstraněna hospodářská soutěž a držiteli práv by se prakticky poskytnul monopol.
3.3 Dále se zdůrazňuje, že se právní situace, týkající se průmyslových vzorů a modelů, od sebe v jednotlivých členských státech liší, což škodí fungování jednotného trhu a může deformovat soutěživost.
3.4 Další a podrobnější důvody jsou uvedeny v důvodové zprávě, která v podstatě opakuje nebo shrnuje závěry RHD a pouze zčásti i zprávy EPEC.
V podstatě to znamená, že ze všech předložených variant by pouze liberalizace představovala různé výhody a žádné významné nevýhody.
Zlepšila by fungování jednotného trhu, umožnila by větší hospodářskou soutěž na sekundárním trhu, přispěla by ke snížení cen pro spotřebitele a vytvořila obchodní příležitosti a pracovní místa pro malé a střední podniky ( odst. 2.2, str.
3.5 Ostatní varianty se nedoporučují, a to především z těchto důvodů:
- zachování stávající situace s rozdíly mezi různými národními legislativami by zabránilo realizovat jednotný trh;
- ochrana s omezenou dobou platnosti by mohla vést k tomu, že by držitelé práv během této doby zvýšili ceny (není vyjmenováno nic konkrétního, co by toto tvrzení potvrdilo);
- systém, který by třetím umožnil používat za odškodnění cizí vzory by znamenal, že by vznikly problémy v souvislosti s prokázáním existence práv, přiměřenou výší odškodnění a s vůlí třetích, toto odškodnění také uhradit;
- kombinace obou výše uvedených variant, tj. zkrácení ochrany průmyslových vzorů a příslušný systém odškodnění by způsobila relativně vysoké náklady a jen málo nezávislých dodavatelů by mohlo uskutečnit potřebné investice (srv.
Finanční přehled k právním aktům, odstavec 5.1.2, str. 17).
4. Technické poznámky
4.1 Již vícekrát zmíněná zpráva EPEC (odst. 3.7) připouští, že neoriginální náhradní díly nezajišťují stejnou úroveň kvality jako originální náhradní díly.
ND totiž nemají specifické kompetence pro zpracování, kvalitu a technologii, které jsou typické pro VA.
4.2 Moderní vozidla jsou složitým výsledkem montáže nezávislých dílů s vysokým podílem technologie (např. vysoce odolná ocel), které se nevyznačují jen svým vzhledem a rozměrem, ale i kvalitou montáže (použitých svařovacích a lepicích metod) a materiálů.
Z toho důvodu se vlastnosti neoriginálních dílů mohou odchylovat od dílu originálního.
4.3 Při udělení homologace se provádí celá řada testů nárazů ze předu i z boku, aby se zjistilo, zda vozidlo splňuje požadavky příslušné směrnice na ochranu osob ve vozidle při nehodě.
Nedávno přibyla ještě směrnice na ochranu chodců, která má za cíl lépe chránit chodce při srážce s vozidlem.
Podle této směrnice jsou VA povinni konstruovat čelní partie vozů podle určitých požadavků na bezpečnost a provádět specifické crash testy.
4.4 Nezávislí dodavatelé náhradních dílů však nepodléhají žádné preventivní technické kontrole dílů, které uvádí na trh, protože není plánován žádný proces s cílem získání povolení provozu pro jednotlivé díly automobilů, s výjimkou několika speciálních dílů, "nezávislých technických jednotek".
Sem patří, pokud jde o části karoserie, skla, zadní zrcátka, světlomety a zadní světla.
Pro ostatní díly (kapotu motoru, nárazníky atd.) neexistuje žádná povinnost technických kontrol před uvedením na trh, tedy ani žádná jistota, že tyto díly vykazují stejné vlastnosti jako originální díly.
Nezávislí dodavatelé podléhají pouze obecným bezpečnostním předpisům pro výrobky a zákonné odpovědnosti v případě škod způsobených vadnými výrobky.
4.5 Návrh nařízení je také v rozporu s důležitou směrnicí o starých vozidlech (End of Life Vehicles).
Podle této směrnice jsou VA povinni z dílů vozidla odstranit těžké kovy a uvést látky obsažené v těchto dílech, aby se usnadnila jejich recyklace.
Mimo to je VA povinen vozidlo koncipovat tak, aby při sešrotování bylo snadno demontovatelné a odpovídajícím způsobem recyklovatelné.
Protože nezávislí dodavatelé napodobených dílů ze zřejmých důvodů nepodléhají této povinnosti, může při namontování dílů (např. nárazníků) s neznámým složením vyvstat nebezpečí, že plánovaný likvidační proces bude narušen, a že by mohlo být poškozeno životní prostředí a vzniknout vyšší náklady.
4.6 Komise právem prohlašuje, že účelem ochrany průmyslového vzoru je (prozatím) ocenění duševního výkonu vývojáře vzoru a ochrana vzhledu, ne však jeho technické funkce nebo kvality (viz odůvodnění návrhu směrnice, str. 9).
Tak se ochrana průmyslového vzoru a bezpečnost z hlediska koncepce nalézají na dvou různých úrovních.
Není však možné pominout, že liberalizace navržená Komisí by mohla v praxi vést k tomu, že množství dílů, které v rámci testů uvedených v odstavci 4.3 nebylo dostatečně prověřeno a nesplňují předpisy směrnice o starých vozidlech, na trhu přibývá.
Proto se musí kromě údajných výhod, které by podle Komise liberalizace na základě větší hospodářské soutěže pro spotřebitele nabízela, zohlednit také možné vyšší nebezpečí pro spotřebitele.
5. Závěrečné poznámky a doporučení
5.1 EHSV znovu potvrzuje svůj postoj zaujatý již v různých stanoviscích, že práva na duševní vlastnictví získávají stále více na významu, k čemuž patří i právní ochrana průmyslových vzorů a modelů jako základní prvek technické inovace, jakož i z toho plynoucí nutnost boje proti napodobování.
5.2 Výbor rovněž potvrzuje svůj názor, že monopol udělený majiteli určitého vzoru nebo modelu se vztahuje pouze na vnější vzhled výrobku, nikoli však na výrobek jako takový.
5.3 Výbor potvrzuje svůj postoj zaujatý již v předchozích stanoviscích jen do té míry, že rozšíření právní ochrany vzorů a modelů i na náhradní díly spadající pod doložku o opravách by způsobilo vznik monopolu výrobku na sekundárním trhu, což by bylo v rozporu se skutečnou povahou právní ochrany vzorů a modelů.
5.4 K tomu ještě úprava stanovená směrnicí 98/71/ES povolovala zachování různých, ba dokonce protichůdných vnitrostátních úprav a při posledním rozšíření EU se počet jednotlivých vnitrostátních úprav ještě zvětšil, a to ve velmi důležité oblasti velmi důležitého hospodářského odvětví evropského trhu.
5.5 Sblížením národních systémů tak návrh Komise usiluje o realizaci vnitřního trhu v této oblasti tím, že liberalizuje použití chráněných vzorů a modelů (na sekundárním trhu) pro účely oprav celých výrobků a obnovení jejich původního vzhledu.
5.6 Výbor návrh Komise podporuje, neboť ho považuje za součást sledu dalších iniciativ, které již získaly jeho souhlas, a tento návrh může podpořit hospodářskou soutěž, snížit ceny a zejména vytvořit nová pracovní místa v malých a středních podnicích.
5.7 Výbor je toho názoru, že návrh Komise by mohl být vylepšen, a sice tím, že se jasnějším a fundovanějším způsobem prokáže jeho slučitelnost s Úmluvou o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, důrazněji se znázorní jeho vliv na zaměstnanost, a zejména spotřebitelům se nejen zaručí tak jako tak garantované právo na informace, ale ani neomezí jejich právo volby, pokud jde o aspekty bezpečnosti a spolehlivosti výrobků od nezávislých výrobců a nepřímo i o důsledky používání takových dílů k opravám celých výrobků (zvláště osobních automobilů) jako jsou zůstatková hodnota a nepřímé náklady (např. pojistné).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Zelená kniha o přístupu EU k řízení ekonomické migrace"
KOM(2004) 811 v konečném znění
(2005/C 286/05)
Dne 11. ledna 2005 přijala Komise sdělení pro Radu, Evropský parlament, Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů s názvem Zelená kniha o přístupu EU k řízení ekonomické migrace.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", která byla pověřena vypracováním práce Výboru v této záležitosti, schválila své stanovisko dne 24. května 2005, přičemž zpravodajem byl pan PARIZA CASTAÑOS.
Evropský hospodářský a sociální výbor na svém 418. plenárním zasedání (jednání ze dne 9. června 2005) schválil 137 hlasy pro, proti byl 1 a 3 se zdržely hlasování následující stanovisko:
1. Úvod
1.1 Uplynulo prvních pět let od doby, kdy Evropská rada z Tampere měla mandát vyplývající z Amsterdamské smlouvy, nicméně stanoveného cíle – vytvoření jednotné imigrační a azylové politiky EU – dosaženo nebylo.
Řada věcí byla udělána, Komise vypracovala řadu politických a legislativních návrhů, ale tyto nebyly dostatečně zváženy Radou.
EHSV spolupracoval s Komisí a vypracoval řadu stanovisek s cílem vytvořit pro EU skutečnou jednotnou politiku a harmonizovanou legislativu v oblasti imigrace.
1.2 Nyní se nacházíme v nových souvislostech, neboť na základě Haagského programu, schváleného v listopadu 2004, vzniká nová povinnost vytváření imigrační a azylové politiky v příštích letech.
Tento program je také začleněn v budoucí Smlouvě o Ústavě, která zvyšuje mandát takovým způsobem, aby Evropané v budoucnosti disponovali jednotnou imigrační politikou [1].
1.3 Zelená kniha představená Komisí se týká hlavního bodu imigrační politiky: podmínek pro příjem ekonomických imigrantů a způsobu řízení těchto migračních toků.
Přijímací legislativa představuje tvrdé jádro imigrační politiky a v současné době existují pouze velmi rozdílné národní legislativy, které jsou většinou restriktivní.
1.4 Uplynuly již více než tři roky od toho, co Komise vypracovala "Návrh směrnice vztahující se na vstupní podmínky a pobyt příslušníků třetích zemí s cílem samostatné či nesamostatné výdělečné činnosti" [2].
EHSV a Parlament vypracovaly příznivá stanoviska [3]. Tento návrh ovšem neprošel prvním čtením v Radě.
Od té doby vypracovaly některé státy nové legislativy v oblasti ekonomické imigrace a témata související s imigrací figurovala mezi "ožehavými" tématy politické agendy.
1.5 Evropská rada, která se konala v červnu 2003 v Soluni, zdůraznila "potřebu prozkoumání legálních prostředků imigrace příslušníků třetích států do Unie, s ohledem na přijímací možnosti členských států".
[4] EHSV ve svém stanovisku [5] "Imigrace, integrace a zaměstnanost" poukázal také na urgentní potřebu Unie disponovat aktivní politikou v oblasti ekonomické imigrace a harmonizovanou legislativou.
Demografický vývoj v Unii [6] a Lisabonská strategie ukazují, že bude nutné, aby Evropa disponovala aktivní politikou v oblasti příjímání ekonomických imigrantů, a to jak velmi kvalifikovaných, tak méně kvalifikovaných.
I když má každá země své vlastní potřeby a specifika, všechny se shodnou na potřebě otevřít se ekonomické imigraci.
1.6 Na druhé straně je třeba mít na paměti, že občané nových zemí EU mají dočasně omezenou svobodu pobytu a práce, což představuje negativní anomálii.
EHSV si přeje, aby toto omezení bylo brzo překonáno.
Během přechodného období by občané nových zemí měli mít preferenční právo.
1.7 EHSV pozoruje s obavami politické obtíže, které existují v souvislosti s imigrační politikou, stejně jako negativní reakce veřejného mínění a médií Názoroví a političtí lídři musí přestat používat rasistické a xenofobní výrazy v debatách a musí působit s náležitou zodpovědností a politickou výchovou.
1.8 Všichni musí vynaložit úsilí, aby debata o Zelené knize byla vedená tak, aby mnohé předsudky a obavy, které ekonomická imigrace v současné době vyvolává, byly ponechány stranou.
EHSV chce přísně a racionálně přispět k této debatě.
2. Poznámky k otázkám předkládaným v Zelené knize
2.1 Úroveň harmonizace, které by se EU měla snažit dosáhnout
- Na jaké úrovni by se měla rozvíjet evropská politika v oblasti pracovní migrace? Do jaké míry má Společenství intervenovat v této oblasti?
- Měla by evropská norma týkající se migrace vytvořit komplexní právní rámec, který by se vztahoval na všechny příslušníky třetích zemí, nebo se má soustředit na určité skupiny imigrantů?
- V případě volby sektorového zaměření, kterým skupinám imigrantů bude udělena přednost a proč?
- Jste názoru, že by měly být prozkoumány jiné přístupy jako je evropský zrychlený postup?
Můžete navrhnout jiné možnosti?
2.1.1 EHSV poukazuje na to, že je potřeba, aby byl příjem ekonomických imigrantů v rámci EU řízen.
Za tímto účelem je nutné dosáhnout vysokého stupně legislativní harmonizace tak, jak je to stanovené ve Smlouvě o Ústavě.
EHSV již v dřívějších stanoviscích [7] požadoval, aby EU co nejdříve disponovala jednotnou imigrační politikou a harmonizovanou legislativou.
EU a její členské státy potřebují otevřenou legislativu, která umožní pracovní imigraci legální a transparentní cestou, a to jak pro vysoce kvalifikované pracovníky, tak pro pracovníky s nižší kvalifikací.
2.1.2 Smlouva o Ústavě stanovuje omezení pro jednotnou legislativu v oblasti imigrace: "právo členských zemí stanovit počet přijetí příslušníků třetích zemí na svém území, kteří přicházejí s cílem hledat samostatnou či nesamostatnou výdělečnou činnost" [8].
EHSV je názoru, že toto omezení není překážkou k tomu, aby Unie dosáhla vysokého stupně harmonizace legislativy pro příjem ekonomických imigrantů, který může být progresivní a umožní jednotlivým státům adaptační období.
2.1.3 EHSV souhlasí s návrhem Komise, že je lepší vytvořit globální (horizontální) legislativní rámec než sektorové legislativní návrhy.
EHSV podpořil legislativní návrh předložený Komisí, který obsahoval podmínky pro vstup a pobyt imigrantů, kteří vykonávají nesamostatnou, samostatnou výdělečnou činnost či jiné ekonomické aktivity v časovém období delším než 3 měsíce na území jednoho členského státu.
Jako doplnění mohou být vypracovány specifické normy pro zvláštní případy, jako jsou např. sezónní pracovníci, pracovníci přesídlení v rámci jedné firmy, pracovníci v oboru služeb atd.
2.1.4 Pokud by Evropská rada zvolila sektorový přístup (vysoce kvalifikovaní pracovníci), měl by návrh diskriminační charakter.
Tato možnost může být pro Radu jednoduší, ale vzdaluje se od toho, co zamýšlí Smlouva o Ústavě.
2.1.5 Na druhé straně je potřeba připomenout, že přestože se většina národních legislativ uzavírá ekonomické imigraci pracovníků jak s vysokou, tak s nízkou kvalifikací, roste nelegální imigrace, šedá ekonomika a práce na černo [9].
EHSV konstatoval ve svém stanovisku [10], že v některých členských státech zřetelně souvisí chybějící zákonná regulace ekonomické imigrace se stoupající nelegální imigrací.
2.2 Přednost pro domácí pracovní trh
- Jak můžeme zajistit účinnou aplikaci principu "unijní přednosti"?
- Je definice unijní přednosti ještě platná?
Pokud ne, jak by měla být definována?
- Na který druh ekonomických imigrantů (kromě pracovníků přesunutých v rámci jedné firmy) se nevztahuje unijní preference?
- Kromě pracovníků s dlouhodobým pobytem, které kategorii příslušníků třetích zemí má být udělena unijní přednost před nově příchozími pracovníky z třetích zemí?
- Měli by pracovníci z třetích zemí, kteří přechodně odjeli z EU poté, co v ní pracovali určitou dobu, mít prioritní právo spojené s konkrétními podmínkami?
- Bude rostoucí mobilita pracovníků z třetích zemí mezi jednotlivými zeměmi Unie prospěšná pro ekonomiku EU a národní pracovní trhy?
Jak může být efektivně spuštěna?
Jaká budou její omezení a přednosti?
- Jak mohou pracovní úřady a pracovní portál EURES přispět k usnadnění pracovní migrace pracovníků třetích zemí?
2.2.1 Směrnice proti diskriminaci na pracovním trhu by měly být dodržovány v nové evropské imigrační legislativě.
2.2.2 Princip "unijní přednosti" by měl zahrnovat všechny osoby, které jsou součástí pracovního trhu EU, a ne pouze pracovníky dané země nebo z jiných zemí Společenství [11] EHSV je názoru, že princip unijní přednosti by měl zahrnovat:
- Občany členských států EU.
- Příslušníky třetích zemí, kteří mají dlouhodobé povolení k pobytu [12].
- Příslušníky třetích zemí, kteří mají povolení k pobytu a práci v jednom z členských států [13].
- Příslušníky třetích zemí, kteří pracovali a pobývali legálně v EU (i když přechodně pobývají v zemi původu).
2.2.3 Upřednostňovat mobilitu imigrantů mezi zemí původu a přijímající zemí je pozitivní pro ekonomický a sociální vývoj země původu a také to zamezí tomu, aby se někteří imigranti nestali nelegálními, proto považuje EHSV za vhodné, aby v případě, že bude vytvořeno a aplikováno právo na přednost, mělo by být toto právo přiznáno příslušníkům třetích zemí, kteří přechodně opustili EU poté, co v ní určitou dobu pracovali.
2.2.4 Ve všech zprávách, které analyzují problémy pracovního trhu v Evropě, je zdůrazňována nízká mobilita pracovníků.
Podpora mobility je jeden z cílů evropské strategie zaměstnanosti.
Imigranti mohou bezpochyby významně přispět ke zlepšení mobility mezi pracovními trhy v Evropě.
Až bude ve vysoké míře harmonizována imigrační legislativa, budou tak vytvořeny jednodušší podmínky pro mobilitu a všeobecné řízení migračních toků.
2.2.5 Síť EURES koordinuje veřejnou službu zaměstnanosti členských zemí EU s cílem obsazovat stávající pracovní místa pomocí mobility evropských pracovníků.
EURES je velmi důležitý nástroj pro vhodné řízení unijního pracovního trhu a pro řízení nových migračních toků.
Aby mohl být EURES využit při koordinaci migračních toků, musí dobře propojovat stávající pracovní nabídku a poptávku v členských zemích a zapojovat také pracovníky ze skupiny imigrantů, kteří jsou všeobecně více mobilní.
2.2.6 Síť EURES může také v budoucnu vykonávat důležitou roli při pomoci konzulárním úřadům členských zemí EU v zemi původu s novými imigranty.
Může být vytvořen systém, pomocí kterého by pracovní místo, které během maximálně 60 dnů nebylo obsazeno pracovníkem z unijního pracovního trhu, mohlo být nabídnuto uchazečům v zemi původu pomocí konzulárních úřadů, kde by měli být úředníci specializovaní na pracovní trh a pracovní imigraci.
Také zastoupení EU mohou informovat zájemce o pracovních nabídkách v síti EURES.
2.3 Systémy přístupu
- Má být povolení k přístupu na pracovní trh EU pro příslušníky třetích zemí podmíněno existencí konkrétního volného pracovního místa? Mají mít členské země EU možnost udělit povolení příslušníkům třetích zemí i bez této podmínky?
- Co by se mělo stát s ekonomickými imigranty, kteří se nezačlení do pracovního trhu?
2.3.1 EHSV ve svém stanovisku [14] k návrhu směrnice o povolení k přístupu na pracovní trh již naznačil, že by měly existovat dva systémy pro legální přístup imigrantů.
2.3.2 Nabídka pracovního místa pro imigranta v zemi původu způsobí vyšší procento nové imigrace z ekonomických důvodů.
Je to nejvhodnější systém pro specializované pracovníky a pro sezónní pracovníky. Je to systém používaný velkými firmami a velkými společnostmi, které mají možnosti náboru pracovníků v zemi původu.
2.3.3 Část pracovního trhu, kterou pokrývají imigranti, tvoří ovšem malé podniky, řemeslná výroba, domácí práce a péče o potřebné osoby.
V těchto případech není možné zprostředkování mezi zaměstnavatelem a imigrantem v zemi původu.
V některých zemích jsou tyto práce vykonávány šedou ekonomikou a nelegální imigrací.
V citovaném stanovisku EHSV [15] již navrhl, aby bylo do unijní legislativy pro legální vstup imigrantů zahrnuto také přechodné povolení k pobytu na dobu šesti měsíců za účelem hledání práce, které bude každý stát spravovat ve spolupráci se sociálními partnery.
- Jste názoru, že systém přezkoumaní ekonomických potřeb je schopný fungování?
Měl by být uplatňován flexibilně, to znamená tak, že budou brány v potaz regionální a sektorové charakteristiky nebo velikost dotyčné firmy?
- Mělo by existovat určité minimální období od zveřejnění pracovního místa, než se budou moci ucházet zájemci ze třetích zemí?
- Jak jinak může být evidentně prokázáno, že je zapotřebí pracovníka z třetí země?
- Měly by se opětovně přezkoumat ekonomické potřeby poté, co skončí platnost pracovního povolení, jestliže pracovní smlouva – díky jíž byl pracovník z třetí země přijat – byla nebo bude prodloužena?
2.3.4 Přezkoumání ekonomických potřeb či konkrétní volné pracovní místo je nutný údaj pro řízení nové imigrace.
Tento systém umožní nabídnout práci imigrantovi v jeho zemi původu a velká část imigrace tak bude kryta tímto způsobem.
2.3.5 Tento systém vyžaduje, aby EURES fungoval uspokojivě a aby konzulární úřady disponovaly specializovanými úředníky.
Období, ve kterém by pracovní místo po jeho zveřejnění v EU mělo být nabídnuto novým imigrantům, by mělo být krátké: mezi 1 a 2 měsíci.
Pokud by se systém více prodlužoval, zaměstnavatel by ho mohl považovat za neúčinný.
2.3.6 Vždy je vhodné, aby tyto systémy fungovaly flexibilně, neboť evropské pracovní trhy fungují jen s nízkou mobilitou.
Mobilita je vyšší u kvalifikovanějších a lépe placených profesí.
U většiny profesí je ovšem mobilita nízká, a to dokonce i v rámci jedné země.
U mnoha ekonomických aktivit a profesí je z praxe zřetelné, že pracovní trh je velmi rozdělen a existuje řada různých pracovních trhů.
2.3.7 Pokud skončí doba pracovního povolení, díky němuž byl imigrant legálně zaměstnán, a pracovní smlouva je obnovena, nemělo by docházet k opakování přezkoumání ekonomických potřeb.
Pokud by byl imigrant zapsán jako žadatel o práci na úřadu práce v zemi pobytu, také by nemělo docházet k opakovanému přezkoumání ekonomických potřeb.
- Jaké jiné možné systémy by mohly být zavedeny?
- Může být výběrový systém všeobecným pravidlem v rámci EU pro vstup ekonomických imigrantů na pracovní trh?
Jaká kritéria mají být uplatněna?
- Jak mohou mít zaměstnavatelé zajištěn globální přístup k životopisům žadatelů v rámci EU? Jak bude v tomto kontextu třeba posílit EURES?
- Bude zapotřebí udělovat "povolení pro žadatele o práci"?
2.3.8 Úřady členských zemí mohou ve spolupráci se sociálními partnery posoudit pro některé profese, sektory či regiony potřebu otevření pracovního trhu pro imigranty bez uplatnění přezkoumání ekonomických potřeb.
Pro tyto flexibilní systémy mohou být používány různé postupy: přechodné povolení za účelem hledání práce, zelené karty či kvóty, pokud byly stanoveny v dohodách s třetími zeměmi.
2.3.9 Imigranti s povolením za účelem hledání práce budou mít pro toto stanovenou dobu.
EHSV navrhuje období šesti měsíců, v britskému systému je udělováno období jednoho roku.
Tyto osoby by měly mít zdravotní pojištění a dostatečné finanční zázemí.
2.3.10 Pro vytvoření systému rychlého a flexibilního výběru v EU pro vstup ekonomických imigrantů pomocí zrychleného systému může být použit formulář, ve kterém budou uchazeči specifikovat různá kritéria, jako např. délku praxe, vzdělání, jazykové znalosti, příbuzní v EU a jiné. Každá země bude moci využívat tento systém dle svých potřeb.
Pomocí sítě EURES budou mít zaměstnavatelé přístup k životopisům žadatelů.
Kritéria pro vstup se budou zakládat na zmíněných kritériích a bude zamezeno jakékoliv diskriminaci.
2.3.11 Vstup imigrantů s přechodným povolením pro žadatele o práci bude řídit každý členský stát ve spolupráci se sociálními partnery.
Veřejné úřady práce budou spolupracovat s žadateli při hledání práce.
2.4 Postup při udělování povolení pro samostatnou výdělečnou činnost
- Měla by EU disponovat jednotnými normami pro vstup příslušníků třetích zemí za účelem samostatné výdělečné činnosti?
Pokud ano, jaké by měly být podmínky?
- Měly by existovat flexibilnější postupy pro pracovníky samostatně výdělečně činné, kteří by chtěli působit v EU méně než jeden rok s cílem splnění zakázky pro klienta v EU ?
Pokud ano, jaké?
2.4.1 EHSV souhlasí s tím, aby EU disponovala jednotnou legislativou s vysokým stupněm harmonizace pro vstup pracovníků třetích zemí s cílem samostatné výdělečné činnosti.
Ve stanovisku [16] o návrhu Směrnice o vstupu EHSV již konstatoval kladný názor a navrhl několik zlepšení.
2.4.2 Může být vypracován specifický zákon nebo mohou být do jedné směrnice zahrnuti zaměstnanci samostatně výdělečně činní jako i nesamostatně, tak, jak to již Komise navrhla.
2.5 Žádosti o povolení k práci a pobytu
- Mělo by existovat kombinované "povolení k práci a pobytu" na úrovni EU?
Jaké by byly jeho výhody a nevýhody?
- Nebo by měly raději existovat žádosti jednotlivě (pro povolení k práci a k pobytu)?
- Jsou jiné možnosti?
2.5.1 Ve vztahu, který se vytváří mezi povolením k pobytu a povolením k práci, existují značné rozdíly v legislativě jednotlivých členských států.
EHSV je názoru, že je třeba harmonizovat legislativu v rámci EU.
Úřadem zodpovědným za vydávání povolení bude úřad každé členské země.
Povolení vydané jedním státem by mělo být uznáno pokud možno i v ostatních zemích.
2.5.2 EHSV si přeje, aby legislativa snížila na minimum administrativní postupy a usnadnila dotyčným subjektům (imigrantům, zaměstnavatelům a úřadům) jejich úkol.
Je žádoucí, aby existovalo pouze jedno povolení a to k pobytu, které bude doprovázeno oprávněním k práci.
2.5.3 Systém "jednotné přepážky" zjednoduší současné postupy.
2.6 Možnost změny zaměstnavatele nebo sektoru
- Mají existovat omezení v mobilitě pracovníka z třetích zemí na pracovním trhu členské země, ve které imigrant pobývá?
Pokud ano, jaká (zaměstnavatel, sektor, region atd.), za jakých podmínek a jak dlouho?
- Kdo má být nositelem povolení?
Zaměstnavatel, pracovník nebo oba dohromady?
2.6.1 Nositelem povolení má být vždy pracovník.
2.6.2 Stát se musí přesvědčit o tom, že firma, která zaměstná imigranta, jemuž bylo na základě pracovního místa uděleno povolení k pobytu, pracovníka okamžitě skutečně zaměstná a přihlásí ho do systému zdravotního a sociálního pojištění.
První pracovní zkušenost pracovníka v zemi s povolením k pobytu musí být u firmy, která mu nabídla pracovní místo.
Poté by ovšem měl mít možnosti změny, bez jakýchkoliv sektorových či regionálních omezení.
2.6.3 Nutné ovšem je, aby změna zaměstnavatele byla sdělena úřadům, které vydaly povolení, a to alespoň během prvního roku platnosti povolení.
Bude tím zavedena kontrola, která umožní objevit případné podvody ze strany falešných firem, které se věnují nelegální imigraci.
2.6.4 Pracovník imigrant musí informovat předem zaměstnavatele o odchodu ze zaměstnání v souladu s národním zákoníkem práce.
2.7 Práva
- Jaká specifická práva mají mít pracovníci z třetích zemí, kteří dočasně pracují v EU?
- Má požívání těchto práv záviset na minimální délce pobytu? Pokud ano, jaká jsou tato práva a jaký časový úsek má být stanoven pro minimální pobyt?
- Mají existovat zvláštní nabídky, jako např. lepší podmínky pro sloučení rodiny nebo pro získání dlouhodobého povolení k pobytu, aby tak byly přilákány určité kategorie pracovníků z třetích zemí?
Pokud ano, proč a jaké nabídky?
2.7.1 Východiskem v této debatě má být princip nediskriminace.
Pracovník imigrant má mít nezávisle na délce pracovního povolení a povolení k pobytu stejná finanční, pracovní a sociální práva jako ostatní pracovníci.
2.7.2 Právo na sloučení rodiny je základní právo, které ovšem není dostatečně chráněno ani směrnicí Unie [17] ani některými národními legislativami.
EHSV žádá Komisi, aby přijala novou zákonodárnou iniciativu se zaměřením na návrhy Evropského parlamentu a EHSV [18].
Právo na sloučení rodiny, jež patří mezi základní lidská práva, by se mělo vztahovat na všechny příslušníky třetích zemí, aniž by jedna skupina migrujících byla privilegována oproti ostatním.
2.7.3 Zelená kniha Komise nebere v potaz povinnosti, které mají splňovat imigranti.
EHSV je názoru, že všechny osoby, ať občané EU nebo osoby s povolením k pobytu, musí dodržovat zákony země, ve které pobývají.
2.7.4 Charta základních práv ve Smlouvě o Ústavě musí být závazným podkladem pro unijní legislativu v oblasti imigrace, protože některé platné národní legislativy obsahují ustanovení, která odporují Chartě.
2.7.5 EHSV souhlasí s Komisí v tom, aby některá práva byla podmíněna délkou pobytu.
Práva budou jiná pro ty, co mají povolení k přechodnému pobytu a pro ty, co mají povolení k dlouhodobému pobytu.
EHSV navrhuje soubor práv, která by měla být udělena příslušníkům třetích zemí, kteří legálně a přechodně pracují a pobývají v EU:
- Právo na zdravotní a sociální pojištění.
- Právo užívat majetek a služby, včetně bydlení, za stejných podmínek jako občané dané země.
- Přístup k vzdělání a k odbornému vzdělávání.
- Uznání diplomů, vysvědčení a titulů v rámci unijní legislativy.
- Právo na vzdělání pro děti, včetně podpor a stipendií.
- Právo absolvovat vysokoškolské vzdělání a vědecký výzkum tak jak navrhuje směrnice [19].
- Právo na bezplatnou právní asistenci v případě potřeby.
- Právo na přístup k bezplatné službě na umístění.
- Právo na výuku jazyka dotyčné země.
- Respektování kulturních rozdílností.
- Právo na volný pohyb a pobyt uvnitř dotyčného členského státu.
2.7.6 Směrnice vztahující se na statut příslušníků třetích zemí s dlouhodobým pobytem obsahuje několik specifických práv pro tyto osoby, především v ohledu na stabilitu jejich práva pobytu a možnost pohybu a pobytu v jiných členských státech Unie.
Ve stanovisku [20] EHSV již vyjádřil svůj názor na nová práva.
Nejdůležitější jsou ovšem občanská a politická práva.
EHSV v citovaném stanovisku navrhl, aby osoby s dlouhodobým pobytem měly právo volit v komunálních volbách a ve volbách evropských, stejně jako občané EU.
EHSV také přijal stanovisko z vlastní iniciativy [21] ke Konventu, kde žádá aby "občanství EU bylo udělováno s jedním novým kritériem a sice aby bylo spojeno nejen s občanstvím jednoho ze států Unie, nýbrž i s povolením k stabilnímu pobytu v EU" a aby "občanství EU(…) bylo udělováno také všem osobám, které permanentně nebo dlouhodobě pobývají v EU."
EHSV navrhuje Komisi přijetí nových iniciativ s tímto cílem.
2.7.7 Stejně tak přijal EHSV v roce 2004 stanovisko [22] z vlastní iniciativy, ve kterém navrhoval EU a členským státům, aby přistoupily k ratifikaci "Mezinárodní úmluvy na ochranu práv všech migrujících pracovníků a členů jejich rodin", která byla přijata Valným shromážděním OSN v roce 1990 [23] s cílem podpořit univerzalizaci základních lidských práv pracovníků imigrantů.
EHSV navrhuje Komisi přijetí nových iniciativ pro ratifikaci Konventu.
2.7.8 EU by měla zaručit, aby normy Mezinárodní organizace práce (ILO) byly dodržovány v imigrační legislativě.
2.7.9 Rovnost žen a mužů, která tvoří součást acquis, by měla být garantována v imigrační legislativě.
Stejně tak má být garantována veškerá legislativa Společenství pro boj proti diskriminaci.
2.7.10 EHSV nepovažuje za vhodné zavádět diskriminační kritéria do základních práv za účelem přilákání určitých kategorií imigrantů.
2.8 Integrace, repatriace a spolupráce s třetími zeměmi
- Jaký druh dodatkových opatření by měl být přijat, aby byl zjednodušen vstup a integrace ekonomických imigrantů, jak v EU tak v zemích původu?
- Co může udělat EU pro podporu "pohybu mozků" a pro vyřešení nepříznivých dopadů odlivu mozků v rámci politiky rozvoje?
- Měly by být rozvojové země kompenzovány (pokud ano, které a jak) za jejich investice do osob, které se přestěhují do EU?
Jak mohou být vyloučeny negativní dopady?
- Měly by země původu a cílová země ručit za repatriaci přechodných ekonomických imigrantů?
Pokud ano, jaké by měly být podmínky?
- Jak řídit repatriaci tak, aby z ní měly užitek obě země?
- Měly by některé země mít při vstupu přednost a jakou?
- Mohla by být taková přednost vázána na určité rámce předvstupní strategie, tak jako evropská politika sousedství?
2.8.1 Spolupráce se zeměmi původu musí být základním aspektem evropské politiky pro vstup pracovníků a řízení migračních toků.
Je nutné zohlednit jejich zájmy a ne pouze zájmy EU.
Unie nemůže vytvářet další překážky rozvoje.
Emigrace směrem do Evropy z rozvojových zemí by měla přispět k ekonomickému a sociálnímu rozvoji těchto zemí.
2.8.2 Některé evropské vlády mají eminentní zájem na tom, aby země původu spolupracovaly v boji proti ilegální imigraci, v ostraze hranic a při návratu vyhoštěných osob.
EHSV již představil svůj názor [24], že by tato spolupráce měla být posílena a rozšířena na soubor nařízení k migračním tokům.
2.8.3 Únik mozků je, jak konstatuje Zelená kniha, důležitý negativní faktor pro země původu, neboť tyto nevyužijí investici do vzdělání dané osoby.
Mimo to ovšem naše aktuální politika, která má přilákat kvalifikované pracovníky, může tento problém podstatně zhoršit.
Proto je velmi důležité, aby byla navržena politika kompenzací za ztráty, které budou těmto zemím způsobeny.
EU by měla významně zvýšit investice do programů spolupráce a vývoje, které zahrnují podpory vzdělání, odborné přípravy a výzkumu v zemích původu.
EU by měla například konkrétně investovat tak, aby umožnila ekonomický a sociální rozvoj a zvyšovala v třetích zemích počet vzdělávacích zařízení, které připravují kvalifikované pracovníky jako jsou učitelé, zdravotníci a lékaři, inženýři atd.
Řada třetích zemí omezuje počet zmíněných vzdělávacích zařízení z důvodu limitovaných prostředků, což vede k tomu, že řada občanů, kteří splňují přijímací požadavky, musí čekat dlouho dobu na to, aby v takovém vzdělávacím zařízení dostali místo.
Rostoucí počet vzdělávacích zařízení by měl snížit dopad úniku mozků.
Také je zapotřebí, aby Evropa byla štědřejší při obchodních záležitostech.
2.8.4 Měl by být umožněn dobrovolný návrat do země původu těm imigrantům, kteří díky svým profesním kvalitám či podnikatelským schopnostem mohou znamenat příspěvek k rozvoji.
V tomto smyslu by bylo důležité zlepšit možnosti pro přechodný návrat, které vyplývají ze směrnice o právech pro dlouhodobý pobyt.
Pokud se příslušník třetího státu chce vrátit do země původu s pracovním projektem nebo investicí, neměl by ztratit právo k pobytu.
"Pohyb mozků" mezi zeměmi původu a Evropskou unií bude možný pouze když EU vypracuje flexibilní legislativu.
2.8.5 Pohyb mozků může být také ulehčen, když budou občané členských zemí s dvojím původem pobídnuti k návratu do země jejich rodičů či prarodičů s pracovním či investičním projektem, který bude mít minimální stanovenou délku.
2.8.6 V programech pro spolupráci by měly být zvýhodňovány investiční projekty, na kterých se podílí profesionálové nebo investoři ze země původu, především imigranti, kteří se vrátili do země původu.
Měly by být podpořeny investiční projekty, které předkládají osoby pobývající v EU a které se chtějí vrátit do země původu, i když jen přechodně.
2.8.7 Ve stanovisku [25] o politice Společenství při návratu a v jiném dřívějším [26] k Zelené knize Výbor vyjádřil svůj názor ke způsobu, jakým může dobrovolný návrat přispět k ekonomickému a sociálnímu vývoji v zemích původu.
2.8.8 Řízení imigrace ve spolupráci se zeměmi původu musí být zlepšeno.
V zemích s významným počtem imigrantů je důležité, aby konzulární úřady členských zemí disponovaly specializovanými úředníky.
I zastoupení EU v těchto zemích mohou aktivněji spolupracovat.
2.8.9 EU může vytvořit preferenční dohody pro kandidátské země.
2.8.10 V dohodách o spolupráci, které existují mezi EU a dalšími zeměmi a regionálními uskupeními, mohou být také stanoveny preferenční podmínky pro imigranty, ale přitom nesmí vzniknout žádná diskriminace etnického či kulturního charakteru.
2.8.11 EHSV opětovně navrhuje, aby integrace byla součástí evropské imigrační politiky.
Existují početné návrhy vypracované Výborem v různých stanoviscích [27] a při Konferenci [28], která se konala v roce 2002.
Evropská unie by měla vypracovat evropský integrační program, který by měl disponovat odpovídajícími prostředky v rámci nových finančních perspektiv.
EHSV bude s Komisí spolupracovat na přípravě zmíněného programu.
Zelená kniha by měla odkazovat na soubor relevantních smluv a úmluv, jak mezinárodních, tak evropských [29].
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady o dozoru nad přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a o její kontrole
KOM(2004) 716 v konečném znění – 2004/0249 (CNS)
(2005/C 286/07)
Komise se dne 12. listopadu 2004 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor ve smyslu čl. 31 Smlouvy o Evropském společenství pro atomovou energii o stanovisko ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", jež byla pověřena přípravnými pracemi k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 19. května 2005 (zpravodaj: pan BUFFETAUT).
Evropský hospodářský a sociální výbor schválil na svém 418. plenárním zasedání ve dnech 8. a 9. června 2005 (zasedání ze dne 9. června 2005) 120 hlasy pro, a 6 se zdrželo hlasování, toto stanovisko:
1. Úvod
1.1 Problematika dozoru nad přepravou radioaktivního odpadu a její kontroly mezi členskými státy je řízena směrnicí č. 92/3 Rady ze 3. února 1992.
1.2 Tento text pojednává jak o přepravě radioaktivního odpadu mezi členskými státy, tak o jeho dovozu a vývozu.
Chce zaručit, aby členské státy určení a tranzitu byly informovány o přepravě radioaktivního odpadu do jejich země, nebo který je přepravován přes jejich území. Mají možnost jej přijmout či odmítnout.
1.3 V případě vývozu jsou o přepravě informovány orgány třetích zemí určení.
1.4 Po více než deseti letech celkem uspokojivého uplatňování považovala Komise za nutné přikročit k několika úpravám, oprávněným z praktických a právních důvodů.
1.5 Revizní proces spadá do páté etapy iniciativy za zjednodušení právních předpisů pro vnitřní trh (SLIM Simple Legislation for Internal Market).
1.5.1 Jejím záměrem bylo si klást otázky ohledně možnosti:
- zapracovat nová technická ustanovení,
- uvést směrnici do souladu s novými směrnicemi Euratomu a některými mezinárodními dohodami,
- objasnit či odstranit nesrovnalosti týkající se práva třetích zemí na konzultace ohledně navrhované přepravy radioaktivního odpadu,
- rozšířit působnost směrnice tak, aby zahrnovala rovněž vyhořelé palivo určené na přepracování,
- přezkoumat a upřesnit pravidla směrnice, týkající se odmítnutí udělit povolení k přepravě radioaktivního odpadu,
- zjednodušit standardní dokument, používaný při oznamování záměru přepravovat radioaktivní odpad,
- uvážit možnost nahradit směrnici nařízením.
1.5.2 Na závěr tohoto procesu bylo formulováno 14 doporučení, jež posloužila za základ pro úvahu o revizi směrnice.
2. Nový návrh směrnice
2.1 Evropská komise uvádí čtyři důvody pro úpravu směrnice 92/3:
- uvedení do souladu s posledními směrnicemi Euratomu,
- uvedení do souladu s mezinárodními úmluvami,
- upřesnění postupu v praxi: jde o to upřesnit některé pojmy, upravit existující definice či přidat definice nové, odstranit nesrovnalosti a zjednodušit postup,
- rozšíření působnosti směrnice na vyhořelé palivo: podle směrnice 92/3 je vyhořelé palivo, které nemá žádné další plánované využití, považováno za radioaktivní odpad, a tedy podléhá postupu kontroly, který směrnice stanovuje.
Naproti tomu přeprava vyhořelého paliva určeného k přepracování nepodléhá tomuto postupu.
Komise si přeje zahrnout vyhořelé palivo určené k přepracování do působnosti směrnice, neboť má za to, že je nelogické uplatňovat či neuplatňovat legislativu podle toho, na jaké další využití je vyhořelé palivo určeno, přičemž jeho podstata je stejná.
2.2 Konečně, Komise si přeje zlepšit strukturu textu z hlediska technicko-právního.
3. Obecné připomínky
3.1 Jak poznamenala Komise, aplikování textu na praxi přineslo několik problémů praktického rázu.
V rámci postupu SLIM vyslovil jaderný průmysl doporučení, jež směřují k upřesnění a zjednodušení existujících postupů za účelem zvýšení účinnosti systému a lepší předvídatelnosti a časových možností.
3.2 Snaha Komise zjednodušit a aktualizovat směrnici tak, aby byla v souladu s posledními směrnicemi Euratomu a mezinárodními úmluvami, zejména Společnou úmluvou o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a bezpečnosti při nakládání s radioaktivním odpadem, je oprávněná.
3.3 Snahy o zjednodušení existujících postupů, jako například zobecnění automatického schvalovacího postupu (článek 6), zavedení potvrzení o přijetí žádosti o souhlas (článek 8), úprava jazykového systému standardního dokumentu (článek 13), si zaslouží zviditelnění a schválení. Možná by bývalo stálo za to zajít ještě dále v duchu postupu SLIM.
Je skutečností, že několik obtíží, na něž praxe poukázala, přetrvává.
Některé z navrhovaných úprav kromě toho vyvolávají otázky ohledně jejich zavádění do praxe.
Jiné úpravy hrozí narušit hladký průběh přepravy radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva.
Konečně, průmysloví aktéři vyjádřili obavy nad rozšířením působnosti směrnice 92/3 Euratomu na vyhořelé palivo určené k přepracování, jehož důsledkem bude pravděpodobně ztížení přepravy a nárůst administrativních postupů bez toho, že by byla zvýšena ochrana obyvatelstva a pracovníků, které jsou již zajištěny jinými právními nástroji, zejména Společnou úmluvou o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a bezpečnosti radioaktivního odpadu, jakož i platnými pravidly o dopravě radioaktivních materiálů.
4. Zvláštní připomínky
Současné znění návrhu vyvolává několik důležitých otázek principu.
4.1 Nová směrnice a volný oběh vyhořelého paliva určeného k přepracování.
4.1.1 Jednou z podstatných úprav nového návrhu je rozšíření působnosti směrnice na veškeré vyhořelé palivo, bez rozlišení, zda má být přepracováno či trvale skladováno.
Za současné situace je vyhořelé palivo, určené k přepracování, na rozdíl od radioaktivního odpadu považováno za zboží, jež čeká na své využití, a nespadá do působnosti směrnice 92/3.
4.1.2 Toto rozlišování mezi vyhořelým palivem určeným k trvalému skladování, jež je považováno za radioaktivní odpad a vyhořelým palivem určeným k přepracování bylo několikrát Komisí jasně vysvětleno (odpovědi na písemné parlamentní otázky E-1734/97 a P-1702/02) Tento způsob rozlišování odráží mimo jiné právo každého členského státu stanovit a uplatňovat svou vlastní politiku nakládání s vyhořelým palivem, jakož i rozdíly ve strategickém přístupu, které v této oblasti existují.
4.1.3 Komise chce rozšířit působnost směrnice na vyhořelé palivo určené k přepracování a odvolává se na důvody z oblasti ochrany před škodlivým zářením a důvody logické ( jedná se o stejnou hmotu, jediný rozdíl spočívá v jejím určení).
V okamžiku, kdy budou radioaktivní materiály spadat do stejného systému, bez ohledu na jejich další určení, je důležité, aby nedošlo k tomu, že navrhovaná úprava bude zneužita k tomu, aby vytvářela překážky přepravě vyhořelého paliva.
To je důvodem, proč je takzvaný mechanismus automatického povolení jedním z rovnovážných prvků textu a musí být zachován.
K této rovnováze rovněž přispěje přísnější definice důvodů pro zamítnutí povolení k přepravě státy tranzitu.
4.2 Problematika státu tranzitu
4.2.1 Nový návrh definuje stát tranzitu takto: "jakákoli země, jiná než země původu nebo země určení, na jehož území se přeprava plánuje nebo přes jehož území se přeprava uskutečňuje".
Co je potřeba chápat pod pojmem území?
Zahrnuje pozemní prostor, výsostné vody, výlučnou hospodářskou oblast a vzdušný prostor?
4.2.2 Bude nutné jasně upřesnit pojmy, neboť důsledky opatření se mohou značně různit podle toho, zda například výlučná hospodářská oblast je chápána jako nedělitelná součást území nebo ne.
Je na místě připomenout, že v mezinárodním právu se kompetence státu různí podle toho, která část území je brána v úvahu.
4.2.3 Veřejné mezinárodní právo přiznává státům plnou suverenitu nad výsostnými vodami, ale ne nad výlučnou hospodářskou oblastí a kontinentálním šelfem, kde jsou jejich práva omezená, EHSV má za to, že je potřeba chápat pod pojmem území tranzitního státu jeho pozemní a vzdušný prostor, a stejně tak i výsostné vody, ale nezahrnovat do něj výlučnou hospodářskou oblast.
4.2.4 Tato pozice je rovněž ospravedlněna faktem, že například ve Středozemním moři neexistuje výlučná hospodářská oblast, neboť mořská pánev zde není natolik rozsáhlá, aby to umožnila.
Nicméně, v Evropské unii jsou četné středozemní státy, které by tím pádem neměly stejná práva jako ostatní členské státy.
EHSV mimo to doporučuje, aby tato přesnější definice území státu tranzitu byla aplikována v souladu s právy a povinnostmi navigace, uznávanými mezinárodním právem a zejména principem pokojného proplutí výsostnými vodami, podle specifických ustanovení článku 27 (3) (i) Společné úmluvy.
4.3 Určení práv státu tranzitu
4.3.1 Je vhodné si položit otázku o rozsahu práv přiznaných státům tranzitu v rámci této směrnice.
4.3.2 Je s podivem, že směrnice předpokládá předběžný souhlas států tranzitu, ať už se jedná o členské státy Společenství či třetí státy.
4.3.3 Když členské státy musí žádat o předběžné povolení převozu přes třetí zemi, musí se ujistit, že tato země dodržuje smluvené normy bezpečnosti.
4.4 Podmínky uplatňování přiznaných práv státem tranzitu
4.4.1 Článek 27(3)(i) Společné úmluvy Mezinárodní agentury pro atomovou energii (IAEA) uvádí, že žádné z opatření úmluvy "nepoškozuje ani neohrožuje lodě a letadla všech států v uplatňování práv a svobod námořní, říční a letecké dopravy, jak je stanovuje mezinárodní právo".
4.4.2 Skupina SLIM nejprve navrhla přidat do směrnice srovnatelné opatření, což by bylo vskutku na místě.
4.4.3 V každém případě bude nutné přesněji vymezit důvody, které může členský stát tranzitu uvést jako důvod k odmítnutí souhlasu s přepravou.
Směrnice 92/3 vytvořila odchylný režim ze zásad společného trhu pro jadernou energii a jako takový musí být tento odchylný režim uplatňován přísným způsobem.
Směrnice tedy stanovuje, že státy tranzitu mohou odmítnout přepravu pouze z důvodu nerespektování mezinárodních a komunitárních předpisů o dopravě, nicméně současný návrh Komise se spokojuje s odkazem na nepřesnou formulaci "příslušné platné právní předpisy".
4.4.4 Bylo by užitečné a jasnější rozlišovat mezi případem členského státu tranzitu a členského státu určení.
Pro členský stát tranzitu je hlavním problémem zajistit, že chystaná přepravní operace vskutku splňuje podmínky, stanovené v mezinárodních a komunitárních předpisech pro přepravu radioaktivních materiálů.
Pro členský stát určení se jedná o rozsáhlejší problematiku, která se netýká pouze otázek dopravy, ale také nakládání s radioaktivním materiálem.
4.4.5 Ćlánek 6 § 3 by tedy mohl znít takto:
Odmítnutí udělit souhlas či stanovení podmínek pro udělení souhlasu musí být řádně odůvodněny:
i) pro členské státy tranzitu, na základě mezinárodních, komunitárních a národních předpisů pro dopravu radioaktivních materiálů;
ii) pro členské státy určení, na základě příslušných platných právních předpisů pro nakládání s radioaktivním odpadem a nakládání s vyhořelým palivem či mezinárodních, komunitárních a národních předpisů pro dopravu radioaktivních materiálů.
4.4.6 Konečně, mechanismus takzvaného automatického povolení, který umožňuje zabránit členským státům v tom, aby se uchylovaly k opatřením, jejichž účelem je odložit či protahovat délku postupů, je velmi užitečný a neměl by být uváděn v pochybnost (článek 6 § 2 návrhu).
4.5 Praktické obtíže s uplatňováním některých postupů
4.5.1 Návrh směrnice přináší skutečná zjednodušení existujících postupů a je na místě to ocenit.
Přetrvávají nicméně některé obtíže a nějaké otázky ohledně praktického uplatňování některých úprav.
4.6 Upřesnit pravidla kontroly dovozu a vývozu (článek 10, 11 a 12)
4.6.1 Struktura směrnice byla upravena tak, aby jednotlivé etapy postupu byly snáze rozpoznatelné.
Existují specifická opatření pro dovoz a vývoz, ale jejich součinnost s obecnými pravidly upřesňujícími etapy postupu by měla být vyjasněna.
4.6.2 Tak například společné aplikování článku 10 § 1 a obecných podmínek návrhu by vedlo členský stát určení k tomu, aby předložil sám sobě žádost o souhlas, což je poněkud zvláštní.
4.6.3 V článku 10 § 2, označení "osoba odpovědná za provedení přepravy" není právě přesné a mohlo by zahrnout celou skupinu prostředníků.
Pokud se jedná o právní odpovědnost, bude tato definována smluvně, či předpisy nebo legislativně?
4.6.4 Otázku vyvolává formulace článku 10 §2 a článku 12, upřesňující podmínky, za kterých je vývoz zakázán.
Má tedy členský stát tranzitu mimo jiné zhodnotit schopnost třetího státu určení nakládat s radioaktivním odpadem bezpečným způsobem (článek 12 § 1 (c) )?
Co by se stalo, kdyby členský stát tranzitu usoudil, že třetí stát určení k němu nemá odpovídající možnosti?
4.6.5 S cílem dosáhnout přesné definice pravidel vývozu radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva mimo území EU se navrhuje, aby byl článek 12 (c) směrnice upraven vložením výhrady, že úřady členských států nepovolí přepravu do třetí země, ve které technické, právní nebo správní zdroje a pravidla veřejné účasti na rozhodování nezajišťují bezpečné nakládání s radioaktivním odpadem přinejmenším na úrovni závazné v zemích EU.
4.6.6 Článek 11 pojednávající o kontrole vývozu ze Společenství nespecifikuje přesný způsob, jakým bude souhlas orgánů třetího státu určení požadován a získáván.
Navíc, uplatňování obecných pravidel návrhu je v rozporu s faktem, že třetí státy určení se nacházejí mimo území Společenství a nepodléhají právnímu řádu Společenství.
4.6.7 Odmítnutí souhlasu k přepravě státem určení.
Podobně jako tomu bylo v případě států tranzitu, bylo by i zde vhodné lépe stanovit a vymezit důvody, na které je možno se odvolat pro ospravedlnění odmítnutí souhlasu k přepravě (článek 6 § 3 se zaměřuje na oba typy států).
4.7 Upřesnění nebo uvedení do souladu některých pojmů
4.7.1 "Radioaktivní odpad": článek 3 § 1 nově definuje radioaktivní odpad, definice se opírá o definici ve Společné úmluvě, avšak obsahuje některé rozdíly.
Jedná se zejména o to, která země rozhoduje o označení radioaktivního odpadu.
Bylo by tedy vhodné se držet definice Společné úmluvy.
4.7.2 "Technické specifikace": článek 9 se odvolává na pojem "technických specifikací, na základě kterých byla přeprava schválena", bez dalšího vysvětlení tohoto pojmu.
Tento pojem je často používán v dopravních předpisech pro radioaktivní odpad a vyhořelé palivo, s ohledem na možné záměny by bylo vhodné jasně definovat význam tohoto termínu.
4.7.3 "Povolení – schválení – přijetí – souhlas": více článků návrhu (článek 4 až 7 a článek 10, 11 a 13) se bez rozdílu odvolávají na tyto pojmy.
Sjednocení terminologie by usnadnilo čtení a interpretaci textu. EHSV navrhuje zachovat dva pojmy: povolení a svolení.
Povolení: tento termín by označoval souhlas země původu. Svolení: tento termín by označoval souhlas udělený zemí určení anebo zemí tranzitu.
Toto rozlišování by skutečně umožnilo odlišit dvě velké etapy postupu kontroly, které směrnice stanovuje.
5. Závěr
5.1 EHSV vyslovuje svoji podporu revizi směrnice za účelem jejího uvedení do souladu s posledními směrnicemi Euratomu a mezinárodními úmluvami, jakož i jejího zjednodušení a upřesnění existujících postupů.
Výbor radostně vítá, že je do návrhu zařazen mechanismus automatického povolení, kterým bude zabráněno průtahovým manévrům.
5.2 Poukazuje však na nutnost dobře definovat pravidla pro tranzit, aby nemohlo docházet k tomu, že budou nepatřičným způsobem narušovat přepravu radioaktivního odpadu ve Společenství, což by bylo v rozporu s pravidly společného trhu pro jadernou energii.
5.3 Konečně, bude nutné upřesnit pravidla pro dovoz a vývoz a znovu přísněji stanovit důvody, na základě kterých mohou státy tranzitu a určení ospravedlnit odmítnutí schválení.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 77/91/EHS, pokud jde o zakládání akciových společností a udržování a změnu jejich základního kapitálu
KOM(2004) 730 v konečném znění – 2004/0256 (COD)
(2005/C 294/01)
Rada EU se dne 13. ledna 2005 rozhodla v souladu s čl. 44 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která odpovídala za přípravu podkladů pro Výbor na uvedené téma, přijala své stanovisko dne 23. června 2005.
Zpravodajem byl pan BURANI.
Evropský hospodářský a sociální výbor jednomyslně přijal dne 13. července 2005 na svém 419. plenárním zasedání následující stanovisko:
Preambule
1. Úvod
1.1 V rámci procesu zjednodušení legislativy o jednotném trhu, Komise zveřejnila v září 1999 studii vypracovanou pracovní skupinou týkající se práv společností, která se zaměřila zejména na zjednodušení první a druhé směrnice.
Skupina na vysoké úrovni odborníků na právo společností ve zprávě "Moderní reglementační rámec evropského práva společností" zveřejněné v listopadu 2002 zdůraznila, že většina podmětů vyjádřených v legislativě o jednotném trhu by měla být zavedena do směrnice.
1.2 Návrh této směrnice se snaží zjednodušit některé aspekty druhé směrnice, která v současné době vytyčuje následující požadavky:
- akcie se nesmějí vydávat za cenu nižší, než je jejich nominální hodnota, případně při absenci nominální hodnoty jejich zúčtovatelná pari hodnota.
Tento zákaz se vztahuje na všechny emise akcií bez výjimky, nejen na počáteční emisi akcií v souvislosti se zapsáním společnosti do obchodního rejstříku.
To neznamená, že následné emise akcií nemohou být provedeny s nižší nominální nebo zúčtovatelnou pari hodnotou, než byla cena v předchozí emisi, pokud cena, za kterou jsou nové akcie vydávány, vyhovuje výše uvedené povinnosti;
- emise akcií za nepeněžní protihodnotu podléhá požadavku ocenění jedním nebo více nezávislými znalci;
- zefektivnění vlastnických vztahů ve společnosti v zásadě podléhá, je-li to vůbec možné, předchozímu schválení stanovami, nástroji zapsání do obchodního rejstříku, případně valnou hromadou;
- pořízení vlastních akcií příslušnou společností v zásadě podléhá schválení ze strany valné hromady pouze po určité časové období a pouze pro určitý zlomek kapitálu společnosti;
- finanční pomoc poskytnutá společností třetí osobě za účelem pořízení akcií této společnosti je možná pouze ve velmi omezených případech a pouze do určité výše;
- vyloučení předkupních práv při navýšení kapitálu za nepeněžní protihodnotu podléhá schválení ze strany valné hromady a požadavku písemné zprávy vypracované správním nebo řídícím orgánem;
- v případech snižování kapitálu stanoví podmínky pro výkon práva věřitele na získání přiměřené záruky členské státy.
2. Obsah návrhu směrnice
2.1 Návrh směrnice se opírá o úvahu, že zjednodušení druhé směrnice by přispělo zásadním způsobem ke zvýšení účinnosti a konkurenceschopnosti podniků, aniž by se tím snížila ochrana akcionářů a věřitelů.
2.2 Z tohoto hlediska různé články návrhu směrnice se snaží přímým či nepřímým způsobem:
- zaručit společnostem možnost přijímat jiný vklad než peníze v hotovosti, aniž by se vyžadoval znalecký posudek, pokud nebudou vzneseny námitky;
- zajistit, aby si společnosti mohly odkoupit vlastní akcie až do výše rozdělitelných rezerv;
- umožnit společnostem poskytování finanční pomoci třetí straně a možnost odkoupení jejich akcií do výše rozdělitelných rezerv;
- umožnit společnostem navýšení kapitálu za určitých okolností, aniž by musely podávat informace spojené s omezením nebo zrušením preferenčních práv;
- poskytnout věřitelům možnost zahájení soudního nebo správního řízení, pokud uznají, že jsou jejich práva porušována;
- zajistit, aby akcionáři společnosti kotované na burze, držitelé převážné většiny (90 %), mohli získat zbytek podílu.
2.3 Aby se předešlo zneužití trhu, by měly členské státy, za účelem uplatnění této směrnice, vzít na vědomí ustanovení směrnic 2003/6/ES a 2004/72/ES týkajících se uznané tržní praxe a řady ustanovení, která by měla zajistit transparentnost řízení a odpovědnost řídících orgánů
3. Všeobecné připomínky
3.1 Výbor souhlasí s cíly stanovenými v návrhu směrnice a se způsoby, jakými jich chce Komise dosáhnout.
Je třeba rozlišovat mezi skutečným zjednodušením, které se nedotýká smyslu a dopadu již existujících opatření, a pozměňujícím zjednodušením, které tím, že vypustí některé metody, jež měly původně sloužit jako záruka pro třetí strany, pro trh nebo pro vlastní společnosti, může vést ke změně, ať již zásadní nebo podružné, "ochranného" charakteru předchozích směrnic.
3.2 Pozměňovací zjednodušení není špatnou variantou, naopak se může ukázat jako velice užitečné, jestliže upravuje opatření pro potřeby trhu a fungování podniků.
Avšak s jejím přijetím Komise nemůže překročit hranice svého zmocnění zjednodušit, nikoliv změnit, existující právní úpravu.
Jinými slovy, každá změna je přijatelná, jestliže se dá dokázat, že přispěje ke zjednodušení správy podniku (corporate governance) zlepšením konkurenceschopnosti a snížením nákladů společnosti, a naopak není vítaná, jestliže jejím důsledkem je omezení práv třetích osob, zejména minoritních akcionářů nebo věřitelů.
EHSV upozorňuje Parlament a Radu na tento bod, který je velmi důležitý, má-li se zabránit tomu, aby měl občan pocit, že proces zjednodušení je využit k zavedení podstatných změn, které nijak nesouvisejí se zjednodušením.
EHSV chce v tomto duchu přispět tím, že se omezí pouze na aspekty, které si zaslouží pozornost, přičemž se rozumí, že s ostatními souhlasí.
4. Specifické připomínky
4.1 Článek 10a odstavec 1 stanovuje, že se členské státy mohou rozhodnout neuplatňovat garanční opatření článku 10, odstavce 1, 2 a 3 směrnice 77/91/ES, pokud nový vklad kapitálu nesestává z hotovosti, ale z kotovaných cenných papírů.
Znalecká certifikace může být v takovém případě nahrazena hodnocením provedeným na základě jejich váženého průměru cen za poslední tři měsíce.
4.1.1 Výbor s tímto souhlasí, nicméně poukazuje na to, že výpočet na základě váženého průměru ceny za poslední tři měsíce spočívá na předešlých hodnotách, které nepočítají s budoucími perspektivami, kdy ceny mohou stoupat, ale také klesat.
Tato norma by měla být sjednocena tak, aby byl vážený průměr ceny považován za maximum, s možností rozhodujících orgánů učinit odlišné a odůvodněné ocenění.
4.1.2 Úlevy stanovené v odstavci 1 by měly být zavedeny v celé EU.
Pokud by byly ponechány na rozhodnutí jednotlivým členským státům, existuje nebezpečí, že k žádanému deregulačnímu efektu v některých zemích nedojde.
4.2 Článek 10a odstavec 2 stanovuje, že členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat garanční opatření zmíněná v odstavci 4.1 v případě, že nový vklad kapitálu nesestává z kotovaných cenných papírů (tedy z nekotovaných cenných papírů, nemovitostí atd.).
V takovém případě ale musí být ocenění předem provedeno nezávislým znalcem, který musí mít dostatečné vzdělání a zkušenosti.
4.2.1 Podle názoru Výboru by měl odstavec a), který se týká osoby znalce, bez náhrady odpadnout, protože pojmy "dostatečné odborné znalosti a dostatečné zkušenosti" jsou příliš neurčité.
Pro účely směrnice postačí, bude-li se jednat o nezávislého znalce uznaného příslušnými orgány.
4.2.1.1 V odstavci 2 b), který se týká referenčního období pro ocenění vkladu, by měla být tříměsíční lhůta prodloužena minimálně na 6 měsíců.
4.2.2 Druhá připomínka se týká bodu c), ve kterém se uvádí, že znalec musí provádět posudky "v souladu s principy a normami hodnocení všeobecně uznanými v daném členském státě": EHSV navrhuje, aby byly účtovací normy uznané zákonem nebo oficiální reglementací explicitně uvedeny.
4.2.3 Odstavec 3 stanovuje možnost nepoužít normy pro oceňování v případech, kdy nepeněžité vklady vyplývají z "účtování" předcházejícího finančního roku.
Je třeba vysvětlit pojem "seznam majetku".
Je nejasné, zda se jedná o bilanční hodnoty.
4.3 V článku 10b) odstavec 1 pododstavec 2 se uvádí, že každý členský stát určí správní nebo soudní orgán, který bude pověřen prověřováním legálnosti nepeněžních vkladů.
EHSV poznamenává – ale jde pouze o vlastní formu, že soudní orgán je vždy nezávislý a navrhuje tedy malou úpravu textu.
Důležitější je si ale uvědomit, že o tomto orgánu se zmiňuje na několika místech směrnice, pokaždé s poukázáním na jiné funkce, aniž by definovala jeho přesnou roli a stanovila přesný seznam jeho povinností.
4.3.1 Každý členský stát má správní nebo soudní orgány s notářskými, autorizačními a kontrolními funkcemi a nyní se zdá, že alespoň uvnitř členských států se dospělo k ujasnění situace a nalezení definice pro jediný kompetentní orgán ("jednotné kontaktní místo" v souladu se směrnicí o službách) pro otázky reglementace a kontroly společností: rozhodný krok nejen na cestě ke zjednodušení, ale především k realizace vnitřního trhu.
4.4 Článek 19 odstavec 1 ustanovuje, že v zemích, které umožňují společnostem získání vlastní akcie, je povolení k jejich nákupu stanoveno valnou hromadou na dobu maximálně pěti let.
EHSV se domnívá, že období pěti let je příliš dlouhé: situace na trhu a v podniku se může radikálně změnit a přimět rozhodující orgány zrušit jejich rozhodnutí.
Doba nákupu akcií platná na pět let není pro podniky obvyklá. V zájmu opatrnosti a s cílem poskytnout shromáždění akcionářů větší volnost v rozhodování, by bylo lepší snížit toto období na dva roky, s možností jeho obnovení v ročních nebo dvouročních intervalech.
4.4.1 V článku 23 odst. 1 by se neměl používat pojem "z iniciativy" správního nebo vedoucího orgánu.
Pojem je příliš nejasný a může být myšlen pouze jako příklad.
Období 5 let na analýzu cash-flow v 2. pododstavci se zdá být příliš dlouhé a mělo by být zkráceno na 2 roky.
4.5 Článek 23a ustanovuje právo akcionářů na popřít schválení operace nepeněžních vkladů Valnou hromadou a požádat soudní nebo správní kompetentní orgán o rozhodnutí o legálnosti takového schválení.
EHSV se domnívá, že usnesení akcionářského shromáždění mají zákonnou hodnotu a že těžko nějaký orgán s výlučně správními pravomocemi bude moci rozhodnout o jeho zrušení nebo pozměnění.
Tento aspekt poukazuje na skutečnou nutnost definovat role kompetentních orgánů (viz. výše uvedený bod 4.3.) a vytvořit "jednotné kontaktní místo", které bude mít také soudní funkce (správní soud).
4.6 Do článku 29 je vložen odstavec, který zprošťuje, správní nebo jiné zplnomocněné orgány, povinnosti uvést písemnou zprávu o omezení nebo vyjmutí z opčního práva v případě zvýšení kapitálu.
EHSV nechápe důvod tohoto opatření, které se zdá být proti principům transparentnosti, aniž by na druhou stranu nabídl zjednodušení celého procesu.
Kromě toho je nutné poznamenat, že akcionáři "mohou žádat tyto orgány o udání důvodů takového omezení či vyjmutí…", nicméně neexistuje nařízení, které by počítalo s případným odmítnutím poskytnout informace nebo s případným nesouhlasem akcionářů s obdrženým sdělením.
Všeobecný princip by měl být vyvozen z principů práva společností: akcionářské shromáždění je co se týče společností nejvyšším orgánem a má ve všech případech právo být informováno o tom, co bylo uděláno a obdržet zprávu týkající se rozpočtu, jak příjmů, tak výdajů.
EHSV navrhuje vypuštění tohoto odstavce.
4.7 Článek 39a nepřináší zjednodušení jako takové, ale podobně jako čl. 15 směrnice o nabídkách na převzetí se snaží kodifikovat v komunitárním právu normu, která existuje pouze v některých zemích: "majoritní akcionář" (akcionář, který vlastní 90 % nebo více upsaného kapitálu v kotované společnosti) může donutit "minoritní akcionáře" k tomu, aby mu prodali jejich akcie "za slušnou cenu".
Členské státy mohou zvýšit tuto kvótu maximálně na 95 %.
V preambuli k návrhu směrnice se píše o "majoritním akcionáři" i v případě mnoha akcionářů, zatímco znění článku vede k domněnce, že se tím myslí pouze jediný akcionář.
Je nezbytné, aby konečná verze tuto pochybnost odstranila.
4.7.1 Jak bylo uvedeno výše, jedna taková norma již byla kodifikována ve směrnici o zadávání veřejných zakázek, ale tento případ je odlišný. Chybí zde záruky průhlednosti úzce spojené se zadáváním veřejných zakázek a předběžné podmínky, které ho ovlivňují.
Zatímco je jasný zájem majoritního akcionáře kontrolovat společnost na 100 %, zejména v přítomnosti obstrukční nebo spory vyhledávající menšiny, minoritní akcionáři mohou mít na tuto otázku jiný pohled, který bude záležet na okolnostech a na jejich individuální situaci. Akcionář, který nemá žádný vliv na chod společnosti, by mohl kladně zvážit možnost postoupení vlastního akcionářského portfolia za nabízenou cenu, která je nicméně vyšší, než je cena akcií obchodovaných na burze.
Ale pokud tato akcie přináší zisk nebo může-li její hodnota v budoucnosti stoupnout, může si ji investor/akcionář chtít ponechat a nevidí důvod, proč by ji měl prodávat.
Konečně, zatímco na jedné straně 10 % akcionářská menšina obvykle nebrání správě podniku, na druhé straně je třeba uznat úplnou svobodu rozhodování, na kterou má každý akcionář právo.
Nelze ale vyloučit okrajové případy, kdy si správa vyžaduje dozor nad všemi akcionáři. Pouze v takových případech a s pověřením dozorčích orgánů by dotyčné pravidlo mělo právo na existenci.
4.8 Článek 39b – ovlivněný článkem 16 směrnice o zadávání veřejných zakázek – je zrcadlovým obrazem předchozího bodu: minoritní akcionáři mohou individuálně nebo společně donutit majoritního akcionáře, aby si odkoupil jejich akcie, stále za onu "slušnou cenu".
Mutatis mutandis tu platí připomínky zmíněné v předešlém odstavci.
Také v tomto případě by příslušné orgány měly souhlasit s nuceným prodejem pouze v prokazatelně nezbytných případech, nicméně s výjimkou odprodeje akcionářské účasti v případě, že se společnost vyvíjí nepříznivě.
4.8.1 Závěry Výboru se v obou výše uvedených případech inspirují stejnou koncepcí nestrannosti a vážnosti obecných právních principů: svoboda rozhodování akcionářů musí být plně zachována a nemůže být omezena úvahami cizími jejich zájmům, kromě prokázaných požadavků vyžadujících opak.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností a o konsolidovaných účetních závěrkách
KOM(2004) 725 v konečném znění – 2004/0250 (COD)
(2005/C 294/02)
Dne 3. února 2005 se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 44 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", které bylo uloženo připravit příslušné podklady pro Výbor, přijala své stanovisko dne 23. června 2005.
Zpravodajem byl pan Byrne.
Na svém 419. plenárním zasedání ve dnech 13. a 14. července 2005 (jednání dne 13. července) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor jednomyslně následující stanovisko.
1. Shrnutí
1.1 Návrh na novelizaci účetních směrnic vznikl v důsledku Akčního plánu pro modernizaci práva obchodních společností a řízení a správu podniků na úrovni Evropské unie, který přijala Komise dne 21. května 2003.
1.2 Cílem návrhu je posílení důvěryhodnosti finančních výkazů a výročních zpráv zveřejňovaných evropskými společnostmi, které mají poskytnout akcionářům a ostatním účastníkům (např. zaměstnancům a dodavatelům) spolehlivé, úplné a jednoduše dostupné informace.
1.3 EHSV se podrobně vyjádřil k některým bodům uvedeným v tomto dokumentu, nicméně obecně výše uvedený cíl podporuje a domnívá se, že toto opatření je nutné k ochraně všech zainteresovaných stran.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 Návrh požaduje novelizovat účetní směrnice (78/660/EHS a 83/349/EHS) tak, aby:
a) zakládaly kolektivní odpovědnost členů představenstva, tj. sestavování finančních výkazů je kolektivní odpovědností všech členů představenstva (členů správních, řídících a dozorčích orgánů)
b) zvýšily průhlednost transakcí se spřízněnými stranami, tj. transakce obchodních společností s jejich vedoucími pracovníky, rodinnými příslušníky jejich vedoucích pracovníků, nebo jinými takzvanými spřízněnými stranami, které nejsou prováděny za běžných komerčních podmínek.
c) zvýšily transparentnost opatření mimo účetní rozvahu aktualizací požadavků, které jsou nyní uvedeny v účetních směrnicích, aby zahrnovaly například subjekty pro zvláštní účely (SPE)
d) zavedly Prohlášení o řízení a správě podniku, aby každá společnost kótovaná na burze mohla zveřejnit ve specifické části své výroční zprávy informace o svých postupech v "prohlášení o řízení společnosti".
2.2 Komise zdůrazňuje, že tento přístup je principiální; má za cíl zajistit proporcionalitu a poskytovat flexibilitu.
2.3 Komise uznává, že návrh nespadá do výhradní kompetence Společenství, ale zdůrazňuje, že je třeba zvýšit důvěru veřejnosti tím, že budou finanční výkazy v celé EU srovnatelné.
3. Obecné připomínky
3.1 EHSV uznává, že je nutné zvýšit důvěru veřejnosti ve finanční výkazy evropských společností ve světle nedávných skandálů v Evropě a jinde ve světě.
Proto tuto iniciativu velmi podporuje.
3.2 EHSV podporuje principiální přístup návrhu, protože souhlasí s tím, že specifická pravidla lze obejít nebo mohou zastarat.
3.3 Vzhledem k tomu, že je třeba v rámci EU podporovat podniky a zaměstnanost, je důležité, aby nebyly požadavky na výkaznictví přehnané.
Nadměrné výkaznictví by mohlo mít tu nevýhodu, že by omezilo pozornost věnovanou věcem, které jsou skutečně důležité.
EHSV proto vítá začlenění kritéria "důležitosti" do návrhů; v zásadě se domnívá, že by toto kritérium mělo být základním rysem směrnic.
3.4 [1].
3.5 EHSV bere na vědomí, že Rada pro mezinárodní účetní standardy v současné době zahájila projekt, jehož cílem je vypracovat soubor standardů týkajících se přímo MSP.
EHSV tento projekt vítá.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Odpovědnost členů představenstva
4.1.1 EHSV vítá návrhy zakládající kolektivní odpovědnost členů představenstva za výroční zprávy a účetní závěrky, která je již v EU všeobecně akceptována.
Ovšem tam, kde existuje dvoustupňová struktura, je důležité, aby byla odpovědnost uložena na každý orgán (správní, řídící a dozorčí) v souvislosti s jejich příslušnými funkcemi, a neměla by přesahovat kompetence, které jim ukládají vnitrostátní zákony.
4.1.2 EHSV navrhuje, aby členové představenstva museli v dobré víře zveřejňovat svému auditorovi všechny informace, které jsou považovány za relevantní v souvislosti s finančními zprávami a účetními závěrkami společnosti, aniž by o to byli přímo požádáni.
4.2 Transakce se spřízněnými stranami
4.2.1 EHSV vítá cíl Komise zvýšit transparentnost transakcí se spřízněnými stranami u nekótovaných obchodních společností, s cílem obnovit důvěru veřejnosti ve finanční výkazy obchodních společností.
Transakce se spřízněnými stranami jsou často velmi důležité v soukromých společnostech, včetně MSP.
4.2.2 Text článku 1, kterým se mění čtvrtá směrnice podle článku 43 7 písm. b), požaduje zveřejnění "charakteru, obchodního účelu a výše" transakcí se spřízněnými stranami, které nejsou prováděny "za běžných obchodních podmínek".
Toto zveřejnění zachází za hranice IAS 24, a to zejména v tom, že požaduje zveřejnění "obchodního účelu" takových transakcí.
4.2.3 EHSV má pochybnosti, zda by návrh měl zacházet za hranice IAS 24, což pravděpodobně způsobí významné náklady mnoha nekótovaným obchodním společnostem a převáží tak nad výhodami, které mají uživatelé ze svých finančních výkazů.
4.3 Opatření mimo účetní rozvahu a subjekty pro zvláštní účely
4.3.1 Komise navrhuje zlepšit zveřejňování informací tak, že uloží konkrétní požadavek, aby byla důležitá "opatření" mimo účetní rozvahu, včetně subjektů pro zvláštní účely, zahrnuta do poznámek ke zveřejňování informací o účtech EHSV tento požadavek podporuje, ale obává se, že výraz "opatření" není dostatečně definován a tudíž zůstává spíše vágním konceptem. Výbor proto navrhuje, aby byl tento koncept objasněn a byl poskytnut návod na jeho interpretaci, pokud to bude možné, za pomoci použití vhodných příkladů.
4.3.2 V zájmu omezení dopadu na malé a střední podniky EHSV doporučuje, aby členské státy měly možnost omezit informace ke zveřejnění na minimum nezbytně nutné ke zhodnocení finanční situace společnosti.
4.4 Prohlášení o správě a řízení podniku
4.4.1 EHSV vítá požadavek, který ukládá kótovaným společnostem, aby zveřejňovaly informace o strukturách řízení a správy podniků, jež jsou důležité pro investory.
Začlenění prohlášení do výroční zprávy bude vyžadovat, aby se auditoři vyjádřili ohledně souladu výroční zprávy s roční účetní závěrkou sestavenou za stejný finanční rok, za který byla vytvořena samotná výroční zpráva podle článku 51.1 čtvrté směrnice.
4.4.2 Pravděpodobně však vznikne problém, protože členské státy překročily požadavky čtvrté a sedmé směrnice a stanovily, že výroční zpráva, která bude v budoucnosti obsahovat prohlášení o správě a řízení podniku, podléhá úplnému auditu.
EHSV se domnívá, že ne všechny prvky prohlášení o správě a řízení podniku mohou podléhat úplnému auditu.
Řešením tohoto problému by mohl být požadavek, aby kótované společnosti dodávaly prohlášení o správě a řízení podniku "spolu s výroční zprávou a účetní závěrkou", ale prohlášení by i nadále mělo být podrobeno kontrole souladu, jak uvádí výše uvedený odstavec 4.4.1.
4.4.3 EHSV se domnívá, že článek 46a.3 je vypracován příliš obecně.
Navrhujeme následující znění "popis hlavních charakteristik vnitřní kontroly a systému řízení rizik společnosti v souvislosti s procesem finančního výkaznictví".
4.5 Další připomínky
4.5.1 Terminologie použitá v článku 2, tj. "přímo relevantní a napomáhá", kterou se mění sedmá směrnice je odlišná od terminologie, kterou používá čtvrtá směrnice, tj. "zásadní a napomáhá".
Pro tuto rozdílnou formulaci neexistuje, jak se zdá, žádné odůvodnění.
EHSV proto navrhuje, aby byla druhá formulace, která obsahuje výraz "zásadní", použita v obou případech.
4.5.2 Výrazy "ne za běžných komerčních podmínek" jsou použity v článku 1, kterým se mění článek 43 odst. 1 bod 7 b) čtvrté směrnice.
Podobná formulace se používá v souvislosti se sedmou směrnicí v článku 34 bodu 7 b).
V odůvodnění "není prováděna za normálních obchodních podmínek" je doplněno výrazem "tzn. ne v rovnocenném vztahu".
Protože druhý výraz je obecně uznávaný účetní termín, navrhujeme, že bude vhodnější použít tento výraz v novelizovaných směrnicích.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise o Sociální agendě
KOM(2005) 33 v konečném znění
(2005/C 294/04)
Evropská komise se 9. února 2005 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy o ES o stanovisko k následujícímu návrhu: Sdělení Komise o Sociální agendě
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství" pověřená přípravou podkladů přijala své stanovisko dne 21. června 2005.
Zpravodajkou byla paní ENGELEN-KEFER.
Výbor přijal na svém 419. plenárním zasedání ve dnech 13. a 14. července 2005 (jednání dne 13. července) následující stanovisko 60 hlasy pro, 1 hlasem proti, 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 K nové sociální agendě pro období 2006 až 2010 se váže zvláštní očekávání.
Ve chvíli, kdy probíhá střednědobé hodnocení Lisabonské strategie jde o to, aby se do popředí dostala významnost sociální politiky pro dosažení lisabonských cílů.
Cíl Lisabonské strategie – zlepšení konkurenceschopnosti a spojení zvýšení hospodářského růstu spolu s vytvářením více a lepších pracovních míst a posílením sociální soudržnosti – musí být splněn.
K tomu je třeba evropské politiky, která tyto cíle sleduje stejnou měrou a tím zajišťuje rovnováhu Lisabonské strategie.
Hospodářská, zaměstnanecká a sociální politika stejně jako politika životního prostředí musejí být ve vyváženém vztahu, aby mohl být evropský sociální model důsledně zajištěn.
1.2 Evropská rada na svém summitu ke znovuoživení Lisabonské strategie ve dnech 22. a 23. března 2005 konstatovala, že hlavní důraz musí být kladen na podporu růstu a zaměstnanosti, a poukázala na rozhodující úlohu makropolitiky v tomto ohledu [1].
Určení tohoto těžiště se zdá být z důvodu neustálého slabého růstu a stále vysoké nezaměstnanosti nanejvýš nutné.
Rada přitom vychází ze vzájemně zesilujícího vztahu mezi hospodářskou, zaměstnaneckou s sociální politikou, když uvádí: "K dosažení těchto cílů musí Unie ve třech dimenzích strategie (hospodářství, sociální věci a životní prostředí) silněji mobilizovat všechny vhodné prostředky jednotlivých států, i prostředky Společenství, aby lépe využila jejich synergický potenciál v celkovém kontextu trvale udržitelného rozvoje" [2].
Přednostní zaměření na růst a zaměstnanost nevede však podle názoru EHSV automaticky ke zlepšení sociální situace, ačkoli větší růst je základním předpokladem pro snižování nezaměstnanosti a zlepšení sociální situace.
Na sociální politiku by se mělo spíše nahlížet jako na produktivní faktor a jako na politiku, která ze své strany pozitivně působí na růst a zaměstnanost.
Sociální agenda přitom přispívá "posilováním evropského sociálního modelu orientovaného na plnou zaměstnanost a větší soudržnost k uskutečnění cílů Lisabonské strategie …" [3]
1.3 "Evropský sociální model se opírá o dobré hospodářské výkony, vysokou úroveň sociálního zabezpečení, vysokou úroveň vzdělání a odborné přípravy a sociální dialog." [4] Opírá se o základní hodnoty demokracie a svobody a sociální spravedlnosti společné všem členským státům.
Toto hlášení se k sociálnímu tržnímu hospodářství a k těmto základním hodnotám je v budoucí evropské ústavě, a především v Chartě základních práv EU, poprvé stanoveno pro celou Unii.
Všechny členské státy Unie vykazují – i při různé podobě v jednotlivých případech – společné znaky principu sociálního státu, které dohromady tvoří podstatu evropského sociálního modelu.
K těmto společným znakům patří:
- důsledné systémy sociálního zabezpečení spočívající na principu solidarity zaručující pojištění proti velkým životním rizikům;
- právně nebo v kolektivní smlouvě upravené pracovní podmínky za účelem ochrany zaměstnanců a za účelem podpory zaměstnanosti;
- právo účasti a podílení pro zaměstnance a organizace zastupující jejich zájmy;
- systémy výrobních vztahů, popř. autonomního sociálního dialogu mezi sociálními stranami;
- na obecné blaho zaměřené služby obecného zájmu.
Úkolem evropské sociální politiky je tento evropský sociální model pomocí účinných nástrojů na evropské úrovni chránit a dále rozvíjet.
Zvláštní přínos sociální politiky spočívá v evropské strategie zaměstnanosti, v koordinačních opatřeních pro sociální integraci a za účelem reformy sociálních systémů zabezpečení také v harmonizaci pracovních a životních podmínek na cestě pokroku pomocí sociálních minimálních standardů.
1.4 Aby bylo dosaženo lisabonských cílů, musí být na evropské úrovni sociální politika posílena jako zvláštní oblast činnosti, a to pomocí aktivní politiky
- zamezení nezaměstnanosti a znovuzačlenění obzvláště znevýhodněných skupin osob;
- boj proti chudobě a sociálnímu vyloučení se zvláštním přihlédnutím k novým nebezpečím chudoby např. "working poor" (práce za mzdu, která nestačí ani k pokrytí základních potřeb);
- boj proti diskriminaci všeho druhu a prosazování rovných příležitostí pro ženy;
- prohloubení výměny zkušeností s reformními strategiemi v sociálním zabezpečení s cílem uvést v soulad zachování jejich sociálních funkcí s důsledným zabezpečením jejich základů financování;
- prosazování sociálních minimálních standardů za účelem ochrany zaměstnanců a zachování jejich práv účasti a podílení stejně jako práv podnikových organizací zastupujících jejich zájmy.
EHSV důrazně podporuje nový postup přijatý Komisí EU, podle něhož se u každého legislativního návrhu provede odhad následků s ohledem na růst a zaměstnanost a přezkoumá se jeho slučitelnost s Chartou základních práv EU.
1.5 K přípravě nové sociální agendy k budoucnosti sociální politiky v rozšířené Evropské Unii významně přispěla skupina na vysoké úrovni, která svou zprávu předložila v květnu 2004.
Na výsledky a návrhy této skupiny by měl být podle názoru EHSV brán v nové sociální agendě větší zřetel [5].
2. Přehled o návrhu Komise
2.1 Komise ve svém sdělení především zdůrazňuje, že se zasadí o modernizaci a rozvoj evropského sociálního modelu a také o podporu sociální soudržnosti jako součásti Lisabonské strategie.
Sociální agenda stanovuje priority, podle nichž se mají řídit opatření Unie.
Provádění se má přitom opírat o následující zásady:
- pozitivní interakce mezi hospodářskou a sociální politikou a politikou zaměstnanosti;
- podpora kvality na pracovišti, v sociální politice a pracovních vztazích, aby se tak zlepšil "kapitál lidských zdrojů a sociální kapitál";
- modernizace systémů sociálního zabezpečení na základě přizpůsobení aktuálním společenským požadavkům na základě solidarity a posílení jejich role jako produktivního faktoru;
- zohlednění nákladů na chybějící sociální politiky.
[6]
2.2 V duchu těchto zásad je navržen strategický přístup, který se zakládá na dvou prvcích:
- posílení důvěry občanů ve společenskou změnu prostřednictvím mezigeneračního přístupu, partnerství pro změnu a využití možností globalizace;
- stanovení priorit na základě strategických cílů Komise EU pro období 2005 až 2009 v těchto politických oblastech: podpora zaměstnanosti a zvládnutí strukturálních změn, solidární společnost a rovné příležitosti.
3. Budování důvěry – podmínky úspěchu
3.1 V souvislosti s posílením důvěry ve společenskou změnu jsou oznámena tři konkrétní opatření:
- Zelená kniha o demografické změně a příspěvku k evropské iniciativě pro mládež;
- partnerství pro změnu prostřednictvím organizace každoročního fóra za účelem zhodnocení sociální agendy;
- zapojení evropského sociálního modelu do mezinárodních pracovních souvislostí a zasazení se o koncepci lidsky důstojného pracovního prostředí na celém světě.
3.2 Také EHSV považuje za nutné budit u občanů více důvěry v evropské sjednocení a společenský rozvoj vůbec.
To se však může podařit jen tehdy, pokud evropská politika povede ke skutečnému zlepšení sociální situace lidí.
EHSV rovněž považuje fundovanou analýzu společenských následků demografické změny za nutnou a vítá návrh ohlášené Zelené knihy [7], která umožní širokou evropskou debatu.
Ve smyslu mezigeneračního přístupu je třeba brát zejména zřetel na následky pro mladou generaci.
Nejasným zůstává však návrh Komise EU, co si představuje pod příspěvkem pro evropskou iniciativu pro mládež a jak v něm vidí svou roli.
Vlády Německa, Španělska, Francie a Švédska před nedávnem předložily Evropské radě společný dokument o evropském paktu pro mládež.
Ten zahrnuje návrhy opatření v oblastech zaměstnanosti a sociální integrace, všeobecného a odborného vzdělávání, mobility a výměny mládeže a byl schválen na jarním summitu [8].
Výslovně se v tomto návrhu odkazuje také na ohlášenou Zelenou knihu o demografické změně.
EHSV lituje, že se Komise EU ve svém sdělení tímto návrhem vlád nezabývá důkladněji [9].
3.3 EHSV považuje uspořádání každoročního fóra za účelem zhodnocení provádění sociální agendy v zásadě za smysluplné.
Toto fórum by se mělo podle názoru EHSV zabývat perspektivami evropského sociálního modelu, zahrnout všechny relevantní společenské skupiny a mělo by být naplánováno tak, aby byla umožněna diskuse mezi účastníky.
3.4 EHSV důsledně podporuje záměr Komise EU zanést výhody evropského sociálního modelu do mezinárodních pracovních souvislostí a zasazovat se celosvětově o lidsky důstojné pracovní podmínky v souladu s normami Mezinárodní organizace práce (ILO).
Unie může být důvěryhodnou pouze tehdy, když zachová a bude dále rozvíjet evropský sociální model i za změněných hospodářských rámcových podmínek a když se bude přesvědčivě zasazovat o to, aby hospodářský pokrok byl doprovázen sociálním.
Měla by se přitom výslovně odvolávat na revidovanou Evropskou sociální chartu a také na Chartu základních práv Evropské unie.
4. Zaměstnanost a kvalita práce, zvládnutí strukturálních změn
4.1 Evropská strategie zaměstnanosti
4.1.1 S ohledem na evropskou strategii zaměstnanosti oznamuje Komise EU nové zaměření pro rok 2005, které se bude řídit prioritami zprávy skupiny Wima Koka z roku 2003 o zaměstnanosti: podpora přizpůsobivosti, lepší integrace na pracovním trhu, více investicí do lidských zdrojů, účinnější řízení provádění.
To by se mělo dít ve spojení se základními hospodářskopolitickými rysy.
EHSV poukazuje na to, že skupina na vysoké úrovni předložila k budoucnosti sociální politiky EU konkrétní návrhy na určení těžiště v nových hlavních směrech zaměstnanosti.
Ty by se pak měly zaměřit na časnější a lepší integraci mladistvých na pracovním trhu a vytváření přechodů mezi vzděláním a zaměstnáním a na integraci žen a starších zaměstnanců.
Dalším těžištěm by podle návrhu odborné skupiny mělo být v podporování kvality práce prostřednictvím opatření organizace práce a bezpečnosti práce a ochrany zdraví, což zároveň ulehčuje integraci starších lidí.
V oblasti celoživotního vzdělávání představuje skupina rovněž různá opatření, která by měla být integrována do hlavních směrů zaměstnanosti.
Také podpora a zvládání sociálních následků strukturálních změn by měly v hlavních směrech zaměstnanosti EU získat větší význam, a to především v nových členských státech.
V integrovaných hlavních směrech pro růst a zaměstnanost, které byly mezitím předloženy, jsou tyto návrhy řešeny jen částečně [10].
EHSV považuje za nezbytné postavit u nového zaměření hlavních směrů zaměstnanosti kvalitu zaměstnanosti více do popředí a tím zabránit chudobě při práci.
4.1.2 Role Evropského sociálního fondu (ESF) v podpoře evropské strategie zaměstnanosti je zmiňována pouze v souvislosti se zlepšením řídicích mechanismů za účelem provádění a je oznámena komunikační strategie.
EHSV kritizuje, že Komise EU vůbec nezmiňuje funkci ESF jako důležitého nástroje pro podporování lidských zdrojů a opatření v souvislosti se vzděláváním a odbornou přípravou, vztahujících se na pracovní trh.
Podle názoru EHSV je tato důležitá role ESF pro podporu celoživotního vzdělávání příliš málo zdůrazněna.
Kompetence a kvalifikace jsou přitom významnou výhodou hospodářské soutěže Unie [11].
4.1.3 V zásadě pozitivně hodnotí EHSV část sociální agendy popisující hospodářskou strukturální změnu, která je očividně inspirována odbornou skupinou pro budoucnost sociální politiky.
Nápadné je však to, že se Komise EU vůbec nezabývá sociálními následky podnikové restrukturalizace.
O koncepci k zvládání sociálních následků však právě jde, a to způsobem, který umožní spravedlivou rovnováhu mezi ekonomickými zájmy a zájmy zaměstnanců.
Komise EU předkládá v podstatě návrhy na postup a nástroje jako je např. zřízení fóra na vysoké úrovni pro všechny aktéry a zainteresované strany za účelem sledování podnikových restrukturalizací.
O sestavení tohoto fóra nebo vůbec o cílech a obsahu se blíže nezmiňuje.
Stejně tak málo poukazuje na významnost práv zaměstnanců a evropské sociální legislativy ke zvládnutí sociálních následků strukturální změny.
EHSV je však toho názoru, že směrnice o ochraně zaměstnanců při hromadném propouštění, převodech podniků a také směrnice o informacích a konzultaci pro zaměstnance a také evropská směrnice o zřízení rady zaměstnanců představují důležité nástroje pro zvládnutí sociálních následků strukturální změny za účasti zaměstnanců a organizací zastupujících jejich zájmy.
4.1.4 EHSV vítá zavedení druhé fáze konzultací s evropskými sociálními partnery k problému restrukturalizace a k přepracování směrnice o zřízení evropské rady zaměstnanců.
EHSV je však názoru, že by se obě témata měla řešit odděleně od sebe.
Evropská rada zaměstnanců hraje sice při restrukturalizacích významnou roli, zlepšení evropské směrnice o zřízení rady zaměstnanců je však nezávisle na této skutečnosti dávno neaktuální.
EHSV se tímto už zabýval a stanovil: "Tento … nástroj významně přispěl k rozvoji evropské dimenze zaměstnaneckých vztahů." [12]
4.1.5 EHSV také podporuje záměr dosáhnout silnější synergie mezi politickými opatřeními a finančními nástroji k provádění, zejména u ESF.
Nejasné však zůstává, co má Komise EU přesně na mysli.
Stejně nejasné zůstává, co si Komise EU představuje pod silnějším spojením evropské strategie zaměstnanosti s rozvojem právních rámcových podmínek a dohod mezi sociálními partnery.
4.2 Nová dynamika pro pracovní vztahy
4.2.1 Komise EU chce propůjčit novou dynamiku rozvoji pracovních vztahů prostřednictvím dalšího rozvoje sociální legislativy, posílení sociálního dialogu a podpory společenské odpovědnosti podniků.
V této souvislosti hodlá Komise předložit Zelenou knihu o rozvoji pracovního práva, která by analyzovala současné trendy v rozvoji pracovních vztahů a zkoumala roli pracovního práva při vytváření bezpečného zázemí a při adaptaci na novější vývoj.
Debata této zelené knihy by mohla vést podle vyjádření Komise k modernizaci a zjednodušení nyní platného práva.
EHSV považuje vypracování takové zelené knihy za smysluplnou věc.
Je však názoru, že je předčasné předjímat, i když jen náznakem, možné závěry z takové debaty.
EHSV je v zásadě názoru, že při přezkoumávání pracovního práva – na čemž by se měli podílet sociální partneři – musí být úloha Smlouvy rozhodující. Tato úloha spočívá v tom, že minimální předpisy pro přizpůsobení pracovních a životních podmínek mají vést cestou pokroku (srov. čl.
4.2.2 Komise dále oznamuje, že se roku 2005 chopí iniciativy na ochranu osobních dat zaměstnanců, že přezkoumá směrnice o převodů podniků a hromadném propouštění a že hodlá kodifikovat některé právní předpisy o informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci.
EHSV upozorňuje na to, že je na čase toto uskutečnit.
Ve smyslu Smlouvy by mělo být cílem revizí směrnic "zlepšení pracovních a životních podmínek, aby se tak cestou pokroku umožnila jejich harmonizace …" (čl.
136 Smlouvy o ES).
Pokud jde o kodifikaci právních předpisů o informování zaměstnanců a konzultace s nimi, je EHSV názoru, že by zde měla být měřítkem úroveň práv účasti ve směrnici o evropské akciové společnosti.
4.2.3 EHSV schvaluje návrhy, které předložila Komise pro oblast zdraví a bezpečnosti na pracovišti, především důraz na myšlenku prevence u oznámených iniciativ.
Plánovaná nová strategie o zdraví a bezpečnosti práce pro období 2007 až 2012 by měla především analyzovat nová zdravotní rizika, zahrnout ochranu dosud nezohledněných skupin zaměstnanců a zabývat se otázkou, jak se může zlepšit a podporovat provádění nynějších předpisů o ochraně a bezpečnosti práce zejména v nových členských státech.
4.2.4 EHSV vítá také návrh Komise dále podporovat sociální dialog jak na mezisektorové tak na sektorové úrovni a podporuje zejména záměr poskytnout evropským sociálním partnerům více logistické a technické podpory.
Podle názoru EHSV je to nutné především v nových členských státech, neboť zde jsou struktury sociálního dialogu často málo rozvinuté a teprve se vytváří.
Bilaterální sociální dialog evropských sociálních partnerů je významným prvkem evropského sociálního modelu.
Zvláštní role sociálního dialogu sociálních partnerů spočívá v její oprávněnosti a reprezentativnosti a také ve schopnosti uzavírat závazné dohody na evropské úrovni, jak konstatovali sociální partneři ve svém společném prohlášení na summitu v Laekenu [13].
Stejně důležitý je dialog s občanskou společností, který je vyjádřen především v konzultaci EHSV jako fóra organizované občanské společnosti [14].
Právě v nových členských státech je třeba prostřednictvím Komise podporovat jak občanský dialog tak rozvoj stabilních výrobních vztahů mezi sociálními partnery.
4.2.5 Komise má v úmyslu chopit se dalších iniciativ v oblasti společenské odpovědnosti podniků s cílem podporovat rozvoj zásad společenské odpovědnosti podniků.
EHSV je názoru, že četné dobré příklady kodexu chování a dalších dobrovolných opatření podniků k převzetí společenské odpovědnosti, které byly představeny na evropském fóru zainteresovaných stran, tvoří dobrý základ.
To by mělo zahrnovat také iniciativy v oblasti celoživotního vzdělávání.
EHSV podporuje proto snahy Komise chopit se iniciativ, které by podpořily rozvoj a transparentnost zásad společenské odpovědnosti podniků na evropské úrovni.
4.3 Evropský trh práce
4.3.1 Komise EU má v úmyslu chopit se různých iniciativ, aby odstranila nynější překážky u přeshraniční mobility a podporovala vznik opravdového evropského trhu práce.
Jedna iniciativa spočívá v návrhu směrnice o převoditelnosti nároků z podnikových systémů zaopatření v důchodu.
EHSV považuje za nutné předložit tento návrh rychle poté, co z důvodu neshodujících se postojů o dosahu takového pravidla nedošlo k zahájení jednání sociálních partnerů.
4.3.2 Další návrh Komise EU se týká poskytnutí dobrovolného rámce pro nadnárodní kolektivní vyjednávání buď na úrovni podniků nebo odvětví.
Podle představy Komise EU by takový rámec mohl sloužit ve smyslu partnerství pro změnu k řešení otázek organizace práce, zaměstnanosti, pracovních podmínek a dalšího vzdělávání na přeshraniční úrovni.
Dobrovolný znamená, že záleží na sociálních partnerech, zda chtějí takového právního rámce využít nebo ne.
Jak ukazuje praxe, evropská rada zaměstnanců využila v mnoha případech nejen svého práva na informování a projednávání, ale kromě toho také dobrovolně uzavřela dohody, které se týkají některých zmiňovaných témat.
Stejné příklady dohod se vyskytují také v sociálním dialogu na úrovni odvětví.
EHSV podporuje cíl, který je vyjádřen v této iniciativě, a to podporovat sociální dialog na úrovni podniků a odvětví a přitom více než dosud přihlížet ke skutečnosti, že podniky jsou aktivní na přeshraniční úrovni a dobrovolné dohody mají odpovídající přeshraniční význam.
EHSV doporučuje Komisi EU, aby svůj návrh příslušné rámcové úpravy co nejdříve projednala s evropskými sociálními partnery, vyžádala si jejich stanovisko a brala na něj zřetel.
4.3.3 Jak Komise EU uvádí, je volný pohyb osob jednou ze základních svobod v Evropě.
Nynější nástroje, jako je síť evropských služeb zaměstnanosti a koordinace systémů sociálního zabezpečení migrujících pracovníků, mají proto, také podle názoru EHSV, zapotřebí neustálého zlepšování.
EHSV proto považuje za smysluplný návrh ještě v roce 2005 zřídit skupinu na vysoké úrovni, která se bude zabývat důsledky rozšíření EU pro mobilitu a fungování přechodných období a roku 2006 k tomuto tématu předloží zprávu.
EHSV upozorňuje na to, že sociální partneři a nevládní organizace disponují v této oblasti značnými zkušenostmi.
Vyzývá proto Komisi EU, aby při sestavování odborné skupiny brala v úvahu zástupce sociálních partnerů a nevládních organizací.
5. Soudržná společnost: rovné příležitosti pro všechny
5.1 V této druhé z prioritních oblastí se Komise EU zabývá prohloubením výměny zkušeností s reformou systémů sociálního zabezpečení, politikou boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení, antidiskriminací a také rolí sociálních služeb.
5.2 Komise EU obnovuje svůj návrh na racionalizaci a zjednodušení koordinace v oblastech sociálního začlenění, důchodu a zdraví.
EHSV se tímto tématem zabýval už ve svém dřívějším stanovisku [15].
Poukazuje na to, že podle jeho názoru použití otevřené metody koordinace musí přihlížet ke zvláštnostem příslušných oblastí.
Zejména by podle jeho názoru mělo velmi zavedené uplatňování otevřené metody koordinace v oblasti sociálního začlenění pokračovat národními akčními plány a zprávami ve dvouletém cyklu.
Toto je z pohledu EHSV tak důležité proto, že míru chudoby se i přes společné úsilí nepodařilo významně snížit.
Přibližně 15 % obyvatelstva Unie je chudých, přičemž tento podíl v některých zemích činí 20 %.
Hlavní příčinou je vysoká nezaměstnanost, přičemž nejvíce postiženy jsou rodiny s více dětmi a samoživitelé [16].
Ani zaměstnanost nechrání před chudobou, jak ukazuje narůstající počet "working poor" [17].
Proto je třeba zesíleného úsilí o potírání chudoby a sociálního vyloučení.
5.3 Komise EU hodlá v této souvislosti v debatě o národních systémech minimálních příjmů pokračovat a v roce 2005 zahájit konzultace.
EHSV se ptá, kde se tato debata odehrávala a kdo se jí účastnil.
Podle názoru EHSV je úkolem členských států poskytnout každému občanovi v případě potřeby sociální podporu formou minimálního příjmu, který umožňuje lidsky důstojný život.
Z vyjádření Komise EU není jasné, s jakým cílem by tato debata o národních minimálních příjmech měla být na evropské úrovni vedena.
EHSV by také chtěl položit otázku, zda by nebylo vzhledem k naléhavosti problémů rozumnější vyhlásit Evropský rok boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení dříve než v roce 2010.
5.4 EHSV podporuje politiku Komise EU o rovném zacházení s muži a ženami a antidiskriminaci všeobecně.
Komise ohlašuje pro rok 2005 nové sdělení, v němž chce objasnit svou politickou koncepci a prověřit iniciativy pro doplnění nynějšího právního rámce.
EHSV upozorňuje na to, že antidiskriminační směrnice byly v mnoha členských státech teprve provedeny do vnitrostátního právního řádu, popř. se tak právě děje.
Je proto názoru, že by bylo rozumné předložit zprávu o stavu provádění těchto směrnic a na základě toho navrhnout další politická opatření.
EHSV podporuje ohlášená opatření v oblasti rovného postavení žen a mužů, především zřízení evropského genderového institutu a nové vydání akčního plánu o rovných příležitostech pro zdravotně postižené osoby.
5.5 Komise EU má dále v úmyslu předložit v roce 2005 sdělení o významu sociálních služeb.
EHSV vítá tento záměr především také proto, že od něj očekává, že toto sdělení bude zpětně působit na kontroverzní debatu o směrnici o službách na vnitřním trhu a že přispěje k objasnění.
Ve své Bílé knize o službách obecného zájmu již Komise EU zdůraznila ty zvláštnosti sociálních služeb, které spočívají především v poskytování obecnho blaha a v tom, že mají osobní character.
Sociální služby, ať poskytované soukromě nebo veřejně, se od jiných služeb na vnitřním trhu podstatně odlišují tím, že spočívají na principu solidarity, jsou přizpůsobeny potřebám jednotlivce a naplňováním základního práva na sociální ochranu přispívají k sociální soudržnosti společnosti.
EHSV je proto názoru, že se musí se sociálními službami, především se zdravotnickými službami, zásadě zacházet jinak než se službami zaměřenými čistě na trh.
5.6 EHSV lituje, že se Komise EU nezabývá významem obecně prospěšných sociálních služeb pro zaměstnanost a sociální soudržnost.
EHSV se jím zabýval již ve svém stanovisku k přezkumu sociální agendy v polovině období a konstatoval: "Přínos obecně prospěšných sociálních služeb pro zaměstnanost a v sociální oblasti je uznáván a využíván stále více, což vede ke značnému zlepšení při podpoře a ochraně práv znevýhodněných osob. Tento přínos totiž pomáhá dostát požadavkům v oblasti vzdělávání, sociální a zdravotní péče, podpory opatření pro začlenění a odstranění sociálních rozdílů.
Zasazují se o to, aby poškozená sociální struktura se svými pozitivními, ale opravu vyžadujícími vazbami byla znovu opravena. Mobilizují občanskou solidaritu a posilují sociální účast jako nutný předpoklad podpory prosperující demokracie i v těch nejvíce znevýhodněných oblastech." [18]
6. Závěry
6.1 EHSV vítá sdělení Komise EU o sociální agendě a vidí v něm přínos, který se týká vyzdvihnutí významu sociální politiky pro dosažení lisabonských cílů.
Nicméně se domnívá, že Komise i přes svůj strategický přístup nesplní ve všech oblastech zvláštní očekávání v souvislosti se střednědobým přezkumem Lisabonské strategie.
Zatímco se Komise EU v předešlé sociální agendě ještě nechala vést rolí sociální politiky jako produktivního faktoru, v novém návrhu už tomu tak výslovně není.
EHSV je naopak názoru, že sociální politika nesmí být podřazována politice hospodářské, neboť má stejný význam.
Podpora sociální soudržnosti a vytvoření aktivního sociálního státu patří k cílům Lisabonské strategie tak, jak byla schválena na evropském summitu v březnu 2000, stejnou měrou jako zlepšení konkurenceschopnosti a trvalého hospodářského růstu.
Vysoká úroveň sociálního zabezpečení patří k ústředním prvkům evropského sociálního modelu a rozhodujícím způsobem přispívá k sociální soudržnosti.
6.2 Na rozdíl od často rozšířeného názoru, podle něhož jsou vysoké sociální náklady v rozporu s hospodářskopolitickými cíli, dokazují empirické údaje různých evropských zemí opak.
Na to upozornila ve své zprávě odborná skupina "Budoucnost sociální politiky".
Podle studie evropského politického centra z roku 2004 vykazují země jako Švédsko, Dánsko, Rakousko, Lucembursko a Nizozemsko jak relativně vysokou ekonomickou výkonnost tak také vysokou úroveň sociálního zabezpečení.
A ty země, které v mezinárodní klasifikaci Světového ekonomického fóra obstály v oblasti konkurenceschopnosti nejlépe, uskutečňují zároveň vysoké investice do sociální politiky a systémů sociálního zabezpečení a vykazují zároveň vysokou míru zaměstnanosti a nízkou míru chudoby po sociálních transferech [19].
6.3 EHSV kriticky poznamenává, že nová sociální agenda obsahuje méně konkrétních opatření než její předchůdci.
To ztěžuje hodnocení, protože není vždy jasné, jakým politickým směrem se návrhy ubírají.
Platí to především pro právní předpisy o sociálním zabezpečení, u nichž se Komise EU omezuje na revizi platných směrnic a nepředkládá téměř žádné nové návrhy.
EHSV proto očekává, že strategický rámec bude naplněn konkrétními opatřeními.
Je názoru, že nová sociální agenda by měla být pro příštích pět let spojena s akčním programem.
Orientací by přitom měla být základní sociální práva v budoucí evropské ústavě.
Na základě toho by měl sociální akční program obsahovat jak návrhy na přezkoumání stávajících směrnic tak také návrhy na nové směrnice a zároveň by měl zahrnovat plánované debaty a koordinační opatření pro další rozvoj sociální politiky.
Podle názoru EHSV záleží právě v rámci přezkumu Lisabonské strategie v polovině období na tom, aby se zviditelnila evropská sociální politika a její produktivní role v podpoře růstu a zaměstnanosti.
6.4 V této souvislosti by chtěl EHSV zmínit také otázku financování sociální politiky: ačkoli Komise už při předložení předpokládaného rozpočtu poukázala na to, že budoucí rozpočet EU musí ve své struktuře odrážet Lisabonskou strategii a podporovat ji, existují obavy, že návrh bude za tímto požadavkem zaostávat.
6.5 Odpovídající dílčí rubrika předpokládaného rozpočtu "konkurenceschopnost pro růst a zaměstnanost" [20] vykazuje navýšení.
Toto navýšení se však týká především opatření pro konkurenceschopnost a pro podnikatelské iniciativy.
Srovnání s nynějšími výdaji v sociální oblasti a v oblasti zaměstnanosti ukazuje, že se v budoucí sociální politice žádné reálné navýšení neplánuje.
Komise zde navrhuje v podstatě nezměněný rozpočet.
6.6 EHSV se k tomu mezi jiným v rámci svého stanoviska k rámcovému programu PROGRES [21] už jasně vyjádřil v tom smyslu, že právě na pozadí nelichotivého střednědobého přezkumu Lisabonské strategie tento handicap "rozpočtové neutrality" v oblasti zaměstnanosti a sociální politiky nechápe.
EHSV proto požaduje, aby také u sociální politiky byly předběžné prostředky v rámci růstu a zaměstnanosti navýšeny odpovídajícím způsobem obdobně jako u zbývajících opatření.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise – Posílené partnerství s nejvzdálenějšími regiony
KOM(2004) 343 v konečném znění
(2005/C 294/05)
Dne 27. května 2004 se Evropská komise rozhodla požádat, v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství, Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska ke sdělení Komise – Posílené partnerství s nejvzdálenějšími regiony.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která byla pověřená přípravou prací Výboru, přijala stanovisko dne 22. června 2005 na návrh zpravodajky paní LÓPEZ ALMENDÁRIZ.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal dne 13. a 14. července 2005 na svém 419. plenárním zasedání 62 hlasy pro, 1 proti, 8 členů se zdrželo hlasování, následující stanovisko:
1. Úvod
1.1 V červnu 2002 vyzvala Evropská rada v Seville Evropskou komisi k předložení globálního a koherentního přístupu k specifické situaci nejvzdálenějších regionů a k jejímu řešení a jako odpověď na to přijala Komise dne 26. května 2004 sdělení "Posílené partnerství s nejvzdálenějšími regiony" [1].
1.2 Tato výzva Evropské rady, pronesená v předvečer rozšíření EU a v kontextu světového vývoje, představovala rozhodující iniciativu pro to, aby byla definována globální strategie rozvoje nejvzdálenějších regionů, která se zakládá na rozpracování článku 299.2 Smlouvy.
1.3 Bezprostředně před konáním Evropské rady v Seville schválil Evropský hospodářský a sociální výbor dne 29. května 2002 stanovisko z vlastní iniciativy "Strategie pro budoucnost nejvzdálenějších regionů Evropské unie" [2], ve kterém bylo navrženo vyvinout globální strategii pro nejvzdálenější regiony, včetně definice pravidel, cílů, dostupných prostředků a harmonogramu přijímaných opatření.
1.4 Za účelem spuštění globální a koherentní strategie pro nejvzdálenější regiony představily v červnu 2003 regionální vlády a jejich státy svá memoranda, ve kterých je zdůrazňována důležitost uznání specifických charakteristik nejvzdálenějších regionů v souvislosti s ostatními evropskými regiony.
1.5 Ústavní smlouva potvrzuje specifické právní uznání nevzdálenějších regionů v článcích III-424 a IV-440.2 a rozšiřuje cíl hospodářské a sociální soudržnosti o cíl soudržnosti územní.
2. Souhrn dokumentu Komise
2.1 Evropská komise navrhuje posílenou spolupráci s nejvzdálenějšími regiony EU.
Nová strategie je součástí reformy evropské politiky soudržnosti pro období 2007-2013.
Sdělení má tři prioritní body:
- Konkurenceschopnost: zlepšit konkurenceschopnost nejvzdálenějších regionů pomocí vytvoření a rozvíjení ekonomické situace příznivé pro zakládání podniků.
- Přístupnost: podpořit kohezní snahy ve prospěch nejvzdálenějších regionů tak, aby byly omezeny obtíže vyplývající z odlehlé polohy, jako je rozdělení na ostrovy nebo poloha v těžko dostupných lokalitách.
Snížení těchto nevýhod a dodatečných nákladů na produkci v nejvzdálenějších regionech představuje jednu ze nejdůležitějších priorit pomoci EU těmto regionům.
- Regionální integrace: nejvzdálenější regiony a třetí sousední země sdílí společné regionální prostředí, které by mělo umožňovat rozvoj vzájemného obchodu s produkty a službami.
Proto je žádoucí integrace nejvzdálenějších regionů do jejich geograficky blízké oblasti.
2.2 Komise navrhuje dvě specifická řešení k dosažení plnohodnotného rozvoje nejvzdálenějších regionů:
- Specifický program pro kompenzaci nevýhod: Evropský fond pro regionální rozvoj bude financovat tento program v období 2007-2013.
Jeho cílem je snížit specifické nevýhody, které postihují hospodářství nejvzdálenějších regionů a které jsou uvedeny v odstavci 2 článku 299 Smlouvy ES: vzdálenost, ostrovní poloha a izolovanost, malá rozloha, obtížné klima a členitost, ekonomická závislost vzhledem k omezenému počtu produktů.
- Akční plán pro velké sousedství: sledovaný cíl spočívá v rozšíření přirozeného prostoru socio-ekonomického (včetně aspektů souvisejících s migrací) a kulturního vlivu nejvzdálenějších regionů.
Je třeba snížit překážky, které omezují možnosti výměny s geografickým centrem těchto regionů, které jsou vzdálené od kontinentální Evropy, ale blízké geografickým trhům Karibiku, Ameriky a Afriky.
Akční plán pro velké sousedství zahrnuje nejen celní a obchodní opatření, nýbrž i oblast transnárodní a přeshraniční spolupráce.
3. Všeobecné připomínky
3.1 Výbor vítá, že návrh Ústavní smlouvy v článcích III-424 a IV-440.2 potvrzuje specifické právní uznání nejvzdálenějších regionů na nejvyšší legislativní úrovni uznáním jejich jedinečného charakteru a zaručuje potřebnou legislativu a předpisy pro to, aby tyto byly používány jako horizontální nástroje pro tvorbu společné strategie v těchto regionech.
3.2 Výbor konstatuje s uspokojením, že EU dokáže reagovat na specifické regionální potřeby, a především uznat specifičnost nejvzdálenějších regionů v rámci EU a jejich rozdílnost s ohledem na jiná území s geografickými nebo demografickými nevýhodami.
3.3 Výbor vítá, že Evropská komise přijala příznivě jeho doporučení vyjádřené ve stanovisku "Strategie pro budoucnost nejvzdálenějších regionů Evropské unie" posílit skupinu, na které se podílejí různé služby, o další pracovníky tím, že bude vytvořeno zvláštní oddělení při GŘ Regio a doufá, že koordinace těchto služeb nebude ztížena.
3.4 Výbor vítá s uspokojením, že Komise uznala ve svém sdělení že specifický statut pro nejvzdálenější regiony nachází svůj základ v zásadách rovnosti a proporcionality. To umožňuje zvláštní přístup k specifické situaci těchto regionů tak, aby v nich žijící obyvatelé měli stejné příležitosti jako obyvatelé jiných regionů.
3.5 Výbor vítá, že Komise uznala, že kombinace stálých nevýhod nejvzdálenějších regionů vytváří dodatečné náklady na zásobování energií všeobecně, a především u zemědělských produktů určených k místní spotřebě, což způsobuje mimo jiné následující obtíže:
- menší trhy;
- izolace od hlavních trhů;
- nedostatečné úspory v důsledku zvýšení výrobní kapacity ve výrobě a potřeba podniků disponovat rozsáhlým objemem zboží;
- rychlejší ztráta hodnoty majetku a s tím související nutnost plnit vyšší bezpečnostní standardy vybavení nebo jeho častější nahrazení (problémy související s obtížným klimatem a terénem);
- problémy s předimenzováním výrobních nástrojů vyplývající z technologické organizace výroby a distribuce;
- nedostatek kvalifikované pracovní síly související s omezeným pracovním trhem a s obtížností k přístupu na pracovní trh na evropském kontinentě;
- dodatečné náklady na zásobování energií u zemědělských výrobků určených pro místní spotřebu;
- snížený přístup k vysokorychlostním připojením a telekomunikačním sítím, stejně jako dodatečné náklady na elektronické komunikační služby;
- nesnáze při propagaci místních výrobků mimo region;
- překážky související s dodržováním ekologických norem;
- dvojí ostrovní poloha a izolace, tzn. teritoriální rozdělení některých nejvzdálenějších regionů do několika ostrovů.
3.6 Výbor sdílí obavu Komise zahrnout nejvzdálenější regiony do lisabonské a göteborské strategie s cílem podpořit zaměstnanost, ekonomické reformy a sociální soudržnost, a proto prosazuje, aby byl využit jejich potenciál v oblasti společnosti založené na znalostech.
3.7 Výbor předpokládá, že dynamika turistického sektoru přináší významnou přidanou hodnotu, která přispívá k podpoře konkurenceschopnosti hospodářství nejvzdálenějších regionů.
To by ovšem nemělo podporovat neúměrný nárůst tohoto sektoru kvůli nerovnováze, kterou by to způsobilo a negativnímu dopadu na trvale udržitelné životní prostředí těchto regionů.
4. Specifické připomínky ke sdělení Komise
4.1 Výbor vítá, že do sdělení Komise byla zahrnuta některá doporučení, které Výbor formuloval ve stanovisku z vlastní iniciativy [3] a lituje, že k některým naopak nebylo přihlédnuto.
4.2 Výbor poukazuje na to, že společná pozice nejvzdálenějších regionů a jejich příslušných států k jejich začlenění do budoucí politiky soudržnosti navrhovala automatickou volitelnost původního cíle 1 – nyní konvergenčního cíle – jako nejlepšího způsobu pro zvládnutí jejich specifické situace, čímž by byl zaručen jednotný přístup při zacházení s těmito regiony a s finančními prostředky nutnými pro vyrovnání jejich trvalých omezení.
4.3 Výbor bere na vědomí, že Komise volila alternativní návrh kombinující aplikaci všeobecných pravidel politiky teritoriální soudržnosti a vytvoření dvou specifických nástrojů: kompenzačního programu specifických nevýhod nejvzdálenějších regionů a akčního plánu velkého sousedství.
4.4 Výbor zaznamenává chybějící explicitní odkaz na právní dosah nového článku III-424 [4] návrhu Ústavní smlouvy.
4.5 Výbor lituje, že ve strategii navržené Komisí pro nejvzdálenější regiony je dána hlavní a téměř výlučná role politice soudržnosti a ve většině případů chybí opatření ve zbytku sektorových oblastí.
4.6 Výbor doufá, že dosažené pokroky v definici těchto regionů a v konstatování neadekvátnosti některých sektorových strategií se promítnou do horizontální strategie pro nejvzdálenější regiony, která zohlední specifičnost a rozdílnost v rámci území Společenství.
4.7 Výbor je názoru, že nedostatečná pozornost věnovaná dalším unijním politikám zabraňuje seriózně hovořit o skutečně globální a koherentní strategii ve prospěch nejvzdálenějších regionů ve smyslu požadavku Evropské rady ze Sevilly.
4.8 Výbor lituje tohoto nedostatku v obsahu především v kapitole zemědělství, neboť řada otázek položených nejvzdálenějšími regiony, které vyžadují rychlá řešení, zůstává nezodpovězena.
4.9 Výbor dále lituje neexistence opatření k migrační politice, která by přispěla k řešení naléhavých problémů, se kterými se musí neustále potýkat některé z nejvzdálenějších regionů, a žádá, aby specifičnost nejvzdálenějších regionů byla zohledněna při tvorbě budoucí migrační politiky.
4.10 Výbor vyjadřuje své pochyby ohledně vhodnosti a dostatečnosti aplikovat na nejvzdálenější regiony všeobecná kritéria volitelnosti politiky soudržnosti, a míní, že nejvzdálenější regiony trpí nedostatkem základních infrastruktur a konkurenčních podmínek nutných k dosažení cílů lisabonské a göteborské strategie.
4.11 Výbor konstatuje, že strategie navrhovaná Komisí pro nejvzdálenější regiony se zakládá téměř výlučně na dvou specifických nástrojích: na programu kompenzací stálých omezení a akčním plánu "velkého sousedství" [5].
4.12 Vítá se, že v rámci nového cíle 3 Evropského fondu pro regionální rozvoj "Evropská územní spolupráce", mohou být nejvzdálenější regiony voleny nejen na transnárodní spolupráci, nýbrž i na přeshraniční spolupráci, neboť toto zapojení je zásadní pro integraci těchto regionů do jejich příslušných geografických oblastí.
5. Doporučení
5.1 Výbor je názoru, že by Evropská komise měla vyvinout globální strategii pro nejvzdálenější regiony, která by obsahovala nutné prostředky k jejímu dosažení a dodržovala závazky vyjádřené ve zprávě z března 2000 a formulované v závěrech Rady ze Sevilly v červnu 2002; přičemž je nutné zdůraznit, že současný článek 299.2 Smlouvy, budoucí článek III 424 Ústavy, je jediný společný právní základ pro všechna opatření týkající se nejvzdálenějších regionů, ať již znamenají změny samotné Smlouvy nebo zahrnují modifikace či adaptace sekundární legislativy.
5.2 Z těchto důvodů Výbor považuje za nutné a vhodné formulovat řadu doporučení a proto žádá Evropskou komisi aby:
5.2.1 Zvážila neaplikovat všeobecná kritéria volitelnosti politiky soudržnosti na nejvzdálenější regiony, jako optimální řešení pro potírání jejich trvalých nevýhod, čímž bude zajištěno také jednotné řešení;
5.2.2 Pro dva specifické nástroje, které navrhuje, určila dostatečné finanční prostředky, aby mohly být vyřešeny potřeby a problémy všech nejvzdálenějších regionů;
5.2.3 Vynaložila velké úsilí a prostředky k tomu, aby dodala obsah akčnímu plánu "velkého sousedství" pomocí účinné a koherentní koordinace rozvojové politiky EU, a obzvláště s podmínkami Dohody z Cotonou, programu MEDA (jižní Středomoří a Střední Východ) a ALA (Latinská Amerika a Asie) stejně tak jako s jinými programy a činnostmi unijního charakteru, které budou navázány s různými regiony ve světě;
5.2.4 Zachovala zájmy banánového sektoru v souvislosti se změnami, které se chystají v rámci Společné organizace trhu banánu, zlepšením stávající rovnováhy trhu a skloubením přístupu výrobců z nejméně rozvinutých zemí na trh Společenství a na trh světový a zároveň udržením příjmů a pracovních míst výrobců v Unii tím, že bude stanoven dostatečně vysoký tarif k zajištění budoucnosti banánového sektoru Unie;
5.2.5 Brala v potaz konečný výsledek jednání v rámci Společné organizace trhu při stanovení výše jednotného tarifu tak, že by navrhla – pokud to bude nutné – vhodné opatření pro zajištění práce a příjmů pro unijní výrobce v banánovém sektoru.
Zlepšení mechanizmu interního podpůrného systému může podpořit tato opatření;
5.2.6 Respektovala v rámci změn zemědělských programů POSEI potenciál těchto nástrojů, které nebyly plně využity především proto, že některá opatření jsou nová, proto se budou muset respektovat horní limit, a bude muset existovat dostatek finančních prostředků k dosažení stanovených cílů;
5.2.7 Měla na vědomí specifické potřeby nejvzdálenějších regionů v rámci rozvojové politiky venkova, což obnáší: zrušit opatření, která omezují nebo znemožňují přístup ke strukturální pomoci, kompenzaci pro zemědělce a chovatele dobytka za zvýšené náklady, stanovení úrovně podpor slučitelných s požadavky těchto regionů a rozšíření unijního pokrytí na podpůrná opatření, mimo jiné v následujících oblastech: specifické výrobní systémy – podpora vhodné mechanizace – systém zemědělských pojištění, podpora zakládání asociací a programy boje proti škodlivým organizmům;
5.2.8 Přijala nová opatření, která by podpořila konkurenceschopnost zemědělských produktů jako rajčata a jiné ovoce, rostliny a květiny, které musí konkurovat na trhu s podobnými výrobky pocházejícími z jiných zemí, které mají dohodu s EU, jako Maroko, nebo které mají preferenční systém, jako skupina zemí ACP;
5.2.9 Přijala nutná opatření, aby jak v rámci budoucího Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova jako i Evropského rybářského fondu byla respektována aktuální podpora fondů a intenzita pomoci pro všechny nejvzdálenější regiony;
5.2.10 Zdůraznila roli Evropského sociálního fondu v nejvzdálenějších regionech s cílem snížení nezaměstnanosti, která je obzvlášť vysoká ve většině těchto oblastí, a vytvoření rovných příležitostí pro jejich obyvatele v porovnání s ostatními obyvateli EU;
5.2.11 Podpořila vytvoření, příp. posílení, hospodářských a sociálních rad, za účelem lepšího poznání názoru hospodářských a sociálních partnerů jako i organizací občanské společnosti vůbec;
5.2.12 Prověřila své návrhy státní pomoci s ohledem na opatření návrhu Ústavní smlouvy a udržovala a zintenzívnila zvláštní přístup k nejvzdálenějším regionům ve státní pomoci v oblastech zemědělství a rybolovu a v sektoru nákladní dopravy;
5.2.13 Zavedla odpovídající opatření pro efektivní integraci nejvzdálenějších regionů do všech nástrojů společné dopravní politiky, které mají vliv na jejich rozvoj, a aby bylo zohledněno specifikum těchto regionů v unijní legislativě související s povinnostmi veřejné služby takovým způsobem, aby byla zajištěna úroveň kvality a ceny odpovídající potřebám obyvatel;
5.2.14 Doplnila a zlepšila systém konkurence v oblasti námořní a letecké přepravy v případě nejvzdálenějších regionů a především v regionech s problémem "dvojí izolace";
5.2.15 Dala skutečný obsah specifickým zmínkám o nejvzdálenějších regionech, které se objevují v návrhu Komise k 7. rámcovému programu pro výzkum a technologický rozvoj tak, aby bylo nejvzdálenějším regionům umožněno účastnit se unijních činností V a V, mimo jiné v těchto oborech: klimatologie, vulkanologie, oceánografie, biodiverzita a přírodní rizika;
5.2.16 Uznala výjimečnou situaci nejvzdálenějších regionů v procesu liberalizace vnitřního trhu s plynem a elektřinou, aby spotřebitelé z těchto regionů nebyli poškozováni v pravidelnosti dodávek, kvalitě služeb a uplatněné ceně, což zahrnuje flexibilitu v zavádění povinností veřejné služby a státní pomoci;
5.2.17 Neprodleně přijala opatření, která by nejvzdálenějším regionům zajistila trvale udržitelný rozvoj, obzvláště v oblasti ochrany biodiverzity, sítě Natura 2000 a v řešení odpadového hospodářství;
5.2.18 Byla kreativní při vytváření mechanizmů a specifických procesů pro nejvzdálenější regiony tak, aby nezůstaly mimo výhody velkého vnitřního trhu tím, že bude například podporovat používání obnovitelných energií a přístup do broadband networks;
5.2.19 Zaručila kontinuitu odlišných fiskálních systémů nejvzdálenějších regionů jako základního nástroje pro ekonomický rozvoj těchto regionů;
5.2.20 Zvážila aktivní účast nejvzdálenějších regionů na jednáních zemí ACP o dohodách o hospodářském partnerství s africkými, karibskými a tichomořskými zeměmi (AKT), aby tak byl zahájen plynulý a stálý dialog mezi regionálními samosprávami – a/nebo jejich národními samosprávami – a regionálními institucemi, s kterými EU vyjednává, aby zaručila větší výkonnost, komplementaritu a koherenci dohod o hospodářském partnerství.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvolnění trhu přístavních služeb
KOM(2004) 654 v konečném znění – 2004/0240 (COD)
(2005/C 294/06)
Dne 2. prosince 2004 Rada Evropské unie rozhodla v souladu s článkem 80, odstavcem 2 smlouvy zakládající Evropské společenství požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost" pověřená přípravou prací Výboru v této otázce vypracovala své stanovisko dne 19. května 2005 (zpravodaj: pan RETUREAU).
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 419. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 13. a 14. července 2005 (jednání ze dne 13. července), toto stanovisko 91 hlasy pro, 49 hlasy proti a 17 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Po zveřejnění Zelené knihy o přístavech a námořních infrastrukturách v roce 1997, předložila Komise ve svém prvním návrhu směrnice o "uvolnění trhu přístavních služeb" z roku 2001, v době, kdy se připravovala Bílá kniha o společné dopravní politice, následující body "přístavních opatření":
- integraci námořní dopravy do transevropské dopravní sítě;
- nařízení uvolnění trhu přístavních služeb;
- veřejné financování námořních přístavů a přístavních infrastruktur.
1.2 Témata spojená s "přístavním balíčkem" byla již podrobně představena v úvodu k prvnímu návrhu směrnice [1] o druhém klíčovém tématu týkajícím se přístupu na trh, který byl po třetím čtení Parlamentem zamítnut.
1.3 Komise, s využitím svého výsadního práva instituce, která jako jediná disponuje iniciační pravomocí, se vrací k tomuto tématu ve svém novém návrhu směrnice [2] týkajícím se uvolnění trhu přístavních služeb, jelikož považuje za své právo a povinnost vyvíjet zákonodárnou činnost v této oblasti s uplatňováním Smlouvy o ES.
1.4 Tvrdí, že filosofie, principy a cíle, definované v roce 2001 v jejím původním sdělení zůstávají nezměněné, ale že vzala na vědomí některé navržené pozměňovací návrhy, které přinesly doplnění původního návrhu.
1.5 Dříve než bude přezkoumán charakter a dopad změn zanesených do nového návrhu směrnice, je vhodné připomenout některá úskalí, na která narazil původní návrh:
- samotná potřeba takovéto směrnice byla zpochybněna;
- ostatně již v zelené knize z roku 1997 v souvislosti s Výborem [3], ale zároveň v souvislosti s návrhem směrnice z roku 2001, bylo kritizováno nedostatečné zapojení sociální dimenze do oblasti přístavní problematiky;
- požadavky na bezpečnost, ochranu životního prostředí jakož i pojem veřejné služby (čl. 86 Smlouvy ES) byly také nedostatečně vzaty v potaz;
- na pilotáž by se nemělo vztahovat uplatňování směrnice (zpravodaj Parlamentu navrhl vyloučit z tohoto uplatňování také manipulaci, tento bod se však nesetkal s podporou většiny parlamentní komise);
- princip a dopad odbavování vlastními silami a manipulace zejména při mechanické náročnosti nejméně dvou poskytovatelů služeb na každý přístav vyvolaly mnohé kritiky a dokonce zapříčinily evropskou stávku přístavních dělníků;
- doba potřebná k autorizacím byla předmětem prodloužených diskusí, stejně tak, aby bylo v souladu hrazení výloh nových poskytovatelů služeb s poskytovateli již fingujícími: jednalo se o to, aby se nezpomalily investice i přes vypršení povolení a ochranu hospodářských zájmů poskytovatelů služeb;
- otevření se co největšímu možnému počtu poskytovatelů, kritizované kvůli hospodářské efektivnosti a návratnosti investic, podle skutečného rozměru trhu a dalších důvodů, jako je respektování strategie rozvoje nebo specializace přístavů.
2. Nový návrh směrnice Komise
2.1 Současný návrh obsahuje velice rozsáhlou důvodovou zprávu a mnohé body odůvodnění.
Komise potvrzuje svůj úmysl vrátit se ke svému původnímu návrhu z roku 2001 s tím, že vezme v úvahu svůj vlastní pozměněný návrh z roku 2002 a společnou pozici Rady, stejně tak jako texty, které vzešly ze smírčího řízení po druhém čtení v Parlamentu.
2.2 Důvody uvedené za podpory evropské iniciativy jsou zejména tyto:
- čtyři základní svobody ze Smlouvy;
- žádosti Rady;
- nárůst potřeb v oblasti dopravy (Bílá kniha z roku 2001) a nutnost převést značnou část tohoto nárůstu na námořní dopravu;
- potřeba dokončit vnitřní trh a vést transparentní hospodářskou soutěž uvnitř přístavů a mezi nimi, založenou na sladěných pravidlech;
- vytvoření pracovních míst a dodržování sociálních práv pracujících.
2.3 Filosofie, původní principy a zároveň také velké množství bodů však zůstávají nezměněny ve srovnání s původním návrhem z roku 2001.
2.4 Změny se netýkají zejména:
- oblasti působnosti;
- kritérií pro udělování autorizací příslušným orgánem;
- pilotáž považovaná za komerční službu;
- transparentnost účtů řídícího subjektu přístavu nebo přístavního systému (otázka, která na rozdíl od těch předchozích nebyla zpochybněna a která je již předmětem jedné směrnice o finanční transparentnosti a poskytování státních dotací).
2.5 Hlavní nové prvky uvedené Komisí se týkají:
- odbavování vlastními silami, pokud jde o manipulaci s nákladem a o služby cestujícím s využitím pozemních pracovníků, ale také za určitých podmínek prostřednictvím stálé lodní posádky;
- povolení jsou povinná pro poskytovatele služeb a pro odbavování vlastními silami; dodavatelé na místě budou muset obdržet nová povolení v "rozumné době", aby byli v souladu s pravidly směrnice, s tím, že budou brát v úvahu legitimní nároky dodavatelů, kteří jsou již zastoupeni na trhu, nejpozději do jednoho roku po posledním datu transpozice této směrnice;
- všeobecný princip je princip přístupu co největšího možného počtu poskytovatelů na trh přístavních služeb ve velkém měřítku zatímco představuje výjimku (čl. 9);
- doba platnosti povolení je závislá na druhu investic uskutečněných poskytovateli služeb a je v souladu s pravidly spojenými s poklesem hodnoty movitých a nemovitých statků;
- na otázku konkurenceschopnosti mezi jednotlivými přístavy se vztahuje uplatňování směrnice o transparentnosti (čl. 16) a směrnice o státních podporách (čl. 17).
3. Předběžné připomínky
3.1 Jistý počet námořních přístavů patří a/nebo je řízen veřejnými orgány (obecními a dalšími územními samosprávami, veřejnými institucemi atd.).
Správci jsou zcela nebo částečně podřízeni pravidlům veřejného účtování nebo mají účtování analytické.
Postupy a účty různých námořních přístavů by měly spadat pod správu národních orgánů pro hospodářskou soutěž a v případě potřeby regionálních nebo národních účetních dvorů a zprávy těchto kontrolních orgánů by měly být adresovány na GŘ pro hospodářskou soutěž Komise.
3.2 V těchto posledních letech je ve většině nových zemí stejně tak jako ve starých členských zemích zřetelná tendence směřující k privatizaci námořních přístavů.
Z mnoha přístavů se staly akciové společnosti.
3.3 Nejdůležitější evropské přístavy jsou otevřeny do Severního moře a do kanálu La Manche. Tonáž zboží a počet převážených kontejnerů jsou velice rozdílné podle zeměpisné polohy přístavů v různých evropských mořích.
V rozsahu působnosti návrhu směrnice se tento objem pohybuje od 1,5 milionů do desítek až stovek milionů tun zatímco počet kontejnerů jde až do několika milionů za rok (na příklad v Rotterdamu a v Antverpách).
Výbor se domnívá, že uplatňování jednotných pravidel na námořní přístavy, které se liší velikostí, činností, charakterem vlastnictví a řízením, nebude moci uspokojit daný stav a potřeby přístavů. Konkurence mezi přístavy existuje již dlouhou dobu.
Kritéria subsidiarity a proporcionality by měla být brána v úvahu.
3.4 Mnohé přístavy zabezpečují samy určité množství infrastruktur a základních služeb pro námořní dopravu a nepovažují za nezbytné omezit jejich pravomoci na administrativu námořního a pozemního prostoru přístavu, na jejich údržbu a údržbu přístavních hrází.
Nabídka některých služeb může uspokojit požadavky obecného zájmu nebo snahu dosáhnout celkové finanční rovnováhy přístavních orgánů, nebo dokonce dosáhnout zisku, který by byl rozdělen mezi akcionáři soukromých přístavů.
Zákaz "křížových subvencí" by oslabil rozsah přístavních investic.
3.5 Výbor lituje, že značný vývoj, kterého se dosáhlo od doby zveřejnění Zelené knihy a představení prvního "přístavního balíčku", nebyl vzat na vědomí. Žádá proto Komisi, aby udělala revizi svého návrhu podle objektivní dopadové studie, která by brala na vědomí současnou situaci evropských přístavů a jejich nepopiratelnou konkurenceschopnost na mezinárodním poli; Výbor poznamenává, že Komise oznámila během slyšení organizovaného Výborem dne 31. ledna 2005, že takováto studie bude uveřejněna koncem června 2005.
Jelikož neexistuje žádný kompetentní výbor pro sociální dialog, Výbor se domnívá, že by měli být konzultováni také sociální partneři.
Velké změny v návrhu by měly vycházet z dodržování normálních postupů v rámci lepší legislativy (zejména účast, konzultace a dopadové studie); druhý návrh je až příliš podobný návrhu prvnímu, aniž by byly provedeny dostatečné přípravné práce.
3.6 Přístav představuje komplexní logistickou základnu, propojenou s geografickým zázemím a různými ekonomickými faktory, kde velkou roli hraje regionální, národní ba dokonce mezinárodní prostředí, jakož i říční doprava, železniční a silniční komunikace, ropovody a pobřežní plavba, a musí vypracovat strategie spojené s rozvojem geografického sektoru, který ekonomicky podporuje, dále jsou to pracovní místa, která odpovídají ekonomickým potřebám v závislosti na jejich vývoji.
Podle Výboru by bylo třeba zvýhodnit intermodalitu ve prospěch námořní dopravy, zejména pobřežní plavbu, ale nařizovací část návrhu směrnice, ve své současné podobě se přímo nezabývá touto naléhavou potřebou.
3.7 Role obchodních, specializovaných či běžných přístavů, jak veřejných, tak soukromých, se neomezuje pouze na zajišťování materiálního zázemí (přístupové cesty, vnitřní přístavy, přístaviště a pozemní prostor) multimodální platformy.
Jejich role, spočívající v organizaci, rozdělování prostoru a prognózách v oblasti rozvoje infrastruktur musí být také zhodnocena z ekonomického hlediska a musí pokrýt možné nedostatky soukromých provozovatelů v některých oblastech tak, aby zůstala platforma funkční.
3.8 Je třeba počítat s jejich projekty na rozvoj a s jejich specializací.
Kromě vymezeného prostoru a materiálních omezení pro přístup, by měl být omezen i počet poskytovatelů služeb z důvodů ekonomické efektivnosti, návratnosti pro poskytovatele služeb, bezpečnosti operací, organizace přístavu, environmentálních a sociálních záruk, zachování pracovních míst.
Toto vyplývá zejména z principu subsidiarity.
Na druhou stranu zvýšená konkurence by mohla vést k rozptýlení prostředků a kompetencí, které by mohly poškodit zájmy uživatelů přístavu.
3.9 Výbor uznává, že nový návrh Komise dává volnější ruku přístavním orgánům co do omezení počtu provozovatelů na kategorii služeb, v závislosti na charakteru přístavu a místních podmínkách.
3.10 Koncese a licence, které uděluje příslušný úřad poskytovatelům služeb, či obchodní smlouvy, které uzavírá příslušný úřad s poskytovateli služeb, musí být uzavřeny na dobu, jejíž trvání bude v poměru s povahou a významem investic, které musí poskytovatelé učinit, aby splnili ustanovení koncesí, licencí a smluv, což jim poskytne dostatečnou dobu na amortizaci a rentabilitu investovaného kapitálu (například 10 roků v případě žádných významných investic, 15 roků v případě významných investic do movitého majetku a školení a 45 roků v případě významných investic do nemovitého a movitého majetku).
3.11 Práva a podmínky činnosti provozovatelů přístavů, kteří uzavřeli nájemní smlouvy na pronájem přístavu nebo získali povolení k poskytování přístavních služeb, by se neměly změnit v okamžiku, kdy směrnice vstoupí v platnost, protože by to mohlo vést ke zrušení smluvních závazků ze strany přístavních úřadů, což by mělo za následek vznik odpovědnosti na straně státu.
3.12 Výbor poznamenává, že změny, které se týkají manipulace a pilotáže, nesplňují očekávání vyjádřené samotným Výborem, některými státy a Parlamentem [4].
3.13 Počet pracovních míst v přístavních službách není závislý, jak píše Komise, na počtu poskytovatelů, ale na skutečném provozu přístavu a/nebo na diversifikaci služeb.
Zvýšení počtu poskytovatelů nezvýší počet pracovních míst.
Pouze zvýšení dopravy a vznik netradičních služeb by mohlo vytvořit nová pracovní místa.
3.14 Opatření spojená s údržbou a s údržbou prováděnou vlastními silami, se kterou se počítá pro mořské dálnice a přímořskou plavbu pro vnitřní trh, by mohla zásadním způsobem zpochybnit kolektivní smlouvy ve většině zemí, které by mohly být považovány za protichůdné vzhledem ke komunitárnímu právu o hospodářské soutěži v rámci návrhu směrnice, nicméně platné pro sociální a pracovní právo na národní a mezinárodní úrovni.
Soudní dvůr uznává, že dodržování kolektivních smluv může omezit uplatňování práva hospodářské soutěže.
Na mezinárodní úrovni mnohé státy ratifikovaly námořní úmluvy ILO o přístavní manipulaci [5] a pracovních podmínkách a bezpečnosti posádek.
Výbor poznamenává, že opatření, se kterými přichází Komise neberou v úvahu opatření ujednaná v rámci tripartitní dohody.
3.15 Výbor se soustřeďuje na na zvýšenou konkurenci na trhu služeb i na kvalitu, bezpečnost a kontinuitu přístavní manipulace.
Domnívá se však, že povolení provádět odbavování v přístavu vlastními silami by vytvořilo nerovné konkurenční podmínky mezi stávajícími podniky provádějícími přístavní manipulaci a firmami, které ji provádějí vlastními silami.
Podniky provádějící přístavní manipulaci posílily svou pozici v přístavu prostřednictvím privatizace nebo výběrového řízení a investovaly do superstruktur a infrastruktur.
Naproti tomu by mohly podniky, které provádějí odbavování vlastními silami, vstoupit na trh přístavních služeb bez výběrového řízení nebo investičních závazků, zadarmo využívat zařízení vytvořená jinými podniky a na rozdíl od podniků, které provádějí přístavní manipulaci, vykonávat svou činnost bez jakéhokoliv časového omezení.
Přístavy jsou místem se zvýšenou úrazovostí a z toho důvodu je nutné přísné dodržování a kontrola bezpečnostních požadavků na pracovišti.
Jestliže bude povolena manipulace vlastními silami, počet nehod pravděpodobně vzroste.
Navzdory tvrzení o sociálním významu návrhu směrnice, by tato opatření zmařila očekávání dokařů, kteří se obávají ztráty uznávaného, kvalifikovaného a podle dohodnutých sazeb placeného pracovního místa, které by bylo nahrazeno dočasnými pracovními místy, individuálními smlouvami a ztrátou sociálních a platových záruk v prostředí nucené konkurence mezi pracovníky.
Údržba vlastními silami by vedla ke zvýšení úkolů pracovníků na palubě a k nárůstu rizika nehodovosti, zatímco počet posádky je často snižován na minimum.
To by také představovalo zvýšení zodpovědnosti a dalších povinností pro kapitány.
3.16 Výbor se domnívá, že pilotáž se nevztahuje pouze na komerční službu; jedná se také o uplatnění komplexních technických kompetencí, znalostí místního prostředí, které se může měnit, kterých se využívá k zajištění bezpečnosti dopravy a bezpečnosti obyvatel žijících v těsné blízkosti a ochraně životního prostředí, podle druhu převáženého zboží.
Jedná se tedy o službu obecného zájmu, která nemá pouze komerční charakter, i když je často poskytována soukromými společnostmi kontrolovanými přístavními orgány a proto by měla být vyjmuta z oblasti uplatňování směrnice.
To však nebrání přístavům, jak se již stalo, aby udělovaly pilotážní povolení kapitánům, kteří mají dostatečné zkušenosti a znalosti místního prostředí k tomu, aby mohli sami bez asistence pilotovat své lodi až do přístaviště.
Ale je třeba si uvědomit, že mnohá plavidla převážejí látky, které by mohly ohrozit bezpečnost dalších lodí, zařízení, pracovníků v přístavu a obyvatel žijících v těsné blízkosti.
3.17 Výbor zároveň poznamenává, že přístavy jsou také místem spadajícím do svrchovaných pravomocí státu daného přístavu, do kterých by směrnice neměla zasahovat; některé funkce (přispění v boji proti terorismu, organizovanému zločinu a nelegální imigraci, které často vyžadují náklady a investice ponechané často na starost přístavu) mohou být delegovány na přístavní orgány.
3.18 Nová opatření v oblasti povolení jsou očividně rozumná opatření, ačkoliv při stanovování pracovní náplně musí být brány v potaz místní podmínky a zvláštnosti; uplatňování u námořních přístavů principů transparentnosti a oddělených účtů se nepopírá; nicméně Výbor musí uznat nutnost dodržování těchto principů v uplatňování směrnice o "transparentnosti".
3.19 Ve směrnici je třeba definovat konkrétní požadavky týkající se poskytovatelů přístavních služeb, aby byli obeznámeni s tím, co je třeba učinit k prodloužení povolení po osmi, dvanácti nebo třiceti letech.
3.20 Konečně se zdá, že hlavní cíl tohoto návrhu spočívá ve snížení nákladů na přístavní služby, nicméně Výbor se domnívá, že dodržování bezpečnostních a environmentálních norem, jakož i sociálních práv jsou také důležitými kritérii pro účinné fungování přístavních platforem v zájmu ekonomiky dopravy a její spolehlivosti a pravidelnosti.
3.21 Obrovská různorodost situací, pravidel a národních nebo místních postupů, povinnosti řídících a veřejných orgánů vedou k nutnosti zajistit taková pravidla, která budou brát plně v úvahu tyto zvláštnosti charakteristické pro každý přístav.
V průběhu času se každý přístav přizpůsobil a fungoval v podmínkách, které jsou pro něj v příslušném národním prostředí nejvýhodnější; snaha sjednotit podmínky činnosti může mít na práci v přístavech negativní dopad.
3.22 Výboru regionů se zdá lepší upřednostnit subsidiaritu v doporučované legislativě a koherenci místní politiky rozvoje přístavu než uplatňování jednotných opatření navrhovaných v návrhu směrnice.
Existují značné rozdíly ve velikosti a charakteru jednotlivých přístavů.
Přehnaná konkurence mezi poskytovateli služeb v určitém přístavu by mohla vést k nadměrným investicím a ke zmatku stejně tak jako k regresi v sociální oblasti.
3.23 V souladu s principem subsidiarity a proporcionality by mohly být národní antitrustové instance a auditorské instituce oprávněné k tomu, aby mohly zasáhnout pokud by přístavní orgány, bez ekonomického opodstatnění nebo potřeby veřejné služby, soustřeďovaly přístavní služby do pod svou kontrolu; nebo by nedodržovaly principy transparentnosti nebo odpovídající pravidla; intervence ze strany společenství v oblasti hospodářské soutěže nebo státních dotací by se mohla spíše zaměřit na výjimečné případy, například kdyby národní orgány pro hospodářskou soutěž a regionální nebo národní účetní dvory nevykonávaly svou kontrolu uspokojivým způsobem v souladu s platným právem společenství.
3.24 Co se týče státních podpor, otázka převodu některých nákladů na místní nebo národní daňové poplatníky v určitých přístupových úpravách a operací je stanovena současnou judikaturou Komise v otázkách státních podpor (hloubení, plavební dráhy a přístavní bazény).
3.25 Samospráva může přispívat pouze na aktivity obecného zájmu, ne aby snížila náklady pro samotné uživatele (národní a mezinárodní), v první řadě pro ty nejdůležitější námořní přístavy; určení obecného zájmu vyplývá z principu demokracie a ne z principu trhu.
4. Závěry
4.1 Bylo by vhodnější vypracovat rámcovou směrnici, která by byla mnohem méně podrobná a která by poskytovala dostatečný prostor pro zásadu subsidiarity než současné znění návrhu směrnice; bylo by dostačující odkázat se na aplikaci příslušných právních předpisů týkajících se transparentnosti a veřejných trhů, spíše než se podrobně zabývat jejich aplikací na přístavní služby; právní rámec Společenství by neměl narušit pravomoci managementu přístavů, jejichž cílem je chránit obecné zájmy svěřené do jejich kompetence.
4.1.1 Rámcová směrnice by v žádném případě neměla ovlivnit práva a povinnosti členských států, co se týká právních předpisů v oblasti sociální a pracovní, v oblasti veřejného zdraví a životního prostředí, bezpečnosti a veřejného pořádku a služeb veřejného zájmu, ani by neměla ovlivnit kolektivní smlouvy uzavřené v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy; měla by zohlednit mezinárodní závazky členských států, jako jsou námořní úmluvy ILO.
4.1.2 Výbor lituje, že nebylo dostačujícím způsobem provedeno hodnocení dopadu návrhu směrnice, což je v rozporu se slibem Komise vydávat lepší zákony, který učinila při uveřejnění Bílé knihy o evropské správě; všechny návrhy právních předpisů, které podléhají postupu spolurozhodování, by měly obsahovat takové hodnocení a rovněž informace týkající se konzultací vedených především se sociálními partnery.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady, kterou se mění, pokud jde o dobu uplatňování minimální základní sazby, směrnice 77/388/EHS o společném systému daně z přidané hodnoty
(KOM(2005) 136 v konečném znění – 2005/0151 CNS)
(2005/C 294/10)
Dne 27. dubna 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství, usnesla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", která byla pověřena přípravou prací Výboru, schválila své stanovisko dne 22. června 2005, zpravodajem byl pan BURANI.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko dne 14. července 2005 na svém 419. plenárním zasedání 91 hlasy pro, 0 hlasy proti, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
12 odst. 3 písm. a) druhém pododstavci směrnice 77/388/EHS se stanoví, že Rada na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem a Hospodářským a sociálním výborem rozhodne jednomyslně o výši základní sazby daně z přidané hodnoty.
V lednu 1993 předložila Komise několik návrhů na zavedení konečného systému daňové harmonizace, ale Rada je nemohla přijmout, protože nebyly schváleny jednomyslně.
1.2 Bylo však dosaženo dohody o sblížení sazeb, na základě které zavádí směrnice 92/77/EHS minimální sazbu ve výši 15 %.
Konečné datum platnosti tohoto rozhodnutí bylo původně stanoveno na 31. prosince 1996. Jeho platnost byla třikrát prodloužena, poslední datum bylo stanoveno na 31. prosince 2005.
2. Návrh Komise
2.1 Vzhledem k blížícímu se vypršení platnosti směrnice přednesla Komise návrh na její prodloužení až do 31. prosince 2010.
Platné předpisy však zůstávají nezměněny. Základní sazba nesmí být nižší než 15 % a základ daně je stejný pro dodání zboží i pro poskytování služeb.
3. Komentář Výboru
3.1 Vzhledem k současnému stavu daňové politiky v členských státech, především v oblasti DPH, Výbor nemůže než vyjádřit souhlas s iniciativou Komise, která je v podstatě povinností.
3.2 Výbor však využívá příležitost na to, aby přednesl některé dodatečné úvahy, a doufá, že členské státy jim budou věnovat pozornost.
3.3 Nejednotnost záměrů v daňových záležitostech mezi jednotlivými členskými státy, především v oblasti DPH, není samozřejmě novinkou. Existuje již od založení Evropské unie a postupné rozšiřování z původních 6 členských států na současných 25 ji jenom prohloubilo.
V průběhu let se ani nepodařilo přijmout návrhy Komise na stanovení rozpětí základní sazby s minimem 15 % a maximem 25 % (přestože v praxi toto rozpětí existuje).
Stejně tak se nedospělo k dohodě o jednotnějším používání principu platby DPH v zemi původu a vážně nebylo nikdy projednáno téma zrušení četných osvobození a výjimek udělovaných čas od času všem členským zemím z různých důvodů a téměř vždy bez respektování lhůt (i když byly stanoveny).
3.4 Mluvit o "přechodném systému" pro DPH pokud se zmiňujeme o systému, který se používá po desetiletí v očekávání "konečného systému", jakkoli problematického, je v této situaci mystifikací, kterou EHSV není připraven dále akceptovat.
Za účelem vícekrát připomínané a požadované průhlednosti pro občana by měla Rada prohlásit, že se bude i nadále věnovat strategickému cíli na harmonizaci DPH. Tento cíl však není reálně dosažitelný v krátko či střednědobé perspektivě.
Tímto způsobem se předejde plýtvání energie a zdrojů na marný pokus dosažení jednomyslnosti v oblastech, které mají zásadní význam pro daňovou a sociální politiku všech členských států, a které si tudíž každý z nich míní ponechat bez ústupků.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady pozměňující směrnici 2004/18/ES o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby
KOM(2005) 214 v konečném znění – 2005/0100 (COD)
(2006/C 24/02)
Rada se dne 8. června 2005 rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 95 Smlouvy zakládající Evropská společenství o vypracování stanoviska k věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", která byla pověřena přípravnými pracemi pro Výbor na uvedené téma, přijala své stanovisko dne 27. července 2005.
Zpravodajem byl pan PETRINGA.
Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko na svém 420. plenárním zasedání ve dnech 28. a 29. září 2005 (zasedání dne 28. září) 161 hlasem pro, 3 členové se hlasování zdrželi.
1. Úvod
1.1 Směrnice 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 upravuje a zaručuje koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby.
Tato směrnice sjednocuje předchozí směrnice k uvedenému tématu, pozměňuje jejich obsah a vytváří tak jednodušší právní rámec.
1.2 V zájmu přesnějšího vymezení oblasti působnosti stanovila směrnice určité prahové hodnoty, za které její působnost nesahá; dále stanovila konkrétní postup, na jehož základě se tyto prahové hodnoty budou pravidelně uzpůsobovat.
1.3 Prahové hodnoty stanovené ve směrnici jsou uvedeny v eurech, zatímco prahové hodnoty, kterými se stanoví mezinárodní závazky Unie na základě dohody WTO o veřejných zakázkách, jsou stanoveny ve zvláštních právech čerpání (ZPČ).
Článek 78 směrnice umožňuje Komisi ověřit a přezkoumat prahové hodnoty, pokud to bude nezbytné z hlediska vývoje směnných kurzů ZPČ/euro.
I při případném přezkoumání by však úroveň prahových hodnot měla zůstat v podstatě totožná.
1.4 Komise nařídila zachovat nezměněnou úroveň zejména u prahových hodnot 249000 EUR používaných pro zakázky na služby subvencované z více než 50 % veřejnými zadavateli podle odst. 8 písm. b) směrnice, a pro zakázky na služby zadávané jinými veřejnými zadavateli než těmi, kteří jsou uvedeni v příloze IV (to znamená jinými veřejnými zadavateli než ústředními vládními orgány).
1.5 V důsledku věcné chyby však čl. 78 stanoví, aby zakázky subvencované z více než 50 % veřejnými zadavateli stanovené v odst. 8 písm. b) byly přizpůsobeny jiným hodnotám, což má za následek snížení jejich úrovně.
2. Závěry
2.1 Návrh směrnice pouze žádá opravu věcné chyby.
Opravou článku 78 se obnoví soulad mezi prahovou hodnotou uvedenou v článku 8, který upravuje oblast působnosti směrnice, a mechanismem přezkoumávání prahových hodnot stanoveným taktéž v článku 78.
2.2 EHSV nemůže než souhlasit se změnou, která tomuto normativnímu textu navrací jednotnost.
2.3 To, co je uvedeno shora, platí zejména s ohledem na termín stanovený pro příští přezkoumání prahů ve smyslu čl. 78 odst. 4, které by mělo proběhnout v listopadu 2005.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech osob s omezenou pohyblivostí v letecké dopravě
KOM(2005) 47 v konečném znění – 07/2005 (COD)
(2006/C 24/03)
Dne 8. dubna 2005 se Rada rozhodla v souladu s článkem 71 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 1. září 2005.
Zpravodajem byl pan Cabra de Luna.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září (jednání ze dne 28. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 160 hlasy pro, 2 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Komise předložila návrh nařízení o právech osob s omezenou pohyblivostí v letecké dopravě, aby zajistila zdravotně postiženým osobám a osobám s omezenou pohyblivostí rovné příležitosti v letecké dopravě ve srovnání se zbývající částí populace.
1.2 Komise považuje leteckou dopravu za jeden z nástrojů integrace a aktivního zapojení zdravotně postižených osob do hospodářského a sociálního života.
1.3 Komise řadí iniciativu do kontextu politik zákazu diskriminace, jenž byl výslovně uznán jako všeobecná zásada v článku 21 Charty základních práv Evropské unie.
Kromě toho článek 13 Smlouvy o ES umožňuje, aby Evropské společenství bojovalo proti diskriminaci, mimo jiné, na základě invalidity.
1.4 Cílem nařízení je zajistit, aby mohli mít všichni cestující stejné výhody z možností, které nabízí vytvoření jednotného trhu v letecké dopravě.
1.5 Návrh Komise je první právní předpis práva Evropského společenství, který se zaměřuje konkrétně na postižené osoby, i když bude mít pozitivní účinky také na mnoho starých lidí a cestující s dočasně omezenou pohyblivostí.
1.6 Návrh, jehož cílem je zabránit nespravedlivému zacházení, vychází z několika základních zásad:
- nemělo by docházet k odmítání přepravy cestujících s omezenou pohyblivostí kromě případů, které vyžadují odepření nástupu na palubu z bezpečnostních důvodů,
- cestujícím s omezenou pohyblivostí by měla být poskytována přiměřená pomoc, aniž by byli za tuto pomoc přímo zpoplatněni,
- cestujícím s omezenou pohyblivostí by měly být poskytovány bezproblémové a vysoce kvalitní služby z určených míst příjezdu na určená místa odjezdu,
- centralizovaný systém pomoci,
- účinné sankce v případě nedodržení nařízení.
1.7 Dobrovolné závazky, které přijali letečtí dopravci a letiště v posledních letech, musí být považovány za první pozitivní krok směrem k odstranění nespravedlivého zacházení a k zajištění kvality pomoci osobám se sníženou pohyblivostí.
Ukázalo se, že tyto závazky jsou však nedostačující a je třeba jasně definovat odpovědnost a pravidla v této klíčové oblasti.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor vítá iniciativu Komise a plně podporuje základní zásady návrhu.
2.2 Nařízení nepochybně přispívá k odstraňování překážek v letecké dopravě pro osoby s omezenou pohyblivostí.
Je rovněž spojeno s nařízením o náhradě a pomoci cestujícím v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů [1], které EU nedávno přijala a které přispívá k posílení práv cestujících.
2.3 Kromě toho EHSV ve svých nedávno vydaných stanoviscích [2] vyjádřil názor, že je třeba přijmout právní předpisy také mimo oblast zaměstnanosti, které by řešily odstranění překážek, jimž čelí postižení lidé v jiných oblastech života.
Pohyblivost je klíčovou oblastí pro sociální začlenění zdravotně postižených lidí.
2.4 EHSV vyjadřuje lítost nad tím, že nařízení neobsahuje ustanovení týkající se přístupnosti letištní infrastruktury, vozidel používaných k přepravě cestujících a letadel pro postižené lidi.
EHSV upozorňuje na to, že pouze taková opatření zajistí rovné příležitosti v letecké dopravě.
EHSV vyzývá Evropskou komisi, aby navrhla další právní předpisy a zajistila, že bude přístupná veškerá nová infrastruktura a dopravní zařízení a že stávající překážky budou postupně odstraňovány.
2.5 Výbor podporuje obecný rámec nařízení a zejména podporuje ustanovení o jediném řídícím orgánu centralizovaných služeb na letištích, protože takový systém představuje nejspolehlivější způsob, jakým je možné zajistit odpovědnost, vysokou kvalitu a odpovídající pomoc cestujícím s omezenou pohyblivostí.
2.6 Výbor se ovšem domnívá, že některá ustanovení by měla být posílena, aby byl co nejlépe splněn obecný cíl.
2.7 Výbor rovněž trvá na tom, že je třeba obšírně konzultovat organizace zastupující občanskou společnost, aby bylo možné zajistit, že budou v odvětví letecké dopravy zaručena práva všech občanů, včetně občanů s omezenou pohyblivostí.
Pro řádnou implementaci nařízení je navíc důležité zajistit, aby byl zahájen dialog mezi letišti, poskytovateli služeb, leteckými společnostmi a zástupci organizací postižených lidí, včetně osob s omezenou pohyblivostí ve výboru uživatelů letišť, jenž se bude rovněž týkat bezpečnostních norem.
Výbor vítá skutečnost, že pomoc poskytovaná postiženým lidem nebude zpoplatňována, ale nesouhlasí s návrhem, aby pomoc byla financována tak, že by náklady byly rozděleny rovnoměrně mezi všechny cestující, jak bylo uvedeno v 7. bodu odůvodnění návrhu nařízení ES.
Výbor znovu uvádí, že výlohy spojené s pomocí postiženým lidem musí být rozděleny mezi letecké dopravce využívající letiště v poměru k počtu cestujících, které přiváží a odváží, a že by to v žádném případě nemělo vést ke zvýšení cen za lety, jež platí cestující.
2.8 Výbor upozorňuje na to, že odchylka od hlavní zásady, tj. zákazu odmítnout přepravu, v článku 3 stanovené v článku 4, která umožňuje odepření nástupu na palubu z důvodu bezpečnostních požadavků, by měla být znovu objasněna, aby nedocházelo k bezdůvodnému odepření nástupu na palubu.
Na úrovni EU by měl být stanoven rámec, který by určil a vymezil bezpečnostní požadavky buď prostřednictvím přílohy připojené k tomuto nařízení, nebo prostřednictvím prováděcího nařízení.
Tato pravidla v současnosti stanovují dopravci nebo právní předpisy, a jsou tudíž velmi různorodá a někdy protichůdná.
Návrh Evropské komise, aby byly bezpečnostní požadavky vymezeny vnitrostátními právními předpisy, by tento problém nevyřešil.
Kromě toho by měly být informace o bezpečnostních požadavcích veřejně dostupné pro všechny cestující, a nikoliv pouze na požádání.
2.9 Výbor rovněž upozorňuje na to, že v nařízení neexistují dostatečně explicitní ustanovení, která by leteckým společnostem ukládala povinnost poskytnout odškodnění nebo přesměrovat let a postarat se o osobu, které byl na základě nařízení odepřen nástup na palubu podobně, jak je stanoveno v nařízení o náhradách a pomoci cestujícím v případě odepření nástupu na palubu, zrušení a významného zpoždění letů.
2.10 Výbor také zdůrazňuje, že je třeba posílit ustanovení o povinnosti poskytovat pomoc uvedenou v článku 5.
Odpovědnost řídícího orgánu letiště by měla být rozšířena rovněž na cestující, kteří využívají dopravních nebo tranzitních služeb letiště, pokud o tom podají oznámení 24 hodin předem.
Stávající formulace návrhu "vyvinout veškeré rozumné úsilí" není uspokojivá.
Nicméně lze počítat s výjimečnými případy nezávislými na řídícím orgánu.
2.11 Výbor zastává názor, že kromě standardů stanovených v příloze I tohoto nařízení by měla všechna evropská letiště pro cestující s omezenou pohyblivostí stanovit odpovídající standardy vysoké kvality.
Dvoumilionový limit cestujících stanovený ve stávajícím nařízení by z této hlavní povinnosti osvobodil velký počet evropských letišť.
Kromě toho se Výbor domnívá, že pro malá letiště, která odbaví méně než jeden milion cestujících ročně, musí být na místní úrovni v úzké spolupráci s organizacemi postižených lidí, včetně lidí s omezenou pohyblivostí, rovněž stanoveny standardy kvality přizpůsobené velikosti letišť.
2.12 EHSV rovněž upozorňuje na to, že je třeba vyškolit vhodný personál pro práci s postiženými lidmi, aby byla zajištěna kvalita a adekvátní pomoc podle potřeb osob.
Používání nových technologií (např. krátkých textových zpráv – SMS) nebo pagerů by rovněž mohlo usnadnit přemísťování cestujících s omezenou pohyblivostí (jako jsou například sluchově a zrakově postižení lidé).
2.13 Mělo by se uvážit, zda je nutné zavést jednoduché řízení pro oznámení potřeb pomoci, které by mělo být rovněž bezplatné.
Tato skutečnost se běžně oznamuje při rezervaci letenek a obdrží ji letecké společnosti.
Je tudíž třeba, aby probíhal spolehlivý přenos informací z leteckých společností na letiště a byla tak zajištěna nejvyšší kvalita služeb.
Cestující by měl při oznamování potřeby pomoci obdržet potvrzovací kód.
Navíc, v případě sporu by měl nést důkazní břemeno týkající se neoznámení letecký dopravce a/nebo provozovatel souborných služeb pro cesty, pobyty a zájezdy, který je odpovědný za rezervaci.
2.14 V rámci oznamovacího řízení by měly být dále zohledněny požadavky na umožnění přístupu.
Měly by být k dispozici alternativní způsoby komunikace, jako telefon nebo internet.
Internetové stránky by měly vyhovovat standardům WAI [3] a telefonické oznámení by mělo být bezplatné.
2.15 EHSV se rovněž domnívá, že by do textu nařízení měl být vložen odkaz na směrnici 95/46/ES o ochraně jednotlivců v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, aby byl zajištěn respekt k soukromí a také to, že požadované informace se omezí na účely splnění povinnosti poskytnout pomoc stanovené v nařízení a že nebudou použity proti cestujícímu požadujícímu tuto službu.
2.16 Výbor se obává, že určení různých orgánů na úrovni členských států odpovědných za stížnosti může zabránit účinnému řízení pro porušení povinnosti a přístupu cestujících.
EHSV zdůrazňuje potřebu existence jednoduše dostupného orgánu, který by přijímal stížnosti, monitoroval provádění a vymáhání nařízení.
EHSV se domnívá, že za tyto věci by mohl být v každém členském státě odpovědný pouze jeden orgán, aby byl systém méně komplikovaný, než je ve stávajícím návrhu.
Vzhledem k internacionalizaci letecké dopravy a zvyšujícímu se počtu cestujících, kteří se pohybují mezi zeměmi jinými, než je země jejich bydliště, EHSV považuje za vhodné zřídit orgán na evropské úrovni.
2.17 EHSV se domnívá, že je nutné, aby osoby s omezenou pohyblivostí měly nárok na plné odškodnění v případě poškození nebo ztráty vybavení pro osoby s omezenou pohyblivostí.
Musí se řádně zohlednit závažný dopad na mobilitu, autonomii a bezpečnost cestujících.
EHSV se rovněž domnívá, že by odpovědnost za pozemní odbavování vybavení osob s omezenou pohyblivostí měl nést letecký dopravce, aby byl zajištěn soulad s mezinárodním rámcem odpovědnosti leteckých dopravců stanoveným Montrealskou konvencí.
2.18 Výbor by rovněž rád zdůraznil, že je třeba v nařízení pevně zakotvit jasné povinnosti a závazky v případě nehody nebo nesprávného zacházení s cestujícími, kteří potřebují pomoc, ať na letišti či při nástupu na palubu letadla, a to v souladu s Varšavskou konvencí ve znění Haagské a Montrealské konvence [4].
2.19 EHSV by se rovněž chtěl zabývat některými otázkami souvisejícími s pomocí na palubách letadel.
EHSV navrhuje zrušit navrhované omezení přepravy slepeckých psů na pět hodin, protože v praxi toto omezení neexistuje.
Nařízení by také mělo obsahovat požadavek, aby dopravci poskytovali informace o omezeních týkajících se přepravy vybavení osob s omezenou pohyblivostí.
Ustanovení o dostupnosti informací týkajících se letů by měla být rozšířena i na bezpečnostní opatření.
2.20 EHSV vyjadřuje znepokojení také nad tím, že nařízení neřeší všechny překážky v letecké dopravě.
Je zejména důležité, aby všechna nová letiště byla dostupná pro cestující s omezenou pohyblivostí a stávající letiště postupně odstraňovala překážky rovného přístupu.
2.21 EHSV by navíc chtěl doporučit leteckým dopravcům, aby při nákupu nebo nájmu nových letadel volili taková letadla, která splňují standardy přístupnosti.
3. Závěr
3.1 EHSV tento návrh velmi podporuje, doporučuje však provést množství změn, které jsou podrobně uvedeny v Části 2, aby byl zajištěn větší soulad a účinnost v souvislosti s požadavkem na rovné příležitosti pro zdravotně postižené cestující a pro cestující s omezenou pohyblivostí v letecké dopravě.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o informování cestujících v letecké dopravě o totožnosti provozujícího leteckého dopravce a o sdělování informací o bezpečnosti členskými státy
KOM (2005) 48 v konečném znění – 08/2005 (COD)
(2006/C 24/04)
Dne 30. března 2005 se, v souladu s článkem 80 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství, Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 1. září 2005.
Zpravodajem byl pan McDonogh.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29 září 2005 (jednání ze dne 28. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 161 hlasy pro a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Situace
1.1 Dohled nad bezpečností je celosvětově regulován v rámci Chicagské úmluvy z roku 1944 o mezinárodním civilním letectví a je založen na normách vyvinutých Mezinárodní organizací pro civilní letectví, která byla vytvořena touto úmluvou.
V podstatě nad leteckými dopravci provádí dohled jejich mateřská země, zejména pokud se týká dodržování požadavků na bezpečnost.
1.2 Mimo EU závisí úroveň bezpečnosti na účinnosti dozorových postupů, které se používají v třetích zemích.
Aby byla zajištěna vysoká úroveň letecké bezpečnosti všech letadel, která přilétají do Evropského společenství nebo z něj odlétají nebo která létají v rámci Společenství, přijaly Evropský parlament a Rada nedávno směrnici 2004/36/ES [1] o bezpečnosti letadel třetích zemí, která používají letiště ve Společenství, jež stanoví harmonizovaný systém prohlídek zahraničních letadel, jestliže tato letadla používají evropská letiště.
Kromě toho tato směrnice upravuje výměnu informací mezi členskými státy a možnost rozšířit na celé Společenství určitá opatření, která přijal jeden členský stát vůči letadlům nebo provozovateli ze třetí země v případě, že nesplňuje mezinárodní bezpečnostní normy.
1.3 Souhrnně řečeno, směrnice "SAFA" zavazuje členské státy, aby přijaly takový mechanismus pro získávání informací, který jim umožní zjistit eventuální nebezpečné provozovatele.
1.4 Nehoda u Sharm-El-Sheikh a nehody v průběhu roku 2005 však ukazují, že je nutné přijmout přísnější pravidla.
1.5 Prohlídky na odbavovací ploše musí být povinné a členské státy musí mít povinnost účastnit se širší výměny informací a používat společná opatření, o nichž se rozhodne na základě výsledků těchto kontrol.
Komise by měla dát k dispozici evropský seznam leteckých společností s bezpečnostními problémy.
1.6 Je třeba provádět na simulátoru namátkové kontroly posádek letadel, které létají do evropského leteckého prostoru, aby se zjistilo, zda jsou kompetentní pro lety v přeplněném leteckém prostoru.
1.7 Cestující musí mít přístup k názvu provozovatele v době rezervace na leteckých internetových stránkách nebo od cestovní kanceláře a měli by být informováni před nastoupením letu o případné změně, např. o pronajatém letadle třetí strany.
Měli by mít právo na plné vrácení ceny letenky, pokud nejsou spokojeni.
1.8 Cestující by měli mít přístup k informacím o typu, modelu a stáří letadla, pokud si to přejí. A také o zemi registrace.
1.9 Je třeba trvat na dodržování dostatečných přestávek na odpočinek posádky mezi lety.
1.10 Členové posádky by povinně měli mít dostatečnou znalost angličtiny nebo jiného evropského jazyka podle destinace letu, která by jim umožnila jednat s cestujícími nebo řešit nouzové situace.
1.11 Letadla, která byla z bezpečnostních důvodů zakázaná jednou zemí EU, by měla být zakázaná všemi.
2. Závěry
Výbor souhlasí s převážnou částí dokumentu Komise, ale ten nejde dostatečně daleko.
V budoucnu letecký provoz poroste a obloha bude přeplněná, bezpečnost leteckého provozu se stane problematičtější.
Proto období pro revizi nařízení může být kratší než pět let.
Je také nutno zpřísnit bezpečnost na leteckých linkách v EU, tj. omezit počet příručních zavazadel, která je možno vzít na palubu.
Také je nutno požadovat znalost angličtiny dispečerů letového provozu, řádné definování přestávek na odpočinek posádky, atd.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Rady o opatřeních Společenství pro tlumení influenzy ptáků a návrhu rozhodnutí Rady, kterým se mění rozhodnutí Rady 90/424/EHS o některých výdajích ve veterinární oblasti
KOM(2005) 171 v konečném znění – 2005/0062 + 0063 CNS
(2006/C 24/05)
Dne 14. června 2004 se Rada rozhodla v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 7. září 2005.
Zpravodajem byl pan Donnelly.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005(jednání ze dne 28. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 160 hlasy pro, 1 hlasem proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Influenza ptáků (AI) je vysoce nakažlivá choroba drůbeže, která se může šířit také na další zvířata a příležitostně i na člověka.
Čína v posledních měsících zavedla rozsáhlý očkovací program poté, co v západní provincii Čching-chaj byly nalezeny tažné divoké husy, které virus zabil.
1.2 Během nedávných propuknutí vysoce patogenní formy choroby, která se objevila v několika částech světa, včetně některých členských zemí EU, zemřelo nebo s úmyslem tuto chorobu utlumit bylo zabito a zničeno více než 200 milionů kusů drůbeže.
Masové zabíjení a odstraňování zvířat způsobilo zejména u občanů EU velký zájem o etické otázky, otázky dobrého zacházení se zvířaty, ekonomické, sociální a ekologické otázky.
1.3 Schopnost viru influenzy ptáků rychle mutovat a přizpůsobovat se představuje pro zdraví zvířat a člověka obzvláštní ohrožení.
Ačkoli současné znalosti ukazují, že zdravotní rizika, která představují viry takzvané nízce patogenní influenzy ptáků (LPAI) jsou nižší než rizika, která představují viry vysoce patogenní influenzy ptáků (HPAI), vznikají tyto viry mutací určitých nízce patogenních virů, zejména podtypů H5 a H7, a mohou způsobit onemocnění drůbeže s velmi vysokou mírou úmrtnosti.
Dostupné údaje ukazují, že za převážnou většinu případů AI hlášených u lidí a za všechny případy úmrtí lidí v důsledku AI byly zodpovědné viry HPAI podtypů H5 a H7.
Ačkoli existují důkazy o přenosu nízce patogenního viru podtypu H9 pocházejícího z prasat a drůbeže na člověka, skutečné ohrožení lidského zdraví je stále nejasné.
1.4 Nekontrolované propuknutí influenzy ptáků může vést ke vzniku viru, který bude plně adaptovaný na člověka a nakonec povede k pandemii influenzy s ničivými zdravotními a socioekonomickými následky pro svět
2. Podstata návrhu Komise
2.1 První návrh má za cíl zrušit směrnici 92/40/EHS o influenze ptáků a nahradit ji novou směrnicí, která aktualizuje současná ustanovení.
2.2 Návrh obsahuje změnu definice influenzy ptáků, která by zahrnovala jak virus LPAI tak virus HPAI.
Opatření pro tlumení se však budou lišit s ohledem na rozdílné ohrožení, které viry LPAI a HPAI představují.
2.3 Návrh zavádí povinná opatření pro dozor a tlumení LPAI.
Navrhuje se, aby se od členských států vyžadovalo předkládat plány pro dozor za účelem včasného odhalení LPAI ke schválení Komisi, aby opatření pro tlumení choroby mohla být rychle aplikována a aby se zabránilo mutaci LPAI na HPAI.
2.4 Navrhuje se, aby kladná identifikace LPAITRAD podnítila opatření pro tlumení, která by zahrnovala možnost regulovaného zabíjení zvířat, pokud budou rizika považována za nepatrná.
Brakování zvířat by však jako opatření pro tlumení nebylo vyloučeno, pokud by bylo považováno za přiměřené.
2.5 Plánují se nová a flexibilní ustanovení o očkování drůbeže a jiného ptactva.
Zahrnuje to možnost použití jak "nouzového", tak "ochranného" očkování.
2.6 Navrhuje se, aby v ustanoveních pro tlumení jak LPAI, tak HPAI bylo zahrnuto domácí ptactvo jiné než drůbež, které se chová v zoologických zahradách.
Navrhuje se však, že by to byla záležitost členských států, aby se na základě analýzy rizik rozhodly, zda přijmou přístup očkování nebo brakování zvířat.
2.7 Jako ochranné opatření pro veřejné zdraví jsou navrhována ustanovení týkající se spolupráce mezi orgány veterinární medicíny a veřejného zdraví v případě odhalování influenzy ptáků.
2.8 Navrhuje se přijmout ustanovení, které by prostřednictvím komitologických postupů zavedlo rychlý rozhodovací proces.
2.9 Navrhuje se zahrnout v druhém návrhu ustanovení o finanční pomoci Společenství do eradikačních opatření týkajících se LPAI, která provádějí členské státy.
2.10 Také se navrhuje, aby Komise mohla přezkoumat možnost zřízení banky očkovacích látek proti influenze ptáků.
3. Všeobecné připomínky
3.1 EHSV vítá tento návrh jako důležitou odpověď na narůstající výskyt influenzy ptáků, přítomnost viru u divokého ptactva, zkušenosti získané při zvládání propuknutí influenzy a nových znalostí o schopnosti viru influenzy, včetně viru LPAI, mutovat.
3.2 EHSV se také velmi obává potenciálního rizika pro veřejné zdraví a zdraví zvířat, pokud nebudou přijata nová opatření pro tlumení choroby.
3.3 EHSV považuje novou definici influenzy ptáků a požadavek na opatření pro dozor a tlumení LPAI za důležitý krok v boji proti viru a jeho potenciálnímu negativnímu dopadu.
3.4 EHSV přijímá negativní reakci veřejnosti na politiku masového zabíjení ptactva jako jediného prostředku tlumení influenzy ptáků.
3.5 EHSV uznává znalosti získané v souvislosti s očkováním a vítá zavedení politiky nouzového a ochranného očkování jako dodatečného nástroje pro tlumení influenzy ptáků.
3.6 EHSV vítá návrh povinného oznamování ptačí chřipky orgánům ochrany veřejného zdraví.
4. Konkrétní připomínky
4.1 EHSV si uvědomuje potenciální rizika v oblasti zdraví zvířat zejména v důsledku nových hranic EU, které vznikly po rozšíření.
EHSV proto doporučuje, aby Komise uvolnila dostatečné zdroje pro kontrolu a prověřování provádění a transpozice příslušných směrnic.
4.2 EHSV chápe mezinárodní rozsah influenzy ptáků a žádá Komisi, aby usilovala o ekvivalentní tlumení influenzy ptáků na celém světě.
4.3 Přestože EHSV vítá finanční balíček a přínos EU při použití brakování jako prostředku pro tlumení LPAI, navrhuje, aby se kompenzační částka zvýšila z 30 % na 50 %.
5. Závěry
5.1 V zájmu ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat a v důsledku výskytu rychle mutujícího a přizpůsobujícího se viru influenzy ptáků EHSV podporuje návrh Komise.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2075/92 o společné organizaci trhu se surovým tabákem
KOM(2005) 235 v konečném znění – 2005/0105 (CNS)
(2006/C 24/06)
Dne 14. června 2004 se Rada v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 7. září 2005.
Zpravodajem (pracujícím bez studijní skupiny) byl pan Fakas.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 28. září 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 151 hlasy pro, 3 hlasy proti a 14 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
V hlavách I. a II. nařízení (EHS) č. 2075/92 o společné organizaci trhu se surovým tabákem jsou stanoveny v uvedeném pořadí režim prémií a režim řízení produkce.
Toto podpůrné opatření bude naposledy uplatněno na produkci z roku 2005.
V rámci druhého balíčku reforem SZP, schváleného v dubnu 2004 a týkajícího se výrobků z oblasti Středomoří, mají být režim prémií a režim řízení produkce zrušeny počínaje sklizní 2006.
Zároveň není již třeba zachovávat ustanovení pro program zpětného odkupu kvót pro sklizeň v roce 2005.
V důsledku toho se některé články a příloha nařízení (EHS) č. 2075/92 stanou bezúčinnými, a měly by proto být v zájmu právní jasnosti a transparentnosti zrušeny.
Na základě schválené reformy z roku 2004 [1] v tabákovém odvětví předložila Komise dne 3. června 2005 Radě návrh nařízení, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2075/92.
2. Připomínky
2.1 EHSV se domnívá, že návrh Komise představuje logické vyústění reformy tabákového odvětví, která byla ustanovena v dubnu 2004 a která počítá s opuštěním režimu prémií a režimu řízení produkce a stanovuje nový režim oddělení plateb od produkce.
2.2 Z důvodu zjednodušení po reformě z roku 2004 a po diskusích, které proběhly v rámci Výboru pro správu přímých podpor, se Výbor domnívá, že by bylo užitečnější a vhodnější, aby Komise vypracovala spíše návrh konsolidované verze nařízení (EHS) č. 2075/92, než aby navrhla pouze změnu nebo vypuštění některých odstavců.
2.3 Podle EHSV je daný návrh formálního charakteru, a pokud bude předložen z důvodů právnické jasnosti a transparentnosti a bude orientován dobrým směrem, může být schválen.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 3317/94, pokud jde o převod žádostí o licence k rybolovu na třetí země
KOM(2005) 238 v konečném znění – 2005/0110(CNS)
(2006/C 24/07)
Dne 16. června 2005 se Rada, v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat s Evropským hospodářským a sociálním výborem věc výše uvedenou.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", pověřená přípravou podkladů, přijala své stanovisko dne 7. září 2005.
Zpravodajem byl pan SARRÓ IPARRAGUIRRE.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 28. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 162 hlasy pro, 2 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Dohody Společenství o rybolovu se obnovují se třetími zeměmi prostřednictvím projednání nového protokolu, a to v dostatečném předstihu, aby nedošlo k přerušení rybolovné činnosti.
2. Po ukončení vyjednávání parafují ES a třetí země písemný dokument, přílohu k novému protokolu a výměnu dopisů, kterou se stanoví prozatímní používání nového protokolu od data, kterým je obyčejně den následující po vypršení platnosti předchozího protokolu.
3. Aby byly všechny parafované dokumenty uvedeny v platnost, služby Komise zahájí postup, jejž v podobě formálního návrhu předají Radě ke schválení.
4. Tento postup sestává ze dvou fází:
- nařízení Rady (nařízení) se stanoviskem Evropského parlamentu
- rozhodnutí Rady (rozhodnutí), kterým se stanoví:
- rozdělení rybolovných práv mezi členské státy,
- schválení výměny dopisů o dočasné platnosti nového protokolu.
5. Tento postup může trvat i několik měsíců, do doby, než bude Radou přijat formální návrh předložený Komisí. Vzhledem k tomu, že datum ukončení jednání závisí na třetích zemích, se však může stát, že akt Rady bude přijat až několik měsíců po datu prozatímního používání stanoveného ve výměně dopisů.
6. Pokud k tomu dojde, od data zahájení platnosti dočasného opatření začíná mezidobí, během nějž není možné použít ustanovení o rybolovných právech stanovená v novém protokolu.
7. Postupy a pravidla rozvoje, jež musí při řízení a správě rybolovné činnosti rybolovných plavidel Společenství a při vyřizování žádostí třetích zemí o rybolovné licence respektovat Komise a členský stát rybolovného plavidla Společenství podle dohod o rybolovu, jsou stanoveny v nařízení Rady (ES) č. 3317/94 ze dne 22. prosince 1994 [1].
8. Tento návrh nařízení spočívá v přidání jednoho pododstavce do čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 3317/94, což je odstavec vztahující se ke zpracování žádostí o rybolovné licence. Tento nový pododstavec umožňuje Komisi zpracovávat žádosti členských států o rybolovná práva a předávat je dotyčnému třetímu státu ihned, bez nutnosti vyčkat na schválení tohoto aktu o dočasné platnosti nového protokolu Radou.
9. EHSV si uvědomuje, že je velmi důležité zamezit jakémukoli možnému pozastavení rybolovných činností, že tento návrh umožňuje zachovat klíč k rozdělování rybolovných licencí existujících na základě předchozího protokolu při dodržení principu relativní stability a že toto jednání neprobíhá na úkor opatření, která mohou být později přijata Radou, a proto souhlasí s návrhem nařízení, který předložila Komise.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Zelená kniha o rozhodném právu a příslušnosti soudů v rozvodových záležitostech"
KOM (2005) 82 v konečném znění
(2006/C 24/08)
Dne 14. března 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci "Zelená kniha o rozhodném právu a příslušnosti soudů v rozvodových záležitostech".
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 5. září 2005.
Zpravodajem byl pan RETUREAU.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 28. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 161 hlasem pro, 4 hlasy proti a 8 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí návrhu Komise s komentářem
1.1 Komise zveřejnila Zelenou knihu, kterou byly zahájeny konzultace o příslušnosti, kolizi právních norem a vzájemném uznáváním v mezinárodních rozvodových záležitostech. Její navrhovaná oblast působnosti by však byla omezena na členské státy Unie (je třeba poznamenat, že Zelená kniha "Dědictví a závěti" navrhuje přístup zahrnující rovněž osoby a majetek v třetích zemích).
1.2 Některé mezinárodní dokumenty se přímo či nepřímo týkají dané problematiky:
- Pakt Společnosti národů z roku 1966 a evropské úmluvy o lidských právech, které proklamují svobodu manželství a nutnost svobodného a úplného souhlasu s manželstvím, jinak by byl tento akt neplatný,
- Haagská úmluva z roku 1970 o uznávání rozvodů a zrušení manželského soužití, jejímiž stranami jsou následující členské státy: Kypr, Dánsko, Estonsko, Finsko, Lotyšsko, Litva a Lucembursko,
- Bruselské nařízení II č. 2201(2003) o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti, které není použitelné pro Dánsko a nahrazuje výše zmíněnou Haagskou úmluvu pro všechny členské státy Evropské unie s výjimkou Dánska,
- konkordáty mezi Vatikánem a Portugalskem, Španělskem, Maltou a Itálií o kanonickém uzavření manželství, jeho zrušení a uznávání rozhodnutí vatikánských soudů (pravomoc Sacra Romana Rota týkající se prohlášení kanonického – v zásadě nerozlučitelného – manželství za neplatné z důvodů uznávaných kanonickým právem) [1],
- dvoustranné úmluvy, zejména mezi Finskem a Švédskem, které zůstávají mezi těmito dvěma zeměmi v platnosti.
Některé členské státy rovněž uzavřely dohody se třetími zeměmi o použitelnosti práva v rodinných záležitostech, zejména uznávání manželství a rozvodu v případě cizinců,
- protokoly "opt-in" a "opt-out" připojené ke smlouvám, které se nevztahují na Dánsko a nabízejí možnost Spojenému království a Irsku rozhodnout se, zda-li si přejí či ne být vázáni legislativou občanského práva.
1.3 Bylo by bezpředmětné popírat složitost této problematiky, která je spojena se zvláštnostmi jedinečnými pro jednotlivá náboženství a kultury, jež jsou hluboce zakotveny v kolektivním povědomí, ale které v posledních desetiletích zároveň zaznamenávají, stejně jako rodinné právo obecně, značný vývoj.
Evropské zákonodárné orgány však nemohou ignorovat v rámci evropského prostoru práva a svobody, majíce na vědomí volný pohyb osob, skutečnost, že velká část manželství končí rozvodem a že stále větší počet rozvodů má mezinárodní charakter.
1.4 Současný vývoj vnitrostátních rodinných práv vychází převážně z demokratických zásad (pravomoci shromáždění vytvářet právo) a ze zásad svobody jednotlivce a rovnosti osob, které jsou součástí veřejného pořádku na úrovni Společenství a na úrovni každého členského státu.
Lze také pozorovat silnější tendenci k uzavírání smluv v oblasti rodinného práva (manželské smlouvy či občanské smlouvy mezi osobami téhož pohlaví, rozvod po vzájemné dohodě, dědické smlouvy, ...).
1.5 Tento vývoj se zdá být nezvratný, ačkoli jeho tempo může být různé.
Zdá se, že kulturní ráz náboženských konceptů, který může být hluboce zakotvený, hraje roli při rychlosti a obsahu změn, jež mohou být v rozporu s koncepty a pravidly majícími dlouhou tradici a také s právními a sociálními koncepty a zásadami, které jsou jejich odrazem.
1.6 Vnitrostátní právo členských států je v každém případě velmi odlišné, pokud jde o právo týkající se rozvodu a rozluky či podmínky a dopady prohlášení manželství za neplatné; jeden členský stát neuznává rozvod (Malta).
Z tohoto důvodu Zelená kniha (moudře) nenavrhuje harmonizaci hmotného práva.
1.7 Místo toho doporučuje, aby se legislativa v oblasti rozvodové problematiky s mezinárodním (evropským) rozměrem vyvíjela ve dvou směrech:
- příslušnost (určení kompetentního soudu a uznávání jeho rozhodnutí ve všech členských státech),
- výběr práva, které má být použitelné příslušným soudem.
1.8 Ustanovení Bruselského nařízení II týkající se výběru příslušného národního soudu a vzájemného uznávání soudních rozhodnutí bez procedury doložky vykonatelnosti jsou již v problematice rozvodu použitelná. Otázkou zůstává, zda jsou tato ustanovení dostačující v současné podobě či ne a do jaké míry bude stát schopen postavit ustanovení svého vnitřního veřejného pořádku vůči vymáhání rozhodnutí příslušného soudu jiného členského státu používajícího k tomuto specifickému případu odlišné hmotné právo (nikoli nutně jeho platné vnitrostátní právo).
1.9 Hlavní problém spočívá ve značných odlišnostech mezi vnitřními předpisy o přípustnosti žádosti o rozvod s mezinárodním rozměrem. V některých případech je možné, že žádost o rozvod nebude povolena žádným soudem členského státu.
Takováto situace zbaví strany jejich práva na přístup k soudu, což je v rozporu se základním právem a tudíž nepřijatelné.
1.10 Je třeba vytvořit pravidlo o přiznání příslušnosti, aby se zabránilo tomuto odepření práva přístupu k soudu, ale jaká by měla být jeho podoba?
1.11 Co se týká rozhodného práva, to mnohdy usnadňuje rozvodové řízení, avšak může ho i prodloužit a zkomplikovat, či dokonce omezit, pokud jde o důvody či podmínky, které je možné uvést.
Má-li být lex-fori jediným rozhodným právem, může v důsledku docházet k "nepřiměřenému spěchu", za předpokladu, že by si mohl první navrhovatel zvolit soud a vnitrostátní právo, které by bylo pro jeho žádost nejvýhodnější, zatímco druhá strana by se mohla cítit poškozena, neboť toto právo by nemuselo nutně odpovídat jejímu očekávání, nemá-li např. žádnou nebo má-li jen slabou spojitost s manželským právem a s národností manželů.
1.12 Bude tedy přípustné postoupit případ na jiný kompetentní soudní orgán, jestliže žalovaná strana prohlásí, že je spor spjat silněji nebo stejně silně s jiným právem, nebo jestliže soud první instance zahájí řízení a hmotné právo, které je použitelné pro tento případ, bude pouze málo spjato s případem nebo s ním nebude spjato vůbec?
1.13 Tato možnost postoupení by měla být umožněna (je však třeba se vyhnout "ping-pongu" mezi jednotlivými soudy) a rozhodnutí by mělo být přijato v rozumném časovém rámci (zrychlený postup), aby se zabránilo taktikám směřujícím k odložení prozkoumání fakt.
Strany mají právo na konečné rozhodnutí v přiměřené lhůtě, a to včetně případů sporných rozvodů.
1.14 Národní soud bude používat buď své vnitrostátní obecné právo či vnitrostátní předpisy mezinárodního práva soukromého.
Otázka (nezmíněná v Zelené knize) použitelnosti předpisů z třetích zemí (např. použití práva podle národnosti manželského páru) je však významná, jestliže oba manželé nebo jeden z nich mají státní příslušnost třetí země, což je v Evropě dosti běžné.
1.15 Výbor vítá hlavní směry práce navržené Zelenou knihou a doporučuje vyhnout se jakémukoli postoupení soudního řízení do třetí země, jestliže jeden z manželů je státním příslušníkem členského státu, bez ohledu na právo na uzavření manželství.
1.16 Kromě uznávání rozvodů je třeba rovněž prozkoumat otázku uznávání prohlášení manželství za neplatné a rozluky.
Vnitrostátní práva se liší, pokud jde o podmínky a důsledky prohlášení manželství za neplatné (zejména problém domnělého manželství).
Kromě toho i kdyby právní řád určitého členského státu neuznával rozvod, musí každý stát na svém území uznat nejen platnost rozvodu, k němuž došlo v jiném členském státě, ale také všechny související právní a dědické důsledky a změnu stavu příslušných osob.
1.17 Kritéria příslušnosti Haagské úmluvy jsou podle významu následující: obvyklé bydliště ("domicil" v obecném právu) navrhovatele či trvalé bydliště navrhovatele v zemi, v níž bydlel nejméně jeden rok, před podáním návrhu na zahájení řízení [2], poslední společné bydliště manželů před podáním návrhu na zahájení řízení, státní příslušnost obou manželů či alespoň jednoho z nich.
1.18 Nařízení 2201/2003 (8. bod odůvodnění) stanoví, že "ve věci rozhodnutí o rozvodu, rozluce nebo prohlášení manželství za neplatné by toto nařízení mělo být používáno pouze na zrušení manželských svazků a nemělo by se týkat takových otázek, jakými jsou důvody rozvodu, majetkové důsledky manželství nebo případná jiná dodatečná opatření" (není však možné popřít, že finanční a ostatní důsledky rozvodu mohou být odlišné, podle toho, kdo má soudní příslušnost či jaké právo je použitelné, a že budou manželé moci vzít tuto skutečnost při výběru soudu v potaz).
1.19 Definitivní rozhodnutí vnitrostátních soudů by navíc měla být automaticky uznávána v celé Evropské unii, a to bez dalšího potvrzování platnosti či hledání důvodů pro neplnění [3].
Proti osvědčení vystavenému pro usnadnění výkonu by proto nemělo být možné podat opravný prostředek.
1.20 Obecná příslušnost se váže k území (členský stát nebo právní jednotka členského státu v případě Spojeného království, kde platí různé právo pro Anglii a Wales, Skotsko, Severní Irsko a Gibraltar).
Nařízení přejímá haagská kritéria v prakticky stejném pořadí a přidává: obvyklé bydliště jednoho či druhého manžela v případě společného podání návrhu na zahájení řízení.
Co se týká státní příslušnosti, musí být stejná pro oba manžely, jestliže je návrh na zahájení řízení podán v zemi původu, bez ohledu na současné bydliště nebo "domicil" kteréhokoli z nich.
Doba pobytu navrhovatele se snižuje na šest měsíců, jestliže je státním příslušníkem země, v níž má bydliště.
1.21 Článek 7 odst. 2 o zbytkové příslušnosti umožňuje jednomu z manželů, který je státním příslušníkem členského státu, podat návrh na zahájení řízení v členském státě svého bydliště a podle pravidel pro určení příslušnosti platných v tomto státě, jestliže je státní příslušník třetí země nebo nemá bydliště v některém z členských států (nebo "domicil" ve smyslu "obecného práva").
Tím však může vzniknout pozitivní konflikt příslušnosti se soudem v třetí zemi, na který se obrátil druhý z manželů.
Navíc, jestliže žádný ze soudů v členském státě nebyl příslušný, avšak soud v třetím státě ano, a jestliže jeden či oba bývalí manželé byli státními příslušníky členského státu nebo zde měli obvyklé bydliště a přáli by si, aby byl cizí rozsudek uznán všemi členskými státy nebo minimálně v jejich konkrétní zemi, kde mají státní příslušnost či bydliště, budou podléhat právu použitelnému pro cizí rozhodnutí nebo ustanovením vzájemného uznávání případných mezinárodních dohod, bude třeba v tomto ohledu přezkoumat "Bruselské nařízení II", pokud jde o příslušníky členského státu?
1.22 Kritéria přiznání příslušnosti jsou v porovnání s ustanoveními Haagské úmluvy tedy početnější a explicitnější v příslušném nařízení Společenství a měla by sloužit jako základna pro kritéria, která je třeba stanovit ve zvláštním nařízení týkajícím se rozvodu (např. odkaz na tato ustanovení a také na ustanovení o vzájemném uznávání rozhodnutí).
1.23 Nicméně Haagská úmluva ani "Bruselské nařízení II" nestanovují ustanovení pro právo týkající se rozvodu.
Nařízení omezuje svou oblast působnosti na rozvod, rozluku nebo prohlášení manželství za neplatné, aniž by se zabývalo důvody čí důsledky rozpadu manželství. Tyto otázky jsou v působnosti použitelného vnitrostátního práva.
1.24 Je třeba poznamenat, že např. přibližně 15 % žádostí o rozvod, rozluku nebo prohlášení manželství za neplatné v Německu má mezinárodní rozměr.
Počet rozvodů s evropským rozměrem v členských státech není znám.
2. Návrhy a dodatečné úvahy Výboru
2.1 V současnosti patří mezi předpisy, které jsou v pravidlech pro kolizi právních norem, národní předpisy členského státu, kde se nachází soud, kde bylo zahájeno řízení. Výsledkem může být, že právo použitelné pro stejné okolnosti se může výrazně odlišovat v závislosti na jednotlivých zemích, kde bylo zahájeno řízení.
2.2 Zelená kniha uvádí na toto téma několik dobře zvolených příkladů. Některé se týkají příslušnosti, která může způsobit negativní konflikt a vyústit v odepření práva, a jiné se zabývají různorodostí řešení.
Řešení však nemusí odpovídat očekávání jednoho nebo obou manželů.
V každém případě může docházet k určité právní nejistotě a nedostatku předvídatelnosti, a v některých případech existuje riziko "forum shoppingu" a "nepřiměřeného spěchu", a to z důvodu předpisu "litis pendens" Bruselského nařízení II (první soud, kde bylo zahájeno řízení je kompetentní, jedná-li se o kolizní kritérium).
2.3 K problému dochází zejména když nemají manželé stejnou státní příslušnost ani bydliště nebo jestliže mají stejnou státní příslušnost, ale mají bydliště v jiném státě, než je jejich státní příslušnost.
2.4 V takovýchto situacích Výbor zastává názor, že by měla být stranám ponechána určitá volnost při výběru rozhodného práva, popřípadě umožnit odpůrci dovolat se jeho očekávání v oblasti rozhodného práva nebo požádat o postoupení případu k jinému soudu, který by s manželstvím měl nejvíce objektivních vazeb.
V případech, kdy si navrhovatel zvolí soud a platné vnitrostátní právo, které je použitelné nebo kdy si odpůrce zvolí pro svou stranu jiný příslušný soud nebo jiné rozhodné právo, mělo by být předběžné rozhodnutí týkající se soudu nebo příslušného práva vydáno soudem první instance, kde bylo poprvé zahájeno řízení ze strany navrhovatele, a bylo by předmětem zrychleného postupu.
2.5 Jestliže jediným kolizním kritériem je státní příslušnost jedné ze stran, požaduje nařízení, aby byla příslušnost přiznána soudům v zemích s obvyklým bydlištěm, kde však rozhodné právo nemusí odpovídat jejich společnému očekávání (např. přání použít právo země, s kterou má manželství nejužší vazby).
2.6 Autonomie vůle stran by proto měla hrát určitou roli a předpisy by se neměly zakládat na pouhé mechanické aplikaci kolizních kritérií.
Měla by být například umožněna volba mezi právem na státní příslušnost a lex fori, avšak bez možnosti postoupení.
2.7 V oblasti kanonického prohlášení manželství za neplatné církevním soudem, prohlásily některé členské státy, že předloží takováto rozhodnutí k uznání jejich civilním soudem na základě konkordátu nebo úmluvy uzavřené se Svatým stolcem (Itálie, Portugalsko, Španělsko, Malta [4]).
Kanonické prohlášení manželství za neplatné může způsobit problémy konfliktu s vnitrostátním právem ostatních členských států, jelikož tyto státy neuznávají kanonické důvody prohlášení manželství za neplatné, nebo z procedurálních důvodů [5].
2.8 V případě hmotněprávního nebo procesního konfliktu vnitřního veřejného pořádku státu nebo s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, musí stát, kde bylo zahájeno řízení, zamítnout doložku vykonatelnosti nebo uznání církevního rozhodnutí.
Strana navrhovatele tedy může zahájit běžné civilní řízení o rozvod, rozluku nebo prohlášení manželství za neplatné.
V opačném případě by jediným opravným prostředkem bylo odvolání se k Evropskému soudu pro lidská práva ve Štrasburku, což by mohlo značně prodloužit dobu trvání řízení.
2.9 Ačkoli počet případů negativního konfliktu příslušnosti může být relativně nízký, Výbor se domnívá, že iniciativa Společenství je oprávněná, v případě, že by takováto situace vedla k porušení základního práva, tj. právo na přístup k příslušnému soudu pro vynesení rozsudku a vyrovnání se s rozvodem, rozlukou nebo prohlášením manželství za neplatné.
2.10 To by proto mělo vést k uznání potřeby harmonizovat pravidla pro kolizi právních norem s právem a příslušností, aby se zabránilo takovému odepření práva.
2.11 Tato harmonizovaná pravidla by však měla obsahovat výhradu veřejného pořádku v oblasti uznávání nebo doložky vykonatelnosti rozhodnutí představujícího evropský zájem a vyneseného v třetích zemích, jestliže toto rozhodnutí nepříznivě ovlivňuje základní právo jedné ze stran uznávané v Evropě či jiná závazná ustanovení vnitřního veřejného pořádku, které je soud automaticky povinen uplatňovat.
2.12 Právo Společenství navíc nevyžaduje po všech členských státech, aby přijaly povinná uznávání rozhodnutí o rozvodu, prohlášení manželství za neplatné nebo rozluce vynesené v třetí zemi a týkající se občanů Unie, kteří nemají státní příslušnost členského státu bez předběžné procedury doložky vykonatelnosti, jestliže jiný členský stát již přijal toto rozhodnutí na základě dvoustranné dohody s touto třetí zemí [6].
2.13 Výbor se domnívá, že by mělo být umožněno pokračování příslušnosti v případech společné žádosti o rozvod, za předpokladu, že existuje vazba s vybraným soudem.
Je možné požadovat notářský úkon pro společnou žádost o prodloužení.
2.14 Výbor se domnívá, že konkrétní důsledky rozvodu v oblasti rodičovského práva, poručnictví a majetku by měly být předmětem srovnávací studie jednotlivých zemí. Tyto faktory by neměly být zanedbány, jestliže existuje možnost "nepřiměřeného spěchu".
V každém případě se zdá obtížné řešit otázku rozvodu bez ohledu na rodinné a majetkoprávní důsledky, jež se někdy liší podle státu na základě platného práva nebo judikatury vnitrostátních soudů (např. ve věci svěření dětí do péče a rodičovské zodpovědnosti), jako je tomu v případě zelené knihy.
2.15 Je třeba vyzvat členské státy k tomu, aby v rozvodových záležitostech, při rozluce a prohlášení manželství za neplatné v evropském rozměru zvážily všechny možnosti alternativních způsobů řešení konfliktů, jako např. mediaci [7], pokud je již nezavedly.
Usnadnilo by to přístup ke spravedlnosti a zkrátilo trvání řízení pro osoby podléhající pravomoci.
2.16 Výbor zůstává otevřený otázce, která je důležitá pro občany a jejich mobilitu. Bude sledovat výsledek konzultací provedených Komisí a také konkrétnější návrhy nařízení, které mohou být následně předloženy.
Možností je úprava nového Bruselského nařízení II nebo konkrétní nařízení týkající se rozvodu.
Výbor si dále přeje přesněji znát, jaký je počet případů žádostí o rozvod v rozměru Společenství podle jednotlivých zemí, počet případů negativních konfliktů příslušnosti a ostatní relevantní informace.
Tímto způsobem bude rovněž moci konkrétněji prozkoumat případné problémy budoucího návrhu legislativy v oblasti příslušnosti a práva použitelného pro rozvod.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se upravuje nařízení Rady č. 1408/71/EHS o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, a nařízení Rady č. 574/72/EHS, kterým se stanovují prováděcí předpisy pro nařízení č. 1408/71/EHS
KOM(2004) 830 v konečném znění – 2004/0284 (COD)
(2006/C 24/09)
Dne 14. ledna 2005, v souladu s článkem 251 Smlouvy o založení Evropského společenství, se Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", která byla pověřena vypracováním podkladů na toto téma, přijala své stanovisko dne 5. září 2005.
Zpravodajem byl pan RODRÍGUEZ GARCÍA-CARO.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 28. září 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 171 hlasy pro, 0 hlasy proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1. Od svého schválení byla nařízení č. 1408/71 a č. 574/72 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Evropské unie postupně upravována, aby byla přizpůsobena vývoji, jemuž byly s postupem času podrobeny zmíněné režimy a v jejich rámci obsažené dávky.
1.2. V zásadě se jedná o to přizpůsobit nařízení legislativním úpravám, k nimž dochází v členských zemích, a přizpůsobit je jednotlivým rozsudkům Soudního dvora.
V tomto směru se návrh nařízení předložený Výboru k posouzení snaží v zásadě zachytit změny, k nimž došlo v národní legislativě nových členských zemí, a doplnit zjednodušení postupů pro přijímání zdravotní péče v zahraničí rozšířením této úpravy o postupy, jež se týkají dávek podpory pro případy pracovního úrazu a nemocí z povolání.
Poslední úprava obou nařízení byla provedena nařízením č. 631/2004 [1], které zavádí zmíněné úpravy týkající se postupů pro přijímání zdravotní péče v jiné členské zemi.
K návrhu nařízení již Výbor zaujal odpovídající stanovisko [2].
1.4. Nicméně nejvýraznější změnu, co se týče koordinace systémů sociálního zabezpečení členských zemí Evropské unie, vyvolalo nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 883/2004 [3], jež bylo přijato a zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie po šesti letech projednávání v evropských institucích. Toto nařízení, které nahrazuje nařízení č. 1408/71, ještě nevstoupilo v platnost, protože se čeká na přijetí jeho prováděcích předpisů, které nahradí současné nařízení č. 574/72.
Co se týče nařízení o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, EHSV vydal své stanovisko [4] k návrhu předloženému Komisí.
2. Obsah návrhu
2.1. Návrh obsahuje úpravy dvou nařízení. Jednak nařízení č. 1408/71, jednak nařízení č. 574/72, které stanovuje prováděcí předpisy prvně zmíněného nařízení. Obě úpravy spolu nesouvisejí, vycházejí ze dvou odlišných právnických hledisek, jak jsme již zmínili v odstavci 1.2 tohoto stanoviska.
Pokud jde o nařízení č. 1408/71, dochází k úpravám v několika přílohách, jež je doprovázejí.
Tyto přílohy shrnují zvláštní případy v různých členských zemích, jež musejí být explicitně zmíněny v daných přílohách, aby mohly na občany odpovídajícím způsobem působit.
Pokud jde o nařízení č. 574/72, úpravy zjednodušují text a úřední formality, které v současnosti platí v případě, kdy se přijímá lékařská péče v důsledku pracovního úrazu nebo nemoci z povolání v jiné členské zemi, přičemž se uplatňují stejná kritéria zjednodušující přijímání všeobecné lékařské péče, jež zavedlo nařízení č.
3. Všeobecné poznámky
3.1. Výbor vítá obsah návrhu, tedy skutečnost, že návrh pokračuje v nastolené linii vylepšování a zjednodušování zavedených postupů, aby byly lépe koordinovány systémy sociálního zabezpečení v Evropské unii.
Každá změna, jež je ku prospěchu občanů Unie a zjednodušuje jim vztahy s úřady členských zemí, bude tímto výborem vždy příznivě přijata.
3.2. Výbor hodnotí návrh nařízení pozitivně, protože výslovně podporuje jednu ze čtyř svobod, na nichž byla ve svých počátcích založena Evropská unie – volný pohyb pracujících, a v současné době, rozšířením tohoto práva, volný pohyb osob, jichž se týká toto nařízení.
Proto musí Výbor znovu zopakovat svůj požadavek, aby různé instance Unie a členských zemí pokročily se zrušením veškerých zábran a vytvořily skutečný prostor svobodného pohybu osob uvnitř Unie a rovněž vytvořily opravdové sociální právo.
EHSV těší obsah návrhu, neboť představuje další prvek na podporu základního práva občanů.
3.3. Postup spolurozhodování může vést – vzhledem ke svému trvání – k důležitým změnám v obsahu návrhů.
V jednom z předchozích stanovisek [5] Výboru k jednomu návrhu s částečnými úpravami obou nařízení jsme vyjádřili svůj názor k nutnosti reagovat a vyjadřovat stanoviska v reálném čase, především pokud se jedná o tento typ návrhů spojených se změnami v sociálně pracovních předpisech.
Tento názor byl potvrzen pozdějším stanoviskem [6] EHSV, kde se poukazovalo na možnost nechat Výbor vyjádřit se k jakékoli změně zahrnuté do textů během rozhodovacího procesu.
Na základě výše zmíněných bodů EHSV opakuje nutnost mít na vědomí jeho roli v případech tohoto druhu.
3.4. Situace popsaná v odstavci 3.3 je ještě zřejmější po schválení a vydání nařízení č.
883/2004 [7] o koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Ve stanovisku [8] vydaném svého času Výborem se vyjadřuje nutnost sledovat vývoj návrhu až do konce vzhledem k jeho komplexnosti a k faktu, že během projednávání bude jistě dotčen řadou změn.
Čtyři roky po vydání stanoviska bylo přijato nařízení bez toho, aby se EHSV k textu znovu vyjádřil.
Vzhledem k důležitosti tohoto typu nařízení a domnívaje se, že názor EHSV by měl být vyslyšen v nejpříhodnějším okamžiku, žádá Výbor úpravu konzultační procedury tak, aby jeho působení, jakožto zástupce organizované občanské společnosti při projednávání legislativy Unie, bylo účinnější.
Ze stejného důvodu a s cílem dát smysl názoru vyjádřenému Výborem ve výše zmíněném stanovisku považuje EHSV za nezbytné vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k novému nařízení č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, jež nahradí nyní platné nařízení č. 1408/71.
Stejně tak se Výbor domnívá, že je třeba důsledně a ve shodě s nařízením č. 1408/71 respektovat poradní úlohu Poradního výboru pro otázky sociálního zabezpečení migrujících pracovníků, jenž byl ustaven hlavou V zmíněného nařízení.
Zmíněný výbor, složený především ze zástupců odborů a zaměstnavatelů, představuje místo, kde mohou hospodářští a sociální činitelé – prostřednictvím stanovisek a návrhů – přímo vyjádřit svůj názor na úpravy týkající se sociálního zabezpečení na úrovni Unie.
3.6. Článek 90 nařízení č. 883/2004 se týká zrušení nařízení č. 1408/71 až na některé přesně vyjmenované případy a článek 91 stanovuje, že nařízení vstoupí v platnost 20 dní po zveřejnění. Druhý odstavec citovaného článku nicméně upozorňuje, že bude platit od data platnosti prováděcích předpisů.
V tomto směru Výbor naléhá na instituce Unie a členské země, aby – před evropským rokem mobility pracujících 2006 – co nejrychleji zahájily proces vytváření a přijetí nového prováděcího předpisu, tak aby nový článek nařízení o koordinaci mohl vstoupit v platnost co nejdříve a mohl nahradit co možná nejdříve komplexní pokyny, jež jsou součástí dosavadního nařízení č. 1408/71.
4. Zvláštní připomínky
4.1. Nařízení Rady č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství.
4.1.1. Článek 1 návrhu upravuje přílohy nařízení I, II, IIa, III, IV a VI.
4.1.2. S cílem zohlednit změny, k nimž došlo v legislativě Slovenska, se upravuje oddíl II přílohy I týkající se rozsahu působnosti nařízení vzhledem k tomu, kdo se považuje za "rodinného příslušníka".
4.1.3. Vzhledem ke změnám v legislativě Francie se upravuje oddíl I přílohy II o zvláštních režimech týkajících se samostatně výdělečně činných osob vyňatých z působnosti nařízení.
4.1.4. V důsledku úprav zákonů v legislativě Estonska, Lotyšska a Polska se upravuje oddíl II přílohy II o porodném a dávce určené pro případ adopce, které jsou vyňaty z oblasti působnosti nařízení.
Stejně tak se upravuje zmíněná příloha vzhledem k Lucembursku, a to na základě rozsudku Evropského soudního dvora, který uvádí, že zvláštní přídavek, jako porodné či dávka určená pro případ adopce, nemůže zůstat mimo působnost nařízení, ale že se jedná o rodinný přídavek, který lze vyvézt.
4.1.5. V důsledku různých aktualizací a úprav v legislativách Německa, Slovenska, Lotyšska a Polska se upravuje příloha II a) nařízení o zvláštních dávkách nepříspěvkové povahy.
4.1.6. Aby se odstranily body, které nejsou nezbytné, a zjednodušil se tím obsah dokumentu, upravuje se příloha III v části A týkající se ustanovení o opatřeních na poli sociálního zabezpečení, která nadále platí, navzdory tvrzení nařízení o jejich zrušení.
Se stejným záměrem se rovněž upravuje příloha III v části B týkající se ustanovení o opatřeních na poli sociálního zabezpečení, z nějž nemohou mít prospěch všechny osoby, na které se uplatňuje nařízení.
Upravuje se číslování a zapracovávají se do ní smlouvy či bilaterální dohody, jež splňují požadavky k tomu, aby je příloha brala v úvahu.
4.1.7. Aby se zachoval soulad s legislativou České republiky, upravuje se oddíl A přílohy IV, který přebírá ustanovení národních legislativ, podle nichž je výše příspěvku pro invalidy nezávislá na délce období pojištění.
Ze stejného důvodu– vzhledem k České republice a Estonsku – se upravuje oddíl C přílohy IV týkající se případů, kdy se lze vzdát dvojího výpočtu výše dávky, protože nikdy se nedospěje k vyššímu výsledku.
Z důvodu změn ve slovenské legislativě se upravuje oddíl D přílohy IV týkající se dávek a dohod o hromadění dávek stejného druhu, na něž existuje nárok na základě legislativy dvou či více států.
4.1.8. Vzhledem k legislativním úpravám v Nizozemsku se upravuje příloha VI týkající se zvláštních případů použití legislativy některých členských zemí.
4.1.9. Úpravy příloh nařízení č. 1408/71 mají několik funkcí, které chce Výbor zvýraznit.
Na prvním místě zdůrazňujeme, že zmíněné úpravy zavádějí do textu řadu zjednodušení, jež usnadňují jeho používání i srozumitelnost.
V tomto duchu se pokračuje směrem, který byl naznačen nařízením č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, jehož cílem je zjednodušit a zmodernizovat zmíněnou koordinaci, ovšem s přihlédnutím k národním legislativám týkajícím se sociálního zabezpečení.
Z těchto důvodů Výbor podporuje tyto úpravy.
Dále konstatujeme, že některé národní legislativy zavedly nové, zvláštní dávky sociální podpory, jež znamenají pokrok na poli řízení sociální oblasti v daných zemích.
V tomto směru je Výbor potěšen pokroky, jichž lze v oblasti sociálních práv dosáhnout v jednotlivých členských zemích, avšak lituje, že občané nových členských zemí musí čelit specifickým administrativním překážkám.
4.1.10. Konečně Výbor se domnívá, že by se v nařízení měla zrušit část II přílohy II.
Členské země by měly být citlivější k judikatuře Soudního dvora ohledně skutečnosti, že porodné a dávka určená pro případ adopce nejsou speciálními dávkami, nýbrž rodinnými přídavky, a tudíž je lze vyvážet.
Přejeme si, aby jednotlivé země přijaly zmíněnou právní skutečnost dříve, než ji Soudní dvůr učiní prostřednictvím svých výnosů platnou pro celé území Unie.
4.2. Nařízení Rady č. 574/72/EHS, kterým se stanovují prováděcí předpisy pro nařízení č. 1408/71/EHS.
4.2.1. Článek 2 návrhu upravuje čtyři články nařízení, jež se všechny týkají zdravotní péče v případě pracovního úrazu nebo nemoci z povolání.
4.2.2. Ruší se odstavce 5 a 6 článku 60 týkající se hmotné péče pro případ trvalého pobytu v jiné než kompetentní členské zemi.
Ruší se oznamovací formality, které se ve skutečnosti nerespektovaly.
Výbor schvaluje všechna opatření, jež vedou ke zjednodušení a odstranění neužitečné byrokracie.
4.2.3. Nahrazuje se text článku 62 (hmotná péče v případě krátkodobého pobytu v jiné než kompetentní členské zemi).
Zavedením zdravotního průkazu se odstraňují nadbytečné formality, které budou ostatně řešit kompetentní úřady daných členských zemí, a nikoli dotyčná osoba.
Znění článku 21 tedy zůstává shodné se zněním po úpravě zavedené nařízením č. 631/2004.
Výbor podporuje každou změnu, jež znamená zjednodušení přístupu občanů k dávkám, na něž mají nárok.
4.2.4. Upravuje se odstavec 2 článku 63 o hmotné péči určené pracujícím pro případ změny trvalého pobytu nebo návratu do země trvalého pobytu stejně jako pracujícím oprávněným přemístit se do jiné členské země za účelem přijetí lékařské péče.
K úpravě dochází proto, že se v tomto článku odkazuje na odstavce 5 a 6 článku 60, které se tímto návrhem nařízení ruší.
4.2.5. Upravuje se odstavec 1 článku 66 o námitce vůči souvislosti úrazu nebo nemoci s povoláním, aby se zrušil odkaz na článek 20 nařízení, zrušený nařízením č. 631/2004.
4.2.6. Výbor podporuje všechny učiněné úpravy, neboť vylepšují nařízení jednak zjednodušením obsahu, jednak odstraněním byrokracie, čímž usnadňují styk občanů s úřady.
5. Závěry
5.1. Celkově Výbor návrh nařízení vítá, své připomínky uvádí v tomto stanovisku.
Chápeme, že je pozitivní zjednodušit a vylepšit text nařízení č. 1408/71 a 574/72, aby se usnadnil volný pohyb občanů Unie, ale domníváme se, že by bylo ještě pozitivnější, kdyby vstoupilo v platnost nařízení č.
883/2004, jež samo o sobě představuje celkové zjednodušení, dalekosáhlé pro oblast koordinace systémů sociálního zabezpečení.
5.2. Vzhledem k tomu, že se Výbor nemohl vyjádřit k závěrečnému textu, jež shrnoval dlouhé legislativní projednávání zmíněného nařízení č. 883/2004, domníváme se, že je třeba k němu vytvořit stanovisko z vlastní iniciativy, dříve než začne projednávání prováděcího předpisu, jejž hodlá brzy vydat Komise.
5.3. Výbor vyzývá Komisi, aby co možná nejdříve dokončila návrh prováděcího předpisu.
Dále vyzývá Radu a Evropský parlament, aby urychlila legislativní postup vedoucí k přijetí zmíněného nařízení a neopakovala se tak zkušenost s vleklým projednáváním nařízení č.
883/2004, je totiž třeba pamatovat, že rokem mobility pracujících bude rok 2006.
5.4. Ohledně reforem stanovených v různých přílohách nařízení č. 1408/71 Výbor žádá, aby reforma dotýkající se oddílu II přílohy II o porodném a dávce určené pro případ adopce byla co nejdříve zrušena, a to ve společné shodě členských zemí, jež dosud uplatňují výjimku.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o zřízení Evropského institutu pro rovné postavení žen a mužů
KOM(2005) 81 v konečném znění – 2005/0017 (COD)
(2006/C 24/10)
Dne 22. března 2005 se Rada rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o konzultaci na základě článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala své stanovisko dne 5. září 2005.
Zpravodajkou byla paní Štechová.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 28. září 2005) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 166 hlasy pro, 5 hlasy proti a 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení Výboru [1]
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor znovu potvrzuje svůj značný zájem o to, aby v prosazování rovnosti žen a mužů bylo dosaženo mnohem hmatatelnějšího pokroku, jak opět zdůraznil ve svých stanoviscích z poslední doby spojených s touto problematikou [2].
Rovnost mužů a žen (genderová rovnost) je a musí zůstat prioritou v politikách Evropské unie.
I když bylo v posledních letech vynaloženo větší úsilí v prosazování rovnosti žen a mužů v EU, ženy zůstávají v naprosté většině sfér činností znevýhodněny [3] – to se musí změnit.
I když v podstatně menší míře, existují i situace, v nichž jsou z genderového hlediska poškozováni muži – to je také třeba řešit.
Patří sem i řešení řady problémů, které vznikají na základě diskriminace (z hlediska sexuální orientace, věku, zdravotního stavu, handicapu, etnika) a které jsou genderově ještě umocňovány.
1.1.1 Existuje tedy velmi mnoho různých typů genderových nerovností, vyskytují se všude v EU a je nezbytné je poznat, dokumentovat, shromažďovat, analyzovat, poučit se z nich na komunitární úrovni a hledat řešení.
1.1.2 EHSV proto vítá každý účinný nástroj, kterým se podaří urychlit, aby se rovnost mužů a žen stala realitou v praxi.
1.1.3 EHSV podporuje návrh zřídit Evropský institut pro rovnost žen a mužů [4] (dále "Institut"), jelikož se domnívá, že se stane tímto účinným nástrojem – s velkým potenciálem – na podporu úsilí, jež vynakládá EU a členské státy, aby dosáhly pokroku v prosazování rovnosti žen a mužů jak v právech, tak v konkrétní praxi.
1.2 EHSV souhlasí s důvody, které vedou k vytvoření samostatné instituce, i s rozhodnutím, že Institut nesmí nahrazovat či oslabovat stávající osvědčené specializované agentury, nebo ty, jejichž ustavení se připravuje na komunitární úrovni [5].
Zřízení Institutu také nesmí zeslabit uplatňování principu mainstreamingu v orgánech a všech politikách a programech Společenství: EHSV je přesvědčen, že tento princip se tím naopak posílí.
1.3 EHSV soudí, že Institut si získá autoritu založenou na objektivitě, neutralitě, nezávislosti, expertní zkušenosti, na možnosti soustředit příslušné informace na jednom místě a může se stát významným nástrojem pro široké spektrum uživatelů.
Při důsledné aplikaci gender mainstreamingu bude Institut sloužit nejrůznějším "klientům" – od nejširších vrstev občanské společnosti až po rozhodovací orgány EU.
1.3.1 Navíc, Institut bude působit nejen dovnitř EU, ale v širším evropském kontextu, včetně přípravy dalších rozšíření EU, či působit na mezinárodním poli.
Bude tedy působit i pro kultivaci multikulturních vazeb a výměn.
1.4 EHSV se domnívá, že při tak ambiciózním záměru a úkolech, které Institut čekají, by bylo zapotřebí definovat kompetence a povinnosti jasněji, než to navrhuje Komise, pokud jde o jeho funkce výzkumné, šíření informací, osvěty atd.
Je nezbytné upřesnit cíle sběru dat a práce s nimi tak, aby Institut mohl beze zbytku plnit svoji roli v evropském rozhodovacím procesu.
V tomto ohledu je nutno připomenout, že všechny struktury Společenství musejí spoléhat na statistické nástroje jednotlivých členských států.
Institut by měl mít možnost objasňovat ze svého hlediska připravované projekty.
Institut by měl mít také vzdělávací roli v otázkách gender mainstreamingu a měl by mít možnost předkládat názory, pokud jde o komunitární iniciativy a činnosti v oblasti genderové rovnosti.
1.4.1 EHSV zastává názor, že upřesnění cílů a úkolů Institutu doloží jeho význam a jasně ukáže, že je nezbytné, aby disponoval potřebnými prostředky pro plnění těchto cílů.
1.5 Institut musí mít silnou morální autoritu; je zcela nezbytné, aby jeho fungování bylo transparentní, aby byly zajištěny skutečně účinné vazby na příslušné skupiny občanské společnosti, uvedené v článku 10 v bodě 1 a) – c), které disponují bohatou analytickou, expertní zkušeností, pokud jde o rovnost mužů a žen, a zároveň mohou odrážet bezprostředněji potřeby občanů v EU.
EHSV důrazně doporučuje, aby představitelé těchto skupin občanské společnosti měli větší počet míst ve Správní radě Institutu (viz dále 3.7.2, 3.7.3).
EHSV v této souvislosti znovu upozorňuje na významnou roli sociálních partnerů na různých úrovních při řešení problémů rovnosti mužů a žen na trhu práce.
1.6 Zároveň EHSV naléhá na to, aby představitelé evropských sociálních partnerů a příslušné reprezentativní nevládní organizace měli stejné postavení ve Správní radě jako ostatní členové, tj. aby měli hlasovací právo (viz dále bod 3.7.4).
1.7 EHSV soudí, že je zásadní, aby finanční prostředky určené pro Institut umožnily, aby cele plnil své poslání, po boku jiných komunitárních agentur nebo programů, které se také věnují problematice rovnosti žen a mužů, nikoli na jejich úkor.
1.8 Návrh nařízení neuvádí, kde bude Institut sídlit; EHSV nicméně podporuje, aby byl zřízen v některé ze zemí, které přistoupily do EU v roce 2004.
Důvodem je již projevený zájem ze strany některých těchto zemí, potřeba rovnovážné decentralizace institucí v EU, možnost bezprostřednějšího kontaktu s občany a občankami vybrané země z těchto zemí a větší seznámení s jejich zkušenostmi v oblasti rovnosti příležitostí mužů a žen.
1.9 EHSV je přesvědčen, že úzká spolupráce s Institutem bude oboustranně prospěšná a prohlašuje, že je připraven spolupracovat s budoucím Institutem v rámci komunitárních pravidel.
2. Úvod – obecné poznámky
2.1 8. března 2005 Evropská komise vydala Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o zřízení Evropského institutu pro rovnost žen a mužů [6] a ve svém tiskovém prohlášení [7] mj. uvedla, že
"Institut bude nezávislým špičkovým centrem na evropské úrovni.
Bude sbírat, analyzovat a šířit údaje z výzkumu a věrohodné a srovnatelné informace, které potřebují ti, kdo rozhodují v Bruselu a ve členských státech.
Bude mít dokumentační středisko a knihovnu, které budou přístupny veřejnosti.
Institut bude podněcovat výzkum a výměnu zkušeností, jelikož bude organizovat setkání těch, kdo rozhodují, expertů a zúčastněných stran a bude upozorňovat na opatření ve prospěch rovnosti mužů a žen akcemi jako konference, kampaně a semináře.
Další důležitou úlohou bude vypracovávat nástroje pro lepší integraci rovnosti mužů a žen ve všech komunitárních politikách."
2.2 Dlouhý čas, který uběhl od prvního podnětu o vytvoření Evropského institutu v r. 1995 [8] k vydání návrhu nařízení v březnu 2005, byl vyplněn expertním a politickým zkoumáním, které umožnilo připravit uvážené rozhodnutí.
2.3 Rada ve složení pro zaměstnanost, sociální věci, zdraví a ochranu spotřebitelů na svém zasedání 1. a 2. června 2004 vyjádřila – jednomyslně – podporu zřízení Evropského institutu [9]:
"Delegace bez výhrady souhlasily se založením Institutu a připomněly, že je důležité ustavit strukturu, která přinese přidanou hodnotu a nebude provádět duplicitní činnost s činnostmi, které již existují v této oblasti.
Zmínily rovněž, že je nezbytné, aby byla zachována rozpočtová neutralita."
Rada Institutu svěřila:
- otázky koordinace;
- sbírání a rozšiřování informací;
- zajišťování zviditelnění otázek spojených s rovností mužů a žen a
- tvorbu nástrojů pro začleňování otázek rovnosti mužů a žen do politik.
2.3.1 Následně Evropská rada vyzvala Komisi, aby předložila svůj návrh [10].
2.4 K rozhodnutí ustavit Institut tak došlo po rozšíření EU o deset nových zemí a EHSV soudí, že je důležité, že bude budován od samého počátku v rozšířené EU, což umožní zohlednit rozmanitější zkušenosti, situace a know-how.
2.5 EHSV nedávno ve svém stanovisku "Peking po 10 letech: Došlo k nějakému pokroku v oblasti rovnosti mužů a žen?" [11], rekapituloval vývoj a šíři činností v EU v oblasti rovnosti žen a mužů.
Odvolává se na toto stanovisko a zdůrazňuje, že je nutno konstatovat, že potřeby expertiz, analýz a informací a nároky na jejich kvalitu, rostou díky – a EHSV je tím potěšen – rozšiřování uplatňován principu gender mainstreamingu.
2.6 Praxe odhaluje stále existující a nové problémy, kterým čelí EU a její členské země a jejichž řešení je naléhavé.
Mají přímý vztah k genderové problematice a Institut se jimi bude muset zabývat:
- nerovnosti na trhu práce, zejména pokud jde o segregaci v povoláních, rozdíl v odměňování, rizika na trhu práce;
- kariérní postup žen a jejich přístup do manažerských nebo vedoucích pozic, sledování situace žen ve vedoucích a řídících funkcích;
- slaďování pracovního a soukromého života;
- přístup k celoživotnímu vzdělávání, sledování zvyšování profesní kvalifikace žen;
- demografický vývoj v EU;
- obchod se ženami (a dětmi) a jejich vykořisťování k sexuálním účelům;
- všechny genderově podmíněné formy násilí;
- deficit účasti žen na rozhodovacím procesu;
- obecný nedostatek vnímavosti k genderovým problémům a stale nedostatečné uplatňování principu gender mainstreamingu;
- stereotypní prezentování úlohy žen a mužů (ve vzdělávání, médiích, veřejném životě, ve světě práce);
- "nedostatečné uvědomění" si toho, jaké místo mohou zastávat ve společnosti, samotnými ženami;
- mezikulturní problémy;
- genderová rovnost v různých institucích, orgánech a organizacích, včetně organizací organizované občanské společnosti;
- atd.
2.6.1 EHSV již podrobněji poukázal na řadu oblastí, ve kterých je případné konat, ve svém stanovisku "Peking po 10 letech: Došlo k nějakému pokroku v oblasti rovnosti mužů a žen?" a odvolává se na ně [12].
2.7 Jak bylo zdůrazněno výše, EHSV si je vědom toho, že uplatňování gender mainstreamingu se rozšiřuje a vyvíjí.
Proto EHSV souhlasí, že úloha soustředit úsilí členských států a zúčastněných stran občanské společnosti pro poskytování pomoci v této věci komunitárním orgánům, musí být svěřena samostatné instituci, což přispěje k efektu synergie.
EHSV zároveň soudí, že by mělo být zajištěno, že se Institut a komunitární agentury budou vzájemně doplňovat, a že se princip genderového mainstreamingu bude dále rozvíjet v rámci agentur, v dobré spolupráci s budoucím Institutem.
Stejně tak musí být pravidlem spolupráce s institucionálními mechanismy pro rovnost žen a mužů.
2.8 EHSV připomíná, že založením Institutu se pokročí, což neznamená, že další opatření nejsou potřebná, aby se dosáhlo pokroku v prosazování rovnosti příležitostí do praxe a při plnění všech cílů přijatých v dokumentech Společenství.
Bude mimořádně důležité, aby se Institut aktivně zapojil do plnění lisabonských cílů zaměřených na podporu růstu a tvorby pracovních míst.
2.9 EHSV je nakloněn zřízení Institutu; považuje však za nezbytné, aby byl co nejpříznivěji přijat občanskou společností na evropské, národní a místní úrovni; bez této podpory by nemohl dobře začít svoji práci.
Je tedy nutné vložit do této nové instituce nezbytné prostředky, které jí dodají věrohodnost a důvěru.
To jí umožní rozvíjet úspěšně všechny formy aktivit a vyvolat zájem, jaký si zaslouží.
3. Konkrétní poznámky
3.1 EHSV je srozuměn s právním základem, z něhož vychází zřízení Institutu, tj. čl. 141 odst. 3 a čl. 13 odst. 2 Smlouvy o založení ES. Souhlasí s důvody uvedenými v preambuli, které vysvětlují i aplikaci článku 5 Smlouvy.
3.2 Stejně tak EHSV souhlasí, že spolupráce s existujícími strukturami – nadacemi a jinými orgány – je v souladu s přáním Rady nevytvářet duplicitní činnosti. EHSV vnímá, že odst.
12. Preambule implicitně zahrnuje další instituce a instance, které pracují v rámci EU, jako např.
Eurostat. EHSV se odvolává na Sdělení Komise o vytvoření rámce pro evropské regulační agentury [13] a na Předlohu interinstitucionální dohody o vytvoření rámce pro evropské regulační agentury [14] a bere na vědomí, že místo Institutu mezi dosavadními institucemi bude také definováno v tomto kontextu.
3.3 EHSV poukazuje na to, že název Institutu (čl. 1) v angličtině European Institute for Gender Equality jednoznačně vystihuje jeho poslání a umožňuje tak co nejširší konotace (etické, morální, estetické, sexuální atd.).
Jak ukázala zkušenost, slovo gender nemá přesný ekvivalent v různých jazycích EU.
Proto by překlady měly najít takové znění, které by se co nejvíce přiblížilo znění původnímu.
3.4 Pokud jde o cíle Institutu, EHSV se domnívá, že čl. 2 by měl zahrnovat jasný odkaz na prosazování principu gender mainstreamingu.
3.4.1 Dále EHSV soudí, že by Institutu mělo být svěřeno, že bude pomáhat organizacím zaměstnavatelů a zaměstnanců a dalším složkám organizované občanské společnosti v jejich práci týkající se rovnosti mužů a žen; tento cíl by měl být jasně uveden a vzat v potaz.
3.5 EHSV se domnívá, že úkoly ve čl. 3 jsou stejně důležité jako cíle.
Úkoly by měly být doplněny, jak bylo uvedeno v bodě 1.4 tohoto stanoviska.
3.5.1 EHSV žádá, aby v čl. 3 odst.
1 a) byli explicitně uvedeni sociální partneři. V této souvislosti připomíná, že evropští sociální partneři nedávno přijali Rámec akcí, jehož náplní je rovnost mužů a žen.
3.5.2 EHSV zdůrazňuje, že k průkaznosti přidané hodnoty Institutu přispěje, když bude pravidelně prezentovat své výstupy i nad rámec výroční zprávy, které tak budou přispívat k plnění úkolů vyplývajících např. z Rámcové strategie rovnosti mužů a žen.
Kromě zveřejnění výroční zprávy by měl zveřejňovat mimo jiné i svůj pracovní program (čl. 3 odst.
3.5.3 Otázky, jimiž se bude Institut zabývat, budou vyžadovat i odpovídající metody práce.
Měly by se přizpůsobovat různým typům genderových nerovností a diskriminací, tudíž by měl využívat mj. srovnávacích metod (benchmarking), případových studií, vertikálního (odvětvového) sběru dat, genderového rozpočtování, monitorování apod.
Spolupráce Institutu se specializovanými agenturami a institucemi musí být samozřejmostí i v tomto směru.
3.5.4 EHSV vnímá, že ve stejném článku je uvedeno, v odst. 1 d), že Institut provádí průzkumy v "Evropě", čímž se poukazuje na jeho širší působení v rámci EHP, v rámci budoucího rozšíření i v kontextu zemí Rady Evropy.
3.5.5 EHSV by chtěl přidat v čl. 3 odst. 1 g) národní, či regionální úrovně, což umožňuje otevření se dalším subjektům (parties prenantes), např. samospráv, které mají význam v šíření povědomí o otázkách genderové rovnosti u široké veřejnosti, v souladu s cíli uvedenými v článku 2 a v souladu s Preambulí.
3.6 EHSV souhlasí, že Institut bude nezávislý (čl. 5) na národních orgánech a občanské společnosti.
Soudí však, že by měl být nezávislý i na orgánech Společenství, což mu vůči nim umožní objektivnější přístup.
I proto navrhuje EHSV rozšířit počet zástupců občanské společnosti ve Správní radě, aby byla zajištěna větší nezávislost Institutu.
3.6.1 EHSV sdílí a podporuje princip, že Institut bude spolupracovat svobodně a nezávisle s institucemi ve členských státech.
Domnívá se, že by bylo vhodné svěřit členům poradního sboru odpovědnost získávat a dodávat v potřebnou dobu informace (viz níže bod 3.8.2).
V této souvislosti by mohla být vhodná úloha institucí, které mají působit v členských státech v rámci směrnice o přepracování směrnic o rovnosti šancí [15].
3.7 Pokud jde o orgány Institutu, EHSV oceňuje úsilí o to, aby Správní rada byla operativním orgánem, který by měl být schopen účinně řídit Institut tak, aby mohl pružně reagovat na změny a poptávku.
3.7.1 EHSV však soudí, že Komise může jmenovat členy Správní rady, kteří zastupují zmíněné skupiny, pouze na návrh uvedených organizací.
To by mělo být uvedeno v příslušném článku 10.
3.7.2 EHSV zdůrazňuje, že k tomu, aby byla Správní rada schopna odpovědět adekvátně na potřeby, tj. reflektovala povinnosti vůči Evropské komisi a členským státům a zároveň měla odpovídající zpětnou vazbu od občanské společnosti, je zapotřebí účinné a zřetelné zastoupení evropských sociálních partnerů a příslušné nevládní organizace na komunitární úrovni, jež má – řečeno slovy nařízení – oprávněný zájem přispívat k boji proti diskriminaci z důvodu pohlaví a k prosazování rovného postavení žen a mužů.
Navíc není žádný důvod, proč by nemohlo být navrženo takovéto zastoupení zástupců občanské společnosti.
Na rozdíl od tripartitních subjektů Společenství nebude zastoupena národní úroveň sociálních partnerů, proto je žádoucí, aby alespoň tímto způsobem byla garantována aktivní účast sociálních partnerů i odpovídající nevládní organizace.
3.7.3 EHSV si proto naléhavě přeje rozšířit počet členů ve Správní radě.
Považuje za vhodné zvýšit počet zástupců tak, aby jich bylo šest z každé strany (Rady, Komise, sociálních partnerů a příslušné nevládní organizace na komunitární úrovni); to by zároveň umožnilo organizacím zmíněným v čl. 10 (1) a) – c) vybrat kandidáty tak, aby zajistily rovné zastoupení žen a mužů.
Vyplývá z toho, že každá z těchto tří zmíněných organizací by měla dvě místa.
3.7.4 Není rovněž zdůvodněno, proč nemají mít zástupci sociálních partnerů a nevládní organizace hlasovací právo.
K lepšímu zajištění nezávislosti, autonomie a objektivity jednání, EHSV se obrací na Komisi, aby bylo včleněno, že každý zástupce organizací zaměstnavatelů, zaměstnanců a příslušné nevládní organizace má plné hlasovací právo.
Je to v souladu s odstavcem 4, kde se uvádí, že "každý člen Správní rady, a v případě nepřítomnosti jeho zástupce, má jeden hlas".
3.7.5 EHSV soudí, že ředitelé Evropské nadace pro zlepšování životních a pracovních podmínek, Evropské agentury pro bezpečnost a zdraví při práci, Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání a Evropské agentury pro základní práva by mohli mít případně přímou možnost účastnit se schůzí Správní rady Institutu jako pozorovatelé (čl. 10, odst. 11); ředitel Institutu by měl mít také možnost se účastnit jednání těchto institucí (z pověření Správní rady a/nebo na základě "memoranda o porozumění").
3.8 EHSV respektuje, že úlohou poradního sboru bude umožnit členským státům zapojení relevantních orgánů a vytváření sítě odborníků.
Tento orgán nebude mít rozhodovací pravomoci v rámci Institutu podle čl.
12, je tudíž zbytečné zmiňovat, že tři členové, kteří zastupují zainteresované strany na evropské úrovni, nemají hlasovací právo.
Stejně tak vzniká otázka, proč jsou jmenováni Komisí; bylo by žádoucí, aby byli jmenováni přímo organizacemi uvedenými v čl. 10 odst.
3.8.1 Je třeba najít způsob, aby zastoupení žen a mužů v poradním sboru bylo vyvážené.
3.8.2 Jak bylo uvedeno výše v bodě 3.6.1, bylo by vhodné, aby členové poradního sboru měli odpovědnost za zajištění spolupráce mezi institucemi ve svých zemích a Institutem (čl. 12 odst. 4).
3.9 EHSV má výhrady k uvažovanému finančnímu zajištění Institutu.
V citovaném prohlášení Rady (bod 2.3 tohoto stanoviska) spatřuje EHSV rozporuplné pokyny: vyrovnat se zadáním přinést přidanou hodnotu, tedy plnit náročné úkoly, při zachování rozpočtové neutrality.
3.9.1 Počítá se, že financování Institutu bude částečně odečteno z financování programu PROGRESS.
Bod 3.6. důvodové zprávy návrhu Nařízení uvádí, že "aktivity Institutu budou odlišné od aktivit navrhovaných v rámci části věnované rovnosti žen a mužů v programu PROGRESS (2007-2013)". EHSV v tom vidí argument na podporu svého postoje, které vyjádřil ve svém stanovisku k programu PROGRESS:
"Výbor dává v této souvislosti podnět, aby prostředky rozpočtované na Institut pro rovnost obou pohlaví nebyly při vytváření globálního finančního rámce programu PROGRESS vyjádřeny jako prostředky, o něž se rozpočet snižuje – jak se zřejmě podle všeho v předkládaném návrhu stalo – nýbrž, aby se plánovalo samostatné vlastní financování." [16]
3.9.2 EHSV proto doporučuje, aby finanční prostředky nezbytné pro chod a dobré fungování Institutu byly zohledněny při jednáních o finančních perspektivách EU a byly alokovány, přinejmenším postupně, tak, aby Institutu umožnily splnit nároky, které budou na něj kladeny, v právní a finanční jistotě.
3.9.3 EHSV se domnívá, že soustředěním práce o genderové rovnosti do jednoho místa dochází k úspoře na komunitární i národní úrovni.
Předpokládaný rozpočet pro program PROGRESS by neměl být tudíž o tuto částku připraven, ale naopak navýšen v případě, že nebude rozhodnuto o samostatném finančním krytí Institutu.
3.9.4 V žádném případě nesmí být zřízení Institutu záminkou ke snížení financování jiných institucí, jako např. Dublinské nadace, které ve své činnosti také mj. zabývají problémy spojenými s rovností příležitostí.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Zlepšení tvorby právních předpisů
(2006/C 24/12)
Dne 7. února 2005 požádal Ministr pro evropské záležitosti Spojeného království pan Denis McSHANE jménem britského předsednictví Rady Evropské unie Evropský hospodářský a sociální výbor o průzkumné stanovisko ve věci Zlepšení tvorby právních předpisů.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 27. července 2005.
Zpravodajem byl pan Daniel RETUREAU.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 28. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 105 hlasy pro, 3 hlasy proti a 8 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí stanoviska
1.1 Co je zlepšení tvorby právních předpisů
1.1.1 Zlepšení tvorby právních předpisů představuje skutečnou sociální potřebu a EHSV se jí bude zabývat s cílem zprostředkovat evropským institucím a vládám potřeby občanské společnosti a uživatelů práva.
1.1.2 Cílem zlepšení tvorby právních předpisů je především zaujmout hledisko uživatele právních norem.
Z této skutečnosti vyplývá důležitost participativního postupu, kdy je uspořádána předběžná konzultace s organizacemi občanské společnosti, přičemž se bere na vědomí jejich reprezentativnost, a sociálními partnery, skupinami přímo dotčenými příslušným právním předpisem, a zároveň je konstruktivním způsobem využito prostředků a kompetencí poradních institucí.
1.1.3 Cílem je rovněž redukovat tvorbu právních předpisů, bojovat proti legislativní inflaci a zjednodušit acquis, neboť přílišné množství předpisů způsobuje nepřehlednost práva, což staví překážky zejména obchodu; jde také o zajištění účinného a jednoduchého provádění dané normy.
1.1.4 Zlepšení tvorby právních předpisů znamená také nový obrat zákonodárství k podstatě, k upřednostnění cílů, jichž má být dosaženo.
Cílem je také připravovat předpisy, jež budou pružné, přizpůsobitelné a zároveň dostatečně trvalé, což předpokládá přesnost a především soudržnost celku od koncepce až po provádění v praxi.
1.1.5 Zjednodušení znamená co nejvýraznější snížení složitosti práva, neznamená to však, že by bylo nutno za každou cenu radikálně redukovat dílo zákonodárných orgánů Společenství nebo deregulovat, což by bylo v rozporu s očekáváním jistoty vyjadřovaným občanskou společností a s potřebami právní jistoty a stability u podniků, zejména malých a středních.
1.1.6 Veškeré právní předpisy nebo jejich části, jež zastaraly, je nutno výslovně zrušit.
1.2 Jak zvýšit kvalitu právních předpisů Společenství
1.2.1 Každé generální ředitelství (GŘ) Komise musí vzhledem k množství textů, které spadají do jeho kompetencí, a vzhledem ke složitosti těchto textů (měřitelné například celkovým počtem řádků a odkazů na předchozí právní předpisy, a dále administrativními povinnostmi, jež z nich vyplývají) navrhnout program přiměřeného zjednodušení, jenž bude začleněn do celkového programu Komise, v němž vysvětlí nutnost a očekávaný dopad svých návrhů pro adresáty právního předpisu, jenž má být zjednodušen.
Tento program stanoví návrhy opatření pro každou skupinu textů (zrušení, změna, kodifikace…) a odhad prostředků nezbytných pro realizaci tohoto programu.
1.2.2 Komise vypracuje konsolidovanou výroční zprávu s názvem "Zjednodušení acquis a zlepšení tvorby právních předpisů", v níž představí program na daný rok a informuje o účinnosti realizace programu na rok předešlý, a z ní vyplývajícího stavu průběžného střednědobého programu zjednodušení a jejího pracovního programu.
Bude zde analyzován vývoj zjednodušení a zlepšení tvorby právních předpisů na úrovni Společenství a jednotlivých členských států, případně budou též doplněny nové návrhy a doporučení.
Cílem je vyhnout se nadměrnému množství zpráv a sdělení, jež se svým obsahem vzájemně protínají či překrývají.
1.2.3 Pravomoc podávat podněty není neutrální – má zásadní vliv na výběr priorit a cílů právních předpisů, jejich přípravy, formulace a změn v případě pozměňovacích návrhů ze strany zákonodárného orgánu.
Kvalita a relevance legislativního návrhu mají přímý vliv na trvání a výsledek postupu přijetí.
Nekvalitní příprava podnětu totiž vede k výrazné ztrátě času a prostředků, jež postihuje všechny zainteresované instituce a poradní organizace.
1.2.4 Kvalita textu přijatého na konci legislativního procesu a kvalita transpozice směrnic mají také nežádoucí vliv na sporné věci a výkon soudní moci jak na státní úrovni, tak na úrovni Společenství, stejně jako na náklady pro státní orgány i osoby podléhající pravomoci, pokud text vykazuje nedostatky nebo způsobuje obtíže při výkladu.
1.2.5 Komise a zákonodárný orgán nejsou vševědoucí – sociální, hospodářská a technologická realita je složitá a zároveň proměnlivá.
Zásadní změna nebo zvýšení flexibility určitého právního předpisu, jehož praktické účinky se míjejí se zamýšlenými cíli nebo jsou s jeho prováděním spojeny nadměrné náklady pro státní orgány nebo uživatele, nepředstavuje oslabení autority zákonodárného orgánu, ale naopak je projevem politické inteligence, jež posílí důvěru adresátů a dodržování práva.
1.2.6 Zahájené hodnocení legislativní produkce musí proto být uzavřeno studií (nebo hodnocením) dopadu (impact assessment), kde bude posouzeno, jak může být daný právní předpis ve skutečnosti přijat, jak bude začleněn do stávajícího souboru právních předpisů, a zváženy budou také případné problémy při jeho provádění.
1.2.7 V případě, že se Komise rozhodne stáhnout již přezkoumávané legislativní návrhy, bylo by zapotřebí, aby odůvodnila toto své rozhodnutí ukončit již zahájený legislativní postup a aby tento krok prodiskutovala se zákonodárnými a poradními orgány a zároveň s organizacemi občanské společnosti, jejichž stanovisko bylo požadováno nebo jejíž zájmy mohou být tímto stažením zasaženy.
1.2.8 Legislativní hodnocení, ex ante i ex post, lze provést pouze pluralitním a participativním způsobem, čímž bude zajištěna jeho nesporná politická a praktická legitimita.
Zatímco hodnocení ex ante předchází nejprve přípravnému procesu a poté jej doprovází, hodnocení ex post probíhá ve dvou fázích: nejprve během transpozice směrnic nebo provádění nařízení, kde může dojít k prvním obtížím u přijetí a provádění, a poté během hodnocení dopadu v pravém slova smyslu, jež je prováděno po předem stanovené době provádění předpisu v praxi a jež může odhalit neočekávané, případně dokonce nežádoucí důsledky.
Toto hodnocení dopadu může zahrnovat zpětnou vazbu (feedback) pro daný předpis nebo prováděcí pravidla k tomuto předpisu [1].
1.2.9 Negativní nebo neočekávané důsledky mohou být různého druhu: jejich hodnocení ve smyslu nadměrných nákladů pro státní orgány nebo uživatele práva musí být doplněno o studii jejich dopadu z hlediska sociálního, ekonomického, environmentálního nebo z hlediska základních práv.
1.2.10 Je nezbytné zhodnotit výkon prováděcích pravomocí jak na úrovni Společenství (přímé provádění, komitologie regulace, regulační agentury), tak národní (ministerstva, orgány decentralizované státní správy, nezávislé správní orgány), jejich dopad (administrativní postupy požadované po uživatelích, náklady, složitost) a účinnost kontrol nebo případných sankcí.
Zákonodárný orgán musí mít možnost provést sledování tohoto postupu, jenž spojuje regulaci a provádění.
1.2.11 Členské státy musejí rovněž vyvinout a zdokonalit vlastní nástroje hodnocení a poté podat Komisi a národnímu zákonodárnému orgánu zprávu o výsledcích, s uvedením úspěšného provádění a problémů, s nimiž se setkaly.
1.2.12 Účinné sledování a nápravná opatření umožní politika vzájemné koordinace, informovanosti a výměny poznatků o národních postupech a jejich účinnosti, pravidelné zveřejňování transpozičních tabulek v souladu s rozhodnutím Komise a přehledu rozvoje vnitřního trhu.
1.2.13 Evropský hospodářský a sociální výbor bude pokračovat ve svém závazku z října roku 2000 (Kodex chování) přijímat výroční stanoviska k souhrnné zprávě s názvem "Zjednodušení acquis a zlepšení tvorby právních předpisů" a ke sdělením a různým sektorálním zprávám předkládaným Komisí v oblasti zjednodušení acquis a kvality tvorby právních předpisů.
1.3 Závěr
1.3.1 EHSV se domnívá, že úkol zjednodušit soubor právních předpisů Společenství a zajistit jeho soudržnost a náležitost není pouze otázkou metod a postupů, ale také otázkou hluboce politickou, jež vyžaduje výraznou mobilizaci sil na interinstitucionální úrovni opírající se o neméně intenzívní účast organizované občanské společnosti.
STANOVISKO
2. Úvod
2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) obdržel žádost Britského předsednictví o stanovisko k tématu "Zlepšení tvorby právních předpisů"; dále obdržel 12. zprávu Komise na téma zjednodušení právních předpisů Společenství a zohlednil její sdělení "Zlepšení tvorby právních předpisů, růst, zaměstnanost" navazující na Evropskou radu o změně Lisabonské strategie a nedávné rozhodnutí Komise o transpozici směrnic.
2.2 Návrhy Výboru nezpochybňují metodu Společenství založenou na právním státě (rule of law), jež byla znovu potvrzena a konsolidována v ústavní smlouvě a dále doplněna připojením přímého postupu občanské společnosti k pravomoci podávat podněty.
Opírají se především o závěry Edinburské rady z roku 1992, Bílou knihu o správě a Lisabonskou strategii (2000-2001), Interinstitucionální dohodu z 16. prosince 2003 a zohledňují práce provedené z iniciativy šesti předsednictví a Rady.
2.3 Trvají však na účasti občanské společnosti v procesu přípravy, hodnocení a konečné revize právních předpisů.
Stanoviska a návrhy Výboru k předmětu a kvalitě legislativních návrhů mají za cíl konstruktivním způsobem přispět ke zlepšení právního a administrativního prostředí ve prospěch podniků a občanů.
2.4 EHSV uznává potřebu zlepšení tvorby právních předpisů a vítá veškerou iniciativu v tomto směru.
Zdůrazňuje ovšem, že všechny právní předpisy nesmějí být považovány za zbytečné či hendikepující pro EU v jejím přizpůsobování se požadavkům, které se na ni kladou.
Ostatně nemohl by podpořit proces, který by vedl Komisi jakožto ochránkyni zájmů Společenství a motor evropské integrace k tomu, aby se vzdala svého práva na iniciativu, jímž přispívá k tvorbě "Unie zajišťující stále těsnější soužití mezi národy".
I. CO JE ZLEPŠENÍ TVORBY PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ
3. Zlepšení tvorby právních předpisů: prioritní strategie Společenství
3.1 Zlepšení tvorby právních předpisů znamená přispět k lepší správě a k jednodušším a srozumitelnějším právním předpisům, které také vytvoří u občanské společnosti dobrý obraz evropských institucí ohledně jejich způsobilosti efektivně jednat; jedná se tedy o obnovení důvěry občanské společnosti v instituce vydávající právní normy.
3.2 V současné době je vzhledem k složitosti a počtu platných předpisů, obtížnému přístupu k použitelným předpisům a připravovaným předpisům zpochybněna zásada rovnosti před zákonem; požadavky srozumitelnosti a dostupnosti právních předpisů se proto musejí stát řídicími principy zjednodušení acquis i přípravy nových legislativních návrhů.
3.3 Charta základních práv Evropské unie, slavnostně vyhlášená roku 2000 v Nice, potvrzuje právo evropských občanů na dobrou správu; informování a účast adresátů, nutnost legislativních návrhů, využití nezávislých a spolehlivých odborných studií, používání zásad proporcionality a subsidiarity, kvalita právních předpisů, jejich transpozice nebo provádění a zjednodušení administrativy jsou základními předpoklady účinnosti tohoto práva z hlediska uživatelů práva.
3.4 Priority "zjednodušení acquis" a "zlepšení tvorby právních předpisů" prostřednictvím opatření Společenství přijatých za tímto účelem částečně sdílejí týž cíl dobré správy a vyžadují vyčlenění dostatečných prostředků; je třeba integrovat je do procesu přípravy a provádění právních předpisů.
Jakmile bude tento proces řádně spuštěn, bude zapotřebí mu náležitými prostředky dodat politickou podporu.
3.5 Zjednodušení acquis a zlepšení kvality a účinnosti právních předpisů se staly absolutní prioritou Společenství v oblasti konkurenceschopnosti, růstu a zaměstnanosti, trvale udržitelného rozvoje, kvality života občanů Unie, a to rovněž s cílem usnadnit hospodářskou činnost evropských podniků na vnitřním trhu a v obchodování se třetími zeměmi.
3.6 Provedené práce a přijaté iniciativy jsou nicméně prozatím vzdáleny vytyčeným cílům; současný neúspěch Lisabonské strategie, konstatování a návrhy zprávy Wima Koka a znovuoživení strategie Evropskou radou vedou nevyhnutelně k přehodnocení strategie zaujaté institucemi a členskými státy od roku 1992, ostatně ještě značně posílené roku 2001, s cílem zlepšit tvorbu právních předpisů a jejich provádění.
3.7 EHSV sdílí postoj Komise, podle kterého je nutno přistoupit k celkovému přehodnocení potřeb a dostupných prostředků. Totéž platí také na národní úrovni.
3.8 Obtíže Evropy v oblasti konkurenceschopnosti, budování znalostní ekonomiky a z politického hlediska v transparentnosti, participace, účinnosti a přijetí právních předpisů občany a podniky, vyžadují rozhodné posílení, u některých aspektů dokonce novou definici metod a zároveň nové vyčlenění prostředků, jež budou využity ke zlepšení tvorby právních předpisů v evropské pětadvacítce, která se ostatně v budoucnu bude dále rozšiřovat.
3.9 Stávající strategie Komise se zřetelně vzdaluje od dvou sdělení vydaných v březnu 2005 [2] a měla by být během tohoto roku doplněna o návrh operačního rámce pro agentury.
Tento rámec by podle EHSV měl pouze poskytnout hlavní směry, aniž by se vyjadřoval k autonomii agentur, jež jsou již řízeny Účetním dvorem v oblasti plnění rozpočtu a soudními orgány v případě sporných věcí.
3.10 12. zpráva "Zlepšení tvorby právních předpisů 2004" [3] připomíná: akční plán Komise "Zjednodušení a zlepšení právního prostředí", interinstitucionální dohodu (AII) z prosince 2003 [4] a strategii členských států obsaženou v mezivládním akčním programu přijatém v květnu 2002 ministry státní správy.
Komise ve své 11. zprávě "Zlepšení tvorby právních předpisů 2003" [5] připomněla cíle, o nichž je mimo jiné podrobně pojednáno v osmi tematických sděleních. [6]
3.11 Akční plán Komise vychází z přípravných prací expertů a z Bílé knihy o evropské správě z roku 2001 a z prací skupiny pro kvalitu právních předpisů, zřízené roku 2000 ministry státní správy; od té doby panuje dostatečně široký konsensus.
3.12 Zlepšení acquis communautaire prostřednictvím zjednodušení představuje pro Komisi základní cíl, k jehož splnění si stanovila metodiku a prostředky.
3.13 Komise přijala rámcová opatření týkající se pravidel pro předběžné konzultace, provádění hodnocení dopadu, kvality a pravidel přípravy nových právních předpisů, a to již od počátku procesu spuštěného v roce 1992 Radou v Edinburghu v otázce zjednodušení a dodržování zásad proporcionality a subsidiarity.
Sledování a pokrok jsou popsány ve dvanácti výročních zprávách, přes svůj reálný obsah však zdaleka nejsou pro uživatele práva dostatečně přesvědčivé.
3.14 Iniciativa Rady přijatá v době irského předsednictví, jejímž cílem bylo zlepšit právní předpisy, se v roce 2004 stala předmětem deklarace šesti předsednictví o zlepšení právních předpisů [7].
Zasedání Rady na téma konkurenceschopnosti v listopadu 2004 určilo zhruba dvacítku legislativních aktů (rozdělených do 15 priorit) ke zjednodušení a pokračovalo v práci na tomto tématu v únoru 2005; Komise si vzala na starost konkretizovat tyto hlavní směry a úspěch tohoto procesu se stal absolutní nutností.
3.15 Komise ve svém sdělení "Zlepšení právní úpravy v oblasti růstu a pracovních míst v Evropské unii" [8] v rámci revize Lisabonské strategie nově definovala svůj přístup z roku 2002.
3.16 EHSV se rovněž jako institucionální zástupce organizované občanské společnosti plně zavazuje přispívat od počátku a mnohem aktivněji k iniciativě, jejímž cílem je dát Evropě lepší právní předpisy, jež budou jasnější, soudržnější a účinnější, a budou tak moci vyhovět legitimním očekáváním občanů a podniků.
Protokol [9] uzavřený s Komisí mu umožňuje uspořádat konzultace k legislativním návrhům.
Jeho stanoviska musejí být v tomto ohledu průraznější a musejí prioritně zaujímat pozice adresátů příslušného právního předpisu.
4. Základy strategie pro zlepšení tvorby právních předpisů v Evropě
4.1 Právní předpisy představují dle právního rámce ustanoveného smlouvami přednostní způsob činnosti Společenství, na rozdíl od členských států, jež mohou využít širší paletu nástrojů.
4.2 Zlepšení právních předpisů (stávajících i budoucích) by nemělo mít za cíl pouze zjednodušení, ale také koherentní používání právních konceptů a jasnost formulací, a to prioritně v oblastech, kde se právní předpisy nejrychleji vyvíjejí, kde je jich nejvíce nebo kde jsou nejsložitější.
Můžeme zde citovat příklad právních předpisů týkajících se vnitřního trhu a životního prostředí, dopravní politiky nebo statistik.
4.3 Lisabonská strategie, a zejména pak nutnost zlepšit konkurenceschopnost a cíl lepší evropské správy [10], předpokládají obzvláště přezkoumání funkce regulace a podmínek jejího zajištění, a zároveň také dopad evropských právních předpisů v členských státech (tvorba právních předpisů, správa), aby bylo zajištěno jednotnější provádění práva a legislativní soudržnost na tzv. "level playing field" vnitřního trhu.
Z těchto důvodů nemohou transpozice přidávat zbytečná ustanovení či směrnice komplikovat.
4.4 Evropská rada v Lisabonu již požádala Komisi, Radu a členské státy, aby pro rok 2001 definovaly strategii, jejímž cílem bude koordinované zjednodušení právního prostředí [11].
Dále zdůraznila nutnost zaměřit se na nové, pružnější typy právních předpisů.
4.5 EHSV se domnívá, že tyto nové typy právních předpisů, jimž vyjadřuje podporu [12], předpokládají bezprostřednější a trvalejší zapojení občanské společnosti do zákonodárného procesu, a to buď ve spolupráci s institucemi, nebo autonomnějšími způsoby (koregulace a autoregulace), jak stanoví AII z prosince 2003.
4.6 Je zapotřebí navázat nová partnerství se socio-ekonomickými subjekty (lépe mobilizovat zaměstnanecké výbory, sociální dialog, ale také vytvořit sektorální výbory nebo např. tematické pracovní skupiny), neboť dochází ke globalizaci a dematerializaci ekonomiky (digitální ekonomika a znalostní společnost, otázky průmyslového vlastnictví a autorská práva, podnikové audity, nové finanční nástroje a služby) [13], což si vyžádá přehodnocení tradičních postupů a nástrojů nebo přinejmenším předpokládá překonání obtíží při jejich přizpůsobení rychlému vývoji trhů a potřebám v oblasti inovací, investic či vzdělávání a výzkumu.
4.7 Komise již spustila proces konzultací, hodnocení dopadu, jejichž cestovní mapy zveřejňuje každý rok, a to zejména s důrazem na srovnávací metodu cost-benefit analýzy (poměr nákladů a výnosů), jež je doplněna dalšími nástroji, jako například analýzou na základě více kritérií.
Pouhá analýza cost-benefit nepředstavuje pro EHSV zcela relevantní nástroj pro všechny oblasti a pro všechny důsledky právních předpisů (např. veřejné zdraví nebo životní prostředí).
Do této analýzy by totiž měla být zahrnuta také oblast provádění základních práv nebo problematika obecného zájmu, jež se z hlediska poměru nákladů a výnosů hodnotí jen obtížně.
4.8 Kromě sdělení "Aktualizace a zjednodušení acquis communautaire" [14], jež stanoví akční rámec, byly zahájeny dvě konkrétnější iniciativy týkající se jednak právních předpisů pro oblast zemědělství [15] a v roce 2004 pro oblast rybolovu [16], jež jsou zvláště obsáhlé a prodělávají překotný vývoj, a za druhé zjednodušení vnitřního trhu (SLIM), jež bylo zahájeno v roce 1996 a doposud přineslo sice dílčí, avšak povzbudivé výsledky, jež však nejsou výrazně sledovány ze strany Rady a Parlamentu až do té míry, že program zjednodušení působí dojmem, jako by byl opuštěn. [17]
4.9 Cílem interinstitucionální dohody (AII) ze dne 16. prosince 2003 mezi Komisí, Parlamentem a Radou [18] je založit mezi institucemi nový přístup k legislativní funkci, jež otevírá větší možnosti ve prospěch smlouvy, koregulace a autoregulace.
EHSV přijal stanovisko navazující na tuto dohodu k tématu zjednodušení [19] a výše zmíněnou informační zprávu o alternativních formách regulace [20].
Do té doby EHSV soustředil svoji pozornost na program SLIM.
Provádění AII by dle názoru Výboru mělo probíhat se zvláštním zřetelem k malým a středním podnikům a provádění Evropské charty malých podniků.
4.10 Někdy zaznívá požadavek, aby více než polovina právních předpisů platných v členských státech pocházela od Společenství; v roce 2000 během přípravných prací na správě dosáhl rozsah acquis communautaire počtu 80000 stran; jiné studie dnes naznačují mírnější rozvoj v řádu 10 % nových vnitřních právních předpisů.
4.11 Provádění těchto právních předpisů v každém případě představuje náklady na přípravu, transpozici a provádění nejen pro Unii a členské státy, ale také pro podniky a fyzické osoby, již jsou povinni znát zákony, dodržovat je a vykonávat specifické úřední postupy (compliance costs – náklady na provádění).
4.12 Náklady na tvorbu právních předpisů, jejich dodržování a administrativní a byrokratické důsledky se jen obtížně hodnotí, zejména podniky se však rostoucí měrou kriticky vyjadřují k náročnosti, obtížím, překážkám a někdy přebytečným postupům, jež z nich vyplývají a dle některých představují významnou brzdu evropské konkurenceschopnosti, což úzce souvisí s obavami Rady a Komise.
Tyto náklady je nutno analyzovat a zaujmout objektivní přístup ke kvalitě právních předpisů.
OECD odhaduje náklady na provádění těchto předpisů na 3-4 % evropského HDP [21].
4.13 Tento úhel pohledu skrze náklady na provádění a dopad na konkurenceschopnost je sice nezanedbatelným, avšak nikoli jediným či hlavním přístupem k této problematice [22].
Bylo by nicméně možné uvažovat o přístupu založeném na nejlepších právních předpisech; ten by k dosažení cílů vyžadoval minimální náklady na provádění a dodržování; tento návrh je obsahem Mandelkernovy zprávy – EHSV by rád tento přístup experimentálně ověřil u návrhů, jež budou mít dopad na podniky, zejména pak na malé a střední podniky.
Komise již ve svém přístupu zvažuje otázku administrativních nákladů a v současné době pracuje na pilotním projektu, jehož cílem je vytvořit jejich modely (EU Net Admin.
Costs model).
4.14 Tvorba právních předpisů představuje politický akt, který se kromě institucí Společenství a vlád dotýká občanské společnosti a všech evropských občanů.
Existuje řada kritik nejasnosti a složitosti postupů přípravy evropského práva a jejich nedostatečné transparentnosti a sterilního zavádění požadavků a postupů do transpozice nařízení, a to i v případě, že to nařízení ani nevyžaduje (gold plating).
Jedná se o spletité úřední postupy, jež znásobují překážky, papírování a náklady pro uživatele práva (red tape).
Nevládní organizace a sociální partneři si navíc stěžují na často formální charakter a omezení postupů pro předběžné konzultace, jakkoli se jedná o náročné a nákladné investice z hlediska času a odbornosti.
4.15 Jedná se o problémy institucí a jejich viditelnosti, správy a demokracie, a to jak pro instituce samotné, tak pro členské státy; jedná se o obraz Evropy a jejích institucí, jež dnes čelí povinnosti najít rychlá a účinná řešení; jedná se zároveň o lepší způsoby, jimiž čelit výzvám růstu, zaměstnanosti a konkurenceschopnosti v Evropě.
Členské státy musejí také zvážit reformu státu a jeho správy, neboť i ony jsou přímými adresáty těchto kritik a klíčovým předpokladem je i jejich aktivní přispění k lepší globální správě.
4.16 To má přímý dopad na pokrok evropské myšlenky a budování Unie, obzvláště v okamžiku, kdy je politická debata o ústavní smlouvě středem pozornosti občanů.
Je zapotřebí vyhovět očekáváním občanů a občanské společnosti v oblasti zvýšení kvality a čitelnosti právních předpisů Společenství, pracovat na jejich zjednodušení a vždy vyhodnocovat byrokratickou zátěž provádění práva jak pro správní orgány, tak pro podniky.
II. ZLEPŠENÍ KVALITY PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ SPOLEČENSTVÍ
5. Zjednodušení acquis
5.1 V únoru 2003 zahájila Komise rámcovou činnost s cílem zmenšit objem acquis communautaire, zlepšit přístupnost právních předpisů a zjednodušit existující právní předpisy.
Na tomto základě Komise sestavila průběžný program zjednodušení a představila třicítku iniciativ, které přinášejí zjednodušení pro hospodářské aktéry, občany a národní správy.
Zákonodárný orgán má v tuto chvíli před přijetím přezkoumat ještě 15 návrhů právních předpisů.
5.2 EHSV očekává, že Komise v říjnu 2005 představí novou etapu programu zjednodušení.
Nová etapa by zejména měla zohlednit stanovisko zainteresovaných stran (viz veřejnou konzultaci spuštěnou 1. června na internetové stránce EUROPA) a přidat sektorový přístup.
5.3 EHSV připomíná význam provádění interinstitucionální dohody "Zlepšení tvorby právních předpisů", přijaté v prosinci 2003 a zejména odstavec 36, který se týká pracovních metod Rady a Evropského parlamentu pro přezkoumání návrhů zjednodušení.
5.4 Kodifikace, základní nástroj pro zjednodušení, musí legálně nahradit nesjednocené právní předpisy, sjednotit je a harmonizovat.
Předešlé právní předpisy musí být výslovně zrušeny, aby zákoník nabyl právní jistoty, již od něj očekávají adresáti a uživatelé práva.
Z toho vyplývá oficiální přijetí právních předpisů zákonodárným orgánem, na rozdíl od konsolidace provedené Úřadem pro úřední tisky, která je technického rázu a nezaručuje tutéž právní jistotu, ačkoli usnadňuje znalost práva.
Konsolidace je vlastně příprava ke kodifikaci.
5.5 Kodifikovaná oblast musí být do jisté míry úplná či právně ustálená, pokud se provádí kodifikace trvalého práva; v určitých oblastech lze uvažovat o jiném způsobu kodifikace, pokud je nezbytná částečná novelizace uplatnitelného práva.
5.6 Pokud se jedno ustanovení může vyskytovat ve více zákonících, má být uvedeno v jednom zákoníku jako hlavní a v ostatních zákonících ve zvláštní tištěné podobě s uvedením zákoníku, ve kterém je uvedeno jako hlavní.
5.7 Pokud se při konsolidaci zjistí vnitřní rozdíly, jako jsou definice či odlišné výrazy v textech, mělo by být zákonodárnému orgánu co nejdříve předloženo celkové přepracované znění nahrazující konsolidovaný text.
5.8 Oprava a zveřejnění případných chyb ve zrušení či kodifikaci se provádějí v co nejkratším termínu.
5.9 Systematické provádění konsolidace představuje stálý a účinný prostředek zjednodušování, který může poukázat na nezbytnost kodifikovat či revidovat právní předpisy, aby byly jasnější a provázanější; to značně usnadňuje přístupnost platného práva.
5.10 Internetové stránky EUR-Lex musejí umožňovat přístup k veškerému uplatnitelnému právu; všechny kodifikované a konsolidované texty platného práva musejí být v EUR-Lexu trvale uvedeny.
5.11 Avšak po určitě době se uplatnitelné texty obtížně vyhledávají kvůli způsobu přístupu k Úředním věstníkům, což znemožňuje úplnou znalost acquis.
Tento technický problém je třeba vyřešit.
6. Návrhy EHSV k metodám pro zlepšení tvorby právních předpisů
6.1 Internetové stránky PreLex by měly umožnit přístup k veškerému vypracovávanému právu a zařadit jej do kontextu (s uvedením hodnocení, konzultací, studií a vysvětlení); pokud připravované právní předpisy odkazují na jiné směrnice či nařízení, měly by být přímo přístupné prostřednictvím internetové adresy nehledě na datum vydání v Úředním věstníku.
6.2 Je třeba výslovně zrušit či změnit jakoukoli předcházející normu, která odporuje novým právním předpisům.
6.3 Většina metod již existuje a používají se, ale některé z nich by měly být zdokonaleny.
Je možné uvažovat o jiných metodách či úpravách, ale jejich zavedení jako celku by nemělo nevhodně zatížit či zpomalit postupy vypracování, které jsou již dosti složité, tím spíše, že Ústavní smlouva by měla z postupu spolurozhodování učinit běžný legislativní proces.
6.4 Komise tedy navrhuje (KOM(2005) 97) ve svém rámci vytvořit dvě pracovní instance: skupinu národních expertů na vysoké úrovni v oblasti tvorby právních předpisů, která jí bude nápomocna při zavádění procesu "Zlepšení tvorby právních předpisů"; síť vědeckých odborníků, kteří se vyjádří ke zvolené metodice (zejména k hodnocení dopadu činnosti), případ od případu.
6.5 Komise již využívá těchto odborných posudků v souladu s legislativními návrhy; zkušenost ukáže, zda zavedení konzultace expertů bude přínosem vzhledem k současné praxi.
7. Činnost před legislativním návrhem
a) Určení cílů, jichž by měla legislativa dosáhnout v souvislosti s původním právem a již existujícími právními předpisy, včetně judikatury Soudního dvora (SDES) v dané oblasti; zkoumání možností, jak nejlépe dosáhnout stanovených či sledovaných cílů, přičemž je třeba se vyhýbat legislativní inflaci a dodržovat zásady proporcionality a subsidiarity;
b) určení důležitosti cílů a stanovení priorit prostřednictvím sektorových a horizontálních opatření; úloha Rady v této činnosti; zkoumání nezbytnosti tvorby právních předpisů, pokud dosud ve Smlouvách neexistují prostředky či odvozené právní předpisy pro dosažení týchž cílů;
c) střednědobé plánování (harmonogram, pracovní plán) pro dosažení stanovených cílů s využitím nových partnerství pro dosažení těchto cílů;
d) určení aktu či právních aktů, které jsou nejlépe přizpůsobené cílům, jichž se má dosáhnout: směrnice (rámcový zákon), nařízení (zákon), zjednodušení (sloučení nových právních předpisů s předcházejícími se sjednocením právních pojmů a definic, systematická konsolidace s úpravou předcházejícího textu, kodifikace, restatement – sloučení různých právních předpisů v jeden revidovaný a zjednodušený nástroj) či jiný způsob regulace alternativních metod (spolurozhodování, koregulace, "kontrolovaná" či běžná autoregulace, kontraktualizace); začlenění cíle zjednodušení a vyjasnění do všech nových legislativních procesů;
e) předběžné studie o dopadu činnosti, které nepojednávají pouze o nákladech a výhodách s čistě finančním významem, zejména v oblastech, které se dají kvantitativně obtížně pojmout (opatření pro životní prostředí, např. dopad na zdraví veřejnosti, biodiversita, kvalita vzduchu či vody); sociální opatření: zapojení občanů do veřejného života, životní a pracovní podmínky a jejich předpokládaný dopad na hospodářskou produktivitu a efektivnost či sociální blaho); celková bilance musí být pozitivní ve smyslu veřejného či obecného zájmu (například efektivnost sociálních a hospodářských práv), ale v procesních pravidlech je třeba pokud možno se vyhnout přílišným omezením, nepřiměřeným nákladům na zavádění (compliance costs) nebo kontrolám a ustanovením, jež nejsou nezbytná vzhledem k cílům, jichž má být dosaženo; pokud je finanční kalkulace nadále nezbytná, může být v některých případech relativizována s ohledem na jisté prioritní politické cíle;
f) participativní demokracie: alternativní způsob regulace, který přímo zapojuje uživatele legislativy; v případě legislativních nástrojů konzultace, které prioritně, efektivně a dostatečně zapojují nejvíce zainteresované strany občanské společnosti a činí tak přímo a prostřednictvím zastupujících organizací, případně žádost o vypracování průzkumného stanoviska Hospodářským a sociálním výborem či Výborem regionů; používání zelených a bílých knih jako přípravných nástrojů a nástrojů pro širokou konzultaci občanské společnosti a institucí; vytváření partnerství s organizacemi organizované občanské společnosti; využívání komunikačních prostředků pro vysvětlení cílů a obsahu plánovaných nástrojů.
8. Vypracování legislativního návrhu podle EHSV
8.1 Studie o dopadu činnosti
8.1.1 EHSV bere na vědomí, že Komise přijala nové interní hlavní směry pro analýzu dopadu, jež jsou prováděny od 15. června 2005.
8.1.2 Předběžná hodnocení dopadu činnosti odpovídající rozsahu a komplexnosti cílů, jichž má být dosaženo, by měla provedena s pomocí stávajících lidských zdrojů a kompetencí v jednom či více generálních ředitelstvích, která si přejí zahájit iniciativu, jakmile byly cíle, jichž se má dosáhnout prostřednictvím plánovaných právních předpisů, stanoveny na politické úrovni. Jednalo by se o prvotní hodnocení.
8.1.3 Kritéria a metodika mohou odpovídat předem stanoveným normám, ale následně musejí být přizpůsobeny každému generálnímu ředitelství; podle potřeby a zkoumaného projektu.
V této etapě lze uvažovat o neformálních konzultacích s některými nejreprezentativnějšími a nejzainteresovanějšími organizacemi a národními experty ohledně oblasti uplatnění, cílů, druhu nástroje a jeho předvídatelného dopadu, aniž by se zpochybnil princip otevřené konzultace.
8.1.4 Studie, kterou EHSV označil za "předběžné zkoumání dopadu" [23], by pak mohla být upřesněna, na interní úrovni a pokud je třeba, využitím nezávislé externí expertizy či národních expertů podle vzoru navrženého Komisí [24].
8.1.5 Výbor trvá na tom, aby se zkoumání dopadu vyváženě zabývala všemi třemi rozměry – hospodářským, sociálním a rozměrem životního prostředí – Lisabonské strategie.
8.1.6 EHSV je toho názoru, že je důležité, aby zkoumání dopadu bylo nedílnou součástí procesu vypracování a uplatňování právních předpisů; tyto studie již nesmějí být pouhým povinným administrativním úkolem či nemít žádný přínos.
8.1.7 Zdůrazňuje povinné hodnocení dopadu alespoň pro každý legislativní návrh týkající se podniků a zaměstnanců v různých hospodářských sektorech a pro každý návrh související se spolurozhodováním.
Výběr legislativního nástroje nebo případné legislativní alternativy (koregulace, smlouvy, autoregulace) by měl být odůvodněn v souladu s interinstitucionální dohodou z prosince 2003 "zlepšení tvorby právních předpisů" a z hlediska svého přínosu k právnímu či administrativnímu zjednodušení pro uživatele.
Výsledky zkoumání dopadu nicméně nemohou samy o sobě opravňovat k tomu, aby byl předložen legislativní návrh.
8.2 Konzultace a tvorba dokumentů
8.2.1 Další etapa, jíž je samotná tvorba právních předpisů, by se též prováděla nejprve interně podle pracovních metod Komise, zvláště podle Příručky pro psaní dokumentů, a tuto etapu lze prohloubit ve spolupráci s výbory právníků a expertů Komise; při tvorbě dokumentů by měly některé možnosti zůstat otevřené; po stádiu konzultací by text neměl být vypracován do sebemenších podrobností, ale měly by proběhnout konzultace zainteresovaných stran o různých možných politických možnostech.
8.2.2 Již v tomto důležitém stádiu by poradní orgány Společenství měly být požádány, aby se vyjádřily, či by se měly vyjádřit z vlastní iniciativy; například kromě vypracování bílých a zelených knih by Výbor regionů, který zastupuje místní samosprávy a orgány, a EHSV jako zástupce organizované občanské společnosti mohly být požádány o průzkumné poradní stanovisko k legislativním návrhům, které se týkají hlavně vnitřního trhu, hospodářství, podniků, mezinárodního obchodu, vnějších vztahů, životního prostředí, sociálních otázek, imigrace, spotřeby a reforem zemědělské legislativy.
Stanovisko by mělo být zaměřeno na předběžné zkoumání dopadu, na sledované cíle a způsoby, jak jich dosáhnout.
8.2.3 Stanoviska k legislativních textům, které jsou již podrobně vypracovány a prošly prvními jednáními, jsou vydávána příliš pozdě na to, aby mohla význačně ovlivnit jejich celkovou strukturu; expertiza Výborů by tedy mohla být již od začátku daleko konstruktivnějším přínosem k lepší tvorbě právních předpisů, k jejich porozumění a přijetí uživateli.
8.2.4 V tomto stádiu by měla být provedena přímá konzultace zainteresovaných stran, institucí nebo národních a místních organizací a institucí jak tradičním způsobem (prostřednictvím slyšení, seminářů, žádostí o poradní stanovisko), tak využitím internetu (prostřednictvím e-mailů a dotazníků na internetových stránkách hlavního zodpovědného GŘ).
V souladu s protokoly, které byly uzavřeny s poradními orgány, mohou tyto instituce použít některé konzultační postupy, kterých by mělo být více využíváno.
8.2.5 Zahájení otevřené konzultace prostřednictvím internetových stránek Společenství předpokládá používání odpovídajících komunikačních a publikačních prostředků, aby byl o charakteru, stručném obsahu a samotných stránkách informován co největší počet lidí a zainteresovaných stran ze socio-ekonomické sféry a sféry podniků či místních orgánů, jichž se legislativní návrh týká; mohl by být sestaven rejstřík evropských a národních organizací, místních samospráv, národních a regionálních hospodářských a sociálních rad, aby bylo možné je elektronickou poštou upozornit na zahájení konzultace; s cílem šířit informace by bylo možné též informovat příslušná média (široce a odborně zaměřený tisk atd.).
8.2.6 Na závěr musí být na internetových stránkách Komise zveřejněn objektivní souhrn případných reakcí na konzultace.
Tento souhrn bude muset být nepředpojatý, nesmí upřednostňovat postoj Komise, musí být také nezávislý na tlaku lobby proto, aby vyzdvihl obecný zájem nad specifické zájmy a praktický a realistický přístup nad ideologický.
8.2.7 V opačném případě by mohly nastat těžko překonatelné obtíže, jako například v případě obou návrhů "přístavních balíčků" (bez studie o dopadu, bez odkazů na mezinárodní námořní úmluvy Mezinárodní organizace práce, ratifikované členskými státy), návrhu směrnice "služby na vnitřním trhu" (harmonizace právních předpisů nebyla provedena) či návrhu směrnice o "patentovatelnosti vynálezů zavedených počítačem" (která obsahovala závažné zmatky a právní nejistoty a vůči níž EHSV vyslovil silné výhrady a která byla nakonec při druhém čtení zamítnuta Parlamentem [25]).
8.2.8 Co se týče dopadu na orgány státní správy, které jsou hlavními vykonavateli právních předpisů Společenství, bylo by třeba využít metod, které již existují v mnoha zemích, a to navázáním kontaktů mezi příslušným GŘ a obdobnými odděleními zainteresovaných právních a technických útvarů orgánů státní správy.
Lze uvažovat o spolupráci a hodnocení vnitřních postupů pro zkoumání dopadu, benchmarkingu, s cílem stanovit srovnatelná kritéria se zřetelem na koncové uživatele právních předpisů.
8.2.9 Kritéria pro určení kvality a dopadu legislativního návrhu budou muset být jednoduchá stejně jako ta, která navrhuje Mandelkernova zpráva [26], a musí co nejlépe využívat stávající národní a evropské zdroje statistik a zkušenosti kontrolních či inspekčních oddělení.
Nesmějí opomenout konzultaci zaměstnanců zodpovědných za provádění a kontrolu, kteří ji budou uskutečňovat v praxi.
Budou muset uvážit potřebu informací a případných doplňkových školení nebo náboru či převedení pracovníků na jiné pracovní místo s cílem efektivního provádění v praxi.
8.2.10 Půjde o co nejpřesnější stanovení nákladů na realizaci a technických předpokladů na každé úrovni vzhledem k právním předpisům, které již v dané oblasti existují.
Bude možné též dosáhnout lepší znalosti různých aspektů dopadu navrhovaných právních předpisů a snížit náklady na jejich realizaci.
8.2.11 Síť vědeckých odborníků založená při Komisi by mohla pracovat na upřesnění metody, již v současné době používá Komise, aby se posílila její efektivnost.
Případně by též mohl přezkoumat studie o dopadu, které úzce souvisejí s návrhem či s pozměňovacími návrhy, které by k němu byly předloženy.
8.2.12 Pro každý návrh je nezbytný časový harmonogram, aby se určily jednotlivé etapy a zjistila se časová omezení, která musí být zahrnuta do plánu přípravy legislativy s rozumným rozsahem a s ohledem na různé případné aspekty a naléhavost úkolů.
8.2.13 Studie dopadu, které jsou hodnoceny jako neúplné či nedostatečné, by měly být revidovány, v případě potřeby s pomocí externích odborníků.
Parlament nedávno vytvořil na svých internetových stránkách ŒIL [27] nový oddíl, který se týká analýzy studií dopadu a který by analytickým přístupem mohl doplnit publikace již vydané Komisí (plán a specifická hodnocení všech návrhů souvisejících se spolurozhodováním, které se Komise zavázala uskutečnit od r. 2005).
8.2.14 Jakmile budou tyto etapy završeny, bylo by možné dokončit legislativní návrh, studii o dopadu [28] a finanční zprávu, jakož i co nejsrozumitelnější vysvětlení pro uživatele, právníky a zákonodárné orgány států a Společenství týkající se cílů, dopadu a praktických důsledků navrhovaných právních předpisů.
"Kvalitativní kontrola" právních předpisů by měla proběhnout zvláště v této etapě; ještě je třeba určit, jak se bude provádět v praxi.
8.2.15 Sdělení Komise zákonodárným a poradním orgánům Společenství a států či místním orgánům zodpovědným za provádění a kontrolu by mělo obsahovat všechny tyto informace.
8.2.16 Jakmile bude zvolen nástroj, bude třeba přesně stanovit jeho oblast působnosti s rozlišením toho, co se týká plánovaného nástroje (směrnice) a toho, co by mohlo být obsaženo v odlišném nástroji (nařízení) nebo upraveno alternativní regulační metodou.
8.2.17 Text bude muset být jasný, jednoznačný a kromě zvoleného právního základu musí výslovně odkazovat na ostatní související články Smluv a na předešlé právní předpisy (pouhý technický odkaz na vydání Úředního věstníku Evropských společenství nebude postačující.
Bude naopak třeba upřesnit úplný název a stručně shrnout obsah a dopad uvedených nástrojů, aby se usnadnila srozumitelnost pro uživatele, kteří se zabývají právem, a nikoli pouze pro specializované právníky).
Jasně formulované body vysvětlení, bez zbytečných dodatků, budou zvláště důležité pro to, aby cíle a obsah samotného právního předpisu byly srozumitelné
8.2.18 Následný vývoj či změnu právního předpisu bude možné zahrnout do samotného předpisu (zpráva Komise po určité době provádění, která již existuje, či lépe doložka o stanovení lhůty pro povinnou revizi právních aktů, sunset clause, po určité době, např. po třech letech) [29]; to bude předpokládat systém pro informace a zpětnou vazbu vycházející ze žádostí občanské společnosti o informace a návrhy, která za tímto účelem bude muset mít k dispozici prostředníka pro styk s EU (společné kontaktní místo v zastupitelstvích Společenství v členských zemích či dané oddělení Komise uvedené v samotném právním předpisu).
8.2.19 Komise by tedy v souladu s doložkou o revizi měla po určité době navrhnout změny nebo iniciativu či po této době vysvětlit, proč podle jejího názoru nejsou změny nezbytné.
8.2.20 Někteří odborníci jsou toho názoru, že by měla být zřízena evropská agentura pro kontrolu kvality či relevance legislativy.
Vytvoření určitého vyššího orgánu pro kontrolu právních předpisů, který by mohl provádět změny, by bylo nepřiměřené a v rozporu se zněním a významem Smluv.
To by zpochybnilo pravomoci a povinnosti Komise ohledně provádění iniciativ.
Výbor v žádném případě nepodporuje vytvoření takové "superagentury" pro kontrolu toho, jak Komise vykonává své pravomoci ohledně iniciativ.
Spíše klade důraz na ex ante konzultační postupy, na kvalitu předběžných studií o dopadu činnosti a na ex post studie a konzultace.
8.2.21 Nezávislé či delegované regulační pravomoci musí být též ohodnoceny, protože činnost legislativních výborů a regulačních agentur je vzhledem k obvyklým legislativním postupům poměrně neprůhledná.
Zákonodárný orgán musí mít možnost kontrolovat vykonávání těchto pravomocí.
Ve správních radách agentur by též měli být paritně zastoupeni sociální partneři.
8.2.22 Někdy je problémem kvalita překladů do oficiálních jazyků Unie; počet a kompetentnost právníků-lingvistů by měly být se zřetelem na rozšíření zvýšeny.
Bude třeba rozvíjet interní odborné znalosti v oblasti práva a hodnocení právních předpisů u zaměstnanců, kteří se podílejí na tvorbě legislativních návrhů a na snaze o zjednodušení.
Je třeba je též posílit při studiu práva v univerzitách států, aby bylo možné provádět nábor kvalifikovaných budoucích evropských a státních úředníků.
Na některých univerzitách již taková výuka existuje a provádí se výzkum v těchto oblastech; je možné využít jejich odborných znalostí.
8.2.23 Ad hoc výbory expertů při Evropské komisi nebo přímo v ní budou muset podávat návrhy ohledně jasnosti, provázanosti a relevance obsahu a formulací, jakož i ohledně používání jednotných právních pojmů a konceptů v různých návrzích nástrojů ve srovnání s již platnými právními předpisy a to před zveřejněním iniciativy.
Komise již vytvořila společnou praktickou příručky pro autory, kteří se podílejí na vypracování legislativních návrhů, s cílem sjednotit právo a používané právní pojmy a koncepty a provázat je; nyní je třeba tato pravidla pro vypracování správně uplatnit v praxi.
8.2.24 Kvalita právních předpisů bude do velké míry záviset na studiích o dopadu a předběžných konzultativních postupech, které umožní předejít příliš velkému počtu či rozsahu pozměňovacích návrhů vzhledem k původnímu návrhu; kvalita pozměňovacích návrhů též může ovlivnit konečný text.
Pokud se jedná o nejasné či neurčitě formulované kompromisní pozměňovací návrhy, které mají všechny uspokojit, může to být na újmu právní účinnosti a jasnosti.
Terminologický výbor (právníci-lingvisté a experti) by mohl pomoci Komisi při novém zformulování navržených změn, aby změny, které by mohla přijmout při novém čtení, zůstaly jasné a provázané.
8.2.25 Výbor se zájmem konstatuje, že Komise reviduje hlavní směry hodnocení dopadu, stanovuje jasnější pokyny týkající se hospodářství a konkurenceschopnosti a též plánuje přezkoumání slučitelnosti s Chartou základních práv [30].
Tento revidovaný přístup odpovídá několika návrhům tohoto stanoviska a Výbor bude kontrolovat jejich provádění.
8.2.26 Bylo by vhodné uskutečnit studie o dopadu pozměňovacích návrhů předkládaných zákonodárným orgánem v případech, kdy jsou pozměňovací návrhy zásadního charakteru, za použití metody vypracované Komisí, ale tak, aby nebyl nepatřičně prodloužen proces adaptace.
V této souvislosti EHSV doufá, že všechny tři instituce dokáží definovat společný přístup v oblasti analýzy dopadu v rámci provádění interinstitucionální dohody "Zlepšení tvorby právních předpisů".
9. Přínos Evropského soudního dvora
9.1 Bude třeba co nejvíce omezit nezbytnost výkladů pro porozumění právním předpisům, ačkoli výklad soudu spolu s právnickou literaturou a právní praxí je nezbytný pro uplatňování práva na specifické případy.
Avšak neurčité nebo nejasné právní předpisy zpochybňují právní jistotu, zvyšují náklady, jež se musí vynaložit na neustálé konzultace právních a technických expertů, případně soudu, způsobují zpoždění v provádění a nesprávné interpretace.
Soud tedy musí zastoupit zákonodárný orgán a mezitím se mohou případy nahromadit do takové míry, že je ohrožena účinnost práva obrátit se na soud či alespoň práva na spravedlivé soudní řízení v přiměřeně krátké době.
9.2 Evropský soudní dvůr napomáhá prostřednictvím odpovědí na předběžné otázky sjednocení práva států.
Případná nízká kvalita právních předpisů však vyžaduje, aby Soudní dvůr ujasnil význam a právní dopad ustanovení, jejichž výklad je nejasný, čímž napravuje selhání zákonodárného orgánu.
9.3 Mělo by být optimálně využíváno možností vytvoření specializovaných soudů první instance, aby Soudní dvůr mohl co nejdříve rozhodnout v první instanci a co nejlépe a nejrychleji plnit v druhé instanci úlohu sjednocení judikatury a vyjasnění původního a odvozeného práva Společenství.
10. Úloha členských států
10.1 Vlády a jejich zástupci v COREPER, různá oddělení Rady a legislativní výbory mají zvláštní zodpovědnost při vypracování a provádění právních předpisů, jako orgán s legislativní i výkonnou mocí, kterou vykonávají spolu s Komisí.
10.2 Již od stádia zkoumání návrhů by měla být zahájena lepší spolupráce mezi vyjednávajícími stranami a příslušnými útvary ministerstev zabývajících se transpozicí a prováděním, aby byla lépe připravena prováděcí ustanovení a zkrátily se lhůty pro realizaci.
10.3 Členský stát se kromě zapojení do institucionálního systému Společenství a převodu kompetencí nebo společného způsobu jejich fungování rozvinul na interní úrovni decentralizací a dekoncentrací správních orgánů a útvarů státu, převodem kompetencí na orgány územní správy či na nezávislé správní orgány a agentury s regulačními a správními pravomocemi v něm vzniklo mnoho rozhodovacích center s očekávaným dopadem na rozpočet.
Kromě Evropské unie je též podřízen nadnárodním právním řádům (přijatým, a tedy závazným v souladu s principem pacta sunt servanda) a v některých oblastech (globalizace a WTO, jednotný trh, privatizace) byly omezeny jeho pravomoci v řízení hospodářství.
10.4 Avšak reforma státu a správních orgánů neprobíhá vždy tak rychle, jak bychom si přáli, a zdvojování kompetencí vytváří nejistotu nebo negativní právní obtíže pro podniky, státní služby či orgány územní správy pověřené prováděním práva.
10.5 Stát již není jediným zdrojem práva; transponuje právo Společenství podle svých prováděcích a kontrolních pravidel s tím, že je ne vždy zcela jasně sdílí s místními samosprávami nebo s decentralizovanými orgány.
To někdy vede k výrazným odlišnostem v zemích ohledně provádění práva a požadavků orgánů Společenství navzdory nezbytné harmonizaci na vnitřním trhu, což může způsobit narušení konkurenceschopnosti.
10.6 Bez aktivní a rozhodné spolupráce členských států na politické a praktické úrovni v procesu zjednodušení a zlepšení evropských právních předpisů nebude tento proces chápán občany a úsilí, které bylo vyvinuto, by bylo zbytečné.
V principech "one-stop shop", e-správy, zjednodušení a sjednocení formulářů dochází k pokroku, jakož i v oblasti celní správy, nicméně příliš pomalu.
Pro způsob šíření informací mezi uživateli právních norem je též třeba brát v úvahu "informační propast" (digital divide).
10.7 Nicméně mnoho vlád a národních parlamentů vzalo v úvahu potřebu lepšího vytváření právních předpisů a lepší správy a často vytvořily specializované orgány pro kontakt s jistými sférami občanské společnosti, které jsou pověřeny kontrolou kvality právních předpisů při jejich vypracovávání nebo při transpozici.
Měly by být uskutečněna bilance těchto zkušeností, jež by měla vést k výměně zkušeností, jakož i k lepší harmonizaci používaných kritérií a metod.
10.8 Je třeba též brát zřetel na úlohu státních soudů, které vědomě používají předběžné otázky; státní služba soudnictví musí být obecně zlepšena z hlediska délky soudních řízení a v některých případech ohledně nákladů na soudní řízení osob podléhajících pravomoci soudu.
10.9 Mandát expertů (skupina národních expertů a síť nezávislých expertů, jak doporučuje Komise) [31], kteří pomáhají Komisi přispět ke zkvalitnění právních předpisů, by mohl být případně rozšířen a tyto orgány by mohly být konzultovány ohledně ověření kvality transpozice.
Mohl by být vytvořen bezpečnostní systém (specifická kontaktní místa, informační Eurocentra atd.), který by organizace občanských společností států a uživatelé právních předpisů mohli spustit.
10.10 EHSV by též mohl uvažovat o zřízení sítě organizací občanské společnosti při specializovaných sekcích, konkrétně např. při sekci "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" a "Jednotný trh, výroba a spotřeba", se Střediskem pro sledování jednotného trhu a aktualizovanou databází PRISM.
Mohl by tak ve svém hodnocení zpráv Komise o zjednodušení a zlepšení tvorby právních předpisů vycházet přímo z potřeb vyjádřených uživateli a účinněji navrhnout zlepšení.
11. Závěrečné úvahy
11.1 Členské státy budou též zapojeny do zlepšování tvorby právních předpisů s cílem zlepšit konkurenceschopnost v OECD.
Různé zprávy OECD poukazují ve většině případů na nevelké výsledky vzhledem ke sledovaným cílům; ale některé se shodují s očekáváním Společenství (kvalita tvorby právních předpisů, zjednodušení kontaktů se správními orgány a postupy (one-to-one shop), vytváření nových pomocných nástrojů pro rozhodování, otevřenější rozhodovací proces (transparentnost, účast), e-správa, decentralizace atd.)
11.2 OECD v každé zemi podporuje zřízení útvaru pověřeného hodnocením nákladů, kvality a dopadu nových právních předpisů.
I když se iniciativy a kritéria, které mají být prosazovány v souvislosti s právními předpisy Společenství, úplně neshodují s iniciativami a kritérii OECD vzhledem k různým kompetencím, které byly sjednoceny v rámci evropské pětadvacítky, a k cílům právních předpisů Společenství, existují nicméně společné body mezi oběma pojetími [32].
11.2.1 V současné době se ostatně připravuje společný projekt EU-OECD týkající se integrace právních předpisů Společenství do deseti nových členských států.
Rozšíření spolupráce mezi EU a OECD by si tedy zasloužilo více pozornosti.
11.3 Problémy transpozice se týkají především vlád států a jejich centrálních správních orgánů.
V této oblasti by měla být hlavní prioritou kvalita.
Dodržování termínů je také důležité pro to, aby nedocházelo k dočasným obtížím na vnitřním trhu
11.4 Rozšíření oblasti spolurozhodování, které stanovuje Ústavní smlouva, je významné z hlediska demokracie; v souvislosti s postupem konzultace a hodnocení v různých časových úsecích a na různých úrovních by se postupy mohly stát delšími a složitějšími.
Rovněž původní kvalita návrhů a kvalitní transpozice směrnic může zabránit prodloužení termínů.
Stanovení kvalitativních ukazatelů pro právní předpisy je tedy velice důležité [33].
11.5 Nejobtížnějším problémem je zjednodušení acquis.
Tento úkol je rozsáhlý a EHSV pochybuje, že je možné pro něj uvolnit nezbytné prostředky bez toho, aniž by členské státy plně podpořily politická rozhodnutí a finanční důsledky, které z nich plynou.
EHSV je tímto vyzývá, aby tak učinily.
11.6 Je třeba zdůraznit, že přístup spočívající v zapojení účastníků klade značné požadavky na organizace občanské společnosti, instituce a jejich zaměstnance, vlády a orgány státní správy.
Formální či technokratické metody nemohou být nikdy samy o sobě úspěšné, i když jsou technické nástroje pro tvorbu právních předpisů nebo ukazatele pro hodnocení dopadu zcela funkční.
11.7 Jelikož má Komise pravomoc uzavírat jménem Společenství mezinárodní smlouvy (s WTO atd.), musí též na národní úrovni i na úrovni Společenství probíhat konzultace a účast organizací zainteresovaných socio-ekonomických stran a ostatních složek občanské společnosti.
Za tímto účelem by se mělo uvažovat o zásadách a metodách.
11.8 Zjednodušení acquis a zkvalitnění právních předpisů není možno směšovat s nějakou ideologií hospodářské a sociální deregulace; podílejí se na procesu dobré správy věcí veřejných, jejímž cílem je lépe technicky a politicky zvládnout složitost vytváření právních předpisů pro Unii států podle demokratických, participativních a racionálních postupů.
11.9 Problémy a výhledová řešení byly nakonec jasně definovány; s vynaložením úsilí lze dosáhnout vytyčených cílů.
Z jakého důvodu je tedy pokrok v praxi tak malý?
Existují faktory, které jej brzdí?
Které to jsou? Jsou zdroje dostatečné nebo je třeba je ještě uvolnit?
Je politická vůle všech zainteresovaných stran dostatečná?
Je možné překonat překážky?
Otázky na tyto odpovědi zůstávají nezodpovězeny, avšak silná politická vůle a dlouhodobé monitorování činnosti se jeví jako zásadní podmínky úspěchu globálního úkolu "zjednodušení acquis a zlepšení tvorby právních předpisů v Evropě".
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu Společného prohlášení Rady, Evropského parlamentu a Komise o rozvojové politice Evropské unie – "Evropský konsensus"
KOM(2005) 311 v konečném znění
(2006/C 24/16)
Dne 29. července 2005 se, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, Rada rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 8. září 2005.
Zpravodajem byl pan ZUFIAUR.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo dne 28. a 29. září (jednání ze dne 29. září 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 84hlasy pro, 5hlasy proti a 6členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Iniciativa Komise a Rady přepracovat Prohlášení k rozvojové politice z roku 2000 a celkově přehodnotit budoucnost této politiky je ve všech ohledech velmi důležitá.
Změny na mezinárodní scéně, nová stanoviska a shodné názory k tématu rozvojové politiky na mezinárodní úrovni a proměny v jádru Unie naznačují potřebu takového přehodnocení.
Rostoucí potíže s rozvojovou zaostalostí, především v Africe, a nárůst rozdílů mezi jednotlivými zeměmi v souvislosti s globalizací jsou zároveň dalším důvodem, proč je přehodnocení rozvojové politiky Společenství na místě.
1.2 Mezi změny, k nimž došlo na mezinárodní úrovni a které nějak ovlivnily rozvojovou politiku, patří: zvýšení zájmu o bezpečnostní situaci po 11. září 2001, výsledky konference WTO v Doha v roce 2001 a proces, který následoval v rámci tzv. rozvojové agendy; nový mezinárodní konsensus týkající se rozvoje dosažený na vrcholné schůzce tisíciletí, který měl vliv na konference v Monterrey, Johannesburgu a Káhiře, týkající se mimo jiné témat jako financování, životní prostředí, podpora rovnosti pohlaví či HIV/AIDS; proces harmonizace rozvojové politiky dárcovských zemí, započatý Výborem OECD pro rozvojovou pomoc (Development Assistance Committee/DAC), a konsolidace několika nových nástrojů pro plánování a provádění pomoci, jako např. strategické dokumenty pro boj proti chudobě (Poverty Reduction Strategy Papers/PRSP), sektorově zaměřená pomoc (Sector- Wide Approaches/SWAP) nebo rozpočtová podpora.
Během nedávného fóra na vysoké úrovni o účinnosti pomoci, které se konalo v Paříži v březnu 2005, bylo dosaženo pokroku v tom, že dárcovské země podepsaly řadu závazných prohlášení o podílu (ownership), harmonizaci a správě založených na výsledcích a sdílené zodpovědnosti.
1.3 Vliv na tyto změny mají také nevýrazné výsledky, kterých bylo dosaženo u většiny údajů souvisejících s cíli stanovenými před pěti lety jako rozvojové cíle tisíciletí (RCT).
Aby se předešlo nenaplnění těchto cílů ve lhůtě stanovené do roku 2015, je nutné, aby mezinárodní společenství přehodnotilo odpovídající politiky a sestavilo skutečný krizový plán.
Ten by měl být schopen vytvářet dodatečné zdroje pro rozvoj paralelní ke zdrojům veřejné pomoci a zahrnovat jak ekonomickou pomoc, tak obchodní politiku, zadluženost, duševní vlastnictví, zohlednění dopadu imigrace či posílení organizací občanské společnosti.
1.4 Na úrovni Společenství nastaly v tomto období důležité změny, které ovlivňují také spolupráci v oblasti rozvoje: reformní proces vnější pomoci započatý v roce 2000 vytvořením EuropeAid a procesy rozčlenění a decentralizace směrem k zastoupením Komise; vstup Dohody z Cotonou podepsané roku 2003 v platnost (nedávno byla podepsána revidovaná verze dohody, podle níž země AKT dostanou minimální zaručenou částku, která nebude záviset na výsledku jednání ohledně finančního výhledu na roky 2007-2013) a započetí procesu vedoucího k zahrnutí Evropského fondu rozvoje do rozpočtu.
Rozšíření EU na 25 členů; spuštění Evropské bezpečnostní strategie a SZBP jako i debata o Smlouvě zakládající Ústavu pro Evropu, která předpokládá zapojení rozvojové politiky do "policy mix" vnějších vztahů EU, dávají v širším pohledu novou dimenzi rozvojové pomoci a vyžadují její přehodnocení.
Debata o finančním výhledu 2007-2013 by mohla umožnit konkretizovat a stanovit závaznými všechny výše zmíněné otázky.
1.5 Konzultační proces, který byl zahájen s cílem přehodnocení rozvojové politiky, je pozitivní také proto, že zvyšuje demokratický podíl všech zúčastněných stran.
1.6 Na začátku tohoto období úvah v lednu 2005 byla naplánována zpráva Komise na první čtvrtletí tohoto roku.
Tato zpráva byla publikována v červenci tohoto roku a Komise vyzvala EHSV, aby se k ní vyjádřil.
Toto stanovisko je odpovědí na danou výzvu.
Jelikož se v září koná konference OSN o stavu dosažení cílů tisíciletí, je EHSV názoru, že by bylo vhodné, aby Komise, až budou známy závěry této konference, obnovila konzultační proces před tím, než bude s konečnou platností definovat obsah prohlášení, které má být tématem Rady v listopadu.
Skutečnost, že tento proces proběhl současně s vypracováním jiných stanovisek institucí Společenství (EHSV přispěl svou částí k vypracování takového stanoviska) k rozvojovým cílům tisíciletí (tzv. "balíček RCT [1]", jehož urychlení bylo navrženo Radou) může přispět k tomu, že Evropská unie jako celek posílí své zapojení do otázek rozvoje, a může být příležitostí k upevnění vedoucího postavení EU ve vztazích s rozvojovým světem.
EHSV považuje za velmi důležité, aby ohledně všeobecných směrů rozvojové politiky existovala shoda mezi evropskými institucemi.
1.7 Prohlášení o rozvojové politice schválené v roce 2000 bylo vypracováno Komisí a Radou společně, což přineslo silnou podporu a shodu ohledně tohoto dokumentu.
V tomto případě by Komise ráda zapojila i Evropský parlament.
EHSV se s velkým zájmem účastní tohoto procesu, neboť rozvojová politika by podle něj měla být v co největší míře podporována občany a institucemi zastupujícími občanskou společnost.
1.8 EHSV se domnívá, že by bylo užitečné, kdyby dokument Komise Úvaha o budoucnosti rozvojové politiky Evropské unie, který v nedávné době vyvolal konzultace a debatu k tématu, věnoval větší prostor analýze účinnosti pomoci Společenství od jejích počátků jako i podrobnější analýze citlivých oblastí a potíží s její efektivitou za léta jejího poskytování [2].
Dle našeho názoru k nim patří mj. pomalost v provádění programů, vysoké náklady na administrativu a jiné úkony ve srovnání s výší přidělených prostředků určených na projekty, vázání pomoci, nedostatečná iniciativa zemí přijímajících pomoc a nepředvídatelnost a nestálost plateb.
Bylo by bývalo velmi prospěšné, kdyby Komise provedla, byť jen krátké hodnocení dopadu prohlášení z roku 2000 o obtížích všeho druhu, kterými spolupráce Společenství prošla jako i o dosažených výsledcích a poučení, které je možno z tohoto období vyvodit.
Nicméně existují nedávné studie [3], které byly vyhotoveny s podporou Evropské komise a které poskytují velmi užitečné informace k tématu.
EHSV je toho názoru, že omezená účinnost rozvojové pomoci v boji proti chudobě vyžaduje určitou sebekritiku a reformu budoucí rozvojové politiky, jako i pokračování započatého úsilí Komise v oblasti zlepšení kvality a účinnosti pomoci Společenství.
2. K cílům rozvojové politiky EU
2.1 Jak sdělení balíčku rozvojových cílů tisíciletí, tak závazky z Barcelony z roku 2002, které se vztahují na splnění cílů z Monterrey, se zabývají dvěma základními aspekty politiky pomoci: objem poskytnutých veřejných zdrojů a jejich účinnost.
V této souvislosti existuje zřetelná mezinárodní shoda, která se odráží v RCT podporovaných 189 zeměmi [4].
Všechny rozvojové politiky by měly mít za cíl snížení a dlouhodobě vymýcení chudoby.
Shoda ohledně RCT se často stává příliš rétorickou a zapomíná se přitom, že sestávají z osmi cílů sociálního, ekonomického a ekologického rozvoje, přičemž hlavním cílem je snížení chudoby o 50 % v roce 2015 a cíle jsou stanoveny v 18 bodech měřitelných jednou či více položkami pro každý z bodů.
Evropský závazek ohledně každého RCT by měl být v souladu s jejich konkrétním a operativním rozměrem.
Existence konkrétních cílů a hodnot pro RCT může dále přispět ke snazšímu nutnému vyúčtování a zprůhlednění jak celkové spolupráce, tak zvláště evropské pomoci [5].
2.2 Poprvé po mnoha desetiletích mají vyspělé a chudé země Společnou agendu rozvoje a mohou se pokusit, aby globalizace častěji zahrnovala sociální integraci a posilovala sociální soudržnost.
K otázce rozvoje se musí každopádně přistupovat souhrnně a globálně a nesmí se zapomínat na to, že na boj proti chudobě mají vliv různé politiky, od obchodní politiky, přes migrační či bezpečnostní politiku až po politiku životního prostředí.
Při každém opatření souvisejícím s bojem proti chudobě je třeba zohlednit také otázku rovnosti pohlaví.
3. K orientacím a směrům evropské politiky rozvoje
3.1 Vážných příčin chudob je mnoho, jsou různé a mění se v závislosti na kontextu.
Chudoba se navíc nestanovuje pouze na základě jisté výše příjmů.
Jedná se spíše o situaci extrémní zranitelnosti, která je vyvolána nedostatkem fyzických, finančních a lidských zdrojů.
Při potírání chudoby nestačí pouze navýšit celkový objem pomoci.
Bude nutné vytvořit navíc podmínky pro tvorbu bohatství a jeho správné rozdělení, přehodnotit obchodní a finanční politiky vyspělých zemí, rozšířit místní trhy chudých zemí, podpořit demokratické instituce, posílit organizace občanské společnosti a zavést účinný a spravedlivý vzájemný vztah mezi úlohou státu a úlohou trhu.
Zkušenost z posledních desetiletí ukázala, že pokud státy nejsou schopny dodat materiální a nemateriální infrastruktury, podpora rozvoje není možná.
3.2 Zkušenosti zaměřené na formalizaci vlastnických práv v nejchudších oblastech (týkající se i zjevně nevýznamných otázek ve favelas – chudinských čtvrtích – v některých latinskoamerických zemích) ukázaly, že tato zákonně ustanovená vlastnická práva mohou mít pozitivní vliv na rozvoj, proto je EHSV názoru, že by měly být v evropské rozvojové politice zohledněny.
3.3 EHSV by rád zdůraznil také důležitost vzdělání a profesní přípravy pro celou společnost.
Vzdělání má pozitivní dopad na společnost jako celek a ne pouze pro toho, komu je poskytováno.
Vzdělání ve všech svých formách, znamená nárůst lidského kapitálu, který podporuje růst, zaměstnanost a příjmy.
Od dosažení základního všeobecného vzdělání, které je obsaženo v bodě 2 RCT, musí být co nejrychleji pokročeno k jiným částem středního a profesního vzdělání.
Instituce Společenství a jednotlivé členské státy by měly zvýšit své úsilí a vzájemnou spolupráci v oblasti vzdělávání.
3.4 Ekonomický růst a nárůst zaměstnanosti v chudých zemích je základní podmínkou rozvoje.
K růstu ovšem nemůže dojít bez minimálních infrastruktur, systému rozdělení příjmů, přístupu ke vzdělání či zdravotnictví, bez kvalitních institucí a sociálního konsensu.
Pokud tento sociální kapitál chybí, ekonomický rozvoj se sociální soudržností je nemožný.
Chudoba je neopomenutelná překážka pro rozvoj.
Vytvoření výrobní sítě, činností zaměřených na neformální ekonomiku (podpora samostatného podnikání a sociální ekonomiky, rozvoj malých a středních podniků, přiměřené sociální systémy ochrany) a rozvoj místního a regionálního trhu jsou podle EHSV možnosti, jak lze podpořit ekonomický rozvoj chudých zemí.
3.5 Otevření mezinárodního obchodu přináší velké možnosti pro pomoc méně rozvinutým zemím, aby překonaly chudobu a nízkou úroveň rozvoje.
Současné pravidla globálního obchodu ovšem dávají větší šance vyspělým zemím a znevýhodňují země chudé.
EHSV to silně zdůraznil v řadě stanovisek, v poslední době pak v tom, ve kterém se zabývá sociálním rozměrem globalizace [6].
Proto by bylo vhodné v rámci probíhajících jednání WTO, jejichž další kolo na úrovni ministrů se bude konat v prosinci v Hongkongu a v rámci bilaterálních jednání EU, zlepšit přístup rozvojových zemí na trhy zemí vyspělých, snížit či odstranit všechny podpory včetně zemědělských, které narušují obchodní výměnu, silné omezení exportních přehrad rozvojových zemí a reformovat dohodu o duševním vlastnictví související s obchodem (ADPIC).
Zdá se jako vhodné nepodmiňovat rozvojovou pomoc EU pozicemi, jaké rozvojové země zastávají v multilaterálních obchodních jednáních, a vyhnout se tím napodobení způsobu jednání některých mezinárodních finančních institucí.
3.6 Nejchudší země a země méně vyspělé jsou velmi zranitelné při přistupování na vnější trhy a nemají prostředky, které by je ochránily v období ekonomické transformace.
Rozvojové politiky by tedy měly být zaměřeny na postupné přistupování na globální trhy, podporovat investice do infrastruktur, vzdělání a zdravotnictví, rozvoj demokratických institucí a tvorbu vlastních výkonných vnitřních trhů jako i trhů regionálních.
3.7 EHSV se vyslovil několikrát ve prospěch zapojení sociální dimenze do dohod o přidružení v oblasti obchodu, politiky a spolupráce EU [7]. Tato minimální sociální dimenze by měla zahrnovat podporu důstojných pracovních podmínek: rozvoj veřejných a soukromých systémů sociální ochrany a účinné respektování pracovního práva (osm základních úmluv ILO [8] a úmluvy č. 168 o podpoře zaměstnanosti, č. 183 o ochraně mateřství a č. 155 o bezpečnosti a zdraví zaměstnanců).
3.8 Jelikož důstojné pracovní podmínky – tzn. práce v důstojných podmínkách, které se týkají jak smluvních podmínek, tak podmínek při výkonu práce – jsou pro úspěšný rozvoj důležité, je EHSV toho názoru, že by měla být vytvořena sociální kapitola v pravidlech WTO.
3.9 RCT nezahrnují dostatečným způsobem tuto zásadní dimenzi v kontextu, ve kterém jsou dopady globalizace na sociální podmínky všeobecně a pracovní podmínky zvláště jasně viditelné.
EHSV navrhuje, aby do probíhajícího střednědobého hodnocení RCT byla zahrnuta analýza situace v oblasti hospodářského, sociálního a pracovního práva, a aby se důstojné pracovní podmínky v budoucnosti staly devátým rozvojovým cílem tisíciletí.
3.10 Rozvoj a lidská bezpečnost by měly být koncepty, které se budou doplňovat a podporovat rozvojovou politiku EU.
Bezpečnost a nekonfliktní prostředí jsou nutné podmínky pro strategii rozvoje s cílem vymýcení chudoby.
Ekonomický a sociální rozvoj jsou pak základní zárukou bezpečnosti.
Pro EHSV by lidská práva, především práva žen v kontextu boje proti chudobě, měla být jednou ze základních priorit rozvojové politiky EU.
Významně by to přispělo ke snížení chudoby a posílení celosvětové bezpečnosti.
3.11 EHSV opakuje [9], že je zapotřebí, aby rozvojová politika EU zahrnovala opatření zaměřená na ochranu obhájců lidských práv včetně lidských práv na pracovišti [10] v různých oblastech světa.
3.12 Zvýšená zranitelnost četných oblastí a existence nových a starých nebezpečí zvýšily riziko přírodní či lidské pohromy.
Rozvojová politika by si toho měla být vědoma a více se zaměřit na prevenci.
V oblastech náchylných k násilí by rozvojová politika měla zahrnout do programu aktivit podrobnou analýzu faktorů konfliktu a směřovat velkou část aktivit na podporu organizací občanské společnosti v jejich úsilí o dosažení a stabilizaci míru a předcházení nových konfliktů a hrozeb.
3.13 EHSV je názoru, že ochrana životního prostředí by měla být jedním ze tří pilířů trvale udržitelného rozvoje a měla by mít stejnou důležitost jako hospodářský či sociální rozměr.
EHSV zdůrazňuje, že je důležité zahrnout rozměr životního prostředí mezi ukazatele účinnosti při použití plánů na rozvoj.
Vyhotovení studie o dopadu na životní prostředí by mělo být povinným prvotním požadavkem u akcí a projektů určité rozsáhlosti.
3.14 EHSV je dále toho názoru, že není možné čelit globálním výzvám životního prostředí pouze s národními plány zemí přijímajících pomoc.
Vyspělé země by měly převzít zodpovědnost a uhradit většinu nákladů spojených s vyřešením globálních problémů v oblasti životního prostředí.
EU by měla uvolnit další finanční prostředky na programy za tímto účelem.
3.15 Pouhé zapojení rozvojových zemí do mezinárodního obchodu nebude pravděpodobně dostačující pro to, aby byla vyřešena jejich chudoba a nerovné postavení.
K tomu bude zapotřebí vytvořit v těchto zemích podmínky pro rozvoj tím, že bude podporován pokrok v hospodářství a politice, a vést politiku přerozdělení bohatství z bohatých zemí do zemí chudých.
Dále pak bude nutné zajistit, aby v zemích poskytujících rozvojovou pomoc nebyla tato pomoc chápána pouze jako pomoc chudým zemím, ale i jako nutnost pro budoucnost zemí bohatých stejně jako fakt, že chudoba a nerovnost jsou ohrožením bezpečnosti a rozvoje jich samých.
Poslední úkol patří k těm, které může dle názoru EHSV nejlépe splnit organizovaná občanská společnost.
3.16 Rozvojová politika EU může také pozitivně přispět k řízení migračních toků jako i k podpoře politiky společného rozvoje se zeměmi, ze kterých migranti pocházejí [11].
Spolupráce se zeměmi původu je základní požadavek pro řízení migračních toků oficiální cestou jako i pro to, aby příjem migrantů proběhl za splnění všech jejich práv jako migrantů a plnoprávných občanů [12].
Migrace by měla přispět zároveň i k rozvoji zemí, ze kterých migranti pocházejí [13].
Proto je nutné vést politiku kompenzace za odliv mozků, zabránit výběru nepřiměřených poplatků za finanční převody migrantů jejich rodinám do zemí původu a ulehčit návrat migrantů do zemí původu, aby pomohli např. založením firem při rozvoji těchto zemí.
4. Ke kritériím jednání evropské politiky rozvoje
4.1 Otázka koherence politik, která tradičně vyvstává v souvislosti s rozvojovou pomocí Společenství a má právní základ ve Smlouvách, nabývá znovu na důležitosti v novém mezinárodním kontextu, který je ovlivněn bezpečnostní agendou a dopadem globalizace na obchod, zemědělství, zaměstnanost, migraci a jiné.
Nedávné sdělení Komise zdůrazňuje důležitost tématu a vůli EU nabídnout přiměřenou odpověď.
Iniciativa "všechno kromě zbraní" představuje nový přístup ke koherenci vzhledem k obchodní politice ve prospěch nejchudších zemí.
4.2 Rozvojová politika EU nemá být žádným "zmírňujícím prostředkem" orientujícím se na snížení možných škod v oblasti rozvoje chudých zemí, které vznikly kvůli jiným politikám, jako obchodní nebo bezpečnostní.
Pro zvýšení účinnosti v tomto směru by bylo dle názoru EHSV vhodné, aby existovala lepší koordinace mezi různými generálními ředitelstvími Evropské komise (např. mezi GŘ Obchod a GŘ Zaměstnanost) a pravidelné vyhodnocování dopadu politik Společenství na sociální soudržnost v rozvojových zemích, a na tomto hodnocení by měla mít organizovaná občanská společnost význačný podíl.
4.3 Tato soudržnost, žádoucí ve všech politikách EU, by ovšem neměla sloužit ke snížení obsahu rozvojové politiky tím, že by byla dána k dispozici jiným aktivitám Společenství a zapomnělo by se na její specifičnost a cíle rozvojových aktivit.
Aby bylo možné dosáhnout stanovených cílů, rozvojová politika by si v plně se rozvíjejícím Společenství s rostoucím objemem vnějších aktivit měla vzhledem k ostatním složkám vnějších aktivit zachovat určitou autonomii.
4.4 EHSV je toho názoru, že by se harmonizace rozvojové politiky Společenství a 25 členských zemí měla prohloubit.
To by se mělo usnadnit tím, že budou všechny státy EU podporovat RCT a pozice Výboru OECD pro rozvojovou pomoc.
Je bezpodmínečně nutné, aby často protichůdné politiky dárcovských zemí byly lépe sladěny a byly koherentnější.
Pokud koherentní nejsou, dochází k vysokým "transakčním nákladům": plýtvání, dvojí práce, nesourodá zacílení a velké komplikace pro země přijímající pomoc.
Na summitu EU v Barceloně v březnu 2002 se EU zavázala přijmout – jak na úrovni EU, tak na úrovni členských zemí – konkrétní opatření vztahující se na koordinaci politik a harmonizaci procesů do roku 2004.
Doporučení vyplývající z tohoto závazku v praxi téměř nebyla použita.
EHSV je názoru, že účinná harmonizace rozvojových politik členských zemí a EU je pro budoucnost rozvojové politiky Společenství zásadní.
EHSV bude v rámci svých možností iniciovat debatu s organizacemi evropské občanské společnosti ve prospěch evropské jednotné platformy pro rozvojovou politiku.
EHSV podporuje zároveň pozici Komise o smysluplnosti rozvojové politiky na evropské úrovni, která je pro členské země a Komisi závazná.
4.5 Hlavní přidaná hodnota rozvojové politiky Společenství by měla spočívat ve zlepšení koordinace a komplementarity politik členských států.
EU má určité srovnávací výhody – významnost, neutrální charakter, příspěvky do světových fondů –, které je nutné využít.
4.6 EHSV podporuje účast EU na všech multilaterálních fórech k rozvojovým tématům, aby zde měla svůj vlastní hlas.
EU by se měla aktivně podílet na reformě multilaterálního systému a zastávat společnou pozici.
To by se mělo týkat jak systému OSN – v rámci procesu zahájeného jejím generálním tajemníkem –, tak mezinárodních finančních institucí a jiných multilaterálních fór, jako jsou Výbor rozvojové pomoci, Pařížský klub, G8 nebo WTO.
Jaký bude mít EU vliv jako mezinárodní aktér a jaká bude její skutečná síla, to záleží na tom, jak bude umět sjednotit pozice v multilaterálních organizacích.
EU se musí zároveň se specializovanými agenturami OSN a jinými dárci snažit posílit mechanismy konzultací a koordinace v terénu.
4.7 Instituční rozměr rozvoje a podpora schopností místních institucí v zemích přijímajících pomoc je pro úspěch rozvoje zásadní.
Posílení institucí je klíčové pro docílení dobrého vládnutí a řešení problémů pomocí přidělení a spravování zdrojů z hlediska spoluúčasti, transparentnosti, povinnosti vyúčtování, boje proti korupci, spravedlnosti a právního státu.
Rozšíření kapacit a navýšení prostředků organizací občanské společnosti je v tomto smyslu stejně významné pro to, aby tyto země mohly proces rozvoje převzít na vlastní zodpovědnost do svých rukou.
4.8 EU by měla využít zkušenosti a poučení z programů spolupráce s novými členskými zeměmi, které v krátké době přešly ze skupiny zemí přijímajících podporu do skupiny zemí dárcovských.
Tyto země mají schopnost vcítit se do pozice přijímající země a pochopit ji, což může být přínosné v procesu učení se novým metodám při správě rozvojové pomoci.
4.9 Vysoký stupeň decentralizace v oblasti spolupráce Společenství vyžaduje zlepšení mechanismů pro zapojení různých partnerů a forem koordinace na místě, které pro spolupráci využívají systém "bottom-up".
4.10 Zlepšení mechanismů koordinace a konzultací by mělo vést ke zvýšení účinnosti pomoci, neboť se sníží transakční náklady.
Účinnost je ovšem omezována řadou jiných faktorů a další sledování realizované pomoci by mělo být významnou částí každé rozvojové spolupráce Společenství.
Nákladné systémy hodnocení a kontroly kvality pomoci, které vyvinula Komise, by měly být zobecněny a neměly by sloužit pouze při nutném předkládání účtů, nýbrž především při získávání nových poznatků.
Jiné, všeobecnější otázky, jako "zuživatelnost" [14] pomoci, by měly být začleněny do analýzy pomoci, kterou provádějí instituce EU.
4.11 Zásada vlastní zodpovědnosti, která byla až do současnosti v různých zeměpisných kontextech aplikována různě, by měla být postupně harmonizována, přičemž by se mělo využít případných existujících ověřených metod a poučení z jejího použití.
Zásady spoluúčasti a vlastní zodpovědnosti by se měly týkat všech fází plánování opatření, projektů a programů, počínaje debatou o národních indikativních programech až po vyhodnocení ex-post uskutečněných projektů.
5. O aktérech rozvojové politiky
5.1 Rozvojová politika Společenství je politikou veřejnou, na níž se podílí řada aktérů.
Širokému spektru aktérů by měla být ze strany institucí EU věnována větší pozornost v tom smyslu, že by se mělo dát evropským organizacím více možností podílet se na této politice.
Konzultace a shoda mezi jednotlivými veřejnými a soukromými aktéry jsou předpokladem pro výkonnost a koherenci rozvojové politiky.
5.2 Realizace principu partnerství a zásad spoluúčasti a vlastní zodpovědnosti vedla ke zlepšení rozvojové spolupráce.
V těchto zlepšeních je nutné pokračovat a prohlubovat je a silněji zapojit nejen vládní aktéry, nýbrž i další činitele společenského života včetně odborových a podnikatelských organizací jako i organizací sociální politiky.
5.3 Předpokladem pro definici dlouhodobé politiky boje proti chudobě a pro optimální využívání prostředků, které byly poukázány v rámci rozvojové pomoci, je skutečná dohoda mezi demokratickými orgány zemí přijímajících pomoc a ekonomickými a sociálními silami těchto zemí.
5.4 Podle EHSV by posílení organizací občanské společnosti (pracující, zaměstnavatelé, spotřebitelé, organizace zaměřené na ochranu lidských práv atd.) v jižních zemích mělo být přednostní úlohou v rozvojové politice EU.
Snížení chudoby a nerovnosti může být z velké části dosaženo tím, že bude navýšena schopnost organizací občanské společnosti uplatnit nároky, jednat, dosáhnout kompromisů a spolupráce.
Proto by měla rozvojová politika EU podporovat nejen opravdovou účast těchto organizací na dění souvisejícím s rozvojovou politikou, nýbrž i posílení skutečných organizací občanské společnosti a jejich uznání jako zásadních aktérů rozvojové politiky společnosti, kterou zastupují [15].
S ohledem na tento cíl by měly být vytvořeny specifické normy financování.
5.5 Na druhé straně by mělo být cílem evropské rozvojové politiky, aby byl v zemích přijímajících pomoc vytvořen právní rámec, který umožní účast organizací občanské společnosti na rozvoji jejich zemí: poskytnutí finančních prostředků pro zvýšení jejich kapacity a jejich posílení; vybudování struktur, které umožní účast a stálý dialog; procesy sloužící ke konzultaci zmíněných organizací ve všech fázích indikativních programů na národní a regionální úrovni; šíření osvědčených metod.
Stejným způsobem by měly být konzultovány evropské organizace ohledně opatření, do kterých je zapojena Evropská unie.
5.6 Do dnešní doby je formálně uznáno zapojení aktérů organizované občanské společnosti do všech fází rozvojové spolupráce pouze v zemích AKT.
Tato povinnost, kterou stanovuje dohoda z Cotonou, neexistuje v rámci spolupráce s jinými regiony, kde jsou vedeny pouze neformální debaty [16].
EHSV se zasazuje za to, aby tato zkušenost byla při budoucí rozvojové politice EU rozšířena na další regiony a aby byly ustaveny formální mechanismy pro zapojení organizací občanské společnosti do plánování, realizace a hodnocení rozvojové politiky.
5.7 Dohoda z Cotonou nabízí nestátním aktérům jedinečnou příležitost získat přístup k části prostředků Evropské unie, které tyto země dostávají (fondy Evropského fondu rozvoje určené pro národní a regionální indikativní programy).
Tyto fondy mají sloužit k vybudování kapacit občanské společnosti a umožnit jejich aktivní účast na realizaci národních a regionálních plánů na boj proti chudobě.
EHSV důrazně vybízí k používání popsaného modelu konzultací občanské společnosti ve vztazích EU s jinými regiony, např. s Latinskou Amerikou a zeměmi zapojenými do partnerství EU-Středozemí.
5.8 Dále by se měla EU při přehodnocení své rozvojové politiky vážně zabývat vytvořením skutečných práv na účast, a to i v oblastech, ve kterých jsou již uznávána.
V praxi existují závažné nedostatky v používání odpovídajících pravidel, což zástupcům občanské společnosti zabraňuje důkladně se seznámit s dohodami a vést účinné konzultace.
Dále chybí definice kritérií reprezentativnosti pro organizace občanské společnosti a existují překážky v přístupu k financování Společenství.
5.9 Vytvoření stabilního a demokratického rámce pracovních vztahů je zásadní podmínkou při snaze dosáhnout důstojných pracovních podmínek.
Ten je však zároveň nepostradatelný pro hospodářský rozvoj.
EHSV je proto toho názoru, že podpora vyváženého sociálního dialogu by měla představovat jeden z cílů evropské rozvojové politiky.
S ohledem na bohatství evropských zkušeností v této oblasti se EHSV domnívá, že je nutné, aby do tohoto úkolu byly zapojeny evropské odborové a podnikatelské organizace.
5.10 Podniky by měly mít rostoucí a pozitivní roli při snaze dosáhnout trvale udržitelného rozvoje.
To také uznává OECD ve svém kodexu pro mezinárodní organizace [17].
Rozvojová politika EU by měla podle názoru EHSV přispět k podpoře sociální zodpovědnosti podniků, především evropských, v zemích přijímajících pomoc.
EHSV je v souladu s předchozími stanovisky [18] toho názoru, že pokud podniky budou jednat přinejmenším se stejnými pracovními, sociálními a ekologickými kritérii v zemích přijímajících pomoc jako obvykle jednají v Evropě, přispěje to významně k hospodářskému a sociálnímu rozvoji těchto zemí.
5.11 Rozvojová politika může existovat a rozvíjet se pouze v případě, že bude mít dostatečnou podporu společnosti.
EHSV je toho názoru, že je potřeba vyvinout velké úsilí na zvýšení citlivosti občanů k tématu rozvojové politiky.
Určité "celosvětové občanské svědomí", které existuje především ve vztahu k ekologickým otázkám, by mělo vzniknout také ohledně otázek chudoby, nerovnosti a světových veřejných statků.
Podle EHSV je nutno do tohoto úkolu zapojit školy, média a samozřejmě organizace občanské společnosti.
EHSV se nabízí jako nástroj této politiky v rámci spolupráce s ostatními institucemi EU.
6. O prioritách, soustředění a rozlišování rozvojové politiky Evropské unie
6.1 Aby byla pomoc účinnější a její dopad výraznější, zdá se rozumné soustředit se na jisté oblasti a činnosti, kde může přínos EU představovat větší přidanou hodnotu nebo alespoň odlišný prvek v porovnání s jinými dárci.
Avšak zkušenosti ukazují, že ne vždy lze určit tyto priority či předem zjistit, co by mohlo být onou přidanou hodnotou Unie.
V každém případě se zdá výhodné využít plánování na státní úrovni jako nástroje pro vyjednávání mezi partnery.
Dokumenty týkající se plánů na snižování chudoby v dané zemi by měly tvořit hlavní linii této práce.
6.2 Podle názoru EHSV mají pro rozvojovou politiku význam nejen etické, ale rovněž politické podněty: bez nápravy současných nerovností nemůže globalizace fungovat.
Domníváme se tedy, že nestačí, aby se rozvojová politika EU zaměřila na nápravu nedostatků způsobených nedostatečným rozvojem.
Jedním z prvků přidané hodnoty Unie by měla být její činnost ve prospěch strategických světových cílů v mnoha oblastech, jako například zdraví – včetně sexuálního –, školství, rovnost pohlaví, ochrana životního prostředí, vytváření produktivních podnikatelských aktivit a pracovních příležitostí, důstojné pracovní podmínky.
Proto bude nevyhnutelně nutné, aby si opatřila dodatečné finanční prostředky určené k financování rozvojové spolupráce, a to z nových nástrojů financování.
6.3 Spolupráce Unie je od počátku silně zeměpisně soustředěná, v případě afrických, karibských a tichomořských zemí (AKT) dosáhla prostřednictvím Dohody z Cotonou vysoké míry komplexity.
Zkušenost z následných dohod podepsaných v Lomé a Cotonou by měla být využitelná pro další, zvláště asijské oblasti anebo pro země, jež se zavázaly ke splnění RCT.
Tak by se měly i v dalších oblastech světa, které přijímají pomoc Unie, iniciovat pružnější mechanismy, trvalé a strukturované, jež překonají klasickou podobu setkávání na nejvyšší úrovni či dohod a které umožní strategičtější pohled na spolupráci.
Současně by měla pomoc Unie zahrnout všechny chudé země.
6.4 EHSV se připojuje k úmyslu učinit ze subsaharské Afriky prioritní oblast v rámci rozvojové spolupráce EU.
Ovšem aby byl tento projekt efektivní, musí být současně provázen lepší kvalitou vládnutí v Africe, jak na národní, tak na regionální úrovni, což se týká současně mezistátních afrických organizací, jednotlivých zemí i organizací občanské společnosti.
Posledně zmíněné organizace díky své nezávislosti, blízkosti k obyvatelstvu a díky své schopnosti reagovat mohou napomoci tomu, aby občané byli opravdu zodpovědní vůči rozvojovým politikám, které se jich přímo týkají.
6.5. EHSV navrhuje v souladu s předchozími tvrzeními, aby byl africkým organizacím občanské společnosti usnadněn přístup k financování ze zdrojů Unie a byl jim zaručen přímý přístup na národní úrovni.
Stejně tak by se měl realizovat horizontální program pro financování nestátních činitelů.
Rovněž by se měla zvýšit a systematizovat účast občanské společnosti na formulování a používání politik a plánů spolupráce.
6.6. Aby byl do hospodářského rozvoje zapojen co největší počet lidí a nedocházelo ke zneužívání, EHSV by si přál, aby aktivity EU v Africe spojené s rozvojovou pomocí zohledňovaly zásady společenské soudržnosti a důstojných pracovních podmínek pro všechny.
Dodržování těchto zásad bude lépe zaručeno, pokud bude existovat skutečný sociální dialog a obecně dialog s organizacemi zastupujícími občanskou společnost.
V tomto směru – jak se uvádí ve Sdělení Evropské komise [19] – bude EHSV spolupracovat s Africkým hospodářským, sociálním a kulturním výborem na výměně zkušeností a poznatků v oblastech, jež se považují za relevantní.
6.7 Rozvojová politika Unie by měla věnovat větší pozornost zemím s průměrným národním důchodem, ale velkými vnitrostátními potížemi s chudobou a nerovností.
V této souvislosti je tedy pozoruhodné, jak se neustálé snižuje objem podpory ze zdrojů EU pro Latinskou Ameriku, která představuje oblast s největšími nerovnostmi a kde v zemích s průměrným národním důchodem, jako Brazílie, Uruguay nebo Mexiko, existují rozsáhlá ohniska chudoby.
Bylo by třeba sestavit seznam ukazatelů, který by umožnil sledovat vývoj situace v takových zemích.
EHSV se přimlouvá za to, aby EU ve své rozvojové politice zvýšila prioritu Latinské Ameriky.
6.8. Návrh Komise na vytvoření opatření pro přechodné situace, které by umožnily prohloubit propojení mezi pomocí, obnovou a rozvojem přizpůsobujíce se měnícím se kontextům a nestabilním stavům, považujeme za adekvátní stejně jako nezbytné rozlišování.
Stejně tak by bylo třeba při spolupráci v takových situacích posílit složky prevence a včasného varování.
7. Financování
7.1 Unie se zavázala dosáhnout přinejmenším cílů dohodnutých v Monterrey, ale vše nasvědčuje tomu, že bude nutné tento závazek rozšířit, aby bylo možné dosáhnout RCT.
Zasedání Evropské rady v Barceloně z března 2002 schválilo zvýšení oficiální rozvojové pomoci (ORP) na 0,39 % HDP v roce 2006, což se jevilo v porovnání se současnými průměrnými 0,22 % jako výrazný kompromis, ovšem zůstává daleko za příspěvkem členů EU v roce 1990, který činil 0,44 %.
Zasedání Rady 23. až 24. května 2005 stanovuje nové, náročnější cíle; zavazuje se dosáhnout průměru EU ve výši 0,56 % HDP v roce 2010 a činí rozdíl mezi bývalou patnáctkou a deseti novými členskými zeměmi.
Nicméně je jasné, že k dosažení RCT je zapotřebí mnohem většího závazku.
7.2 Závazek zemí G-8, přijatý v červenci 2005, úplně smazat dluhy 18 nejchudších zemí představuje významný krok tímto směrem, který je nezbytné podpořit.
Bude třeba počkat na jeho definitivní potvrzení a zda další dvacítka zemí bude moct využít srovnatelného opatření, jak bylo oznámeno.
Podle názoru EHSV by se měla tato opatření rozšířit na všechny méně rozvinuté země a měla by se financovat ze skutečně doplňujících zdrojů a ne pouze pomocí úpravy položek určených na veřejnou rozvojovou pomoc.
7.3 Ve shodě s výše uvedenými body by měl finanční výhled na období 2007–2013 jasněji a vyhraněněji zahrnout finanční závazky nebytné pro přiblížení se RCT.
7.4 Formy financování rozvoje se postupně vyvíjejí a stále uzpůsobují nezbytné zásadě vlastní zodpovědnosti ze strany partnerů.
Spolupráce uvnitř Unie se musí vylepšit, pokud jde o dlouhodobou předvídatelnost a mechanismy pro víceleté plánování, které minimalizují negativní dopady, jež můžou být vyvolány změnami ve složení položek rozpočtu a takzvanou "volatilitou" pomoci.
7.5 Nutnost předvídatelné a stabilní pomoci naráží na princip ročního plánování národních rozpočtů.
To je také jeden z důvodů, které podporují fakt, že je nutné mít k dispozici doplňkové finanční zdroje.
Další, zásadní nutností je získat doplňkové zdroje pro rozvoj, které by se přidaly k tradičnímu financování.
Fakt, že chybí dohoda členských států o nových zdrojích financování k doplnění oficiální rozvojové pomoci (ORP) coby způsob, jak zajistit nové zdroje pro uskutečnění RCT, zdržuje jejich spuštění.
Ohledně doplňkových mechanismů pro financování rozvojové pomoci existují v zásadě dvě možné inovace.
Jednu představuje iniciativa Mezinárodní finanční prostředky (Internacional Finance Facility – IFF).
Druhou pak zavedení mezinárodních daní. Nezávisle na obtížích vyplývajících z politické vůle zavést takové nástroje, první opatření provází mnoho otazníků spojených se správou a použitím fondů.
Hlavní potíž spojenou s druhou možnou cestou spočívá v dosažení mezinárodního konsensu ohledně jejího zavedení.
EHSV je toho názoru, že oba mechanismy mohou být životaschopné a mohou se vzájemně doplňovat a že je naléhavé je spustit, avšak je třeba zároveň zachovat jejich povahu jednoznačně doplňkových zdrojů.
7.6 Naprosté osamostatnění pomoci musí nadále představovat jeden z hlavních cílů rozvoje v příštích letech.
Po mnoha návrzích [20] v tomto směru EHSV naléhá na Radu, aby nadále rozhodně pokračovala v práci na nařízení o osamostatnění pomoci a aby členské země rovněž dále sledovaly toto téma, dokonce nad rámec doporučení Výboru pro rozvojovou pomoc.
7.7 V současné době se pozice dárcovských zemí – konkrétně politika Evropské unie – zaměřuje na snížení podpory projektů a financování vládních rozpočtů zemí přijímajících pomoc, aby se posledně jmenovaným dal větší prostor k rozvoji jejich vlastních politik.
EHSV má za to, že by to nikdy nemělo bránit dosažení cílů, kterých se má dosáhnout s pomocí Evropské unie.
Tímto způsobem financování se naopak podpoří zásada vlastní zodpovědnosti pod podmínkou, že se předchozí kontrola projektů nenahradí novou politickou podmíněností týkající se zaměření budované hospodářské a sociální politiky.
7.8 Nástroje financování rozvoje musí být koherentní s cíli, jichž se snaží dosáhnout.
Zdá se, že při spolupráci v rámci Unie je třeba vyžadovat větší pružnost a flexibilitu vzhledem k dlouhým lhůtám při správě cyklů projektů a aktivit, jež se dosud těší evropské podpoře.
Na druhé straně zřejmě není vhodné směšovat nástroje celkové hospodářské spolupráce s nástroji rozvojové spolupráce.
Rozvojová politika je do jisté míry ve svých záměrech nezávislá, což ovšem současně vyžaduje určitou specializaci týkající se používaných nástrojů – jak pro její plánování, tak pro její udržování.
7.9 Flexibilita je nutná zejména v případech, kdy se jedná o poválečný stav, situaci po katastrofě nebo jinou kritickou situaci a kdy zdlouhavost a strnulost naprosto znemožňují jakoukoli činnost.
Iniciativy jako Fond pro mír v Africe se umějí stavu v takových případech přizpůsobit.
7.10 EU jako celek uznává posílenou iniciativu HIPC (Nejzadluženější chudé země) za snížení vnějšího dluhu.
Nicméně tato iniciativa nemůže v krátké době vyřešit dlouhodobé potíže se zadlužeností a potíže dluhové služby, a tak je třeba hledat jiná řešení.
Komise navrhla konjunkturální opatření pro země postižené válkou nebo pohromou, ale pro dlouhodobé potíže zatím řešení neexistuje.
EHSV navrhuje aktivnější opatření týkající se zadluženosti, jako jsou výměna dluhů za investice do vzdělávání nebo sociální oblasti či odpuštění dluhů oblastem postiženým velkými pohromami.
7.11 Rostoucí obavy o mezinárodní veřejné statky by měly umožnit zvláštní formu financování spjatou s jejich ochranou.
Proto by EU měla sestavit akční plán týkající se důležitosti ochrany a jejího financování a měla by být flexibilní při poskytování zdrojů.
Globální fondy a iniciativy zavedené během posledních let pro konkrétní případy (AIDS, voda, očkování, atd.) zřejmě představují tento flexibilní prvek, což znamená, že Unie by měla nadále podporovat tento druh iniciativ, které již byly započaty některými členskými státy [21].
7.12 Jak již bylo řečeno, EHSV navrhuje, aby se do evropského plánu rozvoje zahrnuly specifické problémy zemí s průměrným národním důchodem, ovšem s četnými ohnisky chudoby a s mnoha skupinami obyvatel, které žijí v bídě.
V tomto případě však není vhodným způsobem pomoci pouze nevratná pomoc, ale půjčky či jiné kombinované formy pomoci.
Z těchto důvodů bude třeba, aby její parametry doplňovaly parametry RCT včetně cíle, jakým je dosažení sociální soudržnosti [22], tak jak tomu bylo na vrcholné schůzce EU – Latinská Amerika a Karibik v Guadalajaře v roce 2004. Sociální soudržnost s sebou kromě dalšího přináší reformy rozpočtové správy a progresivního daňového systému.
8. Návrhy
8.1 Podle EHSV by měl boj proti chudobě představovat zásadní faktor při jednání EU za spravedlivější, bezpečnější a ekologicky zodpovědnější globalizaci.
Měl by být logickým prodloužením vnitřního modelu hospodářského rozvoje a sociálního soužití EU za její hranice [23].
8.2 EHSV má za to, že evropská rozvojová politika by měla mít zásadní roli jak pro šíření základních hodnot Unie, tak pro prevenci negativních důsledků vyplývajících z chudoby a nerovnosti (nejistota, plenění přírodních zdrojů, nekontrolovatelné migrační toky).
V tomto směru navrhuje, aby evropská rozvojová politika zaujímala postavení odpovídající bezpečnostní politice.
8.3 EHSV dále navrhuje, aby šíření evropského sociálního modelu – sociální regulace, systém kompromisu mezi partnery sociálního dialogu, univerzální systémy sociální ochrany – představovalo hlavní pilíř politiky rozvoje EU v novém kontextu ekonomické globalizace.
8.4 EHSV chápe, že snížení celních přehrad pro vývoz rozvojových zemí a snížení dotací (včetně zemědělských) vázaných na vývozní ceny by mohlo přispět [24] ke snížení chudoby, i když její dopady by mohly být krátkodobě ambivalentní (neboť rozvojové země, které jsou dovozci bez srážek, mohou být zasaženy nárůstem cen).
Stejně tak naléhá na reformu dohody o právech na duševní vlastnictví, jež souvisejí s obchodem.
EHSV se rovněž přimlouvá za to, aby se procesy otevírání obchodu rozvojových zemí zaměřily na postupné zapojení do globálních trhů a aby je provázely programy na strukturální posílení těchto zemí.
8.5 EHSV navrhuje, aby byl do asociačních dohod Evropské unie s různými zeměmi a oblastmi světa zahrnut sociální rozměr, který by obsahoval alespoň podporu důstojných pracovních podmínek, rozvoj státních a soukromých systémů sociální ochrany a skutečné respektování pracovního práva ustanoveného v základních dohodách ILO.
EHSV také navrhuje, aby se v těchto dohodách stanovily způsoby účasti organizované občanské společnosti.
8.6 Podle definice Mezinárodní organizace práce (ILO) jsou důstojné pracovní podmínky nedílným prvkem pro vymýcení chudoby a posílení sociální soudržnosti.
EHSV tedy navrhuje, aby se dosažení důstojných pracovních podmínek stalo devátým rozvojovým cílem tisíciletí.
8.7 Ochrana lidských práv je jednou z os rozvojové politiky EU.
Proto EHSV navrhuje, aby zmíněná politika zabezpečila opatření pro účinnou ochranu obhájců lidských práv včetně lidských práv v zaměstnání, v oblastech, kde se uskutečňuje spolupráce.
8.8 EHSV navrhuje zahrnout rozměr životního prostředí mezi ukazatele účinnosti při aplikaci rozvojových strategií. Vyhotovení studie o dopadu na životní prostředí by mělo být povinným prvotním požadavkem u akcí a projektů určité rozsáhlosti.
8.9 EHSV se domnívá, že rozvojová politika EU by měla přispívat k tomu, aby migrace probíhala oficiální cestou a byla dodržována práva migrantů.
Měla by rovněž posílit politiku společného rozvoje se zeměmi původu migrantů tak, že bude kompenzovat odliv mozků, odstraní překážky pro finanční převody migrantů do zemí jejich původu a bude podporovat návrat migrantů do jejich země původu za účelem vytvoření produktivních podnikatelských aktivit.
V každém případě se migrační politika nemůže stát novou podmínkou pro rozvojovou politiku.
8.10 EHSV nabádá, aby byl soubor politik EU koherentní s plánem rozvoje a aby rozvojová politika byla nezbytně samostatná a specifická vůči ostatním politikám.
Pro EHSV je čím dál důležitější harmonizace rozvojové politiky Unie a rozvojové politiky členských zemí.
Proto je bezpodmínečně nutné vytvořit společnou evropskou platformu nebo agendu evropské rozvojové politiky, které by členským zemím stanovily a upřesnily lhůty a způsoby sledování, jež mají zavést.
EHSV považuje za správné, aby se členské země a EU účastnily multilaterálních fór se společnými postoji.
EHSV podporuje postoj Komise s ohledem na smysluplnost rozvojové politiky na evropské úrovni, která by byla závazná pro členské země i Komisi.
8.11 Vymýcení chudoby s sebou kromě jiného přináší přerozdělení moci a příležitostí.
Zpevnění institucí sociálního a právně demokratického státu je zásadní pro přiblížení se tomuto cíli.
Stejně tak je třeba výraznou měrou posílit organizace občanské společnosti.
EHSV proto navrhuje, aby se stanovily rozpočtové odhady týkající se dosažení tohoto cíle.
8.12 Vzhledem k osvědčenému příkladu, jakým jsou vztahy EU–AKP, EHSV naléhá na Evropskou komisi, Evropskou radu a Parlament EU, aby podpořily posílení role EHSV ve vztazích s hospodářskými a sociálními činiteli jiných oblastí, jako třeba Latinské Ameriky či evropskými středomořskými zeměmi.
EHSV vybízí, aby politické instituce zajistily: politický mandát a přidělení fondů, které by umožnily účast hospodářských a sociálních činitelů; institucionální uznání dialogu občanské společnosti a jeho formální a pravidelnou přítomnost u asociačních dohod, na vrcholných schůzkách, ve společných parlamentních výborech a v zapojení do politik, jež se týkají občanské společnosti, jako jsou například sociální soudržnost a důstojné pracovní podmínky; a aby podpořily úsilí EHSV o posílení poradní funkce i sociálního dialogu ve spolupráci s IOL a dalšími mezinárodními organizacemi.
V tomto kontextu EHSV žádá Evropskou komisi, Evropskou radu a Parlament EU, aby podpořily vložení zvláštní zmínky o účinné a nezbytné roli EHSV při usnadňování dialogu s hospodářskými a sociálními činiteli do bodu 2.2 společného prohlášení o rozvojové politice EU.
8.13 EHSV navrhuje, aby podpora stabilních a demokratických rámců pro pracovní vztahy, sociální dialog a sociální zodpovědnost podniků tvořily základní cíle evropské rozvojové politiky.
8.14 EHSV se domnívá, že přidaná hodnota jednání EU by se měla soustředit na strategické světové cíle v mnoha oblastech.
Na druhé straně sdílí vůli učinit z podpory subsaharské Afriky prioritu, pod podmínkou, že se v této oblasti podaří nastolit podmínky pro lepší vládnutí.
EHSV současně hájí myšlenku, aby pomoc Unie směřovala ke všem chudým zemím.
8.15 EHSV se domnívá, že evropská politika rozvoje by měla věnovat větší pozornost zemím s průměrným národním důchodem, kde existují velké vnitrostátní problémy s bídou a nerovností. Do tohoto vymezení spadají Asie a některé země Latinské Ameriky, což je oblast, s níž chce EU nastolit strategickou spolupráci.
8.16 EHSV navrhuje, aby se opatření týkající se odpuštění dluhů schválené zeměmi G-8 rozšířilo na všechny chudé země a aby bylo financováno ze skutečně dodatečných zdrojů.
8.17 EHSV považuje za nutné uplatnění dodatečných finančních zdrojů, aby se dosáhlo cílů rozvoje a zachovaly se světové veřejné statky.
Domnívá se, že jak iniciativa Mezinárodní finanční prostředky (IFF), tak zavedení mezinárodních daní určených k tomuto účelu, které musí mít širokou politickou podporu k tomu aby byly učinné, mohou být životaschopné a vzájemně se doplňovat.
8.18 EHSV se domnívá, že oddělení pomoci by mělo být jedním z hlavních cílů evropského plánu rozvoje a naléhá na Radu, aby pokročila s úpravou nařízení týkajícího se uvolnění pomoci, a to dokonce nad rámec doporučení výboru OECD pro rozvojovou pomoc (CAD).
8.19 EHSV navrhuje použít nové způsoby výměny dluhů, jako třeba výměnu dluhů za investice do vzdělávání či do sociální oblasti (návrat imigrantů, posílení sociálních organizací…).
8.20 Zvýšení účinnosti pomoci je nadále hlavní výzvou pro všechny zúčastněné strany.
EHSV se domnívá, že snahy o lepší realizaci cílů rozvoje by se měly nadále rozvíjet a prohlubovat.
8.21 EHSV se domnívá, že je nezbytně nutné uskutečňovat politiku zaměřenou na to, aby zesílila podpora rozvojové politiky ze strany společnosti i pocit celosvětové občanské svědomí.
EHSV, ve spolupráci s ostatními institucemi EU, se nabízí jako nástroj této politiky.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Chudoba žen v Evropě"
(2006/C 24/18)
Dne 28. dubna 2005 se Evropský parlament, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodl konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Chudoba žen v Evropě
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 5. září 2005.
Zpravodajkou byla paní King.
Na 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 28. a 29. září 2005 (jednání ze dne 29. září 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 79 hlasy pro, žádnými hlasy proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Situace
1.1 Mezinárodní den za odstranění chudoby
Generální shromáždění OSN vyhlásilo 17. října za Mezinárodní den za odstranění chudoby s cílem zvýšit informovanost o potřebě odstranit chudobu a nouzi ve všech zemích.
1.2 Ženy a chudoba v EU
Výbor regionů, EHSV a Evropský parlament připravují k tomuto datu stanoviska k tématu Ženy a chudoba v EU, aby tak přispěly k širší diskusi o povaze chudoby v dnešní EU.
Práce na těchto dokumentech jsou do značné míry koordinovány, každý z nich je však psán z jiného hlediska.
1.3 Definice hranice chudoby
Hranice chudoby je definována jako podíl osob s příjmem nižším než 60 % národního mediánového příjmu.
Příjem je definován jako celkový čistý příjem na domácnost dělený počtem členů a připadající na každého člena.
1.4 Rámec pro boj s chudobou a sociálním vyloučením v EU
V roce 2000 se členské státy dohodly na evropské strategii pro boj se sociálním vyloučením a chudobou (2000) prostřednictvím otevřené metody koordinace.
Tato strategie zahrnuje dohodnuté cíle a povinnost každého členského státu předložit národní akční plán na dva roky v souladu s těmito cíli.
Ukazatele zahrnují čtyři dimenze sociálního začleňování – finanční chudobu, zaměstnanost, zdraví a vzdělání.
Rovné postavení žen a muži není zahrnuto mezi hlavní cíle této strategie EU.
V roce 1999 Rada přijala společnou strategii modernizace sociální ochrany.
Sociální ochrana je jedním z významných prostředků boje s chudobou a sociálním vyloučením v členských státech EU.
Strategie se zaměřuje na tři témata – politiky sociálního začleňování, reformu důchodového systému a reformu systémů zdravotní péče.
Rovné postavení žen a mužů není zahrnuto.
Vzhledem k výsledkům nedávných referend o ústavě EU oznámilo britské předsednictví plánované sdělení týkající se systémů sociální ochrany v říjnu 2005.
1.5 Právní rámec
Většina politik zaměřených na chudobu a sociální vyloučení zůstává v kompetenci každého členského státu.
Na základě ustanovení článků 136 a 137 Smlouvy o založení ES má však EU aktivní úlohu v podpoře a doplňování činnosti členských států v boji proti sociálnímu vyloučení.
Článek 13 Smlouvy dává EU pravomoc přijímat opatření, a to včetně legislativních, k boji proti diskriminaci na základě pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo světového názoru, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.
1.6 Míra chudoby v EU
Počet obyvatel postižených relativní příjmovou chudobou v roce 2001 je velmi vysoký – dosahuje výše 55 milionů lidí, neboli 15 % obyvatel EU žijících na hranici chudoby [1].
Více než polovina z nich trvale žila s nízkým relativním příjmem.
Tento podíl se napříč členskými státy velmi liší, od 9 % podílu obyvatel na hranici chudoby ve Švédsku po 21 % v Irsku.
Obecně jsou tím ve výrazně větší míře postiženy ženy.
1.7 Míra sociálního vyloučení
Čím déle člověk musí žít s nízkým příjmem, tím vyšší je riziko deprivace a vyloučení ze sociální, kulturní a hospodářské činnosti.
Nejméně polovina lidí na hranici chudoby v roce 2001 ve všech členských státech žila s nízkým příjmem delší dobu, což znamená, že tito lidé měli vyrovnaný příjem pod hranicí 60 % národního mediánového příjmu v daném roce a nejméně dvou ze tří předcházejících let (tj.
1998-2000). V průměru bylo v roce 2001 trvale chudých 9 % obyvatel EU.
I zde jsou tím ve výrazně větší míře postiženy ženy.
1.8 Demografický a společenský kontext v EU
Demografický kontext v EU se dramaticky mění, neboť sto let trvající růst počtu obyvatel Evropy v produktivním věku se brzy změní v pokles.
Lidé ve věku 65 let a starší představují 16 % celkové populace, zatímco obyvatelé mladší 15 let představují 17 % a průměrná délka života se prodlužuje.
V následujících 15 letech vzroste počet lidí starších 80 let téměř o 50 % [2].
Zároveň dochází ke změně vývoje struktur domácností.
Je uzavíráno méně manželství a ke sňatkům dochází později, více manželství se rozpadá a klesá také počet párů s dětmi.
Tento vývoj má za následek trend směřující k menším domácnostem, a to napříč všemi věkovými skupinami.
Nositel Nobelovy ceny ekonom Gary Becker a jeho kolega soudce Richard Posner tvrdí, že tyto změny lze vysvětlit především ekonomicky [3].
Říkají, že růst finanční nezávislosti žen díky pracovním nabídkám mimo domov znamená, že dochází k posunu od "patriarchálního manželství" – kde muž vydělává a žena je na něm závislá – k "partnerskému manželství".
Narůstají také náklady příležitosti mateřství: čím vyšší je příjem ženy a její postavení v zaměstnání, tím více žena obětuje, pokud jde o potenciální profesní postup a příjem, dočasným či trvalým odchodem z trhu práce, rozhodne-li se mít děti.
Další významnou změnou je mimořádný nárůst počtu dětí žijících s jedním dospělým.
V roce 2000 žilo s jedním dospělým 10 % dětí ve věku 0-14 let, oproti 6 % v roce 1990.
Příčinou je nárůst počtu rozpadů manželství a partnerských vztahů a počtu neplánovaných těhotenství.
2. Obecné připomínky
2.1 EHSV vítá příležitost předložit své stanovisko k tomuto tématu, dal by však před formulací "Ženy a chudoba" přednost zaměření na "Postavení žen a mužů a chudobu", jež by zaměřilo pozornost na vztah a odlišnosti mezi muži a ženami v souvislosti s příčinami chudoby.
Výbor naléhavě doporučuje Komisi, aby přepracovala definici chudoby, neboť současná definice zdůrazňuje pouze zjevné případy chudoby a podceňuje míru chudoby žen a její dopad.
Definice předpokládá, že prostředky v domácnosti jsou sdíleny rovnoměrně v rámci rodiny, lze však namítnout, že chudoba postihuje jednotlivce, a má-li být správně pochopeno genderové hledisko, měla by být chudoba analyzována na této úrovni.
2.2 EHSV vítá oznámení britského předsednictví o obnovení diskuse týkající se systémů sociální ochrany a důrazně doporučuje provedení dopadové analýzy z genderového hlediska s cílem zajistit, aby tyto systémy zohledňovaly potřeby mužů a žen.
Implicitně se předpokládá, že ženy se mohou opřít o příjem muže.
Tento předpoklad, jenž dávno neodpovídá skutečnosti v dnešní společnosti, je zásadní příčinou vyššího rizika chudoby u žen.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Výskyt rizika chudoby
Ženy jsou obecně vystaveny vyššímu riziku života v chudé domácnosti: v roce 2001 mělo 16 % žen (ve věku 16 let a starších) příjem pod hranicí chudoby, proti 14 % mužů ve stejné věkové skupině [4].
Tento model platí pro všechny členské státy.
Riziko chudoby je nejvyšší u domácností s jedním rodičem (35 % průměru EU), z nichž 85 % vedou ženy.
Riziku chudoby jsou zvláště vystaveny ženy jako hlavy domácností, jimž je 18 let a méně.
Lidé ve věku 65 let a starší jsou rovněž vystaveni relativně vysokému riziku chudoby.
Dvě třetiny lidí starších 65 let jsou ženy.
Mnohem vyšší míra rizika chudoby platí pro osamělé důchodkyně, obzvláště pak pro ty, jimž je přes 80 let nebo nepobírají zaměstnanecký důchod.
Hlavním důvodem je skutečnost, že čím více důchodce stárne, tím více rostou jeho či její výdaje, což je způsobeno vyššími náklady na zdravotní péči vzhledem ke zdravotnímu postižení a potřebě mobility.
Výzkum ukázal, že ženy vystavené různým diskriminacím – například starší ženy, ženy náležející k etnickým menšinám nebo migrujícím skupinám, zdravotně postižené ženy, lesbické ženy – jsou vystaveny ještě vyššímu riziku sociálního vyloučení a chudoby.
3.2 Faktor pracovního trhu v chudobě a sociálním vyloučení žen
Zaměstnanost je považována za klíčový faktor sociálního začleňování a zároveň za jediné a nejúčinnější východisko z chudoby, a to nejen proto, že je zdrojem příjmu, ale také může podpořit sociální začleňování a osobní rozvoj.
Tato skutečnost je zohledněna v cílech Lisabonské strategie, která stanoví, že do roku 2010 bude evropská ekonomika "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě schopnou udržitelného hospodářského růstu s větším počtem pracovních míst, s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností"; pro tento cíl bude účast žen na trhu práce nutná a zásadní, neboť do roku 2010 je stanoven i konkrétní cíl dosažení míry zaměstnanosti žen ve výši 60 %.
Třebaže se úroveň účasti žen na trhu práce přibližuje účasti mužů, ženy na trhu placené práce nejsou rizika chudoby zcela zbaveny.
To je způsobeno tím, že účast žen na trhu práce provázejí významné obtíže, jako jsou vysoká míra nezaměstnanosti žen v 25 zemích EU [5] nebo obtížné sladění domácích a pracovních povinností, segregační a sektorizační tendence v zaměstnanosti žen, velké rozšíření nejistých zaměstnání s nižším sociálním zabezpečením a rozdíl v platech mužů a žen, jenž panuje ve všech evropských zemích.
3.2.1 Rozdíl v platech
Po třiceti letech od směrnice o rovnosti platů z roku 1975 ženy v Evropě stále vydělávají v průměru 85 % hodinového platu mužů [6].
V mnoha zemích je tento diferenciál daleko vyšší a dosahuje téměř 33 %.
EHSV souhlasí s rozhořčením Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví EP nad skutečností, že tento rozdíl stále existuje, a souhlasí s jeho návrhem, aby Rada a Komise přijaly náležitá opatření k "ukončení této nespravedlnosti".
3.2.1.1 Náklady příležitosti mateřství
Četné studie vidí příčinu ve skutečnosti, že ženy rodí děti a tráví péčí o dítě nepoměrně více času než muži.
Většina žen alespoň na část života vystoupí z trhu práce.
Obvyklým mužským vzorcem naopak byla trvalá přítomnost na trhu práce na plný úvazek, a to od skončení denního studia až do důchodu.
Vystoupení z trhu práce může mít nežádoucí dopad na výdělek.
Přerušení z důvodu péče o dítě může znamenat kratší dobu setrvání v zaměstnání, méně nashromážděných zkušeností a horší přístup ke vzdělávání.
Platy jsou totiž často zvyšovány těm, kdo po mnoho let zůstanou trvale zaměstnáni.
Čím delší je pak pauza, tím více samozřejmě narůstá příjmové znevýhodnění.
3.2.2 Úroveň vzdělání matek
Zaměstnanecký profil s dlouhou pauzou z důvodu péče o malé děti je pravděpodobnější u matek s nižším vzděláním.
Zatímco vysokoškolsky vzdělané matky zkrátily dobu vystoupení z trhu práce, chování matek bez vzdělání se nezměnilo.
Pro matky bez vzdělání platí vyšší pravděpodobnost vystoupení z trhu práce do doby, než dítě začne chodit do školy, kdežto matky s vysokoškolským vzděláním spíše odejdou pouze na mateřskou dovolenou a svěří dítě za úplatu do péče někomu jinému.
Nejvíce finančně penalizovány jsou ženy s nižším vzděláním, u nichž je vyšší pravděpodobnost delší pauzy (a jež mají také nejnižší příjmový potenciál před mateřstvím).
3.2.3 Osamělé rodičovství
Jak již bylo zmíněno v odstavci 1.8, počet osamělých rodičů stoupá a data ukazují, že osamělí rodiče čelí zvýšenému riziku chudoby.
Jelikož 85 % osamělých rodičů tvoří ženy, je toto riziko chudoby závislé na pohlaví.
Velkou část rizika lze zdůvodnit nízkou účastí na pracovní síle – pouze 50 procent pracuje, proti 68 procentům vdaných žen [7].
Navzdory rostoucí míře zaměstnanosti matek nedoznala míra zaměstnanosti osamělých matek téměř změn.
Studie naznačují, že nedostatek finančně dostupné péče o děti není jedinou překážkou, na niž osamělí rodiče narážejí.
Mezi ostatní patří:
- Osamělí rodiče bez zaměstnání obecně postrádají tržně zajímavé kvalifikace [8].
Čím méně jsou kvalifikováni, tím menší jsou jejich šance na setrvání na trhu práce.
Ty velmi úzce souvisejí s možnostmi dalšího vzdělávání během rodičovské karenční doby, které jsou k dispozici a které si tito rodiče mohou dovolit.
- Osamělí rodiče mají tendenci soustřeďovat se v zeměpisných oblastech, kde bývá nedostatečná poptávka po pracovní síle.
- U osamělých rodičů bez zaměstnání je vyšší pravděpodobnost špatného zdravotního stavu a faktoru dítěte nebo jiného člena domácnosti, jehož onemocnění nebo zdravotní postižení omezuje příležitost pracovat (každý desátý ze všech osamělých rodičů bez zaměstnání).
- U osamělých rodičů ve velmi obtížné životní situaci je vyšší pravděpodobnost nízkého sebevědomí, což se může zpětně stát bariérou zaměstnání.
Hodně osamělých rodičů se také o své děti většinou musí starat samo a hledá pracovní místa s takovou pracovní dobou, která jim umožní trávit co nejvíce času s dětmi a sladit to se zaměstnáním.
Proto je hodně z nich nuceno se uchýlit k nejistým, méně zabezpečeným a špatně placeným pracovním místům.
3.2.3.1 Těhotenství nezletilých
Riziku chudoby jsou zvláště vystaveny ženy jako hlavy domácností s jedním rodičem, jimž je 18 let a méně.
6 % mladých žen v EU se stalo matkami před dosažením 18 let věku, tato míra se však různí od 3 % v Itálii, Nizozemsku, Španělsku a Švédsku až po 12 % v Maďarsku a ve Slovenské republice a 13 % ve Spojeném království [9].
U nezletilých rodičů je větší pravděpodobnost než u jejich vrstevníků, že budou žít v chudobě a nezaměstnanosti a vzhledem k nedostatku vzdělání a dalším výše uvedeným důvodům budou obtížně hledat východisko.
Například 45 % žen v původní evropské patnáctce, jež byly nezletilými matkami, žije v domácnostech s nejnižšími příjmy v pásmu dolních 20 %, zatímco z žen, jež měly první dítě mezi dvacátým a třicátým rokem, do této skupiny náleží pouze 21 %.
Devadesát procent nezletilých rodičů pobírá sociální podporu a u nezletilých matek je vyšší pravděpodobnost než u jiných osamělých matek, že budou záviset pouze na sociálních dávkách a že je budou pobírat po delší dobu.
Členské státy si stanovily prioritu snížit výskyt nezletilých rodičů, neboť se tím zároveň nabízí příležitost snížit pravděpodobnost chudoby a jejího přenášení z generace na generaci.
Způsoby snížení počtu porodů u nezletilých jsou předmětem rozsáhlých diskusí, z nichž vyplývá široká škála řešení od posílení sexuální výchovy až po její omezení, od výchovy k abstinenci až po volnou distribuci antikoncepce ve školách, od distribuce pilulek "po" až po změny sociálních dávek s cílem podpořit společné bydlení a sňatky nezletilých rodičů.
Čtyři členské země EU s nejnižší mírou porodů u nezletilých by bylo možno použít jako měřítko pro ostatní členské státy potýkající se s tímto problémem.
3.2.4 Chudoba pracujících
Nárůst účasti žen na trhu práce je výsledkem nárůstu nestandardních typů práce, jako jsou zkrácené úvazky, pružná pracovní doba, práce na směny a práce na dobu určitou.
Zaměstnání na částečný pracovní úvazek dosahuje u žen 27 % proti pouhým 4 % u mužů [10].
Rozdíl v platech mužů a žen je u částečného úvazku větší než u úvazku plného: průměrná hodinová mzda žen zaměstnaných na částečný úvazek se blíží 60 % hodinové mzdy mužů zaměstnaných na plný úvazek, hodinová mzda žen zaměstnaných na plný úvazek pak v tomto srovnání dosahuje 82 %.
Ženy s nízkým vzděláním, ilegální pracující, menšiny a migrující skupiny se slabým právním statusem nebo zcela bez něj čelí zvláště vysokému riziku chudoby, neboť jejich pracovní místa jsou zpravidla málo placená, mají nízkou prestiž a neposkytují žádnou jistotu zaměstnání.
Výzkum ukázal, že v extrémních případech jsou tyto ženy vystaveny riziku obchodování s lidmi, prostituce a násilí.
3.2.5 Neplacená práce
Ženy stále nedostávají mzdu za práci v domácnosti.
Dokonce i u obrovského počtu žen s placeným zaměstnáním jsou nákupy, péče o starší a péče o děti stále vnímány jako jejich úkol, neboť muži vykonávají méně než 40 % všech domácích prací a pouze 25-35 % prací v rámci péče o dítě [11].
Tato neplacená práce je systematicky opomíjena v celostátních statistikách, a tím je pro tvůrce politik neviditelnou.
Je třeba zdůraznit, že sladit rodinné a pracovní úkoly je pro muže a ženy opravdu náročné.
Ženy s dětmi mladšími 12 let vykazují míru zaměstnanosti o více než 15 procentních bodů nižší než ženy bezdětné – 60 % proti 75 %.
U mužů s dětmi mladšími 12 let je míra zaměstnanosti 91 %, tedy o pět procentních bodů výše než u mužů bezdětných.
3.2.6 Dlouhodobá nezaměstnanost
Tento problém je úzce spjat se sociálním napětím, neboť není-li lidem, kteří jsou delší dobu bez práce, poskytnuta náležitá a včasná pomoc, ztrácejí zpravidla dovednosti a sebeúctu, jež jsou nezbytné pro opětovné získání pevného místa na pracovním trhu.
Pro EU jako celek platí, že míra dlouhodobé nezaměstnanosti je vyšší u žen (4,5 %) než u mužů (3,6 %) [12].
Navzdory této skutečnosti programy zaměřené na nové umístění dlouhodobě nezaměstnaných do placeného zaměstnání mají tendenci podporovat spíše muže, neboť ženám se nabízí omezenější škála vzdělávání a genderovými stereotypy zatížená, tudíž i méně placená zaměstnání.
3.2.7 Důchody
3.2.7.1 Znevýhodnění žen na trhu práce a následný rozdíl v platech přecházejí i do důchodu.
Je to způsobeno tím, že důchodový systém v mnoha členských státech byl navržen z mužského hlediska a diskriminuje ženy, z nichž mnohé přerušují kariéru, vykonávají nestandardní zaměstnání nebo tráví určitá období neplacenou prací.
Následkem toho mnohé z nich čelí znevýhodnění při vytváření práv a úspor nezbytných pro zajištění jistoty v pozdějším věku.
Dvě třetiny důchodců tvoří ženy, jejichž průměrný příjem dosahuje 53 % příjmu mužů, což může mít dopad na jejich zdraví, bydlení a kvalitu života.
75 % důchodců pobírajících dávky na základě výše příjmu tvoří ženy.
Výsledkem je skutečnost, že starší ženy včetně vdov a rozvedených představují nejchudší důchodce, a s dlouhodobými společenskými důsledky stárnutí obyvatelstva EU bude tento trend narůstat, nebude-li mu věnována pozornost.
EHSV v jednom ze svých dřívějších stanovisek [13] doporučil přizpůsobit důchodové systémy tak, aby zajistily rovnost příležitostí žen a mužů s dlouhodobým cílem individualizace důchodů.
EHSV dále doporučil sdílení zkušeností členských států, aby některé ženy, zvláště ty, jež přerušily kariéru, nezůstaly bez náležitého důchodu.
Toto dřívější stanovisko rovněž připomnělo, že některé členské státy podporují své seniory dalšími způsoby nad rámec důchodů.
Mezi tyto způsoby podpory patří například daňové zvýhodnění, bezplatná elektřina, bezplatné užívání hromadné dopravy nebo zlevněné jízdné a daňová úleva na nájemné.
Toto doporučení je vítáno, neboť s vyšší pravděpodobností budou ženy starší (vzhledem k vyšší délce života) a budou žít samy (přežívají své partnery), než muži, což znamená, že budou s větší pravděpodobností čelit problémům, s nimiž se setkávají starší důchodci.
Obecně lze říci, že příjmy starších důchodců z mezd a investic jsou nižší, a tito lidé zároveň mohou být nuceni vydávat větší částky vzhledem k zdravotním postižením, potřebám mobility a snižování hodnoty majetku.
3.2.7.2 Ženy, včetně menšin, legálně přihlášených a nepřihlášených imigrantek, které nemají standardní typ zaměstnání, jsou dále znevýhodněny z toho důvodu, že je u nich nižší pravděpodobnost účasti na zaměstnaneckém důchodovém systému.
Protože muži v produktivním věku vydělávají více než ženy, konečný důchod bude vyšší u mužů než u žen.
Důchodová aktiva byla navíc dříve spojena s hlavní výdělečně činnou osobou, která aktiva nashromáždila, jíž je obvykle muž.
Rostoucí míra rozvodovosti otevřela diskusi nad touto problematikou, neboť žena je v případě rozpadu vztahu obvykle znevýhodněna.
Některé členské státy však přijaly právní předpisy, na jejichž základě mohou dnes soudy rozdělit aktiva v okamžiku rozvodu dle vlastního uvážení.
3.3 Faktor vzdělání v chudobě a sociálním vyloučení žen
3.3.1 Výběr zaměstnání a vstup do zaměstnání jsou podmíněny kvalifikací.
Data ukazují, že to se zvláště týká právě žen.
Ženy s vyšší kvalifikací (definovanou jako úroveň vzdělání ISCED 5 a 6) mají častěji zaměstnání než ty, jež jsou méně kvalifikované (s úrovní vzdělání ISCED nižší než 2) [14].
V 25 zemích EU má práci 49 % žen ve věku 20-49 let s nižší kvalifikací, proti 84 % žen s vyšší kvalifikací.
Je třeba zdůraznit, že tento rozdíl 30 procentních bodů v případě žen dosahuje pouze 10 bodů (83 % proti 93 %) v případě mužů.
Ženy s vyšší kvalifikací s dětmi obecně zůstávají zaměstnány.
V zemích evropské pětadvacítky je srovnání mezi těmito dvěma skupinami žen následující: bezdětné (88 % proti 57 %), 1 nebo 2 děti (80 % proti 43 %), 3 nebo více dětí (63 % proti 22 %).
3.3.2 Učební osnovy podporují výběr předmětů, jež jsou zatíženy silnými stereotypy, takže dívky si vybírají předměty a kariéry s nižšími mzdami, neboť učitelé a poradci pro výběr zaměstnání nejsou školeni k tomu, aby zohlednili či docenili význam genderové problematiky.
Nejvážnějšímu riziku v této segregaci jsou vystaveny dívky pocházející z domácností, jež jsou již ohroženy chudobou – výzkum ukazuje [15], že příslušnice této skupiny jsou nepoměrně zastoupeny v zaměstnání s nízkou mzdou kvůli nízké úrovni vzdělání, jíž dosáhly.
Manuální práce na částečný pracovní úvazek je nejvíce znevýhodněnou kategorií zaměstnání žen, a to více než jiné práce na částečný úvazek a manuální práce na plný úvazek, neboť tyto ženy mívají velmi nízkou úroveň vzdělání.
Tyto ženy mají omezený výběr zaměstnání z důvodu vzájemného působení chudoby a genderu po celou dobu jejich vzdělávání, což má dopad nejen na jejich pracovní život a důchod, ale může to také vést k cyklické mezigenerační chudobě.
3.3.3 EHSV vítá zaměření na pracovní místa, zejména pak na zaměstnanost žen, v rámci cílů Lisabonské strategie, připomíná však, že pro ženy na hranici chudoby se nejedná o dostatečné řešení.
Členské státy mají příležitost pracovat s občanskou společností a nevládními organizacemi, zvláště těmi, jež působí v oblasti rovného postavení žen a mužů a odstranění chudoby, s cílem zastavit celoživotní a mezigenerační chudobu narušením stereotypů ve vzdělávacích institucích s ohledem na dívčí a chlapecké výběry zaměstnání, a dále rozvojem účinných vzdělávacích kurzů pro dospělé, jež budou přístupné, budou rozvíjet žádané dovednosti a splní potřeby těchto žen.
3.4 Faktor trestné činnosti v chudobě a sociálním vyloučení žen
3.4.1 Ženy jsou menšinou mezi obviněnými či odsouzenými za trestnou činnost – představují zhruba pětinu známých pachatelů a pouhých 6 % vězňů.
Během poslední dekády však došlo k prudkému nárůstu počtu žen ve věznicích, ačkoli nebyl zaznamenán odpovídající růst trestné činnosti žen [16].
Většina žen je vězněna za nenásilné trestné činy a odnětí svobody bývá kratší než jeden rok.
Téměř čtvrtina vězněných žen je ve vyšetřovací vazbě, nebyly tedy odsouzeny za žádný trestný čin.
3.4.2 Tentýž výzkum ukazuje, že vysoký podíl žen poslaných do vězení nemá finanční jistotu v době před uvězněním, tyto ženy nikdy nepracovaly nebo měly pouze špatně placená zaměstnání bez jistoty, nemají jistotu bydlení, jsou velmi málo vzdělané a byly v minulosti obětmi fyzického a/nebo sexuálního násilí buď ze strany členů rodiny nebo cizích mužských útočníků.
Uvěznění žen proto dále vylučuje ty, jež již sociálně vyloučeny jsou.
3.4.3 Prudký nárůst počtu žen ve vězení by bylo možno vysvětlit studiemi rozsudků v některých členských státech zastoupených v tomto výzkumu, jež naznačují, že ženy jsou často posílány do vězení, protože jsou již sociálně vyloučeny (např. bezdomovectví, nezaměstnanost, užívání drog), a že soudci se domnívají, že jejich sociální vyloučení znamená vyšší riziko spáchání trestného činu v budoucnosti, přičemž odnětí svobody může a dokáže prostřednictvím rehabilitačních režimů a programů snížit pravděpodobnost návratu již vyloučených žen k trestné činnosti (nebo drogám) po propuštění z věznice.
3.4.4 Tento výzkum odhalil nemožnost rehabilitace a nové integrace vězenkyň vzhledem k nepříznivé výchozí situaci těchto žen v oblasti zaměstnání a vzdělání a k vysokému podílu (50 % v Anglii a Walesu) [17] duševně nemocných v kombinaci s relativně krátkými tresty většiny vězenkyň.
Je otázkou, jsou-li věznice rehabilitačními institucemi, avšak i kdyby tomu tak bylo, jak ukazují závěry výzkumu, lze jen těžko očekávat od věznic samotných zajištění účinného vzdělávání, udržitelné drogové rehabilitace, emocionální podpory a žádaných dovedností po propuštění pro všechny vězenkyně.
3.4.5 Primárním účelem věznic je trest.
Výzkum ukázal, že vězení vylučuje ženy, jež nebyly vyloučeny před uvězněním, a sociálně vyloučené vylučuje ještě více.
Věznění je u žen ještě nákladnější než u mužů, stejně jako škody způsobené na dětech, jejichž matky jsou poslány do vězení.
Například ve Spojeném království uvedlo 25 % vězenkyň, že o jejich děti se stará otec, manžel nebo partner.
U vězňů mužského pohlaví tento podíl vzrostl na 92 %.
Tento výsledek výrazně převažuje původně zamýšlená pozitiva ve smyslu spravedlnosti, odstrašování nebo snížení rizik.
3.4.6 Cizinky a příslušnice menšinových skupin jsou diskriminovány dvojnásob a výsledkem je jejich neúměrně vysoký podíl na trestné činnosti.
3.4.7 EHSV souhlasí s doporučeními zprávy, že by měla být přijata opatření k radikálnímu snížení počtu žen, jež jsou posílány do vězení, zvláště pak vzhledem ke skutečnosti, že mnohé z nich se nacházejí ve vyšetřovací vazbě a nebyly odsouzeny za žádný trestný čin, a dále pokud k trestné činnosti došlo, nejedná se zpravidla o násilný trestný čin.
Některé členské státy zavedly méně poškozující alternativy věznění – se správnou péčí a podporou mohou ženy s mnoha problémy, páchající trestnou činnost, dosáhnout rehabilitace a integrace do komunity.
3.5 Boj proti obchodování se ženami a dětmi
Obchodování se ženami a dětmi je důsledkem strukturované nerovnosti mezi muži a ženami a forma násilí.
Tento obchod těží z chudoby a jeho oběti trpí četnými formami chudoby, což mezi jiným ústí v nucenou práci, sexuální otroctví, tělesné a duševní zdravotní problémy a sociální vyloučení.
Strategie prevence zemí původu musejí brát na zřetel snižování chudoby a strategie sociálního rozvoje se zvláštním ohledem na ekonomické příležitosti pro ženy a musejí být v těchto aspektech zohledňovány.
Dlouhodobé strategie prevence musejí řešit základní příčiny obchodu s lidmi, které zahrnují chudobu, diskriminaci, rasismus, patriarchální struktury, násilí vůči ženám, fundamentalismus, nerovnost mezi muži a ženami, nedostatek sociálních záchytných sítí, praní špinavých peněz, korupci, politickou nestabilitu, konflikty a nekontrolované zóny, bariéry a neshody mezi zeměmi.
Všechny vlády musejí zavést opatření, která uznávají nerovné rozdělení moci mezi ženami a muži, a musejí zavést pozitivní opatření, která podpoří posílení role žen ve všech oblastech života.
4. Doporučení
4.1 EHSV vítá Společnou zprávu Komise a Rady o sociálním začleňování ze dne 5. března 2004. Vyjadřuje potěšení nad šesti klíčovými politickými prioritami, jež tyto instituce naléhavě předkládají členským státům jako hodné zvláštní pozornosti v jejich národních akčních plánech (viz Příloha).
EHSV se nicméně domnívá, že došlo k zásadnímu opomenutí u těchto politik, a sice v případě identifikace a sledování genderových ukazatelů.
EHSV naléhavě doporučuje, aby tyto ukazatele byly rovněž zahrnuty, neboť v otázce chudoby panují významné rozdíly mezi muži a ženami – bez zohlednění genderové povahy chudoby či sledování dopadů politik na ženy i muže je možné, že řada politik zaměřených na zmírnění chudoby bude mít pouze částečnou úspěšnost.
Zohledňování genderové povahy chudoby bude v souladu se závazkem odstranění chudoby učiněným v roce 1995 na Světovém summitu o sociálním rozvoji v Kodani, kde bylo ujednáno, že zvláště upřednostňovány budou potřeby a práva žen a dětí, neboť právě oni nesou největší tíhu chudoby.
4.2 Mnohé členské státy významně posílily své institucionální uspořádání tak, aby se otázka chudoby a sociálního začleňování zařadila do hlavního proudu tvorby jejich národních politik.
Je však třeba pokračovat zapojením sociálních partnerů včetně nevládních organizací na místní, celostátní a regionální úrovni do rozvoje a provádění politik, a to zejména v oblasti vzdělávání, zaměstnanosti a důchodového systému.
4.3 EHSV naléhavě doporučuje, aby cíle Lisabonské strategie usilující o zvýšení zaměstnanosti žen provázely také strategie zajišťující, aby ženy na hranici chudoby mohly získávat žádané dovednosti, jež jimž přinesou finanční nezávislost.
Kromě toho se k zaručení existenčního zajištění žen ve všech životních fázích požaduje posílení iniciativ a opatření zaměřených na podporu kvality zaměstnání, jakož i zrušení rozdílu v příjmech.
V této souvislosti vyjádřil EHSV nedávno ve stanovisku k integrovaným hlavním směrům pro růst a zaměstnanost své podivení nad tím, že současný balíček směrnic pro politiku zaměstnanosti neobsahuje žádné explicitní směrnice pro zaměstnávání žen.
4.4 EHSV se domnívá, že členské státy mohou velmi získat vzájemným sdílením zkušeností v oblastech, jež mají dopad na ženy a chudobu, jako jsou důchodový systém, systémy sociální ochrany, těhotenství nezletilých, odstraňování násilí na ženách, včetně obchodování s nimi, a věznění žen.
4.5 Mnohé členské státy jsou signatáři Pekingské akční platformy (září 1995), jež vyzvala vlády ke zjištění hodnoty neplacené práce pro ekonomiku.
Členské státy bohužel ani po 10 letech nevyvinuly systémy měření a sledování pro tento účel.
Měly by být v tomto úkolu podpořeny, výsledky by pak státy měly zanést do svých národních statistik.
4.6 V roce 2007 by měl být otevřen Evropsky institut pro rovné postavení žen a mužů.
Jelikož je gender nedostatečně zohledněn v politikách zaměřených na chudobu v EU, je souvislost mezi genderem a chudobou relativně zanedbávána také ve výzkumu a statistikách.
Změnu lze provést jen tehdy, pokud by k tomu tento institut obdržel odpovídající prostředky z rozpočtu.
EHSV již ve svém stanovisku ke genderovému institutu vyjádřil obavy, že příslušný návrh nařízení toto zřejmě nezaručuje v celém rozsahu.
4.7 EHSV proto navrhuje několik prioritních oblastí.
Nový institut by měl provést hloubkovou analýzu stávajících dat z genderového hlediska.
4.8 Další oblastí genderu a chudoby, jež si zasluhuje zvláštní pozornost, je otázka dopadu chudoby na fyzické a duševní zdraví žen.
4.9 Za třetí patrně nebylo provedeno mnoho výzkumů zaměřených na to, co si ženy myslí o vlastní chudobě, jak se cítí, a zdali chudobu prožívají jinak než muži.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k "Zelené knize o dědictví a závětích"
KOM(2005) 65 v konečném znění
(2006/C 28/01)
Dne 1. března 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci: "Zelená kniha o dědictví a závětích".
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 21. září 2005.
Zpravodajem byl pan RETUREAU.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 118 hlasy pro, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Návrhy Komise
1.1 V souladu s haagským programem (2001) Komise předkládá Zelenou knihu, jež se týká závětí a dědictví v mezinárodním měřítku a jež zpracovává celou problematiku souhrnně:
- rozhodné právo,
- pravomoci a vzájemné uznávání soudních rozhodnutí,
- správní nařízení, notářsky ověřené nebo jiné úřední listiny a jejich uznávání,
- zjednodušující prostředky na evropské úrovni: dědičská osvědčení, evidence závětí.
1.2 Pro oprávněné osoby skýtá nadnárodní dědictví řadu obtíží a zvláštních překážek, neboť naráží na odlišnosti v otázkách hmotného práva, procedurálních předpisů a pravidel pro kolizi právních norem platných v jednotlivých členských státech.
1.3 Zelená kniha proto navrhuje uvažovat na úrovni Unie o případném přijetí nařízení hmotného práva, nařízení ohledně právní příslušnosti a o uznávání nejen právních rozhodnutí, ale také správních aktů a rozhodnutí, jež se týkají závětí a dědictví, a to včetně případů, kdy je do dědického řízení zapojena ještě třetí země.
2. Obecné poznámky Výboru
2.1 Na mezinárodní úrovni se toto téma stalo předmětem tří úmluv z Haagu o dědictví a závětích a jedné úmluvy týkající se trustů:
- Úmluva o kolizích právních norem týkajících se formy stanovení závěti (uzavřená 5. října 1961, v platnost vstoupila 5. ledna 1964).
Zúčastněné strany: Německo, Rakousko, Belgie, Dánsko, Španělsko, Estonsko, Finsko, Francie, Řecko, Lucembursko.
Tato úmluva vstoupila v platnost rovněž v některých dalších členských státech, zvláště v Nizozemsku, Spojeném království a Švédsku (ratifikací); v Irsku a Polsku (přistoupením); a ve Slovinsku (nástupnictvím po bývalé Jugoslávii),
- Úmluva o mezinárodní správě dědictví (uzavřená 2. října 1973, vstoupila v platnost 1. července 1993), která vstoupila v platnost v některých členských státech, zvláště v Portugalsku (ratifikací), ve Slovenské republice a v České republice (nástupnictvím po bývalém Československu),
- Úmluva o zákoně o dědickém řízení z důvodu úmrtí (uzavřená 1. srpna 1989), která ještě nevstoupila v platnost, ale jedním členský státem (Nizozemskem) již byla ratifikována,
- Úmluva o zákoně týkajícím se trustu a jeho uznání (uzavřená 1. července 1985, vstoupila v platnost 1. ledna 1992).
Zúčastněné strany: Itálie, Lucembursko.
Tato úmluva vstoupila v platnost rovněž v některých dalších členských státech, zvláště v Nizozemsku, Spojeném království (ratifikací) a na Maltě (přistoupením);
2.2 Úmluva (UNIDROIT) o formě mezinárodní závěti byla uzavřena ve Washingtonu dne 26. října 1973 a vstoupila v platnost 9. února 1978.
Podílely se na ní tyto členské státy: Belgie, Kypr, (Československo), Francie, (Svatý stolec), Itálie, Spojené království, Slovinsko a několik třetích zemí, mezi nimiž Spojené státy a Ruská federace.
Tato úmluva zavádí mezinárodní evidenční systém a jednotný evidenční formulář.
2.2.1 Členskými zeměmi zapojenými do Basilejské úmluvy z roku 1972 o zavedení evidenčního systému závětí, jež byla uzavřena pod záštitou Evropské rady a k níž mohou přistoupit třetí země, jsou Belgie, Kypr, Španělsko, Estonsko, Francie, Itálie, Litva, Lucembursko, Nizozemsko a Portugalsko.
2.3 Haagské úmluvy se týkají právní příslušnosti a rozhodného práva, úmluvy UNIDROIT se týkají hmotného práva pro případy, do nichž je zahrnuta nadnárodní složka.
Pouze k mezinárodním ustanovením o formě závětí a jejich zápisu do mezinárodního rejstříku přistoupil dostatečně výrazný počet zemí či tato ustanovení jimi byla ratifikována.
2.4 Předmětem stanoviska je specifický způsob předání vlastnického práva (základního lidského práva) z důvodu úmrtí.
Legislativní opatření Společenství by pro otázky právní příslušnosti, rozhodného práva a vzájemného uznávání dědického řízení s mezinárodním prvkem mělo mít formu nařízení.
2.5 Vzhledem k tomu, že se jedná o komplexní záležitost, cíle a návrhy Komise jsou ambiciózní, ale relevantní a nezbytně nutné pro vnitřní trh, který zahrnuje mnoho soukromých osob.
Aby se posílila účinnost nařízení a vyloučilo, že by si zákonná ustanovení či nesouhlasná rozhodnutí mezi jednotlivými státy jakkoli protiřečila, bylo by třeba zpracovat co největší počet možných otázek v rámci pravidel pro kolizi právních norem a vždy je podřídit – funkčně i ve své podstatě – otázce dědického řízení (snažit se například vyloučit body, jež v podstatě spadají do právního režimu věcných práv).
2.6 O důležitosti právní normy Společenství z ekonomického hlediska není pochyb, především pokud jde o předávání malých a středních podniků v Evropě, aby se tím zajistila jejich kontinuita po úmrtí podnikatele, neboť se jedná o otázku, která je rovněž důležitá pro zaměstnanost a hospodářskou soutěž v Evropě.
2.7 V některých zemích, kde se zakazují dohody o budoucích dědicích či o vyčlenění části pozůstalosti na soukromé účely, by se mělo uvažovat o změně takových právních norem a podpoře těchto změn na úrovni Společenství v zájmu lepší harmonizace hmotného práva a také proto, aby byla zajištěna kontinuita firem či zemědělských podniků, jímž by jinak dělbou mezi vícero dědiců hrozil zánik.
2.8 Z důvodu velkých rozdílů mezi současnými právními řády jednotlivých zemí – navzdory jistým pokrokům v nedávné době – a vzhledem k nízkému počtu ratifikací patřičných mezinárodních úmluv Výbor sdílí názor Komise, že v současné době není možné vytvořit jednotné hmotné právo, které by platilo ve všech zemích Unie pro mezinárodní dědictví a závěti; navržené okruhy pro práci a priority mu vyhovují, neboť pokrok v těchto oblastech by vyřešil mnoho praktických potíží, kterým čelí ti, jichž se dotýkají: oprávněné osoby, notáři, správní úřady, soudci a právničtí odborníci.
2.8.1 Lze prozkoumat i jiné cesty s přihlédnutím k mezinárodnímu právu, jež by členské státy mohly být vyzvány vzít do úvahy vzhledem k možné ratifikaci některých dohod či vzhledem k možnému přistoupení k nim (formy závětí, rozhodné právo, mezinárodní závěť, vnitrostátní a mezinárodní evidence).
2.8.2 Právo týkající se dědictví a závětí se v zemích s římsko-germánskou právní tradicí dlouho řídilo koncepcí dědictví, která je z mnoha úhlů pohledu zastaralá.
Dědictví "de cujus" mělo představovat určitý typ následnictví po zemřelé osobě v podobě osob jejích dědiců; vývoj dědického práva směřuje čím dál tím více k uzavírání smluv; po Německu nebo Švýcarsku nyní probíhá reforma dědického práva ve Francii, což umožní, aby vůle osoby "de cujus" i vůle jejích dědiců hrála mnohem důležitější roli při vypořádání dědictví, a to včetně možnosti lépe zabezpečit kontinuitu podniků.
2.8.3 Proti velmi svobodným režimům, které umožňují zůstaviteli vydědit bez odůvodnění některé z jeho dědiců, jsou čím dál častěji vznášeny námitky, o čemž svědčí výrazný nárůst sporných věcí.
2.8.4 Bez toho, že by se odstranily některé historické a sociologické zvláštnosti různých právních systémů, je možné uvažovat pouze dlouhodobě o větší harmonizaci nebo o tom, že by v Evropě alespoň k jakémusi sbližování, jež by mohlo být urychleno vytvořením evropské závěti a dostatečně otevřeného a liberálního nástroje o rozhodném právu, mohlo dojít, čímž by se usnadnilo vypořádávání dědictví a dědictví s mezinárodním prvkem.
Taktéž by se mohla prozkoumat úvaha o komunitárních opatřeních hmotného práva v souvislosti s přijetím "professio juris" [1] jakožto alternativy k jednomu či vícero národním rozhodným právům.
2.9 Výbor zdůrazňuje, že nařízení Rady ze dne 27. listopadu 2003 č. 2201/2003/ES o právní příslušnosti, uznávání a vykonávání rozhodnutí týkajících se manželství a rodičovské odpovědnosti, kterým se ruší nařízení č.
1347/2000/ES, je zdrojem inspirace, zejména články 21(3) a 46 nařízení č. 2201(2003) představují vhodné zdroje, a přinejmenším se stávají precedentem v oblasti rodinného práva pro stanovení obsahu některých zamýšlených legislativních opatření [2].
2.10 Výbor tedy Zelenou knihu vítá a považuje vznesené otázky za zásadní a naléhavé.
Pokusí se na ně přinést odpovědi, přičemž bude vycházet ze zájmů a potřeb evropských občanů a brát zřetel na jejich rostoucí pohyb a také výrazné migrační toky, k nimž došlo již v minulosti.
2.11 Bylo by vhodné začít otázkami týkajícími se formy závětí, mezinárodní soudní příslušnosti a řešení kolizí právních norem ohledně rozhodného práva, dále otázkami evidence závětí a také vzájemného uznávání rozhodnutí právních institucí a jiných pravomocných úřadů, a zabývat se okrajově i věcmi, k nimž v evropském a mezinárodním právu existuje precedens.
2.12 Výbor se domnívá, že sjednocující soubor předpisů (jednotný zákon o dědickém řízení a jednotné pojímání dědičné pozůstalosti) je náležitější než různorodost dědického práva; nicméně z praktických důvodů by tato zásada měla v některých případech umožňovat výjimky, zejména pokud jde o budovy nebo o některé druhy soukromého movitého majetku (lodě, letadla, obchodní prostory atd.) nacházející se v zahraničí.
2.13 Některé otázky, jako například dědické dohody nebo trusty, zůstávají v kompetenci jednotlivých států [3]; ovšem ty, které se týkají uznávání bez exequatur ve věcech dědického práva, zbytkové pravomoci, uznávání mimosoudních rozhodnutí a listin vydaných státními či nestátními úřady nebo zápisu do národních pozemkových knih na základě evropského osvědčení o dědictví, musí být součástí zamýšlených evropských právních předpisů.
3. Poznámky ke specifickým otázkám, které klade Zelená kniha
3.1 Nařízení podobné tomu, jaké je uvedeno výše – č. 2201(2003) –, ovšem vztahující se na věci dědictví, by k vyřešení problémů spojených s dědictvím na mezinárodní úrovni nestačilo.
Ve skutečnosti je většina dědictví bezesporná, a je třeba vyřešit rovněž problémy, jež postrádají jakékoli věci sporné; zásah soudce je navíc někdy v některých zemích nezbytný, nebo alespoň v některých otázkách, kdy se bez toho považuje případ za sporný.
3.2 Pokud má ovšem komunitární nástroj vyřešit výše uvedené problémy týkající se určení příslušného soudu a uznávání soudních rozhodnutí, je třeba pro něj rovněž počítat s možnostmi stanovit:
- dědictví ze závěti: podmínky pro platnost závěti, (forma a obsah, schopnost sepsat závěť, hranice svobodné vůle), povinné dědické díly, dědictví odchýlená od normy, dědické dohody (povolené či zakázané), povinné dědické díly, dědické trusty, dědická způsobilost,
- dědictví "ab intestato" a ze závěti: dědická způsobilost a dědické podíly, pravidla pro ideální spoluvlastnictví, vypořádání či rozdělení dědictví atd.),
- kromě uznávání rozsudků (a případných výjimek veřejné povahy), uznávání mimosoudních rozhodnutí spjatých s bezesporným vypořádáním pozůstalosti: závěť, notářsky ověřené listiny a jiné úřední listiny nebo mezinárodní právní příslušnost zúčastněných státních zaměstnanců a právních odborníků,
- pokud se týče kritérií pro určení právní příslušnosti, je nutná jistá pružnost, aby tato kritéria odpovídala právu, které si zůstavitel přál uplatnit, nebo případně právu, jehož uplatnění dědicové očekávají (národnost zůstavitele, místo trvalého bydliště, místo úmrtí, sepsání a uložení závěti, místo, kde se nachází převážná většina majetku…).
3.3 Výbor podporuje haagský program Společenství, co se týče vytvoření "evropského osvědčení dědice" a vytvoření evidenčního systému závětí.
Členské státy by měly určit úřad pro vydávání takového osvědčení a zajistit vytvoření ústředního archivu závětí, pokud ještě neexistuje; měl by vzniknout ústřední rejstřík Společenství (nebo evropský, ve smyslu Rady Evropy, pokud členské státy, které tak ještě neučinily, byly vyzvány k ratifikaci Basilejské úmluvy) a soudci, notáři a jiní pravomocní činitelé určení národním zákonem, jejž je možné uplatnit, by měli mít přístup k informacím obsaženým v tomto ústředním rejstříku (měli by moci zjistit přinejmenším podle jména osoby "de cujus" a data jejího narození, v jakém členském státě, případně třetí zemi, kdy a u jakého úřadu byla závěť uložena, aby bylo možné vyžádat si její kopii od daného národního úřadu).
3.3.1 Evropský evidenční systém by měl být v každém případě kompatibilní se systémem stanoveným Basilejskou úmluvou a systémem stanoveným Washingtonskou úmluvou vzhledem ke skutečnosti, že vícero členských států se na těchto dohodách již podílí a že návrh komunitární legislativy se bude týkat rovněž dědických nároků, jež se mohou dotýkat nějaké třetí země.
3.4 Jakmile je dědic uznán způsobilým a vypořádání dědictví a jeho dělba jsou vykonány, administrativní opatření by měla být v maximální možné míře zjednodušena; Výbor podporuje vzájemné uznávání listin a dokladů vyhotovených orgány, jež k tomu byly právně stanoveny zákony dané země, a přímé zapisování vlastnického práva, věcných břemen, hypoték nebo případného vymezení věcných práv, jimiž může být dotyčná nemovitost zatížena, do pozemkových knih (nebo u jiného úřadu právně příslušného pro zápis práv v oblasti nemovitostí) podle práva, které se na daný případ uplatňuje.
3.5 Výbor by rád soustředil pozornost Komise na problémy s daněmi, které mohou mít dědicové v souvislosti s dědictvím, jež se nachází ve dvou či vícero zemích; bylo by vhodné vyhnout se případným problémům s dvojím zdaněním celého dědictví nebo každé z jeho částí, jež by v některých případech mohlo vést ke konfiskaci nebo ke vzniku nerovností mezi dědici v závislosti na druhu nemovitostí přidělených každému z nich.
Bylo by vhodné zjistit, jaká daňová opatření se vztahují na mezinárodní dědictví v jednotlivých členských zemích, aby se upozornilo na ta, jež se snaží zpoplatnit nemovitosti a hodnotný majetek nenacházející se na jejich území, porovnat sazby a navrhnout spravedlivá řešení, jež by se mohla předložit zemím, kterých se to týká.
Komise by případně mohla uvažovat o návrhu vzoru úmluvy o zamezení dvojího zdanění mezinárodních dědictví mezi členskými státy.
3.6 Je třeba uvažovat o zavedení "evropské závěti" po vzoru "mezinárodní závěti" stanovené Washingtonskou úmluvou a počítat kromě evropské evidence stanovené Basilejskou úmluvou také s mezinárodní evidencí?
Mohlo by to posílit proces ratifikace Washingtonské a Basilejské úmluvy a snáze zajistit oprávněným osobám dědictví ze závěti na mezinárodní úrovni, jež by se týkalo nejen členských států, ale také třetích zemí.
Výbor doporučuje složkám Komise pro další práci tuto cestu, zmíněné tyto úmluvy jsou v členských státech již známy, buď proto, že už je ratifikovaly, nebo protože státní úředníci a soudci se již setkali se závěťmi a evidencemi, jež vyplývají z těchto právních režimů.
3.7 Pokud by se tento předpoklad stal skutečností, evropská závěť by odpovídala tak, jak je navržena, právním normám všech jednotlivých zemí; evropské právo musí ve skutečnosti v rámci možností, jež skýtá rozhodné právo, zabránit, aby pouhé formální otázky zmařily všeobecně uznávanou zásadu respektování zůstavitelovy vůle ("favor testamenti").
3.8 Zvláštní komunitární opatření je nezbytné proto, aby se tato právní norma uplatňovala na všechny případy dědictví, v nichž figurují dva či více členských států, nebo dokonce třetí země, a to včetně zemí, které podepsaly mezinárodní úmluvy, aby bylo za všech okolností zaručeno uplatnění komunitárního práva ("zvláštní zákon" Společenství právně předchází mezinárodnímu zákonu).
4. Další vznesené otázky
4.1 Zelená kniha pokládá 39 hlavních otázek obsahujících podotázky.
Výbor nedokáže na všechny odpovědět v této předběžné fázi, ale doporučuje Komisi, aby postupně konzultovala jednotlivé organizace zastupující právnické profese, jichž se témata obsažená v Zelené knize týkají.
4.2 Výbor se spokojí s návrhem několika možných odpovědí na některé otázky, které jsou podle jeho názoru důležitější; celkový duch textu bude v zásadě vycházet z kompatibility Haagské, Basilejské a Washingtonské úmluvy, tak aby evropské normy byly co možná nejvíce sladěny vzhledem k perspektivě budoucího právního konsensu široce přijatelného co největším možným počtem členských států a také třetích zemí.
4.3 Kolizní kritéria stanovená Haagskou úmluvou z roku 1961 o kolizích právních norem týkajících se dědického řízení by se měla přinejmenším zachovat, neboť jsou dostatečně obsáhlá k tomu, aby bylo možné stanovit v naprosté většině případů, jaké právo se na závěť vztahuje.
4.4 V duchu některých reforem, k nimž došlo poslední dobou anebo které se právě provádějí v zemích kontinentální Evropy, by se měly obzvlášť hájit zájmy nezpůsobilých dědiců (nezletilých či zletilých osob) nebo těžce postižených, pokud by možnosti rozšířit ve větší míře dědické smlouvy nebo možnost dědiců zvolit si právo, které se bude na dědictví vztahovat, vedly k úpravě režimu povinného dědického dílu nebo by způsobily mezi dědici nerovnost; větší pružnost umožněná zůstaviteli i oprávněným osobám by neměla zpochybnit nejsilnější existující ochranná opatření obsažená v jednom z rozhodných práv týkajících se takových dědiců (viz otázky 5 a 10 v Zelené knize).
4.5 Jednání dědice nebo jeho právního zástupce v souvislosti se správou pozůstalosti nesmí být v zemích, kde není správce závěti povinně určen, považováno za přijetí dědictví bez smlouvy o vypořádání dědictví.
4.6 Pro dědice by se mělo počítat s možností přijmout pozůstalost pod podmínkou, že její hodnota není nižší než součet břemen, jimiž je zatížena, dále by se mělo počítat s dohodami mezi dědici nebo s dědickou smlouvou, která by stanovila nerovnou dělbu z oprávněných důvodů (kontinuita podniku, výhody ve prospěch nezpůsobilého nebo postiženého dědice), a také s možností rovné dělby mezi děti z různých loží či nemanželské děti, pokud rozhodné právo nenastoluje tuto rovnost, anebo – vzhledem k rostoucímu průměrnému věku – s možností dědice přímo převést dědické právo na své vlastní potomky.
4.7 Rovněž by bylo vhodné umožnit zůstaviteli – za současného vymezení všech možností – aby si vybral právo, jež se bude na vypořádání jeho pozůstalosti vztahovat, například pokud se jedná o právo uplatnitelné v zemi, jejíž má občanství (nebo v jedné ze zemí, jichž je státním příslušníkem), či platné v zemi jeho trvalého pobytu.
4.8 Výbor se též domnívá, že by bylo vhodné dále pokračovat ve vynikající komparatistické práci, kterou již vedou oddělení Komise, nadále ji rozvíjet a její výsledky pravidelně aktualizovat na webových stránkách Společenství a přeložit do dostatečného množství jazyků, aby byla užitečná odborníkům v různých právnických profesích, státním úředníkům, správcům a soudcům zabývajícím se mezinárodním dědictvím a aby byla strukturována po kapitolách, jejichž shrnutí by umožnilo pochopit občanům Společenství, kteří zamýšlejí sestavit závěť s mezinárodním prvkem, či jejich dědicům obecné zásady.
4.9 Výbor se zájmem očekává výsledky konzultací, které Komise již zahájila, nebo které připravuje; doufá, že hlavní směry i konkrétní legislativní návrhy mu budou moci být následně předloženy k vyjádření stanoviska, a nabízí se k jejich detailnímu prostudování, neboť otázku závětí a dědictví považuje za otázku vyššího zájmu pro občany Společenství; zjednodušení formalit stejně jako co nejsilnější právní a daňovou jistotu a co největší rychlost při vypořádání mezinárodních dědictví, jež očekávají od iniciativy Společenství, nesmějí být zklamány, ať se jedná o soukromé osoby či firmy, zemědělské podniky nebo jiné hospodářské aktivity, jejichž provozovatelé či vlastníci by rádi zajistili kontinuitu po svém úmrtí.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o víceletém financování činnosti Evropské agentury pro námořní bezpečnost v oblasti odstranění následků znečištění z lodí a o změně nařízení Rady č. 1406/2002 (ES)
KOM(2005) 210 v konečném znění – 2005/0098 (COD)
(2006/C 28/03)
Dne 7. června 2005 se Rada rozhodla v souladu s článkem 71 Smlouvy o založení Evropského společenství konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 4. října 2005.
Zpravodajem byl pan Chagas.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 124 hlasy pro a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 S přijetím nařízení č. 724/2004 (ES) ze dne 31. března, kterým se mění nařízení č. 1406/2002 (ES), kterým se zřizuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost (European Maritime Safety Agency – EMSA), byly Evropské agentuře pro námořní bezpečnost (dále jen "agentura") svěřeny nové úkoly v oblasti odstranění následků znečištění ropou.
1.2 Tento návrh stanoví postupy Společenství na financování nových úkolů agentury, na základě víceletých závazků rozložených na sedmileté období 2007 – 2013.
Komise navrhuje k pokrytí nutného financování na období sedmi let částku 154 milionů EUR.
1.3 Následkem přidělení nových úkolů přijala správní rada agentury v říjnu 2004 akční plán týkající se připravenosti na znečištění a odstraňování jeho následků. Akční plán označuje činnosti, které agentura hodlá vykonávat v rámci stanoveném nařízením, a to jak pokud jde o zásahy pomocí speciálních plavidel na odstraňování znečištění při únicích ropy, tak pokud jde o připravenost, která má zvýšit účinnost zásahových operací.
1.4 Agentura určila čtyři hlavní oblasti pro svou činnost: Baltské moře, západní přístupové cesty k průlivu La Manche, pobřeží Atlantského oceánu a Středozemní moře (zejména oblast obchodních tras tankerů, které vedou od Černého moře), kde agentura rozmístí pronajatá zásahová plavidla připravená k akci na žádost jednoho nebo více členských států.
Je třeba zdůraznit, že úkolem agentury v těchto oblastech bude doplnit (nikoli nahradit) národní mechanismy pro odstranění znečištění.
Akční plán dále zahrnuje posílení zásahové kapacity při znečištění spojeném s nebezpečnými a škodlivými látkami (hazardous and noxious substances-HNS).
1.5 Upravené nařízení z roku 2004 vyžaduje, aby agentura poskytovala Komisi a členským státům technickou a vědeckou pomoc v oblasti odstranění znečištění, kterou lze rozdělit do tří kategorií: informace, spolupráce a koordinace a operační pomoc.
1.6 Operační pomoc si vyžádá největší objem finančních investic, vzhledem k tomu, že akční plán počítá s vytvořením sítě pohotovostních plavidel na odstraňování následků znečištění ropou a Střediska služeb satelitního snímkování.
Agentura uzavře potřebné smlouvy a zajistí, že pomoc s odstraňováním ropného znečištění pokryje veškeré činnosti a jejich finanční důsledky až do okamžiku spuštění zásahu na odstranění ropné skvrny.
Náklady na zásah pohotovostních plavidel na odstraňování následků znečištění ropou ponese žádající členský stát.
1.7 Vzhledem k tomu, že tyto nové úkoly jsou dlouhodobého charakteru, navrhuje Komise víceletý rozpočet, který umožní pokrýt nutné dlouhodobé investice a zajistí přiměřené finanční zabezpečení tím, že sníží náklady na vyjednávání dlouhodobých smluv.
2. Obecné připomínky
2.1 Ve svém stanovisku k návrhu, kterým se Evropské agentuře pro námořní bezpečnost ukládají nové úkoly v oblasti odstranění znečištění [1], EHSV uvítal návrh Komise a zdůraznil klíčovou úlohu agentury ve zlepšení námořní bezpečnosti členských států.
Výbor nicméně s politováním konstatoval skutečnost, že několik členských států nebylo stále ještě patřičně připraveno zareagovat na havárie velkého rozsahu, jakými byly Erika a Prestige.
2.2 Navzdory učiněnému pokroku má v některých případech současná situace stále ještě mezery.
Spolu s akčním plánem zveřejnila agentura přehled členských států a jejich zásahové kapacity při ropném znečištění, z přehledu vyplývá, že v některých regionech je třeba zvýšit zásahovou kapacitu dalšími plavidly a vybavením na odstraňování následků znečištění ropou.
2.3 Není možné očekávat od všech přímořských států; aby byly samy trvale vybaveny všemi nutnými prostředky k reakci na mořské havárie, především ropné skvrny velkého rozsahu.
Nicméně má současný nedostatek prostředků za následek poškození životního prostředí s dlouhodobými následky.
2.4 EHSV tedy podporuje návrh poskytnout agentuře nutné prostředky, kterými bude moci na požádání doplnit mechanismy členských států na prevenci a odstraňování znečištění.
EHSV však zdůrazňuje, že tyto prostředky mohou mít pouze doplňkovou funkci.
V žádném případě by tyto finanční prostředky neměly sloužit k tomu, aby nahrazovaly opatření pro prevenci znečištění, které by členské státy měly mít zavedeny.
2.5 EHSV zejména zdůrazňuje nutnost víceletého finančního plánu k pokrytí těchto mechanismů. Je to jediný způsob, jak lze agentuře umožnit soustavné plánování svých aktivit v dané oblasti a optimálně využít zdroje k uzavření smluv na dobu nejméně tří let o dodání plavidel rychlé pomoci [2].
2.6 EHSV opakuje poznámku, obsaženou v bodě 2.1 svého stanoviska, týkající se potřeby zajistit, aby majitel(é) lodi pronajaté k vykonání těchto úkolů respektoval(i) příslušné právní předpisy Společenství a mezinárodní legislativu, zejména co se týče bezpečnostních podmínek na lodi a životních a pracovních podmínek členů posádky
2.7 Akční plán, který agentura přijala, stanovuje priority na základě omezených finančních zdrojů, se kterými agentura počítá; EHSV je znepokojen, neboť vzhledem k tomu, jak je v současnosti obtížné dohodnout se na rozpočtu Společenství, se může stát, že množství finančních zdrojů, které bude agentuře nakonec poskytnuto, bude nižší než rozpočet navrhoval.
Což by s sebou neslo nutnost realizovat pouze některá opatření a ostatní odložit, nebo dosáhnout pokroku v některých oblastech na úkor jiných.
EHSV nemůže tento přístup podpořit, neboť rozhodnutí členských států uložit agentuře další úkoly s sebou nese nutnost zajistit nutné finanční prostředky k tomu, aby mohla svých cílů v oblasti prevence námořního znečištění dosáhnout.
Je nezbytné, aby byl přiznán význam prevenci námořního znečištění a jeho odstraňování také na úrovni Společenství a aby nebyly chápány pouze z ekonomického hlediska.
2.8 EHSV je znepokojen pomalou reakcí některých členských států v zavádění určitých opatření, zejména když jde o to určit útočiště a chráněné oblasti, poskytnout sběrná zařízení, nebo posílit prostředky pro účinnou státní kontrolu přístavů.
Zmíněné pomalé tempo může vyvolat pochyby o tom, zda se tyto státy skutečně snaží předcházet a odstraňovat námořní znečištění, a to navzdory jejich často hlásaným ušlechtilým záměrům, jež lze slyšet zejména po každé nové velké námořní havárii.
2.9 Je třeba rovněž investovat do prostředků na letecký dohled a do vybavení, které pomáhá znečištění zjistit, bojovat proti němu a zabránit porušování nařízení na ochranu před znečištěním.
2.10 Dohled a sledování je možné také doplnit satelitním snímkováním.
EHSV souhlasí s plánem Komise vytvořit Středisko služeb satelitního snímkování, které členským státům pomůže odhalovat, sledovat a kontrolovat protiprávní vypouštění a úniky ropy způsobené haváriemi.
2.11 Vzhledem k vysokým nákladům [3], které služby satelitního snímkování vyžadují, má EHSV za to, že využití prostředků musí být optimalizováno a především, že je nutno snímků využívat koordinovaným způsobem mezi členskými státy, což by mohlo vést ke značné redukci nákladů.
Současně lze konstatovat, že ve všech evropských přímořských oblastech je možné investovat do lepšího shromažďování snímků, neboť v současnosti není pokrytí satelitními snímky úplné, zejména ve středomořské oblasti.
2.12 EHSV rovněž považuje plánovaná opatření pro informovanost, spolupráci a koordinaci za velmi důležitá.
Opatření umožní racionálnější využití stávajících zdrojů, ve kterém hraje agentura zásadní roli.
3. Závěry
3.1 EHSV podporuje návrh poskytnout Evropské agentuře pro námořní bezpečnost prostředky nutné k tomu, aby mohla na požádání doplnit mechanismy členských států na prevenci a odstraňování znečištění.
3.2 Výbor nicméně s politováním konstatuje, že několik členských států ještě nevyčlenilo patřičné prostředky či nevytvořilo své vlastní mechanismy a žádá Komisi, aby je vybídla k urychlení tohoto procesu.
3.3 EHSV je znepokojen, neboť vzhledem k tomu, jak je v současnosti obtížné dohodnout se na rozpočtu Společenství, se může stát, že množství finančních zdrojů, které bude agentuře nakonec poskytnuto, bude nižší než rozpočet navrhoval.
Rozhodnutí členských států uložit agentuře další úkoly s sebou nese nutnost zajistit nutné finanční prostředky k tomu, aby mohla stanovené cíle v oblasti prevence námořního znečištění naplnit.
Je nezbytné, aby byl přiznán význam prevenci námořního znečištění a jeho odstraňování také na úrovni Společenství a aby nebyly chápány pouze z ekonomického hlediska.
3.4 Úlohou agentury je podporovat spolupráci a koordinaci zdrojů a činnosti jednotlivých členských států, což je zásadní pro vytvoření racionální a vzhledem k vynaloženým nákladům efektivní strategie.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě o řízení rizik a řešení krizí v zemědělství
KOM(2005) 74 v konečném znění
(2006/C 28/04)
Dne 20. dubna 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 7. října 2005.
Zpravodajem byl pan BROS.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 122 hlasy pro, 1 hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Toto sdělení Evropské komise navazuje na celou řadu aktivit realizovaných na evropské úrovni, jako je analýza Komise o řízení rizik z ledna 2001, diskuse Rady za švédského předsednictví na jaře roku 2001, memorandum španělského předsednictví a mezinárodní konference v Madridu na začátku roku 2002 o zemědělském pojištění a zárukách příjmů, memorandum řeckého předsednictví a seminář o přírodních katastrofách v Soluni roku 2003 a konference organizovaná nizozemským předsednictvím v prosinci 2004 o materiálních a nemateriálních nákladech na eradikaci chorob zvířat.
1.2 Přesněji řečeno, sdělení reaguje na závazek, který si Komise předsevzala v rámci reformy SZP v červnu 2003 v Lucemburku, v podobě následujícího prohlášení:
"Komise prověří specifická opatření k řešení rizik, krizí a státních katastrof v zemědělství.
Do konce roku 2004 předloží Radě zprávu doplněnou o příslušné návrhy.
Komise zejména prověří, zda by tato opatření měla být financována pomocí jednoho procentního bodu odlišení přímo přerozdělovaného členským státům a rovněž zda by měl být do každé společné organizace trhu zahrnut článek, kterým se Komise opravňuje jednat v případě krize v celém Společenství na základě postupu stanoveného pro tyto případy ve společné organizaci trhu s hovězím masem."
1.3 Reaguje rovněž na závěry Rady z prosince 2003, které vybízejí k dalšímu vedení diskuse a k sestavení seznamu dostupných nástrojů řízení rizik, k prověření variant řízení rizik a možných nových nástrojů (společná organizace trhu, finanční závazky, pravidla hospodářské soutěže) a konečně k posouzení a přizpůsobení Pokynů Společenství pro státní podporu v odvětví zemědělství.
1.4 SZP v minulosti poskytovala ochranu prostřednictvím politik tržní a cenové podpory.
V návaznosti na poslední reformu jsou ale zemědělci více přímo vystaveni celé řadě rizik.
Komise si proto přeje vyvíjet nové nástroje v rámci SZP, které mají za cíl pomoci zemědělcům při zefektivňování řízení rizik a řešení krizí.
1.5 Ve svých pracovních dokumentech Komise vyjmenovala rizika specifická pro zemědělství: lidské a osobní riziko, majetkové riziko (budovy, atd.), finanční riziko, odpovědnostní riziko (biotechnologie...), rizika zatěžující produkci (klimatické vlivy...) a cenové riziko.
Dále sestavila seznam nástrojů řízení současných rizik: zadluženost a investice (úspory osvobozené od zdanění), přizpůsobení výrobních technik, diverzifikace, marketingové techniky (smlouvy, integrace), obchody s futures, vzájemné fondy a pojištění.
1.6 Tento velmi široce pojatý přístup k dané problematice je nutné prohloubit, aby mohly jeho výsledky co nejlépe odpovídat požadavkům na ně kladeným a odstraňovat negativní dopady krizí v zemědělství.
2. Návrh Komise
2.1 Na prvních třech stranách sdělení Komise uvádí problematiku řízení rizik a řešení krizí do příslušného kontextu.
V pracovních dokumentech, které jsou připojeny ke sdělení, je obsaženo velké množství námětů.
Ve svých návrzích Komise reaguje na požadavky explicitně vyjádřené v závěrech Rady, jako je zevšeobecnění ustanovení o záchranné síti, dále financování opatření k řízení rizik a řešení krizí prostřednictvím odlišení za použití tří variant: pojištění proti přírodním katastrofám, podpora vzájemných fondů a poskytnutí základní ochrany proti příjmovým krizím.
2.2 Použití prostředků uvolněných odlišením zahrnuje nástroje založené na opatřeních pro rozvoj venkova.
V důsledku toho by tato nová opatření měla zlepšit konkurenceschopnost zemědělských podniků (osa 1), respektovat zásady ročního rozpočtu, respektovat pravidla státních podpor a být v souladu s kritérii green box WTO.
2.3 První varianta spočívá v pojištění proti přírodním katastrofám.
Podle názoru Komise toto opatření může vést ke snížení plateb ad hoc, které jsou placeny členskými státy.
Pojistné placené zemědělci může být subvencováno do výše 50 %.
Platba bude uskutečněna v případě, že výpadky produkce převyšují 30 % průměrné produkce posledních tří let nebo průměrnou hodnotu produkce posledních pěti let (do výpočtu se nezapočítávají nejvyšší a nejnižší hodnoty produkce daných pěti let).
Odškodnění nesmí přesáhnout 100 % ztrát.
Odškodnění nesmí rozhodovat o budoucí produkci, nebo o jejím objemu.
Alternativním řešením subvencí pojistného je zajištění soukromých pojišťovacích ústavů.
2.4 Druhá varianta se týká vzájemných fondů.
Tento nástroj má za cíl podporovat zemědělce v tom, aby svá rizika nesli společně.
Dočasným a degresivním nástrojem může být úhrada administrativních nákladů. Podpora je vypočítána na základě počtu zemědělců, kteří se opatření účastní.
Fond musí být uznán členským státem.
Kompatibilita s kritérii green box WTO musí být vyhodnocována u každého případu zvlášť.
2.5 Třetí variantou je základní ochrana příjmů.
Inspiruje se kanadským modelem a požadavky green box.
Nástroj funguje na bázi navýšení cash – flow v případě příjmové krize (podpora příjmů).
Systém musí být přístupný všem zemědělcům.
Náhrada se vyplácí, pokud je ztráta převyšuje 30 % produkce referenčního časového období (viz varianta 1).
Ukazatel příjmů bude stanoven.
Podpora nesmí přesáhnout 70 % ztrát a nesmí rozhodovat o budoucí produkci nebo o jejím objemu.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor vítá návrh Komise otevírající diskusi k tématu, které je pro budoucnost zemědělství klíčové.
Komise předkládá toto sdělení jako odpověď na přesně definované požadavky v závazném rámci.
Výbor předpokládá, že se jedná pouze o první náměty, které bude nezbytné prohloubit tak, aby odpovídaly rizikům a krizím popsaným v úvodu.
3.2 V kapitole 1 (Úvod) a v kapitole 2 (Souvislosti) svého sdělení Komise stručně předkládá nové podmínky platné od reformy SZP v roce 2003 (zavádění režimu jednotné platby) a upozorňuje na jednotlivá realizovaná opatření a úkoly týkající se řízení rizik a krizí v zemědělství, které si Rada předsevzala.
Ani sdělení Komise ani pracovní dokument GŘ pro zemědělství v sobě explicitně neodráží změny, ke kterým došlo v oblasti rizik ohrožujících evropské zemědělství.
3.3 Výbor připomíná, že reforma z června 2003 vede k vysokému nárůstu kolísání cen zemědělských produktů, které spolu s již existujícím kolísáním cen vstupů vedou k větší pravděpodobnosti vzniku ekonomických krizí poškozujících zemědělské výrobce.
Podle mnohých vědců navíc dále roste počet klimatických výkyvů.
V případě krize jsou zemědělci vždy tím nejslabším článkem ve výrobních a distribučních řetězcích.
Z tohoto důvodu potřebují výkonné nástroje, aby mohli rizikům a krizím čelit.
Výbor si proto přeje vyjádřit se k mnoha bodům nastíněným Komisí.
3.4 Evropská komise učinila pozitivní krok tím, že navrhla tři varianty.
Tyto tři varianty budou na úrovni členských států dobrovolné a doplňkové.
Všechny jsou samy o sobě zajímavé a žádná by neměla být a priori zamítnuta. Je nutné naopak prohloubit analýzu každé z nich.
3.5 Komise uvažovala pro financování těchto opatření o využití jednoho procentního bodu odlišení.
Komise by ale nejprve musela vyhodnotit finanční náročnost navrhovaných opatření.
Výbor zdůrazňuje, že návrh Komise je rozpočtově neutrální, ale vyjadřuje pochyby o tom, že výše plánovaných finančních prostředků bude dostatečná v porovnání s potřebami čerpání.
3.6 Finanční prostředky prvního pilíře zajišťují stabilizaci trhů a příjmů, která byla zemědělcům zaručena do roku 2013.
Tyto prostředky jsou nezbytné pro zachování existence mnoha zemědělských podniků, a proto je nutné nezvyšovat odlišení pro přímé podpory.
3.7 Částky uvolněné odlišením dosahují u jednotlivých členských států různé výše, v případě nových členských států jsou nulové.
Výbor proto navrhuje jako alternativu jednomu procentnímu bodu odlišení následující opatření: každý členský stát by mohl na řízení rizik a řešení krizí použít část své národní obálky Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) až do výše 0,1 % národní zemědělské produkce.
3.8 Z důvodu použití prostředků uvolněných odlišením Komise pracovala v rámci rozvoje venkova.
Výbor má za to, že je nutné aplikovat širší přístup a že by mělo být uvažováno o dalších prostředcích, především na úrovni společných organizací trhu (SOT), politiky hospodářské soutěže, obchodních vztahů atd.
3.9 Určitý počet rizik a krizí musí být analyzován, i když jejich řízení vždy nevychází ze Společné zemědělské politiky.
Rizika spojená s přírodními katastrofami, která jsou nepředvídatelná, a proto je nelze pojistit, epidemie, jako například slintavka a kulhavka, nemohou spadat do resortu SZP.
V těchto specifických situacích musí být využitelné jiné již existující nástroje jako Veterinární fond nebo Fond solidarity.
Navíc je v současné době v přípravné fázi [1] evropský systém ochrany proti přírodním katastrofám, který by měl pro oblast zemědělství tato rizika pokrývat.
3.10 Výbor zdůrazňuje, že tyto nástroje budou využitelné pouze jako doplněk současných mechanismů řízení trhů v rámci SOT, které obsahují nejúčinnější nástroje přizpůsobené různým odvětvím.
Na obchodní úrovni je navíc nezbytné, aby v rámci cyklu obchodních jednání z Doha EU chránila priority Společenství.
3.11 Připomínky k návrhu Komise v oblasti rozvoje venkova
3.11.1 Zemědělské pojištění
3.11.1.1 Výbor se odvolává na své stanovisko [2] k tématu "Režim Společenství v oblasti zemědělského pojištění".
Některé požadavky vznesené v tomto stanovisku jsou stále aktuální.
Zemědělská pojištění jsou vhodným nástrojem pro pokrytí určitého počtu specifických rizik.
Tyto nástroje nesmí být zaměňovány s veřejnými prostředky určenými pro řízení výjimečných rizik.
3.11.1.2 V současné době je možné podle Pokynů Společenství pro státní podporu v odvětví zemědělství udělit podporu až do výše 80 % nákladů na pojistné pokrývající ztráty způsobené přírodními katastrofami, jako je zemětřesení a jiné mimořádné přírodní jevy.
Ztráty způsobené špatnými klimatickými podmínkami nebo chorobami zvířat či plodin jsou zahrnuty do přírodních katastrof pouze v případě, kdy ztráty dosáhnout prahové hodnoty, která je stanovena na 20 % běžné produkce v znevýhodněných oblastech a na 30 % běžné produkce v ostatních oblastech.
3.11.1.3 U pojištění, která kromě přírodních katastrof pokrývají i ztráty způsobené špatnými klimatickými podmínkami nebo chorobami zvířat či plodin a nedosahují dané prahové hodnoty, může státní podpora dosáhnout maximální výše 50 % nákladů na pojistné.
3.11.1.4 Návrhy Komise týkající se tohoto opatření tedy zaostávají za již schválenými nástroji státních podpor.
Pokud mají být opravdovým stimulem k využívání těchto nástrojů co nejvyšším počtem zemědělců, pak je nezbytné, aby byl vytvořen nástroj, který bude pro příjemce podpor lákavější.
3.11.1.5 V některých členských státech jsou již využívány mechanismy, které se osvědčily v určitých oblastech prevence rizik (například vícerizikové pojištění).
EHSV podporuje přístup Komise, který je zaměřen na vytvoření doplňkových nástrojů zemědělského pojištění.
Zavedení nových nástrojů na komunitární úrovni nesmí negativně ovlivnit využívání současných režimů, které se na národních úrovních ukázaly jako efektivní.
3.11.1.6 I když bude zemědělské pojištění v oblasti rozvoje venkova horizontálním tržním nástrojem, musí být aplikovatelné i na sektorové úrovni tak, aby mohlo být přizpůsobeno specifickým požadavkům různých regionů Evropské unie.
3.11.1.7 Možnosti zajištění byly analyzovány v mnoha nepublikovaných studiích.
Soukromé pojišťovny a vzájemné pojišťovny by solidárně a ve spolupráci mohly vytvořit Zajišťovací fond.
Zavedení nástroje zajištění v evropském měřítku by mohlo vést k vytvoření skutečné přidané hodnoty na úrovni Společenství.
3.11.2 Vzájemné fondy
3.11.2.1 Podpora navrhovaná Komisí není dostatečně podnětná.
Aby tyto fondy v období, ve kterém budou zaváděny, začaly fungovat, je třeba počítat minimálně s kapitálovou investicí.
Aby byla tato varianta funkční, musí se opírat o organizace producentů.
3.11.2.2 Ve svých jednáních týkajících se vytvoření fondu na podporu produkce vepřového masa Rada nedosáhla dohody, což jen dokazuje, jak je složité tuto variantu realizovat.
Pokud se v některém odvětví vyskytne závažná krize, pak jsou podpory jednotlivým producentům nedostatečné.
Přesto v mnoha případech vzájemné fondy při vypuknutí krize umožňují ekonomicky životaschopným zemědělským podnikům přežít.
3.11.2.3 Zásadní pobídkou pro seskupení producentů a všech zainteresovaných stran v daném odvětví by bylo přímé řízení vzájemných fondů, jako je podpora prodeje, řízení výrobních procesů, skladování nebo prodej třetím zemím.
Přeneslo by to odpovědnost na členy jednotlivých odvětví, kteří by pak hráli na trzích důležitější roli a naplňovali tak zásady reformy roku 2003.
Je nutné dodat, že pokud jsou nástroje zaváděny na úrovni hospodářských subjektů, je taková implementace často funkčnější a lépe přizpůsobena jednotlivým nástrojům, než když je realizována z pozice státní správy.
3.11.2.4 Pokud byl nástroj vzájemných fondů již zaveden, neměl by být tímto novým nástrojem ovlivněn negativně, ale jeho vytvoření by na něj mělo mít pozitivní dopad.
3.11.3 Základní ochrana příjmů
3.11.3.1 Tuto variantu je nutné posoudit a dále na ní pracovat.
V rámci Evropské unie je politika podpory příjmů u mnoha odvětví zajištěna přímými podporami.
V současné době navrhovaný nástroj proto také v žádném případě nemůže nahradit přímé platby zemědělcům.
Tento fakt ale nesmí Komisi bránit v hledání nových možností využitelných v dlouhodobém časovém horizontu.
Analýza zavedení tohoto systému v Kanadě [3] ukázala, že by se v případě Evropské unie mohlo jednat o zajímavý nástroj ve střednědobém až dlouhodobém časovém horizontu.
Jedná se o nástroj, který hraje u některých našich obchodních partnerů, jako je Kanada a Spojené státy, významnou roli.
Tento mechanismus je nicméně tak, jak je implementován v Kanadě, jedním z hlavních nástrojů kanadské politiky na podporu zemědělských příjmů, jenž vyžaduje dostatečný veřejný rozpočet, který v Evropské unii v současné době není k dispozici.
3.11.4 Informace o současných opatřeních pro řízení rizik a řešení krizí
3.11.4.1 Výbor sdílí názor Komise, že je nezbytné podporovat rozvoj nástrojů pro řízení rizik založených na tržním principu (pojištění, trh s futures, pěstování na základě smlouvy).
3.11.4.2 Výbor se odvolává na své stanovisko k rozvoji venkova [4] a požaduje, aby opatření pro vzdělávání a dostupnost informací byla zahrnuta pod Evropský sociální fond, nikoli do oblasti rozvoje venkova, která je zaměřena na dosahování jiných cílů.
3.11.5 Harmonizované nástroje
3.11.5.1 Politika rozvoje venkova je prováděna na úrovni členských států v souladu se zásadou subsidiarity.
Jedinými závaznými opatřeními jsou tedy zemědělská opatření a opatření v oblasti životního prostředí.
Výbor souhlasí s tím, že tento přístup je vhodné aplikovat proto, aby tato politika vyhovovala skutečným potřebám regionů Evropské unie.
V celé EU však došlo k nárůstu nebezpečí vzniku rizik a krizí.
Z tohoto důvodu je nezbytné do určité míry politiku rozvoje venkova harmonizovat, aby bylo zemědělcům v celé Evropské unii zajištěno rovné zacházení a rovný přístup k nástrojům pro řízení rizik a řešení krizí.
3.12 Návrhy v rámci společných organizací trhu
Kromě tří opatření, která Komise předložila, si EHSV přeje prezentovat další návrhy.
Aby bylo dosaženo efektivnosti při nízké finanční náročnosti, musí Komise připravit nástroje, které lze na vhodné úrovni aplikovat již v raném stádiu, jako například podpora prodeje, soukromé skladování, omezování výroby atd., které umožní v případě krize rychle reagovat.
Opatření založená na znalostech trhů v současné době umožňují v různých odvětvích předvídat vznik konjunkturálních krizí.
Tyto krize jsou často způsobovány dočasnou nerovnováhou mezi nabídkovou a poptávkovou stranou na regionální úrovni.
Rychlý zásah, který by eventuelně probíhal na regionální úrovni, by umožnil zamezit rozvinutí krize a jejímu rozšíření na vyšší geografické celky.
3.12.1 Podpora prodeje zemědělských produktů
3.12.1.1 Na úrovni EU mohou být aktivity na podporu prodeje financovány v rámci různých opatření, jako jsou například rozvoj venkova, vnitřní trh nebo trhy třetích zemí.
Jak již bylo v tomto dokumentu uvedeno, velmi účinným nástrojem pro zabránění prohloubení krizí je podpora prodeje v ranné fázi.
Komise by měla v jednotlivých nařízeních zjednodušit aplikaci tohoto nástroje, a tak zabezpečit schopnost rychle reagovat a nástroj efektivně využít.
3.12.2 Podpora skladování výrobků
3.12.2.1 V případě sektorových krizí se osvědčilo v některých SOT použití nástrojů na podporu skladování, které v podstatě umožňují zamezit konjunkturálním krizím nadprodukce tím, že rozloží prodej výrobků do delšího období.
Evropská unie by měla umožňovat organizacím producentů použít tohoto nástroje v rámci vzájemných fondů.
Navíc se jedná o nástroj, který by mohl vést ke zvýhodňování organizací producentů.
3.12.3 Zevšeobecnění záchranné sítě v případě krize na trhu
3.12.3.1 V případě vzniku závažných krizí na úrovni Společenství na společně organizovaném trhu s hovězím masem může Komise jednat na právním základě článku 38 nařízení [5], který upravuje společnou organizaci trhu s hovězím masem a uvádí následující: "Pokud je na trhu Společenství zjištěn podstatný nárůst nebo pokles cen a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen nebo hrozí-li, že bude narušen, mohou být přijata nezbytná opatření".
3.12.3.2 K lítosti EHSV Komise vyjádřila svůj názor, že obecné formulace daného článku není opodstatněné, jelikož z něho žádný jiný SOT netěží.
Rada ministrů sdílí tento přístup Komise.
3.12.3.3 Výbor připomíná, že od reformy roku 2003 došlo ke změně situace.
Některé SOT navíc nemají systém záchranných sítí.
Krize způsobená ztrátou důvěry spotřebitelů v odvětví chovu vepřů a drůbeže, která by vedla k podstatnému poklesu spotřeby, by vyústila v krach mnoha zemědělských podniků.
3.12.3.4 Aby byl zajištěn rovný přístup všem odvětvím a s vědomím, že se nejedná pouze o vytvoření právního základu umožňujícího Komisi zasáhnout v případech, ve kterých uzná za vhodné, žádá Výbor o zevšeobecnění ustanovení o záchranné síti pro všechny SOT, a z tohoto důvodu dále žádá Komisi o přehodnocení její pozice.
3.12.4 Podpora zpracování
3.12.4.1 V odvětvích, ve kterých mohou být produkty spotřebovávány čerstvé i zpracované, mohou nástroje sloužící k podpoře zpracování zabránit vzniku krize způsobené přebytkem čerstvých výrobků tím, že dočasně podpoří produkci zpracovaných výrobků, jejichž trh není tak elastický a nereaguje tudíž tak citlivě na změny vyrobeného množství.
Nástroje omezování by mohly být použity členskými státy nebo organizacemi producentů.
3.12.5 Podpora dobrovolného omezování výroby
3.12.5.1 Nástroje omezování výroby náleží mezi jedny z nejúčinnějších opatření, která existují.
Pokud se z předpovědí o vývoji trhu dá usuzovat na vznik převisu nabídky nad poptávkou, umožňují dobrovolně nebo povinně prováděná omezování výroby před sklizní vyhnout se krizi.
Nástroje omezování by mohly být použity členskými státy nebo organizacemi producenty.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Je nezbytné definovat zemědělské krize
4.1.1 Evropská komise definuje krize jako "nepředvídaná situace, která ohrožuje životaschopnost zemědělských podniků na místní úrovni nebo v celém odvětví produkce [6]" Výbor se domnívá, že je nutné jasně rozlišit ekonomické krize od ostatních krizí a definovat ekonomické krize pomocí objektivních a transparentních kritérií.
4.1.2 V oblasti ekonomických krizí musí Komise přesně definovat "regionální krize", "národní krize" a "krize Společenství".
Tyto definice by se měly opírat o dobrou znalost trhů, aby mohly určit průměrnou cenu posledních tří let nebo průměrnou cenu posledních pěti let při nezapočítání dat nejlepšího a nejhoršího roku.
V případě poklesu cen o X % po dobu Y dnů by měl být trh prohlášen za trh v krizi.
X a Y musí být definována podle odvětví, podle členských států a podle regionu, kde je realizována výroba.
Termíny prohlášení a ukončení krize by pak měly být určeny orgány státní správy.
4.1.3 Pro případ jiných typů krizí přijal každý členský stát definice dostačující pro řešení existujících situací v pro ně specifickém kontextu.
4.2 Pro případ krize je nezbytné přizpůsobit pravidla hospodářské soutěže
4.2.1 V případě, že dojde ke krizi se pokles výkupní ceny vždy nepřenáší na spotřebitele [7], což zabraňuje optimálnímu fungování trhů.
Rada musí revidovat nařízení z roku 1962 o aplikaci určitých pravidel hospodářské soutěže na výrobu a na obchodování se zemědělskými produkty [8], aby byly rozšířeny úlohy GŘ pro hospodářskou soutěž, který tak bude nucen zabezpečit správné fungování trhu v případu krize odklonem od obvyklých principů.
4.2.2 K tomuto účelu mohou být použity specifické nástroje, zejména pro ovoce a zeleninu.
Takový zásah veřejných orgánů do fungování trhů musí být schválen Komisí v rámci výjimečných předpisů, které jsou platné pro určitá odvětví jako je pojišťovnictví.
Taková výjimka z pravidel hospodářské soutěže by byla dočasná a během krize by na ni dohlížely veřejné orgány.
4.2.3 V úvahu přicházejí mezipodnikové dohody o cenách obdobné těm, které mohou uskutečňovat podniky, které ovládly celý výrobní či distribuční řetězec, nebo distributoři prostřednictvím nákupních centrál.
4.2.4 V úvahu přichází stanovení limitů pro cenové rozdíly u nezpracovaných výrobků vzniklé mezi výkupní cenou a spotřebitelskou cenou .
4.3 Je nezbytné lépe řídit obchodní toky
4.3.1 Součástí rámcové dohody ze srpna 2004 o liberalizaci trhu se zemědělskými produkty v rámci WTO byla úmluva o úplném zrušení exportních subvencí pod podmínkou, že stejně tak budou zrušeny všechny ostatní používané nástroje.
O termínu a postupu jejich zrušení bude rozhodnuto.
4.3.2 Čím více je trh Evropské unie otevřen, tím více jsou producenti vystaveni rizikům krizí.
Během probíhajících jednání je proto nutné chránit priority Společenství.
Sociální, cenové a ekologické standardy v EU nesmí být narušovány sociálním a ekologickým dumpingem levných dovozních výrobků.
Kritéria vyživovací suverenity musí být zohledněna.
Ze zmíněných důvodů je třeba zavést a rozvíjet systém kvalifikované vnější ochrany příp. přístupu na trh.
4.3.3 V období krize by Evropská unie měla omezovat dovozy a využívat během období příprav budoucích smluv s WTO celé škály dostupných opatření pro podporu a zvýhodnění vývozů.
4.3.4 Komise by mohla zvážit zachování části práv vyhlášených v Ženevě, aby vytvořila nový nástroj pro řízení obchodních toků.
4.3.5 Toto právo udržované WTO nebude použito pro odvětvové subvence, ale například jako společný mechanismus se třetími zeměmi (jak tomu je například v případě Egypta), který bude využíván v případě krizí Společenství pro zpřístupnění a podporu exportu, aniž by byla vyvážena zároveň i krize.
4.3.6 Spolupráce s kompetentními úřady třetích zemí by v zásadě umožnila pevně stanovit cenu pro zemi příjemce, která by nenarušila rovnováhu na jeho vlastním trhu.
Evropská podpora by se mohla vztahovat na dopravní náklady, administrativní náklady nebo cenu zboží (v případě potravinové pomoci).
4.4 Je nezbytné odstoupit od ročního sestavování rozpočtů
4.4.1 V rámci současného rozpočtu, který je založen na vlastních zdrojích Evropské unie a na ročních výdajích, není v současné době možné od tohoto principu ustoupit.
Tento princip však vede k závažným důsledkům a měl by být v konečném důsledku přehodnocen, aby se zlepšilo fungování Evropské unie.
4.4.2 V krátkém časovém horizontu je možné vyhnout se tomuto omezení. Možné řešení by mohlo spočívat v tom, že na částky investované prostřednictvím stabilizačních fondů bude pohlíženo jako na výdaje.
Tyto fondy by byly využívány pouze v tom roce, ve kterém by to bylo z důvodu krize nezbytné.
4.5 Je nezbytné více využívat organizací producentů
4.5.1 Vytváření organizací producentů, které jim umožní při obchodních jednáních vystupovat jako silný partner, je dobrým nástrojem v řízení obchodních rizik.
Je žádoucí, aby Evropská komise pokračovala v podpoře těchto aktivit a podněcovala pomocí pobídek ekonomické organizování producentů.
4.5.2 Výbor si přeje s ohledem na řízení krizí seskupování organizací producentů a zainteresovaných subjektů v daném odvětví na úrovni přiměřené úlohám, kterými by mohly být organizace pověřovány.
5. Závěry
5.1 Návrhy Komise jsou prvním krokem, který jde správným směrem v otázce řešení problematiky řízení rizik a řešení krizí.
Jedná se však pouze o první krok.
5.2 Tyto návrhy jsou pouze doplňkem k řízení zemědělských trhů realizovaných na evropské úrovni STO a k regulaci obchodních vztahů.
V žádném případě nesmí dojít ke zpochybnění těchto opatření, která již prokázala svou efektivnost.
5.3 Je nutné zabezpečit koordinaci nástrojů, které již existují a jsou relevantní pro pokrytí určitých rizik a krizí.
Veterinární fond a Fond solidarity Evropské unie proto musí být zachovány a jejich aktivita musí být podporována, aby mohly reagovat na rizika a krize v zemědělství způsobem, který doplňuje návrhy popsané v této zprávě.
5.4 Reforma společné zemědělské politiky z roku 2003 a růst počtu klimatických výkyvů budou mít významné dopady na řízení zemědělských podniků, jejichž citlivost na rizika a krize se zvýší.
Proto je nezbytné, aby probíhající liberalizace obchodu v rámci cyklu obchodních jednání z Doha ochraňovala priority Společenství.
5.5 Tři varianty, které předkládá Komise, musí být prohloubeny a realizovány v krátkodobém, nebo střednědobém časovém horizontu.
Tyto návrhy však nepostačují k tomu, aby se dalo čelit předpokládanému vývoji situace následujících let.
Z tohoto důvodu je nezbytné i nadále pokračovat v aktivitách v této oblasti v rámci budoucích reforem STO na úrovni odvětví, ale také na úrovni meziodvětvové.
5.6 V oblasti financování je bezpochyby pozitivní jednoprocentní odlišení.
Je ale nutné zajistit rovný přístup ke všem zemědělcům v Evropské unii, a to například uvolněním 0,1 % národní zemědělské produkce.
V budoucnu bude muset být určen jiný zdroj financování.
5.7 EHSV důrazně požaduje, aby byly realizovány hodnotící studie ex – ante a ex – post, které by jednak vyhodnotily nové úrovně zemědělských rizik a potřebných rozpočtových prostředků, zejména v závislosti na reformě SZP, nárůstu klimatických výkyvů a jednání s WTO, a dále analyzovaly, zda jsou navržená řešení pro tyto situace vhodná.
5.8 Organizace producentů a odvětvové organizace jsou budoucí perspektivou evropského zemědělství.
Komise by se měla výrazně zaměřit na podporu takového organizování.
5.9 Evropská komise učinila pozitivní krok tím, že navrhla tři varianty.
Není nutné jednu z nich vybrat jako definitivní, ale je nutné zabezpečit, aby v budoucnu byly všechny využitelné a aby byla prohlubovány.
5.10 Oblast řízení rizik a řešení krizí je pro EHSV klíčová.
Na základě dřívějších aktivit zaměřených na řízení rizik a řešení krizí je žádoucí, aby Komise v blízké budoucnosti připravila legislativní návrh, který by jednotlivá opatření umožnil realizovat. EHSV žádá o možnost vyjádření svého stanoviska k takovému návrhu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Rady o minimálních pravidlech pro ochranu kuřat chovaných na maso
KOM (2005) 221 v konečném znění -2005/0099 (CNS)
(2006/C 28/05)
Dne 13. června 2005 se Rada, v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 7. října 2005.
Zpravodajem byl pan NIELSEN.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 123 hlasy pro, 3 hlasy proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Intenzivní produkce kuřat chovaných na maso je provázena závažnými zdravotními problémy zvířat a problémy týkajícími se jejich dobrých životních podmínek.
Vědecký výbor pro otázky zdraví a řádného zacházení se zvířaty vztahuje většinu zdravotních problémů k výběru plemene, jehož cílem je optimalizace velké rychlosti růstu a zhodnocení krmiva, který však nedbá na zdraví a dobré životní podmínky zvířat.
Genetická selekce proto vedla ke změnám chování a poruchám látkové výměny, které pro změnu vyvolávají problémy s běháky, ascites, syndrom náhlého úhynu a jiné zdravotní problémy.
Vědecký výbor ostatně dospívá k závěru, že negativní dopady vysoké hustoty osazení v budovách, kde lze udržet dobré vnitřní klima, nejsou tak vážné [1].
1.2 Doposud existovala jen obecná pravidla EU k ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely [2].
Některé členské státy však již mají předpisy o ochraně kuřat chovaných na maso a existují dobrovolné systémy na zajištění jakosti, které zohledňují aspekt ochrany zvířat.
Podle Komise jsou plánované harmonizované minimální normy pro ochranu zvířat prospěšné a zajišťují jednotné podmínky hospodářské soutěže a lepší fungování vnitřního trhu.
Odpovídají rovněž rostoucímu pochopení občanské společnosti, že přiměřené předpisy o ochraně zvířat jsou nezbytné, a mají být součástí evropského akčního plánu na ochranu zvířat, který Komise vypracovala.
1.3 Jako maximální osazení kuřat na čtvereční metr použitelné plochy ("hustota osazení") je navrhována hodnota 30 kg/m2 živé váhy.
V zařízeních nebo jednotlivých jednotkách mohou členské státy povolit až 38 kg/m2, pokud vlastník nebo držitel splňuje určité podmínky m.j. pro kontroly, jakož i pro opatření na sledování a zaznamenávání, jejichž dodržování prověřuje příslušný orgán členského státu.
Návrh dále obsahuje řadu detailních minimálních norem platných pro všechna zařízení, která se vztahují na inspekci a sledování v rámci zařízení, napáječky, krmivo, podestýlku, hluk, světlo, čištění, dezinfekci, účetnictví, chirurgické zákroky, školení a pokyny pro osoby, které zacházejí s kuřaty.
Zařízení s vyšší hustotou osazení musí splňovat dodatečné podmínky ve vztahu k zaznamenávání a souborné dokumentaci, koncentracím NH3 a CO2, teplotě a vlhkosti vzduchu, a koncipování a technickým kontrolám větracího, vytápěcího a chladicího systému.
Mimoto se provádí hodnocení pomocí ukazatelů dobrých životních podmínek zvířat při veterinární prohlídce po porážce a uplatňuje se postup v případě nesouladu.
Navrhuje se společné provedení a stálá úprava ustanovení uvedených v přílohách regulační metodou za účasti Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
1.4 Východiskem takzvaného "integrovaného přístupu" pro zařízení a jednotlivé jednotky s vyšší hustotou osazení je intenzivnější komunikace mezi producenty, úřady a jatkami na základě prohlídek po porážce.
Sběr informací o parametrech produkce pro komerční účely a dozor nad dodržováním právních předpisů týkajících se potravin a krmiv a hygienických požadavků [3] slouží podle Komise i ke zlepšení ochrany zvířat.
Integrovaný přístup je mimo jiné základem nových právních předpisů o hygieně potravin a veterinárních kontrolách [4].
1.5 Nejpozději do dvou let po přijetí směrnice a na základě zkušeností s uplatňováním dobrovolných režimů štítkování má Komise v úmyslu předložit zprávu o možném zavedení zvláštního povinného režimu štítkování pro kuřecí maso, masné výrobky a masné polotovary harmonizovaného na úrovni Společenství, s jehož pomocí by se mělo potvrdit dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat.
Zároveň se Komise chce zabývat slučitelností tohoto režimu štítkování s pravidly Světové obchodní organizace.
Kromě toho vypracuje zprávu podepřenou novými vědeckými poznatky a v případě potřeby předloží příslušné právní předpisy o genetických parametrech, které způsobují špatné životní podmínky u kuřat.
2. Všeobecné poznámky
2.1 Komise poukazuje na to, že veřejnost v celé Unii sleduje se stále větší pozorností otázky dobrých životních podmínek v systémech intenzivního chovu.
To jasně vyplývá mimo jiné z průzkumu Eurobarometr v roce 2005 [5].
Proto by bylo žádoucí pojmout problematiku ochrany zvířat stejným způsobem jako jiné důležité aspekty, tedy jako součást "evropského modelu společnosti", aby bylo možno odrazit negativní dopady volného obchodu a hospodářské soutěže, která je čím dál tím ostřejší nejen uvnitř EU, ale i v mezinárodním měřítku.
2.2 Odpovědnost za otázky dobrého zdravotního stavu zvířat nemůže být uložena jednotlivým článkům výrobního a distribučního řetězce kuřat chovaných na maso v EU, který zahrnuje genetickou selekci v mezinárodních chovných střediscích, vytváření rodičovských hejn, líhně, producenty, jatka, prodejce a spotřebitele.
Kromě toho mají tito účastníci rozdílné názory na otázky ochrany zvířat i na ekonomické a konkurenční aspekty.
Z titulu zástupce občanské společnosti a z moci svého vyváženého složení proto Evropský hospodářský a sociální výbor pokládá své spolupůsobení na stanovení opodstatněných a přijatelných minimálních norem řádného zacházení se zvířaty za svůj úkol.
2.3 Evropský hospodářský a sociální výbor oceňuje důkladnost přípravných prací Komise a navrhovaný postup pro uchopení tohoto problému.
Obecné předpisy platné pro všechna hejna jsou evidentními požadavky, které musí být splněny na základě větší samočinné provozní kontroly, v čemž povětšinou není spatřován problém.
Výbor navíc souhlasí s většinou ambicióznějších požadavků, které tvoří část integrovaného přístupu k hejnům s vyšší hustotou osazení.
V rámci tohoto přístupu se navrhuje bodovací systém u lézí na polštářcích běháků, u úmrtnosti a dalších možných známek špatných životních podmínek zvířat, který bude výchozím bodem pro případné zakročení a pro zlepšení podmínek v zařízení.
2.4 Klíčovým problémem je hustota osazení.
Právní předpisy zde musí vycházet z těch nejlepších možných vědeckých poznatků a ze zvážení různých ukazatelů fyziologického stavu, chování a zdraví.
Na základě zprávy vědeckého výboru považuje EHSV zavedení maximální hustoty osazení 30 kg/m2 pro hejna obecně a 38 kg/m2 u hejn, kde jsou negativní dopady této hustoty zmírněny díky dodržování zvláštních požadavků na klima v místnosti, za odůvodnitelné a přijatelné.
2.5 Zároveň je nutno uznat, že se hustota osazení výrazným způsobem odráží ve výrobních nákladech a v konkurenceschopnosti.
Nizozemské propočty z března 2005 ukazují, že navrhovaná maximální hustota osazení by měla důsledky téměř pro všechna zařízení v zemi.
Po odečtení variabilních a fixních nákladů zůstane běžné nizozemské drůbežárně v průměru jen částka 1,89 centů za kuře chované na maso [6] jako odměna za vynaloženou práci.
To objasňuje velmi malou výnosovou marži v zařízeních.
K dosažení stejného výnosu u hustoty osazení 30 resp. 38 kg/m2 by producent na tomto kalkulačním základě musel cenu za kuře chované na maso zvýšit o cca 8,0 resp. o 2,5 centu, což by pro spotřebitele znamenalo jen nepatrné zvýšení ceny.
V kruzích z oboru na evropské úrovni se však namítá, že maximální hustota osazení pod 42 kg/m2 by nevyhnutelně vedla k postupnému vytlačení produkce EU z evropských i mezinárodních trhů konkurencí z velkých exportních zemí mimo EU.
2.6 Proto by požadované nízké hustoty osazení v EU musely být bezpodmínečně provázeny úpravou mezinárodních obchodních pravidel, tak aby pro dovozy z třetích zemí platily tytéž nebo adekvátní požadavky.
EHSV připouští, že projednání tohoto problému během současného kola jednání Světové obchodní organizace (WTO) se zdá nereálné.
Rozhodne-li se však EU pro přijatelnou a oprávněnou úroveň ochrany zvířat v této oblasti i v oblastech jiných, měla by být z pozice jednoho z vedoucích obchodních bloků na světě také schopna na mezinárodní úrovni uplatnit svůj vliv na zavedení určité klauzule, která by umožnila udržení této úrovně [7].
2.7 Třetí země, které mohou doložit srovnatelné výhody při akceptovatelné úrovni ochrany zvířat, mají přirozeně šanci na větší podíl na trhu EU, a proto zřejmě budou podporovat zavedení mezinárodně platných právních předpisů.
Absurdní a nepřijatelné by však bylo, kdyby třetí státy s nižšími standardy postupně vytlačily evropskou produkci kvůli jejím vyšším standardům a ovládly odbyt na evropských trzích i na trzích ve třetích zemích, nebo kdyby EU kvůli špatným poměrům u významných obchodních partnerů a nebezpečí, že se výroba přesune do těchto zemí, nemohla pro ochranu zvířat nic podniknout.
2.8 Z tohoto důvodu je nezbytné, aby EU při dovozu ze všech třetích zemí – na základě předchozí mezinárodní úmluvy nebo bez ní – požadovala dodržování odpovídajících předpisů.
Tento nediplomatický postup by se tak v případě, že by nedošlo k mezinárodní úmluvě, mohl ukázat jako nezbytný v zájmu upoutání pozornosti a akceptace potřeby změny právního stavu.
Komise by měla za všech okolností za dva roky po provedení směrnice v členských státech analyzovat konkurenční situaci z ekonomického hlediska a poskytnout nezbytný přehled o vývoji.
2.9 Světová organizace pro zdraví zvířat (OIE) nedávno vyslovila doporučení k řadě jiných aspektů zdraví zvířat, ze kterých je znát zvětšující se mezinárodní pochopení pro potřebu mezinárodních minimálních norem.
Základy pro doporučení Světové organizace pro zdraví zvířat byly položeny na konferenci v roce 2004, na které se vedl konstruktivní dialog mezi institucemi, vědci, zájmovými skupinami a nevládními organizacemi ze všech částí světa, mezi nimiž byla i řada rozvojových zemí.
Na této konferenci bylo zdůrazněno, že je nezbytné, aby mezinárodní právní předpisy o zdraví zvířat spočívaly na vědeckých základech.
Z pohledu Výboru by Světová obchodní organizace měla v této oblasti podniknout kroky, neboť minimální normy přijaté pod vedením OIE musí být provedeny i na úrovni WTO.
2.10 S ohledem na negativní zkušenosti s nedostatečným prováděním přísnějších opatření na národní úrovni, resp. s prováděním narušujícím konkurenční prostředí, požaduje toto odvětví, aby tyto předpisy na úrovni EU byly stanoveny formou nařízení.
EHSV si je vědom výhod nařízení, dává však ke zvážení, zda by členské státy nedaly přednost směrnici, aby bylo možné upravit prováděcí předpisy a zohlednit přitom příslušná národní specifika.
K zavedení navrhovaného integrovaného přístupu se navíc směrnice jeví vhodnější; úprava technických specifik způsobu chovu na úrovni Společenství by vzhledem k použitým postupům nemusela být dostatečně flexibilní a mohla by bránit technickému pokroku směřujícímu k efektivnějším způsobům chovu šetrnějším ke zvířatům.
Je nicméně nutno Komisi důrazně upozornit, že neuskutečněné nebo chybné provedení předpisů nebude trpěno.
2.11 Zatím je však nezbytné označit za absurdní, že Komise svůj návrh i potřebu harmonizovat předpisy odůvodňuje mezi jiným narušením hospodářské soutěže v důsledku momentální divergence národních předpisů, zatímco svým návrhem zároveň dává prostor přísnějším národním předpisům v jednotlivých členských státech.
Základním předpokladem útoku EU na jednotné mezinárodní předpisy je harmonizovaná právní úprava v rámci EU.
Pokud jde o neuskutečněné nebo nedostatečné provedení směrnic, měla by Komise příště důsledněji plnit své smluvní závazky a trvat na konkrétním provedení předpisů během lhůt, na jejichž určování se podílely i samy členské státy.
2.12 Ambicióznější dobrovolná opatření formou "kodexu chování" Výbor plně podporuje.
Na evropské úrovni by se však přimlouval za jejich nahrazení harmonizovanou úpravou, srovnatelnou s předpisy pro ekologické výrobky.
Spotřebitelé by tak měli možnost volby a trh by sám ukázal, jak velký je zájem o ochranu zvířat překračující platné minimální normy.
Výbor navíc obhajuje povinný režim štítkování u výrobků z EU, pokud to bude slučitelné s pravidly WTO.
Dodržování platných právních předpisů EU by zcela určitě mělo být samozřejmé, takže by se tato skutečnost neměla explicitně uvádět na štítcích.
Kromě toho by se mělo zvážit, zda by na baleném kuřecím mase neměl být uveden způsob jeho produkce, jako je tomu na obalech vajec.
2.13 Komise by, jak bylo oznámeno, měla předložit zprávu podepřenou vědeckými poznatky (včetně hloubkového výzkumu a praktických zkušeností) a dále tak zlepšovat ochranu kuřat chovaných na maso, což zahrnuje pátrání po významu genetických parametrů pro konstatované špatné životní podmínky.
V rámci tohoto návrhu je třeba mít již nyní na zřeteli dopady genetické selekce; dále je zde pak potřeba úpravy pokud jde o rodičovská hejna.
Proto by práce měly být zahájeny co nejdříve a později, pokud to bude nutné, ve světle prohlídek po porážce přezkoumány.
V opačném případě by Komise s těmito pracemi mohla začít teprve až budou výsledky prohlídek po porážce k dispozici pět let po přijetí směrnice.
2.14 Výbor si je jistý, že z vědeckého hlediska se jedná o dlouhodobý záměr, v jehož průběhu musí být předpisy na pozadí nových poznatků a technologického vývoje průběžně upravovány.
Zároveň je třeba zintenzivnit výzkum v této i v dalších oblastech, kde ještě nebyly položeny dostatečně pevné základy, a dosáhnout tak lepšího stavu znalostí.
To platí mezi jiným pro vztah mezi hustotou osazení a klimatickými a ekologickými podmínkami [8].
Konečně, na pozadí úzké spojitosti mezi otázkami zdraví a řádného zacházení se zvířaty a životním prostředím, by se měla – mimo jiné i ve spojení s influenzou ptáků – přikládat mnohem větší váha i biologické bezpečnosti [9].
3. Zvláštní poznámky
3.1 Nehledě na výrobní systém, hustotu osazení, technické vybavení aj. má řízení hejn ("stockmanship"), správa a osvědčené zemědělské postupy zcela zásadní význam pro dobré životní a zdravotní podmínky zvířat.
Je zcela přirozené, že se tyto aspekty – včetně svého významu pro denní kontakt se zvířaty a pro péči – vymknou zákonodárství a kontrole.
Ustanovení návrhu o návodech a pokynech, vzdělávacích kurzech a školeních, jakož i kontrolách, které musí být prováděny nejméně dvakrát denně, by v této souvislosti měla být samozřejmostí.
Za problematickou však EHSV považuje okolnost, že v návrhu se nekladou žádné požadavky na kvalifikaci a že vzdělání může být nahrazeno profesní zkušeností jakéhokoli druhu.
3.2 Musí se zajistit, aby hodnocení životních podmínek zvířat bylo nezávislé a prováděly jej osoby s dostatečným vzděláním a zkušenostmi, má-li být zaručena odbornost.
Mimo to by se písemné zprávy v jednotlivých členských státech měly provádět jednotně.
3.3 Pro srozumitelnost by rovněž bylo účelné upřesnit, že kuřecí hejna s nízkou hustotou osazení se kontrolují výhradně v rámci "hygienického balíčku".
Od určité velikosti by od všech zařízení měly být požadovány schválené plány vzdělávání a zdokumentované odborné kurzy.
3.4 Maximální přípustné hodnoty koncentrací NH3 a CO2 musí být stanoveny tak, aby za normálních podmínek nebyly překračovány.
Při atypických klimatických podmínkách nemůže většina optimálně seřízených systémů produkce tyto limity dodržet.
3.5 Návrh stanoví, že světlo musí mít "intenzitu alespoň 20 luxů během období světla, měřeno na úrovni oka zvířete".
Světlo má "odpovídat čtyřiadvacetihodinovému rytmu a zahrnovat období tmy s celkovou dobou trvání alespoň 8 hodin, přičemž musí být zajištěno alespoň jedno nepřetržité období tmy s dobou trvání alespoň 4 hodiny".
To odpovídá doporučením Rady Evropy [10].
Na pozadí vědeckých zpráv a zkušeností z praxe však toto odvětví zastává názor, že postačí nejméně 15 luxů během prvních 14 dnů, pak nejméně 5 luxů a nepřetržité období tmy s dobou trvání 4 hodiny.
Podle tohoto odvětví vedly pokusy s vyšší intenzitou světla a delšími obdobími tmy ke zvýšenému výskytu lézí na polštářcích běháků a nepoužitelnosti zvířat z důvodu kožních lézí.
Postoj Výboru je takový, že je nutno navzájem porovnat více aspektů a při konkrétním vytváření požadavků se musí brát za základ nejdůležitější vědecké poznatky a zkušenosti z praxe.
V případě pochybností a chybějící dokumentace by mělo být provedeno hloubkové zkoumání za účelem úpravy pravidel, tak aby vždy odpovídala nejnovějším poznatkům v příslušné oblasti.
3.6 V zařízeních s vyšší hustotou osazení by se v souladu s návrhem mělo zakročit, pokud úmrtnost v příslušném zařízení činí 1 % plus 0,06 % vynásobeno věkem poraženého hejna vyčísleným ve dnech, tedy cca 3,5 %.
V kruzích z oboru je za reálnou považována úmrtnost 0,12 % za den, dobré životní podmínky zvířat a úmrtnost spolu v prvních 7 dnech nesouvisejí, ale limit by zde v případě potřeby mohl být beze všeho stanoven na 1,5 %.
EHSV zastává názor, že by limit v této i jiných oblastech měl být stanoven na úroveň odpovídající reálným možnostem dobře vedeného zařízení.
U hejn, kde byly zjištěny závažné nedostatky, by se dále mělo zvážit, zda by registrace úmrtnosti a dermatitidy polštářků běháků neměla být rozšířena například o registraci slabosti nohou a ascites.
3.7 Komise by pro účely standardizování klasifikace měla vydat podrobné písemné popisy opatřené ilustracemi lézí na polštářcích běháků nejrůznějšího druhu.
4. Závěry
4.1 S výhradou výše uvedeného Výbor sdílí úhel pohledu Komise na danou problematiku a podporuje konkrétní ustanovení návrhu.
Stanovení limitů pro intenzitu světla, maximální koncentrace NH3 a CO2, míru úmrtnosti, léze na polštářcích běháků atd. by se mělo řídit tím, co je v praxi v dobře vedeném zařízení proveditelné.
4.2 Při snížení hustoty osazení ve srovnání s běžnou praxí musí být do mezinárodních obchodních pravidel bezpodmínečně zahrnuta klauzule o ochraně zvířat, která EU poskytne nástroj pro stanovení odpovídajících požadavků na dovozy z třetích zemí, aby špatné poměry ve významných exportních zemích mimo EU nepodrývaly přiměřený a oprávněný standard v EU.
Pro nedostatek mezinárodního uznání se bude EU muset chopit jednostranné iniciativy, aby vzbudila nezbytnou pozornost a pochopení pro potřebu úpravy právního rámce.
V opačném případě lze očekávat, že se výroba přesune do zemí, kde panují horší poměry.
Mimo to by Komise za dva roky po provedení směrnice v členských státech měla vypracovat podrobnou ekonomickou analýzu vývoje.
4.3 Z vědeckého hlediska se jedná o dlouhodobý záměr, v jehož průběhu musí být předpisy na pozadí nových poznatků a technologického vývoje průběžně upravovány.
Zároveň je třeba zintenzivnit výzkum, aby byla vylepšena úroveň znalostí v oblastech, které mají v tomto směru ještě hodně co dohánět.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se pro období 2007 – 2013 stanoví program Občané pro Evropu na podporu aktivního evropského občanství
KOM(2005) 116 v konečném znění – 2005/0041 (COD)
(2006/C 28/06)
Dne 11. května 2005 se Rada, v souladu s články 151, 305, 251 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 5. října 2005.
Zpravodajem byl pan Le Scornet.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 125 hlasy pro, 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Cílem tohoto programu je povzbudit spolupráci mezi občany a občanskými organizacemi v různých zemích, aby se setkávali, jednali společně a utvářeli své vlastní názory v evropském prostředí, které jde nad rámec čistě národního úhlu pohledu a respektuje národní specifika.
Vzájemné porozumění, solidarita a pocit příslušnosti k Evropě jsou základy pro účast občanů.
1.2 Zabezpečuje návaznost na probíhající program občanské účasti a otevírá cestu novým aktivitám, přičemž je dostatečně pružný na to, aby se mohl přizpůsobit následujícímu vývoji.
1.3 Řečeno slovy návrhu, globálním cílem navrhovaného programu je:
- poskytování příležitosti občanům ke spolupráci a zapojení se do společného budování Evropy, která bude stále užším svazkem, sjednoceným a obohaceným díky své kulturní rozmanitosti,
- utváření evropské identity, vycházející ze společných hodnot, společné historie a kultury,
- posilování vzájemného porozumění mezi evropskými občany, respektování a oslavování kulturní rozmanitosti a zároveň i přispívání k mezikulturnímu dialogu.
1.4 S ohledem na současnou situaci a na zjištěné potřeby jsou nejvhodnějšími konkrétními cíli, které by měly být uskutečněny na nadnárodní úrovni, tyto cíle:
- sdružit lidi z různých místních komunit po celé Evropě a umožnit jim sdílet zkušenosti, názory a hodnoty, poučit se z historie a utvářet budoucnost,
- prostřednictvím spolupráce organizací občanské společnosti na evropské úrovni podporovat činnost, diskusi a úvahy související s evropským občanstvím,
- učinit koncepci Evropy pro její občany hmatatelnější tak, že budou propagovány a oslavovány evropské hodnoty a úspěchy, jichž Evropa dosáhla, a zároveň bude uchovávána vzpomínka na její minulost,
- podnítit vyvážené začleňování občanů a organizací občanské společnosti ze všech členských států, přispět k mezikulturnímu dialogu a upřednostňovat rozmanitost i jednotu Evropy, přičemž by se zvláštní pozornost měla věnovat činnostem uskutečňovaným společně s členskými státy, které nedávno přistoupily k Evropské unii.
1.5 Pro uskutečnění uvedených cílů se předběžně počítá se třemi typy činností: Činnost 1: Aktivní občané pro Evropu (twinningová partnerství měst, projekty občanů a podpůrná opatření); Činnost 2: Aktivní občanská společnost v Evropě (strukturální podpora evropských organizací zabývajících se výzkumem v oblasti veřejné politiky, strukturální podpora organizacím občanské společnosti na evropské úrovni, podpora projektů uskutečňovaných z podnětu organizací občanské společnosti); Činnost 3: Spolu pro Evropu (viditelné akce, studie, nástroje pro šíření informací a pro propagaci).
2. Souvislosti
2.1 Komise navrhuje označit rozvoj evropského občanství za hlavní prioritu činnosti Unie [1].
Toto "zásadní upřednostnění" se jeví EHSV nejen jako vhodné, ale naléhavé, dokonce rozhodující pro pokračování budování Evropy.
Slabá účast při posledních volbách do Evropského parlamentu, kterou zdůrazňuje odůvodnění programu, není jediným ukazatelem této naléhavosti.
Potíže s ratifikací Smlouvy o Ústavě pro Evropu ukazují, že nedostatek zapojení a účasti Evropanů na budování Unie má za následek nedůvěru k jejím institucím a může vést i k jejímu odmítání.
2.2 Tato situace je společná – samozřejmě na různém stupni – všem členským státům a týká se nebo bude se týkat i zemí kandidátských.
Z tohoto pohledu je pozitivní, že program je ve stejné míře určen jak členským, tak kandidátským zemím.
2.3 Neboť jestliže se tato situace nedostatečného sžití s "již existující" evropskou realitou neprojevuje naprosto shodně v každé členské zemi, a to především z důvodu různých způsobů ratifikace v každé ze zemí, a jestliže proto nemůže být pozorována se stejnou intenzitou všude, zdá se přesto být v různé míře přítomna ve všech členských státech.
2.4 I když probíhá evropská diskuse – mnohdy velmi intenzivní, zvláště v zemích, které měly v úmyslu nebo mohly k ratifikaci Smlouvy o Ústavě pro Evropu využít referenda –, tato diskuse se týká spíše národní identity a státní příslušnosti (a jejich zachování způsobem často defenzivním, dokonce "nacionalistickým") než komunitárních acquis a progresivních myšlenek navrhovaných ve Smlouvě o Ústavě pro Evropu, zvláště pokud jde o sociální politiku (což je téma, které je právem považováno za hlavní ukazatel občanství) a demokratickou politiku ("ocejchovanou" téměř zobecněným, a přece zcela nezaslouženým předsudkem o Evropě nedemokratické, technokratické, vzdalující takřka záměrně občany od účasti na rozhodování).
2.5 Ať již se v letech 2007–2013, v období, kdy všechny členské státy budou mít rozhodování o ratifikaci Smlouvy o Ústavě pro Evropu za sebou, odehraje cokoliv, navrhovaný program, diskuse, jež se jej týká, a jeho schválení v současné situaci nemohou neovlivnit klíčovou otázku evropského občanství, jež se rozehrává "tady a teď".
Avšak program, který pokrývá období 2007/2013, se bohužel příliš drží rozhodnutí Rady z roku 2004 [2].
Má k dispozici pouze omezené množství prostředků a metody, které zhodnocuje, sice v minulosti přinesly své výsledky, ale jsou nedostatečně přizpůsobeny výzvám, jež dnes ještě mnohem jasněji ukazuje současnost.
A přitom problém je aktuální již nyní – vždyť dětem, které se rodí dnes, bude v roce 2013 osm let a jejich rozumová centra budoucích občanů již budou částečně vytvořena.
2.6 EHSV je přesvědčen, že současná situace a diskuse v této souvislosti ohledně nového programu "Občané pro Evropu" na období 2007–2013 jsou paradoxně velmi příznivé k tomu, aby byla konečně nahlas položena otázka týkající se evropského občanství. Abychom mohli opustit již poněkud konvenční dialog o jednotě v různosti, při němž hrozí, že nebudeme-li se mít na pozoru, dostane se do popředí pouze otázka různosti.
Schvaluje tedy návrh na prodloužení programu 2004–2006, bez toho, že by měl k dispozici externí hodnotící zprávu, která se očekává nejpozději do konce roku 2006 (vyhodnocení je však přesto třeba provést).
EHSV si přeje aktivně se na programu podílet a zastávat též roli prostředníka.
Zcela chápe, že program tohoto druhu musí zaručit návaznost na probíhající program občanské účasti, ale naprosto sdílí kritický postoj Parlamentu a některých organizací občanské společnosti poukazující na nedostatečnou ambicióznost probíhajícího programu občanské účasti.
Návrhy EHSV si tedy kladou za cíl, aby program na léta 2007–2013 nebyl jen úpravou probíhajícího programu.
2.7 Je zřejmé, že tento program při své nesmírně skromné finanční náročnosti nepokrývá celou problematiku evropského občanství, jak by se možná mohlo zdát vzhledem k mnohostrannosti jeho cílů a navrhovaných činností.
Tvoří však její nezbytný článek, přesněji řečeno součást "aktivního evropského občanství", definovaného jako schopnost občanů svobodně a nezávisle se organizovat pro vykonávání pravomocí a přijímání zodpovědnosti ve veřejné politice, aby se tak zabezpečila ochrana a rozvoj společných statků [3].
EHSV důrazně žádá, aby byl navržený rozpočet (235 milionů EUR na 7 let!) schválen, bez ohledu na konečné závěry diskuse o finančních perspektivách Evropské unie.
2.8 Současný kontext nejen vyžaduje, ale zároveň umožňuje kvalitativní posun.
Pod tímto úhlem pohledu by si EHSV přál, aby byla vypracována kontextová studie týkající se současného pocitu příslušnosti občanů k Evropské unii nebo aby alespoň byly aktualizovány již vypracované studie, z čehož by bylo možno dostatečně přesně poznat stav věcí.
2.9 EHSV se jeví "určitý odstup vůči orgánům a institucím EU" a fakt, že evropští občané "se s procesem evropské integrace obtížně ztotožňují" [4], jako paradoxní výsledek – vedle neuznávání a skutečného nepochopení "mechanismu" Společenství a jeho vlastní logiky, vedle nepopiratelného národnostního a protekcionistického uzavření spojeného s nejrůznějšími reálnými či subjektivními riziky a obavami, jež vyplývají z globalizačních procesů – nedostatečného uznání evropského občanství v podobě, v jaké již existuje, a zvláště jeho nejaktivnějších a organizovaných podob.
2.10 Z tohoto pohledu je možno udělat závěr, že se dostatečně nemluví o významných sblíženích, mobilitách všeho druhu (přestože zaostávají daleko za hranicemi možností, jež skýtá evropská integrace), o odstraňování fyzických i materiálních hranic, společné měně, jednotném trhu: "Společná identita Evropanů není vnímána, protože se o ní nemluví" [5].
Ještě jasněji se evropský způsob života ("european way of life"), všude známý a pro všechny přitažlivý, ukazuje při pohledu na Evropu zvenčí, pokud cestujeme nebo žijeme mimo Evropu.
2.11 Současné křečovité soustředění na národní identitu by nemělo překrýt již dosaženou úroveň sjednocení a kvality evropského způsobu života, jeho demokratických a participačních forem.
Ambicióznější program "aktivního evropského občanství" může omezit, zklidnit a změnit tuto křečovitost.
2.12 V každém případě, nezávisle na momentálních obtížích, či dokonce bezvýchodných situacích, jež mohou být důsledkem probíhajících diskusí o ratifikaci Smlouvy o Ústavě pro Evropu, a jakkoli rušné může být následující období budování Evropy, EHSV soudí, že okolnosti jsou pro problematiku aktivního evropského občanství mimořádně příznivé.
Program 2007–2013, který se jí týká, musí být nahlížen, a pokud možno prohlouben, s vědomím toho, že se občané nezávisle na svém postoji znovu zabývají Evropou a svými možnostmi přímo i prostřednictvím svých záměrně založených organizací zasahovat do evropského rozhodování.
2.13 EHSV tedy navrhuje uspořádat otevřené sympozium, které by umožnilo zabývat se v celé šíři problematikou evropského občanství v těchto nových souvislostech, skutečně promyslet hloubku tohoto pojmu a ne jen rozdrobit odpověď do množství nejrůznějších nedostatečně čitelných a použitelných programů.
Pořadatelem tohoto sympozia by mohl být EHSV. Těší jej, že Komise se k této iniciativě staví kladně [6].
3. Obecné poznámky
3.1 EHSV, evropská instituce organizované občanské společnosti, jmenovitě uvedená ve smlouvách na stejné úrovni jako ostatní evropské instituce, sice oceňuje, že jí byl tento program předložen, aby k němu vypracoval stanovisko, jež nebylo formálně povinné, ovšem soudí, že kdyby o ně byl požádán mnohem dříve, návrh předložený Radě Evropské unie a Evropskému parlamentu by tím jenom získal.
Jistě, tento program byl mezi prosincem 2004 a únorem 2005 konzultován on-line za výrazné odezvy (tisíc odpovědí) a ve dnech 3. a 4. února 2005 byl předložen fóru zainteresovaných stran (jež shromáždilo 350 účastníků).
Avšak posílit poradní úlohu Evropského hospodářského a sociálního výboru hned na začátku a nežádat jej o vypracování stanoviska až "ex post" by bylo jednou z cest, jak čelit různým příčinám pocitu evropských občanů, že se jim vzdalují z dosahu jejich skutečné možnosti ovlivňovat prostřednictvím svých schopností, individuálně či organizovaně, rozhodování v Unii.
3.2 EHSV mrzí, že program, který se odvolává na tři Komisí rozpoznané typy řešení problému pocitu rostoucí vzdálenosti občanů od evropských institucí, neumožňuje přehodnotit jej v souladu s tímto novým globálním kontextem.
Přestože by rád dostal zvláštní odpověď na každý z těchto tří problémů, navrhuje, aby tyto tři typy odpovědí byly shrnuty do zastřešujícího programu.
Zastřešující program by umožnil zabývat se všemi dílčími body dané problematiky, zabývat se jejich společnými cíli, soudržností a komplementárností.
3.3 Informovanost občanů o evropských institucích, komunikace o evropských tématech, uvědomění si práv vyplývajících z evropského občanství a pocit příslušnosti, tedy evropská identita – to vše tvoří jeden celek.
I když program předložený Komisí hovoří o komplementárnosti s ostatními programy a nástroji Společenství, zůstává nejasný v této základní otázce a neříká nic o způsobech, které by umožnily zajistit soudržnost cílů a jednotlivých činností.
Přístup, který nebere v úvahu tyto tři aspekty v jejich jednotě, může stěží ovlivnit velmi špatnou současnou situaci týkající se pocitu příslušnosti a evropské identity.
3.4 EHSV by byl rád ujištěn, že i během současného specifického programu bude zároveň zásadně posílena informovanost a komunikace o evropských institucích a právech evropských občanů.
Toto posílení musí zahrnovat rovněž informování o existenci a roli EHSV, která není v evropské komunikaci ostatními evropskými institucemi dostatečně doceněna.
Přestože i EHSV by měl důkladně přehodnotit svůj způsob komunikace, který zaostává za rolí, jakou by chtěl hrát při budování aktivního evropského občanství jakožto jedna z jeho předních institucí.
3.5 I když to vypadá, že se bere do úvahy odstup občana vůči evropským institucím a jeho problém nalézt své místo v procesu evropské integrace, zdá se, že předkládaný program z toho nevyvozuje všechny důsledky.
To se projevuje již na slovech a formulacích, které používá, přestože je známo, že i způsob pojmenování této krize ztotožňování a účasti může hrát důležitou roli pro její překonání.
Rovněž se jeví málo věrohodné prezentovat vzhledem k cílům, které si klade, tak finančně nenáročný program jako ukazatel, jenž v procesu evropské integrace "klade na první místo občana".
Kdo tomu může věřit?
Stejně tak – znovu vzhledem k důležitosti toho, co je v sázce (a co bylo správně popsáno v odůvodnění programu) – jaksi nemůžeme nalézt vedle nezanedbatelných novinek (dlouhodobé projekty, sdílení společných zkušeností, větší počet partnerů, zmírnění požadavků na příjemce, podpora rozsáhlých veřejných akcí, zvláště v souvislosti s mezikulturním dialogem) zásadní inovace, které by mohly reálně přispět ke změně současného stavu.
3.6 Celkově vzniká dojem, že se příliš navazuje na program 2004-2006.
Strukturální podpora znovu poskytnutá celé řadě organizací jmenovitě uvedených v programu jakožto organizace, jež si kladou za svůj prioritní cíl evropský obecný zájem, by se měla zrušit a nahradit otevřeným přístupem k fondům založeným na bázi jasných a transparentních kritérií.
Aby jej bylo možné používat, sám pojem "obecný evropský zájem" se musí upřesnit.
3.7 EHSV si je samozřejmě vědom, že tento program je otevřený zejména asociacím a nevládním organizacím, které nemají na rozdíl od jiných organizací občanské společnosti, zvláště sociálních partnerů, přístup k jiným programům a způsobům, jež by jim umožnily významně přispívat k šíření aktivního evropského občanství.
Jestliže chce program správně zohlednit výslovnou vůli sociálních partnerů a jiných organizací občanské společnosti, podpůrných spolků a družstev konkrétně a viditelně se podílet na tomto šíření, musí jim být formálně i prakticky otevřen.
Na druhou stranu, v případě jiných rozpočtových řádků, by měli sociální partneři dbát na větší promíšenost s asociacemi a nevládními organizacemi.
3.8 EHSV jako již mnohokrát znovu zdůrazňuje naléhavou potřebu definovat otevřené evropské občanství a z něj plynoucí práva pro všechny osoby, které trvale a pravidelně nebo dlouhodobě žijí v zemích Evropské unie [7].
Zahrnutí Listiny základních práv do Smlouvy o Ústavě pro Evropu a přistoupení Evropské unie k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod předpokládá uznání "občanské" příslušnosti, relativně nezávislé na evropském občanství nabývaném v současné době výhradně prostřednictvím státního občanství některého z členských států.
Jestliže chceme skutečně dospět k nějaké identitě, k vlastnímu evropskému občanství, pokud opravdu chceme, aby se tímto občanstvím nemínilo jen překrývání abstraktního evropského občanství a státní příslušnosti jednotlivých členských států, tento první krok k participativnímu občanství pro všechny, kdo trvale žijí na území Evropské unie, by měl být uzákoněn.
3.9 Z pohledu EHSV je a bude obtížné skutečně pokročit v této zásadní oblasti, jestliže postupně neroste konkrétní hmatatelná podpora evropskému občanství, které by nebylo redukovatelné pouze na národní občanství, a pokud nebudou s právy plynoucími z unikátního, souhrnného evropského občanství spojeny i jisté povinnosti.
Z toho plyne, že použití nějakého legislativního nástroje na podporu účasti občanů – pokud je vůbec možné takovou účast si představit, když chybí jakýkoli hmatatelný projev evropského občanství –, je sporné, jestliže se bude, byť jen pozvolně směřovat k zavedení práv a povinností konkrétně spojených s tímto občanstvím.
EHSV je toho názoru, že je třeba v těchto oblastech pokročit vpřed, nezávisle na tom, jaká forma projevu, ať hmatatelná či symbolická, se zvolí; kromě Komisí navrženého zavedení evropské občanské služby pro mládež to může být třeba osobní podíl na evropském rozpočtu – přestože se jedná o citlivé téma – a/nebo konání voleb národních zástupců do Parlamentu EU ve stejný den ve všech zemích Unie.
4. Konkrétní připomínky k činnostem programu
4.1 Činnost 1: Aktivní občané pro Evropu
EHSV samozřejmě vnímá a je příznivě nakloněn podpoře twinningových partnerství měst, pokud to přispívá ke vzájemnému poznání a mobilitě občanů v Evropě. Tato mobilita je zatím celkově velmi slabá.
Podpora vlastních zkušeností se zapojením na místní úrovni a jejich výměny v rámci twinningových partnerství by měly patřit mezi priority tohoto druhu činnosti.
Pokud jde o projekty zaměřené na občany, velmi nejasné znění textu k tomuto bodu znesnadňuje pochopení jejich možného přínosu.
Konečně lze si položit otázku, proč je 40 % již tak velmi omezeného rozpočtu určen činnostem typu 1, a to zejména na twinningová partnerství měst, když tento nástroj nelze považovat za nejvhodnější k tomu, aby bylo dosaženo cílů programu.
Tím spíš, že tento program jen velmi málo podporuje již probíhající inovace, zvláště trojstranná partnerství, kdy dvě evropské územní samosprávy uzavřou dohodu o vytváření trvalého rozvoje s jinými územními samosprávami jinde ve světě.
Tyto inovace přitom dokládají otevření se světu a lze je považovat za jeden z rysů evropského občanství určeného hlavně mladým, občanství které spoluvytvářejí.
V každém případě, nezávisle na druhu uzavíraných partnerství je důležité seznámit občany s přímou podporou, kterou Evropská unie poskytuje tomuto druhu povzbuzení aktivního občanství, podporou o níž občané mnohdy ani nevědí.
4.2 Činnost 2: Aktivní občanská společnost v Evropě
4.2.1 EHSV se domnívá, že této části programu by se měla přikládat větší důležitost.
Setkávání a společná jednání na nadnárodní úrovni jsou samým základem evropského občanství.
EHSV se v této souvislosti domnívá, že možnost s konečnou platností upravit otázku statutu evropského sdružení a evropského vzájemného pojištění (Mutualité européenne) na statut evropských nadací by měla tento konkrétní program provázet, přestože s ním přímo nesouvisí, aby se tak dostalo patřičného místa solidaritě a spolupráci zejména na poli dobrovolnické činnosti.
4.2.2 Z pohledu EHSV a v souladu s tímto programem je posílení evropských sítí rozhodujícím prvkem.
EHSV znovu zdůrazňuje, že všechna evropská sdružení musí mít stejné možnosti dostat se ke strukturálním podporám, aniž by některé organizace byly financovány automaticky, a to navzdory kontrolám Komise, zda nemají "volnou jízdenku", ale že se naopak jedná o projekty, jejichž výsledky lze vyhodnotit.
Financování projektů – i těch malých – je zásadní, neboť umožňuje státním či lokálním organizacím, jež jsou v přímém kontaktu s občany, narůst do evropského rozměru a překonaly tak vzdálenost mezi občany a evropskými institucemi.
EHSV ostatně těší, že program umožňuje prostřednictvím financování malých projektů podpořit nadnárodní iniciativy založené na národních sítích, i když nezahrnují všechny členské státy.
4.2.3 EHSV je velmi znepokojen každým návrhem Komise, který by – podobně jako návrh Generálního ředitelství Evropské komise pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost [8] – vedl ve jménu bezpečnosti a boje proti terorismu k celkovému podezírání nevládních organizací a asociací, jež jsou ze své povahy přirozeně náchylné k průniku takových jevů.
Vzhledem ke složitosti byrokratických předpisů by břemeno dokazování spočívalo právě na asociacích.
Pokud by mělo k něčemu podobnému došlo, bylo by to věcně i koncepčně v rozporu s tímto programem.
4.2.4 EHSV se domnívá, že spolu s Výborem regionů, v souladu se stanoviskem Evropského parlamentu, by mu měla být výslovně přidělena kompetence koordinovat konzultace se sociálními organizacemi a s místními samosprávami. Jednalo by se o shrnutí jejich názorů a jejich postoupení dalším institucím Společenství a o korektní šíření informací i dále.
Je na místě doporučit, aby Evropský parlament v tomto ohledu pravidelně a předepsaným způsobem konzultoval EHSV a Výbor regionů.
4.2.5 Formální partnerství [9] – a ne jen příležitostné – mezi Parlamentem a organizovanou občanskou společností, strukturovanou jejími evropskými institucemi, založené na rovnosti v různorodosti funkcí, je rozhodující, i když momentálně na jeho uskutečnění nelze ani pomyslet.
Program aktivního evropského občanství by se měl zasadit o vymýcení jakýchkoli náznaků hierarchizujícího pohledu na evropské instituce, neboť evropská kultura je mimo jiné kulturou dělby moci a funkcí.
4.3 Činnost 3: Spolu pro Evropu
4.3.1 Z pohledu EHSV by mělo pro tento program představovat hlavní cíl zaměření na interkulturní, vnitroevropský dialog.
Právě probíhající diskuse o Smlouvě o Ústavě pro Evropu ukazuje, že se podcenila neznalost vnitroevropských kulturních odlišností, velká setrvačnost stereotypů, nebo též protichůdnost nejzákladnějších zdrojů – to se týká zejména práva a ústavy, které jsou určující pro představivost každého z členských států.
Stejně jako se podceňují podobné trendy ve způsobu života, podobné hodnoty, podobné znázorňování světa a jistota, že "homo europeus" odlišuje dost výrazně, pokud jde o občanství, Evropana od jakéhokoli jiného světového občana.
Tento "homo europeus" je výsledkem konkretizace duševního a morálního dědictví Unie, která se zakládá na nedělitelných a univerzálních hodnotách lidské důstojnosti, svobodě, rovnosti a solidaritě; spočívá na principu demokracie a principu právního státu.
Prostřednictvím vytvoření občanství Unie a vytvoření prostoru pro svobodu, bezpečnost a spravedlnost umísťuje člověka do centra svého působení.
Je třeba silně podporovat viditelné události, prostředky pro tvorbu a šíření informací a studie, které se zabývají nejen skutečnými odlišnostmi (nikoliv pouze stereotypy), ale také, a to především, evropským způsobem života ("european way of life").
Evropská kultura nespočívá jen na zděděných hodnotách, ale také na těch, jež souvisejí s budováním Evropské unie samé, s jejím společným trhem, společnou měnou, se sjednocením Evropy s ní samou (rozšíření o země východní Evropy).
Aby však tyto dobře viditelné události podporovaly pocit příslušnosti a skutečně posílily evropskou identitu, je zásadní, aby občané a jejich organizace byli úzce spjati s utvářenými představami a jejich uskutečněním, nebo ještě lépe, aby stáli u jejich zrodu, neboť jsou to oni, kdo mohou nejlépe rozpoznat nezbytné prvky a symboly identity, kterou denně prožívají již nyní.
4.3.2 Pokud jde o kompetence, jež vyplývají z jeho funkce, EHSV se domnívá, že jeho přínos pro posílení sociálního a kulturního rozměru a navození trvalého partnerství s Evropským parlamentem v této oblasti spolu vytvářejí základní podmínku pro rozpoznání a soustavné utváření společné kulturní identity občanů Evropy.
Kulturní identity, kterou nemůžeme získat jen ochranou kulturního dědictví, jež je často méně společné, než si dokážeme přiznat.
Společné evropské občanství má velmi silný aktuální rozměr.
Upevňuje se rozhodnutím stále hlouběji sjednotit evropské státy z celé Evropy, obtížnou, ale nezbytnou prací směřující k dělbě svrchovanosti.
Jak praví Claude Lévi-Strauss: "Zažil jsem období, kdy národní identita byla jediným představitelným principem mezistátních vztahů.
Je známo, k jakým katastrofám to vedlo."
Kultura sdílené svrchovanosti – a ne vzdání se svrchovanosti – to je kultura a identita dnešního evropského občana, a tím spíše občana budoucího.
5. Závěry a doporučení
5.1 Evropské občanství je v samém jádru krize, k níž došlo následkem odmítnutí Smlouvy o Ústavě pro Evropu některými zeměmi.
Sblížení občanů s institucemi unie musí být více než kdy jindy v centru pozornosti Komise a být předmětem její politiky, a to zejména prostřednictvím posilování aktivního evropského občanství.
Je tedy nezbytné do hloubky se tomuto tématu věnovat a zapojit do diskuse všechny aktéry v této oblasti ještě dříve, než bude schválen nový program pro období 2007 – 2013.
K této reflexi by mohlo dojít v rámci sympozia popsaného v bodě 2.11 tohoto návrhu, jehož uspořádáním by mohl být pověřen EHSV.
5.2 Sympozium by mělo otevřeně rokovat o aktivním evropském občanství, vymezit práva a povinnosti evropských občanů odlišné od těch, která souvisejí se státní příslušností k jednotlivým členským státům.
Definice a naplňování ekonomických, sociálních, politických práv atd. a práv souvisejících s životním prostředím, jež jsou vlastní aktivnímu evropskému občanství, zejména pokud jde o solidaritu a bezpečnost (ihned nás může napadnout bezpečnost občanů), by měla být předložena ke schválení ve všeobecném a jednotném evropském hlasování.
5.3 EHSV se domnívá, že pokud chceme aktivnímu evropskému občanství poskytnout náležitý rámec, který by překračoval pouhý diskutabilní "pojistný" kodex, musíme konkretizovat současný evropský statut sdružení, přestože v tomto směru budeme mít asi velké potíže.
5.4 V každém případě, ať je výsledek jednání o evropském rozpočtu jakýkoliv, EHSV žádá, aby byl rozpočet předloženého programu schválen, poněvadž tvoří beztak minimální částku pro klíčový prvek pro rozvoj evropského občanství, z nějž Komise oprávněně učinila "zásadní prioritu" Unie.
EHSV navrhuje nedržet se předpokládaného rozpočtu 0,55 EUR na občana pro období 6 let, ale snažit se vhodnou synergií mezi různými generálními ředitelstvími Komise sjednotit cíle a prostředky k tomuto tématu, jež se týká všech evropských institucí svou zásadní důležitostí a závažností pro budoucnost.
Z tohoto důvodu by měla být politika aktivního občanství Evropské unie vypracována stálou interinstitucionální komorou, která by spojila všechna generální ředitelství Komise zabývající se touto otázkou a zástupce všech ostatních institucí Unie.
5.5 EHSV navrhuje, aby se základní školy, a ne jen programy celoživotního vzdělávání, staly místem a obdobím, kdy se vytváří pocit evropského občanství, jež by se mohlo stát samostatným předmětem a už nadále nebylo jen "kosmetickou" záležitostí (barvy, samolepky, čepice, svátky...).
Občanství se netýká jen obyvatel v produktivním věku.
Komise by tedy mohla navrhnout členským státům, aby do školních osnov zavedly znalosti o Unii a otázky týkající se evropského občanství samého.
Mělo by se uvažovat o zavedení programu "Erasmus" pro základní školy, který by byl přizpůsoben této věkové kategorii a šel nad rámec dosavadních tradičních jazykových výměn.
Je třeba využít všech možností nových informačních a komunikačních technologií (NTIC), zejména hravosti, interaktivity a zapojení se (pro každou novou formu podpory občanství by se třeba mohlo vytvořit hodnotící psychologické oddělení) a překonat statický a neatraktivní charakter současných evropských internetových stránek.
Takový návrh a jemu podobné jsou v souladu s programem Comenius, jehož cíle jsou:
1) lépe objasnit mládeži a pedagogickým pracovníkům rozdílnost evropských kultur a její hodnotu,
2) pomoci mládeži získat základní životně důležitou kvalifikaci a schopnosti, které jsou nezbytné pro jejich osobnostní rozvoj, pro jejich budoucí zaměstnání a pro aktivní evropské občanství.
5.6 Pokud jde o konkrétní činnosti, je nutno podpořit je současně na všech úrovních a nedovolit, aby podpora mikroprojektů, do nichž jsou zapojeni občané a které se podílejí na podpoře rozvoje evropské identity na místní a národní úrovni, byla nahrazena podporou evropských sdružení.
Prostředky určené na různé typy činností musí být přidělovány podle jednoho zásadního kritéria, jímž je dopad na aktivní evropské občanství a účast občanů na procesu budování Evropské unie, a na vymezení a zavedení této politiky.
5.7 EHSV plně podporuje návrhy Komise, jejichž cílem je po technické stránce podstatně zjednodušit postupy v oblasti (přímá a aktivní účast samého občana), která zatím méně než jiné trpí byrokratickými překážkami.
5.8 EHSV je přesvědčena o tom, že "vymýšlení" atributů vlastních evropskému občanství, jež by nebyly pouze součtem jednotlivých státních příslušností, (ať již jsou povahy symbolické, ekonomické, sociálněpolitické, kulturní či právní), od nynějška představuje absolutní prioritu Evropské unie a že podpora aktivního občanství mu může napomoci výraznou měrou.
EHSV je připraven podílet se na tomto hledání tím, že bude koordinovat konzultace organizací organizované občanské společnosti, bude usilovat o zvýraznění jejich poznatků a snažit se, aby ostatní instituce Společenství braly více do úvahy jejich názory.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě o evropských politikách týkajících se mládeže "Řešení problémů mladých lidí v Evropě provádění Evropského paktu pro mládež a podpora aktivního občanství"
KOM(2005) 206 v konečném znění
(2006/C 28/07)
Dne 30. května 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 5. října 2005.
Zpravodajkou byla paní Jillian van Turnhout.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 126 hlasy pro, 0 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor oceňuje Evropský pakt pro mládež a jeho rozpracování, jak uvádí toto sdělení Komise o evropských politikách týkajících se mládeže.
Toto sdělení poskytuje rámec, jenž může sloužit jako základ pro budoucí rozvoj politiky v oblastech týkajících se mladých lidí v Evropské unii.
1.2 Osud Evropy stále více závisí na její schopnosti podporovat společnosti přívětivé k dětem a mladým lidem.
Přijetí Evropského paktu pro mládež na jarním zasedání Evropské rady v roce 2005, v rámci přepracované lisabonské strategie zaměřující se na růst a zaměstnanost, je uznáním, že začleňování mladých lidí do společnosti a pracovního života společně s lepším využíváním jejich potenciálu je nezbytným předpokladem pro to, aby se zajistil návrat k trvalému a udržitelnému růstu v Evropě.
1.3 EHSV si uvědomuje množství problémů, s nimiž se mladí lidé v dnešní společnosti setkávají, a proto víc než deset let pravidelně přispívá k rozvoji politiky mládeže na úrovni Společenství [1].
Podnítil důležité debaty o klíčových oblastech, jako je zaměstnanost mládeže, sociální začlenění, vzdělání, mobilita, účast a role nevládních organizací.
EHSV si je mezitím také vědom problémů, kterým v současné době Evropská unie čelí, a potřeby znovu získat důvěru občanů.
1.4 EHSV doporučuje, aby mladí lidé byli umístěni do středu tohoto rámce, aby jim bylo umožněno aktivně se účastnit na rozvoji politik a aby v tomto byli podporováni.
Hlavní motivací pro mladé lidi, aby se zapojili, je přispívat ke změně.
Členské státy a instituce musejí poskytnout potřebné zdroje, podporu a mechanismy, aby mladým lidem na všech úrovních pomohly zapojit se do rozhodnutí a činností, které ovlivňují jejich život.
Pouze skutečný vliv povede ke skutečné odpovědnosti.
1.5 Více než kdy jindy v minulosti je v zájmu Evropy, aby se mladí lidé zapojili a podíleli se na utváření Evropy, která bude sjednocená, konkurenceschopná, bezpečná a přístupná pro všechny.
Pokud má Evropská unie pro mladé lidi něco znamenat, musí být v jejich životě důležitá a musí se výslovně zabývat jejich potřebami a řešit je viditelným a kreativním způsobem.
Úspěch této iniciativy rovněž závisí na účasti všech dotčených stran, především na organizacích mládeže, jakož i regionálních a místních orgánech a sociálních partnerech.
EHSV přijímá "myšlenku, která vyplývá" ze zprávy skupiny na vysoké úrovni o budoucnosti sociální politiky v rozšířené Evropské unii: "nový mezigenerační pakt", aby se přešlo od "paktu zaměřeného na starší osoby a založeného na strachu…k novému paktu zaměřenému na mládež a založenému na důvěře … převést všechny tyto obavy do principu vítěz-vítěz spočívajícího na pozitivním vnímání budoucnosti a na nové mezigenerační rovnováze."
1.6 EHSV tedy doufá, že toto sdělení položí základ většímu partnerství mezi těmi, kteří rozhodují, a mladými lidmi, a to jak na evropské, tak na národní úrovni.
Skutečné a trvalé zapojení mladých lidí a organizací mládeže do rozvoje a provádění politik zajistí, že se budou řešit skutečné potřeby mladých lidí a že se mladí lidé budou cítit součástí lisabonského procesu.
2. Situace
2.1 Na jarním zasedání Evropské rady ve dnech 22.-23. března přijaly hlavy států a předsedové vlád zemí EU "Evropský pakt pro mládež" [2].
Při předložení návrhu tohoto paktu označily hlavy států a předsedové vlád Francie, Německa, Španělska a Švédska čtyři základní problematické oblasti: ohrožení mladých lidí; potřebu rozvíjet solidaritu napříč generacemi ve stárnoucí společnosti; potřebu připravit mladé lidi na život prostřednictvím vzdělávání a odborné přípravy; potřebu lepší soudržnosti všech oblastí politiky, které se týkají mladých lidí.
2.2 Sdělení se zabývá řadou otázek a oblastí politiky, které se mladých lidí v Evropě velmi týkají a které za takové byly označeny i v Bílé knize Komise Nový podnět pro evropskou mládež a následném rozhodnutí Rady ze dne 27. června 2002, kterým se stanovil rámec pro politiku mládeže v Evropě.
2.3 V reakci na závěry jarního zasedání Rady přijala Evropská komise dne 12. dubna integrované hlavní směry [3].
Tento souhrn hlavních směrů, zahrnující na jedné straně doporučení pro hlavní směry hospodářské politiky a na druhé straně přijatý návrh rozhodnutí Rady o hlavních směrech zaměstnanosti, by měl po dobu příštích tří let sloužit jako základ pro programy národních reforem, které mají být sestaveny členskými státy.
2.4 V úvodu hlavních směrů se zdůrazňuje význam zapojení příslušných zainteresovaných stran do lisabonské strategie a uvádí se, že členské státy i EU by měly využít každé příležitosti k zapojení regionálních a místních samospráv, sociálních partnerů a občanské společnosti do provádění integrovaných hlavních směrů.
2.5 Zatímco se hlavní směry hospodářské politiky soustředí na přispění ekonomických politik k dosažení lisabonských cílů, hlavní směry zaměstnanosti se vztahují především k evropské strategii zaměstnanosti a snaží se o koordinaci politik zaměstnanosti členských států.
V hlavních směrech zaměstnanosti se uvádí, se zvláštním odkazem na Evropský pakt pro mládež, že některé klíčové cíle paktu jsou zahrnuty do integrovaných hlavních směrů.
Zejména dva hlavní směry odrážejí obsah Evropského paktu pro mládež: hlavní směr č. 18 zahrnuje budování cest k zaměstnanosti pro mladé lidi a snižování nezaměstnanosti mládeže, větší soulad mezi pracovním a soukromým životem a zařízení péče o děti; hlavní směr č.
23 zahrnuje snižování počtu žáků, kteří předčasně opouštějí školu, zlepšení přístupnosti odborného, středoškolského a vysokoškolského vzdělávání, včetně učňovského vzdělávání a odborné přípravy pro podnikání.
Hlavní směr č. 24 také zahrnuje rozšíření nabídky nástrojů vzdělávání a odborné přípravy, rozvíjení rámců na podporu transparentnosti a účinného uznávání kvalifikací a uznávání neformálního a informálního učení.
Na konci hlavních směrů zaměstnanosti se znovu uvádí, že členské státy by měly založit rozsáhlé partnerství pro změnu, na kterém by se podílely parlamentní subjekty a zainteresované strany, včetně subjektů na regionální a místní úrovni.
2.6 Tato iniciativa zdůrazňuje úlohu mládeže v ústředních oblastech lisabonského partnerství pro růst a zaměstnanost, zejména prostřednictvím evropské strategie zaměstnanosti a strategie sociálního začlenění a rovněž pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", a vyzývá k tomu, aby iniciativy v těchto oblastech byly sladěné.
2.7 Přijetí paktu probíhá současně s dokončením prvního cyklu provádění Bílé knihy "Nový podnět pro evropskou mládež" z roku 2001, na kterou navázalo usnesení Rady z června 2002.
Tím byl zřízen rámec evropské spolupráce v oblasti mládeže pro zvyšování aktivního občanství mladých lidí prostřednictvím otevřené metody koordinace a zavedením dimenze mládeže do jiných oblastí politiky.
2.8 Evropský pakt pro mládež tak, jak byl konečně přijat na jarním zasedání Evropské rady, zdůrazňuje, že je nutné, aby mladí Evropané měli prospěch ze souhrnu politik a opatření, které tvoří plně integrovanou součást lisabonské strategie, a snaží se zlepšit vzdělání, odbornou přípravu, mobilitu, profesní integraci a sociální začlenění mladých lidí a podpořit soulad mezi pracovním a osobním životem.
Evropský pakt pro mládež chce také zajistit celkový soulad iniciativ v těchto oblastech a stát se východiskem pro silnou a trvalou mobilizaci ve prospěch mladých lidí.
Poznamenává také, že jeho úspěch závisí na zapojení všech dotyčných stran, v první řadě národních, regionálních a místních organizací mládeže, jakož i evropských, regionálních a místních orgánů a sociálních partnerů.
Pro členské státy jsou navrženy iniciativy ve třech oblastech: 1) zaměstnanost, začlenění a sociální pokrok; 2) vzdělávání, odborná příprava a mobilita; a 3) soulad mezi pracovním a rodinným životem.
3. Zapojení mladých lidí
3.1 Během vypracovávání tohoto stanoviska zorganizoval EHSV 6. září 2005 konzultaci se zástupci organizací zapojujících mladé lidi.
Výsledky této konzultace jsou zahrnuty do stanoviska.
3.2 Zapojení mladých lidí musí být výchozím bodem pro všechny oblasti.
Jakákoli politika zaměřená na mladé lidi se musí vyznačovat základním principem účasti mládeže: principem, který se znovu objevuje na evropské a mezinárodní úrovni [4].
Zatímco EHSV vítá opatření pro konzultace s mladými lidmi na evropské úrovni, zejména prostřednictvím zorganizování schůze mládeže "États Généraux" v roce 2005, s politováním konstatuje, že sdělení dostatečně nezmiňuje konkrétní doporučení týkající se toho, jak mladí lidé a organizace mládeže budou zapojeny a jak se budou účastnit na úrovni členských států.
EHSV vyzývá Komisi a členské státy, aby využily kreativnějších metod pro přiblížení se mladým lidem a interakci s nimi.
3.3 EHSV zdůrazňuje význam aktivní účasti a samostatnosti mladých lidí nejen na trhu práce, ale ve společnosti všeobecně.
Aktivní účast mladých lidí ve společnosti a jejich samostatnost by měly být cílem i metodou, která přispívá k osobnímu rozvoji mladých lidí, k jejich smyslu pro iniciativu, jejich sociálnímu začlenění a k sociální soudržnosti všeobecně.
3.4 EHSV s lítostí konstatuje, že mechanismy, které mají sloužit skutečnému zapojení mladých lidí a jejich organizací, nejsou v tomto sdělení jasně definovány.
Během konzultace dne 6. září. 2005 zmíněné v odstavci 3.1 bylo zdůrazněno, například studentskými organizacemi, jak skutečnost, že mládež bude řídit svými zástupci organizace obecného zájmu – v tomto případě systém povinného sociálního zabezpečení studentů – umožní mládeži jako celku, nikoli pouze její organizované části, nést odpovědnost a zastupovat své skupinové zájmy.
EHSV vyzývá Komisi a členské státy, aby vyvíjely a prováděly své politiky ve spolupráci s mladými lidmi a organizacemi mládeže a nadále je zapojovaly do všech kroků.
S mladými lidmi, organizacemi mládeže a sociálními partnery musí probíhat konzultace o rozvoji opatření pro tuto iniciativu s vnitrostátními lisabonskými reformními programy a o následujícím provádění.
3.5 EHSV se těší na obdržení shrnující zprávy [5] Komise dokumentující dosavadní práci členských států v oblasti zapojení mládeže jako součásti procesu OMK [6].
EHSV doufá, že tato shrnující zpráva poskytne příklady osvědčených postupů, které by mohly být obdobně použity v dalších členských státech.
3.6 EHSV žádá o objasnění role organizací občanské společnosti, zejména organizací mládeže, v cyklu otevřené metody koordinace.
Mělo by se připomenout, že roli nevládních organizací v otevřené metodě koordinace popisuje odstavec 38 závěrů Evropské rady v Lisabonu [7].
Výbor se svými odbornými znalostmi a svojí zkušeností může v této oblasti hrát aktivní úlohu a přispět ve své sféře k vytvoření a také spuštění mechanismu pro zapojení mladých lidí a organizací mládeže.
4. Mládež v lisabonském partnerství pro růst a zaměstnanost
4.1 EHSV vítá zvláštní pozornost, kterou pakt věnuje otázce zaměstnanosti mládeže.
Pakt pro mládež by však měl být rozvíjen a prováděn z perspektivy, která ho vidí jako důležitý cíl sám o sobě, a nejen jako součást lisabonské strategie.
A navíc, zatímco úspěch lisabonské strategie je důležitý pro mladé lidi, mladí lidé jsou také důležití pro úspěch lisabonské strategie.
Investování do mladých lidí je nezbytné pro dosažení vyššího růstu a míry zaměstnanosti, trvalé inovace a větší podnikavosti.
Jejich zapojení do strategie a pocit osvojení si jejích cílů a angažovanosti v těchto cílech je nutný, aby strategie fungovala.
4.2 Otázka zaměstnanosti je také ve středu zájmu evropských občanů a na boj proti nezaměstnanosti, jejíž nepřijatelná míra představuje skutečné riziko pro soudržnost našich společností, musí být vyvinuto veškeré úsilí [8].
Míra nezaměstnanosti mládeže v Evropě je stále víc než dvakrát vyšší než průměrná míra nezaměstnanosti.
Mnoho mladých lidí čelí velmi reálné možnosti, že budou nezaměstnaní nebo že budou živořit s nízkým příjmem.
Pro mladé lidi ze znevýhodněného prostředí, pro etnické menšiny, imigranty, tělesně postižené a ženy jsou rizika sociálního vyloučení ještě větší.
Obecněji se jedná o mládež jako celek, která je zasažena fenomény nejistoty, chudoby a závislosti, což představuje historicky bezprecedentní tragédii, ale i novou příležitost k vytváření solidarity mezi mládeží jako celkem a příležitost pro společnost, jak se vymanit z této v Evropě dosud nepoznané situace.
4.3 Mladí lidé jsou více ohroženi nezaměstnaností a, pokud pracují, nízkým příjmem [9].
Cílem lisabonské strategie je vytvořit nejen více pracovních míst, ale lepší pracovní místa. Aby se přístup na trh práce stal reálnou možností pro každého mladého člověka, je třeba klást větší důraz na vhodnou odbornou přípravu, vhodné vzdělávání, učňovské vzdělání a příležitosti pro mladé lidi, které jim umožní získat dovednosti nezbytné pro jejich osobní a profesní realizaci a pro jejich život.
Kromě toho je důležité, aby jim průprava, kterou jim poskytne školský systém, umožnila řídit pracovní život a úspěšně využívat mechanismy celoživotního vzdělávání.
4.4 EHSV zdůrazňuje uznání demografických změn v Evropě a návaznost na Zelenou knihu Komise týkající se odpovědi na demografické změny [10].
Například počet osob ve věku 0–14 let klesne od roku 2000 do roku 2015 o 11 % a tento vývoj bude pokračovat až do roku 2030 poklesem o 6 %.
Spolu s touto změnou EHSV zdůrazňuje sociální, kulturní a politickou změnu v Evropě.
Demografické změny neznamenají pouze statistiku a čísla; při zvažování vhodných politik a činností je nutné tyto změny pojmout ze širší perspektivy.
Jak již skupina na vysoké úrovni o budoucnosti sociální politiky v rozšířené Evropské unii oznámila, tato demografická situace, která výrazně sníží poměrný vliv mládeže jako skupiny minimálně v horizontu do roku 2025 může představovat, jestliže se jí chopíme, příležitost, protože v sobě zahrnuje "nižší požadavek na sociální zdroje" a možnost dosáhnout výrazných zlepšení v této oblasti za stejné náklady.
4.5 EHSV je proto názoru, že Evropský pakt pro mladé lidi a s nimi by mohl značně zlepšit životní podmínky a vyhlídky mladých lidí v Evropě a zároveň by mohl posílit účinné provádění lisabonské strategie.
5. Evropský pakt pro mládež
5.1 EHSV vítá závěry Evropské rady, že pro mladé lidi by měl být přínosem soubor politik a opatření, který je plně integrován do přepracované lisabonské strategie.
5.2 Následující aspekty integrovaných hlavních směrů byly ve sdělení označeny jako vhodné pro maximalizaci dopadu Paktu pro mládež:
(i) opatření v oblasti zaměstnanosti, začlenění a sociálního pokroku mladých lidí.
Integrované hlavní směry se soustředí na přispění politik zaměstnanosti k vytváření více pracovních míst a lepších pracovních míst;
(ii) opatření v oblasti vzdělávání, odborné přípravy a mobility.
Integrované hlavní směry zdůrazňují, že je nutné, aby Evropa zvýšila a zlepšila investice do lidského kapitálu a přizpůsobila systémy vzdělávání a odborné přípravy.
Vyzývají navíc členské státy, aby rozšířily příležitosti mobility, včetně větších příležitostí pro mladé lidi pracovat a studovat v zahraničí;
(iv) opatření v oblasti souladu mezi pracovním a rodinným životem.
Integrované hlavní směry se zabývají nutností dosáhnout lepší rovnováhy v pracovním životě a zabývají se přitom otázkami péče o děti, způsobů práce, které jsou vstřícné k rodinám, a rovnosti.
5.3 EHSV se zklamáním konstatuje, že zatímco činnosti pro každé výše uvedené opatření byly určeny, sdělení neuvádí explicitní a měřitelné cíle ani pro členské státy, ani pro Komisi.
V době, kdy občané pochybují o hodnotě Evropské unie, je nezbytné, aby Evropa byla vnímána jako subjekt, který jedná účinně.
Pro tento účel je nezbytné, aby cíle byly jednoznačné a usilovaly o výsledek.
5.4 Národní vlády musejí být podporovány v tom, aby ve svých vnitrostátních reformních programech kvantitativně určily plány a jasné cíle.
Tyto plány a cíle se musejí zabývat nejen problémy, kterým mladí lidé čelí v daných oblastech, ale musejí se také zabývat také tématy, které mají významný, byť nepřímý vliv na dosahování těchto cílů.
Mezi těmito tématy má výjimečné postavení otázka bydlení a ubytování a potřeba rodinné politiky zaměřené na mladé rodiče.
Je také důležité, aby byly zavedeny účinné koordinační mechanismy jak na evropské, tak na národní úrovni za účelem dosažení jednotného přístupu ve všech oblastech.
5.5 EHSV požaduje, aby se zvážilo začlenění následujících cílů do vnitrostátních lisabonských reformních programů členských států:
- každý členský stát by měl snížit počet mladých nezaměstnaných lidí minimálně o 50 % v období let 2006-2010 (v současnosti je míra nezaměstnanosti v Evropské unii u osob mladších 25 let 17,9 %) [11];
- rozvíjet systémy sociálního zabezpečení, které mladým lidem umožní být v pozici, kdy mohou sami rozhodovat o své budoucnosti;
- zavést opatření na podporu sociálního začlenění mladých lidí, zejména za účelem boje s problémy mladých lidí, kteří se nenacházejí v procesu vzdělávání, odborné přípravy, nejsou zaměstnaní nebo jsou vedení jako nezaměstnaní;
- stanovit cíle snižování rozdílů mezí dívkami a chlapci v přístupu k profesnímu a technologickému vzdělávání a snižovat rozdíly nástupních mezd;
- v letech 2006-2010 snížit počet lidí, kteří nedokončili školu, o 50 % a podporovat pracovní stáže v podnicích;
- podporovat důležitost znalosti cizích jazyků pro lepší vzdělávací a pracovní příležitosti a mobilitu mladých lidí;
- podporovat podnikání mladých prostřednictvím finanční a technické podpory a snížením byrokracie, nutné pro převzetí, převod a založení podniku, na minimum;
- podporovat regulované, sledované univerzální vzdělávání dětí v raném věku a péči o ně podle schválených norem;
- poskytovat dodatečnou podporu znevýhodněným rodinám.
5.6 EHSV podporuje Komisi, aby pokračovala ve své práci týkající se uznávání práce mládeže, a těší se na zavedení iniciativ včetně"pasu mládeže" (Youthpass).
EHSV je nicméně toho názoru, že samotný Youthpass není akcí dostatečnou k posílení uznání práce mládeže.
Doporučuje tedy, aby se Komise spojila se zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými organizacemi, zástupci formálního vzdělávacího systému a příslušnými nevládními organizacemi a vyvinula s nimi všestrannou metodologii ke zvýšení povědomí o tom,že práce mládeže přispívá k rozvoji mládeže a schopnostem, hodnotám a postojům, které mládež získává aktivní účastí v organizacích a pracovních aktivitách mládeže.
EHSV by mohl tento proces podpořit.
5.7 Evropské země, které v mezinárodní klasifikaci Světového ekonomického fóra obstály v oblasti konkurenceschopnosti nejlépe, uskutečňují vysoké investice do sociální politiky a systémů sociálního zabezpečení a vykazují zároveň vysokou míru zaměstnanosti a nízkou míru chudoby po sociálních transferech [12].
Udržitelné systémy sociálního zabezpečení spočívající na principu solidarity poskytující ochranu proti významným rizikům, se kterými se jednotlivec ve svém životě setká, jsou základem úspěchu.
5.8 EHSV vyzývá k tomu, aby větší pozornost byla věnována mladým lidem ve venkovských a chudých městských oblastech.
Mladí lidé jsou často znevýhodněni z důvodu oblasti, ve které žijí.
V mnoha venkovských a chudých městských oblastech nemají mladí lidé přístup k vysoce kvalitnímu vzdělání, odborné přípravě, mobilitě, zdravotnickým službám, zařízením pro volný čas, pracovním příležitostem nebo nemají možnost začlenit se do občanské společnosti.
Měla by být zavedena specifická opatření, která by zajistila, že mladí lidé v určitých geografických oblastech budou moci plně využívat příležitostí a činit ve svém životě rozhodnutí.
Odlehlost mnoha venkovských oblastí znamená, že mladí lidé nemají dobrý přístup k informacím, zejména co se týče příležitostí.
5.9 EHSV vítá návrh zahájit v roce 2005 studii o sociálním začlenění velmi znevýhodněných mladých lidí.
Členské státy však musejí přikročit k problému odstranění dětské chudoby a určit okamžité cíle.
Řešení tohoto problému bude vyžadovat komplexní, trvalý a finančně dostatečně zabezpečený akční program, který se bude zabývat vícedimenzionální povahou problému dětské chudoby.
Dětská chudoba má na děti značný dopad v mnoha oblastech, jako je zdraví, vzdělání, a dokonce "životní šance" dětí dostat se někdy v budoucnu z pasti chudoby.
Členské státy musejí okamžitě provést politiky, které budou řešit celé spektrum těchto problémů.
5.10 Komise je zavázána zohlednit zdravotní postižení, což výslovně potvrzuje v evropském akčním plánu – Rovné příležitosti pro zdravotně postižené osoby z roku 2003 [13].
Komise je proto povinna bojovat proti diskriminaci v rámci všech svých činností.
Zohlednění zdravotního postižení je nutné, aby byla zajištěna plná účast a plné začlenění zdravotně postižených osob do společnosti.
EHSV zdůrazňuje, že aby zdravotně postižená mládež byla plně začleněna do politiky mládeže, musejí být do sdělení zahrnuty následující body: rovnoprávná účast na aktivitách programu pro mládež, rovnoprávný přístup k informacím o politice mládeže, projektech pro mládež a opatření pro zvyšování povědomí.
5.11 Mladí lidé netvoří homogenní skupinu.
EHSV proto doporučuje, aby politiky vytvářené na úrovni národních států byly dostatečně diferenciované a respektovaly jak potřeby trhů práce, tak individuální potřeby.
Výbor současně doporučuje, aby Evropská komise vypracovala analýzu o situaci a potřebách mladých lidí v Evropě.
6. Aktivní občanství mladých lidí
6.1 EHSV chválí Komisi za zahrnutí aktivního občanství mladých lidí do této iniciativy, ačkoli z Evropského paktu pro mládež bylo vyňato.
EHSV souhlasí s návrhem Komise zachovat a konsolidovat čtyři současné cíle: účast, informování, dobrovolné činnosti mládeže a znalosti problémů mládeže.
EHSV však zdůrazňuje význam zajištění toho, aby hlavním zaměřením otevřené metody koordinace nyní bylo vykazovat konkrétní výsledky.
Proto tam, kde budou nalezeny nedostatky v systému a procesu OMK, musejí být zaznamenány a řešeny.
6.2 EHSV bere na vědomí, že členské státy předloží do konce roku 2005 zprávu o společných cílech v oblasti účasti a informování mládeže a že v roce 2006 budou následovat zprávy o dobrovolných činnostech a lepší znalosti prostředí mládeže.
EHSV však vyzývá k většímu partnerství a zdůrazňuje hodnotu, která spočívá v zahrnutí všech zainteresovaných stran, zejména mladých lidí a organizací mládeže, do vypracovávání zpráv o pokroku v jednotlivých zemích.
V zájmu transparentnosti je také důležité, aby tyto zprávy byly vypracovávány veřejně a/nebo byly alespoň po předložení přístupné veřejnosti.
Také nevládní organizace by měly být podporovány, i finančně, aby vypracovaly své vlastní hodnocení procesu OMK.
6.3 Organizace občanské společnosti a sociální partneři jsou nedílnou součástí jakékoli pluralistické demokracie.
Z tohoto hlediska hrají organizace mládeže hodnotnou roli při podpoře aktivního občanství a aktivní účasti. Činí tak prostřednictvím práce přímo s mladými lidmi a pro ně, což spočívá v budování osobních dovedností a sebevědomí mladých lidí, takže mohou dosáhnout svého potenciálu, optimální životní úrovně a kvality života.
Tyto organizace pracují na místní a regionální úrovni a řeší místní problémy s pomocí osob a skupin v jejich vlastní oblasti.
Pracují také na podpoře a budování schopnosti mladých lidí hájit sami sebe.
Nevládní organizace mládeže by měly být adekvátně finančně podporovány a mělo by se jim dostat nezbytného uznání a prostředků, aby byly schopny zapojit se jako skutečné subjekty do rozhodování a do společnosti na všech úrovních.
6.4 V diskusi o reprezentativnosti evropských organizací občanské společnosti v občanském dialogu EHSV několikrát zdůraznil [14], že pouze jasně stanovená reprezentativnost může subjektům občanské společnosti dát právo efektivně se účastnit procesu tvoření a přípravy rozhodnutí Společenství tak, jak tomu je u sociálních partnerů v evropském sociálním dialogu.
6.5 EHSV se zklamáním konstatuje, že hlavní přínos dobrovolníků pro společnost, který Komise zdůrazňovala, se týkal jejich role při přírodních katastrofách.
Tato role je sice hodnotná, ale EHSV se domnívá, že Komise a členské státy by měly uznat a zdůraznit trvalou a pokračující roli, kterou dobrovolníci hrají v mnoha nevládních organizacích na místní, regionální, národní a evropské úrovni.
Výbor zejména vybízí členské státy, aby podporovaly dobrovolnické činnosti i vhodnými fiskálními politikami s vědomím, že tyto dobrovolnické činnosti nejen uspokojují psychologické a etické potřeby mladých lidí, ale také umožňují rozvinout nespočetné sociální služby nebo snížit jejich náklady.
6.6 EHSV lituje, že navržené akce jsou minimální a nemají žádné cíle nebo konkrétní plány.
Je to promarněná příležitost pro pokrok v této důležité oblasti.
6.7 Evropské programy hrají důležitou roli při přispívání k cílům otevřené metody koordinace a Evropského paktu pro mládež a také při posilování zapojení mladých lidí do dalších politik, které se jich týkají.
EHSV podporuje názor Komise, že projekty, které podporují mladé lidi, aby byli aktivními, angažovanými občany, a které mají za cíl pomoci jim rozvíjet jejich schopnosti, by měly být vytvářeny na místní, regionální, národní a evropské úrovni v rámci různých evropských programů.
Ačkoli by mnoho programů opravdu mohlo být využito s tímto cílem, je třeba podporovat tyto programy, které mladí lidé a organizace mládeže využívají a které jsou pro ně tvořeny, a zasloužit se o to, aby tyto programy byly mládeži vstřícnější.
Využití různých programů, zejména Evropského sociálního fondu a strukturálních fondů, je velkou příležitostí, jak změnit politiku mládeže od slov k činům.
Různé projekty, vytvořené pro zlepšení životních podmínek nebo zaměstnanosti mladých lidí, jsou často příliš malé na to, aby byly z těchto fondů podporovány.
Komise a členské státy by proto měly spolupracovat s organizacemi mládeže, aby usnadnily využití financování programů ze strany EU ve prospěch mladých lidí v Evropě.
6.8 EHSV je názoru, že program s největším potenciálem pro podporu osobního a sociálního rozvoje mladých lidí a pro podporu aktivního občanství, je Evropský program pro mládež.
Vítáme iniciativu týkající se nového programu Mládež v akci pro období let 2007-2013 a budeme se nadále aktivně podílet na přípravném procesu.
S ohledem na rozšíření programu a narůstající vůli mladých lidí využívat ho důrazně požadujeme, aby Rada podpořila návrh na mírné navýšení financování tohoto programu na částku 1200 miliónů EUR.
Dále jsme názoru, že o provádění programu musejí s mladými lidmi, evropskými organizacemi mládeže a Evropským fórem mládeže probíhat pravidelné konzultace.
EHSV vyzývá národní hospodářské a sociální rady, aby se zapojily do novátorských experimentů k usnadnění účasti mladých v národních konzultačních procedurách a vyměnily si osvědčené postupy týkající se role mladých lidí v jejich organizacích.
7. Zavedení dimenze mládeže do jiných oblastí politiky
7.1 EHSV podporuje návrh Komise zaměřit se v první řadě na oblasti politiky, kterými se zabývá Evropský pakt pro mládež.
EHSV nicméně zdůrazňuje význam integrované a průřezové politiky mládeže při vytváření politik v oblasti mládeže.
7.2 Horizontální přístup k vytváření politiky zajistí koordinovanější a efektivnější strategii.
Členské státy se při vytváření politik, jako jsou např. hlavní směry zaměstnanosti, pravidelně radí se zaměstnavatelskými a odborovými organizacemi.
Stejně tak se členské státy musejí radit s mladými lidmi a jejich organizacemi o politikách, které se týkají jich.
7.3 EHSV ve svém stanovisku z vlastní iniciativy "Obezita v Evropě – role a povinnosti partnerů občanské společnosti" [15] uvádí, že více než 14 miliónů dětí v Evropě trpí nadváhou a 3 milióny z nich jsou obézní.
Ale mnohem více varující je fakt, že tento počet roste každý rok o 400000.
EHSV vyzývá ke společnému zapojení všech zainteresovaných stran včetně mladých lidí.
7.4 Výbor sdílí prioritní zájem Komise o akce týkající se zdraví dětí a mládeže a zejména zdravého životního stylu.
Je přesvědčen, že tyto akce jsou občany zvlášť vnímány a že jsou opravdu potřebné .Požaduje proto, aby iniciativa na podporu akcí tohoto druhu s předpokládaným zahájením v roce 2006 byla přesunuta na rok 2005 také s ohledem na konzultace a iniciativy, které už byly zahájeny.
7.5 EHSV podporuje sedmý rámcový program pro výzkum, aby uskutečnil výzkum vlivu účasti mladých lidí na reprezentativní demokracii a dobrovolných činnostech.
Tato zpráva by teoreticky mohla poskytnout pochopení vlivu účasti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma "Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii"
(2006/C 28/08)
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma "Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii".
Dne 6. září 2005 se Evropský parlament, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodl konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii a v souladu s čl. 19 odst. 1 Jednacího řádu se Výbor rozhodl zřídit podvýbor na přípravu prací k tomuto tématu.
Podvýbor Reflexe: diskuse o Evropské unii, jenž byl pověřen přípravou prací Výboru k tomuto tématu, přijal své stanovisko dne 13. října 2005.
Zpravodajkou byla paní Jillian van Turnhout.
Na svém 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 130 hlasy pro, 3 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Základní logika a analýzy zůstávají stejné
1.1 Logika a analýzy, které vedly EHSV k přijetí stanoviska ve prospěch Ústavní smlouvy naprostou většinou ( 28. října 2004), se nezměnily a tudíž se nezměnily ani argumenty a připravená doporučení.
Podle názoru Výboru rozmary ratifikačního procesu Ústavní smlouvy skutečně potvrzují oprávněnost pozicí, které Výbor zaujal.
1.2 Například výsledky referenda ve Francii a Nizozemsku kromě toho, že členské státy a evropské instituce nebyly schopnyinformovat o Evropě takové, jaká je, a o tom, jak vytváří kompromisy, svědčí také o propasti mezi občany a projektem sjednocené Evropy.
Tato propast se jistě netýká jen těchto dvou zemí a není pouze komunikační a konjunkturální povahy, naopak vytváří pochybnost o povaze kompromisu samotného a následně i o způsobu, jak k němu dospět.
1.3 Je užitečné připomenout "jasné vzkazy", které podle stanoviska Výboru z října 2004 měly být předány občanské společnosti:
- použití nástroje "Konventu", "krok kupředu v procesu demokratizace budování Evropy",
- vytvoření Ústavy jako "revolučního" kroku v historii budování Evropy,
- vytvoření demokratičtější Unie, která by uznávala, že zájmy občanů jsou prvořadé při budování Evropy,
- vytvoření Unie, která by poskytovala lepší ochranu základních práv evropských občanů,
- vytvoření Unie, která by byla schopná naplnit touhy svých občanů na základě metody Společenství a jeho politik.
1.4 Navzdory některým nedostatkům v Ústavní smlouvě, které Výbor rovněž zdůraznil, Výbor důrazně naléhal, aby se evropská občanská společnost spojila ve prospěch úspěšných částí Ústavní smlouvy za účelem překonání těchto nedostatků.
1.5 Mezi nedostatky, které Výbor označil, patří následující:
- nedostatek vhodných provozních ustanovení pro provádění zásady účastnické demokracie,
- absence ustanovení uznávajících roli, kterou hraje organizovaná občanská společnost při provádění zásady subsidiarity,
- slabá stránka vládnutí EU, pokud jde o hospodářkou politiku a politiku zaměstnanosti a nedostatek pravidel umožňujících konzultovat Evropský parlament a EHSV v těch oblastech, které se nejvíce týkají zainteresovaných subjektů občanské společnosti.
1.6 Podle názoru Výboru jsou všechny tyto postřehy stále trefné a platné.
Ve svém stanovisku z října 2004 Výbor výrazně argumentoval nejen ve prospěch ratifikace Ústavní smlouvy, ale také upozornil, že si občané EU musí být vědomi demokratického pokroku dosaženého návrhem Ústavy a jeho výhodami.
1.7 Diskuse, které probíhaly kolem ratifikačního procesu, opět dokázaly, že jednou z hlavních výzev, kterým Evropská unie čelí, je otázka, jak zachovat a zabezpečit růst, pracovní místa a prosperitu pro současnou generaci a pro generace budoucí.
Jak ukazuje poslední průzkum Eurobarometru (Eurobarometr 63, září 2005), tato otázka je podstatou obav evropských občanů.
1.8 Důležitou část odpovědi na tuto výzvu je možné najít v cílech stanovených v Lisabonské strategii, jak bylo dohodnuto vrchními představiteli států a vlád v roce 2000, strategii, která nabízí konkrétní vizi budoucí evropské společnosti.
1.9 Je však nutné uznat, že navzdory pěti letům intenzivních diskusí a aktivit na evropské úrovni, jsou zatím výsledky zklamáním a provádění strategie je nedostačující.
1.10 "Vedle nesporného pokroku jsou zde nedostatky a zřejmá prodlení", informovala Evropská rada v březnu 2005.
Existuje řada důvodů pro tyto nedostatky a prodlení, avšak většina se shodne na následujících dvou připomínkách:
- strategie je příliš abstraktní.
Nejsou zde patrné důsledky pro občany a podniky.
Názor veřejnosti nedělá rozdíl mezi dopady globalizace a dopady politiky EU a národní politiky na jejich životní a pracovní podmínky;
- strategie zůstává "procesem seshora dolů".
Organizovaná občanská společnost byla příliš málo zapojená.
V některých členských státech je tato strategie pro mnoho zainteresovaných subjektů víceméně neznámá.
Zdá se, že nedošlo k žádné skutečné konzultaci, a to ani v rámci otevřené metody koordinace výzkumu a vzdělávání.
1.11 Evropská rada na svém zasedání v březnu 2005 tedy zejména zdůraznila potřebu, aby občanská společnost učinila příslušné kroky a aktivně se účastnila plnění cílů Lisabonské strategie.
1.12 V tomto ohledu je zejména jasné, že budoucnost evropského modelu společnosti, včetně jejího sociálního modelu, který je základní součástí společné identity evropských občanů, s níž se velmi ztotožňují, bude záviset na uskutečňování cílů Lisabonské strategie.
Výzva se tedy příliš netýká budoucnosti Ústavní smlouvy, ačkoli je také důležitá, ale vytváření podmínek, které umožní evropským občanům si znovu přisvojit evropský projekt na základě celkově sdílené vize o typu společnosti, který si přejí.
1.13 Z tohoto důvodu také Výbor ve svém stanovisku z října 2004 naznačil souvislost mezi Ústavní smlouvou a Lisabonskou strategií a argumentoval, že:
"Lisabonská strategie by měla být prezentována během diskusí, poněvadž přináší představy o budoucnosti pro každého evropského občana: konkurenceschopnost, úplná zaměstnanost, sdílení znalostí; investice do lidského kapitálu; zvyšování, ale také udržování rámce a kvality života prostřednictvím trvale udržitelného rozvoje …"
2. Návrat do správných kolejí – společná vize prostřednictvím účastnické demokracie
2.1 Za účelem zvládnutí výzev, kterým čelí Evropská unie, musí být evropský integrační proces "znovu uzákoněn" a musí vycházet z nového konceptu demokratické činnosti, jež uděluje rozhodující roli občanské společnosti a jejím zastupitelským institucím.
2.2 Z tohoto důvodu je účast občanské společnosti na veřejném rozhodovacím procesu důležitým nástrojem na posílení demokratické legitimity evropských institucí a evropské činnosti.
Je to ještě důležitější nástroj při podporování vzniku společného názoru na účel a směřování "Evropy", čili nového konsensu, na základě kterého bude možné pokračovat v evropském integračním procesu a definovat a provádět projekt pro Evropu zítřka, který by více reagoval na očekávání občanů.
2.3 Instituce Evropské unie a vlády členských států musí podporovat skutečnou kulturu subsidiarity, která bude zahrnovat různé úrovně orgánů, ale také různé složky společnosti, aby bylo možné ukázat evropským občanům, že EU bude působit pouze tam, kde bude jasná přidaná hodnota, a při respektování zásady zlepšování tvorby právních předpisů.
2.4 Podle posledních průzkumů Eurobarometru se 53 % dotázaných domnívá, že jejich hlas nemá v Evropské unii žádnou hodnotu.
Pouze 38 % si myslelo opak.
2.5 Takovéto průzkumy ukazují potřebu vytvořit a používat nástroje, které umožní evropským občanům, aby skutečně cítili, že jsou podstatnou součástí prací na definování projektu rozšířené Evropy, projektu, který by měl mít pravdivý obsah a který by je podnítil k podpoře evropského integračního procesu a ztotožnění se s ním.
2.6 V této souvislosti by mělo být zdůrazněno, že demokratická legitimita Evropské unie nespočívá pouze v jasné definici pravomocí a odpovědností jejích institucí.
Zahrnuje rovněž, aby:
- se instituce těšily důvěře veřejnosti a mohly se spolehnout na pevný závazek občanů ve prospěch evropského projektu,
- aktivní účast občanů v demokratickém životě Evropy byla plně zaručena,
- a hledaly se charakteristiky vlastní evropskému občanství, které by nebyly pouhým součtem občanství národních [1].
2.7 Podle názoru Výboru je v současné době pozastavený či odložený proces ratifikace Ústavní smlouvy velkou ironií: neexistující Ústava, a zejména ustanovení hlavy VI o demokratickém životě Evropské unie, dále zdůrazňuje nezbytnost Ústavy.
Základní výzvou, které Unie čelí, je, jak předat tento základní vzkaz.
2.8 Podle názoru Výboru zůstává logika pro ustanovení Ústavy týkající se účastnické demokracie a občanského dialogu zcela platná.
Evropské instituce musí proto plně investovat do logiky Ústavní smlouvy a vytvořit věrohodnou účastnickou demokracii.
2.9 Potřeba zvýšit účast je stále naléhavější vzhledem k tomu, že navzdory všemu, co se nedávno stalo, občané EU od ní mnoho očekávají.
Stejný průzkum Eurobarometru, citovaný výše, naznačil, že přibližně 60 % občanů Evropské unie je zastáncem zvýšené integrace v rámci Unie (řada jiných průzkumů veřejného mínění dospěla k podobným závěrům).
Výsledky rovněž ukázaly, že tváří v tvář naléhavým výzvám, jako je boj proti nezaměstnanosti, chudobě a sociální exkluzi, by evropští občané rádi viděli posílenou roli Unie.
2.10 Již v říjnu 2004 Výbor tvrdil, že za účelem překonání nedostatků Ústavy a za účelem zajištění její ratifikace prostřednictvím spojení občanské společnosti by mohlo být přijato několik opatření, která by stavěla na navrhovaném institucionálním rámci a zlepšila ho prostřednictvím provozních opatření.
Výbor je zejména toho názoru, že:
- ustanovení o účastnické demokracii by měla být předmětem série sdělení definujících konzultační postupy a roli EHSV,
- občanská společnost by měla být konzultována, pokud jde o obsah evropského práva definujícího postupy pro provádění iniciativy práva občanů; EHSV by mohl být požádán, aby předložil průzkumné stanovisko k tomuto tématu,
- zásada účastnické demokracie by měla být uplatňována na všechny klíčové strategie EU za účelem podpory růstu, zaměstnanosti a trvale udržitelného rozvoje.
2.11 Tímto způsobem se Výbor snažil přesvědčit vlády a instituce EU o důležité potřebě co nejvíce spojit občanskou společnost a organizace občanské společnosti v duchu Ústavy.
2.12 Výbor si všímá, že v současnosti nedochází k "rozsáhlé diskusi" zamýšlené vrchními představiteli států a vlád v jejich červnovém prohlášení.
Výbor se domnívá, že takováto rozsáhlá diskuse by měla být co nejdříve znovu zahájena.
Výbor se však také domnívá, že takováto diskuse by byla kontraproduktivní, jestliže by veřejné mínění nebylo nějakým způsobem ujištěno o charakteru evropského integračního procesu a zejména demokratických aspektů tohoto procesu.
2.13 Období reflexe dohodnuté vrchními představiteli států a vlád členských států v červnu by mělo být pochopitelně využito ke zvážení možností překonání politické a institucionální situace, která nastala kvůli výsledkům referenda ve Francii a Nizozemsku.
2.14 Podle názoru Výboru by však období reflexe mělo být především využito k pomoci při vytváření základů společné vize občanů o budoucnosti Evropy, o nové sociální dohodě mezi Unií a jejími občany a o novém konsensu, který by rovněž vytvořil rámec, v němž by se nacházely politiky potřebné pro zajištění růstu, zaměstnanosti a prosperity.
V této souvislosti by vlády členských států měly "přinést EU domů".
2.15 Je důležité ukázat, že "účastnická demokracie" a "občanský dialog" nejsou prázdné pojmy, ale naopak základní principy, na kterých závisí úspěch politik Evropské unie a tudíž její budoucnost.
2.16 Je proto nezbytné co nejvíce zapojit občanskou společnost na národní, regionální a místní úrovni do všech diskusí a debat, povzbudit občany Unie, aby vyjádřili svá konkrétní očekávání, a za tímto účelem vytvořit skutečnou strategii naslouchání a dialogu o politikách Unie a o vizi, kterou mají o společné budoucnosti.
2.17 V této souvislosti Výbor pozorně přezkoumá "plán D" Evropské komise, a to tím pozorněji, čím více je přesvědčen o tom, že dosud nebyla zahájena žádná skutečná diskuse a že rozhodujícími prvky budou metodika, harmonogram a prostředky vybrané pro spuštění této diskuse v každém členském státě, ale také na úrovni Společenství.
EHSV vítá opakovaně vyslovené názory místopředsedkyně Margot Wallström, že komunikace je dvoustranný proces a že "Evropa" musí více naslouchat.
Podle názoru Výboru "naslouchat" neznamená nutně "sledovat", avšak znamená to "zapojit" a mělo by to znamenat "porozumět".
3.
Informování o Evropě
3.1 Výbor obecněji uvítal objevující se myšlenky, že by se Evropská unie měla vybavit skutečnou komunikační strategií a že by měla upravit a zlepšit své komunikační nástroje.
Výbor uvítal zprávu Evropského parlamentu z 26. dubna 2005 o provádění informační a komunikační strategie Evropské unie a dále uvítal přijetí akčního plánu Evropskou komisí dne 20. července 2005 na zlepšení informování o Evropě prostřednictvím Evropské komise.
3.2 Výbor sám přijal a pravidelně revidoval strategický komunikační plán.
Dále předsednictvo Výboru v prosinci 2004 schválilo celkový strategický přístup k výzvě "Informování o Evropě".
V obou kontextech Výbor usiloval o zvýšení přemosťovací funkce svých členů a organizací, které zastupují.
Výbor byl aktivní účastník v tzv. "iniciativě z Wicklow" z roku 2004, zejména předložil na neformální ministerské schůzce v Amsterdamu strategický dokument "překlenutí propasti" o tom, jak by organizovaná občanská společnost obecně a Výbor konkrétně měly být plněji zapojeny do komunikačního procesu.
3.3 Výbor uvítal žádost Evropské rady z listopadu 2004 adresovanou Evropské komisi o vypracování souvislé komunikační strategie pro Unii.
Výbor, v úzké spolupráci s Evropskou komisí, organizuje forum zainteresovaných subjektů o komunikační výzvě navržený, aby bylo umožněno organizacím občanské společnosti přenést své představy do procesu reflexe, který v současnosti probíhá a o kterém by Evropská unie mohla rovněž uvažovat při vypracovávání své očekávané konzultační bílé knihy o komunikační výzvě.
3.4 Výbor, který v dubnu 2005 zorganizoval podobné forum zainteresovaných subjektů, aby se zabýval politickými otázkami trvale udržitelného rozvoje, je připraven a ochoten zorganizovat podobná konzultační a poslechová cvičení o hlavních politických otázkách, čímž se zvýší hlas organizované občanské společnosti a napomůže se "Bruselu" lépe naslouchat.
3.5 V této souvislosti Výbor zdůrazňuje ústřední roli, kterou, jak doufá, bude Evropský parlament hrát i nadále, jakožto první, nejdůležitější prvek demokratického přemosťovacího cvičení.
Výbor je připraven působit jako partner Evropského parlamentu, jak tomu bylo během období práce Konventu, organizovat slyšení a fora ze své vlastní iniciativy či o těch otázkách, které si Parlament přeje konkrétně konzultovat s organizovanou občanskou společností.
3.6 Tyto úvahy vedly Výbor k tomu, aby zdůraznil dvě základní úvahy.
Zaprvé, třebaže Výbor vítá zvýšený důraz na komunikační strategie a komunikační nástroje, je třeba připomenout, že každý komunikační přístup může být pouze tak kvalitní jako obsah vzkazu, který obsahuje.
Komunikace je tudíž doplňkový mechanismus a nikoli cíl jako takový.
Zadruhé, třebaže je Výbor plně zaměřen na dvojitý proces vytváření komunikační strategie na evropské úrovni a rozšiřování komunikačních nástrojů, činnost na úrovni Unie musí být viděna jako doplňková ke komunikačním procesům probíhajícím v rámci členských států.
Tato strategie na evropské úrovni je tudíž životně důležitá, ale má daleko k tomu, aby byla dostačující.
3.7 V této souvislosti je třeba vyzdvihnout úlohu zastupitelských a poradních institucí na úrovni členských států (zejména národních parlamentů a národních hospodářských a sociálních rad), jakož i na regionální a místní úrovni.
4. Doporučení
Začít realizovat účastnickou demokracii již teď!
4.1 Důvody a logika, které vedly Výbor, aby hlasoval ve prospěch Ústavní smlouvy takovouto naprostou většinou, zejména její ustanovení o demokratickém životě Unie, zůstávají stejné.
Výbor i nadále pevně věří, že nejlepším způsobem pro zajištění demokratického života Unie je zakotvit tato ustanovení v pevné ústavní dohodě.
Současné období nejistoty by však nemělo bránit zainteresovaným subjektům Evropské unie přijímat opatření již nyní a začít realizovat účastnickou demokracii.
Všechny instituce Unie by proto měly aktivně uvažovat, jak mohou:
- poskytnout občanům a zastupitelským sdružením příležitost zviditelnit a veřejně si vyměnit názory ve všech oblastech činnosti Unie,
- udržovat otevřený, transparentní a pravidelný dialog se zastupitelskými sdruženími a občanskou společností,
- provádět rozsáhlé konzultace s dotyčnými stranami za účelem zajištění, že činnosti Unie jsou souvislé a transparentní.
Evropská komise by dále měla uvažovat o předvídání ustanovení článku I-47 (4) Ústavní smlouvy tím, že bude konzultovat občanskou společnost o obsahu evropských právních předpisů definujících postupy pro provádění iniciativy práva občanů (EHSV by mohl být požádán, aby předložil průzkumné stanovisko k tomuto tématu).
4.2 Evropský hospodářský a sociální výbor za sebe znovu potvrzuje své odhodlání hrát důležitou, i když doplňující, roli při zlepšování občanského dialogu nejen prostřednictvím tradičních konzultačních mechanismů, ale také prostřednictvím své přemosťovací funkce mezi Evropou a organizovanou občanskou společností.
Výbor v tomto ohledu upozorňuje na potřebu svěžího myšlení o způsobech vzájemného působení na organizovanou občanskou společnost.
Výbor je připraven, ochoten a schopen působit jako plnoprávný partner ve všech činnostech určených na zlepšování občanského dialogu.
Zachytit lidskou představivost a splnit závazky Lisabonské strategie.
4.3 Evropské hospodářské podmínky jsou klíčovým faktorem při určování postoje občanů vůči evropskému integračnímu procesu.
Evropský hospodářský a sociální výbor znovu potvrzuje svou podporu Lisabonské strategii, avšak trvá na tom, že Unie a její členské státy se musí snažit dostát svým závazkům.
Výbor je přesvědčen, že Lisabonská strategie je nejlepší možnou zárukou budoucí hospodářské prosperity Unie a sociálního, environmentálního a kulturního blahobytu, avšak jednoduše nedokázala zachytit představivost veřejnosti způsobem, kterým to například dokázala kampaň z roku 1992 na vytvoření jednotného trhu.
Členské státy musí v této souvislosti přijmout a dodržet své povinnosti.
Tato strategie musí být podána méně abstraktně a její cíle (pokud ne její název) se musí stát součástí domácího politického jazyka.
Je třeba zapojit občanskou společnost a organizace občanské společnosti.
4.4 Evropský hospodářský a sociální výbor bude sám pokračovat v pracích v rámci mandátu, který mu byl přidělen na zasedání Evropské rady ve dnech 22. a 23. března, "vytvořit s hospodářskými a sociálními výbory členských států a jinými partnerskými organizacemi interaktivní síť občanských iniciativ, jejímž cílem je podporovat provádění strategie."
(Doc.
7619/1/05/ rev. 1 Rada, odstavec 9).
Překlenout propast – zlepšit komunikaci
4.5 Výbor důsledně zastává potřebu na zlepšení komunikace mezi Evropskou unií a jejími občany, jejichž jménem má v úmyslu pracovat.
Výbor uznává, že v poslední době bylo provedeno mnoho práce na úrovni institucí EU, a to jak jednotlivě, tak kolektivně.
Jmenujme alespoň dva nedávné příklady: celkové přepracování internetové stránky Evropského parlamentu a služba "Europe Direct" Evropské komise.
Výbor je nakloněn úzké interinstitucionální spolupráci v oblasti komunikace.
Bere na vědomí "plán D" Komise a také její záměr vydat v blízké budoucnosti bílou knihu.
Je plně odhodlán hrát podpůrnou roli, kdekoli bude moci, při překlenování propasti, jak dosvědčuje 7. – 8. listopadu na foru zainteresovaných subjektů na toto téma.
4.6 Výbor se však domnívá, že komunikace může být pouze tak dobrá jako vzkaz, který nese.
Výbor se domnívá, při odvolání se na své názory k Lisabonské strategii, že evropské instituce, ale především členské státy, musí dále uvažovat o tom, jak budou informovat o Evropě.
Mnohé již bylo řečeno o skončení "hry na viníka", avšak je jasné, že "Evropa" je příliš často vnímána jako negativní či defenzivní a že nebylo vynaloženo dostatečné úsilí na "prodání" pozitivních aspektů integračního procesu.
4.7 V souvislosti se zlepšenou koordinací Výbor požaduje, aby byla znovu spuštěna tzv. "iniciativa z Wicklow" (neformální setkání ministrů pro evropské záležitosti), ale aby jí byl přidělen zvláštní a trvalý mandát na prozkoumání způsobů, jakými bude Evropa moci být lépe informována a na poskytnutí neformálního kontextu členským státům, ve kterém si bude možné udělat přehled o veřejném mínění a vyměňovat nejlepší praktiky.
Na interinstitucionální úrovni Výbor požaduje, aby byl Interinstitucionální skupině přidělen podobný mandát, aby mohla v pravidelnějších a častějších intervalech projednávat otázky komunikace.
Tyto mechanismy jsou obzvláště důležité z důvodů rychlého technologického rozvoje (například mobilní telefony, širokopásmová komunikace) a rychlého rozvoje nových komunikačních technik na jejich využití.
4.8 Výbor zdůrazňuje své přesvědčení, že komunikace musí být trvalou problematikou a nikoli předmětem příležitostné kampaně na specifické téma.
Uznat, kde leží hlavní odpovědnost
4.9 Instituce Evropské unie musí chránit před špatným, i když dobře myšleným přesvědčením, že současné "přerušení" může být vyřešeno z centrální úrovně z "Bruselu".
Ve skutečnosti činnost evropských institucí v oblasti komunikací může být pouze doplňková.
Hlavní odpovědnost leží jinde.
Výsledek voleb do Evropského parlamentu a výsledky francouzského a nizozemského referenda k Ústavní smlouvě jasně ukazují, že mnoho evropských občanů se na Evropu dívá skepticky. To se především týká dopadů evropské legislativy na jejich životní a pracovní podmínky.
Je na členských státech, aby vysvětlily svým občanům význam EU a potřebu specifické evropské legislativy a informovaly o výsledných dopadech na každou příslušnou národní sféru.
4.10 Veřejné mínění, včetně občanské společnosti, bude přesvědčeno o legitimnosti a společné budoucnosti Evropské unie pouze bude-li existovat jednoznačná spolehlivost, důvěra, transparentní legislativní proces a dobře fungující právní normy.
To musí být v prvé řadě zabezpečeno vládami členských států.
Vlády musí působit jako skuteční spoluvlastníci Unie a musí se zdržet modelu "my-oni" a neustálých dvojsmyslných řečí, které tento model obsahuje.
4.11 Jak ukázala role irského národního fora o Evropě, organizace občanské společnosti někdy mohou mít rozhodující příspěvky.
Je důležité zlepšit komunikaci na příslušné úrovni (místní, profesionální atd.) a poukázat na úspěchy evropské politiky a legislativního procesu v náležitém a dostupném smyslu na této úrovni.
Organizace občanské společnosti jsou pro tento úkol vhodné.
EHSV je tudíž odhodlán pomáhat organizacím občanské společnosti v členských státech a podporovat je, zejména prostřednictvím přemosťovací funkce svých členů.
Jestliže bude rovněž zahájena široká diskuse o evropském projektu a o evropských politikách, musí začít na nižších úrovních občanské společnosti v rámci členských států.
Celoevropské forum bude mít smysl pouze tehdy, jestliže bude brát v úvahu vyjádření těchto názorů, podané směrem nahoru a také dolů.
Co je skutečně zapotřebí není přístup seshora dolů či zdola nahoru, ale přístup zezdola dolů.
4.12 Toto stanovisko se záměrně zdrželo přílišné diskuse o budoucnosti Ústavní smlouvy a možnostech, které se otvírají pro Evropskou unii.
Je jednoznačné, že trvalý návrat ke statu quo ante Niceské smlouvy nemůže být volbou.
Rozsáhlá diskuse zamýšlená vrchními představiteli států a vlád by však možná mohla pomoci osvětlit nejlepší cestu vpřed.
Výbor však s určitou obavou upozorňuje, že takováto rozsáhlá diskuse z velké části ve většině členských států chybí.
Chybí-li takováto diskuse, je obtížné vidět, jak je možné dosáhnout skutečného pokroku.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k
- Návrhu nařízení Rady o společné organizaci trhů v odvětví cukru,
- Návrhu nařízení Rady o změně nařízení (ES) 1782/2003,kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce,
- Návrhu nařízení Rady, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu v Evropském společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 258/1999 o financování společné zemědělské politiky.
KOM(2005) 263 v konečném znění – 2005/0118-0119-0120 CNS
(2006/C 28/10)
Dne 25. července 2005 se Rada v souladu s články 36 a 37 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova a ochranu životního prostředí", která byla pověřena přípravnými pracemi, zaujala stanovisko dne 7. října 2005.
(Zpravodajem byl pan BASTIAN).
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 103 hlasy pro, 22 hlasy proti a 18 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Dvacet jedna zemí Evropské unie produkuje řepný cukr.
Francouzské zámořské departementy a Španělsko produkují v malé míře třtinový cukr (280000 tun).
Celková evropská produkce cukru se pohybuje v rozmezí 17 až 20 milionů tun za rok, evropská roční spotřeba cukru se odhaduje na 16 milionů tun.
1.2 Cukrovou řepu, která je součástí osevního postupu, pěstuje na 2,2 milionu hektarů 320000 zemědělců (v průměru necelých 7 ha cukrové řepy na jednoho pěstitele).
Cukrová řepa je zpracovávána v 236 cukrovarnických závodech, které přímo zaměstnávají téměř 75000 stálých a sezónních pracovníků,.
Odvětví cukrová řepa-cukr poskytuje v evropském měřítku 500000 přímých či nepřímých pracovních míst.
1.3 V Evropské unii se rovněž vyrábí 500000 tun izoglukózy a 250000 tun inulinového sirupu a průmysl rafinace zpracovává surový třtinový cukr (většina suroviny – 1,6 milionu tun – se dováží ze zemí AKT [1]).
1.4 Režim kvót pro odvětví cukru, izoglukózy a inulinového sirupu byl naposledy prodloužen v roce 2001.
1.5 Dne 14. července 2004 předložila Komise sdělení o reformě v odvětví cukru [2], ke kterému EHSV přijal stanovisko dne 15.12.2004 [3].
1.6 Dne 22.června 2005 předložila Komise tři návrhy právních předpisů [4], které jsou předmětem tohoto stanoviska.
Souběžně s nimi Komise předložila návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanovují doprovodná opatření ve prospěch zemí, které podepsaly Protokol o cukru dotčených reformou cukerného pořádku Evropské unie [5].
1.7 Návrh právního předpisu Komise se liší od sdělení ze dne 14. července 2004 v těchto bodech:
- doba trvání je prodloužena až do konce hospodářského roku 2014/2015;
- minimální cena cukrové řepy se snižuje o 42,6 % za dva roky (na 25,05 EUR/t) s možností dodatečného snížení o 10 % mezioborovou dohodou;
- referenční cena cukru se snižuje o 39 % za čtyři hospodářské roky (na 385,5 EUR/t), čistá referenční cena se takto snižuje za dva hospodářské roky (rozdíl jsou příspěvky do restrukturalizačního fondu);
- poskytování příspěvku na výrobu ve výši 12 EUR na tunu cukru v rámci kvót, který bude rozdělen rovným dílem mezi pěstitele a výrobce;
- kvóty A a B budou spojeny do jediné kvóty; členským státům, které v současnosti vyrábějí cukr C, bude společně poskytnuta dodatečná kvóta ve výši 1 milionu tun a bude vybírána částka ve výši 730 EUR na tunu dodatečné kvóty.
- režim restrukturalizace po dobu čtyř let, s možným následným lineárním snížením kvót;
- kvóty po izoglukózu zvýšeny o 100000 tun ročně po dobu tří let;
- ustanovení pro řízení trhu, která sestávají z převodu cukru přesahujícího rámec kvót do dalšího období; z možnosti cukr vyrobený v rámci kvót, po kterém není na trhu poptávka, stáhnout a z možné podpory pro soukromé skladování v případě, že tržní cena poklesne pod cenu referenční;
- chemický a farmaceutický průmysl může odebírat cukr vyrobený nad rámec kvót (stejně jako odvětví droždí a alkoholu) a v případě obtíží při získávání dodávek pro něj mohou být zavedeny zvláštní celní kvóty;
- záruka zajištění dodávek pro rafinerie, odpovídajících jejich tradičním požadavkům, až do 2009/2010;
- návrh neomezuje dovoz cukru z nejméně rozvinutých zemí (NRZ) počínaje 2009/2010;
- v oblasti vývozů návrh zakazuje vývoz cukru vyrobeného nad rámec kvót a neplánuje vývoz cukru v rámci kvót bez produkčních náhrad;
- Komise upustila od úmyslu umožnit převoditelnost kvót na evropské úrovni a stanovit lineární snížení kvót o 2.800.000 tun za čtyři roky.
Byl vytvořen plán restrukturalizace. Bude financován z příspěvku na kvóty pro cukr, izoglukózu a inulin.
Více než 50 % příspěvků na kvóty pro cukr budou financovat zemědělci prostřednictvím snížení ceny cukrové řepy;
- restrukturalizační fond poskytuje výrobcům cukru, izoglukózy a inulinu, kteří se zřeknou kvóty, přestanou vyrábět a demontují výrobní zařízení, podporu, jejíž sazba je degresivní v závislosti na roku zastavení výroby;
- Komise předpokládá, že restrukturalizační fond by mohl krýt až 6160 milionů tun v rámci kvót s celkovým rozpočtem 4,2 miliardy EUR;
- kompenzační podpora v hodnotě 60 % ztráty na příjmech, jež je důsledkem snížení cen cukrové řepy, se poskytuje pěstitelům cukrové řepy a čekanky odděleným způsobem a při respektování částek na hektar určený k produkci cukru A a B a respektování stropu každého členského státu;
- každý členský stát má možnost stanovit referenční období k provedení přidělování;
- celkový finanční příděl určený na přímou podporu příjmů zemědělců odpovídá částce 907 milionů EUR pro období 2006/2007 a 1,542 milionů EUR počínaje 2007/2008.
2. Obecné poznámky
2.1 EHSV se domnívá, že reforma společné organizace trhu s cukrem je nutná.
V této souvislosti by chtěl připomenout své stanovisko ze dne 15.12.2004 [6] a zejména body 2.1, 2.4, 2.6, 2.7, 2.8, 2.9, 2.10.
2.2 EHSV nicméně konstatuje, že návrh reformy zachází mnohem dále, než bylo oznámeno ve sdělení ze dne 14. července 2004.
Snížení cen a výroby jsou mnohem výraznější a vývozy jsou rychle rušeny.
Návrh je tedy pro naše konkurenty při jednáních ve Světové obchodní organizaci (WTO) nesprávným signálem.
Mimoto návrh nechrání záměr zachovat evropskou výrobu cukru, která by byla schopná zaručit pokrytí trhu dodávkami, zejména v regionech, kde je konverze hospodářství obtížnou záležitostí.
2.3 EHSV je znepokojen dopadem, jaký bude mít navrhované snížení cen a výroby na zemědělské příjmy a na zaměstnanost.
V této souvislosti zdůrazňuje významnou roli odvětví cukru v hospodářství četných regionů.
EHSV se domnívá, že návrh nerespektuje evropský zemědělský model ani mnohokrát vyjádřenou vůli RADY podpořit tradiční zemědělskou výrobu také v nejméně rozvinutých regionech či členských státech, multifunkčnost, trvalý rozvoj a Lisabonskou strategii.
Navrhovaná reforma povede ve skutečnosti ke ztrátě 150000 přímých či nepřímých pracovních míst.
2.4 EHSV si nemyslí, že by Komisí zvolený způsob reformy, tedy snaha o znovunastolení rovnováhy trhu snížením cen, mohl dosáhnout svého cíle dlouhodobě udržet solidní evropské pěstitelství cukrové řepy a cukrovarnický průmysl a respektovat rozvojové země dovážející preferenční cukr.
EHSV má za to, že je třeba udělat vše proti tomu, aby prostřednictvím swapového obchodu s cukrem, který nijak neprospěje rozvoji NRZ, došlo k otevření světových trhů pro Brazílii.
V tomto kontextu Výbor zdůrazňuje, že výroba cukru v Brazílii, značně podporovaná politikou bioetanolu a měnovou politikou, se provádí v sociálních podmínkách, podmínkách životního prostředí a vlastnictví půdy, jež jsou nepřijatelné, avšak vysvětlují extrémně nízké výrobní náklady, růst výroby v posledních letech, která zvyšuje světové zásoby a způsobuje nízké ceny cukru na světovém trhu.
EHSV se domnívá, že přístup na trh Společenství by měl být podmíněn respektováním určitých sociálních norem, jako například těch, jež obsahuje prohlášení z konference Mezinárodní organizace práce z roku 1998.
2.5 EHSV [7]"se domnívá, že navrhovaná snížení cen jsou závažným krokem k úplné liberalizaci trhu s cukrem.
Nemohou tedy pěstitelům cukrové řepy, zaměstnancům cukrovarnického průmyslu a spotřebitelům z evropských zemí nabídnout trvalou perspektivu."
2.6 EHSV [8]"nechápe, proč Komise opustila myšlenku na sjednání výše celních kvót pro preferenční dovoz s NRZ, což ostatně tyto země požadují.
To by umožnilo cílenějším způsobem uspokojit zájmy nejchudších rozvojových zemí a dosáhnout vyrovnaného zásobování trhu na cenové úrovni v Evropě udržitelné.
EHSV by chtěl Komisi upozornit na to, že si zásadně protiřečí, když na jedné straně ospravedlňuje radikální reformu společné organizace trhů s cukrem iniciativou" Vše kromě zbraní "a na druhé straně odmítá vyhovět explicitně vyjádřenému přání NRZ sjednat systém preferenčních kvót."
2.7 EHSV [9] si nemyslí, že by z výrazného snížení cen cukru měli spotřebitelé prospěch 70 % cukru se konzumuje v hotových výrobcích, u nichž je velmi obtížné dosáhnout poklesu spotřebitelských cen.
K tomu je třeba dodat, že v zemích, kde k liberalizaci trhu s cukrem došlo, žádný pokles spotřebitelských cen nenastal.
2.8 EHSV nechápe záměr Komise, která navrhuje rychle zrušit vývoz surového cukru.
Přesto, že Evropská unie prohrála před arbitrážním panelem ve WTO, má ještě právo vyvézt 1273000 tun subvencovaného surového cukru, ať už se jedná o cukr v rámci kvót s náhradami či o cukr nad rámec kvót bez náhrad.
Pěstitelství cukrové řepy navíc vykazuje jisté kolísání ve výnosech a trh bude muset čelit kolísání dovozu.
Je tedy vhodné si prostřednictvím vývozu zachovat jistou pružnost pro vyrovnávání odchylek v množství volných fondů cukru v rámci kvót nebo mimo něj.
Tato pružnost je nezbytná k zajištění trvalosti výroby a racionálního využití pracovníků a zařízení.
2.9 EHSV podporuje návrh Komise co se týče plánu dobrovolné restrukturalizace, který zřetelně zlepšuje podmínky provádění restrukturalizace.
Přesto by si přál, aby byl plán doplněn tak, aby zohlednil zájmy pěstitelů cukrové řepy a pracovníků cukrovarnického průmyslu.
2.10 EHSV [10] se celkově domnívá, že Komise dobře nezvážila, jaký dopad bude mít její návrh, jehož realizace povede k obrovskému přesunu zdrojů z venkovských oblastí (zemědělství a prvotní zpracování) Evropy a rozvojových zemí do velkých mezinárodních potravinářských a distribučních společností a který současně likviduje značnou část cukrovarnického průmyslu Evropy a zemí AKT ve prospěch cukrovarnické výroby brazilské, a to prospěch téměř výhradní [11].
3. Specifické připomínky
3.1 EHSV s radostí vítá, že v souladu s jeho žádostí navrhuje Komise nařízení na období od 1.7.2006 do 30.9.2015.
3.2 EHSV se domnívá, že navrhovaná snížení cen jsou přehnaná a že navíc nebudou mít žádný účinek na dovozy cukru, uskutečňované v rámci třístranného obchodu (světový trh, NRZ, EU), jehož objem se bude pohybovat v závislosti na kolísání světové ceny a směnných kurzů.
EHSV tedy žádá, aby snížení cen bylo omezeno na nezbytnou míru s ohledem na jednání ve WTO, a aby bylo rozloženo na určité časové období, stejně jako bude rozloženo snížení tarifu, zejména proto, aby byl novým členským státům poskytnut čas nutný k adaptaci.
EHSV navíc žádá Radu, aby věnovala zvýšenou pozornost otázkám zemědělců v problematických regionech nebo v oblastech, kde se nabízí jen málo výnosných alternativ k pěstitelství cukrové řepy.
3.3 EHSV se pozastavuje nad skutečností, že návrh počítá s daní z produkce, kterou budou platit pěstitelé a výrobci, zatímco hladina kvót bude jednoznačně nižší než spotřeba a že návrh Komise sleduje logiku konkurence evropské výroby s dovezeným cukrem.
Zmíněná daň je v tomto směru vůči pěstitelům a výrobcům cukru z EU diskriminující.
EHSV tedy požaduje zrušení této daně, nebo její rozšíření na všechen dovážený cukr.
3.4 EHSV se domnívá, že není možné vytvořit účinnou společnou organizaci trhů s cukrem bez nějaké formy kontroly dovozu.
Doporučuje tedy začlenit do návrhu ustanovení, která by zakázala swapový obchod s cukrem s nejméně rozvinutými zeměmi, a v případě, že se Komise rozhodne stáhnout z trhu tonáž cukru v rámci kvóty (postup stažení) nebo v případě, že bude uplatněno opatření podpory soukromého skladování (tržní cena nižší než referenční cena), by automaticky umožnila uplatnění kvantitativní ochranné doložky na dovoz z NRZ.
3.5 EHSV má za to, že návrh nařízení je v otázkách vývozu příliš restriktivní.
Domnívá se, že nařízení by mělo povolit veškeré možnosti vývozu povolené ve WTO a zejména vývoz doplňkového objemu cukru nad rámec kvóty v případě, že kvantitativní a rozpočtová omezení povolená ve WTO pro subvencovaný vývoz nebyla naplněna vývozem cukru v rámci kvóty s náhradou.
Nařízení by navíc mělo povolit vývoz bez náhrad cukru v rámci kvót.
3.6 EHSV poukazuje na to, že nástroje, které Komise navrhuje pro řízení trhu a které mají nahradit režim intervencí, jsou slabé.
Dá se totiž předpokládat, že nepravidelnost a nepředvídatelnost dovozů povede k trvalým tržním tlakům a soukromé skladování a povinné stažení neumožní zajistit, aby tržní cena respektovala referenční cenu.
EHSV tedy požaduje, aby byl režim intervencí zachován.
3.7 EHSV bere na vědomí návrh Komise nahradit 60 % ztrát na příjmech z cukrové řepy, které jsou důsledkem snížení cen.
Domnívá se, že kompenzace by měly být spravedlivé a jejich procentuální sazba by měla být na podobné úrovni jako kompenzace v jiných pěstitelských odvětvích.
Výbor konstatuje, že skutečné snížení ceny cukrové řepy, vzhledem k příspěvkům na výrobu a k riziku dodatečného snížení o 10 %, by mohlo dosáhnout 50 %.
Za těchto podmínek by kompenzace činila pouze 51 %.
EHSV tedy doporučuje menší snížení cen a vyšší sazbu kompenzací při respektování navrhovaných rozpočtových stropů.
EHSV zdůrazňuje skutečnost, že pokud se chceme vyhnout zhroucení trhu a zaručit zemědělcům příjmy, tak poskytování kompenzačních dotací za snížení ceny nemůže nahradit trvalou potřebu účinných řídících nástrojů.
3.8 EHSV shledává, že návrh kompenzací počítá s oddělenými dotacemi, přidělenými na každý hektar cukrové řepy nebo čekanky, který byl předmětem smlouvy na výrobu cukru A a B nebo inulinového sirupu.
EHSV se domnívá, že členské státy musí prostřednictvím přiměřených ustanoveni mít k úplnou volnost k tomu, aby mohli pěstitelům cukrové řepy a čekanky přidělit celý objem dotací v rámci vnitrostátních stropů stanovených v návrhu.
EHSV doporučuje Komisi, aby zvážila dlouhodobé následky oddělení dotací.
3.9 EHSV považuje za nenormální, že návrh počítá s bezplatným zvýšením kvót pro izoglukózu o 300000 tun, zatímco na druhé straně zavádí rozsáhlý program restrukturalizace s cílem znatelně snížit kvóty cukru a že se bude platit za dodatečný milion tun kvóty pro cukr, který je možno přidělit.
3.10 EHSV bere na vědomí, že Komise se přiklonila k jeho návrhu realizovat program dobrovolné restrukturalizace s počáteční náhradou namísto navrhovaného mechanismu povinného snížení kvót a možnosti přenášet kvóty na evropské úrovni.
EHSV požaduje spolurozhodování pěstitelů a výrobců ve věcech týkajících se restrukturalizace a rovněž přidělení vhodné náhrady na restrukturalizaci pěstitelům, které restrukturalizace zasáhne.
EHSV v této souvislosti konstatuje, že dodatečná náhrada ve výši 4,68 EUR za tunu cukrové řepy A a B poskytnutá v hospodářském roce 2006/2007 pěstitelům, které restrukturalizace postihla, je pouze očekávaným udělením kompenzačních plateb těmto pěstitelům za snížení ceny s platností od hospodářského roku 2007/2008.
Nejedná se tedy o náhradu za restrukturalizaci.
3.11 EHSV se domnívá, že Rada by měla by měla věnovat velkou pozornost návrhu Komise a jeho vlivu na zaměstnanost v různých regionech postižených restrukturalizací odvětví.
Výbor vyzývá členské státy a Komisi, aby usnadnily přístup k evropským strukturálním fondům a k evropskému sociálnímu fondu, zejména v regionech nejvíce postižených restrukturalizací a v nových členských státech, a tak přispěly k odlehčení negativních následků reformy na zaměstnanost prostřednictvím sociálních plánů značně přesahujících povinný právní rámec. Je tedy potřeba usnadnit vytváření nových pracovních míst, diverzifikaci a konverzi.
3.12 EHSV považuje v tomto směru za nutné, aby Komise a členské státy naléhavě podporovaly přiměřenými právními a finančními prostředky proaktivní politiku využívání biopaliv, ve které by cukrová řepa měla hrát významnou roli.
Podle EHSV je nezbytně nutné dále vyvíjet postup na využití cukru, který je vyroben nad kvótu, v oblasti mimo potravinářství.
3.13 EHSV upozorňuje Komisi a Radu na to, jaký silně destabilizující vliv má vývoz cukru z Balkánu na trh sousedních zemí.
Doporučuje, aby byla určena a zavedena nezbytná ochranná opatření (zejména co se týče respektování intervenční ceny nebo referenční ceny) a navíc trvá na tom, aby byly neprodleně stanoveny kvóty pro Chorvatsko.
4. Závěry
4.1 EHSV uznává potřebnost změn společné organizace trhu s cukrem, ale domnívá se, že navrhovaná reforma zachází příliš daleko v oblasti snížení výroby a cen.
Uskutečnění takto navrhované reformy by mělo pro evropské odvětví cukru značné následky, zejména ztrátu nejméně 150000 pracovních míst v často již oslabených regionech, které postrádají zisková řešení jiného druhu.
4.2 EHSV žádá Radu, aby měla vyšší ambice než Komise v oblasti pěstitelství cukrové řepy a výroby cukru v Evropě, tedy umožnila kvantitativní kontrolu dovozu a využití všech možností vývozu povolených WTO.
Je totiž možné stanovit výrobní cíl o 2 až 3 miliony tun vyšší než navrhuje Komise, zejména kontrolou dovozu.
To by umožnilo zachovat 50000 až 75000 pracovních míst a přibližně 50000 hospodářství pěstujících cukrovou řepu, která se nacházejí v mnohých regionech Společenství.
4.3 EHSV se obává, že cíle iniciativy "Vše kromě zbraní" a reformy společné organizace trhu s cukrem v oblasti rozvojové politiky nebudou naplněny, a proto podporuje žádost NRZ sjednat s Unií kvóty pro dovoz cukru.
V každém případě je na místě zakázat praktikování swapových obchodů a vytvořit automatické ochranné doložky a kodex chování pro přístup na trh Společenství, založený na hlediscích sociální a ekologické udržitelnosti a také na respektování potravinové soběstačnosti.
4.4 EHSV doporučuje zachovat vývozy cukru v rámci kvót nebo nad rámec kvót v souladu s tonáží povolenou ve WTO, a tak dále sloužit našim nejbližším tradičním zákazníkům.
4.5 EHSV trvá na tom, aby snížení cen bylo rozloženo v čase a přísně omezeno na mezinárodní závazky a aby byl při jednáních v rámci rozvojové agendy z Dohá cukr chápán jako citlivý výrobek, pokud to bude nutné.
4.6 Doporučuje zachovat režim intervencí a trvalé uplatňování účinných nástrojů pro řízení trhu.
4.7 EHSV žádá, aby částečné kompenzace pro pěstitele za ztráty na příjmech, které jsou následkem snížení cen cukrové řepy, byly v rámci možností zvýšeny a poskytnuty v celkovém objemu.
Výbor trvá na tom, že je nutné zajistit trvalost těchto podpor a zachovat rozpočet pro cukr.
4.8 Výbor podporuje návrh Komise co se týče programu restrukturalizace, ale požaduje, aby bylo pěstitelům přiznáno právo spolurozhodovat a aby byla poskytnuta podpora pěstitelům, kteří jsou postiženi zavíráním továren a bylo jim tak umožněno restrukturalizovat své pěstitelské podniky.
4.9 EHSV trvá na tom, aby byly pracovníkům postiženým restrukturalizací evropského cukrovarnického průmyslu poskytnuty co nejlepší šance na přeškolení využitím strukturálních fondů a evropského sociálního fondu, a to přidělením vyšších než nutných částek.
4.10 EHSV považuje za nezbytné a naléhavé, aby bylo odvětví cukru zapojeno do diskuse o energetice (politika biopaliv) jako prostředku, kterým lze přispět ke kompenzaci negativních dopadů reformy.
4.11 Výbor trvá na tom, aby destabilizující vliv dovozu cukru z Balkánu byl neprodleně korigován.
4.12 EHSV žádá Radu, aby věnovala pozornost situaci v problematických regionech a v regionech, které mají nedostatek výnosných zemědělských alternativ.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – podávající zprávu o provádění strategie EU v oblasti lesního hospodářství
KOM(2005) 84 v konečném znění
(2006/C 28/11)
Dne 17. března 2005 se Komise v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 7. října 2005.
Zpravodajem byl pan Kallio. Spoluzpravodajem byl pan Wilms.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne26. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 97 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Smlouva o založení Evropského společenství ani návrh nové Ústavní smlouvy nestanovují společnou politiku v oblasti lesního hospodářství.
1.2 Evropská komise uveřejnila sdělení ke strategii EU v oblasti lesního hospodářství dne 18. listopadu 1998.
Dne 15. prosince 1998 přijala Rada ministrů EU usnesení o strategii EU v oblasti lesního hospodářství založené na sdělení Komise.
1.3 Za klíčové prvky společné strategie v oblasti lesního hospodářství sloužící jako všeobecný základ pro činnost stanovila Rada udržitelné hospodaření s lesy a jejich udržitelné využívání (jak bylo stanoveno na ministerské konferenci o lesním hospodářství, která se konala v roce 1993 v Helsinkách) a mnohostrannou úlohu lesů.
1.4 Dalšími klíčovými zásadami strategie v oblasti lesního hospodářství jsou subsidiarita, podle níž nesou členské státy zodpovědnost za politiku v oblasti lesního hospodářství, a možnost Společenství přispívat k dosažení udržitelného hospodaření s lesy a jejich udržitelného využívání a k mnohostranné úloze lesů, kdykoliv může činnost na úrovni Společenství poskytnout přidanou hodnotu.
1.5 Evropský hospodářský a sociální výbor předložil dodatečné stanovisko z vlastní iniciativy k politice EU v oblasti lesního hospodářství dne 9. prosince 1999.
1.6 Ve svém usnesení vyzvala Rada Komisi, aby jí do pěti let předložila zprávu o provádění strategie EU v oblasti lesního hospodářství.
1.7 Evropská komise uveřejnila sdělení o provádění strategie EU v oblasti lesního hospodářství dne 10. března 2005.
Pracovní dokument zaměstnanců Komise, který je přiložen k tomuto sdělení, obsahuje podrobný popis opatření a činností provedených v kontextu strategie EU v oblasti lesního hospodářství v letech 1999-2004.
1.8 Výbor schvaluje obecnou podstatu sdělení Komise, zvláště co se týče podpory provádění strategie a lepší koordinace.
Výbor věří, že je důležité provádět bez odkladu akční plán pro udržitelné hospodaření s lesy, který navrhla Komise.
2. Provádění strategie EU v oblasti lesního hospodářství
2.1 Změny v prostředí činnosti
2.1.1 Výzvy stojící před lesnickým sektorem v EU a politikou EU v oblasti lesního hospodářství byly od roku 1998 zasaženy mnoha změnami politických souvislostí. Komise ve svém sdělení zdůrazňuje rozšíření EU, přijetí strategických politických cílů EU a události v rámci mezinárodní politiky v oblasti lesního hospodářství a životního prostředí.
2.1.2 S rozšířením EU vzrostla její lesní plocha přibližně o 20 %, lesní zdroje přibližně o 30 % a počet majitelů lesů z 12 milionů na 16 milionů.
Je nezbytné zvýšit institucionální kapacitu na podporu udržitelného lesního hospodářství v nových členských státech. Výzvu představuje především rozvoj forem soukromého vlastnictví a institucionálních struktur.
2.1.3 Význam udržitelného lesního hospodářství byl na summitu o udržitelném rozvoji v Johannesburgu v roce 2002 zdůrazněn jako zdroj udržitelného rozvoje a způsob jak napomoci dosáhnout rozvojových cílů tisíciletí.
Na summitu byl schválen akční plán, který je závazný pro vlády a který zahrnuje několik rozhodnutí týkající se lesů.
2.1.4 Lesnický sektor EU musí čelit stále se zvyšující globalizaci trhu s lesnickými produkty a vysoké koncentraci v lesním hospodářství, která vyžaduje efektivnější produkci dřeva než dříve.
2.1.5 Lesy mají významnou úlohu a poskytují společnosti mnoho výhod.
Udržitelné využívání lesů a environmentální služby, které lesy poskytují, se zároveň staly ještě významnějšími.
Nové výzvy pro lesní hospodářství přinesly především mezinárodní dohody v oblasti životního prostředí, které podepsala EU a její členské země.
2.1.6 Lisabonská Evropská rada schválila v březnu 2000 nový strategický cíl pro EU, a sice stát se nejdynamičtější a nejkonkurenceschopnější znalostní ekonomikou světa, schopnou udržitelného hospodářského růstu s větším počtem lepších pracovních míst a větší sociální soudržností.
Göteborgská Evropská rada schválila v červnu 2001 strategii trvale udržitelného rozvoje EU, která doplňuje lisabonskou strategii a žádá, aby se hospodářská, sociální a environmentální politika EU vzájemně posilovaly.
2.1.7 Mnoho politik, zákonů a opatření EU má přímý vliv na lesní hospodářství.
Jejich kompatibilita a komplementarita se strategií EU v oblasti lesního hospodářství ani provádění této strategie dosud nebyly posouzeny.
2.2 Evropská unie a mezinárodní politika v oblasti lesního hospodářství
2.2.1 V souvislosti se strategií v oblasti lesního hospodářství Rada ve svém usnesení uvedla, že Společenství by mělo být aktivně zapojeno do provádění usnesení ministerské konference o lesním hospodářství a proaktivně se účastnit mezinárodních debat a jednání týkajících se otázek spojených s lesním hospodářstvím, především Mezivládního fóra o lesích v OSN.
2.2.2 Ve svém stanovisku z roku 1999 Evropský hospodářský a sociální výbor uvedl, že EU by měla poskytnout silnou podporu na vytvoření celosvětového, právně závazného nástroje na řízení, ochranu a udržitelný rozvoj všech druhů lesa, který by odpovídal zásadám o lesním hospodářství schváleným v Riu.
Tento cíl je stále významný z hlediska internacionalizace obchodu s lesními produkty, globalizace lesního hospodářství, pokračujícímu úbytku lesů a potřebě chránit práva místního obyvatelstva, které je na lesích závislé.
2.2.3 Pro předcházení nezákonné těžbě dřeva a jeho prodeje přijala Komise akční plán FLEGT (Akční plán EU na zavedení lesního práva, způsobu vládnutí a licenčního schématu obchodu – Forest Law Enforcement, Governance and Trade) a legislativní návrh na vytvoření povolovacího systému FLEGT.
Výbor považuje předcházení nezákonné těžbě dřeva a jeho nezákonnému prodeji za otázku zásadního významu.
Nezákonná těžba dřeva způsobuje environmentální, hospodářské a sociální škody a nezákonně těžené dřevo narušuje obchod s řezivem.
Co se týče předcházení nezákonné těžbě dřeva, důraz by měl být nicméně kladen v prvé řadě na opatření, která je možné přijmout ve spolupráci se zeměmi těžícími dřevo, aby se zpřísnily administrativní postupy a posílila vymahatelnost práva.
To je nejlepší způsob jak vzít v úvahu například národní sociální faktory a vlivy na životní podmínky a blahobyt komunit závislých na lesích.
Zvláštní pozornost by měla být věnována původním přirozeným lesům a jejich diverzitě.
Vyjasnění práv na využívání půdy je základní součástí snah o omezení nezákonné těžby dřeva.
Navržený povolovací systém se nevyhýbá potřebě zpřísnit tato opatření.
2.2.4 Vzrostl vliv mezinárodní hospodářské, sociální a environmentální politiky a dohod OSN v oblasti životního prostředí na lesy v EU a rámec činnosti v oblasti lesního hospodářství.
V rámci úmluvy OSN o biologické rozmanitosti byl v roce 2002 přijat širší pracovní program pro lesní biologickou rozmanitost.
V rámci úmluvy OSN o klimatické změně byla uznána úloha lesů pro absorpci uhlíku při předcházení klimatické změně.
Především Kjótský protokol představuje pro lesní hospodářství jak nové výzvy, tak nové příležitosti.
Udržitelné lesní hospodářství může výrazně ovlivnit plnění závazků stanovených v mezinárodních dohodách o životním prostředí.
Je žádoucí, aby EU zvolila koordinovaný a konvergentní přístup v mezinárodní environmentální, hospodářské a sociální politice a ve svých vlastních politikách, který by vytvořil rovnováhu mezi různými rozměry udržitelného lesního hospodářství a respektoval různé využití lesů.
2.2.5 Ministerská konference o ochraně lesů v Evropě (Ministerial Conference on the Protection of Forests in Europe, MCPFE) je na celoevropské úrovni nejdůležitějším fórem pro projednávání politiky v oblasti lesního hospodářství a podařilo se jí vytvořit účinný rámec na podporu hospodaření s lesy a jejich vyžívání, udržitelné z hlediska hospodářského, ekologického, sociálního a kulturního.
2.3 Strategie EU a národní politiky členských států v oblasti lesního hospodářství
2.3.1 Na 4. ministerské konferenci o ochraně lesů v Evropě, která se konala ve Vídni ve dnech 28.- 30. dubna 2003), byl zdůrazněn význam národních programů v oblasti lesního hospodářství pro rozvoj spolupráce mezi lesnickým sektorem a ostatními sektory.
Ministerská konference uznala národní program v oblasti lesního hospodářství za participativní, holistický, meziodvětvový a opakující se postup vytváření politiky, jejího provádění, monitorování a hodnocení na národní a/nebo subnárodní úrovni, jehož účelem je přikročit k dalšímu pokroku v udržitelném hospodaření s lesy, jak bylo stanoveno v Helsinkách, a přispět k udržitelnému rozvoji.
2.3.2 Národní programy pro lesy jsou v souladu se zásadou subsidiarity klíčovým způsobem provádění cílů strategie EU v oblasti lesního hospodářství.
Národní programy pro lesy jsou holistické a víceodvětvové rámcové programy, které berou v úvahu dopad lesnického sektoru na ostatní odvětví a dopad ostatních odvětví na lesnický sektor.
Národní programy pro lesy mohou uvážit a vyvážit víceúčelové využití lesů a očekávání společnosti tím, že přihlédnou ke specifickým národním rysům.
Národní programy pro lesy tvoří soudržnost a důslednost mezi národními politikami a s mezinárodními závazky.
Mělo by se provést hodnocení těchto programů, aby se ukázalo, zda plní stanovené cíle.
2.3.3 Mezinárodní závazky týkající se politiky v oblasti životního prostředí a lesního hospodářství, do kterých EU a její členské státy vstoupily, mohou být v lesnickém sektoru prováděny nejlépe pokud budou začleněny do národních programů pro lesy.
2.3.4 Na doporučení MCPFE by EU měla podpořit vytvoření návrhu národních programů pro lesy a podpořit tak udržitelné lesní hospodářství a holistický přístup k jeho rozvoji a politice v členských státech a ve Společenství.
2.4 Politika rozvoje venkova a lesní hospodářství
2.4.1 Hlavním nástrojem provádění strategie v oblasti lesního hospodářství na úrovni Společenství je politika rozvoje venkova. Během období let 2000-2006 bylo v rámci politiky rozvoje venkova přiděleno 4,8 mld.
EUR na opatření v lesním hospodářství. Polovina byla použita na zalesnění zemědělské půdy a polovina na ostatní opatření.
2.4.2 Zvláštní zpráva Evropského účetního dvora č. 9/2004 týkající se opatření v lesním hospodářství v rámci politiky rozvoje venkova uvedla, že Komise ani členské státy nepřijímají zodpovědnost za posouzení přínosu projektů k plnění strategie EU v oblasti lesního hospodářství.
1257/1999, čl. 29) stanoví, že podpora pro lesní hospodářství, kterou poskytují členské státy v rámci politiky rozvoje venkova, musí být založena na národních nebo subnárodních programech pro lesní hospodářství nebo na nástrojích jim odpovídajících.
V některých členských státech jsou národní programy teprve vytvářeny a fungují teprve v několika zemích.
2.4.4 Hodnocení lesnických opatření prováděných v rámci politiky rozvoje venkova je omezeno nedostatkem dat, které má Komise o lesnických opatřeních ve členských státech.
Neexistuje žádný účinný systém na monitorování lesnických opatření v členských státech financovaných ze zdrojů EU.
2.4.5 Ačkoliv se výrazný podíl financování využívá na opatření pro zalesňování, nebyly stanoveny žádné operační cíle týkající se způsobu využití opatření pro zalesňování v rámci strategie v oblasti lesního hospodářství, především pokud vezmeme v úvahu environmentální cíle.
2.4.6 Mnoho generálních ředitelství a oddělení Komise je zapojeno do postupu schvalování plánů a operačních programů rozvoje venkova i do schvalování lesnických opatření.
Složitost rozhodování omezila rozsah, ve kterém je politika rozvoje venkova využívána při provádění strategie EU v oblasti lesního hospodářství.
2.4.7 Je nutné objasnit zda by místo podpory zalesňování nebylo účinnější soustředit prostředky EU na podporu trhu se dřevem, na systém odměňování ekologických služeb, na výzkum, školení a informovanost a na opatření na rozvoj venkova, aby se zajistilo dlouhodobé zlepšení podmínek a zaměstnanosti v lesnickém sektoru a v ekologických službách, které lesy poskytují.
2.4.8 Dále je třeba mít na paměti, že lesní hospodářství a produkce dřeva je odvětví založené na trhu a že tvoří součást otevřeného sektoru hospodářství.
Vnitřní trh EU bude účinně fungovat pouze pokud nebude konkurenceschopnost na trhu se dřevem narušena podpůrnou politikou.
2.5 Ochrana lesů a ekologických služeb, které poskytují
2.5.1 Činnosti v lesním hospodářství by měly být ekonomicky, ekologicky, sociálně a kulturně udržitelné.
Ochrana lesů, monitorování jejich stavu, náprava škod a ochrana ekologických služeb, které poskytují, jsou důležitými aspekty udržitelného lesního hospodářství.
Je třeba chránit udržitelné využívání lesů tím, že se zajistí jejich obnova.
2.5.2 Klíčovým cílem pro lesy v EU je udržet jejich zdraví a vitalitu tím, že budou chráněny před látkami znečišťujícími ovzduší, lesními požáry a dalšími škodlivými činiteli organické (choroby, hmyz) či neorganické povahy (eroze).
2.5.3 Okolo 0,4 mil. ha lesa v EU je každoročně zasaženo požárem.
Lesní požáry představují závažný problém především v členských státech na jihu.
Kromě prevence lesních požárů shromáždilo Společenství data o požárech a sledovalo jejich velikost a příčiny.
Společenství stanovilo rámec pro systematický sběr dat o rozsahu a původu lesních požárů.
Tento systém se používá na hodnocení a monitorování opatření přijatých členskými státy a Komisí na prevenci lesních požárů.
Ochrana lesů a životního prostředí v EU nemůže být úspěšná pokud nebude stanoven účinný postup pro monitorování lesních požárů a jejich prevenci.
2.5.4 Hlavními právní předpisy, které se týkají udržování zdraví a vitality lesů, jsou směrnice o ochraně rostlin, směrnice o uvádění reprodukčního materiálu lesních dřevin na trh a rámcové nařízení o monitorování lesů a environmentálních interakcí (Forest Focus).
2.5.5 Nařízení Forest Focus stanoví rámec programu Společenství na stálé monitorování zdraví lesů a programů na prevenci lesních požárů a na rozvoj a diverzifikaci monitorovacích systémů.
Cílem je poskytovat spolehlivá a porovnatelná data o stavu lesů a o škodlivých faktorech ovlivňujících lesní ekosystémy v EU.
2.5.6 Data týkající se lesní biologické rozmanitosti, lesních zdrojů, sekvestrace uhlíku, uhlíkového cyklu a lesnických produktů a ochranných účinků jsou již shromažďována v rámci mezinárodních dohod, ve FAO (Organizace pro potraviny a zemědělství – Food and Agricultural Organisation), ve výboru pro lesní hospodářství Hospodářské komise OSN pro Evropu, v EUROSTATu a v MCPFE.
Při vytváření monitorovacích systémů Společenství je důležité čerpat z národních, celoevropských a celosvětových monitorovacích systémů, které již existují nebo jsou připravovány, a zajistit ochranu soukromí vlastníků půdy při využívání dat a jejich zveřejňování.
2.5.7 Směrnice Společenství o ochraně rostlin obsahuje opatření na ochranu rostlin nebo produktů rostlinného původu před škodlivými látkami a opatření na hubení škůdců.
Směrnice o ochraně rostlin také stanoví standardy pro mezinárodní trh s výrobky ze dřeva a výsadbovým materiálem.
Klimatická změna zvyšuje riziko šíření a rozmnožování rostlinných škůdců.
Pro ochranu zdraví lesa a prevenci šíření hlavních lesních škůdců na území EU je nezbytné zajistit dostatečně přísná pravidla na ochranu rostlin a účinnou kontrolu.
Taková opatření by však neměla vést k opatřením narušujícím trh plynoucím z využití směrnice jako bezcelní bariéry obchodu.
2.5.8 Lesy a jejich biologická rozmanitost tvoří důležitou součást evropského přírodního prostředí.
Ochrana lesní biologické rozmanitosti je klíčovým aspektem environmentální politiky Společenství.
Strategie v oblasti lesního hospodářství uvádí, že zachování lesní biologické rozmanitosti může být v Unii dosaženo do velké míry prostřednictvím vhodných opatření na hospodaření s lesy.
Biologickou rozmanitost je také možné chránit prostřednictvím udržitelného lesního hospodářství zakládáním lesních chráněných území.
V souladu se zásadou subsidiarity jsou členské státy zodpovědné za přiměřené začleňování otázek spojených s biologickou rozmanitostí do národních programů pro lesy nebo odpovídajících nástrojů.
2.5.9 Nejdůležitějšími právními předpisy týkajícími se lesní biologické rozmanitosti jsou směrnice o stanovištích (92/43/EHS) a směrnice o ptácích (79/409/EHS).
Ochrana ohrožených druhů a stanovišť byla na úrovni Společenství dosažena vytvořením soustavy zvláštních chráněných lokalit Natura 2000.
Při správě a řízení území soustavy Natura 2000 je třeba bát v úvahu společenské, hospodářské a informační předpoklady, finanční důsledky i specifické místní a regionální rysy.
2.5.10 Začlenění ochrany lesní biologické rozmanitosti do provádění trvale udržitelného užívání lesa na jeho celé ploše a soustava Natura 2000 jsou základním předpokladem pro dosažení cíle zachování biologické rozmanitosti a plnění závazných mezinárodních dohod.
2.5.11 Na úrovni Společenství je zachování lesní biologické rozmanitosti je dále řízeno strategií Evropského společenství pro biologickou rozmanitost (European Community biodiversity strategy, COM(1998) 42).
Sdělení o strategii pro biologickou rozmanitost zdůrazňuje, že je důležité vyváženým způsobem přihlédnout k potřebě zajistit zachování a rozvoj biologické rozmanitosti v lesích, k potřebě udržovat zdraví lesů a ekologickou rovnováhu a k udržitelné produkci surovin pro zboží a služby, které potřebuje lesní hospodářství a společnost.
Je zde dále uvedeno, že činnost na rozvoj a zachování lesní biologické rozmanitosti by měla být součástí strategie EU v oblasti lesního hospodářství.
2.5.12 Vzrostla poptávka po environmentálních službách, které lesy poskytují, a očekávání společnosti s nimi spojená.
Udržování a rozvoj sociálních úloh a úloh spojených s volným časem, které lesy mají, je důležitým aspektem udržitelného lesního hospodářství.
Měla by být posílena spolupráce s nevládními a spotřebitelskými organizacemi, aby lesní hospodářství mohlo dodávat produkty a poskytovat služby a aplikace, které odpovídají potřebám občanů.
Veřejnost a majitelé lesů musí být informováni o dopadu své činnosti na životní prostředí a o dostupných udržitelných přístupech.
Aby bylo možné vyjádřit celkovou ekonomickou a společenský význam lesních služeb, musí být ve všech členských státech sestaveny celkové bilance těchto služeb.
2.5.13 Hospodaření s lesy a jejich využívání v zemích EU je již po dlouhou dobu regulováno různými způsoby v rámci lesnické politiky.
Je důležité respektovat právo vlastníků lesů rozhodnout o využití svých lesů a lesních zdrojů v souladu s právními předpisy a se zásadami udržitelného užívání lesa.
Pokud poskytování sociálních a environmentálních výhod překročí zákonný rámec hospodaření s lesy a bude mít negativní vliv na rentabilitu lesního hospodářství a na právo majitelů lesů rozhodovat o svém lesním majetku, budou se muset zřídit vhodné systémy finančního vyrovnání resp. odměn.
2.5.14 Environmentální služby a další výhody získané z lesů jsou produkty vlastníků lesů a měly by tak být hodnoceny.
Musí být umožněno ohodnotit environmentální služby poskytované lesy a měly by být vytvořeny operační modely, které podpoří jejich produkci na dobrovolném a tržně orientovaném základě.
2.6 Lesy a klimatická změna
2.6.1 Lesy (včetně lesní půdy) jsou významnými pohlcovači CO2 a rezervoáry uhlíku.
Ukládáním uhlíku zpomalují skleníkový efekt a globální oteplování.
Udržováním produktivity lesů a zajištěním jejich obnovy lze chránit jejich důležitou úlohu pohlcovačů uhlíku.
2.6.2 Výrobky ze dřeva mohou nahradit výrobky, které jsou škodlivější z hlediska klimatické změny.
Podpora používání dřeva může pomoci zvýšit množství uhlíku uloženého ve výrobcích.
Vyšší využití energie ze dřeva může pomoci oddálit použití fosilních paliv a snížit poškození atmosféry, které způsobují.
2.6.3 Klimatická změna dále ovlivňuje ekosystémy a základní podmínky pro provozování lesního hospodářství.
Dobře obhospodařovaný les představuje základ pro adaptaci na klimatickou změnu.
Vzhledem k dlouhému časovému rámci, který lesní hospodářství vyžaduje, je nutné zahájit adaptaci na klimatickou změnu včas.
Lesní hospodářství může také klimatickou změnu využít a vytvořit pozitivní důsledky pro společnost a předcházení klimatické změně.
Vzhledem k velké rozmanitosti lesních ekosystémů a činností v lesním hospodářství v EU má největší smysl řídit adaptaci na národní úrovni.
Na úrovni Společenství je možné poskytovat podporu na výzkum adaptace na klimatickou změnu a na rozvoj informačních systémů.
2.7 Konkurenceschopnost lesnického sektoru EU a podpora zaměstnanosti v lesním hospodářství
2.7.1 Lesnický sektor je jedním z nejdůležitějších sektorů hospodářství EU.
Lesnický sektor (především lesní hospodářství) je náročný na pracovní sílu a představuje tak důležitý zdroj zaměstnanosti.
Malé a střední lesnické podniky jsou obzvláště důležité pro vitalitu venkovských oblastí a jejich úroveň zaměstnanosti.
Lesní hospodářství, dřevozpracující průmysl a související odvětví zaměstnávají přibližně 3,4 milionu osob a jejich roční hodnota produkce je přibližně 356 miliard EUR .
2.7.2 Vliv lesního hospodářství na zaměstnanost se neomezuje pouze na dřevozpracující průmysl, ale sahá i k produktům lesa, které nejsou ze dřeva, a k jiným biologickým produktům lesa.
Lesní produkty, které nejsou ze dřeva, jako např. korek, houby a lesní plody, a ekologická turistika a činnost spojená s lovem, jsou významným zdrojem příjmů.
Nová pracovní místa a zdroje příjmů mohu být dále vytvářeny rozvojem ekologických a rekreačních služeb, které lesy poskytují.
2.7.3 Při provádění strategie v oblasti lesního hospodářství bylo možné efektivně prosazovat otázky spojené s ochranou životního prostředí.
Rozvoj environmentálních opatření je také výrazně podporován silnou politikou EU v oblasti životního prostředí.
V souladu se strategií trvale udržitelného rozvoje EU schválenou na zasedání Evropské rady v Göteborgu a s lisabonskou strategií by lesnický sektor a dřevozpracující průmysl měl být rozvíjen tak, aby hrál skutečnou roli při realizaci cílů stanovených pro konkurenceschopnost, hospodářský růst, zaměstnanost a sociální soudržnost.
2.7.4 Ačkoliv rovnováha mezi různými využitími se může hodně lišit podle země nebo regionu, produkce dřeva je i nadále nejdůležitější činností lesního hospodářství, ačkoliv pouze asi 60 % ročního přírůstku lesů se vytěží.
Využití zdrojů dřeva v EU je možné zvýšit, aniž by byla ohrožena udržitelnost produkce dřeva a dalšího využití lesa.
Efektivnější využití lesních zdrojů EU umožní zvýšit počet pracovních míst v sektoru a kapacitu lesního hospodářství a soběstačnost EU v produktech lesního hospodářství.
2.7.5 Konkurenceschopnost lesního průmyslu se zabývalo specifické sdělení a jeho vyhodnocení.
Důležité však je, aby lesnictví a dřevozpracující průmysl koordinovaly své činnosti v lesnickém sektoru.
2.7.6 EU potřebuje atraktivní dřevozpracující průmysl.
To vyžaduje spolupráci mezi sektorem lesnictví a místními komunitami, aby se zvýšila úroveň kvalifikace v sektoru.
Zajištění udržitelnosti a dodávek surovinové základny z lesů je základním požadavkem výroby v lesním průmyslu.
2.7.7 Trvale udržitelné hospodaření s lesy má sloužit jako základ pro konkurenceschopný lesní průmysl, a proto musí být nalezeny způsoby, jak může být lesnictví ekonomickou činností schopnou růstu.
2.7.8 Efektivnost, rentabilita a konkurenceschopnost lesního hospodářství a produkce dřeva v EU by měla být posuzována odděleně od konkurenceschopnosti lesního průmyslu.
Strategie v oblasti lesního hospodářství nezdůrazňuje odpovídajícím způsobem ekonomický význam lesů a například fungování trhu se dřevem.
Udržení a zvýšení konkurenceschopnosti znamená zvýšení rentability lesního hospodářství, vytváření příznivých provozních podmínek pro efektivní využívání lesních porostů užívaných pro obchodní účely a rozvoj metod produkce dřeva.
Výnosná produkce dřeva umožní investovat do zajištění ekologické a ekonomické udržitelnosti lesů a jejího rozvoje.
To však nesmí jít na úkor udržitelnosti užívání lesa z ekologického a sociálního hlediska.
Je zde proto značná potřeba výzkumu, aby byly objasněny vlivy stále více mechanizovaného hospodaření s lesy na ekologické a sociální složky a zabránilo se negativním dopadům.
2.7.9 Maximalizace multifunkčního využití lesů vytváří přidanou hodnotu a zvyšuje udržitelnost jak soukromého sektoru, tak hospodářství jako celku.
Zdroje, zvláště pro výzkumné a rozvojové činnosti, by se měly soustředit na rozvoj nových využití lesů a jejich zdrojů surovin a na vytvoření efektivních trhů pro výrobky a služby v lesnictví.
2.8 Podpora využití dřeva
2.8.1 Dřevo je obnovitelná recyklovatelná surovina, v jehož produktech je uloženo značné množství uhlíku, a tím se zpomaluje globální oteplování.
Energii lesa lze využít jako náhradu výroby ekologicky škodlivější energie z neobnovitelných zdrojů energie.
2.8.2 Je třeba vytvořit dlouhodobou strategii na podporu využití dřeva, která se musí soustředit mezi jiným na překážky využití dřeva v právních předpisech a normách, na činnosti výzkumu a vývoje, na inovační způsoby využití dřeva, na zvyšování kvalifikace a na komunikaci a informace.
2.8.3 Energie získaná ze dřeva by se měla propagovat jako součást strategie EU na podporu inovačních forem energie a akčního plánu pro biomasu.
Trh s energií získanou ze dřeva se musí rozvíjet na základě poptávky.
Podpora využití energie získané ze dřeva by měla vzít v úvahu potřebu surovin pro dřevozpracující průmysl.
2.8.4 Při definování úlohy lesního hospodářství a podmínek, za kterých funguje, je také důležité uznat, že udržitelné využití obnovitelných přírodních zdrojů má klíčový význam pro konkurenceschopnost a udržitelnost hospodářství.
Strategie trvale udržitelného rozvoje EU a politika životního prostředí EU, zvláště strategie udržitelného využívání přírodních zdrojů, musí vzít v úvahu zvláštní roli obnovitelných přírodních zdrojů při budování udržitelnější společnosti.
2.9 Rozvoj kapacity a kvalifikace v lesnickém sektoru
2.9.1 Vlastnictví lesů v Evropě má širokou základnu.
Stát, společnosti ve veřejném vlastnictví a velké podniky vlastní velké lesní plochy, zatímco vlastnictví soukromých rodin mají malou rozlohu.
Státní lesnictví může hrát důležitou úlohu jak při výrobě dřeva, tak především při poskytování sociálních a ekologických služeb.
2.9.2 Je důležité rozvíjet kvalifikaci všech stran zúčastněných v lesnickém sektoru (např. zaměstnanců, průmyslu, vlastníků lesa, poradních organizací a poskytovatelů služeb, veřejných lesnických orgánů) a jejich schopnosti čelit výzvám budoucnosti.
Jedním aspektem tohoto úsilí je zlepšování podmínek a kapacity vlastních organizací zainteresovaných stran a rozvíjení praktických opatření.
Je třeba zlepšit spolupráci mezi lesnickým sektorem a občanskou společností, aby bylo možno vyvinout udržitelné lesní hospodářství.
2.9.3 Přibližně 60 % lesa v EU je v soukromém vlastnictví asi 16 milionů majitelů.
Pro rodiny musí být zajištěny rovné podmínky s ohledem na udržitelné lesní hospodářství, produkci dřeva a přístup na trh.
Sdružení vlastníků lesa se ukázala jako efektivní způsob poskytování informací o udržitelném lesní hospodářství a jako základ pro jeho provádění v praxi.
Rozvoj sdružení vlastníků lesa umožnil také bojovat proti rozdrobení vlastnictví lesa.
2.10 Certifikace lesů
2.10.1 Certifikace lesů je dobrovolný tržní postup na podporu udržitelného lesního hospodářství a informování zákazníků a jiných skupin zainteresovaných stran o jejich povinnostech v udržitelném lesním hospodářství.
Certifikaci lesů lze využít na podporu jiných činností na rozvoj udržitelného lesního hospodářství.
Plány certifikace lesů musí respektovat zásadu dobrovolnosti a zásady důvěryhodnosti, otevřenosti, rentability a nediskriminace a možnost účasti různých zainteresovaných stran.
2.10.2 Je důležité, aby certifikace lesů zůstala dobrovolným nástrojem.
Neměla by být zavedena pravidla na úrovni EU, která by ve skutečnosti zrušila dobrovolný charakter certifikace a uložila by vlastníkům lesa a jiným zúčastněným stranám závazné požadavky na správu lesa, které jsou na vyšší úrovni, než obecné právní předpisy.
2.10.3 Protože certifikace lesů je tržně orientovaný nástroj, úloha EU nebo národních vlád je omezena na podporu iniciativ soukromého sektoru a nevládních organizací, které certifikaci lesů napomáhají.
Vlády však nemohou hrát vedoucí úlohu v procesu certifikace lesů.
2.10.4 EU musí zajistit, aby vnitřní trh fungoval bez omezení.
Z pohledu lesnického sektoru je důležité, aby vláda nepodporovala svými akcemi jeden určitý plán certifikace lesů.
Trh musí nabízet alternativy a a musí existovat volná konkurence.
Úkolem vlády je zajistit, aby nevznikaly žádné umělé překážky obchodu.
2.11 EU a výzkum v oblasti lesního hospodářství
2.11.1 Sektor lesnictví může vyhovět těmto požadavkům jako např. ve vztahu ke konkurenceschopnosti a udržitelnému rozvoji, pouze rozvojem nových inovačních postupů, výrobních metod a produktů.
Musí být posílena úloha výzkumných a rozvojových činností spojených s lesním hospodářstvím v lesnictví a rozvojové činnosti v současných a budoucích rámcových programech pro výzkum.
2.11.2 7. rámcový program pro výzkum pokrývá období 2007 – 2013.
Evropské technologické platformy jsou novým nástrojem pro přípravu a provádění rámcového programu.
Konfederace evropského papírenského průmyslu (CEPI), Evropská konfederace dřevozpracujícího průmyslu (Cei-Bois) a Konfederace evropských vlastníků lesů (CEPF) předložily Komisi společnou iniciativu pro technologickou platformu sektoru lesnictví ("Inovační a udržitelné využití lesních zdrojů").
2.11.3 Podíl zamýšlených výzkumů dopadů klimatické změny, zdravotního stavu lesů, jakož i odpovídajících systémů monitorování je třeba zvýšit.
Prostřednictvím výzkumných aktivit a následnou výměnou informací by EU měla zvyšovat znalosti a ochotu majitelů lesů k přizpůsobení svých lesů klimatické změně.
2.12 Koordinace otázek souvisejících s lesy
2.12.1 Nezbytným předpokladem řízení otázek týkajících se lesního hospodářství a zavádění opatření v lesním hospodářství je efektivní koordinace mezi těmi oblastmi politiky, které mají vliv na lesy a lesní hospodářství.
Cílem Společenství by mělo být více než dosud přihlížet k účinkům svých rozhodnutí v různých politických oblastech na lesní hospodářství.
2.12.2 Evropský hospodářský a sociální výbor schvaluje práci skupiny InterService týkající se lesního hospodářství v Komisi, která zlepšila koordinaci otázek týkajících se lesů a lesního hospodářství.
Avšak zlepšení koordinace a vyjasnění odpovědností vyžaduje jeden orgán, který by byl zodpovědný za koordinaci zavádění, výměnu informací a interakci mezi různými GŘ i za komunikaci s lesnickými orgány ve členských státech a s odpovídajícími skupinami zainteresovaných subjektů a jejich informovanost.
Je nezbytné zajistit, aby koordinace byla prováděna na dostatečně vysoké úrovni.
Je třeba zajistit, aby Společenství mělo dostatek zaměstnanců a jiných zdrojů pro provádění opatření na podporu udržitelného rozvoje.
2.12.3 Jak Stálému lesnickému výboru, tak Poradnímu výboru pro lesnictví a korek musí být poskytnuty odpovídající zdroje pro jejich práci.
Prostor pro zainteresované skupiny, které se zúčastní rozhodování na pravidelných schůzích poradních výborů musí být rozšířen.
Expertizy lesnictví v členských státech musí být posíleny v jiných pracovních skupinách Rady a především ve výboru STAR (Řídící výbor zemědělských struktur a rozvoje venkova), když jsou projednávány otázky týkající se lesnictví.
Koordinace činností prováděných výbory a pracovními skupinami zabývajícími se otázkami lesnictví by měla být efektivní s ohledem jak na otázky lesního hospodářství uvnitř Společenství, tak na mezinárodní otázky.
Schůze poradních výborů a pracovních skupin by se měly organizovat tak, aby GŘ projednávající otázky, které se týkají lesního hospodářství (zemědělství, energie, životní prostředí, podnikání, výzkum), vedla diskuse s klíčovými zainteresovanými skupinami (majitelé lesů a pozemků, lesnický průmysl, nevládní organizace a jiné zainteresované strany).
2.12.4 Při provádění mezinárodních závazků je důležité vyjasnit hranici pravomocí mezi Společenstvím a členskými státy a respektovat zásadu subsidiarity.
Členské státy a Komise koordinují své postoje k mezinárodním otázkám v pracovní skupině pro lesní hospodářství v Radě.
Postavení této pracovní skupiny by mělo být posíleno a měla by mít formální a koherentní roli.
3. Akční plán na posílení realizace strategie v oblasti lesního hospodářství
3.1.1 Na podporu udržitelného rozvoje je třeba najít efektivnější způsob rozvoje udržitelného lesního hospodářství a využití potenciálu lesů.
Výbor podporuje akční plán navržený Komisí, který by sloužil jako koordinační nástroj a referenční rámec pro opatření k implementaci v sektoru lesnictví.
3.1.2 EHSV doporučuje, aby Komise společně s členskými státy sestavila jasnou vizi a strategické cíle pro lesy v EU, které by odpovídaly evropskému modelu lesního hospodářství.
Ty by měly být založeny na rozhodnutích týkajících se lesů v Deklaraci z Ria a v Agendě 21 ratifikovaných na světovém summitu o udržitelném rozvoji v Johannesburgu (WSSD).
Tam bylo potvrzeno, že udržitelné hospodaření s lesy je aspektem trvale uržitelného rozvoje.
Dále by činnost Společenství vztahující se k lesnímu hospodářství měla zvýšit přínos lesů k vytvoření udržitelné společnosti a k celkovým rozvojovým cílům, včetně lisabonské strategie, göteborgské dohody a rozvojových cílů tisíciletí.
3.1.3 Na základě doporučení v tomto stanovisku by požadovaná vize měla obsahovat minimálně tyto body. Evropské lesy a lesní a dřevozpracující hospodářství budou klíčovým faktorem přispívajícím k udržitelné evropské společnosti.
Tržně orientované, ekonomicky živé a konkurenceschopné lesní a dřevozpracující hospodářství, které posiluje regionální hospodářské sítě, a sektor lesnictví poskytují pracovní příležitosti a živobytí a mohou mít obzvláštní dopad na regionální hospodářství a rozvoj.
Lesy jsou nepostradatelným základem pro služby obecného zájmu ataké hrají důležitou úlohu z hlediska rekreačních hodnot, kultury a životního prostředí.
Evropský dřevozpracující sektor poskytuje inovační know-how a rozvinutou technologii a zvyšuje blahobyt obyvatel.
EU by měla aktivně přispívat k mezinárodním procesům souvisejícím s lesním hospodářstvím v souladu s rozhodnutími WSSD a UNFF (United Nations Forest Forum – fórum Spojených národů o lesích).
3.1.4 Strategické cíle akčního plánu by se měly zakládat na zásadách koordinace a přidané hodnoty k současné lesnické politice týkající.
Dřevozpracující sektor by měl být uznán za nezávislý a mělo by se provést předběžné vyhodnocení všech aktuálních souvisejících politik a opatření.
3.1.5 Akční plán pro udržitelné hospodaření s lesy by měl zahrnovat všechny aspekty udržitelného lesního hospodářství a celý produkční řetězec lesního hospodářství.
Aby se zajistilo efektivní využití zdrojů Společenství podle akčního plánu, musí být možné specifikovat, kterým činnostem a opatřením mají být přednostně přiděleny.
3.1.6 Je důležité, aby akční plán zajišťoval, že perspektiva lesního hospodářství bude brána v úvahu při provádění jiných politik Společenství, týkajících se např. životního prostředí, energie, rozvoje venkova a průmyslu tak, aby lesní hospodářství bylo zohledňováno stejným způsobem jako ekonomické, ekologické, sociální a kulturní rozměry udržitelného rozvoje.
3.1.7 V rámci akčního plánu by mělo být rozvíjeno sbírání informací o ekologických službách a jejich ohodnocení.
Plán by měl podporovat rozvoj inovačních a tržně fungujících modelů pro poskytování lesnických ekologických služeb.
Měly by být prozkoumány možnosti tržních platebních systémů, které by kompenzovaly ekologické služby mimo lesní hospodářství (např. ochrana vodních zdrojů, sekvestrace uhlíku) poskytované majiteli lesů.
3.1.8 Na prvním místě by mělo být vytvoření optimálního prostředí pro zajištění konkurenceschopnosti a ekonomické životaschopnosti lesnického sektoru.
Akční plán by měl specifikovat způsoby podpory inovačních funkčních modelů, které vytvářejí přidanou hodnotu v lesnictví a způsoby napomáhání obchodním iniciativám v lesnického sektoru.
To by mělo zahrnovat pravidla pro zavedení vizuálního přehledu výměny dřeva v Evropě, který by poskytoval okamžitý, celkový a transparentní obraz ekonomických trendů (nabídky a poptávky) ohledně typů dřeva, ke kterému by majitelé lesů měli kdykoliv přístup (na internetu).
3.1.9 Klíčovým prvkem akčního plánu musí být podpora používání dřeva a jiných produktů lesů jako obnovitelných a ekologicky příznivých materiálů.
Je třeba navrhnout informační a komunikační program o dřevě a jiných produktech lesa a realizovat ho v rámci akčního plánu.
Akční plán musí také vzít v úvahu využití dřeva jako obnovitelného zdroje energie.
3.1.10 Akční plán musí navíc podporovat výzkum a rozvoj lesů.
Jedním aspektem takové činnosti by bylo zahrnutí velkých projektů lesnického výzkumu do 7. rámcového programu EU pro výzkum a podpora iniciativy technologické platformy sektoru lesnictví.
Vědecké studie (výzkumné kontrakty) prováděné společně s fakultami významných evropských lesnických univerzit by měly zjistit, kolik zaměstnanců je požadováno evropským lesnickým sektorem a jakou by měli mít kvalifikaci, aby sektor fungoval efektivně na udržitelném základě šetrném k přírodě v souladu se zákony, nařízeními a požadavky na certifikaci.
Měla by být vypracována také studie o lesnických seskupeních.
3.1.11 Akční plán by se měl také pokusit stanovit, jak vlastní úsilí EU může podporovat proces ministerské konference o evropském lesnictví a provádění rozhodnutí, která na ní byla přijata.
Zvláště akční plán by měl posílit zavádění národních lesnických programů v souladu s obecným přístupem formulovaným na ministerské konferenci o evropském lesnictví.
3.1.12 Akční plán by měl zavést výměnné programy pro lesnické zaměstnance mezi zeměmi tak, aby byli informováni o silných a slabých stránkách národních systémů, a rozvíjeli tak nové přístupy ke své práci doma.
3.1.13 Jedním aspektem akčního plánu by mělo být identifikování praktických způsobů, jak zlepšit koordinaci a komunikaci s ohledem na rozhodování EU týkající se lesů.
Evropská informační a komunikační platforma, která je určená k tomu, aby se lidé cítili blíž Evropě, by měla spojit mnoho různých a zajímavých činností evropského lesnického sektoru a informovat o nich přímo jednotlivé zainteresované strany v sektoru lesnictví v jednotlivých zemích a regionech.
3.1.14 Provádění akčního plánu také vyžaduje určení zodpovědnosti a přidělení přiměřených prostředků.
3.1.15 Ústředním tématem akčního plánu musí být opatření pro růst a zachování biologické rozmanitosti v lesích.
Biologická rozmanitost musí být na jedné straně navíc podporována speciálními podpůrnými programy (např. prémie Natura 2000) v chráněných oblastech, nebo je nutno zvyšovat povědomí a akceptaci u obyvatelstva, majitelů lesů a svazů.
K zajištění biologické rozmanitosti na zbývající lesní ploše musí být na druhé straně vypracována sada nástrojů zaručujících, že v lesích se zachová a zlepší druhová rozmanitost charakteristická pro les.
Dále musí být rovněž podporováno zřizování plně chráněných oblastí.
Na základě zvláštních povinností by tyto aktivity měly klást největší důraz na státní lesy, zatímco pro soukromé lesy musí být vytvořeny odpovídající systémy odměn.
3.1.16 Pro posouzení účinnosti přijatých opatření a nástrojů je nezbytné rozšířit různé systémy monitorování v akčním plánu a integrovat je do jednoho celkového konceptu.
Je tedy nutné zmapovat, prozkoumat a monitorovat lesní biologickou rozmanitost uvnitř chráněných oblastí i mimo ně.
Právě tak nezbytné jsou pravidelné a obšírné průzkumy situace v lesích.
Výzkumem a monitorováním se přezkoumá, do jaké míry mohou lesnická opatření přispět k zachování biologické rozmanitosti.
4. Závěry
4.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) je přesvědčen, že strategie v oblasti lesního hospodářství a její provádění by i nadále mělo být založeno na zásadě subsidiarity a na koncepci ekonomicky, ekologicky, sociálně a kulturně udržitelného lesního hospodářství.
4.2 EHSV zdůrazňuje, že při provádění strategie v oblasti lesního hospodářství by se měla věnovat pozornost tomu, aby sjednotila své cíle s lisabonskou a göteborgskou strategií EU.
4.3 EHSV je přesvědčen, že Evropská unie by měla důsledně pracovat na dosažení celosvětové, právně závazné dohody o správě, ochraně a udržitelném rozvoji všech druhů lesa, která by odpovídal zásadám o lesním hospodářství schváleným na Konferenci OSN o životním prostředí a rozvoji v roce 1992, a zdůrazňuje zavádění návrhů opatření přijatých na Mezivládním panelu o lesích a na Mezivládním fóru o lesích.
EHSV také zdůrazňuje, že Evropská unie musí učinit kroky k zajištění toho, aby existující postupy a nástroje na podporu udržitelného lesního hospodářství byly plně zohledněny v mezinárodních dohodách o životním prostředí.
4.4 EHSV poznamenává, že ministerské konference, které diskutují o ochraně evropských lesů, musí hrát důležitou úlohu ve spolupráci v oblasti lesnictví mezi evropskými zeměmi a že rozhodnutí přijatá na těchto konferencích by měla být, kde je to nutné, zahrnuta do strategie v oblasti lesního hospodářství EU.
4.5 EHSV poukazuje na pozitivní dopad sektoru lesnictví na zaměstnanost a vitalitu venkovských oblastí a na rozvoj obchodní činnosti na venkově.
Lesnická opatření prováděná v kontextu politiky rozvoje venkova by se měla zakládat na národních programech pro lesy a ty by měly sledovat dosažení cílů strategie v oblasti lesního hospodářství EU.
EHSV také vyzývá, aby byly vytvořeny systémy na monitorování opatření v oblasti lesního hospodářství v členských státech zavedených podle směrnice o rozvoji venkova a spolufinancovaných EU a monitorování jejich dopadu.
EHSV zdůrazňuje, že podpora poskytovaná lesnímu hospodářství na základě politiky rozvoje venkova by neměla narušovat konkurenci a trhu se dřevem a jinými produkty lesa.
4.6 EHSV zdůrazňuje pozitivní vliv, který má les na zdraví člověka, na vzpružení ducha a odpočinek pracujících.
Z toho důvodu vyzývá členské státy, aby dodržovaly zásadu dostupnosti přírodních zdrojů veřejnosti, zaručily volný přístup všech občanů do lesů a zároveň stanovily zodpovědnost veřejnosti ohledně dodržování pravidel pohybu v lesích určených jejich majiteli, jakož i opatření na ochranu přírody.
4.7 Podle názoru EHSV vyvážené provádění strategie v oblasti lesního hospodářství vyžaduje, aby rozhodnutí přijatá v sféře politiky životního prostředí Evropské unie a cíle rozvoje lesního hospodářství EU byla vzájemně v souladu a doplňovala se.
4.8 EHSV konstatuje, že ochrana lesů a ekologických a sociálních služeb, které poskytují, jsou důležitým aspektem udržitelného lesního hospodářství, a že při ochraně lesů a poskytování ekologických služeb by měly být zdroje věnovány rozvoji funkčních modelům které povzbuzují dobrovolný a tržně orientovaný přístup.
Produkce sociálního a ekologického přínosu, který společnost potřebuje, nemusí nezbytně omezovat vlastnická a rozhodovací práva majitelů nebo ohrožovat rentabilitu lesního hospodářství fungujícího v souladu s právními předpisy a zásadami udržitelného lesního hospodářství.
4.9 EHSV cítí, že je důležité uznat význam lesů a jejich produktů pro regulaci klimatické změny, a EU by měla podporovat výzkumné činnosti a výměnu informací o adaptaci na klimatickou změnu.
4.10 EHSV je toho názoru, že Evropská komise by měla věnovat zvláštní pozornost otázkám, které mohou podpořit úsilí Společenství na vytvoření příznivého prostředí pro udržitelné lesní hospodářství.
EHSV věří, že provádění strategie v oblasti lesního hospodářství a göteborgské a lisabonské strategie vyváženým způsobem vyžaduje větší koncentraci na podporu komerčního využití lesů a na rentabilitu, konkurenceschopnost a zaměstnanost v sektoru lesnictví.
4.11 EHSV je přesvědčen, že je nezbytné podporovat využití dřeva a ostatních produktů lesa jako obnovitelných a ekologicky příznivých surovin a zdrojů energie a že by měla být vypracována dlouhodobá strategie k tomuto cíli.
4.12 EHSV považuje za důležité podporovat schopnost zúčastněných stran rozvíjet udržitelné lesní hospodářství.
EHSV považuje za důležité, aby malým vlastníkům lesů byla dána možnost rozvíjet své vlastní lesní hospodářství udržitelným způsobem posílením organizací zastupujících soukromé vlastníky lesa.
Je nezbytné zvýšit institucionální kapacitu na podporu udržitelného lesního hospodářství v nových členských státech. Výzvu představuje především rozvoj forem soukromého vlastnictví a institucionálních struktur.
4.13 EHSV vyzdvihuje, že certifikace lesů je fakultativní tržní nástroj na podporu udržitelného lesního hospodářství.
EHSV považuje za důležité, aby EU převzala zodpovědnost za hladké fungování vnitřního trhu a zajistila, aby se certifikace lesů nestala umělou překážkou obchodu.
4.14 EHSV je přesvědčen, že je důležité zvýšit udržitelnost, kapacitu a konkurenceschopnost sektoru lesnictví pomocí výzkumu a rozvoje.
4.15 EHSV je přesvědčen, že je podstatné dále zpřísnit koordinaci mezi různými hlavními politickými otázkami a že důsledky pro sektor lesnictví se lépe odrážejí v rozhodování o různých sektorálních politikách.
Pro zlepšení koordinace by měl být určen jeden orgán zodpovědný za provádění strategie v oblasti lesního hospodářství a za komunikaci s různými GŘ, členskými státy, lesnickými orgány a zainteresovanými skupinami.
4.16 EHSV podporuje návrh Komise sestavit zvláštní akční plán na provádění strategie v oblasti lesního hospodářství.
EHSV věří, že je důležité, aby tento akční plán obsahoval definici priorit a odpovědností a aby byly poskytnuty dostatečné prostředky na jeho provádění.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady o společné organizaci trhu s osivem
KOM(2005) 384 v konečném znění – 2005/0164 (CNS)
(2006/C 28/12)
Dne 21. září 2005 se Rada, v souladu s článkem 36 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" přípravou prací na toto téma.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana BROSE hlavním zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), a přijal následující stanovisko 61 hlasy pro, nikdo nebyl proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Výbor schvaluje vypracování nového nařízení, jež zapracovává četné změny nařízení č. 2358/71.
Návrh Komise je však restriktivní a vyžaduje úpravu.
Konkrétně jde o to, že ochranná doložka by se neměla vztahovat pouze na státy, které nejsou členy Světové obchodní organizace, ale měla by se týkat všech třetích zemí.
1.2 Výbor navrhuje znovu zařadit druhý bod odůvodnění nařízení (EHS) č. 2358/71:
"Vzhledem k tomu, že zvláštní situace na trhu s některými osivy se vyznačuje nezbytností udržet ceny schopné konkurence se světovými cenami těchto produktů; že by proto měla být přijata vhodná opatření ke stabilizaci trhu a zajištění přiměřeného příjmu pro zúčastněné producenty;"
1.3 Výbor navrhuje znovu zařadit šestý bod odůvodnění nařízení (EHS) č. 2358/71 a rozšířit jeho působnost na všechny citlivé produkty:
"Vzhledem k tomu, že v případě osiva hybridní kukuřice produkce citlivých osiv je třeba zamezit narušení trhu Společenství způsobenému nabídkami na světovém trhu za mimořádně nízké ceny; že je proto třeba stanovit pro tento produkt referenční ceny a zvýšit cla o vyrovnávací dávku, pokud jsou nabídkové ceny s dodáním na hranice zvýšené o cla nižší než referenční ceny;"
1.4 Výbor navrhuje změnu čl. 7 odst. 1:
Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím bude ohroženo dosažení cílů stanovených v článku 33 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi, které nejsou členy Světové obchodní organizace, přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
2. Obecné připomínky
2.1 Cílem tohoto návrhu Evropské komise na změnu společné organizace trhu s osivem je především konsolidovat nařízení (EHS) č. 2358/71 vzhledem k jeho četným změnám a vzhledem k reformě SZP.
Návrh však redukuje zemědělskou politiku v oblasti osiva na její nejjednodušší formu – zachování ochranné doložky a žádost o výměnu statistických informací mezi členskými státy.
2.2 Osivo nelze považovat za pouhou zemědělskou surovinu.
Osivo představuje strategický výrobní faktor nejen pro adaptaci zemědělských a zemědělsko-potravinářských odvětví, ale také v otázce naplňování očekávání spotřebitelů (např. v případě výroby bez GMO).
Osivo je totiž prvním článkem řetězce, který musí svou genetikou a vlastnostmi vyhovět požadavkům konkurenceschopnosti na trhu a požadavkům občanů z hlediska bezpečnosti potravin a ochrany životního prostředí.
Společná organizace trhu s osivem musí definovat komplexnější prostředky, jimiž bude chránit, doprovázet a řídit evropskou zemědělskou výrobu.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Při revizi nařízení je nutné skutečně zohlednit články 33 a 34 Smlouvy.
Dále je třeba minimálně znovu zařadit body 2 a 6 odůvodnění nařízení (EHS) č. 2358/71.
Jedná se o to, aby Evropská komise měla v případě obtíží na trhu s osivem možnost zasáhnout, a to s cílem vyhovět ustanovením Smlouvy a požadavkům evropských spotřebitelů.
3.2 Pokud se jedná o seznam produktů zařazených do této společné organizace trhu (článek 1), z hlediska legislativní koherence je kromě celní nomenklatury vhodnější odkázat na směrnice č. 66/401 a 66/402 [1] z roku 1966 o uvádění osiva na trh.
3.3 V návrhu Komise byla ochranná doložka umožňující Komisi přijmout opatření v případě závažných narušení, jež by mohla ohrozit dosažení cílů stanovených v článku 33 Smlouvy, výrazně omezena na státy, které nejsou členy Světové obchodní organizace.
Všichni současní konkurenti Evropské unie na trhu technologicky vyspělých produktů, mezi něž náleží i osiva, patří mezi rozvinuté země (Spojené státy, Chile, Austrálie, Nový Zéland …). Tyto státy jsou pak přirozeně členy Světové obchodní organizace.
Omezení ochranné doložky na státy, které nejsou členy této organizace, proto není žádoucí.
3.4 Kvalitu osiva a její kontrolu v členských státech upravují směrnice č. 66/401, 66/402, 2002/54 a 2002/57.
Na úrovni třetích zemí je nutno zaručit stejnou úroveň kvality osiva.
Vzhledem k tomu, že zde se jedná o výsledek jednání o ekvivalenci mezi Evropskou unií a třetími zeměmi, měla by společná organizace trhu zmínit tento požadavek kvality např. v bodech odůvodnění.
3.5 Společná organizace trhu musí definovat skutečnou politiku podpory organizaci výrobců.
Výroba osiva povinně probíhá v rámci smluvního vztahu mezi příslušnou společností a zemědělcem.
Zemědělec jako výrobce osiva je pak povinen odevzdat veškerý produkt sklizně společnosti, se kterou uzavřel smlouvu dle nařízení o odrůdových právech z roku 1994 [2].
V rámci této organizace by bylo zajímavé, pokud by společná organizace trhu podpořila organizaci zemědělců, již jsou často v podřízeném postavení vůči společnostem, a definovala minimální pravidla pro uzavírání smluv.
3.6 Společná organizace trhu musí definovat prostředky umožňující posílit sběr statistických dat v návaznosti na cíle stanovené v bodě 8 odůvodnění návrhu.
3.7 Komise musí definovat prováděcí pravidla pro ochranné doložky.
Je totiž velmi obtížné dokázat, že dílčí dovozy za velmi nízkou cenu ohrožují "dosažení cílů stanovených v článku 33 Smlouvy", jak se píše v návrhu Komise, nebo nesplňují očekávání evropských spotřebitelů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem
KOM(2005) 395 v konečném znění – 2005/0160 (CNS)
(2006/C 28/13)
Dne 21. září 2005 se Rada, v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální ve věci:
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" přípravou práce Výboru na tomto tématu
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana Barata Triguera hlavím zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října), a přijalo následující stanovisko 88hlasy pro, 1 hlasem proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá úpravy navržené Komisí ohledně článků a příloh nařízení Rady 1493/1999 [1].
Tyto úpravy obsahují změny, které vyžaduje nařízení, aby bylo přizpůsobeno současnému stavu v odvětví vinařství.
EHSV ovšem navrhuje, aby bylo používáno dřevěné (aktivní) uhlí také pro nešumivá vína, protože nevidí důvod, proč by mělo být vyloučeno z uznávaných výrobních postupů.
1.2 Z technických důvodů je použití dřevěného uhlí jediná kontrolovatelná ošetřovací metoda, kterou může být odstraněn vysoký podíl ochratoxinu z červených vín a která nevykazuje žádné kontraindikace.
1.3 Dle názoru Výboru by měl být návrh Komise nahradit přílohu IV, bod 1, písmeno i) textem "ošetření moštů a mladých vín v procesu kvašení dřevěným (aktivním) uhlím v rámci určitých mezních hodnot" přeformulován tak, aby dřevěným uhlím mohla být ošetřována také nešumivá vína.
1.4 Návrh Komise by tedy měl znít následovně: "ošetření moštů, mladých vín v procesu kvašení a nešumivých vín dřevěným (aktivním) uhlím v rámci určitých mezních hodnot".
2. Odůvodnění
2.1 Evropská komise navrhuje upravit nařízení Rady č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem.
2.2 EHSV se domnívá, že návrh Komise je logický důsledek potřeby změnit evropské právní normy v souvislosti s přijetím nových členských zemí do Evropské unie a se změnami na evropském vinařském trhu.
Navrhované nařízení přináší větší transparentnost a jasnost a nabízí právní ochranu pro enologické postupy, které jsou uznány a povoleny Mezinárodní organizací pro révu a víno (OIV).
2.3 EHSV souhlasí s přídáváním dimethyl-dikarbonátu jakožto novým enologickým postupem, ale zdůrazňuje, že kdyby Generální ředitelství pro zdraví a ochranu spotřebitele rozhodlo snížit maximální obsah siřičitanu a kromě toho snížit či vyloučit obsah dimethyl-dikarbonátu, protože obsahuje metanol, pak by vinařskému odvětví nezůstaly žádné alternativy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o zřízení Fondu solidarity Evropské unie
KOM(2005) 108 v konečném znění – 2005/0033 (COD)
(2006/C 28/14)
Dne 27. září 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 3. října 2005.
Zpravodajem byl pan Barros Vale.
Na 421.plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 27. října), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 74 hlasy pro, žádným hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Fond solidarity Evropské unie (EUSF) byl vytvořen v roce 2002 s cílem poskytnout podporu regionům členských států nebo zemí připravujícím se na přistoupení, jež utrpěly výrazné škody při katastrofách.
1.2 EUSF by měl být flexibilní a co nejméně omezovaný formálními požadavky tak, aby mohl postiženým regionům poskytnout okamžitou pomoc.
1.3 Roční rozpočet EUSF na období 2002-2006 byl stanoven přibližně na jednu miliardu EUR.
1.4 Do konce roku 2006 bude nařízení o EUSF revidováno, a toto revidované znění je předmětem tohoto stanoviska.
1.5 Současný EUSF pokrývá pouze přírodní katastrofy, což znamená, že je nesmírně obtížné poskytovat pomoc po průmyslových nehodách, teroristických činech nebo dokonce v důsledku vážného ohrožení veřejného zdraví.
1.6 Současná hranice pro vznik nároku na pomoc z EUSF je velmi vysoká (3 miliardy EUR pro náklady vyplývající z přímých škod nebo přesahující 0,6 HND), což vedlo k tomu, že více než dvě třetiny pomoci byly poskytnuty na základě výjimky, pro niž je stanoven roční rozpočet ve výši pouhých 75 milionů EUR.
2. Nový návrh
2.1 Obecné otázky
2.1.1 Geografický rozsah EUSF zůstává beze změny – pokrývá tedy stávající členské státy a státy před přistoupením.
2.1.2 Obsahově je pokrytí nyní rozšířeno na technické a průmyslové katastrofy, ohrožení veřejného zdraví a teroristické činy, stejně jako přírodní katastrofy.
2.1.3 Pro uvolnění podpory z fondu jsou pro definici "katastrofy" na základě kvantitativních a politických faktorů stanovena dvě kritéria.
2.1.3.1 Kvantitativní kritérium: hranice pro vznik nároku na pomoc z EUSF je snížena ze 3 miliard EUR na 1 miliardu EUR, resp. z 0,6 % na 0,5 % HND, což umožní využít fondu ve větším počtu případů.
2.1.3.2 Politické kritérium: za určitých jasně odůvodněných okolností (konkrétně tehdy, kdy v okamžiku přijetí rozhodnutí není znám plný rozsah škod), může Komise uvolnit prostředky z fondu i v případě, že nebylo splněno kvantitativní kritérium.
2.1.4 Státy sousedící s postiženou zemí mají rovněž nárok na pomoc z fondu, pokud jsou příslušnou katastrofou také postiženy.
2.1.5 Pro EUSF je nutno použít také zásadu subsidiarity.
2.1.6 Na základě návrhu může postižená země požádat o zálohu (přibližně 5 % celkových odhadovaných nákladů na opatření financovaná z tohoto fondu, v maximální výši 5 milionů EUR), jež bude přiznána bezprostředně po podání žádosti o pomoc.
Prokáže-li se následně neoprávněnost této žádosti, musí příslušná země tuto částku vrátit.
2.1.7 Při udělování pomoci musí být použita zásada proporcionality s přihlédnutím k celkovým škodám, velikosti země a odhadované závažnosti důsledků do budoucna.
2.1.8 Přijímající stát plně zodpovídá za provádění podpory a je povinen podat podrobnou zprávu o výdajích, jež musí být plně odůvodněna a vypracována v souladu s nařízením.
2.1.9 Suma navrhovaná Komisí pro EUSF zůstává ve výši 1 miliardy EUR ročně.
2.1.10 Prostředky vyčleněné na EUSF nejsou kryty z rozpočtu EU. Uvolnění prostředků z fondu je vždy prováděno prostřednictvím opravného rozpočtu.
2.1.11 Dojde-li k překročení roční částky, lze využít rozpočtu na následující rok – čímž bude zaručeno poskytnutí pomoci – za předpokladu, že bude podána oprávněná žádost o pomoc.
3. Obecné a konkrétní poznámky
3.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) vítá cíl Komise rozšířit záběr Fondu solidarity a zajistit jeho schopnost rychle reagovat v případě krize.
3.2 EHSV se nicméně domnívá, že pro dosažení vyšší účinnosti bude zapotřebí doladit různé aspekty návrhu Komise, aby se fond mohl stát silným a pružným nástrojem EU umožňujícím obyvatelům území, jež pokrývá, plně využít jeho podpory.
Příspěvek nesmí být omezen neodůvodněnými formálními požadavky a musí se řídit pravidly schopnými obsáhnout nejrůznější typy katastrof bez ohledu na příčinu v nejkritičtějších dobách pro společenství, jimž je určen.
Kromě nabídky cenné pomoci při obnově infrastruktury a normálního hospodářského a sociálního života musí také dávat jednoznačné politické znamení Evropy občanům vystaveným závažnému ohrožení.
3.3 Ačkoli navrhovaná výše finančních prostředků zdánlivě odpovídá žádostem podaným v posledních letech, EHSV vyjadřuje svoji pochybnost, zda by tato částka byla schopna krýt potřeby v případě závažné katastrofy, jako jsou zemětřesení, silná přílivová vlna, celoevropské pandemie nebo nehody či útoky zbraněmi hromadného ničení.
Byť se samozřejmě jedná o ojedinělé situace, mělo by s nimi být počítáno prostřednictvím obdobně výjimečných mechanismů, jež by v případě katastrofy takového rozsahu Unie mohla využít.
3.4 EHSV se domnívá, že pravidla pro použití fondu musejí být jasná a zřetelná a co nejméně omezena formálními požadavky, musejí však také obsahovat mechanismy zaručující transparentnost a následné hodnocení a sledování použití prostředků uvolněných ve prospěch přijímajícího státu.
3.5 Vzhledem k současné situaci v oblasti rozpočtu EU a hospodářské situaci Evropy EHSV neodmítá navrhovanou proměnlivou formu rozpočtu s předem nastaveným stropem.
Domnívá se však, že EUSF by měl být co nejdříve zřízen jako trvalý nezávislý fond, jenž bude mít vlastní pevný roční rozpočet, jehož "přebytky", shromážděné z nevyužitých ročních fondů, by tvořily rezervu pro případ závažných katastrof.
3.6 Co se týče pravidel upravujících lhůty pro použití, EHSV se domnívá, že návrh Komise představuje krok správným směrem. Výbor vítá plánovaný mechanismus rychlé reakce, jenž napomůže zajistit rychlou pomoc ihned po zjištění faktů, což je hlavním účelem použití EUSF.
3.7 Odhad škod bude vzhledem k rozsahu situací pokrytých návrhem nařízení poměrně složitou otázkou. Vzhledem k široké škále nákladů a zainteresovaných subjektů, a dále vzhledem ke skutečnosti, že se jedná o krytí škod jak na veřejném, tak na soukromém majetku, bude tento proces pravděpodobně také velmi nepřesný.
Krátká lhůta, ve které je nutno podat žádost Komisi, a široké spektrum zájmů a postižených hmotných statků mohou vést k významnému přecenění či podcenění dopadu dané krize.
Požadavky států je proto nutno hodnotit nesmírně pečlivě, za pomoci specialistů, historických dat a dřívějších záznamů, a množství poskytnuté finanční pomoci musí být upraveno v souladu s životními náklady v přijímajícím státě.
3.8 S ohledem na typ nákladů, jež by fond pokrýval, schvaluje EHSV oprávněná opatření uvedená v čl.
4 návrhu nařízení, rád by však připojil kategorii s následujícím názvem: "ostatní činnosti ve veřejném zájmu, jejichž cílem je uvést sociální a hospodářský život postižených obyvatel nebo oblastí do normálního stavu a zároveň umožnit přístup k FSEU všem subjektům občanské společnosti v souladu s ustanoveními a opatřeními, která budou stanovena".
Cílem zařazení tohoto nového bodu je reagovat na nepředvídatelnou povahu typů a důsledků událostí, jež mají být předmětem pomoci z FSEU, aby byl rozhodovací proces v neobvyklých situacích pružnější – v případech, kde by sociální a výrobní struktury byly ohroženy, pokud by neexistovala možnost pomoci u škod na soukromém majetku.
3.8.1 S ohledem na přání rozšířit přístup k fondu by mělo být uvedeno, že čerpání vyhrazených částek bylo nízké v neposlední řadě z důvodu doložky omezující využití fondu pouze pro veřejné výdaje.
To znemožňuje řešit situace, které jsou ve skutečnosti v souladu s principem FSEU.
3.8.2 Měla by být také znovu prověřena hranice pro vznik nároku, aby se možnost využití prostředků z fondu přizpůsobila místním potřebám a odrážela regionální rozměr některých přírodních jevů.
3.9 EHSV se domnívá, že konečnými příjemci činnosti fondu musejí být obyvatelé EU.
Státy jsou zprostředkujícími příjemci pouze z logistických a organizačních důvodů, neboť právě ony obdrží příslušné prostředky z rozpočtu EUSF.
Z téhož důvodu by státní organizace rovněž neměly být jedinými příjemci veřejných prostředků poskytovaných v rámci fondu; tyto prostředky by měly být uvolňovány též pro organizace občanské společnosti, neboť i ony jsou často zapojeny do činností, jež mohou být financovány z tohoto fondu, protože státy obvykle nemají prostředky k nápravě důsledků tohoto typu katastrof bez pomoci těchto organizací.
Hasičské sbory, dobrovolné organizace občanské společnosti působící v oblasti zdravotní nebo sociální péče a další subjekty občanské společnosti musejí obdržet náležitou kompenzaci za své úsilí, odhodlání a výdaje spojené s touto činností, neboť jejich rozpočty nejsou obecně stavěny na události takového rozsahu.
3.10 EHSV se domnívá, že by mělo být revidováno geografické pokrytí zemí v případě katastrofy s cílem zajistit, aby pomoc mohly získat i země, jež nesdílejí hranici s postiženou zemí.
Katastrofy velkého rozsahu (např. jaderná katastrofa) mohou postihnout země, jež nesousedí se státem, v němž k tragédii původně došlo, a proto by i tyto státy měly mít možnost žádat o pomoc.
Dojde-li k postižení jiných států, a za předpokladu, že byla podána žádost o uvolnění prostředků z fondu, musí být fond použit ve všech dotčených státech i v případě, že některé z nich nesplňují kritéria pro vznik nároku stanovená v článku 2 návrhu.
3.11 EHSV se rovněž domnívá, že otázka sousedství rovněž vyvstává v případě nečlenských států a nekandidátských zemí postižených událostí, k níž původně došlo v EU nebo v kandidátské zemi.
Byla-li podána žádost o uvolnění prostředků z EUSF na základě události, k níž došlo nebo jejíž příčina se nachází v rámci této geografické oblasti, mohou ostatní sousedící státy rovněž žádat o podporu Unie, ať už v rámci EUSF nebo prostřednictvím jiných platných nástrojů mezinárodní spolupráce, a to za předpokladu, že nedojde k narušení průběhu již zavedených konkrétních programů spolupráce.
3.12 EHSV se domnívá, že fond by měl být také využíván u katastrof způsobených nahromaděním nebo pokračováním situací, jež nejsou ihned označeny za zvláště závažné (např. velké sucho); stupeň, od kterého u nich lze zvažovat pomoc, by musel být dále upřesněn.
Klimatické změny, k nimž již nějakou dobu dochází, jsou částečně způsobeny globálním oteplováním – za něž je částečně zodpovědná také Unie jako celek – a postihují některé státy více než ostatní, a od Unie by nebylo rozumné ani zodpovědné vyhýbat se povinnostem v souvislosti s příčinami či důsledky klimatických změn.
3.12.1 Poznámky shromážděné v dané oblasti během informační návštěvy EHSV ve Španělsku a Portugalsku ve dnech 14. – 16. září 2005 zdůraznily v mnoha případech potřebu spojit využití:
- Fondu solidarity EU se schopností rychle reagovat a poskytnout okamžité řešení naléhavých potřeb jak za účelem pomoci postiženým komunitám, tak za účelem poskytnutí materiální pomoci;
- fondů, které nabízejí více strukturální pomoci s cílem poskytnout dlouhodobá řešení zásadnějších problémů, např. vytvořením infrastruktury zabývající se suchem, opětovným zalesněním a rozvojem alternativních činností v oblastech zpustošených požáry.
3.12.2 Začlenění pomoci FSEU do širšího kontextu rozsáhlých dlouhodobých opatření by mělo být pro Komisi při výběru projektů důležitým kritériem.
To by zlepšilo celkovou efektivitu FSEU i strukturálních fondů.
3.12.3 Na seznamu jevů, jež by EUSF měl pokrývat, jsou zařazeny záplavy, tornáda a silné bouře, nesmějí z něj však být vyloučeny ani otázky dodávek vody, použitelné infrastruktury a poskytování sociální nebo zdravotní péče pro obyvatele v nepředvídatelných situacích vlivem sucha nebo teplých vln.
Nařízení by mělo pokrýt tyto situace a jasně definovat, ve kterém okamžiku je nutno je vyhodnocovat, neboť nejsou způsobeny rychlou a ihned identifikovatelnou událostí, avšak spíše pokračujícím zhoršováním dané situace (klimatické či jiné).
3.13 Za tímto účelem by mohla být pro národní orgány odpovědné za vodohospodářství zavedena povinnost vydat "oficiální prohlášení o velkém suchu", založené na jednotných objektivních kritériích, kterými by se řídily vodohospodářské orgány ve všech členských státech.
3.14 EHSV se také domnívá, že členské státy a Unie musejí stanovit jasná pravidla týkající se povinnosti pojišťovacího systému EU poskytnout krytí určitých typů rizik, jimž se pojišťovny často pokoušejí vyhnout.
To je o to důležitější vzhledem ke skutečnosti, že EUSF a národní pomoc zpravidla nepokrývají škody utrpěné soukromými osobami, z nichž obvykle vyplývají mnohem vyšší náklady, než pomoc, kterou úřední orgány považují za nezbytnou při řešení problémů postihujících komunitu jako celek.
3.15 Konečně, EHSV se domnívá, že na všech úrovních je nutno podpořit prevenci rizik s cílem zmírnit nebo eliminovat důsledky takových situací předpovídáním událostí tohoto druhu, prevencí katastrof a přípravou a spouštěním mechanismů včasné reakce tak, aby byl chráněn lidský život a veřejné blaho a aby se zabránilo poškození infrastruktury a hmotných a nehmotných statků.
EHSV by proto neměl námitek proti zařazení restriktivního ustanovení do tohoto nařízení, jehož cílem by bylo posílení prevence prostřednictvím omezení, snížení nebo eliminace podpory EUSF v případě prokazatelné nedbalosti na straně státních orgánů příslušného státu, a to za předpokladu, že tento stát je schopen vyrovnat se finančně s následky události.
EUSF by přesto v těchto případech mohl poskytnout pomoc ve formě úvěru, spíše než grantu, neboť tato podpora je určena postiženým obyvatelům jako cílovým příjemcům.
Udělováním grantů EU státům, jež se dopustily nedbalosti, vytváří klima nežádoucí volnosti a nezodpovědnosti a zvyšuje riziko určitých typů katastrof, jimž by se v některých případech dalo zabránit.
4. Závěry
4.1 EHSV znovu připomíná svůj trvalý postoj podporující prevenci, zodpovědnost a předpovídání závažných katastrof.
Velký význam nicméně přisuzuje také existenci mechanismů, jako je EUSF, a to za předpokladu, že tyto nástroje budou upraveny na základě kritiky a návrhů uvedených v bodě 3 výše.
4.2 EHSV vítá zlepšení obsažená v návrhu nařízení, domnívá se však, že tato zlepšení nejsou dostatečná pro to, aby EUSF dosáhl maxima svého potenciálu a schopnosti učinit náležitá opatření.
4.3 Výbor se domnívá, že návrh Komise by měl být změněn ve třech bodech, aby byl efektivnější pro praktické požadavky:
a) rozšířit jeho dosah, aby byly pokryty další formy katastrof, zejména sucho;
b) snížit výši hranice pro vznik nároku u rozsahu škod (je příliš vysoká a nezahrnuje nedávné katastrofy) a/nebo poskytnout Komisi větší rozhodovací pravomoc, aby mohla uznat katastrofy s vážným regionálním dopadem;
c) být pružnější, co se týče finanční pomoci prostřednictvím zavedení nové, komplexnější doložky, která by zahrnovala další důležité náklady, které nejsou uvedeny v seznamu "opatření financovaných z fondu" zpracovaném Komisí.
4.4 Výbor by také mohl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy, v němž by zhodnotil zásady a činnost Fondu solidarity a jeho vhodnost pro řešení potřeb členských států a regionů EU. Stanovisko by mělo být vypracováno co nejdříve, aby pomohlo řešit problémy, které již byly zjištěny.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Etický obchod a koncepce záruk pro spotřebitele"
(2006/C 28/15)
Na žádost představitelů Spojeného království jako nadcházející předsednické země EU z února 2005 Evropský hospodářský a sociální výbor schválil dne 8. února 2005 vypracování stanoviska k tématu "Etický obchod a koncepce záruk pro spotřebitele".
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 10. října 2005.
Zpravodajem byl pan Adams.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání dne 27. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 75 hlasy pro, 12 hlasy proti a 10 členů se zdrželo hlasování.
Exekutivní shrnutí
1. Etický obchod (v různých formách definovaných stanoviskem) [1] může významně přispět k udržitelnému rozvoji a v rámci pozitivních a posilujících reakcí na globalizaci k bezprostřednímu zapojení spotřebitelů.
2. Na základě řady systémů založených na znalostech může informovat jak poskytovatele, tak výrobce zboží a podněcovat tržně orientované činnosti a reakce spotřebitelů.
Evropa na tomto poli zaujímá celosvětově vedoucí postavení.
Tato činnost navazuje na Lisabonskou strategii a zároveň přispívá k rozvojovým cílům tisíciletí.
3. Cílem šíření koncepcí záruk pro spotřebitele je nabídnout řadu etických, sociálních a ekologických záruk.
Většina se vztahuje na jednu nebo několik otázek specifických pro určitý produkt jako jsou například poctivý obchod, organická výroba, zachování lesů, dopad na životní prostředí, dětská práce nebo dobré životní podmínky zvířat.
4. Stanovisko kriticky zkoumá nezbytné požadavky těchto koncepcí záruk na účinnost, adekvátnost definice politiky v rámci EU a naléhavou potřebu objasnění a koordinace.
Dále navrhuje praktické kroky, kterými by instituce EU, členské státy a regionální/místní komunity a samosprávy pomohly sjednotit, podpořit a posílit tyto iniciativy.
5. Stanovisko rovněž navrhuje rámcovou politiku, která různým institucím EU a celé řadě iniciativ k podpoře etického obchodu pomůže položit si tytéž otázky, jak zajistit a demonstrovat dopad, a sdílet poznatky, jak na ně odpovídat.
Pomůže to zvýšit účinnost a minimalizovat jakoukoli duplicitu nebo zbytečné monitorování.
6. Tento rámec by měl nabídnout rozumný základ pro srovnávání koncepcí záruk pro spotřebitele s jinými politickými nástroji shodného zaměření a poskytnout institucím EU a členským státům ukazatel koherence politiky a praktický nástroj pro stanovení investic.
7. Vytváření stanoviska vzbudilo obrovský zájem a podnítilo k účasti napříč Komisí, v rámci hlavních obchodních zájmů a mezi nevládními organizacemi.
EHSV další praktickou činností podpoří:
- praktické umožnění dialogu všech zainteresovaných stran v roce 2006 s cílem vytvořit společný rámec záruk etického obchodu pro stanovení dopadu/kvality;
- praktické umožnění dialogu všech zainteresovaných stran v roce 2006 za účelem přípravy zapojení EHSV do vývoje normy ISO 26000 týkající se společenské odpovědnosti
- program na zvýšení povědomí spotřebitelů, který bude od raného věku, v průběhu vzdělávání i v rámci celoživotního učení poukazovat na možnost spotřebitelů ovlivňovat sociální a ekologickou dynamiku prostřednictvím informovaného nákupu.
1. Úvod
1.1 V únoru 2005 vláda Spojeného království v souvislosti se svým předsednictvím Rady od července do prosince 2005 požádala EHSV o vypracování průzkumného stanoviska na téma Etický obchod a koncepce záruk pro spotřebitele a podporu iniciativ pro udržitelný rozvoj.
"Etický obchod" byl v různých formách součástí řady nedávných stanovisek EHSV zejména v oblasti udržitelného rozvoje (CESE 661/2004) a společenské odpovědnosti firem (CESE 355/2002).
Konkrétně poctivý obchod byl dlouho předmětem zájmu EHSV, který vypracoval první stanovisko k tomuto tématu v roce 1996 [2].
Proto vítáme, že máme další příležitost zabývat se konkrétně touto tématikou.
1.2 Obchod obvykle vede k pozitivnímu ekonomickému růstu, tvorbě majetku a sociálním příležitostem, může však také vést ke zneužívání lidí a prostředků a mít ekologický dopad.
"Etický obchod" může nabídnout možnosti, jak toto napětí řešit.
Spotřebitelé mohou svou spotřební sílu do značné míry usměrňovat, firmy jsou vůči spotřebitelským trendům velmi vnímavé a rovněž se snaží minimalizovat ohrožení své dobré pověsti.
Případný pákový efekt "etického obchodu" je značný.
Sto největších ekonomik světa tvoří 51 firem a 49 zemí [3].
V roce 2003 světové obchodní toky mezi národy překročily 9,1 triliónu dolarů – tj. asi 25 % světového hrubého domácího produktu – a již více než 20 let rostou průměrně o více než 6 % ročně [4].
Je obtížné změřit absolutní objem "etického obchodu", je však možné udělat odhad na základě zboží a služeb prodaných firmami, které podléhají sociálním a ekologickým kontrolním programům. Odhadem se jedná o 5 – 7 % světového obchodu.
1.3 Ekonomická globalizace, utváření světa prostřednictvím spotřebitelské společnosti a rostoucí vliv nadnárodních společností vyvolal diskusi o "etickém obchodě". Byly vzneseny požadavky na větší společenskou a ekologickou odpovědnost všech subjektů zapojených do obchodního řetězce na základě koherentnějšího národního a mezinárodního regulačního rámce.
Při pokusu o měření "etického obchodu" různými hodnotícími procesy byl v této souvislosti zaznamenán prudký růst.
1.4 "Etický obchod" je pro strategické zájmy EU nesmírně závažný.
Důležitým aspektem Lisabonské strategie je zaměření na ekonomiku založenou na znalostech, která zajistí pevnou konkurenční základnu.
"Etický obchod" se opírá o řadu systémů založených na znalostech, které mohou informovat poskytovatele služeb a výrobce zboží a podněcovat tržně orientované činnosti a reakce spotřebitelů.
Evropa v iniciativách "etického obchodování" zaujímá celosvětově vedoucí postavení a posílením této pozice zároveň přispěje k rozvojovým cílům tisíciletí.
V aktuálním šestém akčním programu k životnímu prostředí [5] je rovněž definována důležitá role produktů a služeb přispívajících k dosažení cílů minimalizace specifických ekologických dopadů.
1.5 Všechny různé vznikající strategie a iniciativy na podporu "etického obchodu" mají nestatutární přístup a uznávají spotřebitele nebo sílu investora, s hnutím pro větší společenskou odpovědnost firem sdílejí významnou část metodologie a analýzy a vzájemně se v této oblasti doplňují.
Evropská komise v červenci 2002 přijala nové obecné zásady prosazování společenské odpovědnosti firem a brzy zveřejní "Strategii pro podporu a rozvoj společenské odpovědnosti firem v Evropské unii".
1.6 V nedávném stanovisku z vlastní iniciativy "Nástroje pro měření a informovanost o společenské odpovědnosti firem v globalizovaném hospodářství" [6] se EHSV podrobně zabýval právě touto oblastí.
1.7 Toto stanovisko poskytuje doplňkový přístup a využívá společný základ. V té souvislosti shledává, že obecně přijaté mezinárodní úmluvy a rámce již existují nebo se vyvíjejí; jedná se o oblast přeshraničního obchodu, mezinárodního rozvoje, životního prostředí, korupce, zahraničních věcí, práce a lidských práv. Tyto oblasti se opírají o kombinaci humanitární etiky a mezinárodního práva.
1.8 Projevují se v množství norem, jež poskytují měřítko (benchmark) na mezinárodní úrovni, například Tripartitní deklarace o nadnárodních společnostech a sociální politice Mezinárodní organizace práce (International Labour Organisation – ILO), Deklarace ILO o základních zásadách a právech při práci a úmluvy zabývající se podmínkami zaměstnání a právem na práci, obecné zásady OECD pro nadnárodní společnosti, Všeobecná deklarace lidských práv OSN, a úmluvy uvedené v souvislosti s novými opatřeními všeobecného systému preferencí GSP+ (Generalised System of Preferences, viz příloha 1).
1.9 Podpora společenské odpovědnosti firem například prostřednictvím fóra mnoha zainteresovaných stran prosazovaného Komisí [7] a iniciativy na podporu etického obchodování [8] prosazované vládou Spojeného království hrála určitou roli v dalším vytváření tržního rámce pro zapojení spotřebitelů do této problematiky.
Koncepce a nástroje vyvíjené těmito a podobnými iniciativami začínají přinášet praktický pracovní konsensus v oblasti výrobních a dodavatelských řetězců.
1.10 Společenská odpovědnost firem se zaměřuje na procesy řízené dodavateli, zatímco "etický obchod" má širší oblast působnosti včetně iniciativ spotřebitelů.
Zejména maloobchodníci vyvinuli programy [9] na kontrolu dodavatelského řetězce, z nichž některé byly podporovány nevládními organizacemi a odborovými svazy.
Některé nevládní organizace rovněž podpořily nezávislou klasifikaci výrobků.
Tyto iniciativy přinášejí povědomí o sociálním rozměru trhu výrobcům i spotřebitelům a mohou uplatnit morální a sociální vliv prostřednictvím kupní síly.
1.11 Toto stanovisko uznává, že ne všichni spotřebitelé mají ekonomické možnosti, aby si vybírali "etické" produkty, bude se však soustředit na to, jak lze ujistit spotřebitele, kteří se rozhodnou podporovat "etické" koncepce, o tom, že koncepce (a společnosti) opravdu dodávají, co slíbily, a neslibují nebo nenaznačují více, než co mohou dodat.
Stanovisko se bude zabývat vhodností definice politiky s touto problematikou v rámci EU, bude sledovat, kdo nese odpovědnost, jaký je stupeň nezbytné koordinace a navrhne praktické kroky, jež mohou instituce EU, členské státy a regionální/místní komunity a samosprávy učinit.
1.12 Výsledky této iniciativy budou ku prospěchu rovněž dalším zainteresovaným stranám.
Odborové svazy a jejich členové budou mít zvláštní zájem na zajištění, aby koncepce záruk, jež uznávají důstojnost práce, zlepšení pracovních podmínek pro své členy a jiné znevýhodněné pracovníky, byly odlišeny od těch, jež tak nečiní.
Podobně budou mít podniky zájem na zvýšení důvěry spotřebitelů prostřednictvím veřejné podpory koncepcí záruk kvality.
Veřejné orgány, které jsou omezeny předpisy EU pro veřejné zakázky, mohou ve svých strategiích výběru rovněž stanovovat standardy kvality, jež se opírají o "etický obchod", a tak podporovat své politické cíle.
1.13 To přispěje k rozvoji koncepcí záruk, které nabízejí pozitivní poměr nákladů a výnosů, zajistí skutečné sociální a ekologické zlepšení jakož i spokojenost spotřebitelů, a odpovědným zaměstnavatelům umožní objektivně se odlišit od jiných, jejichž záměrem je především získat tržní výhodu.
2. Oblast působnosti
2.1 "Etický obchod" zahrnuje celou řadu přístupů, jež spotřebitelům umožňují reagovat na některé sociální a ekologické náklady výroby.
Vzhledem k různým prioritám, jež byly těmto otázkám v různých členských státech přiřazeny, je důležité jasně definovat oblast působnosti tohoto stanoviska.
2.2 Zatímco se společenská odpovědnost firem vztahuje na řízení a minimalizaci negativních důsledků veškerých aktivit společnosti, byl vyvinuta speciální skupina iniciativ na monitorování, řízení a zlepšení sociálního, ekonomického a ekologického dopadu zdrojových operací. Obvykle zahrnuje prostředky, kterými zlepšuje sociální a ekologický výkon svých dodavatelů a které jsou označovány jako etický obchod nebo etické obchodování.
2.3 V rámci této široké kategorie lze iniciativy, které se zaměřují na řízení rizik, odlišit od těch, jejichž záměrem je ovlivnit pověst podniku nebo získat tržní výhodu veřejnými prohlášeními.
Většina iniciativ na podporu etického obchodu je v podstatě obranné povahy: prostředky, kterými se společnosti mohou bránit negativním informacím ve sdělovacích prostředcích nebo vytvářet věrohodnou obrannou reakci na takové případy.
Jiné otevřeněji zamýšlejí zvýšit tržní příležitost nabízením záruk veřejnosti nebo jiným odběratelům.
2.4 Další rozdíl je mezi iniciativami, jejichž výsledky se převážně zaměřují na záruky, a těmi, jejichž výsledky obsahují záměr zlepšit danou situaci.
V mnoha případech budou koncepce, jejichž cílem jsou pouze záruky, směrovat k "mentalitě plnění norem" s použitím sankcí.
Naopak ty, jejichž cílem je zlepšení, se budou méně soustředit na plnění a budou se zaměřovat na řešení zásadních příčin neplnění norem.
Budou mít tendenci přikládat dlouhodobým vztahům a řízení vyšší váhu než potřebě prověření.
2.5 Nakonec existují i koncepce, které v podstatě představují "hlavní proud" na rozdíl od těch, které se opírají o malé množství spotřebitelů, kteří již hledají cesty, jak prostřednictvím svého nakupování vyjádřit sociální a ekologické hodnoty.
Koncepce, jejichž cílem je buď zlepšení nebo zajištění tržní výhody, budou často založeny na ochotě spotřebitelů zaplatit za výrobek více – nebo alespoň poukázat na to, čemu dávají přednost.
Jiné koncepce jsou často nízkonákladové a dodatečné náklady odůvodněné zlepšením pověsti podniku nese dodavatelský řetězec.
2.6 Toto stanovisko se zabývá pouze iniciativami, jež jsou podporovány, aby spotřebitele ujistily o tom, že jejich nákup vede k určitému konkrétnímu sociálnímu a ekologickému přínosu.
V některých případech jsou tyto koncepce známy a definovány na základě použití označení produktů a většina se snaží řešit jedno téma nebo několik témat specifických pro tento produkt.
Obvyklými příklady jsou označení spravedlivý obchod, organická, námořní a lesní správa, označení ekologického produktu, dětská práce.
Jiné koncepce mohou být propagovány jednou společností nebo obchodním sdružením a nemusí zahrnovat "označení" třetí strany, místo toho jsou propagovány obalem, místem prodeje nebo formou public relations.
2.7 Každá z těchto koncepcí s sebou nese riziko, pokud některá zveličí dopad/přínos nebo uvedou veřejnost v omyl, dojde ke ztrátě důvěry, která postihne všechny.
Proto je nezbytné oficiálně stanovit kvalitu koncepcí záruk pro spotřebitele.
Vzhledem k tomu, že koncepce budou mít široké spektrum cílů, není možné ani žádoucí vytvořit hlavní definici "etického obchodu".
Místo toho však může existovat kvalitní rámec, který bude stanovovat, jak zaručit kvalitu.
Tento rámec musí být definován orgánem, jenž nepodléhá obchodním/operačním tlakům, například skupinou mnoha zainteresovaných stran.
2.8 Ne všechny iniciativy se opírají o tak konkrétní výstupy.
Zejména Iniciativa na podporu etického obchodování ve Spojeném království je založena na spolupráci organizací občanské společnosti, která spočívá v získávání informací o tom, jak mohou být tyto programy účinné a jak mohou dosáhnout očekávaných výsledků.
Ačkoliv Iniciativa na podporu etického obchodování není v rámci námi užívaných pojmů "koncepcí", lze díky ní získané znalosti prospěšně využít pro koncepce všech kategorií a její členové se časem mohou stát dodavateli do koncepcí nebo jejich členy.
2.9 V praxi neexistuje přesná dělící čára mezi kategoriemi a většina koncepcí bude tvrdit, že přispívá k uvědomování si a uplatňování trvalého rozvoje.
Toto stanovisko se zaměřuje na koncepce, které pro dosažení svých cílů závisí na informovaných krocích spotřebitelů
3. Význam "etického obchodu" pro EU
3.1 Evropané využívají ochrannou a podpůrnou sociální síť, která je financována z daní, jejichž výše se průměrně pohybuje kolem 40 % HDP.
Výroba a poskytování služeb v EU je zakotveno v rámci pracovních, ekologických a sociálních právních předpisů, přičemž náklady na ně výrobce započítal do ceny a spotřebitel je hradí.
3.2 Ačkoli tento evropský model přispěl k obecnému dosažení řádných standardů v mnoha oblastech, na globální úrovni trh velmi vysokou měrou ovlivňuje šíření osvědčených postupů.
Cena a kvalita zůstávají hlavními posuzovacími kritérii, někteří spotřebitelé jsou však stále více ochotni vybírat si produkty a služby od společností, jež tvrdí, že nejvíce přispěly k sociálnímu a ekologickému pokroku v EU i jinde, zejména v méně rozvinutých zemích.
Koncepce záruk, jimž spotřebitelé důvěřují a jež jsou transparentní a účinné, mohou doplnit právní předpisy odměňováním osvědčených postupů.
Spotřebitelská síla poháněná sociálními hodnotami se v obchodním světě stává významnou silou, odměňuje společnosti, jež vyhoví potřebám spotřebitelů, a umožní, aby chování v podnicích odráželo měnící se sociálně ekonomické hodnoty, které se přirozeně v rámci členských států v důsledku ekonomických možností a priorit liší.
3.3 Nestatutární povaha těchto koncepcí záruk pro spotřebitele je spojena s náklady na provádění, které ponesou spotřebitelé, proto právě poptávka spotřebitelů – vyjádřená činností trhu – podporuje růst nebo mu naopak brání.
To též znamená, že dodržování pravidel konkurence a obchodních pravidel WTO není narušováno při prosazování osvědčených postupů.
Koncepce na dobrovolné bázi na druhé straně nenahrazují potřebu řádných regulačních rámců v rámci WTO, které by zajistily, aby ve všech obchodních vztazích mezi zeměmi byly dodržovány základní minimální normy.
3.4 Jednotlivé členské státy i Komise finančně podporují rozvoj několika koncepcí záruk, jež jsou v současné době na trhu, a uznávají nejen jejich potenciál ekologického a sociálního dopadu, ale i potenciál role, kterou mohou při zvyšování uvědomění spotřebitelů a při rozvoji jejich postojů hrát.
Je důležité určit hodnotu těchto koncepcí – v dosahování uvedených cílů i v nákladové efektivnosti.
3.5 Podobně EU a členské státy podporují finančně a formulováním právních předpisů výrobní systémy, jež tyto koncepce záruk umožňují.
Stanovení standardů a pomoc výrobcům v dosahování těchto standardů je pokládána za důležitý aspekt zachování odlišného evropského přístupu.
Existuje již řada příkladů vhodného balení, energetické účinnosti, likvidace produktu a organického zemědělství.
Je třeba poznamenat, že právním předpisům pro tyto koncepce předcházely bohaté praktické zkušenosti s fungováním dobře sestavených dobrovolných programů.
3.6 Značná pozornost byla věnována významu ekonomiky založené na znalostech pro stranu nabídky sektoru výroby a služeb v Evropě (technologie, celoživotní učení, výzkum atd.), méně však tomu, co přináší pro poptávkovou stranu ekonomiky.
Pokud mají evropští spotřebitelé nejvíce znalostí na světě, je pravděpodobné, že budou nejvíce vybírat a dělat rozdíly – je tedy pravděpodobnější, že při koupi volí na základě sociálních a ekologických faktorů ve spojení s tradičními prvky jako je cena a kvalita.
Označování výrobků klasifikací je jednoduchý způsob, jak sdělovat komplexní skutečnosti.
Fundamentální komplexnost otázek "etického obchodu" vyžaduje nový přístup ke vzdělání spotřebitelů a k informacím, jež se opírají o uznání významu udržitelného rozvoje.
3.7 Rozvoj v mezinárodní ekonomice – globalizovaná, rozmanitá výroba a rostoucí schopnosti spotřebitelů srovnávat – vedou ke vzniku nových typů trhu.
Spotřebitelé stále častěji požadují a získávají zboží a služby, které odpovídají jejich individuálním požadavkům.
Tyto preference již přesahují tradiční kritéria jako je cena, provedení nebo kvalita a nyní zahrnují řadu sociálních a ekologických měřítek, jež zpětně hodnotí dodavatelský řetězec i předvídají dopady používání a likvidace.
Podpora tohoto sofistikovaného přístupu je naprosto v zájmu evropského obchodu a práce, a tyto sektory by měly mít možnost reagovat.
Rovněž je v absolutním souladu s potřebami účinného volného trhu, kde spotřebitelé disponují informacemi a dokáží klást účinné požadavky.
Bez těchto znalostí dojde k tržním deformacím, kde sociální a ekologické náklady nejsou účinně rozděleny resp. hrazeny.
3.8 Nicméně je patrné, že spotřebitelé ve všech 25 členských státech mají rozsáhlý okruh rozdílných zájmů a priorit.
Zejména v nových členských státech se spotřebitelé oprávněně soustředí na kvalitu, bezpečnost a hodnotu výrobků.
V mnoha z těchto zemí je ještě třeba dosáhnout základních záruk v těchto vlastnostech.
Výbor opět zdůrazňuje nestatutární povahu koncepcí etických záruk, která umožňuje podnikům vyhovět preferencím spotřebitelů.
4. Iniciativy na podporu "etického obchodu" v Evropě
4.1 Existuje několik koncepcí (příklady jsou v odstavci 2.6), které nabízí záruky spotřebitelům v Evropě i na mezinárodní úrovni prostřednictvím posílení dobrého jména společnosti, inspekce přímo na místě, certifikace nebo specifického označení produktů.
Všechny s sebou nesou vysoké výdaje spojené s plněním požadovaných standardů a s dokumentací a zárukou jejich dodržení; tyto náklady spotřebitelé, kteří chtějí přispět k sociálnímu a ekologickému pokroku, obecně zaplatí v ceně zboží.
Protože v současné době neexistuje centrální informační síť, obchodní sdružení nebo uznávaný referenční systém, je obtížné o těchto koncepcích získat vyčerpávající informace.
Je však možné dospět k tomu, že v 25 členských státech je na trhu více než 100 koncepcí záruk pro spotřebitele opírajících se o označování produktů, jejichž obrat činí odhadem více než 20 miliard eur.
4.2 Každý systém má své vlastní vyvíjející se mechanismy, jež zajišťují, aby standardy byly skutečně plněny.
Existují dlouhodobé iniciativy, které pro několik koncepcí vyvíjejí společný přístup hodnocení těchto záruk.
Tato koherence přístupů může a měla by vést ke srovnatelným systémům řízení kvality, k efektivitě a jiným úsporám, z nichž budou mít prospěch všechny zainteresované strany.
4.3 Podobně je třeba vytvořit a zavést společné postupy monitorování výsledků, protože zajištění standardů samo o sobě nezaručuje, že dochází ke zlepšení, ať už u určitých poskytovatelů nebo na obecné úrovni.
Například minimálních pracovních standardů lze nejsnáze dosáhnout předběžným výběrem dodavatelů, kteří již standardy splňují nebo odebráním certifikace poskytovatelům, jež normy nedodržují.
Toto sice odpovídá standardům po technické stránce a může ujistit spotřebitele o určitých zárukách, může však dojít ke snížení celkových standardů tím, že slabí výrobci budou dále znevýhodňováni.
4.4 Mnohé nezávisle monitorované koncepce záruk (ne však všechny) vyvíjejí společné postupy prokazování, že jejich standardy jsou plněny.
Například International Social and Environmental Accreditation and Labelling (ISEAL) Alliance (Mezinárodní aliance pro sociální a ekologickou akreditaci a značení) pro své členy vyvíjí společné přístupy k zajištění kvality.
Podobná koherentní činnost, která by zaručovala, že standardy mají požadovaný účinek, je potřebná ve všech koncepcích záruk pro spotřebitele. Měla by mít formu hodnocení dopadu.
Společný přístup k hodnocení dopadu, tedy do jaké míry odráží pochopení spotřebitelů a odůvodňuje náklady, které spotřebitelé nesou, umožní otevřenější hodnocení těchto koncepcí.
To rovněž povede k definici kvality, kterou tyto koncepce potřebují, aby získaly podporu Komise, definici, která se sama o sobě, pokud má přispívat k dohodnutým cílům politiky, musí opírat o důkazy dopadu.
4.5 Aby spotřebitelé a dodavatelé měli důvěru v "etický obchod", potřebují záruky, že náklady a přínos pro spotřebitele a společnosti na jedné straně a "cílený" sociální/ekologický přínos na druhé straně jsou rozumně vyvážené.
Koncepce, která by zajistila lepší pracovní podmínky v rozvojových zemích by výrobu mohla pouze posunout do nekontrolovaných okrajových oblastí, kontrola koncepce na snížení ekologického dopadu může stát více, než je odůvodnitelné, nebo může vést k silné neefektivnosti, standardy pro organický chov zvířat mohou zhoršit životní podmínky zvířat, pokud budou uplatňovány mechanicky, iniciativa, která spotřebitele ujistí o nepoužívání dětské práce, může vést k tomu, že děti budou vykonávat škodlivější práci nebo nebudou mít prostředky na úhradu částečného vzdělávání.
4.6 Vzhledem k tomu, že velcí výrobci a poskytovatelé služeb vnímají "etický obchod" jako významný trend trhu, hrají důležitou roli v přeměně idealistických očekávání spotřebitelů do praktických funkčních koncepcí.
Nevyhnutelně existující propast mezi očekáváním a realitou znamená, že hnutí na podporu "etického obchodu" riskuje, že bude obviněno z naivity.
V oblasti podniků se postoje liší podle jejich citlivosti na tlak spotřebitelů a jejich poměrného významu jako článku obchodního řetězce.
Některé reakce jsou způsobeny ohledem na veřejné mínění (ochrana hodnoty známky), některé jsou ovlivněny situací na trhu (návrh produktů pro tyto nové oblasti zájmu) a jiné vyplývají z požadavků na správu podniku (kultura řádné péče a řízení rizik).
Všechny přístupy mohou mít určitý význam, odlišná motivace firem však implikuje nutnost společného analytického rámce.
5. Společný rámec
5.1 V každém systému "etického obchodu" se silným prvkem záruk pro spotřebitele je určité napětí.
Na jedné straně systém usiluje o dosažení sociálních a ekologických cílů v rámci dodavatelského řetězce, na druhé straně se snaží spotřebitelům nabídnout záruky.
To je příčinou vzniku řady potenciálních problémů:
5.2 Opatření, jež jsou pro nabízení záruk nezbytná, mohou být neúměrná ke "skutečnému" účinku – například kontrola může být nákladná, administrativní změny nutné pro zajištění transparentnosti mohou být nákladné a složité.
5.3 Co je však vážnější, požadavky na zajištění záruk mohou mít ve skutečnosti negativní dopad na cíle koncepce – například soustředění se na to, co všechno lze měřit a kontrolovat, může narušit priority, náklady a požadavky na kontrolu mohou vyřadit výrobce s největší potřebou zlepšení.
5.4 V mnoha případech může být pochopení a tedy i priority spotřebitelů omezeny a vést k narušení koncepce – spotřebitelé budou například obecně dávat přednost "čistému" dodavatelskému řetězci (bez dětské práce, bez následků použití pesticidů) před účinným pokrokem na místě (vyšší platy a dostupnost vzdělání, lepší řízení životního prostředí).
5.5 Toto samo o sobě může podniky vést k výběru nových dodavatelů, kteří již splňují příslušné standardy, místo toho, aby usilovali o dlouhodobější zlepšení v rámci stávajícího dodavatelského řetězce, což z hlediska širších záměrů nemusí znamenat čistý přínos.
5.6 A konečně, koncepce bez nezávislé kontroly by mohla být zdrojem tvrzení, jež zveličují nebo příliš zjednodušují dopad koncepce (nebo by dokonce mohla vytvářet falešná tvrzení!), což v krátkodobém horizontu ohrozí cíle a v dlouhodobějším horizontu podkope důvěru spotřebitelů v koncepce záruk jako celku.
5.7 V systémech, jež jsou financovány několika velkými subjekty lze tyto otázky řešit správným řízením, ale systém, který je do velké míry financován z příjmů od jednotlivých spotřebitelů rozhodnutých pro koupi, nutně nemusí mít řádné řídící postupy a samotní spotřebitelé nejsou schopni posoudit kvalitu nebo efektivnost nákladů koncepcí záruk pro spotřebitele.
5.8 Koncepcím záruk pro spotřebitele se čato vytýká, že vzhledem k tomu, že jsou ve větší či menší míře závislé na chování spotřebitelů a úroveň pochopení problému ze strany spotřebitelů je omezená, nabízejí někdy jednodušší a širší záruky, než odpovídá skutečnosti.
Jen otevřenější a informovanější diskuse může tuto otázku vyřešit a umožnit vývoj otevřeného a informovaného trhu založeného na znalostech.
5.9 Evropské unii ani členským státům však nepřísluší snažit se o centrální formulování definic nebo základních standardů pro různé segmenty "etického obchodu" – taková centrální kontrola by postrádala pružnost nutnou k reakci na zvyšování výkonu a změny podmínek.
Zároveň by se tak porušilo právo spotřebitelů na výběr podle vlastních měnících se hodnot.
Co však může – a mělo by být – stanoveno centrálně, jsou základní předpoklady pro to, aby spotřebitelé mohli získat jistotu, že tyto koncepce splní, co slibují.
5.10 Toto stanovisko usiluje o vytvoření rámce, ve kterém mohou různé iniciativy začít klást stejné otázky o zajištění a průkaznosti dopadu a sdílet své zkušenosti s tím, jak na tyto otázky odpovídat.
Dynamičnost systému je znázorněna v příloze č. 2.
Různé koncepce záruk mají různé cíle, takže jednoduchá analýza nákladů a přínosů by byla obtížná a nakonec by se vzhledem ke složitosti ohodnocení rozmanitého a subjektivního "zboží" pravděpodobně ani nezdařila.
Je však možné vytvořit společný rámec, jež může být základem pro kladení stejných otázek týkajících se kvality a pro získání srovnatelných odpovědí.
Nakonec bude na spotřebitelích a sdruženích spotřebitelů, aby své osobní hodnoty aplikovali na výsledné informace.
5.11 Zatímco se podrobné podmínky a měřítka výkonu budou lišit v závislosti na oblasti působnosti a na cílích příslušné koncepce, existuje několik kvalitativních položek, jež jsou pro koncepce společné.
Na základě dalšího výzkumu a konzultací bude možné definovat některé klíčové otázky, na které by měla každá koncepce být schopna odpovědět a svou odpověď zároveň podložit důkazem, a prokázat tak kvalitu.
Klíčovým úkolem bude definovat sociální, ekologické a ekonomické cíle na vysoké úrovni, k nimž koncepce záruk chtějí přispět: právě tyto cíle formulují základní prvky koncepce jako zainteresované strany, oblast působnosti a měřítka dopadu.
5.12 Následující body se navrhují jako východisko (doporučuje se však v dalších diskusích hledat koherenci s existujícími, věrohodnými a kvalitními rámci):
a) Správa koncepce
Kdo je odpovědný za konečnou kontrolu koncepce?
Jedná se o koncepci mnoha zainteresovaných stran, ve které jsou zainteresované strany vyváženě rozděleny v rozhodovacích orgánech?
Je koncepce kontrolována nezávislou a nezainteresovanou skupinou správců, na něž se zainteresované strany mohou obracet?
b) Cíle koncepce
Jsou cíle jasně definovány?
Odpovídají cíle koncepce potřebám zainteresovaných stran, jež jsou systémem obchodování nejvíce znevýhodněni?
Odpovídají cíle koncepce potřebám spotřebitelů a koncepcí propagované "vizi"?
- Byly dotčené zainteresované strany (včetně stran v rozvojových zemích) zapojeny do procesu vyjasňování a kodifikace cílů?
- Jsou cíle koncepce veřejně dostupné?
c) Oblast působnosti koncepce
Zabývá se koncepce "problémy" tak, jak jsou běžně definovány?
- Řeší podmínky koncepce rozsah "problému" v rozumné míře nebo se soustředí na méně závažné, snadno dosažitelné aspekty?
- Odpovídají profily certifikovaných poskytovatelů ("výrobců") podporované vizi a cílům?
- Plní již poskytovatelé příslušné standardy nebo je jádrem koncepce kontinuální zlepšení?
d) Standardy nebo podmínky koncepce
Odpovídají koncepcí stanovené a monitorované standardy cílům?
- Jsou standardy definovány v rámci procesu, jehož se zainteresované strany (včetně stran v rozvojových zemích) mohou zúčastnit?
- Existuje spolehlivý mechanismus, na jehož základě přijetí standardů přispěje k dosažení cílů?
- Jsou podmínky nebo standardy koncepce přístupné veřejnosti?
e) Hodnocení dopadu
Existuje spolehlivé hodnocení dopadu koncepce na cíle?
- Je širší a dlouhodobější dopad na sektor monitorován a odpovídají změny ("výsledky") cílům koncepce?
- Jsou místní zainteresované strany aktivně a vědomě zapojeny do definování podmínek hodnocení dopadu a do jeho provádění?
- Existuje proces, jenž by identifikoval a řešil negativní dopady?
f) Nezávislá kontrola
Existuje nezávislá kontrola činnosti koncepce?
- Jsou zainteresované strany (včetně stran v rozvojových zemích) zapojeny do definování podmínek nebo do kontroly samotné?
- Jsou zjištění této kontroly přístupné veřejnosti?
g) Analýza nákladů a přínosu
Existuje proces, který by monitoroval a vyhodnocoval náklady koncepce, které nesou dodavatelé, obchodníci a spotřebitelé ve srovnání s pokrokem učiněným k dosažení cílů?
h) Veřejná tvrzení
Odpovídají veřejná tvrzení certifikovaných společností nebo dodavatelů cílům, normám a výsledkům koncepce?
- Monitoruje nezávislá kontrola/kontrola zainteresovaných stran veřejná tvrzení učiněná společnostmi, jež jsou do koncepce zapojeny?
5.13 Koncepce, která usiluje o důvěru spotřebitelů nebo jakoukoli podporu ze strany Komise a národních vlád, by měla plnit normy kvality jako například výše uvedené (které musí být upřesněny a ověřeny).
Koncepce, které tyto normy neplní, lze pokládat za špatnou investici.
5.14 Přístup mnoha zainteresovaných stran a podpora veřejného orgánu na evropské úrovni musí vývoji a prosazování těchto norem zajistit důvěryhodnost.
5.15 Samozřejmě není jednoduché vyvinout v této oblasti srovnávací hodnocení nákladů a přínosu, mělo by však poskytnout rozumný základ pro srovnání koncepcí záruk pro spotřebitele s jinými nástroji politiky, jež usilují o dosažení podobných cílů.
6. Rámec politiky a odpovědnost
6.1 V této rychle se rozvíjející oblasti je koherentní základ politiky nezbytný a praktické návrhy jsou uvedeny v oddíle 7.
EU a jednotlivé členské státy se domnívají, že pevné etické a humanitární normy by měly být nedílnou součástí globálního obchodu a diplomacie.
"Lepší" svět je nejen žádoucím cílem sám o sobě, ale tato společná témata napomáhají dalšímu rozvoji evropské kultury založené na hodnotách.
Konkrétněji, stimulace spotřebitelů k "etickému" povědomí a nakupování může být vítanou příležitostí pro evropský průmysl, jež má předpoklady, aby využil obchodních možností.
EU a členské státy by neměly podporovat žádnou konkrétní značku, ale měly by zaštítit svou autoritou jednu koncepci záruk pro spotřebitele, ke které se pak budou moci všechny obecně uznávané iniciativy na podporu záruk spotřebitelů připojit.
6.2 Koherence politiky je proto primárním cílem.
V průběhu vypracovávání tohoto stanoviska proběhla rozsáhlá a cenná výměna informací, názorů a pohledů na politiku.
Navrhuje se, aby byl pod záštitou EHSV jako doplnění tohoto stanoviska formálně navázán řízený, aktivní dialog mezi zainteresovanými stranami na téma "etický obchod" a koncepce záruk pro spotřebitele.
6.3 Tento dialog by měl za cíl:
- určit prvky nezbytné pro koordinovanou politiku týkající se otázek sociálních a ekologických koncepcí záruk pro spotřebitele,
- stanovit kroky nutné pro zakotvení této politiky v EU,
- najít cesty k zohlednění této politiky v členských státech.
7. Praktické kroky
7.1 Toto stanovisko zkoumá koherenci procesů, jež podporují předložení etických koncepcí záruk spotřebitelům.
Poskytlo vodítko a nástroje politiky, které EU umožní rozhodnout, zda bude tuto oblast dále podporovat a jak to činit racionálně a s efektivitou nákladů.
Existuje několik praktických kroků, které by EU mohla na podporu (jak byla definována pro účely tohoto stanoviska) trvalého rozvoje "etického obchodu" učinit, aby zajistila koherenci s širšími cíli politiky EU.
7.2 Východiskem je, že EU a některé členské státy si mohou přát další podporu rozvoje konkrétních iniciativ v této oblasti.
Doporučuje se, aby se tato podpora soustředila na ty iniciativy, jež nabízejí záruky pro spotřebitele a jsou zároveň schopny objektivně prokázat, že rovněž přispívají k hmatatelnému zlepšení sociálně ekonomických a ekologických podmínek v komunitách ovlivněných dodavatelskými řetězci.
Každopádně by měly být podporovány koncepce, které prosazují nárůst kapacit v jižních zemích.
7.3 Doporučuje se proto, aby EU zadala průzkumné šetření a stanovila jasná a obecně aplikovatelná kritéria kvality, na jejichž základě mohou být tyto koncepce záruk pro spotřebitele hodnoceny.
Kromě organizací spotřebitelů by toto šetření mělo zahrnout různá ekologická a sociální značení a jiné koncepce a zapojit zainteresované články dodavatelského řetězce, a zajistit tak obecnou aplikovatelnost a umožnit rozvoj nástrojů koherentní kvality v rámci odvětví.
7.4 Otázky uvedené v oddíle 5 mohou být pro komplexnější rámec hodnocení užitečným východiskem.
EHSV by chtěl zdůraznit, že nemá v úmyslu vytvořit pro podniky nebo koncepce záruk další byrokratickou úroveň nebo další překážku trhu.
Domnívá se, že každá koncepce musí být schopna prokázat dopad, kvalitu a efektivitu nákladů a společný rámec pomůže minimalizovat duplicitu činností.
7.5 Toto šetření rovněž pomůže posílit důvěru spotřebitelů v tyto koncepce záruk a organizacím občanské společnosti umožní doporučit svým členům a stoupencům podporu koncepcí, jež odpovídají jejich konkrétním sociálním a ekologickým prioritám.
Vzhledem k tomu, že toto téma spadá do působnosti několika generálních ředitelství, bude muset existovat koordinační centrum, kde se budou soustřeďovat informace a politika se bude moci koherentně rozvíjet.
7.6 Vzhledem k tomu, jak se spotřebitelé spoléhají na značení produktů, jež identifikuje produkty vyrobené a obchodované podle určitých sociálních a ekologických norem a norem zaručujících dobré životní podmínky zvířat, zvyšuje se při nahromadění značek u jednoho produktu pravděpodobnost, že spotřebitelé budou zmatení a značení bude neefektivní.
Proto bylo navrženo, aby EU nechala provést zkoumání alternativních prostředků, na jejichž základě lze spolehlivě měřit sociální a ekologické hodnoty produktů a upozornit na ně spotřebitele.
7.7 Strategický program vzdělávání spotřebitelů v členských státech by se měl zaměřit na zvyšování povědomí spotřebitelů o potenciálu a prostředcích, které lze v souvislosti s rozhodnutím při koupi použít k dosažení sociálních a ekologických cílů na základě vlastních priorit.
7.8 S rychlým rozvojem informačních systémů o produktech, ke kterým má spotřebitel přístup u prodejce, přes internet nebo jinými kanály, bude v příštích několika letech stále snadnější vyvíjet databáze o původu a kvalitě produktů.
Kromě sociálních a ekologických otázek vztahujících se k tomuto stanovisku mohou tyto databáze zaznamenávat rovněž širší tematiku kvality a bezpečnosti jako například zvláštní dietetické faktory, a umožnit spotřebitelům stanovit priority podle jejich hodnot či potřeb.
7.9 Rozvoj a společný rámec pro kvalitu a hodnocení dopadu koncepcí záruk "etického obchodu" usnadní rozvoj objektivnějších a udržitelných politik etického pořizování produktů v rámci Komise a případně členských států.
7.10 Veřejná politika pořizování může být dalším podnětem pro produktovou poptávku.
Během posledních pěti let byla značně posílena a objasněna role sociálního veřejného pořizování a výše uvedené návrhy zajistí, že pokud se orgány odpovědné za nákup v rámci legislativy EU rozhodnou pro výrobky s pozitivním sociálním a ekologickým přínosem, dosáhne se hmatatelných výsledků.
8. Cesta kupředu
8.1 Proces vytváření tohoto stanoviska dává významným zainteresovaným stranám příležitost reagovat a zapojit se do dialogu, byť v omezeném rozsahu.
Na základě těchto konzultací by EHSV chtěl povzbudit činnost pěti nových iniciativ:
- Trvalý dialog mezi klíčovými zainteresovanými stranami včetně sdružení spotřebitelů v rámci EU (a celosvětově, pokud je to vhodné) na téma dosahování koherence politiky v oblasti "etického obchodu" a koncepcí záruk pro spotřebitele.
EHSV navrhuje, že se až do roku 2006 ujme zřizování zvláštního fóra zainteresovaných stran takového typu, jaký se již osvědčil.
Může zahrnovat zřízení komplexní databáze informací o produktech, kde lze shromažďovat, na základě jasných hodnotících protokolů objektivně ověřovat a zpřístupnit sociální, ekologické a jiné faktory související s kvalitou produktu a plněním jeho funkce.
Generální ředitelství pro rozvoj již avizovalo, že má zájem na zpřístupnění kritických hodnotících dat o koncepcích "etického obchodu", které by výrobcům a vývozcům pomohly vstoupit na evropský trh [10].
- Rozvoj společného rámce koncepce "etického obchodu" pro hodnocení dopadu a měření kvality prostřednictvím širších a podrobnějších konzultací se zainteresovanými stranami ve členských státech a celosvětově. To EU a členským státům umožní objektivněji rozlišovat iniciativy se skutečnou přidanou hodnotou od těch, které spotřebitele pouze o něčem opakovaně ujišťují.
Tato činnost podpoří cíle politiky Generálního ředitelství pro rozvoj posilováním trvalejších obchodních vztahů a práci Generálního ředitelství pro ochranu zdraví a spotřebitele poskytováním spolehlivých informací o spotřebitelích.
- Účast na vývoji normy ISO 26000, jejímž cílem je poskytovat návod v souvislosti se společenskou odpovědností, určovat a zapojovat zainteresované strany a posilovat důvěryhodnost zpráv a tvrzení týkajících se společenské odpovědnosti.
Primárním cílem je sice vytvoření normy pro společenskou odpovědnost firem, může však poskytovat základ, podle nějž se bude měřit činnost konkrétních koncepcí etického obchodu.
- Program na zvýšení povědomí spotřebitelů, který bude od začátku školní docházky, v průběhu vzdělávání i v rámci celoživotního učení poukazovat na možnost spotřebitelů ovlivňovat sociální a ekologickou dynamiku prostřednictvím informovaného nákupu.
Generální ředitelství pro ochranu zdraví a spotřebitele již informovalo o svém zájmu podpořit vzdělávání spotřebitelů v oblasti poctivého obchodu, a cíl dosáhnout informovanější a způsobilejší spotřebitelské společnosti, jež si bude schopná na trhu efektivně vybírat, je klíčem k jeho roli.
- Návrh mezinárodního výzkumného centra, kde by se soustředil výzkum dodavatelů a trhu, prodej a technické informace, vzdělávací iniciativy a rozvoj politiky, a které by jako společný program mělo být podporováno Komisí, členskými státy a všemi hlavními zainteresovanými stranami.
9. Závěrečná poznámka: definice pojmů použitých ve stanovisku
Globální dopad obchodních činností na společnost a životní prostředí vedl k vývoji řady nových pojmů a koncepcí.
To, jak byly klíčové pojmy a koncepce použity v tomto stanovisku, je definováno níže.
Pojmy a definice se v této oblasti mezi jednotlivými zeměmi liší, a aby u překladu nedocházelo k nedorozumění, je nezbytné používat následující glosář.
Společenská odpovědnost firem (CSR) Tento pojem je již zavedený.
Platí, že tvorba majetku a plnění národních právních požadavků vztahujících se na činnost je podstatou všech odpovědných obchodních činností.
Společenská odpovědnost firem proto konkrétně odkazuje na … Dobrovolné politiky a postupy podniku s cílem udržet a zlepšit sociální a ekologický výkon veškeré své činnosti.
Může zahrnovat kontrolu formou interních řídících a hodnotících systémů nebo externího auditu.
Etický obchod Jedná se o podmnožinu společenské odpovědnosti firem (a novější koncepci) a používá se ve dvou hlavních významech.
V obecném významu je tato fráze chápána jako… Vědomá snaha upravit obchodní činnosti (výrobu, maloobchod, nákup) podniku, organizace nebo jednotlivce tak, aby odrážely etické hodnoty.
Etika je odvětvím filozofie, jež se zabývá lidskou povahou a chováním.
Etický obchod může tedy v tomto smyslu odrážet velmi široký okruh hodnot, může zahrnovat celou řadu produktů a služeb (včetně finančních služeb a cestovního ruchu) v kterékoli zemi včetně členských států EU.
Stanovisko, pokud používá tento význam, uvádí tuto frázi jako "etický obchod". Název stanoviska je také použit v tomto významu.
Druhý výrazný typ užívání je běžný v Komisi a v řadě evropských iniciativ jako například Ethical Trading Initiative (ETI) ve Spojeném království, Initiative Clause Sociale (ICS) ve Francii a Business Social Compliance Initiative (BSCI), která má mezinárodní členy.
V tomto případě tato fráze běžně odkazuje na … Podnikové politiky a postupy, které se zabývají sociálním a ekologickým dopadem svých zdrojových operací a především pracovních podmínek dodavatelů.
Stanovisko, pokud používá tento význam, uvádí tuto frázi jako etický obchod.
Poctivý obchod
Poctivý obchod může být považován za podmnožinu etického obchodu, při běžném užívání je tato fráze chápána jako … Obchod, ve kterém do tohoto procesu zapojené subjekty – ať už výrobní či spotřební, kupující či prodávající – nejsou znevýhodňováni a mají z něj rozumný a přiměřený užitek.
Stanovisko, pokud používá tento význam, uvádí tuto frázi jako "poctivý obchod".
Druhý, výrazný, typ užívání definuje tuto frázi jako … obchodní partnerství založené na dialogu, transparentnosti a respektu, usilující o větší rovnost v mezinárodním obchodě.
Nabídkou lepších podmínek obchodování a zajištěním práv výrobců a pracovníků odsunutých na okraj – zejména na jihu, přispívá k udržitelnému rozvoji.
Například organizace zastoupené v Evropské asociaci poctivého obchodu (European Fair Trade Association) takovou definici přijímají.
Stanovisko, pokud používá tento význam, uvádí tuto frázi jako poctivý obchod.
Koncepce záruk pro spotřebitele
Předmětem stanoviska je jeden konkrétní aspekt "etického obchodu" a "poctivého obchodu": situace, kdy tlak spotřebitelů je významným faktorem a kdy výběr spotřebitelů – a často ochota spotřebitelů platit za produkt více – je významnou hybnou silou změny.
Pro účely tohoto stanoviska jsou koncepce záruk pro spotřebitele definovány jako… Systém, který spotřebitelům umožňuje hrát roli v etickém obchodě a podporuje je v této roli, která spočívá v nákupu zboží a služeb, jež jsou vyrobeny tak, aby dosáhly určitých sociálních nebo ekologických výsledků, které budou ku prospěchu konkrétním komunitám nebo společnosti jako celku.
Všimněte si, že pojem "koncepce" má zahrnovat přístupy zabývající se sociálními a ekologickými zárukami, jež jsou vlastní jednotlivým podnikům a koalicím podniků, jakož i nezávislým třetím stranám a koncepcím s mnoha zainteresovanými stranami.
Udržitelný rozvoj
"Udržitelný rozvoj je rozvoj, který odpovídá potřebám současnosti, aniž by poškodil schopnost příštích generací vyhovět svým vlastním potřebám" [11].
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady o společné organizaci trhu s chmelem
KOM(2005) 386 v konečném znění – 2005/0162 (CNS)
(2006/C 28/16)
Dne 21. září 2005 se Evropská rada, v souladu s článkem 36 a čl. 37 odst. 2 třetím pododstavcem Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" přípravou práce Výboru na tomto tématu.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana KIENLEHO hlavním zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 27. října 2005), a přijal následující stanovisko 63 hlasy pro, 0 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Postoj EHSV
1.1 EHSV podporuje návrh Evropské komise nahradit různá nařízení o společné organizaci trhu s chmelem jediným novým nařízením.
2. Poznámky
2.1 Nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem bylo od té doby mnohokrát předmětem podstatných změn.
V zájmu jasnosti a řádného pochopení právních předpisů Společenství je třeba rušit nařízení, která se stala bezpředmětnými, a nahrazovat je novými nařízeními na základě konsolidace znění předchozích nařízení.
2.2 EHSV již dříve opakovaně vypracoval stanoviska k organizaci trhu s chmelem [1].
Naposledy dne 26. února 2004 považoval Výbor za "důsledné a konzistenční", že v souladu s reformou SZP (rozhodnutí z Lucemburku) z roku 2003 se do obecného nařízení o přímých podporách začlení rovněž přímé podpory pro chmel.
2.3 EHSV by i v tomto stanovisko rád poukázal na to, že chmel (humulus lupulus) je nezbytnou surovinou pro výrobu piva a v osmi členských státech EU ho pěstují převážně malé specializované rodinné podniky s méně než 8 hektary v průměru.
Evropským producentům chmele se podařilo udržet vedoucí postavení na světovém trhu.
Společná organizace trhu s chmelem pozitivním způsobem provázela obrovské přizpůsobování se trhu v posledních letech.
Přijala a podpořila rozsáhlý systém zajištění jakosti a systém smluv nezbytný pro úspěšné pěstování chmele a zajištění jeho odbytu, který je povinný pro seskupení producentů jakožto "duch" organizace trhu s chmelem.
Tyto zásady by měly být zachovány i v nové organizaci trhu.
2.4 EHSV poukazuje na to, že výdaje v odvětví chmele ve výši zhruba 13 milionů EUR bylo po léta možné držet na stejné úrovni.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
KOM(2005) 181 v konečném znění – 2005/0090 (CNS)
(2006/C 28/17)
Dne 15. července 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana BURANIHO hlavím zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 26. října 2005), a přijalo následující stanovisko 82 hlasy pro, 0 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Rada přijala nové finanční nařízení v červnu 2002 a v prosinci 2002 následovala prováděcí pravidla.
Jejich přijetím se Komise zavázala podat Radě do 1. ledna 2006 zprávu o provádění nařízení a předložit případné návrhy změn.
Předkládaný dokument přesně odpovídá tomuto závazku a je právě konzultován s Radou a Účetním dvorem.
Odhad doby potřebné k dodržení postupů nicméně ukazuje, že v nejlepším případě se nemůže začít provádět dříve než 1. ledna 2007. Rozpočtový výbor Rady totiž zveřejní postoj jednotlivých členských států na konci tohoto roku a teprve potom bude zahájen postup konzultace, případně dohodovací postup, s Evropským parlamentem.
1.2 EHSV se při vytváření tohoto stanoviska k návrhu Komise hodlá zaměřit především na ty aspekty nařízení, které se přímo nebo nepřímo týkají vztahů s organizacemi občanské společnosti.
Považuje za nutné maximálně se zdržet posuzování norem týkajících se úzce technických a "vnitřních" aspektů, které již byly předmětem hodnocení a návrhů institucionálních orgánů s odbornou způsobilostí a přímou zkušeností, tj. síť finančních jednotek Komise, správní útvar Rady, Soudní dvůr, Účetní dvůr, účetní oddělení EP, EHSV a VR.
1.3 EHSV bere na vědomí názor rozšířený mezi organizacemi občanské společnosti a především mezi nevládními organizacemi, podle něhož by platné finanční nařízení a jeho provádění bylo příliš složité, neusnadňovalo by účinnou spolupráci mezi těmito organizacemi a Komisí a poškozovalo jejich vztahy.
Organizace občanské společnosti si navíc stěžovaly na nedostatek konzultací a dialogu ze strany Komise, což vyústilo ve stav všeobecného zmatku, frustrace a zklamání.
1.4. EHSV doufá ve stále užší spolupráci mezi evropskými institucemi a organizovanou občanskou společností prostřednictvím strukturovaných konzultací, ale nezapomíná, že instituce odpovědnost a pravomoci, které je nutné zachovat i za cenu toho, že nebude možné vyhovět všem požadavkům.
Mezi oběma stranami je však třeba nastolit vztahy vzájemného porozumění a respektu. Kromě jiného je ve finančním nařízení (nebo jinde) nutné jasně stanovit, že každé zamítnutí požadavku bude s řádným odůvodněním oznámeno zainteresovaným subjektům.
2. Obecné poznámky
2.1 Některé obecné zásady byly podnětem pro nové předpisy finančního nařízení a nová prováděcí pravidla, která byla zavedena 1. ledna 2003. Nejdůležitější z těchto zásad je myšlenka zrušit centralizované kontroly ex ante, a přidělit tak vyšší moc a odpovědnost schvalujícím osobám zavedením řady kontrol prováděných jak finančními kontrolory, tak účetními.
Vypadá to, že systém se osvědčil, ale vzhledem k získaným zkušenostem je třeba ho upravit.
2.2 Odborné orgány uvedené v bodě 1.2 a organizace občanské společnosti obecně zdůraznily potřebu lepší rovnováhy mezi požadavky na kontrolu a větší "flexibilitou" norem, především pokud se jedná o zanedbatelné částky. Zdá se, že Komise chce vyhovět této žádosti.
EHSV by chtěl upozornit, že "částka zanedbatelná" pro instituce Společenství – které se komplexně zabývají enormně vysokými částkami – má jiný význam pro ty organizace občanské společnosti (dodavatelé, poradci, nevládní organizace atd.), které jsou relativně malé. EUR 10.000 je asi částka zanedbatelná pro EU, ale pro malý nebo střední podnik může představovat vysokou sumu.
2.3 V tomto ohledu se připomíná, že Komise v předběžné zprávě k návrhu nařízení mimo jiné uvádí, že "jakákoliv navrhovaná změna by měla [...] zvýšit ochranu finančních zájmů EU před podvody a jiným nezákonným jednáním".
Jinými slovy a z jiného hlediska, účetní pravidla EU musí (nebo by měly) přispívat k "umravňování" trhu tím, že budou vystupovat jako odstrašující prostředek proti snadným pokušením využít "flexibilitu" samotných norem.
EHSV si uvědomuje, že podrobné a složité účetní kontroly jsou pro EU obtížné, ale domnívá se, že legitimní záměr snížit správní náklady by neměl vést k liknavým nebo příliš zjednodušujícím řešením.
Jak ukazují zprávy OLAFu, podvody jsou rozšířené na všech úrovních. EHSV v tomto ohledu poznamenává, že by možná bývalo bylo možné získat od Komise cenné poznatky (převeditelné na vhodné předpisy), kdyby byl v průběhu sestavování nového finančního nařízení kontaktován OLAF.
EHSV bere na vědomí potřebu, kterou zdůrazňují organizace občanské společnosti, vytvořit rovnováhu mezi výkonností, účinností a odpovědností, a to takovým způsobem, aby nebyla zpochybněna zásada partnerství mezi tím, kdo finance přiděluje, a tím, kdo je dostává. Tak bude možné vyhnout se překážkám pro možný inovační vývoj nebo obezřetné využívání veřejných financí.
EHSV s touto potřebou souhlasí, ale zdůrazňuje, že v žádném případě nesmějí být porušeny zásady, které jsou základem pro používání veřejných financí: průhlednost, účinné využívání a povinnost předložit účetní závěrku.
2.4 Komentář si zasluhuje i tvrzení, že "mění-li se pravidla příliš často nebo bez dostatečného důvodu, může to mít negativní dopad na takovéto příjemce nebo smluvní strany a na celkovou pověst Evropské unie".
S tímto názorem nelze nesouhlasit, ale měl by být omezen připomínkou, že nová pravidla by mohla být ospravedlněna v oblastech nejčastějších zneužití.
Také v tomto případě by konzultace zpráv OLAFu mohla poskytnout užitečné podněty.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Ohledně vymáhání pohledávek EU (články 72-73a) nové finanční nařízení stanoví, že pro pohledávky Unie platí také nástroje, které již byly přijaty v příslušných směrnicích týkajících se soudní spolupráce, a ukládá členským státům uplatňovat pro vymáhání pohledávek EU stejné výhody jako pro národní daňové pohledávky.
Ačkoli si EHSV uvědomuje, že nařízení mají přímé použití v každém členském státě, klade si otázku, zda toto pravidlo nevyžaduje změnu v právních předpisech jednotlivých členských států, především zákonů o úpadku, které běžně stanoví předkupní právo na (národní) fiskální pohledávky, ale nezmiňují se o dluzích vůči EU.
Aby se mohly uplatnit vůči třetím stranám, musely by být všechny druhy předkupního práva obsaženy v právních předpisech jednotlivých členských států.
3.2 Přijetí nové směrnice ES v roce 2004 o veřejných zakázkách znamená, že nový návrh finančního nařízení se musí přizpůsobit novým právním předpisům. Unie již v roce 2002 přijala směrnici o zakázkách platnou pro členské státy.
EHSV nepovažuje za nutné vyjadřovat se k již přijatým předpisům a k jejich platnosti, na niž může dát odpověď a návrhy případných úprav pouze zkušenost.
3.2.1 EHSV si přeje upozornit na jednu část finančního nařízení, a sice na odstavec doplněný k článku 95, který stanoví vytvoření databáze společné dvěma či více institucím pro určení zájemců, kteří se nacházejí v situaci, kdy jsou z účasti ve veřejné soutěží vyloučeni (články 93 a 94).
Vytvoření centrální databáze (neomezující se na jednotlivé instituce) by bylo žádoucí, ale Komise pouze uvádí, že je třeba stanovit možnost, aby dvě nebo více institucí sdílely data, která vlastní.
EHSV souhlasí s užitečností databází obecně, ale klade si otázku, zda by v daném případě náklady na sjednocení odpovídaly výsledkům. Struktura jednotlivých institucích je z velké části odlišná a kritéria sběru dat nejsou vždy jednotná.
3.3 Další příčinu rozpaků představují důvody pro vyloučení zájemců a uchazečů (článek 93), mezi nimiž jsou ti, kteří byli "pravomocně" odsouzeni (čl. 93 odst.
Toto pravidlo je koncipováno s ohledem na právní předpisy a na závazné principy ústavy většiny členských států a jako takové je nezpochybnitelné. EHSV nicméně podotýká, že v některých členských státech mohou odvolací řízení proti rozsudku soudu první instance projít dalšími dvěma úrovněmi soudního systému (odvolací soud, kasační soud) a že rozsudek je považován za konečný pouze tehdy, pokud byly vyčerpány všechny možnosti na odvolání.
Mezi rozsudky na různých úrovních může uběhnout dlouhá doba, během které nemůže být rozsudek soudu první nebo druhé instance, i když je zjevně odůvodněný, považován za právoplatný důvod pro vyloučení.
V praxi bude úkolem zodpovědných osob co největší obezřetnost při zadání zakázek nebo smluv, ale především v některých případech nebude vždy jednoduché učinit rozhodnutí, která by byla v souladu s právními předpisy a zároveň náležitě prozíravá.
3.3.1 Výše zmíněné pravidlo, přestože je nepopiratelné, tedy budí velké rozpaky. Kromě toho se zdá, že nemá souvislost s čl. 93 odst. 1. písm. b), který stanoví, že z veřejné soutěže jsou vyloučeni ti, kterým "byla v současné době uložena správní sankce podle článku 96". Proti uložení správní sankce je možné se odvolat správní nebo soudní cestou, ale zdá se, že navržené znění chce naznačit, že správní sankce je konečná, i když byla uložena pouze v současné době. Srovnání obou pravidel budí pochybnosti o logických a právních kritériích, která je podnítila. Zatímco podle čl. 93 odst.1 je na "údajné" pachatele vážných zločinů uplatňována presumpce neviny až do jejich konečného odsouzení, podle čl. 93 odst.1 písm. b) představují správní sankce uložené v současné době (a proti nimž je tedy možné se odvolat) důvod pro okamžité vyloučení. EHSV nežádá, aby byl čl. 93 odst. 1 písm. b) "flexibilnější", ale aby bylo spíše nalezeno dodatečné kritérium, které by "omezovalo" čl. 93 odst. 1 písm. a).
3.4 Zcela zvláštní pozornost si zaslouží oddíl týkající se grantů (článek 108 a následující články), a to nejen kvůli citlivosti tohoto tématu, ale také protože přidělení veřejných financí velkému množství různých příjemců, a vzhledem k nesourodým důvodům, může být zdrojem kritiky veřejného mínění.
Tato kritika může být více či méně oprávněná, ale často má kořeny ve skutečném nebo domnělém nedostatku průhlednosti, který spočívá také v obtížně pochopitelných předpisech a kritériích na jejich uplatňování.
Je však třeba přiznat, že není zdaleka jednoduché vytvářet předpisy pokrývající tak pestrou a různorodou škálu případů, kterou je obtížné převést na určitá schémata.
Průhlednost (zde míněná především jako srozumitelnost konceptů a jazyka) tak pro správu představuje největší záruku proti odpovědnosti vyplývající z jejího širokého pole působnosti.
3.4.1 První příklad obtížně srozumitelné pasáže představuje článek 109, který v odstavci 2 stanoví, že "účelem ani důsledkem grantů nesmí být dosažení zisku", zatímco odst. 3 písm. c) říká, že "odstavec 2 se nepoužije na akce, jejichž cílem je posílení finanční způsobilosti příjemce nebo tvorba příjmu".
Praktický rozdíl mezi "ziskem" a "příjmem" není jasný. EHSV doufá, že formulace pravidla bude vyjasněna, a to jak formálně, tak věcně.
3.4.2 Čl. 109 odst. 2 písm. d) stanoví, že výjimka ze zákazu dosažení zisku se použije také na drobné granty pokud mají (čl. 113a odst. 1 písm. b) a c)) formu paušální částky nebo paušálního financování. Ohledně pojetí "drobné" nebo "zanedbatelné" částky EHSV znovu připomíná poznámky uvedené v bodě 2.2: zdá se, že je nezbytné najít rovnováhu mezi pojetím "drobné" částky pro EU a částky "subjektivně vysoké hodnoty" pro příjemce grantů. Tato otázka by v každém případě měla být vyřešena a začleněna do finančního nařízení a ne do prováděcích pravidel.
3.4.3 Ohledně grantů, a především těch drobných, je nutné podotknout, že žádná část finančního nařízení se nezmiňuje o povinnosti předložit účetní závěrku, ani o žádném jiném závazku předložit zprávu o účinném využití přijatých částek.
EHSV vzal na vědomí přání Komise snížit správní náklady, ale nemůže souhlasit s tím, aby veřejné finance byly poskytovány bez jakékoliv představy o jejich následném použití.
Už jen pro potvrzení zásady řádné správy věcí veřejných by bylo vhodné stanovit namátkovou kontrolu účetnictví a sankce vůči těm, kdo je nepředloží.
3.4.4 Důvod k zamyšlení podává také článek 114.
V odstavci 4 se stanoví, že "schvalující osoba může žadatelům uložit účinné, přiměřené a odrazující správní a finanční sankce...". Je tedy legitimní položit si otázku, jaké záruky poskytují příjemci grantů (kteří mají v mnoha případech jiné charakteristiky a jiný stav jmění, než držitelé zakázek a smluv) na to, že chtějí a jsou schopni čelit povinnostem vyplývajícím ze sankcí.
EHSV je toho názoru, že v případě žadatelů se sídlem v některém ze členských států je nutné, aby byl daný členský stát prostředníkem při vznášení požadavků a aby poskytoval záruky na plnění povinností vyplývajících z možných správních nebo peněžitých sankcí.
4. Závěry
4.1 EHSV vyjadřuje souhlas s principy, které Komise uvedla v návrhu nového finančního nařízení, především co se týče zrušení centralizovaných kontrol ex ante a jejich nahrazení kontrolami, které se budou provádět před povolením plateb týkajících se již schválených projektů.
4.2 Na druhé straně EHSV radí postupovat opatrně při plnění požadavků finančních oddělení četných institucí, které mají sklon zjednodušovat nebo rušit různé formální náležitosti a kontroly smluv a grantů "malé výše".
Přestože EHSV souhlasí s tím, že kontroly jsou nákladné a časově náročné, domnívá se, že pochopitelný záměr omezit náklady by měl být kompenzován zcela jinou starostí: potřebou ujistit občany EU a hospodářské subjekty o tom, že s "malými" částkami se nezachází nedbale a povrchně.
4.3 Organizace občanské společnosti za sebe žádají, aby každá novelizace finančního nařízení byla provedena po konzultaci s Komisí za vzájemného porozumění a maje na paměti potřebu náležitého finančního řízení na obou stranách.
EHSV podporuje tento požadavek, ale připomíná, že každé rozhodnutí by mělo být přijato bez porušení zásady řádné a průhledné správy veřejných financí.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Rady, kterou se stanoví pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 77/388/EHS osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku, ale v jiném členském státě
KOM(2004) 728 v konečném znění – 2005/0807 (CNS)
(2006/C 28/18)
Dne 20. července 2005 se Rada Evropské unie, v souladu s článkem 93 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana BURANIHO hlavním zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (zasedání z 26. října) a přijal následující stanovisko 79 hlasy pro, žádný hlas proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod: dokument Komise
1.1 V říjnu 2003 představila Komise dokument [1], který shrnoval strategii pro oblast DPH vytyčenou již v červnu 2000.
Jedním z cílů této strategie bylo zjednodušení postupů, k nimž byly prostřednictvím následujícího dokumentu Komise z října 2004 [2] navrženy tři konkrétní iniciativy, z nichž dvě [3] už byly předmětem stanoviska EHSV [4] a třetí se bude zabývat tento dokument.
1.2 Záměrem návrhu Komise je urychlit a zjednodušit postup vrácení DPH ve prospěch osob povinných k dani neusazených v tuzemsku v souvislosti s daní jimi odvedenou za zboží nebo služby, které jim dodaly nebo poskytly jiné osoby povinné k dani v tuzemsku, nebo v souvislosti s dovozem zboží na území příslušného státu.
1.3 Obecné normy, které tuto oblast upravují, zůstávají v podstatě beze změny; skutečný pokrok spočívá v návrhu podstatně zjednodušit administrativní povinnosti, které zatěžují osoby mající nárok na vrácení daně, a zároveň zajistit jejich právo na kompenzaci, jestliže správce daně zpozdí vrácení daně déle, než do určité lhůty.
1.4 Zjednodušení administrativních povinností je potvrzeno v článku 5 návrhu směrnice, který uvádí, že aby dotčená osoba dosáhla vrácení daně, musí pouze podat žádost elektronickou cestou místo žádosti na jednotném formuláři s přiloženými originály faktur a celní dokumentace.
Žádost musí samozřejmě obsahovat řadu údajů specifikovaných článkem, které umožní správci daně zjistit a kontrolovat řádnost úkonu.
1.5 Žádost se v podstatě musí vztahovat na koupi zboží a služeb vyfakturovanou nebo na dovozy uskutečněné za období, které trvalo alespoň tři měsíce a nejvýše jeden kalendářní rok, a musí být podána do šesti měsíců od konce kalendářního roku, v jehož průběhu vznikla daňová povinnost.
Za jistých okolností je nicméně možné přizpůsobit jak období, za které se žádá o vrácení daně, tak lhůty pro podání žádosti.
1.6 Správce daně členského státu, ve kterém byla odvedena DPH, oznámí své rozhodnutí do tří měsíců ode dne podání žádosti o vrácení daně a také platba musí proběhnout v téže lhůtě.
Každá zamítavá odpověď musí být zdůvodněna.
Odvolání se přijímají ve stejných lhůtách a za stejných podmínek určených pro osoby povinné k dani usazené v členském státu.
Případné dodatečné údaje mohou být vyžadovány, ale pouze do tří měsíců ode dne podání žádosti.
V takovém případě nicméně lhůta pro vrácení daně počíná běžet ode dne žádosti o tyto údaje.
Každá žádost, která nebude v příslušné lhůtě výslovně zamítnuta, se považuje za schválenou.
1.7 Jak bylo uvedeno výše v odstavci 1.6, vrácení dlužné daně musí proběhnout do tří měsíců ode dne podání žádosti. Za jakékoliv prodlení musí členský stát žadateli zaplatit úrok z dlužné částky ve výši 1 % měsíčně.
2. Poznámky EHSV
2.1 Každý návrh, jehož cílem je zjednodušení administrativních povinností zatěžujících uživatele, nemůže než získat souhlas EHSV, především tehdy, když se zjednodušení promítne do urychlení postupů i pro státní správu a do popudu k lepší organizaci práce, jako je tomu v tomto případě.
V případě zmíněného návrhu nicméně zjednodušení odpovídá spíše skutečné potřebě než prostému přání urychlit postupy.
Je třeba zmínit, že, jak už EHSV [5] zdůraznil v úvodním stanovisku k těmto třem návrhům [6], sama Komise prohlašuje, že "Stávající postup vrácení daně … je tak administrativně náročný, že kvůli němu více než odhadovaných 53,5 % velkých společností nežádá o vrácení daně, na kterou jim vznikl nárok".
2.2 Směrnice se uplatní, jak napovídá její název, na "osoby povinné k dani neusazené v tuzemsku, ale v jiném členském státě" podle podmínek a u plnění stanovených v současných platných předpisech.
2.3 Velmi důležitou novinku zavádí článek 5 návrhu směrnice, který stanovuje, že místo písemné žádosti o vrácení daně s připojenými fakturami, originálními celními osvědčeními a dalšími průkaznými doklady se bude přijímat elektronicky podaná žádost, která bude obsahovat všechny odkazy umožňující dohledat potřebnou dokumentaci, kterou již úřady mají k dispozici.
EHSV samozřejmě s návrhem souhlasí, ale neodpustí si poznamenat, že už nyní, i bez využití elektronických prostředků, by úřady mohly postupovat stejně, kdyby měly lepší a účinnější organizaci.
2.4 Tento postřeh není tak triviální, jak by se mohlo zdát, a obsahuje konkrétní poselství: jestliže by se lhůty nezbytné pro provedení směrnice ukázaly jako příliš dlouhé, bylo by žádoucí, aby se správce daně a celní úřady mezitím zasadily o racionalizaci svých postupů, buď "papírových" nebo založených na elektronickém zpracování, tak, aby se uživatelům umožnilo podávat zjednodušenou dokumentaci.
2.5 EHSV plně souhlasí s obsahem článku 6 návrhu směrnice [7] a s uspokojením konstatuje, že Komise vyvinula úsilí, aby členským státům předepsala pravidlo, které by mělo být vždy základem jejich styků s občany, ať už jsou ekonomickými subjekty nebo ne. Veřejná správa má povinnost reagovat na podávané žádosti vždy a promptně.
Pevně stanovené lhůty pro odpověď, zejména tříměsíční lhůta uložená veřejné správě k tomu, aby provedla vrácení daně nebo doručila zamítavou odpověď, se jeví přiměřené a odůvodněné.
Přesto si lze klást otázku, jestli jsou tyto lhůty realistické pro každý z 25 států Unie; v mnoha z nich jsou totiž prodlení při vrácení daně natolik dlouhá, že by se dalo domnívat, že zde existuje zásadní neúčinnost, kterou nebude snadné v krátké době odstranit.
2.6 Také článek 8 vychází ze zásady nestrannosti, která by měla vždy platit v oblasti vztahů mezi veřejnou správou a daňovými poplatníky.
Článek stanovuje, že neproběhne-li vrácení daně do tří měsíců ode dne podání žádosti nebo od odeslání požadovaných vysvětlení, veřejná správa bude muset žadateli zaplatit úrok z prodlení ve výši 1 % měsíčně.
EHSV s tímto principem souhlasí, ale domnívá se, že stanovené opatření nebude snadné aplikovat.
Připomíná totiž, že sazba 1 % měsíčně odpovídá ročnímu úroku z úroků ve výši 12,68 %.
Za předpokladu, že v některých zemích zákony na ochranu spotřebitele určují mez, za kterou se určitá sazba považuje za lichvu, pak jestliže by bylo 12,68 % vyšší než tato mez, úroková sazba, kterou by byla veřejná správa zatížena, by byla pevně stanovena zákonem na takové úrovni, která je jiným zákonem považována za nezákonnou.
EHSV proto navrhuje upravit článek 8 takto: úrok z prodlení by měl být v každé zemi vypočítán na základě toho, co vnitrostátní právo použije v případě prodlení ze strany daňových poplatníků.
2.7 Závěrem EHSV souhlasí se zásadami předloženými v návrhu směrnice, zejména s těmi, které se týkají práv žadatelů o vrácení daně a nepřímého, ale účinného, popudu ke zlepšení činnosti veřejné správy.
Doporučuje pouze, aby normy byly sestavovány velmi realisticky a pamatovalo se na to, že mezi 25 členskými státy stále existují značně rozdílné úrovně, co se týče ochrany spotřebitele, efektivity a technických prostředků.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se zrušuje směrnice 90/544/EHS o frekvenčních pásmech určených pro koordinované zavádění celoevropské soustavy veřejného rádiového pagingu ve Společenství
KOM(2005) 361 v konečném znění – 2005/0147 (COD)
(2006/C 28/19)
Dne 15. září 2005 se Rada v souladu s článkem 95 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost" přípravou práce Výboru na tomto tématu.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana RETUREAUA hlavním zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 27. října) a přijal následující stanovisko 64 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Návrh Komise
1.1 Navrhovaná směrnice [1], kterou se zrušuje směrnice ERMES z roku 1990 [2], která vyžadovala rezervaci frekvenčního pásma od 169,4 do 169,8 MHz pro evropský systém rádiového pagingu.
Je nezbytné zavést směrnici, kterou se zruší směrnice předchozí (princip dodržování stejného postupu).
1.2 Právní základ: článek 95 SES (Vnitřní trh, použití článku 14 SES); postup koordinace (článek 251 SES).
1.3 Odůvodnění: využívání tohoto frekvenčního pásma pro rádiový paging je již zastaralé a spektrum tohoto pásma je čím dál méně využíváno; dnes se již využívají jiné metody (SMS přes mobilní telefon).
V rámci rozhodnutí Parlamentu a Rady "rádiové spektrum" z roku 2002 [3] chce Komise zavést další služby s využitím harmonizovaného plánu, připraveného spolu s CEPT [4], který bude předmětem následného rozhodnutí Komise.
1.4 Hlavní plánované využití frekvenčního pásma 169,4 až 169,8 MHz pro Společenství spočívá v posílení sociálního začlenění a mobility lidí s poruchami sluchu a starších osob do Společenství [5], dále ve zlepšení ochrany proti krádežím, v bezpečnosti zvýšením účinnosti kontroly podniků zajišťujících dodávky vody, plynu a elektřiny a v zajištění potřebných nástrojů elektronické komunikace; pozitivní dopad je zdůrazněn pro průmysl sektoru radiokomunikačních služeb.
1.5 Členské státy budou moci přidělovat frekvence v národním měřítku v oblastech výše zmíněného pásma, které nebudou přiděleny na komunitární úrovni Komisí a CEPT.
2. Připomínky Výboru
2.1 Potřeby v oblasti rádiového spektra vhodné pro rozvoj nových služeb stále přibývají a návrh na zrušení směrnice o rádiovém pagingu má otevřít cestu sektoru k novému uplatnění, který zahrnuje momentálně nedostatečně využívané spektrum, zejména ve prospěch postižených lidí, starších občanů, posílení bezpečnosti, mobilních služeb atd.
2.2 Výbor proto schvaluje daný návrh s nadějí, že takto budou přednostně rozvinuty zvláště služby spojené se sociálním začleněním a že tento nový způsob povede k vytvoření podniků a pracovních míst v oblastech důležitých pro evropské občany.
Zároveň vyzývá členské státy k tomu, aby při přidělování frekvencí novým radiokomunikačním službám upřednostňovaly sociální začlenění a zaměstnanost v rámci informační společnosti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění rozhodnutí č. 2256/2003/ES s ohledem na prodloužení do roku 2006 programu šíření správných postupů a monitorování zavádění ITK
KOM(2005) 347 v konečném znění – 2005/0144 COD
(2006/C 28/20)
Dne 10. října 2005 se Rada v souladu s článkem 157 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost" přípravou práce Výboru na tomto tématu.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana RETUREAUA hlavním zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání dne 27. října), a přijal následující stanovisko 78 hlasy pro, 1 hlasem proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Program MODINIS [1] pokračoval v plnění cílů zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 (učinit z ekonomiky EU nejkonkurenceschopnější ekonomiku světa, založenou na znalostech) a zasedání v Santa Maria da Feira ve dnech 19. a 20. června 2000 a přijal akční plán eEurope 2005 a dlouhodobé perspektivy podpory ekonomiky upřednostňující přístup všech občanů Unie k novým informačním a komunikačním technologiím.
1.2 Jednalo se o víceletý program financování informační společnosti (IS) vztahující se k období 2003-2005 v rámci sledování plánu e-Evropa, který skončí koncem tohoto roku; Komise navrhuje pokračování programu MODINIS v roce 2006 v oblasti spolupráce a podpory správných postupů v záležitostech ITK a analýzy IS otevřenou metodou koordinace (otázky bezpečnosti sítí a informací, jež byly součástí prvotního programu, byly nyní převedeny pod agenturu ENISA a nejsou již financovány z MODINIS).
1.3 Je třeba zabezpečit kontinuitu akcí v období mezi ukončením plánu e-Evropa koncem roku 2005 a spuštěním iniciativy i2010 v roce 2006 a předpokládaným spuštěním programu strategické podpory IKT v roce 2007.
Prodloužení programu MODINIS na období od 1. ledna do 31. prosince 2006 neobsahuje žádná řešení kontinuity a jeho náklady jsou stanoveny na 7,72 milionu eur.
Brzy bude zveřejněn podrobný pracovní program obsahující priority a akce pro rok 2006.
Navrhované rozhodnutí je významné pro EHP.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor se při různých příležitostech ve svých stanoviscích vyjádřil pro podporu a prosazování všech iniciativ ve prospěch IS, jako je např. plán eEurope, a brzy se vyjádří k i2010; je toho názoru, že výměna zkušeností a správných postupů a ustavení indikátorů pro analýzu IS jsou nezbytné a přispívají ke zvýšení konkurenceschopnosti evropské ekonomiky založené na znalostech, soudržnosti a sociální inkluze, kvalifikované zaměstnanosti a udržitelného růstu.
2.2 V tomto ohledu Výbor zejména požadoval, aby členské státy byly podníceny k zavedení konzultativních postupů k tématům programu a mohly tak lépe odpovídat na návrhy a potřeby vyjadřované uživateli, experty a síťovou ekonomikou.
To by bylo vhodné také v oblasti rámcového programu, který nastoupí po eEurope, kde by se měly se sociálními partnery zevrubně konzultovat zvláště otázky kvalifikace a zaměstnanosti v IS.
2.3 Výbor podporuje Komisí předložený návrh rozhodnutí o jednoročním prodloužení programu MODINIS.
Přeje si být informován v nejbližší budoucnosti o pracovním programu Komise na rok 2006.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: „Dialog občanské společnosti mezi EU a kandidátskými zeměmi“
KOM(2005) 290 v konečném znění [1]
(2006/C 28/22)
Dne 29. června 2005 se Komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 10. října 2005.
Zpravodajem byl pan PEZZINI.
Na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 27. října 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 99 hlasy pro, 5 hlasy proti a 9 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí sdělení
1.1 Zkušenosti s dosavadním rozšiřováním ukazují, že občané nebyli dostatečně informováni o tomto procesu a připraveni na něj.
S ohledem na budoucí závazky EU proto musí být posílen dialog mezi občanskými společnostmi, tzn. takzvaný třetí pilíř [2].
1.2 Posílení dialogu mezi občanskými společnostmi musí sledovat následující cíle:
- posílit kontakty a vzájemnou výměnu zkušeností mezi všemi sektory občanské společnosti v členských a kandidátských zemích;
- na úrovni Evropské unie prohloubit znalosti o kandidátských zemích a porozumění pro ně – zejména pro jejich kulturu a dějiny, a zvýšit tak povědomí o možnostech a výzvách budoucího rozšiřování;
- prohloubit znalosti o EU a porozumění pro ni v kandidátských zemích, zejména pro hodnoty, na nichž je založena, pro její fungování a její politiky.
- občanskou společnost je možno definovat různými způsoby.
Komise preferuje její nejširší a neotevřenější definici a cituje v tomto ohledu EHSV: "soubor veškerých organizačních struktur, jejichž členové v demokratickém procesu založeném na diskusi a porozumění sledují obecný zájem a zároveň vystupují v roli prostředníků mezi politickou mocí a občany" [3].
1.3 Komise stanovuje strategický rámec, který na jedné straně předpokládá posílení probíhající činnosti, mezi nimiž je zmiňována desetiletá zkušenost Evropského hospodářského a sociálního výboru, a na druhé straně nové aktivity k posílení a prohloubení současného procesu.
1.3.1 Mezi aktivitami, které musí být posíleny v Chorvatsku a Turecku, se uvádějí programy Sokrates, Leonardo a Mládež, Jean Monnet, Marie Curie, a Kultura a média.
Mimo to se plánuje spuštění programu pro nevládní organizace a pro další organizace občanské společnosti.
1.3.2 Sdělení zdůrazňuje, že občanská společnost na základě svých zkušeností vypracuje nové programy, a do budoucnosti doporučuje celou řadu opatření a navrhuje realizovat následující:
- dlouhodobé partnerství mezi nevládními organizacemi, sociálními partnery a profesními organizacemi, které by mohlo čerpat z finančních prostředků Společenství,
- úzký kontakt mezi organizacemi zasazujícími se o práva žen,
- vytvoření hospodářské rady EU-Turecko,
- nová partnerství mezi orgány místní samosprávy,
- výměny mezi mládeží, univerzitami a odborníky,
- kulturní výměny,
- větší účast na kulturních a mediálních programech Společenství,
- lepší jazykovou průpravu,
- podporu veřejných diskusí, zejména diskusí online,
- výměnu zkušeností a akce na zvyšování povědomí novinářů,
- dialog mezi církvemi a náboženskými směry.
1.3.3 Rovněž by měl být zjednodušen a urychlen proces udělování víz, pokud jsou nezbytná.
1.4 Na provedení opatření navržených v sociálním dialogu se počítá s vyčleněním prostředků ve výši cca. 40 mil. EUR, což je dle názoru EHSV poměrně malá částka.
2. Poznámky
2.1 Název dokumentu Komise vzbuzuje očekávání dialogu se všemi kandidátskými zeměmi, avšak ve skutečnosti se sdělení, až na krátkou poznámku o Chorvatsku, zaměřuje pouze na Turecko.
2.2 EHSV se domnívá, že by bývalo bylo vhodné se zaměřit i na Chorvatsko, Srbsko a západní Balkán [4].
2.3 Turecko zaujímá důležité místo v jižním Středomoří, a je tedy rovněž součástí politiky Evropa-Středomoří.
Bylo by vhodné, aby Komise vyjasnila charakteristické rysy a zvláštnosti této dvojí role.
2.4 Od 90. let byli pracovníci a podnikatelé z kandidátských zemí sdruženi v evropských organizacích zástupců (EKOS, UNICE, UEAPME, EUROCHAMBRE) a účastnili se různých fází sociálního dialogu.
Právě Turecko zde vynikalo svým nasazením a svou účastí.
EHSV je toho názoru, že by bylo vhodné se zamyslet nad dopady tohoto nasazení a těchto zkušeností na odbory a na podnikatele činné v Turecku.
2.5 Sociální dialog, chápaný jako dialog zaměřený na přípravu jednání o přistoupení, je velmi významný pro acquis communautaire a pro strategie Společenství a nelze ho improvizovat.
Podle EHSV mu Komise musí věnovat zvláštní pozornost, aby do něj byly postupně zapojovány všechny organizace zástupců.
2.5.1 V Turecku existují četné nadace a kulturní organizace, ve kterých má mládež značné zastoupení.
Podle EHSV by tato kulturní uskupení mohla představovat ideální příležitost pro prohloubení společných problematik a určení nejlepších nástrojů k ovlivnění rozvoje společnosti.
2.5.2 Twinningová partnerství mezi územními samosprávami, mezi univerzitami a mezi vzdělávacími zařízeními by rovněž měla být podporována a udržována, neboť umožňují výměnu zkušeností a zapojení subjektů občanské společnosti do hodnocení různých přístupů k uchopení a řešení kulturních, sociálních a ekonomických problémů.
2.6 Pro účely dosažení konkrétních výsledků by bylo účelné stimulovat prostřednictvím odpovídajících nástrojů účast zástupců z kandidátských zemí na pracích generálního ředitelství pro sociální záležitosti a organizací zástupců činných na úrovni Společenství.
2.7 Je rovněž nutné podpořit a posílit spolupráci mezi různými náboženskými směry, zejména mezi křesťanstvím a islámem.
2.8 Stejně tak by měl být všemožně prohlubován dialog o různých formách kultury.
2.9 Co se týče nadcházejícího zveřejnění programu Komise o nevládních organizacích EHSV doufá, že tento program bude obsahovat konkrétní a užitečné návrhy na konstruktivní výměnu zkušeností.
3. Činnost EHSV
3.1 Evropský hospodářský a sociální výbor zřídil od roku 1995 v úzké spolupráci s Komisí celou řadu smíšených poradních výborů se všemi přistupujícími zeměmi.
3.2 Spolu s africkými, karibskými a tichomořskými zeměmi (AKT) byl také zřízen smíšený pořadní výbor, který je dnes partnerem Komise při provádění dohody z Cotonou a uplatňování dohod o hospodářském partnerství.
3.3 EHSV má také k dispozici monitorovací výbor pro Latinskou Ameriku, jehož úkolem je posilovat sociálně-ekonomické organizace v latinskoamerických zemích, podporovat účast těchto organizací v probíhajících procesech regionální integrace (Střední Amerika, Andské společenství, MERCOSUR) a monitorovat dohody o přidružení, ať již existující, nebo ty, o kterých se ještě jedná.
3.4 Ve druhé polovině 90. let byla v rámci EHSV zřízena komise Euromed, která podporuje Komisi při provádění sociální a hospodářské politiky zaměřené na jižní Středomoří.
3.4.1 Kulatý stůl o vztazích EU-Indie a transatlantická agenda umožnily Evropské unii zviditelnit zbytku světa své sociální a kulturní uspořádání.
3.5 V roce 2004 byla zřízena kontaktní skupina "Západní Balkán", jejímž úkolem je podporovat spolupráci mezi EHSV a organizacemi občanské společnosti na západním Balkáně, včetně národních hospodářských a sociálních rad [5], a pomoci jim tak posílit integraci s Evropskou unií v zemích západního Balkánu, a konečně i jejich členství v EU.
3.5.1 Zájem EHSV o jihovýchodní Evropu je vyjádřen v následujících dokumentech:
- informační zpráva o vztazích mezi Evropskou unií a některými zeměmi jihovýchodní Evropy [6]
- stanovisko z vlastní iniciativy k tématu "Rozvoj lidských zdrojů na západním Balkáně" [7]
- stanovisko z vlastní iniciativy k tématu "Podpora zapojení organizované občanské společnosti v jihovýchodní Evropě – minulé zkušenosti a budoucí výzvy" [8]
- průzkumné stanovisko k tématu "Úloha občanské společnosti v nové evropské strategii pro západní Balkán" [9]
- stanovisko k žádosti Chorvatska o členství v EU [10]
3.5.2 Výbor dále přijal stanoviska z vlastní iniciativy o Bulharsku, Rumunsku a Chorvatsku.
3.5.3 EHSV již vypracoval dvě částečná hodnocení evropské politiky sousedství [11] a v současné době k tomuto tématu vypracovává průzkumné stanovisko [12].
3.6 Na rozdíl od ostatních výborů, které stanovují účast 6 nebo 9 členů EHSV (2 až 3 členové na skupinu), měl smíšený poradní výbor EU-Turecko již při svém zrodu 18 členů z EHSV a 18 z Turecka.
Dvojnásobný počet členů byl odůvodněn velikostí země a komplexností problémů, které by mohly vyvstat v souvislosti s tím, že se jedná o první islámskou zemi, která požádala o přistoupení k EU.
3.6.1 Smíšený poradní výbor EU-Turecko je paritním orgánem složeným ze zástupců organizované občanské společnosti z EU a Turecka.
Jeho členové pocházejí z nejrůznějších organizací občanské společnosti: obchodních komor, průmyslu a řemeslné výroby, obchodu, organizací zaměstnavatelů, odborových organizací, družstev, sdružení zemědělců, svazů spotřebitelů, nevládních organizací, zástupců terciárního sektoru atd.
3.6.2 Schůze smíšeného poradního výboru EU-Turecko [13] se konají střídavě v Bruselu a na různých místech v Turecku.
Na každé schůzi se projednávají otázky sociálního a ekonomického zájmu. 19. schůze výboru se konala ve dnech 7. a 8. července 2005 v Istanbulu [14].
3.6.3 K nejzajímavějším tématům, které byly předmětem zamyšlení a diskusí během setkání, patří:
- vztahy mezi Tureckem a EU v oblasti energetiky (1996),
- spolupráce mezi EU a Tureckem v oblasti malých a středních podniků a odborného vzdělávání (1996),
- zemědělské výrobky v kontextu celní unie EU-Turecko (1997)
- sociální dopady celní unie (1998),
- úloha žen v rozvoji a v rozhodovacích procesech (1999),
- migrace (2000),
- výzkum a vývoj (2000),
- liberalizace služeb (2000),
- sociální dialog a ekonomická a sociální práva v Turecku (2001),
- dopad hospodářské krize v Turecku (2002),
- regionální rozdíly v Turecku (2002),
- rozvoj tureckého zemědělství (2002),
- úspěchy Turecka na cestě k přistoupení do EU (2003),
- zařazení zdravotně postižených osob do společnosti (2004),
- mikropodniky a procesy normalizace (2004),
- rozvoj vztahů EU-Turecko, zapojení občanské společnosti do procesu přístupových jednání (2005).
3.7 Z výše uvedeného je zřejmé, že četná témata acquis communautaire našla odezvu při setkáních s tureckou občanskou společností.
Je třeba zdůraznit, že setkání, zvláště těch, která se konala v Turecku [15], se účastnilo mnoho zástupců nejreprezentativnějších organizací turecké společnosti.
3.8 Zvláště na schůzích konaných v Turecku byli kromě členů smíšeného poradního výboru přítomní i četní zástupci různých tureckých organizací, kteří byli velkým přínosem ke vzájemnému porozumění.
3.9 Mezi iniciativami, které smíšený poradní výbor vyvíjí, je nutno vyzdvihnout zasazení se o zřízení hospodářské a sociální rady rovněž v Turecku podle modelu EHSV a podle příkladů z četných evropských zemí [16].
3.10 Sdělení Komise uznává aktivní roli, kterou hraje EHSV v posledních deseti letech v souvislosti s posílením vztahů s Tureckem [17].
Komise doufá, že Výbor regionů sehraje podobnou roli u tureckých regionů.
4. Provádění třetího pilíře a demokracie blízká občanům
4.1 Důležitým trendem posledních let se kromě potvrzení zásady subsidiarity stala rovněž otázka blízkosti občanům, která se stává kulturním postojem, jejímž prostřednictvím občan vyjadřuje své přání stát se protagonistou při rozhodnutích týkajících se sociální sféry.
4.2 Souběžně s rozvojem demokracie blízké občanům se objevují dva významné jevy:
- nové funkce národních parlamentů,
- potvrzení zásady subsidiarity.
4.3 Parlament je často vnímán jako příliš pomalý a nedůsledný ve svých rozhodnutích.
Proto je tedy nutné hledat nové možnosti jeho složení a novou roli [18].
4.3.1 Kultura subsidiarity se rozšířila zejména díky impulsu Evropské unie a spočívá na principu, že rozhodnutí jsou činěna na různých úrovních.
Smyslem je určit nejvhodnější úroveň.
Je zbytečné dělat něco v Bruselu, pokud to lze dělat lépe na národní či místní úrovni, a naopak.
4.4 Díky novým technologiím se znalosti šíří takovou rychlostí a v takovém rozsahu, v jakém by to dříve bylo nemyslitelné.
Hodně občanů, kteří svého času neměli přístup k informacím, mají dnes možnost lepšího vzdělání, většího přehledu a cítí, že jejich názor může být v rozhodovacím procesu přínosem [19].
4.4.1 Demokracie prováděná v souladu s principem blízkosti občanům může zcela určitě nejlépe dostát těmto požadavkům, které jsou výrazem kulturně vyzrálé společnosti díky zkušenostem sdíleným s ostatními evropskými státy.
4.4.2 Právě završený proces rozšíření a budoucí rozšíření o Turecko a Chorvatsko vyžadují společné sdílení těchto kulturních a sociálních modelů.
4.5 Tyto modely jsou zaměřeny na integraci různých rozměrů (ekonomických, průmyslových, odborových, profesních atd.) do systému nalézání konsensu.
4.5.1 Integrace rozdílných kultur.
Různé profesní skupiny mají často různé strategie přístupu k problémům.
I když jsou si dnes díky kulturnímu vývoji mnohé potřeby zdánlivě podobné, nástroje a způsoby uspokojování těchto potřeb a stále důmyslnějších přání se ještě liší.
V souladu s používanými modely se vyrovnávání pozic uskutečňuje na nejvyšší úrovni za politického prostřednictví.
4.5.2 Tento proces však stále více vyvolává nespokojenost a antipatie vůči politické třídě i vůči profesním organizacím.
Proto se požaduje viditelné a rozmanité úsilí za účelem lepší integrace různých aspektů problémů, a to již na těch nejnižším úrovních.
Nejedná se o kulturní homologaci, nýbrž o společné hledání takového směru vývoje, který by odrážel nejširší konsensus.
4.5.3 V rámci téhož systému.
Integrační proces lze uvést do chodu, a již se tak děje, různými způsoby.
Přesto je však nutné ho systematicky a metodicky řídit.
Systémy, které se na úrovni evropských institucí a členských států setkaly s největším úspěchem, dělí občanskou společnost do tří skupin [20].
Jsou v nich zastoupeni podnikatelé, zaměstnanci a ti, kteří jsou činní v rámci svobodných povolání, nevládních organizací, výborů pro rovné příležitosti, organizací na ochranu spotřebitele a v základních společenských organizacích.
4.6 Na různých úrovních.
Takováto organizace má za úkol čelit určitému množství obvykle složitých problémů na regionální, národní nebo evropské úrovni.
Z tohoto důvodu byl Římskými smlouvami z roku 1957, které byly zrodem Unie, ustanoven mezi jinými i Evropský hospodářský a sociální výbor.
4.6.1 Určení nejvhodnější úrovně, na které se budou hledat společná řešení, je součástí kulturního růstu a hledání demokracie blízké občanům.
4.7 Metoda aktivního dialogu s organizovanou občanskou společností a v jejím rámci.
Neustálý dialog s organizovanou občanskou společností a v jejím rámci vzniká a sílí v rozvinuté demokracii, kde mají občanů přístup ke znalostem a informacím, které umožňují čelit i těm nejsložitějším problémům bez ohledu na překážky dané ideologiemi a nevědomostí.
4.7.1 Nepřetržitý dialog. Nepřetržitost v dialogu je důležitým faktorem, který umožňuje překonat hranice nahodilosti.
Neustálá a organizovaná výměna na metodologické úrovni může zejména u velmi složitých problémů přinést nečekané výsledky.
4.8 Interakce [21] jako metoda pro dosažení rychlých a společných řešení.
Interakce je přirozeným důsledkem společné práce prováděné nepřetržitě a metodicky a díky společnému postupu jsou dosažené výsledky z hlediska času hodnotné a trvalé.
Ve fázi vypracovávání stanovisek se hodně postojů, které se zpočátku vylučovaly, sblíží a sjednotí.
4.9 Takovéto postupy se běžně uplatňují v parlamentech, v základě však nezahrnují organizovanou občanskou společnost.
Organizované, plynulé a metodické rozšíření těchto modelů na regionální úroveň je známkou vývoje směrem k rozvinutější demokracii, k demokracii blízké občanům.
5. Přístupová jednání a občanská společnost
5.1 Jak známo, v rámci stanovení zásad pro proces rozšiřování uložila kritéria z Kodaně novým státům povinnost zahrnout acquis communautaire v plném rozsahu do svých politik a způsobu jednání.
I z tohoto důvodu EHSV vítá sdělení Komise z 29. června 2004 o dialogu mezi občanskou společností EU a Turecka a plně ho podporuje.
5.2 Z pohledu Výboru je nezbytné oprostit se od předsudků, představit EU a Turecko takové, jaké skutečně jsou, a najít nejvhodnější způsob, kterým lze dospět k lepšímu oboustrannému poznání a účinnějšímu uplatňování demokracie blízké občanům.
5.3 Výbor je potěšen, že ve spolupráci s některými zástupci organizované občanské společnosti, mezi nimi i s některými členy smíšeného poradního výboru, byl vypracován nový návrh zákona o reformě turecké hospodářské a sociální rady.
5.3.1 Tento návrh zákona na jedné straně posiluje roli a zastoupení představitelů organizované občanské společnosti v rámci rady a na straně druhé omezuje zásahy vlády.
5.4 EHSV doufá, že tento projekt bude schválen a realizován co nejdříve, a důrazně vyzdvihuje princip, aby nová turecká hospodářská a sociální rada byla schopna jednat zcela nezávisle a měla k dispozici nezbytné finanční prostředky a lidské zdroje.
5.5 Je velmi důležité, aby transparentnost, účast a odpovědnost byly charakteristickými znaky vztahů mezi EU a Tureckem.
5.6 S ohledem na charakteristiky vztahů mezi EU a Tureckem a zkušenosti nedávno přistoupivších zemí navrhl Výbor prostřednictvím prací smíšeného poradního výboru různá opatření k zapojení organizované občanské společnosti do přístupových jednání.
5.6.1 Je třeba rozvíjet kompetence organizací občanské společnosti, aby měly možnost zasáhnout do jednání o přístupu.
K dosažení tohoto cíle však budou potřebovat pomoc a finance.
5.6.2 Tato podpora by měla pocházet v prvé řadě od turecké vlády a být pouze doplněna podporou institucí EU a organizací občanské společnosti současných členských států.
5.7 Posílení kontaktů s evropskými organizacemi a účast na evropských nadnárodních projektech bude přínosem pro rozvoj kompetencí tureckých organizací.
5.7.1 Členové smíšeného poradního výboru mohou v této oblasti rovněž přispět a jejich organizace jsou vyzývány, aby vypracovaly programy pro dialog občanské společnosti.
Cílem těchto projektů bude zlepšení vzájemného poznání a zajištění spolupráce zejména formou výměn osvědčených postupů.
5.8 Zástupci tureckých organizací by se mohli systematicky podílet na pracích studijních skupin, které se uskutečňují na úrovni Společenství za účelem provádění evropských politik, jako je tomu např. v případě lucemburského procesu.
5.9 Dle názoru smíšeného poradního výboru je postup udělování víz v členských státech překážkou v rozvoji vztahů uvnitř občanské společnosti.
EHSV proto vyzývá vlády ke zjednodušení těchto procedur, což umožní:
- posílit dialog mezi zástupci občanské společnosti,
- zintenzívnit spolupráci odborových organizací,
- usnadnit setkání podnikatelů a obchodníků,
- zpružnit obchodní a ekonomické vztahy a
- realizovat platformu nevládních organizací.
5.10 Je zapotřebí urychlit zřízení turecké hospodářské a sociální rady s výše požadovaným rysem nezávislosti, neboť bude představovat účinný nástroj trvalého dialogu mezi vládou a organizovanou občanskou společností při zapojení všech sociálních partnerů.
5.10.1 Tato instituce, která umožní lepší uplatňování demokracie blízké občanům, musí splnit oprávněná očekávání celé organizované občanské společnosti a odrážet její potřeby a možnosti v procesu integrace do života Unie.
5.10.2 Aby turecká hospodářská a sociální rada získala širokou základnu, měla by mít regionální strukturu a měla by zasahovat do diskusí o všech otázkách týkajících se acquis communautaire.
Tyto konzultace musí být vedeny nepřetržitě a včas.
5.11 Očekávaný výsledek jednání je podmíněn podporou povědomí a porozumění pro příslušné kulturní modely a tradice jak v Turecku, tak v EU.
Především je třeba zajistit, aby veřejné mínění o Turecku v EU odpovídalo skutečnosti, a naopak.
5.11.1 Nejlepším způsobem, jak dosáhnout tohoto výsledku, je umožnit organizacím občanské společnosti v EU i v Turecku, aby zahájily odpovídající informační kampaň.
5.12 EHSV se i díky nepřetržitým a rozsáhlým aktivitám smíšeného poradního výboru vždy zasazoval o:
- podporování účasti občanské společnosti na příslušných jednáních o každé diskutované otázce,
- podrobné přezkoumání sociálně-ekonomických dopadů přijetí acquis communautaire Tureckem,
- prohloubení a upevnění dialogu a spolupráce se zástupci organizované občanské společnosti v členských státech a v Turecku.
5.12.1 EHSV a smíšený poradní výbor tak mohou těžit ze zkušeností členů z nových členských států a tudíž i ze způsobu, jakým oni řešili problémy vzniklé během jednání.
5.12.2 Cílem je zhodnotit veškeré organizované síly činné na daném území v procesu demokracie blízké občanům, který by politická třída sama nikdy nebyla s to uskutečnit.
5.13 Především v případě Turecka byla setkání a výměna zkušeností vzhledem k rozloze země a komplexnosti problémů intenzivnější a častější. Nicméně to stále ještě nepostačuje.
5.14 Je nezbytně nutné zajistit více finančních prostředků, posílit nasazení, uspořádat více setkání, zvýšit výměnu zkušeností a přesněji určovat sociální a profesní skupiny, které mají být do celého procesu zapojeny.
6. Závěry
6.1 EHSV se domnívá, že by bylo účelné vytvořit se souhlasem a aktivním zapojením turecké hospodářské a sociální rady trvalou strukturu složenou ze zástupců občanské společnosti, která by měla za úkol monitorovat přístupová jednání [22], neboť povedou k účinnému a společnému provádění acquis communautaire.
6.1.1 Vzhledem k rozloze území a rozmanitosti kultur by bylo vhodné, aby tato struktura měla možnost jednat také na regionální úrovni, a ne pouze na úrovni národní.
6.2 Je nezbytné, aby se výměna mezi kulturami a hodnota acquis communautaire nestala výsadou Istanbulu, Ankary a dalších důležitých měst v Turecku, nýbrž aby se šířila i do provincií a venkovských oblastí.
6.3 Přání, obavy a očekávání národů nalézají ohlas a konkrétní uplatnění v organizacích občanské společnosti.
Těmto organizacím je svěřena klíčová role při plánování a realizaci informační kampaně spojené se vstupem Turecka do EU.
6.3.1 Podle EHSV je rovněž velmi důležité vytvořit společnou komunikační platformu [23] nebo fórum, v jehož rámci by svazy a nevládní organizace měly možnost se konkrétně a na místě soustředit na hlavní problémy a hledat společná řešení.
6.4 Příprava na přistoupení je vždy provázena podpůrnými programy a finanční pomocí, ale často pouze několik málo osob – pracovníků z oboru – zná všechny postupy, lhůty a finanční možnosti.
Je třeba připravit jasné informační materiály, které obdrží všechny organizace a které budou zohledněny při přípravě projektů a návrhů.
6.4.1 Dále musí být co možná nejvíce zjednodušeny postupy pro čerpání finančních prostředků a adekvátně vysvětleny organizacím zastupujícím občanskou společnost.
6.5 Delegace Komise v Turecku může díky podpoře a zkušenostem smíšeného poradního výboru, EHSV a Výboru regionů významně přispět k otevření konkrétního strukturovaného dialogu mezi různými zástupci sektorů občanské společnosti, včetně aktérů sociálního dialogu, v Turecku a mezi Tureckem a EU [24].
Je velmi důležité poskytnout sociálním partnerům v Turecku a v EU prostřednictvím fondů určených na posílení občanské společnosti možnost vypracovat společné vzdělávací projekty v četných oblastech stanovených v 31 kapitolách acquis communautaire.
6.6 EHSV zastává názor, že je důležité co nejdříve posílit vytváření kapacit tureckých organizací tím, že jim bude umožněno rozšířit znalosti o jejich evropských partnerech, zejména o jejich funkci a úloze zástupců v demokracii blízké občanům.
6.6.1 V souvislosti s přijetím acquis communautaire je zároveň důležité vypracovat právní předpisy o svazech, jejichž znění a smysl bude v souladu se současnou evropskou legislativou.
6.7 Turecká vláda by v souladu s acquis communautaire měla vylepšit právní předpisy vztahující se na organizace a odstranit překážky, které omezují rozvoj nevládních organizací.
6.8 Se zřetelem na rovné postavení žen a mužů Výbor vyzývá Komisi, aby dohlížela na dostatečné zapojení žen do všech akcí spolupráce a jejich adekvátní zastoupení ve strukturách dialogu a účast při plánovaných akcích.
6.9 EHSV se domnívá, že různé turecké organizace musí obdržet podporu, aby se v rámci příslušných odvětví a během krátké doby staly členy evropských a mezinárodních struktur.
6.10 Účast Turecka na vzdělávacích a školicích programech musí být podporována všemi možnými způsoby, například i novými programy vytvořenými ad hoc, které doplní programy stávající.
6.10.1 Zkušenosti získané během stáží na univerzitách v rámci vhodně posíleného programu Erasmus by mohly být pro mnohé studenty vhodnou příležitostí, jak se navzájem poznat a vážit si jeden druhého.
6.11 Výbor je přesvědčen, že lze omezit nebo odstranit mnoho formalit, které turecká ministerstva vyžadují po podnikatelích a ekonomických subjektech, když zamýšlejí zahájit činnost v evropských zemích.
6.12 Vazby mezi zástupci podobných organizací v Turecku a EU je nutno udržovat, podporovat a stimulovat, neboť usnadňují a urychlují výměnu zkušeností a sbližování kultur.
6.13 V zásadě je třeba zaměřit veškeré úsilí na to, aby co nejvíce Evropanů poznalo Turecko a turecký národ poznal Evropu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2000/14/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se emisí hluku zařízení, která jsou určena k použití ve venkovním prostoru, do okolního prostředí
KOM(2005) 370 v konečném znění – 2005/0149 (COD)
(2006/C 28/23)
Dne 16. září 2004 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí" přípravou práce Výboru na tomto tématu.
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana Antonella PEZZINIHO hlavím zpravodajem na 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005 (jednání ze dne 27. října), a přijalo následující stanovisko 81 hlasem pro, 1 hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) vítá návrh Komise pozměnit směrnici 2000/14/ES ("směrnice o hluku") [1].
1.2 EHSV využívá této příležitosti a zdůrazňuje, že hlavní zdroje hluku ve stavebnictví, zahradnictví a lesním hospodářství jsou stroje a zařízení vyjmenované ve směrnici 2000/14/ES a že technické informace a záruky konstruktérů těchto zařízení jsou zásadní pro správné řízení hluku ze strany zaměstnavatelů.
1.3 EHSV upozorňuje dále na důležitost, kterou může mít za účelem zamezení hluku do okolního prostředí plné uplatnění směrnice 2000/14/ES, jestliže subjekty soukromých a veřejných zadavatelů včlení do technických smluv požadavek na zařízení s nízkou hlučností.
1.4 Nakonec EHSV připomíná, že existují harmonizované normy pro měření zvukových emisí.
Směrnice o hluku (2000/14/ES) je založena na zásadách a koncepci nové strategie týkající se technické harmonizace a normalizace, uvedených v prohlášení Rady ze 7. května 1985 [2] a v rozhodnutí Rady 93/465/EHS ze dne 22. července 1993 [3].
2. Odůvodnění
2.1 Tento návrh upravuje změnu směrnice 2000/14/ES Evropského parlamentu a Rady, z 8. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se emisí hluku zařízení, která jsou určena k použití ve venkovním prostoru, do okolního prostředí ("směrnice o hluku").
2.2 Počínaje 3. lednem 2002 musí 57 druhů strojů a zařízení, které patří do působnosti směrnice, splnit její požadavky před uvedením na trh nebo do provozu v Evropském společenství.
2.3 Směrnice stanovila nejvyšší přípustné hladiny akustického výkonu a povinné označování emisí hluku u dvaceti dvou typů zařízení, u zbývajících třiceti pěti typů zařízení pak povinné označování emisí hluku.
2.3.1 Pro těchto dvacet dva typů zařízení, které musí respektovat přípustné hladiny akustického výkonu, existují dvě etapy použití.
První vstoupila v platnost 3. ledna 2002 ("etapa I"); druhá řada snížených nejvyšších přípustných hodnot má být používána od 3. ledna 2006 ("etapa II").
2.3.2 Pracovní skupina "WG7" [4] jmenovaná Komisí se shodla, že pro některé typy zařízení nejvyšší určené hodnoty hluku přípustné v rámci etapy II nejsou technicky dosažitelné.
2.3.3 Z tohoto důvodu Komise navrhuje, aby se pro výše uvedená zařízení zohledňovaly pouze přípustné hladiny akustického výkonu pro etapu II.
Konečné údaje budou záviset na změně směrnice o hluku v návaznosti na zprávu podle článku 20.
2.4 Pokud k takové změně nedojde, budou údaje uvedené pro etapu I platit i pro etapu II.
3. Obecné poznámky
3.1 Ve vyjádření pozitivního názoru na návrh pozměnění směrnice 2000/14/ES je dobře zdůraznit dva relevantní aspekty:
3.2 První aspekt se týká zachování a potvrzení trendů obsažených ve směrnici 2000/14/ES vzhledem k tomu, že předložený návrh na úpravu by měl doplnit sérii opatření Společenství vztahující se na zvukové emise způsobené hlavními zdroji hluku (především vozy silniční a železniční dopravy a jejich příslušnou infrastrukturou, letadly, zařízeními používanými ve venkovním prostoru, průmyslovým zařízením, mobilním zařízením) a vytvořit základ pro vypracování doplňujících krátkodobých, střednědobých a dlouhodobých opatření.
3.2.1 Směrnice je totiž v souladu s příslušným nařízením, které se vztahuje na zvukové emise některých kategorií zařízení:
- směrnice Rady 70/157/EHS ze 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového sytému motorových vozidel,
- směrnice Rady 77/311/EHS z 29. března 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hladiny akustického tlaku kolových zemědělských a lesnických traktorů působícího na řidiče,
- směrnice Rady 80/51/EHS z 20. prosince 1979 o omezování hlukových emisí podzvukových letounů a její doplňující směrnice,
- směrnice Rady 92/61/EHS z 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel,
- směrnice 2000/14/ES Evropského parlamentu a Rady z 8. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se emisí hluku zařízení, která jsou určena k použití ve venkovním prostoru, do okolního prostředí.
3.2.2 Předtím než se zkonsolidovala politika životního prostředí, byla opatření na ochranu před znečištěním hlukem zaměřena nejen na ochranu životního prostředí, ale obzvláště na provádění zásad volné hospodářské soutěže a volného pohybu zboží [5].
3.2.3 Zdá se, že v předloženém návrhu jsou požadavky na ochranu životního prostředí a zachování volného trhu dobře přizpůsobené.
3.3 Druhým aspektem je spojitost návrhu s programy, aktivitami a cíly schválenými EU na ochranu životního prostředí a zdraví/ochranu před znečištěním hlukem.
3.3.1 V rámci politiky Společenství je nutno dosáhnout vysoké úrovně ochrany zdraví a životního prostředí a jedním z cílů, který je nutno v této souvislosti sledovat, je ochrana před znečištěním hlukem.
3.3.2 V zelené knize o budoucí politice ve vztahu k znečištění hlukem Komise označila hluk jako jeden z největších problémů životního prostředí v Evropě.
3.4 Návrh Komise se zařazuje přímo do zavedených akcí v provádění akčních programů a evropské strategie pro životní prostředí a zdraví, stanovené v závěrech Rady Evropské unie z 27. října 2003.
3.4.1 V této souvislosti je nutno připomenout, že se Společenství účastnilo boje proti znečištění hlukem prostřednictvím směrnice 2002/49, základním aktem, který usměrňuje a specifikuje kritéria ke stanovení přípustné hladiny hluku v okolním prostředí.
3.5 Instituce Společenství stanovily obecné metody hodnocení a poskytly představu o mezních hodnotách.
Je pak na členských státech, aby stanovily mezní hodnoty ve vztahu k různým urbanistickým zónám a postupovaly ve slaďování s předpisy vnitrostátními.
3.5.1 Přijetí obecných kritérií pro stanovení bylo nutné, protože by se v opačném případě mohlo stát, že by výsledky vztahující se na hladinu přípustného hluku byly v různých státech různé, takže by například bylo možno nepovolit tranzit některým druhům vozidel nebo letadel a omezovat jejich použití na vnitrostátním území.
3.6 Směrnice 2002/49 má za cíl boj proti znečištění hlukem a klade si jako prioritu odstranění škodlivých dopadů na člověka, vystaveného hluku okolního prostředí.
3.6.1 Pokud jde o vystavení zvýšenému hluku během pracovní činnosti, jež může způsobit nenapravitelné škody sluchu a být dokonce příčinou pracovních úrazů, jsou na toto téma směrnice o minimálních požadavcích vzhledem ke zdraví a bezpečnosti:
- Směrnice 89/391/EHS Rady z 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci,
- Směrnice 2003/10/ES Evropského parlamentu a Rady z 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem),
- Směrnice 89/655/EHS Rady z 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci.
Pro všechny činnosti, které způsobují hluk, tyto směrnice stanovují, že zaměstnavatel musí zajistit činnosti tak, aby vystavení hluku bylo co nejnižší, obzvláště aby se používalo zařízení s nízkou hlučností a aby se prováděly kontroly u zdroje hluku za účasti zaměstnanců.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Akční plán pro státní podpory – Cílenější státní podpory a jejich nižší počet: plán pro reformu státní podpory v letech 2005 – 2009"
KOM(2005) 107 v konečném znění – SEC(2005) 795
(2006/C 65/01)
Komise se dne 8. června 2005 v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 11. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Pezzini.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14.- 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 117 hlasy pro, 2 hlasy proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor neustále zdůrazňoval důležitost kontroly státní podpory jako klíčového faktoru pro:
- politiku zdravé hospodářské soutěže, která je v neposlední řadě způsobem zvyšování konvergence mezi ekonomikami členských států;
- posilování inovace a konkurenceschopnosti EU;
- soudržnost a udržitelný rozvoj ve všech regionech Společenství.
1.2 Pravidla regulující státní podporu se zakládají na textech zakládajících Společenství – smlouvě o ESUO a smlouvě o EHS.
Na rozdíl od smlouvy o ESUO, která nyní vypršela, smlouva o ES nestanovuje absolutní zákaz státní podpory: existují určitá omezení [1] a nějaké výjimky [2] ze zákazu, které poskytují Komisi - a výjimečně také Radě – širokou libovůli schválit podporu jako výjimku z obecného pravidla.
1.3 Navíc články 87, 88 a 89, které upravují tuto složitou záležitost, jsou zahrnuty v sekci II kapitoly VI stanovující obecná pravidla pro hospodářskou soutěž, daně a sbližování zákonů tak, aby byl zdůrazněn fakt, že je třeba se dívat na poskytnutí státní podpory z pohledu dopadu, který může mít na konkurenci na trhu.
1.3.1 V této souvislosti již EHSV zdůraznil, že každý nový akční plán pro státní podpory by měl být kompatibilní s cíli stanovenými v článku 2 Smlouvy o ES, aby bylo zajištěno mimo jiné řádné fungování vnitřního trhu, zavádění nediskriminujících pravidel, harmonický, vyrovnaný, trvale udržitelný rozvoj hospodářských činností, udržitelný a neinflační růst, vysoký stupeň konkurenceschopnosti a sbližování, lepší kvalita života, hospodářská a sociální soudržnost a solidarita mezi členskými státy.
1.4 Státní podpora, jak prohlašuje sama Komise, skutečně je: "forma intervence státu na podporu určité ekonomické činnosti.
Znamená to, že určitá hospodářská odvětví nebo činnosti mají výhody, které jiné nemají, a tak je porušována hospodářská soutěž, protože existuje rozdíl mezi společnostmi, které dostávají podporu a těmi, které nedostávají" [3].
1.4.1 Podle čl. 87 odst.1 Smlouvy, státní podpora nezahrnuje pouze pomoc poskytovanou veřejnými úřady a financovanou veřejnými fondy, ale také intervence ke snížení nákladů, které jsou normálně součástí podnikatelských nákladů.
1.5 Jednání Evropské rady v březnu 2005 znovu zdůraznilo cíl další práce směrem k snížení celkové úrovně státní podpory, při současném poskytování úlev za neúspěch na trhu.
To je v souladu s doporučeními lisabonského summitu v roce 2000 a stockholmského summitu v roce 2001 a odpovídá to nutnosti směřovat podporu k horizontálním cílům obecného zájmu včetně cílů soudržnosti.
1.5.1 Dále se Komise zmínila ve svém nedávném sdělení o kontrole lisabonské strategie v polovině období o tomto cíli snížení státní podpory a přesměrovala ho tak, aby odpovídal neúspěchům na trhu, obzvláště v odvětvích s vysokým potenciálem růstu, a podpořila inovaci [4].
1.6 Evropský parlament také nedávno vyjádřil svůj názor na státní podpory [5] a zdůraznil, že musí být používány zodpovědně a poskytovat protihodnotu, protože:
- se rovnají více než 50 % ročního rozpočtu EU,
- mají důsledky pro veřejné finance, pro hospodářskou soutěž a pro schopnost soukromých podniků investovat v globalizovaném ekonomickém prostředí,
- se vybírají od evropských daňových poplatníků.
1.6.1 EP navíc 12. května 2005 přijal usnesení o posílení evropské konkurenceschopnosti – účinky průmyslových změn na politiku a roli MSP [6], ve kterém podpořil cíl snížení celkového objemu podpor podnikům, ale vyzdvihl užitečnost určitého typu podpor vyrovnávajících nedostatky na trhu, jako například podpor na výzkum a vývoj a podpor školení a poradenských služeb.
1.6.2 EP konstatoval důležitost státních podpor pro MSP v členských státech a vyzval Komisi, aby zachovala ve strukturálních fondech všechny nástroje podpory pro hospodářskou a sociálně ekonomickou přeměnu regionů postižených přemístěním průmyslu; naléhal, aby se více braly v úvahu malé podniky a mikropodniky [7] v těchto regionech a obecněji ve všech politikách soudržnosti.
1.6.3 Jako součást plánu na reformu opatření týkajících se stáních podpor EP navrhl, aby byl stanoven jasně formulovaný přístup s ohledem na podporu inovací ve všech odvětvích pod hlavičkou lisabonských cílů.
1.7 Soudní dvůr po léta také vyjadřoval své názory na státní podpory při mnoha příležitostech a vytvořil opravdové precedenční právo stanovující konzistentní, velmi podrobné směrnice, v poslední době s posouzením služeb obecného zájmu a s posouzením firmy Altmark z 24. července 2003 [8].
1.8 Ve své zprávě z dubna 2005 o Přehledu státní pomoci [9] vykresluje Komise povzbuzující obraz reakcí členských států na lisabonskou strategii a zaznamenává mírný pokles úrovně státních podpor ve vztahu k HDP a dokonce ještě pozitivnější reakce týkající se přesměrování podpor v souladu s návrhy Evropské rady; nicméně zde je ještě mnoho práce.
1.8.1 V roce 2001 vytvořila Komise registr státních podpor a přehled státní pomoci jako základ pro diskusi o strategii ke snížení celkové úrovně státní pomoci a její přesměrování k horizontálním cílům; tyto nástroje byly dále rozvíjeny v roce 2002.
EHSV již ocenil snahy Komise dosáhnout větší transparentnosti v oblasti státních podpor, což se zdá být obzvláště důležité v členských státech, které nedávno vstoupily do EU.
1.9 EHSV s potěšením konstatuje, že v roce 2003 celkové roční státní podpory klesly o 3,6 % od roku 1999 a téměř o 30 % od roku 1996; také však konstatuje, že částka 53 miliard EUR [10], z nichž přes 60 % je určeno pro průmysl a služby, je stále ještě vysoká.
Také zdůrazňuje svůj zájem o potenciální narušování hospodářské soutěže, které by mohlo být způsobeno nerovnostmi ve státních podporách mezi členskými státy a mezi různými regiony v členských státech.
1.9.1 V dřívějším stanovisku [11] uvítal EHSV to, že Komise pokračuje ve vyjasňování a vylaďování pravidel se zvláštním zřetelem na předpisy pro blokové výjimky pro podporu zaměstnanosti určené na podporu iniciativ členských států na vytváření pracovních míst.
1.9.2 EHSV plně souhlasí s Komisí, že pravidla pro státní podpory musí být průběžně upravována, aby byl zohledněn politický, hospodářský a právní vývoj.
Proto jsou nástroje hodnocení státní podpory periodicky posuzovány, a proto mají často omezené trvání [12].
1.10 EHSV vítá návrh Komise na všeobecnou reformu v této oblasti [13], založenou na integrovaném přístupu, který řádně zohledňuje "selhání na trhu".
1.10.1 Je toho názoru, že přijetí nového rámce, který pohání politiku státních podpor k potřebám rozvoje, by měl být předmětem přezkoumání zahrnujícího usměrňování a vyčerpávající hodnocení vlivu podpory.
1.10.2 Přezkoumání by mělo být založeno na jasných cílech, konzultacích širokého rozsahu a na vyčerpávajících informacích.
K jasnému systému kontroly by měl nový rámec navíc zajistit soudržnost mezi politikami, koncentrovaná opatření, větší usměrňování, transparentnost a právní jistotu.
1.10.3 Navrhovaný rámec by měl být v souladu s:
- integrovaným přístupem ke konkurenceschopnosti, o kterém bylo rozhodnuto na zasedání Evropské rady v listopadu 2004 s ohledem na znovuoživení lisabonské agendy, co se týče hospodářského rozvoje, růstu zaměstnanosti a konsolidace podniků,
- potřebou usměrňování politiky státní podpory Společenství, která se stává neustále komplikovanější kvůli postupným dodatkům, které také zvýšily administrativní zátěž jak pro členské státy, tak pro příjemce podpory,
- potřebou zajistit právní jistotu a administrativní transparentnost s jasnými, jednoduchými, předem stanovenými pravidly, která podniky a jejich poradci mohou snadno pochopit a používat,
- zásadou, že podpora by měla být ekonomicky hodnotná; jejím cílem by mělo být usměrňování selhání na trhu, zmenšování nejistoty a zajištění dostatečného stupně předvídatelnosti pro hospodářské pracovníky,
- mechanismy a postupy k identifikaci a zaznamenání opatření, která jsou neslučitelná s jednotným trhem EU-25; musí zajistit praktické způsoby, jak aktivně zapojit zainteresované strany, justici, akademické a obchodní kruhy a občanskou společnost.
1.10.4 Je třeba důkladně zvážit následující body:
- velikost a místo příjemců podpory a objem přidělené podpory (srovnej nařízení "De minimis"),
- kompatibilita nového rámce s politikou životního prostředí Společenství (pravidla nového systému EU pro obchodování s emisemi),
- inovační politika (vademecum z listopadu 2004 a nové sdělení z roku 2005) a politika výzkumu a technologického rozvoje (nový rámec pro rok 2006 na podporu výzkumu a vývoje),
- odvětvová průmyslová politika,
- politika soudržnosti (revize směrnic pro regionální podpory (RAG 2006)),
- politika podnikání (nařízení "De minimis" a revize pravidel o rizikovém kapitálu).
- názory spotřebitelů a přínos pro evropskou veřejnost.
1.11 Podle názoru EHSV je však pro definování rámce společné politiky státní podpory nejdůležitější začít provádět moderní politiku, která získá jednomyslnou podporu všech členských států, protože všechny ekonomiky v EU podléhají procesům přeměny a restrukturalizace jako výsledku globalizace.
1.12 Jako konkurenti a příjemci státní podpory jsou podniky společně s veřejným sektorem v dobré pozici pro ohodnocení efektivnosti vytvořených nástrojů.
Je třeba, aby přispěly prakticky k monitorování řešení vhodných pro moderní evropskou politiku státní podpory, a mohou předložit návrhy na vypracování nových směrnic.
1.12.1 Podniky jsou navíc přímo vystaveny jak právním nejistotám a dlouhým schvalovacím lhůtám systémů podpor, tak vážným důsledkům zpětného vymáhání podpor, které byly prohlášeny za neoprávněné.
Patří proto mezi ty, které by měly největší prospěch z šíření jednotného chápání legislativy Společenství a zamezení těžkostí a nesourodostí v interpretaci a implementaci.
2. Směrem k vyrovnanému rámci pro reformu státních podpor
2.1 EHSV pevně věří, že návrhy Komise na reformu by mohly být hodnotným tavícím kotlem pro dosažení vyrovnaného sladění:
- rozvojových potřeb všech členských států – udržitelné ekonomiky založené na znalostech s více lepších pracovních míst a vysokou životní úrovní,
- překážek globalizace, v neposlední řadě v rámci plného respektování pravidel WTO,
- rovné podmínky na velkém jednotném trhu rozšířené Evropy pro podniky, spotřebitele, daňové poplatníky a občanskou společnost jako celek.
2.2 EHSV plně podporuje zásadu, která tvoří základ reformy "Cílenější státní podpory a jejich nižší počet", která se snaží, aby podniky byly konkurenceschopnější na domácích a mezinárodních trzích a snaží se vytvořit správné podmínky pro to, aby nejefektivnější podniky byly odměněny.
2.3 EHSV plně schvaluje přístup navržený Komisí, který má za cíl zjednodušení pravidel tak, aby hospodářští pracovníci měli větší jistotu a byla zmenšena administrativní zátěž členských států.
EHSV opravdu pevně věří, že nejistota ohledně toho, co tvoří právoplatné státní podpory a co ne, pravděpodobně zpochybní právoplatnost kontrolních postupů státních podpor Komise.
2.4 EHSV je přesvědčen, že navržená reforma pravidel pro státní podpory Společenství by měla znamenat:
- větší zapojení institucí různých zúčastněných stran, zvláště podniků, do vytváření politiky a jejího provádění,
- uvedení existujících pravidel do souladu s novými výzvami, aby se podpořily lisabonské cíle a zvýšil prospěch pro veřejnost,
- vytvoření specifických nástrojů na podporu rozšiřování podnikání za poskytnutí vhodných stimulů,
- přijetí nových pravidel pro státní podpory na inovaci a výzkum a vývoj,
- jasnější podmínky pro poskytování fiskální podpory, přezkoumání rámců pro podpůrná opatření, aby mohly být zavedeny daňová zvýhodnění a poskytnut atraktivní jednoduchý nástroj s omezeným dopadem na hospodářskou soutěž, který zajistí rovné podmínky pro znevýhodněné oblasti,
- zavedení mechanizmu ohodnocení ex-post a monitorování efektivnosti nákladů opatření, který přezkoumá jejich životaschopnost vzhledem k fungování vnitřního trhu,
- větší mezinárodní spolupráce na koordinaci politiky Společenství s politikami třetích zemí, zvláště těch, jejichž legislativa nestanovuje žádná omezení státních podpor.
2.5 Politika státních podpor je nedílnou součástí politiky hospodářské soutěže a jako taková nejvíce ze všech politik Společenství ovlivňuje hospodářské trendy.
EHSV je proto přesvědčen, že politika státních podpor by měla být používána více specificky, aby bylo dosaženo vysoce kvalitního rozvoje a souladu s lisabonskými cíli tak, aby mohla hrát řídící roli při zajišťování zdravých vývojových trendů hospodářství a zaměstnanosti.
2.6 Konkurenceschopnost je měřítkem schopnosti trhu efektivně vytvářet hodnotné zboží a služby v globalizovaném světě, a tím zvýšit životní standard a zajistit vysokou míru zaměstnanosti.
Avšak je třeba připustit, že pokus EU podpořit růst obchodu a lidských zdrojů a dosáhnout vyšší úrovně technologického výzkumu, inovace, vzdělávání a internacionalizace, jak vyzývala lisabonská strategie, byl neúspěšný.
3. Reforma a lisabonská strategie (Cílenější státní podpory a jejich nižší počet)
3.1 EHSV podporuje nový všeobecný rámec politiky státní podpory Společenství založený na politice státních podpor, která:
- je cílenější a výběrová,
- je v souladu a plně integrovaná s lisabonskou strategií, s dokončením jednotného trhu a s ostatními politickými směry Společenství,
- je založena na zjednodušení, transparentnosti a právní určitosti postupů a pravidel,
- dává podnikům a zaměstnancům více institucionální roli v procesech rozhodování a implementace a v hodnocení a monitorování efektivnosti podpor,
- je založena na sdílení zodpovědnosti prostřednictvím národních koordinačních orgánů,
- je spojena s politikami podpor mezinárodních orgánů a hlavních evropských partnerů na celosvětových trzích,
- je v souladu s pravidly jednotného trhu,
- by zaručila kompatibilitu státních podpor Evropské unie.
3.2 EHSV věří, že politika státní podpory Společenství má hrát aktivní roli ve snaze učinit Evropu atraktivnější pro investory a zaměstnavatele a posiluje konkurenční aspekt podnikání a sociální soudržnost, podporuje výzkum a inovační snahy a konečně podporuje zavádění a rozšiřování nových schopností a vzdělávání lidských zdrojů.
3.3 EHSV se domnívá, že by měly být zavedeny předpisy pro blokové výjimky, aby byl rozšířen a zjednodušen rámec Společenství pro výjimky na podporu vzdělávání a zaměstnanosti, který upřednostňuje podpůrná opatření, která jsou nejvíce transparentní a nejlépe odpovídají specifickým cílům, a mají být stanovena po konzultacích s podniky a sociálními partnery, kteří jako příjemci systému podpor mají nejlepší pozici pro ohodnocení efektivnosti navržených nástrojů.
3.4 Co se týká systému regionálních podpor, EHSV podporuje záměr v novém programovacím rámci na období 2007 – 2013 zvýšit rozvoj znevýhodněných regionů (NUTS II regiony "postižené statistickým účinkem", NUTS II regiony "hospodářský rozvoj" a NUTS III regiony "s nízkou hustotou obyvatelstva") a odlehlých ostrovů a horských oblastí a tím překonat pocit závislosti na podporách, snížit intenzitu maximálních podpor, zabránit tomu, aby rozdíl v podporách mezi méně rozvinutými regiony překročil 10 % a potírat potenciální vlny přemístění z důvodu disproporčních rozdílů v podporách mezi pohraničními regiony (ne vyšší než 20 % pro regiony NUTS úrovně III).
3.4.1 EHSV podporuje přístup Komise k rozlišování intenzity regionální podpory pro různé typy podnikání, ale je přesvědčen, že by se mělo zabránit nebezpečí zpomalování rozvoje menších podniků a měl by se stanovit jednotný rozdíl 20 % jak pro malé, tak pro střední podniky.
Navržené limity podpory investic velkých podniků v regionech, na něž se vztahují nové výjimky, by měly vzít v úvahu novou klasifikaci podniků stanovenou v doporučení Komise pro rok 2003 [14].
3.5 Co se týče podpor malého rozsahu, EHSV schvaluje zvýšení stropu pro podporu "de minimis", v neposlední řadě s ohledem na zajištění cílenějších, usměrněných akcí Společenství.
3.6 EHSV je přesvědčen, že Komise by se měla spíše soustředit na státní podpory, které mají významný vliv na obchod, než plýtvat svými zdroji na analyzování velkého počtu případů převážně místního zájmu a měla by vyjasnit význam a interpretaci koncepce "místního zájmu".
3.7 EHSV je toho názoru, že kontrola státní podpory by měla být přiměřená a efektivní a že by se neměly provádět složité oznamovací postupy v případech, které mají menší význam pro hospodářskou soutěž Společenství.
3.8 EHSV pevně podporuje návrh na státní podpory malého rozsahu předložený Komisí v únoru 2004 s ohledem na poskytnutí větší flexibility členským státům, jednodušší postupy a dostatečné příležitosti na zavedení podpůrných opatření podporujících dosažení lisabonských cílů, přičemž bude zachován přiměřený rozsah kontroly Komisí.
3.9 Tam, kde se jedná o odvětvové podpory, je třeba zajistit koherenci mezi odvětvovými politikami EU a režimy podpor v odvětvích dopravy, energetiky, informací a komunikací podle blokových výjimek doporučených Komisí.
Lisabonská strategie stanovila specifické cíle pro kulturní, audiovisuální, filmový a sportovní sektor, kde je velký potenciál pro inovaci, růst a vytváření pracovních příležitostí.
3.10 Rámec Společenství pro státní podpory na ochranu životního prostředí zůstane v platnosti až do roku 2007.
Také zde je důležité plnit lisabonské cíle, které usnadňují zavádění systému pro obchodování s emisemi CO2 (národní alokační plány ETS) jako cílů kjótského protokolu.
3.11 Podpora inovací (podle Zelené knihy [15]): EHSV je přesvědčen, že existující rámec by měl být rozšířen na typy podpor pro inovační činnosti, na které se nevztahují současné směrnice, a že by měla být definována jasná všeobecná kritéria kompatibility, která nechají členským státům větší prostor pro intervence bez oznamovací povinnosti.
3.11.1 Za účelem vyvolání zlepšení v této oblasti EHSV vyzývá Komisi, aby přesněji specifikovala za pomoci Eurostatu, které výrobní činnosti a které služby mohou být v současné době definovány jako inovační.
Nějaké pokyny k této citlivé záležitosti by byly velice užitečné.
3.11.2 V této souvislosti EHSV vítá sdělení o státních podporách a inovacích vydané 21. září 2005, které poskytuje rámec Společenství pro toto klíčové odvětví a identifikuje jak nejzjevnější selhání na trhu, tak vhodná opatření pro případy, které by mohly být napraveny.
3.12 Je třeba navrhnout předem jasně stanovená kritéria pro měření, která selhání trhu pravděpodobně ohrozí inovační opatření a nástroje při provádění lisabonské strategie.
Zároveň však členské státy a jejich regiony budou muset dostat dostatečný prostor pro manévrování, aby mohly obměňovat intervence tak, aby byly přiměřené a efektivní a mohly transformovat předkonkurenční výzkum na komerční a tržní inovaci.
3.13 Státní podpory usnadňující investování MSP do inovačních projektů potřebují povzbudit podniky, aby rostly také co do velikosti a zahrnovaly především:
- podporu pro regionální a transregionální inovační sítě,
- podporu průmyslových technologických parků a oblastní politiky,
- zavádění tzv. business angels a zprostředkovatelů služeb, jako jsou inovativní technologové (venture technologists), dohodci a patentoví konzultanti,
- zřízení center pro převod technologií a rizikový kapitál,
- vyškolení a najímání kvalifikovaného technického personálu.
3.14 EHSV je přesvědčen, že nový rámec by také měl vzít v úvahu všechny vnější faktory, které ovlivňují inovační proces, zejména:
- kulturu podniku založeného na inovacích,
- síť vzájemných vztahů s ostatními podniky, organizacemi a veřejnými orgány, které jsou podstatné pro vytvoření a šíření znalostí a inovací,
- referenční rámec zákonů a nařízení, zvláště v oblasti duševního vlastnictví,
- přístup na kapitálový trh především s ohledem na rizikový a náběhový kapitál (revize sdělení k investičnímu kapitálu),
- vzdělávací a školící služby a vztahy mezi akademickým a vědeckým světem a podniky,
- struktury na podporu inovací (např. inkubátory, oblastní sítě, průmyslové technologické parky) a zprostředkovatelské služby.
3.14.1 Všeobecně je přesvědčen, že při hodnocení směrnic o horizontálních podporách, jako jsou podpory pro výzkum, inovace, životní prostředí a lidský kapitál:
- v současnosti stanovená intenzita horizontálních podpor by měla být zvýšena,
- regionální bonusy na zásahy v méně rozvinutých oblastech by měly být zachovány;
- "bonus soudržnosti" pro zásahy částečně financované strukturálními fondy by měl být zaveden pro nezpůsobilé oblasti nebo oblasti, které již nejsou způsobilé podle článku 83 písmeno c).
3.15 Co se týče podpory služeb všeobecného hospodářského zájmu, mělo by být zdůrazněno, že tyto služby jsou základním prvkem společenské a regionální soudržnosti.
V souladu s kritérii stanovenými rozsudkem Altmark [16] a příslušným rozhodnutím Komise ze dne 13. července 2005 proto musí být vyjasněna koncepce "typického podniku, který je dobře řízen". Je nutno také zajistit právní jistotu ohledně kompenzace poskytování veřejných služeb, což je forma státní podpory slučitelné se Smlouvou.
3.16 EHSV je přesvědčen, že budoucí legislativa by měla vzít v úvahu skutečnost, že zodpovědnost za definování služeb všeobecného hospodářského zájmu spočívá na národních, regionálních a místních institucích majících demokratickou oprávněnost v této oblasti [17].
4. Zjednodušení a transparentnost postupů
4.1 EHSV je přesvědčen, že mohou být učiněny velké kroky k jednodušší, transparentnější politice podpor Společenství zakládající se na práci Komise zaměřující se na prvky, které mohou pravděpodobně způsobit vážné porušení hospodářské soutěže.
4.2 Je třeba zamezit zpoždění při zpracovávání případů tak, že budou zlepšeny a usměrněny administrativní postupy.
Členské státy se musí ujmout svých zodpovědností tak, aby zajistily transparentnost a efektivitu.
4.3 EHSV naléhavě požaduje, aby byly vyvinuty praktické manuály za plného zapojení všech zúčastněných stran, především podniků jako příjemců podpůrných opatření.
5. Reforma a EU-25
5.1 Situace bezprostředně po rozšíření volá po změnách v politice státních podpor, aby se všechny regiony EU staly stejně atraktivní pro investory jako nové lokality a aby se zajistila spravedlivá hospodářská soutěž mezi sousedícími regiony.
5.2 Deset nových členských států v současné době poskytuje podnikům mnohem vyšší částky státní podpory – jako procento z HDP – než členské státy EU-15, ačkoliv by se zdá, že se situace postupně vyrovnává.
V období 2000-2003 státní podpory v nových členských státech tvořily v průměru 1,42 % HDP ve srovnání s průměrem 0,4 % v EU-15.
5.3 Lisabonská strategie stanovila, že podpory mají být používány pro dosažení horizontálních cílů.
V roce 2002 bylo v EU-15 pro tento účel vyčleněno 73 % podpor oproti 22 % v nových členských státech [18].
5.4 Na druhé straně by mělo být uznáno, že nové členské státy se velmi dobře přizpůsobily tržnímu hospodářství, ačkoliv rozšířená EU stále potřebuje učinit velké kroky ke snížení celkové úrovně podpor a povzbudit konkurenceschopnost, trvale udržitelný a soudržný rozvoj a nové evropské hospodářství založené na znalostech.
6. Zapojení zainteresovaných stran: podniky a občanská společnost
6.1 EHSV je přesvědčen, že je nutné lepší řízení praxe a postupů týkajících se státní podpory. Přímo zainteresované strany mají být více zapojeny, obzvláště podniky a občanská společnost, protože jsou přímo vystaveny jak právním nejistotám, tak dlouhým lhůtám odpovědí v systému schvalování podpor Společenství a závažným důsledkům zpětného vymáhání nepřípustných nebo neoprávněných podpor.
6.2 Jako příjemci státní podpory a zároveň konkurenti mají podniky nejlepší pozici pro to, aby:
- odhadly účinnost zaváděných nástrojů, monitorovaly přijatá řešení a definovaly nejlepší možné praktické postupy díky získaným dovednostem a zkušenostem z první ruky,
- podpořily lepší rozšiřování legislativy Společenství způsoby, které jsou jasné, transparentní a přímo přístupné uživatelům, ať už poskytovatelům nebo příjemcům podpory,
- pomohly překonat obtíže a nejistoty, s kterými se setkávají při interpretaci a provádění pravidel, která jsou v nebezpečí, že zpochybní oprávněnost kontroly státních podpor,
- zavedly formy soukromého uplatňování, napomáhajících souladu s evropskou legislativou a jejímu úplnému provádění.
6.3 Proto je EHSV přesvědčen, že:
- instituce by měly více zapojit podniky do rozhodování a provádění politiky,
- je třeba zavést mechanizmy pro hodnocení ex-post a monitorování rentability opatření, která mají být zavedena,
- rozhodnutí Komise by měla být plně přístupná na internetu v jednom z pracovních jazyků Komise a v jazyce příslušného členského státu,
- podniky musí být informovány o probíhajících oznamovacích postupech, aby mohly zjistit, zda úlevy udělené na národní nebo místní úrovni jsou v souladu s nejdůležitějšími pravidly a postupy EU, které se týkají podpor, a aby mohly pracovat s orgány na různých úrovních a dosáhnout efektivnějšího provádění politiky státních podpor EU,
- by mělo být prováděno proaktivní monitorování provádění legislativy, které by zahrnovalo zástupce podniků a občanské společnosti do ekonomické analýzy selhání na trhu a deficitu výkonu v určitých sektorech nebo průmyslových odvětvích,
- je třeba zavést systematické, společné mechanismy na sledování selhání trhu založené na jasně definovaných, transparentních kritériích a také podpůrná opatření, která nemají žádný významný dopad na hospodářskou soutěž na vnitřním trhu a jsou v souladu s lisabonskou strategií.
7. Směrem k politice státních podpor, která je nástrojem růstu a součástí sdílené vize pro integrovaný, soudržný hospodářský rozvoj v EU 25-27, podporující nová pracovní místa a podniky
7.1 EHSV je přesvědčen, že je třeba vykreslit jasný obraz přidané hodnoty státních podpor pro budoucnost Evropské unie, pokud jde o cíle konkurenceschopného, udržitelného a soudržného rozvoje členských států, o kterém bylo rozhodnuto v Lisabonu a který byl znovu projednáván mnohokrát na různých evropských summitech od roku 2000.
7.1.1 Klíčové odvětví označená lisabonskou strategií vyžadují podstatný, cílený finanční vklad, který musí být plně zohledněn v rozpočtové a strukturální politice členských států: je nutný předem daný, koherentní a kompatibilní rámec, ke kterému se všechny politiky musí vztahovat a být s ním v souladu, včetně politiky konkurenceschopnosti Společenství.
7.2 EHSV je přesvědčen, že než bude moci být dosaženo jednotného evropského trhu, který bude moci konkurovat za stejných podmínek s ostatními hráči na celosvětovém trhu, je třeba provést podstatnou modernizaci jak formování, tak provádění evropské hospodářské a především státní politiky podpor.
To je také předpokladem pro velké infrastrukturní projekty a velké investice do nehmotného majetku, které jsou nutné pro řádné fungování efektivního, technologicky vyspělého, konkurenceschopného trhu.
7.3 Výbor věří, že je potřeba definovat všeobecná kriteria kompatibility, aby členské státy a regiony dostaly pobídku provádět podpůrnou politiku s cílem dosažení konkurenceschopného hospodářství v souladu s pravidly volného trhu.
7.4 Tam, kde trh není schopen učinit evropské podniky konkurenceschopné a ukáže se být neschopný vytvořit kapacitu pro technologickou inovaci, školení a internacionalizaci, evropská politika státních podpor musí spíše podporovat než brzdit politiky a projekty na stimulaci růstu podniků a na zvýšení jejich schopnosti přilákat nové investice, odborné znalosti a kapitál do Evropy.
8. Závěrečná doporučení
8.1 EHSV je pro modernizaci evropské politiky státních podpor založené na novém proaktivním přístupu a na novém celkovém rámci Společenství.
V této souvislosti doporučuje hlavně:
- politiku, která dokáže poskytnout odpovídající reakce a pomoc nebo eliminovat selhání trhu,
- politiku, která podstatně přispívá k dokončení jednotného trhu, aniž by vedla k porušování hospodářské soutěže,
- soudržnější, integrovanou politiku, která podporuje dosažení různých aspektů lisabonské strategie, aby se podniky staly konkurenceschopnější a inovativnější na světovém trhu, přičemž se také zlepší kvalita života a práce veřejnosti,
- posílení struktury průmyslu a služeb podporováním podnikání a uvedením průmyslu a trhu práce do souladu s novými cíli průmyslové politiky a novými požadavky globalizace,
- intenzivní podporu všech forem inovace produktů a procesů, [19]
- proaktivní přístup, aby se Evropa stala atraktivnější pro investory a byla schopna lépe vytvářet pracovní příležitosti, aby se podniky staly konkurenceschopnější, aby byly podpořeny výzkumné a inovační projekty a konečně podpořit rozvoj a šíření nových dovedností a vzdělávání lidských zdrojů,
- větší zaměření na faktory, které opravdu narušují hospodářskou soutěž na vnitřním a mezinárodním trhu, aniž by vytvořily zbytečnou a nákladnou byrokracii ve snaze zvládat omezené místní případy, které nezpůsobí žádné významné narušení,
- přístup založený na jednoduchých, transparentních, jednoznačných postupech a pravidlech společně s opatřeními založenými na pevných, ne libovolných kriteriích, která jsou kompatibilní s lisabonskou agendou, co se týče harmonického, soudržného a konkurenceschopného rozvoje na celosvětové úrovni,
- větší institucionální zapojení podniků do procesů rozhodování a provádění při hodnocení a monitorování efektivnosti a při prosazování,
- užší vztah mezi evropskými nařízeními a legislativou a nařízeními a legislativou mezinárodních orgánů WTO a hlavních evropských hráčů na celosvětových trzích,
- výhled do budoucna otevřený všem, kteří činí politická rozhodnutí, a sociálně ekonomickým hráčům s cílem vytvoření společné vize a stanovení způsobu intervence a její míry, která by byla skutečně kompatibilní s rozvojem.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o sedmém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace (2007 až 2013) a k Návrhu rozhodnutí Rady o sedmém rámcovém programu Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) pro výzkum a odbornou přípravu v oblasti jaderné energie (2007 až 2011)
KOM(2005) 119 v konečném znění/2 - 2005/0043 (COD) - 2005/0044 (CNS)
(2006/C 65/02)
Dne 25. dubna 2005 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 11. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan WOLF a spoluzpravodajem pan PEZZINI.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 123 hlasy pro a 4 členové se zdrželi hlasování.
Obsah:
1. Shrnutí a doporučení
2. Úvod
3. Obsah návrhu Komise
4. Obecné poznámky
5. Zvláštní připomínky
6. Program EURATOM
1. Shrnutí a doporučení
1.1 Lisabonské cíle [1] se týkají postavení Evropy v globální konkurenci.
Jejím základním znakem je globální závod rostoucích investic do výzkumu a vývoje, a to jak na straně již tradičních průmyslových států (např. USA, EU a Japonsko), tak i na straně rychle sílících hospodářských velmocí (např.
1.2 Dostatečně podporovaný, účinný a špičkový výzkum a vývoj jsou totiž významným základem a předpokladem pro inovaci, konkurenceschopnost a blahobyt, a díky tomu také pro kulturní rozvoj a sociální služby. investování do výzkumu a vývoje vede - s velkým faktorem zesílení - k vyšší ekonomické síle.
Tomu odpovídá i cíl 3 % stanovený v roce 2002 v Barceloně [2], který z hlediska globálního závodu představuje "pohyblivý cíl" (moving target).
1.3 Výzkum a vývoj podporovaný Evropským společenstvím vytváří podstatnou evropskou přidanou hodnotu.
Otevírá potenciály, jež výrazně překračují schopnosti jednotlivých členských států, a umožnil již evropský vývoj světového významu.
Na nezbytné a obsáhlé národní výzkumné programy členských států má rozhodující a stimulační pákový a integrační účinek, což také vede ke slučování zdrojů.
Spojuje elitu evropského výzkumu, evropský průmysl a evropské subjekty s rozhodovací pravomocí.
Je katalyzátorem evropské integrace, soudržnosti a tvorby identity.
Je jádrem evropského výzkumného prostoru.
1.4 Návrh Komise zvýšit dosavadní výdaje a věnovat nyní těmto cílům téměř 8 % souhrnného rozpočtu Společenství představuje vítaný a nezbytně nutný první krok tím správným směrem.
Je minimálním vkladem (který by měl v dlouhodobějším horizontu ještě stoupat) do snah neriskovat pozici Evropy coby kolébky moderní vědy a techniky, ale naopak ji udržet a posílit.
Lisabonské cíle nejsou bez tohoto předpokladu ani v delším časovém horizontu dosažitelné.
1.5 Avšak nejen konkurenceschopnost národního hospodářství, ale i kulturní a politický respekt a vliv, jakož i z nich vyplývající atraktivita pro investory, vědce a inženýry ("brain-drain"!) závisí na vědeckotechnické výkonnosti.
EU musí zůstat rozhodujícím, vyhledávaným kooperačním partnerem a nesmí ztratit svůj mezinárodněpolitický význam v globální síti.
1.6 V souvislosti s tím Výbor apeluje na Evropský parlament, Evropskou radu a zejména na hlavy států a vlád členských států, aby naléhavě nutné investice do výzkumu a vývoje navržené Komisí byly dány k dispozici v plném rozsahu a nestaly se horkou bramborou nebo obětí vyjednávání o budoucím souhrnném rozpočtu EU.
Toto rozhodnutí bude významnou zkouškou výkonnosti evropské politiky, jak správně nastavit výhybku pro budoucnost.
1.7 Mimo to Výbor vyzývá hlavy států a vlád členských států a evropský průmysl, aby národními výzkumnými programy a výzkumem v oblasti průmyslu přispěly k co nejrychlejšímu dosažení cíle 3 %.
1.8 Výbor podporuje zásadní koncepci obou rámcových programů navržených Komisí (7. rámcového programu a 7. rámcového programu Euratom).
Týká se to nejen jejího tematického obsahu a strukturního členění, ale většinou také vyváženosti mezi jednotlivými cíli a prvky programu.
1.9 Výbor vítá, že se podprogramy "Energetika", "Bezpečnost" a "Astronautika" znovu stanou předmětem jednání.
Zajištění dostatečného, cenově výhodného a udržitelného zásobování EU energií je jedním z nejdůležitějších problémů majících prioritu v napěťovém poli mezi udržitelností, nezávadností pro životní prostředí a konkurenceschopností, a jeho řešení spočívá v dostatečném výzkumu a vývoji.
Vysoká závažnost tématu Bezpečnost je v poslední době ještě mnohem zřetelnější v souvislosti s opovrženíhodnými teroristickými útoky.
1.10 Mnohé z problémů, jež je třeba vyřešit, představují úkoly, jež se vzájemně překrývají, a zahrnují hned několik podprogramů – včetně humanitních věd a ekonomie.
V těchto případech Výbor doporučuje postarat se o vyšší koordinaci i o nezbytná propojení.
Současné přidělení rozpočtu jednotlivým podprogramům by tak ještě mohlo být ovlivněno.
To se týká i části rozpočtu, jež je určena k ekonomickým šetřením a je možná příliš nízká.
1.11 Výbor vítá záměr Komise zjednodušit administrativní postupy, snížit náklady, jež jsou s nimi spojené, a zvýšit tak účinnost evropských výzkumných programů.
Momentální množství vynakládané práce a nákladů na navrhovací a schvalovací řízení je příliš veliké a způsobuje problémy uživatelům z oblasti vědy a průmyslu.
Účast na Evropském programu pro výzkum se účastníkům musí vyplatit, včetně rizika podání žádosti.
To platí zejména také pro menší subjekty, jako jsou malé a střední podniky, nebo menší skupiny výzkumných pracovníků z univerzit a výzkumných center.
1.12 Podstatným aspektem je přitom dostatečná kontinuita návrhových a podpůrných modalit, jakož i kooperačních struktur a organizačních forem (nástrojů).
Nové nástroje jako Společné technologické iniciativy by měly být zaváděny s velkou obezřelostí a zpočátku jen pro zkušební fázi.
1.13 Vzhledem k rozhodující roli malých a středních podniků v lisabonském procesu Výbor vítá záměr Komise ještě více zapojit malé a střední podniky do procesu výzkumu, vývoje a inovace.
V souladu s tím doporučuje, aby byl rozpočet k tomu určený v případě potřeby ještě zvýšen, pokud by finanční prostředky vyčleněné pro rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci (2007 až 2013), jež není předmětem tohoto dokumentu, má však důležitou podpůrnou a zprostředkující roli, nebyly dostatečné.
1.14 Pro šanci na úspěch v případě těchto malých a středních podniků, které byly založeny za účelem rozvoje a uvádění nových technicky vyspělých výrobků na trh, je nezbytný především dostatečný počáteční kapitál a "rizikový kapitál" (venture-capital), aby úspěšně přestály prvních 5 až 10 let své činnosti.
1.15 Výbor podporuje roli Společného výzkumného střediska a jeho důležité spektrum úkolů v mnoha oblastech, včetně analýzy budoucích trendů ve vědeckotechnické, ekonomické a společenské oblasti, a jejich význam pro politické konzultace.
1.16 Co se týče mnoha dalších, detailnějších poznámek a doporučení, odkazuje Výbor na podrobnější oddíly 2, 4 a 5 tohoto stanoviska.
2. Úvod
2.1 Hospodářská, sociální a kulturní budoucnost Evropy.
Budoucí rozvoj Evropy a její postavení v globální mocenské struktuře jsou určovány zejména konkurencí na světovém trhu s měnící se strukturou průmyslu a hospodářství, situací na trhu práce a situací v surovinách.
Růst, úspěch a ekonomická síla - jakož i z nich živená schopnost sociálních služeb a kulturního rozvoje – rozhodující měrou závisí na dostupných znalostech, a tedy na investicích do výzkumu a technického rozvoje; investování do výzkumu a vývoje vede - s velkým faktorem zesílení - k vyšší ekonomické síle.
2.2 Globální konkurenční situace.
Zde Evropa stojí na jedné straně v konkurenci s mezitím již tradičními průmyslovými státy, jako je USA, Japonsko nebo Rusko, přičemž zejména investice USA [3] do všech odvětví spjatých s výzkumem a vývojem výrazně převyšují investice EU, a tak neustále zvyšují již existující náskok.
Na druhé straně Evropa stojí v konkurenci s rychle sílícími hospodářskými velmocemi, jako je Čína, Indie, Brazílie, Korea atd.
2.3 Globální závod v oblasti výzkumu.
Naposledy jmenované země však disponují vůči EU nejen mnohem levnější pracovní silou, ale začínají se vyznačovat i rychle rostoucími vysokými vědeckotechnickými standardy i značnými investicemi do vzdělávání, výzkumu a vývoje.
Pro EU je tedy stále obtížnější zajistit své naopak mnohem vyšší platy i sociální a ekologické standardy pomocí dalšího vědeckotechnického náskoku a odpovídajících kvalitnějších výrobků a postupů.
Evropa tedy musí všechno vsadit na to, aby neprohrála tento globální závod rostoucích investic do výzkumu a vývoje, jenž je pro její budoucnost klíčový.
2.4 Všeobecné uznání a atraktivita - mezinárodní spolupráce.
Nejen konkurenceschopnost národního hospodářství a z ní vyplývající atraktivita pro investory, vědce a inženýry ("brain-drain"!), ale i kulturní a politický respekt a vliv závisí na vědeckotechnické výkonnosti.
EU musí zůstat rozhodujícím, vyhledávaným kooperačním partnerem a nesmí ztratit svůj mezinárodněpolitický význam v globální síti.
2.5 Lisabonská strategie.
V tomto ohledu se Evropská rada v Lisabonu (v březnu 2000) rozhodla vytvořit z Unie nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomiku světa založenou na znalostech [4].
Od té doby je uskutečnění Lisabonské strategie a v ní obsažené vytvoření silného evropského výzkumného prostoru nepochybnou nejdůležitější částí evropské politiky.
Evropská rada v Barceloně (na jaře 2002) vymezila cíle podpory výzkumu mimo jiné kvantitativně: Je třeba zvýšit celkové výdaje v EU do roku 2010 na 3 % HDP, s 2/3 podílem soukromého sektoru.
(Cíl 3 %).
Výbor však poukazuje na to, že tento cíl představuje z hlediska závodu investic "pohyblivý cíl" (moving target); kdo ho dosáhne příliš pozdě, bude i nadále zaostávat.
2.6 Nutnost silného výzkumného programu Společenství.
Výzkum a vývoj podporovaný Evropským společenstvím nejen doplňuje výzkumné programy členských států, ale kromě toho vede k podstatné evropské přidané hodnotě.
Otevírá potenciály, jež výrazně překračují schopnosti jednotlivých členských států, a umožnil již evropský vývoj světového významu [5].
Na nezbytné a obsáhlé národní výzkumné programy členských států má rozhodující a stimulační pákový a integrační účinek.
Odpovídá mezinárodnímu charakteru vědy, výzkumu a výroby, a mezinárodnímu trhu práce, jenž je pro ně nezbytný.
2.7 Katalyzátor evropské integrace a soudržnosti.
Výzkum a vývoj na úrovni Společenství dále propojuje elitu evropského výzkumu, evropský průmysl a evropské subjekty s rozhodovací pravomocí.
Je významným katalyzátorem evropské integrace, soudržnosti a tvorby identity.
2.8 Návrhy Komise.
Návrhy Komise se týkají obsahových a finančních opatření, jež jsou pro podporu vědy a vývoje, a tím pro cíle Lisabonské strategie ze strany Společenství naléhavě nutné.
Navzdory přírůstku zahrnují stále ještě jen relativně malou část, a sice momentálně stěží 8 % souhrnného rozpočtu EU navrženého pro období let 2007 až 2013.
2.9 Návrhy Komise navíc souvisejí s návrhem na zavedení rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovaci (2007 2013), jež není předmětem tohoto dokumentu.
Ten by mohl převzít roli prostředníka mezi zde předloženým rámcovým programem a žádoucími inovačními procesy mnoha malých a středních podniků.
2.10 Zkouška stanovení priorit.
Je proto rozhodující zkouškou závažnosti, výkonnosti a důvěryhodnosti evropské politiky, jestli Parlament a Rada - z hlediska finančního výhledu – a zejména také členské státy vyjádří souhlas s navrhovaným opatřením a přidělí mu náležitou prioritu (viz také odstavce 4.2 až 4.6).
3. Obsah návrhů Komise
3.1 Sedmý rámcový program Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace (2007 až 2013) – dále jen RP7 – se oproti svým předchůdcům vyznačuje následujícími vlastnostmi:
- od počátku zahrnuje Evropu složenou z 25 států;
- vztahuje se na období prodloužené o dva roky;
- obsahuje výrazné zvýšení souhrnného rozpočtu a také ročních rozpočtů;
- nabízí jasné a srozumitelné členění navržených programů a částí programů;
- konkrétními novými částmi programu se stala témata energetický výzkum, výzkum v oblasti bezpečnosti a astronautika.
3.2 Zachováno zůstává naopak období pro sedmý rámcový program Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) pro výzkum a odbornou přípravu v oblasti jaderné energie (2007 až 2011) – dále jen RP7 Euratom - zahrnuje ale samozřejmě také Evropu složenou z 25 států.
3.3 RP7 se má skládat ze čtyř specifických programů, které odpovídají čtyřem hlavním cílům evropské výzkumné politiky:
- Spolupráce
Tato část programu zabírá s asi 61 % rozpočtových prostředků největší část RP7.
Z těchto prostředků má být podporována přeshraniční spolupráce výzkumných činností, včetně spolupráce EU s třetími zeměmi.
- Myšlenky
V evropské konkurenci má být podporován "hraniční výzkum", řízený samostatnou Evropskou radou pro výzkum.
Může se vztahovat na všechny vědecké (včetně humanitních věd) a technické oblasti.
- Lidé
Podpora vzdělávání a profesního rozvoje výzkumných pracovníků, které se označují jako tzv. akce "Marie Curie", se má dál rozvíjet a rozšiřovat, včetně intenzivnějších propojení se systémy jednotlivých států.
- Kapacity
Aspekty evropských kapacit pro výzkum a inovaci mají být podporovány v následujících oblastech: rozšiřování a vytváření výzkumných infrastruktur; výzkum prováděný ve prospěch malých a středních podniků; regionální uskupení zaměřená na výzkum; uvolnění celého výzkumného potenciálu v "konvergenčních" regionech EU; otázky v oblasti "věda ve společnosti"; "horizontální" činnosti v rámci mezinárodní spolupráce.
- Společné výzkumné středisko
Navíc bude existovat zvláštní program pro nejaderné činnosti Společného výzkumného střediska.
3.4 Navržená celková částka finanční účasti Společenství na RP7 činí 72726 milionů eur.
Tato částka se procentuálně rozdělí mezi činnosti uvedené v čl. 2 odst.
Spolupráce _BAR_ 61,1 % _BAR_
Myšlenky _BAR_ 16,3 % _BAR_
Lidé _BAR_ 9,8 % _BAR_
Kapacity _BAR_ 10,3 % _BAR_
Nejaderné činnosti Společného výzkumného střediska _BAR_ 2,5 % _BAR_
3.5 Program Spolupráce s navrženým celkovým rozpočtem ve výši 44432 milionů eur se člení na tematické podprogramy mající prioritu.
Přitom je třeba zajistit průchodnost mezi podprogramy a umožnit přístupy, jež přesahují jednotlivá témata.
Program se skládá z následujících devíti témat pro výzkum, která by EU měla projednat v rámci spolupráce mezi jednotlivými zeměmi.
Zde je ukázáno také navržené procentuální rozdělení rozpočtu.
—Zdraví _BAR_ 18,7 % _BAR_
—Potraviny, zemědělství a biotechnologie _BAR_ 5,5 _BAR_
—Informační a komunikační technologie _BAR_ 28,5 % _BAR_
—Nanovědy, nanotechnologie, materiály a nové výrobní technologie _BAR_ 10,9 % _BAR_
—Energetika _BAR_ 6,6 % _BAR_
—Životní prostředí (včetně změn klimatu) _BAR_ 5,7 % _BAR_
—Doprava (včetně letectví) _BAR_ 13,3 % _BAR_
—Sociální, ekonomické a humanitní vědy _BAR_ 1,8 % _BAR_
—Bezpečnost, vesmír _BAR_ 8,9 % _BAR_
3.6 RP7 Euratom je rozdělen do dvou specifických programů.
3.6.1 Jeden z nich se zabývá těmito tématy:
- výzkum v oblasti energie z jaderné syntézy: vývoj techniky pro bezpečný, udržitelný a hospodárný zdroj energie šetrný k životnímu prostředí a
- jaderné štěpení a radiační ochrana: podpora bezpečného využívání jaderného štěpení a dalších možností využití radioaktivity v průmyslu a lékařství.
3.6.2 Druhý program zahrnuje činnosti Společného výzkumného střediska v oblasti jaderné energie.
3.6.3 Celkově má být na provádění RP7 Euratom v období 2007 až 2011 vyčleněno 3092 milionů eur.
Tato částka je procentuálně rozdělena následovně:
a)Výzkum v oblasti energie z jaderné syntézy _BAR_ 69,8 % _BAR_
b)Jaderné štěpení a radiační ochrana _BAR_ 12,8 % _BAR_
c)Jaderné činnosti Společného výzkumného střediska _BAR_ 17,4 % _BAR_
3.7 Sem patří podrobný výklad a vysvětlení navržených zásad a nástrojů podpory.
Byly již uvedeny v jednom z předchozích sdělení Komise [6], ke kterému Výbor zaujal obšírné stanovisko [7].
4. Obecné poznámky
4.1 Předložený návrh Komise je velmi rozsáhlý dokument, který zahrnuje významný program výzkumu a vývoje s mnoha detaily, fasetami a propojeními.
Proto v rámci tohoto stanoviska není možné ani konkrétně vyložit všechny navržené prvky programu a postupy, ani je okomentovat.
Podrobné poznámky se proto omezují na aspekty, jimž Výbor věnuje zvláštní pozornost.
Poukazuje na svá dřívější doporučení [8] k příslušným specifickým tématům a zdůrazňuje jejich význam platný i pro 7. rámcový program.
Další názory budou obsahovat pozdější stanoviska Výboru ke sdělením Komise v souvislosti se "specifickými programy" [9] a "pravidly pro přístup" [10].
4.2 Výbor pokládá oba navržené rozpočty za minimální vklad (který by se měl v dlouhodobějším horizontu ještě zvyšovat), aby se neriskovala pozice Evropy coby kolébky moderní vědy a techniky, ale naopak byla udržena a posílena.
Vidí v tom vítaný a nezbytně nutný první krok a zřetelný signál k přiblížení se, alespoň na úrovni Společenství, politickému cíli 3 % [11], jež byl vyhlášen na summitu v Barceloně evropskými hlavami států a vlád.
4.3 Bez přiměřených finančních prostředků nemohou RP7 a RP7 Euratom své úkoly v rámci Lisabonské strategie splnit. Hrozí dokonce nebezpečí, že Evropa bude v globálním závodě i nadále zaostávat.
Výzkum a vývoj jsou výchozím bodem a motorem inovačního procesu směřujícího ke konkurenceschopným výrobkům a technikám.
Jejich prostřednictvím může dojít k lavinovému efektu, jenž bude mít dopad na dynamiku hospodářství a míru zaměstnanosti.
4.4 Kromě toho je návrh Komise jasným signálem pro členské státy, aby následovaly tohoto příkladu a učinily všechno pro to, aby pomocí národních rozpočtů na výzkum umožnily co nejrychlejší dosažení cíle 3 %.
4.5 Výbor proto pokládá celkovou výši obou rozpočtů, na nichž je třeba se usnést, za rozhodující zkoušku evropské politiky, její důvěryhodnosti a schopnosti jednat.
Přesně na tom se totiž ukáže, zda evropská politika skutečně stanovuje nezbytné priority a správně přehazuje výhybku, aby zabránila sklouznutí EU v globálním závodění a mohla splnit sliby Lisabonských cílů.
4.6 Výzva.
V souvislosti s tím Výbor vyzývá Evropský parlament, Evropskou radu a zejména hlavy států a vlád členských států, aby Komisí navržené naléhavě nutné investice do výzkumu a vývoje byly dány k dispozici a nestaly se horkým bramborem nebo obětí vyjednávání o budoucím souhrnném rozpočtu EU.
Jinak by vznikly nejen velké škody, ale nebyly by realizovány ani cíle Lisabonské strategie a prestiž i důvěryhodnost evropské politiky by utrpěla újmu.
4.7 Mimo to Výbor vyzývá hlavy států a vlád členských států a evropský průmysl, aby co do rozsahu významnějšími národními výzkumnými programy a výzkumem v oblasti průmyslu podstatným způsobem přispěly k co nejrychlejšímu dosažení cíle 3 %.
4.8 Výbor podporuje zásadní koncepci obou rámcových programů navržených Komisí (7. rámcového programu a 7. rámcového programu Euratom).
To se týká nejen jejího tematického obsahu a strukturního členění, ale většinou také vyváženosti mezi jednotlivými cíli a prvky programu.
4.9 Výbor vítá, že se návrh Komise zabývá mnoha jeho doporučeními nebo že jim přikládá zvláštní význam.
Pokud jde o témata výzkumu v rámci specifického programu "Spolupráce", týká se to např. jeho stanovisek k tématům nanotechnologie [12], biotechnologie [13], výzkum zdraví [14], informační technologie [15], energetický výzkum [16] (včetně výzkumu v oblasti energie z jaderné syntézy [17]), astronautika [18] a výzkum v oblasti bezpečnosti [19].
Na tomto místě je třeba zopakovat, že Výbor všem těmto tématům přikládá velký význam a podle toho rozhodně podporuje jejich zpracovávání.
Všechno, co Výbor vnímá ještě jako patrné nedostatky, nebo zvláštní aspekty, bude uvedeno později.
4.10 Co se týče astronautiky a výzkumu v oblasti bezpečnosti, Výbor sice doporučil a také zdůvodnil, že by jejich podporu a zpracování umístil mimo RP7.
Vidí však i výhody jejich umístění v rámci RP7, např. jednodušší administrativu i lepší koherenci a synergie s jinými částmi programu.
Proto se nyní přimlouvá za pokus umístit tyto části programu do RP7 a ze získaných zkušeností při hodnocení v polovině období nebo v RP8 v případě potřeby vyvodit důsledky.
4.10.1 Téma "Aplikace založené na vesmírných technologiích ve službách evropské společnosti" umístěné v podprogramu astronautika spolupracuje jako typické překrývající se téma (viz oddíl 5) s tématy bezpečnost, životní prostředí a informační technologie.
4.10.2 V současné době bohužel velmi aktuální témata výzkumu v oblasti bezpečnosti jako "ochrana před terorismem a trestnou činností", "bezpečnost infrastruktur a veřejných služeb", "ochrana hranic", "bezpečnost a společnost" atd. jsou překrývající se témata a bylo by vhodné doplnit je v oblasti výzkumu humanitních a sociálních věd tématy jako "výzkum konfliktů a míru" a "výzkum kultury", a dozvědět se tak více o pozadí konfliktů a možnostech, jak konfliktům zabránit či předcházet.
Zvláštní váhu je třeba přikládat boji proti terorismu a kontrole (viz také odst. 6.4.3) nad nebezpečnými zbraněmi hromadného ničení.
4.11 Co se týče specifického programu "Myšlenky", Výbor vítá, že i jeho doporučení [20] jsou předmětem zájmu.
Tato doporučení se týkala zejména nezávislého řízení tohoto programu Evropskou radou pro výzkum, kterou by měli tvořit vynikající mezinárodně uznávaní vědci; Výbor opakuje své doporučení, aby se zapojili i výborní vědci z oblasti výzkumu průmyslu.
O to více Výbor doporučuje i Parlamentu a Radě, aby vyjádřili souhlas tomuto novému způsobu podpory výzkumu, s nímž by se mělo zacházet analogicky jako např. s Medical Research Council (Spojené království) nebo s Deutsche Forschungsgemeinschaft (Německo).
4.11.1 Tento program - zaměřený na podporu excelence ve všech oblastech vědy a techniky - povede k evropské přidané hodnotě a přispěje ke konkurenceschopnosti EU v globálním kontextu.
Výbor poukazuje zejména na to, že [21] jen základní výzkum svobody a nezávislosti, výzkum bez pout – a přece ne bezmezný – je schopen dodat nejdůležitější surovinu budoucího blahobytu: nové znalosti (neoficiální překlad – pozn. překl.).
I průmysl [22] podporuje význam základního výzkumu a jeho podporu.
4.11.2 To odpovídá i opakovanému doporučení Výboru v inovačním trojúhelníku základní výzkum, aplikovaný výzkum a vývoj (vývoj produktů a procesů) přičíst význam všem třem nezbytným pilířům, jenž jim náleží, a vytvořit tak optimální předpoklady pro úplný úspěch.
Z jiného úhlu pohledu je to nezbytné i pro víceoborovost navrhovanou Komisí.
Dále Výbor opětovně poukazuje na to, že hranice mezi pojmy základní výzkum, aplikovaný výzkum a vývoj byly vždy plynulé a nahodilé, neměly by tedy v žádném případě být pomocí administrativních opatření uměle zdůrazňovány.
4.12 Výbor rovněž vítá posílení opatření v oblasti Lidé a v ní umístěném programu Marie-Curie.
Tento program se již osvědčil jako mimořádně úspěšný a důležitý nástroj pro vzdělávání a podporu "evropských vědců" a posílení atraktivity evropského výzkumného prostoru pro výzkumné pracovníky z celého světa.
Výbor opakuje, že výzkumní pracovníci nejsou jen tvůrci nových znalostí, ale i nejdůležitější (pře)nosnou silou těchto znalostí mezi zeměmi a kontinenty, jakož i mezi výzkumnými organizacemi a průmyslem, a tedy i mezi výzkumem a jeho uplatněním.
4.12.1 Jako část tohoto programu je dále třeba zdůraznit cíle celoživotní učení a profesní rozvoj, jakož i cesty a partnerství mezi průmyslem a univerzitami.
Zatímco první cíl slouží ke kvalifikaci mladých výzkumných pracovníků a zvláště jejich dalšímu profesnímu rozvoji – včetně dalšího rozvoje již zkušených výzkumných pracovníků (viz také následující odstavec), platí pro druhý cíl důležitý úkol dlouhodobě zavádět a podporovat programy pro spolupráci mezi vysokoškolskými zařízeními a průmyslem, především malými a středními podniky, tedy podporovat výše uvedený inovační trojúhelník.
Proto by měla být podporována především mobilita mezi veřejným a soukromým sektorem.
Tato mobilita by měla zahrnovat i mobilitu např. do zemědělství nebo politických institucí a partnerství s nimi.
4.12.2 Tím se Výbor zároveň dotýká klíčové role univerzit coby institucí pro výzkum a vzdělávání.
Aby mohly plnit své úkoly, musí však materiální/přístrojové vybavení univerzit, jejich personální rozpočet a jejich organizační struktura odpovídat tomuto cíli (viz také odstavec 4.15.4).
Zde existují - zejména ve srovnání se špičkovými univerzitami např. v USA - velmi závažné nedostatky.
Výbor tedy vítá, že Komise k této důležité otázce připravuje vlastní sdělení, ke kterému Výbor zaujme stanovisko.
Na tomto místě je třeba předjímat hledisko důležité pouze pro RP7, a sice, že musí existovat podpůrné nástroje, jež jsou přizpůsobeny obvyklé velikosti projektů skupin výzkumných pracovníků působících na univerzitách.
4.13 Výbor kromě toho vítá snahu Komise vytvořit koherentní profesní obraz "evropského výzkumného pracovníka", vybudovat pro něj spolehlivý kariérní postup a tomu přizpůsobit pravidla vnitřního trhu.
Výbor již dříve poukázal na to [23], že lidský kapitál je nejcitlivějším a nejcennějším zdrojem pro výzkum a vývoj a že podporuje úsilí Komise o rozvoj a zachování lidských zdrojů.
Výbor je s Komisí zajedno v tom, že potřeba zlepšení se týká jak podoby individuálních pracovních smluv pro výzkumné pracovníky, tak i pro všechny druhy mobility důležitého přizpůsobení/převoditelnosti všech prvků sociálního a důchodového zabezpečení.
4.13.1 Jestliže se nepodaří nabídnout schopným mladým vědcům atraktivní a plánovatelnou profesní dráhu (USA: tenure-track), budou provádět výzkum mimo Evropu nebo se budou věnovat jiné práci.
Mobilita vědců není potřebná a žádoucí pouze uvnitř EU, nýbrž i mezi EU a mnoha dalšími státy. Nesmí to však vést k odlivu mozků ("brain-drain").
Zvláštním aspektem je zde, ve smyslu důležité soudržnosti rodin, možnost zaměstnávat oba partnery – tzv. "kariéra ve dvou".
4.13.2 Výbor zde odkazuje i na doporučení Komise z 11. března 2005 ohledně Evropské charty výzkumných pracovníků [24] a na soubor pravidel chování pro přijímání výzkumných pracovníků, které mají posloužit výše jmenovaným cílům.
Podporuje záměr, který je zde vyjádřen, a zejména množství specifických podrobností, které slouží k jeho dosažení.
Proto lituje, že doporučená úprava zachází v některých bodech příliš daleko, a tím znesnadňuje svoji vlastní akceptaci a v zásadě dobrý úmysl ve vědecké komunitě.
Některé ze zvolených formulací a doporučení považuje dokonce za zavádějící, přinejmenším však za nejasné nebo mylné [25].
To může mj. ztížit zjednodušení postupů (viz následující odstavec) nebo vést k chybným rozhodnutím.
Výbor proto doporučuje tuto důležitou úpravu příležitostně vhodným způsobem přepracovat.
4.14 Výbor v této souvislosti vítá i projevený záměr Komise zjednodušit mnohá opatření a předpisy o navrhovacích a rozhodovacích postupech pod heslem "zjednodušení", a znatelně je tak usnadnit navrhovatelům.
Momentální značné množství vynaložené práce a nákladů na navrhovací a schvalovací řízení přeci představuje jednu z hlavních překážek pro uživatele z oblasti vědy a průmyslu.
Pokud jde o průmysl, týká se to zejména malých a středních podniků a jejich pozoruhodného inovačního potenciálu, avšak rovněž menších skupinek výzkumných pracovníků na univerzitách.
Postupy příznivější pro výzkum by podstatným způsobem zvýšily účinnost podpory výzkumu v Evropě a navíc by přispěly ke zlepšení "bruselského image" – který bohužel charakterizují zejména pojmy "byrokracie" a "nadbytečná regulace" – u evropských občanů.
Výbor připomíná svá dřívější doporučení k této problematice a svoji podporu Marimonově zprávě [26].
Účast na Evropském programu pro výzkum se účastníkům musí vyplatit, včetně náročnosti a rizika podání žádosti!
4.14.1 Výbor si uvědomuje, že tento záměr se dotýká napjatého stavu mezi nezbytnou transparentností, předpisy Evropského účetního dvora a odborným posouzením všech pracovníků s rozhodovací pravomocí.
To může a musí vést k větší vlastní odpovědnosti zúčastněných subjektů (za tímto účelem však potom musí být přehodnoceno riziko jejich osobní odpovědnosti) na straně Komise nebo jí pověřených agentur.
Z toho zároveň vyplývají velmi vysoké nároky na odborné znalosti zúčastněných subjektů v závislosti na oboru. Výbor proto opakuje svoje doporučení, že je zde třeba vždy zvláštních odborníků s dlouholetými zkušenostmi.
Výbor připomíná svá dřívější doporučení v tomto ohledu [27].
4.14.2 Obzvláště důležitým hlediskem pro inovace a pro vymanění se z průměrnosti je při tom nezbytná připravenost přijmout i nejistotu a riziko neúspěchu.
Proražení do nových vědeckotechnických oblastí a hledání neznámého nelze naplánovat nebo vyložit tak, že úspěch bude zaručen - naopak, je-li vše známo dopředu, nemohou vzniknout žádné nové poznatky.
"Nezdar" proto nesmí být hodnocen jako takový, ale jako užitečný poznatek v postupování způsobem "pokus-omyl".
Příležitost a riziko jsou dvě strany téže mince.
4.14.3 Zřízení externích agentur se doporučuje jen tehdy, pokud tím bude zajištěno podstatné zlepšení správních postupů a prokáže se jasná nákladová výhodnost.
Potenciální dodatečné resp. externí správní náklady se v žádném případě nesmí odrazit ve snížení rozpočtu pro samotný výzkum!
4.15 Výbor obzvláště vítá i ty důležité části programu, které jsou zařazeny do zvláštního programu "Kapacity" a které zahrnují otázky výzkumných infrastruktur, výzkumu ve prospěch malých a středních podniků, Regionů znalostí, výzkumného potenciálu, vědy ve společnosti a akcí mezinárodní spolupráce.
4.15.1 Je třeba zdůraznit důležitý cíl většího zapojení malých a středních podniků do procesu výzkumu a inovací a vytvořit pro to vhodné rámcové podmínky a nástroje.
4.15.2 Podpora prostřednictvím programu pro inovace se může rozvinout v další dobrý nástroj podpory malých a středních podniků [28]. Avšak i zde musí mít postupy realizovatelnou míru přiměřenou malým a středním podnikům.
V závislosti na úspěchu tohoto programu pro inovace považuje Výbor za hodné zvážení, zda by rozsah explicitní podpory malých a středních podniků neměl být vyšší než současných 15 %, zejména také s ohledem na potřeby nových členských států.
Výbor zde připomíná svá dřívější vyjádření, že šance na úspěch těchto malých a středních podniků, které byly kdysi založeny za účelem rozvoje a uvádění na trh nových technicky vyspělých výrobků, závisí na dostatečném vybavení počátečním kapitálem a "rizikovým kapitálem" (venture-capital), aby úspěšně přestály prvních 5 až 10 let své činnosti.
Hospodářský výzkum a hospodářská politika zde mohou mít významný přínos.
4.15.3 Stejně tak důležité jsou cíle optimalizace a rozvoje infrastruktur výzkumu, rozvoje regionálních uskupení zaměřených na výzkum a podporování a uvolnění výzkumného potenciálu v konvergenčních a nejvzdálenějších regionech EU.
Zlepšení výzkumných infrastruktur a vybudování nových výzkumných infrastruktur usnadní a urychlí vytváření regionálních uskupení zaměřených na výzkum.
I zde však o úspěchu spolurozhoduje především potřeba dostatečného "rizikového kapitálu" (venture-capital).
4.15.4 Výbor zdůrazňuje zejména význam dostatečného množství infrastrukturních opatření k posílení univerzit (k tomu viz odstavec 4.12.2).
V této souvislosti poukazuje Výbor na to, že na více místech v EU již vznikla úspěšná uskupení technicky vyspělých firem, která se seskupují okolo určitých univerzit a/nebo výzkumných center a vyvolávají růst a inovace i v okolním hospodářském prostoru (poles of economic growth).
K tomu také viz odstavec 4.16.2.
4.15.5 Významem špičkových evropských výpočetních středisek jako dalšího velmi důležitého infrastrukturního opatření se ještě budou zabývat následující odstavce (viz odstavec 5.8).
4.15.6 Na druhé straně Výbor doporučuje vyčlenit tématickou oblast "věda ve společnosti" z programu Kapacity [29] – pod podmínkou zmínění tohoto tématu rovněž v programu "Myšlenky" – a přiřadit ji k prioritnímu podprogramu "Sociální, ekonomické a humanitní vědy" v programu "Spolupráce".
Tímto způsobem by bylo možné lépe využít potenciální synergické účinky v rámci těchto témat a vytvořit nezbytná propojení.
Navíc by bylo jasnější, že celkový rozpočet těchto překrývajících se tématických oblastí činí dohromady 3 % tématických prioritních programů.
4.15.7 Dobrá a plodná mezinárodní spolupráce v oblasti výzkumu a vzdělávání je základním stavebním kamenem globálního partnerství a odpovídá podstatě vědeckého výzkumu a vývoje.
Akce mezinárodní spolupráce [30] zařazené do podprogramu Kapacity slouží významnému záměru spolupracovat (viz rovněž odstavec 4.13.1) s kandidátskými zeměmi, zeměmi sousedícími s EU, rozvojovými zeměmi a rozvojovými zeměmi s rozvíjejícími se ekonomikami.
Výbor vítá, že je umožněna přinejmenším stejně důležitá spolupráce s vědecky a technicky velmi rozvinutými zeměmi jako USA nebo Japonsko v podprogramech "Spolupráce" nebo "Lidé" a že je v jednotlivých případech dokonce institucionalizovaná zvláštními bilaterálními smlouvami.
Výbor uznává, že se tato spolupráce musí zrodit z aktuálních odborných potřeb, přesto tato důležitá fakta doporučuje zviditelnit a zdůraznit.
4.16 Návaznost a nástroje na podporu výzkumu (režimy financování).
Výbor již ve svém předchozím stanovisku předložil k oběma aspektům svá doporučení, která důrazně potvrzuje.
Vzhledem k naléhavé potřebě větší návaznosti opětovně poukazuje na to, že zachování osvědčených nástrojů je významným přínosem a že by navrhovatelům při volbě nástrojů měla být poskytnuta větší volnost.
Volba nástroje (nepodporovaného Komisí) pak však nesmí být v posudku penalizována resp. se v posudku nesmí vytvářet pořadí nástrojů.
I v prodloužené době platnosti 7. rámcového programu – v takovém případě však pouze při adekvátním finančním pokrytí – vidí Výbor přínos k větší návaznosti.
4.16.1 Některé nástroje mají nové označení nebo jsou zcela nové.
Na tomto místě Výbor i v tomto ohledu opakuje své obecné doporučení, totiž na jedné straně zacházet velmi opatrně se zaváděním nových nástrojů i s jejich přejmenováním (z důvodu požadované návaznosti), na druhé straně ale také dát při nezbytném vyzkoušení nových nástrojů najevo, že prozatím může jít o testovací fázi.
4.16.2 Kromě již dříve zmíněných technologických platforem jsou Společné technologické iniciativy novým nástrojem, který má sloužit k vytváření dlouhodobějších partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem.
Přestože zde Výbor zatím postrádá jasnější představy Komise, m.j. rozdíl oproti technologickým platformám, průmysl a zejména malé a střední podniky do nich vkládají velké naděje.
Mohly by mimo jiné vést k vytváření kooperativních sítí mezi velkými firmami a malými a středními podniky, ale také s univerzitami a výzkumnými centry, jakož i obecně k větším investicím do výzkumu a vývoje v soukromém sektoru. (viz rovněž odstavec 4.15.4) Proto by měly být nejen podrobněji rozpracovány rámcové podmínky a způsob fungování těchto Společných technologických iniciativ, nýbrž po uplynutí přiměřené doby by se mělo přezkoumat, zda byla splněna očekávání související s tímto nástrojem.
4.16.3 Komise by měla dbát na to, aby se při zavádění nových nástrojů neopakovaly stejné chyby jako při zavádění "sítí excelence" v 6. rámcovém programu.
Tam vedla chybná informační politika ke zmatkům a různému pochopení na straně všech zúčastněných a dokonce uvnitř Komise.
Výbor vychází z toho, že mu bude dána příležitost zabývat se podrobnostmi tohoto tématu v některém z příštích stanovisek.
Vítá návrh Komise zařadit mezi režimy financování rovněž články 169 a 171 Smlouvy o EU.
5. Zvláštní připomínky
5.1 Zvláštní poznámky patří především tématickým podprogramům programu "Spolupráce", které jsou jádrem rámcového programu.
Zde je třeba zopakovat, že Výbor v zásadě vítá návrhy Komise a doporučuje je k provedení.
5.2 Výbor se přitom nejprve zabývá důležitým aspektem témat zasahujících do různých oborů a oblastí, která v závislosti na svém druhu vyžadují koordinaci či řízení shora a jako taková často zahrnují i podprogram "Sociální, ekonomické a humanitní vědy" (viz též odstavec 5.8).
Proto by se mělo zajistit, aby navzdory (i z administrativních důvodů) nevyhnutelné podrobné struktuře jednotlivých programů byla rozpoznána, zpracována a využita vyšší souvislost mnoha problémů, které je třeba řešit.
V souladu s tím Výbor doporučuje postarat se o vyšší koordinaci i o nezbytná propojení.
5.2.1 Otázkou výzkumu v oblasti bezpečnosti a boje proti terorismu, která s tím souvisí, se zabýval již oddíl 4 tohoto stanoviska.
5.2.2 Dalším příkladem je demografický rozvoj [31].
Nezbytný výzkum v této oblasti sahá od sběru demografických údajů, příčin a trendů přes nízkou porodnost, která v mnoha členských státech budí znepokojení, až k dopadům tendenčně stále se prodlužující průměrné délky života.
V souvislosti s průměrnou délkou života jde na jedné straně o nezbytný geriatrický/lékařský výzkum a techniku péče [32].
Zvlášť důležitým aspektem jsou zde socioekonomické otázky spojené s celou komplexní problematikou.
5.2.3 I téma zdraví (viz odstavec 5.9) je konec konců tématem týkajícím se více oblastí, neboť je ovlivňováno způsobem života, pracovními podmínkami, vlivy životního prostředí, výživou, připraveností nechat se očkovat, závislostmi atd.
5.3 Samo sebou také některé podprogramy z velké části zasahují do více oblastí.
Jejich výsledky mají totiž bezprostřední přínos nejen pro výkonnost evropského průmyslu, ale na základě svého tématického propojení i pro další podprogramy (k tomu opět viz též odstavec 5.2).
5.4 To platí zejména pro podprogramy Informační a komunikační technologie (IKT), jakož i Biotechnologie, Nanovědy, nanotechnologie, materiály a nové výrobní technologie.
Avšak i podprogram Energetika je úzce spjat s podprogramem Životní prostředí a podprogramem Doprava.
Proto lze vyváženost mezi jednotlivými podprogramy posuzovat v nejlepším možném případě jen po stránce kvality.
Následující poznámky se tedy v této míře musí chápat pouze při zohlednění tohoto omezení.
5.5 Informační a komunikační technologie (IKT) jsou skutečně klíčovými technologiemi pro všechny oblasti průmyslu, hospodářství, služeb, vědy a techniky včetně bezpečnosti a obrany.
Jsou určujícím prvkem celosvětové hospodářské soutěže.
S ohledem na význam špičkových počítačů pro mnohé důležité otázky – od výzkumu klimatu, výzkumu v oblasti bezpečnosti, výzkumu materiálů až po např. syntézu nových lékařských účinných látek – existuje v Evropě i jasná potřeba dostihnout vývoj, zejména vůči Japonsku a USA.
Tato potřeba se týká jednak zřízení špičkových evropských výpočetních středisek - což je spíš úkolem pro program "Kapacity" resp.
"Infrastruktury" - a jednak vlastního vývoje příslušného technického (hardware) a programového (software) vybavení v Evropě.
5.5.1 Přesto je zarážející, že i nyní je - stejně jako v 6. rámcovém programu - zdaleka největší část rozpočtu určena na podprogram IKT.
Vzhledem k důležitosti (i v rámci národního hospodářství) ostatních témat jako je energetika nebo např. zdraví vyvstává otázka, zda by zde ve smyslu provázanosti mezi podprogramy neměla být ještě zachována možnost určitých posunů důrazu.
Odpověď na tuto otázku závisí mimo jiné na tom, v jakém rozsahu provádí program IKT přípravné práce pro ostatní programy, např. pro výzkum v oblasti bezpečnosti nebo průzkum vesmíru.
5.5.2 Z podnětu tohoto příkladu Výbor obecně doporučuje připustit při provádění 7. rámcového programu dostatečnou flexibilitu v přidělování prostředků z rozpočtu pro jednotlivé podprogramy resp. využít zamýšlenou provázanost např. prostřednictvím společných veřejných soutěží pro podprogramy.
Poznámka Výboru na adresu IKT platí obdobně i pro podprogramy Doprava a Astronautika (např. letectví).
5.5.3 Výbor znovu vyjadřuje své uspokojení nad zahájením budování projektu Galileo, který je ukázkovým příkladem uplatňování zásady subsidiarity.
Výbor v jeho technologii a zejména v jeho využití také vidí typické znaky multidisciplinárních úkolů, jež se vzájemně překrývají, současně s vysokou technickou inovační hodnotou.
5.6 Výbor opakuje, že velmi vítá vytvoření důležitého podprogramu Energetika v rámci 7. rámcového programu, konec konců je totiž v souladu s doporučením, které již několikrát vyslovil.
Ale dokonce přes skutečnost, že i 7. rámcový program Euratom je silně zaměřen na energetický výzkum, zastává názor, že by se tomuto životně důležitému a vysoce aktuálnímu tématu měla přikládat ještě větší váha.
Energie je "základní potravinou" konkurenceschopné národní ekonomiky, na jejímž dovozu je EU v současné době nejen závislá, což vzbuzuje obavy, ale jejíž zdroje budou zřejmě ze střednědobého hlediska ubývat na celém světě.
Klíč k řešení problémů s energií leží ve výzkumu a vývoji.
5.6.1 Výbor proto vítá, že se na rozvoj obnovitelných zdrojů energie klade tak velký důraz.
Hrají hlavní roli v celé problematice energetiky a životního prostředí (globální oteplování).
V tomto ohledu odkazuje Výbor na svá četná stanoviska [33], která pojímají celé spektrum potřeb výzkumu v oblasti obnovitelných zdrojů energie – od geotermie přes biomasu, solární a větrnou energii až po techniky akumulace.
Díky financím ze 7. rámcového programu obdrží obnovitelné zdroje energie další důležitou podporu jako doplněk k nejrůznějším podpůrným opatřením na zavedení na trh (např. zákon o zásobování elektrickou energií), která má sloužit vývoji konkurenceschopných produktů.
Doporučuje rovněž provést testy, které by podrobněji přezkoumaly energetickou bilanci obnovitelných systémů, protože nedávno se objevily pochybnosti např. o pozitivní energetické účinnosti některých biopaliv [34].
5.6.2 Výbor však poukazuje zejména také na to, že použití "klasických" fosilních zdrojů energie - uhlí, ropy a zemního plynu [35] je i nadále, tedy i pro několik příštích desítek let, páteří evropského i celosvětového zásobování energií.
Proto mají veškeré výzkumné a vývojové činnosti, které při získávání, přepravě a využití těchto zdrojů energie přispívají ke zvýšení efektivnosti – a tím i přímo či nepřímo ke snižování emisí skleníkových plynů, ten nejvyšší význam pro národní hospodářství a politiku životního prostředí.
Tyto aspekty jsou sice zahrnuty do podprogramu Energetika do části pojednávající o emisích CO2 (včetně zachycování a uchovávání CO2) a o zvýšení efektivnosti.
Mělo by se však zajistit, aby na ně byly poskytnuty nezbytné prostředky.
Navíc zde existuje synergetické propojení na podprogramy Materiály a Doprava.
Mimo to Výbor vítá s tím spjatý program pro výzkum uhlí a oceli [36].
5.6.3 Výbor proto kromě výzkumné a vývojové činnosti v oblasti obnovitelných zdrojů energie doporučuje klást důraz odpovídající významu i na energetické techniky zpracování fosilních zdrojů energie.
To platí tím spíše, že v nadcházejících dvou desetiletích je třeba nahradit velkou část stávajících elektráren využívajících spalování fosilních zdrojů energie a doplnit je o další nové (v EU několik stovek!).
Z ekonomického hlediska a z hlediska politiky životního prostředí je velmi důležité, aby byla v tomto směru nasazena nejmodernější technika.
V neposlední řadě vyvstává v souvislosti s vysokými cenami ropy otázka, odkdy budou techniky získávání pohonných látek z uhlí moci představovat ekonomicky konkurenceschopnou alternativu.
5.6.4 Co se týče dalších podrobností, odkazuje Výbor na svá dřívější a současná stanoviska [37] k energetickému výzkumu a energetické problematice.
5.7 Zlepšení energetických technik je totiž také jedním z nejdůležitějších opatření proti změně klimatu a jiným nežádoucím vlivům životního prostředí [38].
5.7.1 Proto by toto obsahové propojení obou podprogramů mělo být využito i k jejich optimalizaci.
Zatímco by měl výzkum v rámci podprogramu Životní prostředí (včetně změny klimatu) poskytnout především diagnózu, podprogram Energetika slouží zejména k terapii.
5.7.2 Avšak i uvnitř podprogramu Životní prostředí mají být vytvořena a využívána důležitá propojení a součinnosti mezi analýzou/diagnózou (např. "geologie mořského dna") a možnou terapií (např. "ochrana mořského dna").
5.8 Také podprogram Sociální, ekonomické a humanitní vědy doplněný o program Věda ve společnosti, připojený na základě doporučení v odstavci 4.15.5, by měl být chápán jako téma zasahující do více oblastí.
Výbor mimo to připomíná své dřívější doporučení silnějšího propojení mezi přírodními a humanitními vědami (včetně sociálních věd), jejich protagonisty, ale rovněž jejich metodami a kritérii [39].
Sociální a humanitní vědy by se měly podílet také na zjišťování příčin v rámci výzkumu v oblasti bezpečnosti.
5.8.1 V této souvislosti Výbor vítá zdůrazněnou důležitost průzkumů v rámci národního hospodářství za účelem rozvinutí těch nejlepších postupů pro vnitřní trh a pro Lisabonskou strategii vzhledem k celosvětovému rozměru hospodářské soutěže a dalším dopadům globalizace.
Vyzdvihuje naléhavost výzkumu a politických konzultací (k tomu viz též program Společného výzkumného střediska, odstavec 5.10.1) ke zjišťování příčin nezaměstnanosti, silných a slabých stránek různých systémů hospodářství, jakož i ke zjišťování příčin, dopadů a potenciálních změn ve směřování demografického rozvoje.
V neposlední řadě zdůrazňuje důležitost prohloubeného zkoumání kauzální souvislosti mezi výzkumem, inovacemi a blahobytem.
5.8.2 Spolu s právními vědami jde při tom konec konců i o vědecké základny pro všechny oblasti politiky EU jako např. sociální politiku, právní politiku, hospodářskou politiku (monetární politiku, fiskální politiku, inovační politiku atd.) a bezpečnostní politiku.
Obzvláště se ale jedná o politicko-hospodářsko-právní otázky budoucího vnitřního rozvoje EU - vnitřní trh, soudržnost, integraci a správu nevyjímaje.
5.8.3 Výbor mimo to zdůrazňuje zvlášť aktuální otázku politického a kulturního sebepojetí Evropské unie a jejích hranic.
K tomuto aspektu by se měla propracovat také otázka společných rysů evropské kultury v oblastech umění, vědy, architektury, techniky a módy, ale rovněž v dějinách vývoje ideí, právnictví, pořadí hodnot a řízení státu.
Moderní myšlenka státu vznikla v Evropě (a byla poprvé uskutečněna v USA).
To ale pak znamená také podrobnější studie o pojetí kultury, jeho fasetách, nejasnostech, hierarchiích hodnot a nedorozuměních.
5.8.4 Vzhledem k rozmanitosti důležitých podotázek by rozpočet určený na podprogram Sociální, ekonomické a humanitní vědy i přes navrhované zapojení rozpočtu na Vědu ve společnosti nemusel stačit.
Konečné posouzení tohoto aspektu vyžaduje zapojení těch dílčích úkolů humanitních věd, které jsou vytyčeny v rámci jiných podprogramů, jako např. Energetiky.
5.8.5 V neposlední řadě Výbor vyzdvihuje všechny etické otázky plynoucí z napjaté pozice mezi poznatky, výzkumem a uplatněním, mezi riziky a příležitostmi.
Důležitým aspektem, i s ohledem na Lisabonskou strategii, jsou souvislosti a protiklady mezi ideologicko-dogmatickými pozicemi, ochotou podstoupit riziko a pokrokem.
5.8.6 Tím se opět zabíhá do tématické oblasti Věda ve společnosti.
K tomu již Výbor vypracoval velmi obsáhlé stanovisko [40].
I ve smyslu tohoto dřívějšího stanoviska vítá spektrum témat navržené Komisí.
Patří sem záměr přiblížit vědecký výzkum a poznatky občanům, posílit vzájemné porozumění a především motivovat mladé lidi ke vědecké kariéře.
Naskýtá se zde také možnost zřízení fóra, které by občany a spotřebitele přiblížilo k vědě a výzkumu a zohledňovalo jejich názory.
5.8.6.1 V tomto směru považuje za důležité zejména ty činnosti, které umožňují bezprostřední kontakt, ne-li dokonce možnost "zkusit si to také": kvalitní technická muzea, specializované laboratoře, akce typu "být jeden den u toho" atd. Především je však třeba zajistit, aby dobrá a názorná výuka přírodních věd získala v učebních osnovách středních škol opět dostatečnou váhu.
Tím se má hlavně podpořit zájem a pochopení pro přírodní vědy a techniku.
Teprve dostatečné znalosti umožňují vytvořit si vlastní názor na věc.
5.8.6.2 Znalosti z oblasti přírodních věd jsou neodmyslitelné rovněž při procvičování myšlení a při vytváření si jasného obrazu světa.
5.8.6.3 Stejně tak důležité je však pomocí tohoto programu více zapojit do diskuse a do rozhodovacích procesů samotné výzkumné pracovníky a jejich úhel pohledu na věc.
5.9 Obzvláště důležitý podprogram se týká velmi širokého tématu zdraví, kterým se Výbor zabýval již několikrát.
Zahrnuje veškeré činnosti výzkumu a vývoje týkající se témat diagnóza, terapie, zmírnění a prevence chorob.
5.9.1 Prioritou by zde měla být zpočátku léčba nebo prevence těch onemocnění, která se vyznačují velmi vysokou úmrtností a nemocností – u dětí, dospělých i starých lidí – nebo která by v případě nekontrolovatelných epidemií měla za následek zvlášť vysokou úmrtnost.
5.9.2 Za neustálé prodlužování průměrné délky života lze vděčit jak úspěchům dosavadního lékařského pokroku, tak i nabídce stále lepší a zdravější výživy.
Tím však pořád více vystupují do popředí nemoci podmíněné nesprávnou životosprávou (např. obezita [41], kouření), jakož i zdravotní postižení a nemoci z povolání i nemoci dané věkem.
O důležitosti tohoto tématu se již několikrát pojednávalo výše [42], nezahrnuje pouze lékařské/lidské aspekty, nýbrž i – s ohledem na schopnost pracovat či náklady na péči – aspekty důležité z hlediska národního hospodářství. Tato důležitost platí i pro celkovou problematiku organizace a financování systému zdravotnictví a využití lékařského pokroku.
Analogicky platí i pro výzkum ke zmírnění zdravotních postižení, tedy ke zvýšení kvality života zdravotně postižených osob a jejich možnému začlenění do pracovního procesu.
5.9.3 Otázky zdravotních postižení a otázky zdraví se však ne vždy kryjí. Proto by se zdravotní postižení měla brát v úvahu ve všech relevantních oblastech programu.
5.9.4 Výbor navíc poukazuje na mezinárodní rozměr tématu Zdraví: na jedné straně na spolupráci se státy, kteří provádějí intenzivní a úspěšný výzkum, na druhé straně na aspekty zdravotnické pomoci rozvojovým zemím.
To přidává spolupráci s WHO (World Health Organisation/Světová zdravotnická organizace) na zvláštním významu.
5.9.5 Také celosvětové šíření nových přenašečů nemocí je mezinárodním tématem, v jehož rámci je spolupráce s WHO rovněž velmi důležitá.
5.9.6 Mezinárodní spolupráce navíc poskytuje příležitost k vypracování podrobnějších klinických studií nejen o populaci obecně, ale také s ohledem na věk: o dětech, dospělých, starých lidech.
5.9.7 Pozoruhodné práce soukromého sektoru v oblasti výzkumu a vývoje (farmaceutického průmyslu a výrobců lékařských přístrojů) na poli zdravotnictví jsou dobrým příkladem uplatnění článku 169 na partnerství mezi soukromým sektorem a výzkumem podporovaným veřejnou správou (i členskými státy).
5.10 Společné výzkumné středisko (mimo jadernou oblast)
5.10.1 Společné výzkumné středisko se angažuje v oblastech schopných podporovat politiku EU po vědeckotechnické stránce.
K těm se počítá např. oblast trvale udržitelného rozvoje, ochrany klimatu, potravin, energetiky, dopravy, chemických látek, metod nahrazujících pokusy na zvířatech, výzkumné politiky, informačních technologií, referenčních metod a materiálů, jakož i rizik, nebezpečí a sociálněekonomických dopadů biotechnologie, ale i technik ekonometrického modelování a analyzování.
Dalším úkolem je rozvoj vědeckotechnických referenčních údajů pro různé oblasti monitorování životního prostředí a potravin.
V tom také spočívá hodnotný přínos k vypracování právních předpisů Společenství.
5.10.2 Výbor vidí další úkol Společenství ve spolupráci národních ústavů pro metrologii (měření) s rozdělením úkolů a ve standardizaci při současném zapojení se do jejich programů.
Ve smyslu vnitřního trhu a evropské integrace obecně by se mělo zvážit, zda by při zapojení příslušných stávajících národních institucí, příslušných průmyslových odvětví a Společného výzkumného střediska neměl být vytvořen Evropský standardizační úřad (European Bureau of Standards).
Dosavadní rozmanitost by poskytovala příležitost realizace paralelních metod, srovnání metod i vývoje novinek při obzvlášť spolehlivém vybavení a spolupráci.
5.10.3 Výbor bere s uspokojením na vědomí, že aktivity Společného výzkumného střediska jsou integrovány do činností mezinárodní vědecké obce.
Takovou integraci však považuje za velmi důležitou i s ohledem na sociální, ekonomické a humanitní vědy uvedené v odstavci 5.8.
6. 7. rámcový program Euratom
6.1 Kontrolovaná jaderná syntéza.
Výbor opakuje své vyjádření z nedávného stanoviska [43] k energii z jaderné syntézy, totiž že mírové využití energie z jaderné syntézy skrývá potenciál pro velmi důležitý přínos k dlouhodobému řešení problémů zásobování energií ve smyslu trvalé udržitelnosti, nezávadnosti pro životní prostředí a konkurenceschopnosti.
Stejně jako jaderné štěpení by ani jaderná syntéza neemitovala žádné plyny poškozující klima, zato by ale měla další důležité výhody.
6.1.1 Výbor blahopřeje Komisi i jiným zúčastněným subjektům k úspěchu jejich jednání, která i on sám doporučoval a jejichž prostřednictvím bylo umožněno přenést důležitý mezinárodní projekt ITER do Evropy.
Za pomoci projektu ITER [44] byl učiněn rozhodující krok směrem k pozdějšímu "demonstračnímu" reaktoru DEMO.
Ovšem je s tím rovněž spojen závazek financování ITERu podle smlouvy a nezbytných přípravných a doprovodných programů, jakož i přípravných programů pro DEMO.
6.1.2 V tomto ohledu Výbor apeluje také na členské státy, aby se samy rozhodujícím způsobem podílely na evropském programu jaderné syntézy a v souladu s tím podporovaly své laboratoře přidružené k programu.
Výbor si je vědom skutečnosti, že program Syntéza tímto vkročil do fáze, jejíž realizace vyžaduje také značné – a oproti dřívějšku vyšší – vynaložení finančních prostředků.
Vzhledem k potenciálu tohoto zdroje energie a závažnosti energetické otázky to však považuje za nezbytné a oprávněné.
6.1.3 Co se týče dalších podrobností, odkazuje Výbor na své nedávné stanovisko [45] k tomuto tématu.
Přitom zdůrazňuje práce v oblasti vývoje za účelem přípravy DEMO (vývoj materiálů i vzorců, systematická koncepce atd.) i průzkumy lepších koncepcí zapojení.
6.2 Jaderné štěpení a radiační ochrana.
Jaderná energie je nejvýznamnějším v současnosti dostupným zdrojem základní elektřiny vyrobené bez emisí uhlíku.
U části obyvatelstva však přetrvávají obavy ohledně provozních rizik a bezpečného ukládání vyhořelého jaderného paliva.
Výbor připomíná svá stanoviska k jaderné energii [46] (jadernému štěpení) a k tzv. nukleárnímu balíčku [47].
Již ve stanovisku k nukleárnímu balíčku uvádí, že podporuje Komisi v jejím záměru aktivně stimulovat výzkum v oblasti bezpečnosti jaderných zařízení a nakládání s radioaktivním odpadem i v budoucnosti a koordinovat ho v rámci celého Společenství.
Opatření navržená Komisí slouží k tomuto účelu a jsou z obsahového hlediska vítána.
6.2.1 Reaktorové systémy.
Zde se jedná o výzkumné práce jednak k podpoře dalšího bezpečného provozu stávajících reaktorových systémů (včetně zařízení pro oběh paliv), jednak ke zhodnocení potenciálu a bezpečnostních aspektů budoucích reaktorových koncepcí.
6.2.1.1 Výbor považuje toto zhodnocení za velmi důležité, protože by mělo vést k vývoji inovačních reaktorových systémů.
Dějiny techniky ukázaly, že největšího pokroku lze dosáhnout dalším inovačním rozvojem popř. generacemi systémů a koncepcí.
Vzhledem k důležitosti jaderné energie z hlediska energetické politiky by zde měl být rozvíjen a využit stávající potenciál – nárůst bezpečnosti, snižování radioaktivního odpadu (zvláště dlouhodobého), extenze zdrojů a odhalení dalších zdrojů.
6.2.2 Radiační ochrana.
Cílem je prohloubit vědeckou základnu pro ochranu obyvatelstva před ionizujícím zářením, které vzniká při využití radioaktivity nebo jiných zdrojů záření v lékařství, výzkumu a průmyslu (včetně výroby jaderné energie).
Obzvlášť důležitým předmětem zkoumání jsou při tom účinky velmi malých dávek záření, které jsou statisticky obtížně přístupné a na které proto panují stále ještě rozporuplné názory.
6.2.3 Velmi důležitý je rovněž rozvoj, který slouží k technické kontrole a sledování veškerých opatření k nešíření materiálů či technologií na výrobu jaderných zbraní.
6.3 Jak pro rozvoj elektráren založených na jaderné syntéze, tak pro bezpečný provoz a další vývoj reaktorů, ve kterých probíhá štěpení jádra, je naléhavě nutné vychovat dostatečně kvalifikované nástupce a připravovat je v odpovídajících experimentálních zařízeních.
To se podaří jen tehdy, bude-li jaderné technologii v Evropě opět přidělena vyšší priorita a vzroste tak zájem v řadách budoucích vědeckých pracovníků.
Výzkum a vzdělávání musí i zde osvědčeným způsobem vytvořit symbiózu.
6.3.1 Co se týče dalších podrobností, odkazuje Výbor na svá nedávná stanoviska [48] k tomuto tématu.
6.4 Společné výzkumné středisko – program Euratom
6.4.1 Výbor vítá, že Společné výzkumné středisko podporuje proces tvorby politiky v oblasti jaderné energie, včetně provádění a sledování stávajících strategií a reagování na nové požadavky.
6.4.2 Výbor považuje za správné rovněž zaměření "jaderného" programu Společného výzkumného střediska na stěžejní témata likvidace odpadu, bezpečnosti a sledování. Právě v nich spočívají jednak obavy občanů, jednak nutnost spolehlivých řešení.
Výbor vychází z toho, že i tyto činnosti budou propojeny a koordinovány s činnostmi členských států.
6.4.3 Dle názoru Výboru je důležitým úkolem také (dále) rozvíjet postupy umožňující ještě lepší sledování nešíření materiálů či technologií na výrobu jaderných zbraní (viz též odstavec 4.10.2).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci (2007 – 2013)
KOM (2005) 121 v konečném znění – 2005/0050 (COD)
(2006/C 65/03)
Dne 25. dubna 2005 se Rada, v souladu s článkem 56, čl. 157 odst. 3 a čl. 175 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 20. října 2005.
Zpravodajem byl pan WELSCHKE, spoluzpravodajkou paní FUSCO.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 125 hlasy pro, 2 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvodní poznámky
1.1 Mnoho ukazatelů pro růst, zaměstnanost a inovaci nasvědčuje tomu, že Evropská unie se v posledních letech ve světové konkurenci propadla a že tento proces trvá.
Největší ekonomickou a sociální výzvou pro EU se stává potírání nezaměstnanosti, vytváření nových pracovních míst a podporování nezbytného hospodářského růstu na trvale udržitelné úrovni.
1.2 Podniky mají při konfrontaci s těmito výzvami hlavní úlohu.
98 % podniků v Evropě představují malé a střední podniky (MSP).
Poskytují 55 % pracovních míst v privátním sektoru.
Potenciál MSP pro inovace ve výrobních procesech a produktech, jakož i službách, je značný.
1.3 Mnoho podniků využívá výhod jednotného evropského trhu.
Často však nemohou z důvodu přetrvávajících omezení, omezených personálních a finančních kapacit, jakož i z důvodu chybějících informací, plně využít jeho potenciál.
Zjednat nápravu zde může důsledné provádění lisabonské strategie, dokončení vnitřního trhu a další otevření trhu, lepší právní předpisy, jakož i podpůrné programy přinášející evropskou přidanou hodnotu.
1.4 Rovněž moderně strukturovaná jednání a efektivně pracující veřejné služby mohou mít významný přínos k podpoře konkurenceschopnosti a inovace v Evropě.
Přeshraniční twinningová partnerství na všech úrovních mohou zlepšit stále potřebnější spolupráci mezi správními orgány, usnadnit výměnu zkušeností a všem poskytnout osvědčené postupy.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 "Rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci" (dále jen Rámcový program) má v období let 2007 až 2013 přispět k provedení nově orientované lisabonské strategie, jakož i strategie Společenství pro trvale udržitelný rozvoj.
2.2 Rámcový program pokračuje v celé řadě stávajících podpůrných programů Společenství v různých politických oblastech a spojuje je na soudržném právním základě.
Komise navrhuje referenční finanční částku ve výši EUR 4212,6 mil.
2.3 Rámcový program se obrací na všechny členské státy EU, kandidátské země, země evropského hospodářského prostoru (EHP) a na země západního Balkánu.
Další třetí země se ho mohou zúčastnit, pokud tak stanoví bilaterální dohody.
2.4 Cílem rámcového programu je podporovat konkurenceschopnost podniků, zejména MSP, povzbuzovat inovace a zajistit jejich konkurenceschopnost, urychlit rozvoj informační společnosti i energetické účinnosti a zlepšit využívání nových a obnovitelných zdrojů energie.
2.5 Na základě článku 156, čl. 157 odst. 3 a čl. 175 odst. 1 Smlouvy o ES má být vytvořen důležitý a soudržný právní základ pro specifické podpůrné programy Společenství a příslušné části jiných programů Společenství v oblastech, které jsou podstatné pro zvýšení produktivity, inovací a udržitelného růstu v Evropě. Současně má být věnována pozornost doplňkovým aspektům týkajícím se životního prostředí. Rámcový program se bude skládat ze tří specifických podprogramů.
2.6 Program pro podnikavost a inovaci vytvoří rámec opatření pro podnikavost, inovaci a konkurenceschopnost.
Bude zaměřen na podniky ze všech hospodářských odvětví – ať již vysoce technologicky rozvinuté nebo tradiční.
Přístup k finančním prostředkům pro zahájení podnikání MSP a jejich růst je třeba zlepšit.
Důraz je rovněž kladen na spolupráci mezi podniky a podporu inovací a environmentálních technologií.
Plánují se finanční prostředky ve výši EUR 2631 mil.
2.7 Program na podporu politiky informačních a komunikačních technologií má podpořit zavedení informačních a komunikačních technologií v podnicích, správních orgánech a službách veřejného sektoru.
Navržená opatření upřesňují a chrání novou evropskou iniciativu "i2010", která bude v příštích letech tvořit rámec pro rozvoj jednotného evropského informačního prostoru a posílení vnitřního trhu pro informační produkty a služby.
Program má mít k dispozici EUR 801,6 mil.
2.8 Program Inteligentní energie – Evropa se zaměřuje na podporu trvale udržitelného rozvoje v oblasti energetiky, zlepšení bezpečnosti zásobování a energetické účinnosti, snížení závislosti na vnějších zdrojích energie a zvýšení podílu obnovitelné energie na hrubé domácí spotřebě do roku 2010 na 12 %.
Stěžejním úkolem jsou projekty podporování a šíření technologií pro trvale udržitelnou energii, lepší správní struktury a hustší propojení sítí, jakož i obecné povědomí o trvale udržitelném využívání energie.
Komisí zřízená Výkonná agentura pro inteligentní energii má i nadále fungovat.
Na program byly vyčleněny prostředky ve výši EUR 780 mil.
2.9 Rámcový program se bude provádět na základě ročních pracovních programů, jejichž provedení zajistí Komise.
Řídící výbory zajistí monitorování opatření na úrovni členských států a soudržnost národních činností.
3. Všeobecné poznámky
3.1 Návrh Rámcového programu je obsáhlý a pokrývá velké množství politik a programů.
Poznámky se omezují na aspekty, kterým Výbor přikládá zvláštní význam a u kterých si chce být jist, že budou zohledněny i z dalších hledisek.
3.2 Výbor vítá Rámcový program jako důležitý krok k vytvoření synergií při podporování konkurenceschopnosti a inovačního potenciálu podniků a trvale udržitelného rozvoje.
Navržená opatření a nástroje mohou být velkým přínosem k posílení sociální soudržnosti, podpoře trvale udržitelného ekonomického rozvoje a uskutečnění cílů růstu a zaměstnanosti vycházejících z lisabonské strategie.
Komise správně vyzdvihuje Rámcový program jako důležitou součást politiky Společenství rovněž v navrženém akčním plánu pro oživení lisabonské strategie na úrovni Společenství (KOM(2005) 330).
3.3 Zpráva pana Koka z roku 2004 poukázala na zásadní podmínky, které jsou určující pro konkurenceschopnost evropského hospodářství.
Plným právem doporučila další rozvíjení společnosti založené na znalostech, dokončení vnitřního trhu, zlepšení hospodářského klimatu, modernizaci trhu práce – i prostřednictvím strategií "celoživotního vzdělávání" a "aktivního stárnutí", jakož i podporování trvale udržitelného životního prostředí.
Výbor je názoru, že odpovědnost za vynaložení veškerého možného úsilí ke zvýšení konkurenceschopnosti podniků vytvořením vhodných rámcových podmínek by měly nést především členské státy.
Podpůrné programy EU považuje v tomto směru za důležitý a účinný doplňující prostředek.
Kromě Rámcového programu je důležité zmínit rámcový program pro výzkum, strategii "celoživotního vzdělávání" a strukturální fondy.
3.4 Podniky posilují svoji schopnost inovace nejen tím, že využívají technologický pokrok.
K inovaci přispívá rovněž pevnější zakotvení podnikatelství ve společnosti a kultuře každé země, hlubší manažerské znalosti, zodpovědné vedení podniku a přeshraniční aktivity.
Při stanovení cílů Rámcového programu se pojem inovace nesmí pojmout příliš úzce, aby tím nebyla zmařena příležitost většího růstu, zaměstnanosti a sociální soudržnosti.
Podniky jsou hlavními aktéry v procesu inovace, na jehož provádění se mají přiměřeným způsobem zúčastnit sociální partneři.
3.5 Inovace se rodí v lidské hlavě.
Vysoká úroveň všeobecného a odborného vzdělání je předpokladem trvale udržitelného zvyšování inovací v Evropské unii.
Zaměstnavatelé, zaměstnanci, vlády, univerzity, školy, jakož i veškeré další relevantní instituce nesou rovnou měrou odpovědnost za pokračující zvyšování inovačního potenciálu našich společností.
Přeshraniční projekty jsou pro doplnění národních snah o podporování společnosti založené na znalostech nejvhodnější.
Výbor vítá, že EU cíleně podporuje vzdělání a odbornou přípravu i v rámci komunitárních programů "Sokrates" (všeobecné vzdělání), "Tempus" (vysoké školy) a "Leonardo da Vinci" (odborné vzdělávání).
Integrovaný akční program pro vzdělání, vzdělávání a celoživotní učení pro období 2007 – 2013 může také významně přispět k posílení inovace v podnicích a k úspěchu Rámcového programu.
3.6 Výbor vítá záměr Komise posilovat konkurenceschopnost a inovaci podniků tvorbou lepších právních předpisů a systematickou kontrolou stávající legislativy z hlediska neúměrného zatížení.
Obzvláště důležité je účinné hodnocení dopadu nové úpravy.
Na hodnocení dopadu by měla Komise intenzivně spolupracovat s Radou pro konkurenceschopnost a s Evropským parlamentem.
3.7 Výbor sdílí názor Komise, že horizontální a koordinující opatření na straně EU mohou přinést vysokou přidanou hodnotu.
Bude velmi důležité poskytnout podnikům informace, které co možná nejvíce odrážejí situaci v praxi, a umožnit jim snadný přístup k opatřením a nástrojům Rámcového programu.
3.8 Výbor podporuje cíl Komise podpořit Rámcovým programem nejen technologicky velmi rozvinutá hospodářská odvětví, ale i odvětví tradiční.
Právě tato mohou mít ještě větší přínos k vytváření zaměstnanosti a posilování sociální soudržnosti, pokud jim bude umožněno rozvíjet svoji konkurenceschopnost a inovaci.
Rovněž oblasti služeb a logistiky skýtají značný inovační potenciál.
3.9 Výbor vyzývá Komisi, aby v zájmu vytvoření co nejvyšší a regionálně i sektorálně široce rozptýlené přidané hodnoty nepojímala definici cílových skupin Rámcového programu příliš úzce.
Také družstevní podniky, sdružené podniky a vzájemné společnosti ("mutuals") a inovativní nové podniky a mikropodniky mohou přispět k posílení konkurenceschopnosti a inovace v EU.
Prostřednictvím družstev mohou být například využity velikostní výhody, které mají pozitivní vliv na přístup na trh (včetně účasti na veřejných obchodních soutěžích s většími objemy), na pozici na trhu, na rozvoj potenciálu, na další vzdělávání a výzkumnou kapacitu.
Pro přístup k projektům Rámcového programu by mělo být rozhodující, zda cílové skupiny vypracují akceptovatelné koncepty, které budou přínosem pro konkurenceschopnost a inovaci a budou ospravedlňovat podporu.
Nadace, svazy a průmyslové a obchodní komory mají při zprostředkování Rámcového programu významnou roli.
3.10 Vzhledem k rozpočtovým tlakům v členských státech a na evropské úrovni má financování Rámcového programu určité hranice.
Výbor očekává, že v rámci stále ještě otevřeného rozhodování o příštím finančním výhledu budou programu poskytnuty dostatečné prostředky.
Zároveň je třeba zajistit co nejcílenější a nejefektivnější použití prostředků ve prospěch cílových skupin zaměřené na výsledek.
Komise by měla přezkoumat, v jakém rozsahu mohou být finance, které jsou momentálně určeny na správu programu, použity na projekty.
3.11 Výbor vítá záměr Komise vyhodnotit své zkušenosti se stávajícími programy, opravit eventuální nedostatky a při provádění Rámcového programu spoléhat na osvědčené postupy.
K úspěchu Rámcového programu přispěje srovnávání ("benchmarking") a sledování ("monitoring") rekonstruovatelné pro všechny strany.
Poznatky přispívající k optimalizaci Rámcového programu by se při ročním plánování prací měly zohledňovat včas.
Komise a odpovědná místa pověřená prováděním programů by měly kriticky přezkoumat, zda přezkum v polovině období upozorňuje na potřebu úprav.
Při tom by měly být zohledněny zkušenosti podniků a dalších cílových skupin.
Jistota plánování všech účastníků projektu však nesmí být nikdy omezena.
3.12 Výbor klade obzvláštní důraz na to, aby členské státy zohledňovaly myšlenku "dodatečnosti".
Důrazně je vyzývá, aby trvaly na svých národních požadavcích v zamýšleném rozsahu bez ohledu na evropské dotace.
Výbor se domnívá, že členské státy by se měly držet ujednaného cíle vynakládat tři procenta HDP na výzkum a vývoj.
Provádění Rámcového programu nesmí v žádném případě vést k tomu, že členské státy poleví ve svém úsilí dosáhnout tohoto cíle.
3.13 Komise právem poukazuje na nutnost úzké vazby nástrojů a opatření Rámcového programu na jiné programy a činnosti EU.
Obzvlášť důležitá propojení existují ve vztahu k 7. rámcovému programu pro výzkum, ke strategii "celoživotního vzdělávání" a k programům strukturální politiky.
Komise by měla dbát na to, aby se vytyčené cíle všech zúčastněných generálních ředitelství shodovaly.
Veškeré činnosti a závěry všech relevantních grémií musí být transparentní.
Horizontální i vertikální synergie mezi EU a členskými státy a mezi ekonomikou, vědou a administrativou budou moci být dosaženy v plném rozsahu pouze tehdy, budou-li dobře sladěny obsahové a organizační priority těchto programů.
4. Konkrétní poznámky
4.1 Při provádění Rámcového programu musí mít cílové skupiny snadný přístup k zamýšleným programům.
Ten v minulosti nebyl vždy plně zajištěn.
Přidělování prostředků musí být efektivní, musí odrážet situaci v praxi a musí být spojeno s co nejmenší byrokracií (m.j. i vzhledem k podávání zpráv a k dokumentaci).
4.2 Komise by ve smyslu sjednoceného přístupu měla spravovat Rámcový program efektivně a ve vztahu k uživatelům optimálně.
Všechny zúčastněné strany, které se účastní provádění Rámcového programu, spoléhají na jistotu plánování a transparentnost.
Externí agentura pověřená administrativním prováděním programů by měla smysl tehdy, pokud by se tak výrazně zjednodušily administrativní postupy a snížily náklady.
4.3 Provádění Rámcového programu by mělo být ještě intenzivněji monitorováno "Střediskem pro sledování MSP" zřízeným Komisí.
To může dále zlepšovat výměnu vědomostí a zkušeností mezi členskými státy, mezi podniky i mezi hospodářstvím, vědou a správou.
Zprávy střediska pro sledování by se měly přezkoumat co do vhodnosti pro praxi a blízkosti cílovým skupinám.
Užitečné by rovněž bylo vymezit rozsah povinností střediska pro sledování tak, aby byl přínos jednotlivých cílových skupin (ve smyslu odstavce 3.9) jednoznačný.
4.4 Program pro podnikavost a inovaci
4.4.1 Přístup ke kapitálu je pro MSP i pro inovativní mikropodniky stále silně omezen, i když se o tomto problému ví již léta.
Zde je třeba okamžitě jednat.
Nástroje financování stanovené v tomto programu mají pro úspěch evropské politiky pro podniky rozhodující význam.
Výbor vychází z toho, že mohou mít značný mobilizační a pákový účinek.
4.4.2 Výbor podporuje přidělování financí vhodným finančním zprostředkovatelům, aby se snížily náklady na financování (včetně osobních a administrativních nákladů) a zmenšilo se riziko spojené s financováním.
"Mechanismus pro inovativní MSP a MSP s vysokým růstem (GIF)", "Záruční mechanismus MSP (SMEG)" a "Program pro budování kapacit (CBS)" mají přispět k usnadnění úvěrového financování a přístupu k rizikovému kapitálu pro podniky.
Úvěrování MSP a mikropodniků založených na inovaci, zejména ve fázi zahájení činnosti a růstu, zvýší jejich potenciál růstu a zaměstnanosti.
K dispozici by měly být rovněž drobné úvěry a mikroúvěry pro vhodné projekty.
4.4.3 Výbor doporučuje, aby se zahájení a rozšíření přeshraniční činnosti chápalo jako nedílná součást evropské politiky i jako důležitá strategie MSP ke zvýšení konkurenceschopnosti a inovace.
Všechna opatření a nástroje stanovené programem by měly tento cíl zohlednit.
Komise by v tomto ohledu měla podniky aktivně podporovat prostřednictvím kooperační burzy, informací odrážejících situaci v praxi a dalších vhodných opatření.
4.4.4 Komplexnost evropské palety podpor a právního rámce vyžaduje cílené informace a poradenství pro podniky i jiné cílové skupiny.
To se nejlépe provede prostřednictvím sítě nosičů dat, která bude fungovat všude v Evropě a účinně spolupracovat.
Občanům a podnikům tak bude ještě lépe zprostředkována přidaná hodnota evropských programů a projektů, i ve smyslu nové komunikační strategie EU.
4.4.5 Výbor klade důraz na to, aby plánovaná soutěž na "partnery pro účast na sítích za účelem poskytování podpůrných služeb ve prospěch podniků a inovace" proběhla podle transparentních pravidel a účast na ní byla otevřená všem organizacím jednajícím v příslušném regionu a sektoru, které mohou svou strukturou a nabídkou zboží a služeb bezprostředně vyhovět požadavkům podniků.
Komisi se doporučuje, aby přitom individuálně zohlednila doporučení stávajících evropských informačních center, center pro přenos inovací (IRC) a podnikatelských a inovační center(BIC).
4.5 Program na podporu politiky informačních a komunikačních technologií
4.5.1 Výbor vítá zaměření programu na podporu politiky informačních a komunikačních technologií.
Tento sektor je hnací silou nezbytného zvyšování produktivity ve všech odvětvích ekonomiky.
Vzhledem k navrženým opatřením lze očekávat značnou evropskou přidanou hodnotu.
4.5.2 Podporování evropské informační společnosti přispěje k posílení trvale udržitelného rozvoje v ekonomice, zesílení společenské a sociální integrace Evropy a zlepšení kvality života občanů.
Při provádění tohoto programu je třeba obzvláště dbát na to, aby k němu všechny podniky, včetně podniků z tradičních odvětví ekonomiky, měly přístup.
4.5.3 Cílené projekty, navzájem propojené činnosti a zahájení a rozšíření přeshraničních sítí a svazků může podpořit přenos technologií a využití řešení založených na inovativních informačních a komunikačních technologiích blízkých trhu.
Výbor je pro vypracování společných technických specifikací a akčních plánů, které usnadní zadávání zakázek v této oblasti.
4.5.4 Program na podporu politiky informačních a komunikačních technologií by měl být strukturálně a programově co nejvíce sladěn s iniciativou "i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost" (KOM(2005) 229).
K "i2010" připravuje Výbor vlastní stanovisko.
4.6 Program Inteligentní energie – Evropa
4.6.1 Výbor vítá zaměření plánovaného programu.
Energetická účinnost, podporování obnovitelných zdrojů energie a diverzifikace energie jsou podstatné pro trvale udržitelný hospodářský rozvoj a pro ochranu životního prostředí v Evropě.
Program byl měl přispět k využití veškerého inovačního potenciálu v oblasti energie, po kterém je nutno pátrat i v systémové technice a přeměně energie.
4.6.2 Tržní technologie a konkurenceschopné produkty budou zásadní pro dosažení cílů programu.
Výbor je proto pro podporu projektů, které usnadňují zavedení těchto produktů na trh.
Odpovídající činnosti však mají smysl pouze v rané fázi inovačního procesu.
Nejlepší technologie a konkurenceschopné produkty lze v zásadě rozvíjet pouze v konkurenčním prostředí.
4.6.3 Výbor vítá záměr Komise propagovat využívání energií šetrné ke zdrojům a šířit adekvátní informace.
Tyto činnosti by se neměly obracet jen k odborným kruhům, ale také k široké veřejnosti.
Probíhající kampaň "trvale udržitelná energie pro Evropu" je v tomto ohledu významným přínosem.
Má šířit osvědčené postupy a více podporovat povědomí občanů o energetické účinnosti a ochraně životního prostředí.
Výbor vychází z toho, že kampaň a Program Inteligentní energie – Evropa se smysluplně doplňují.
5. Závěrečná doporučení
5.1 Výbor vybízí Komisi k ještě přehlednějšímu znázornění cílů a struktury Rámcového programu.
Příkladným je přehled prováděcích opatření v článku 6 Rámcového programu.
Podobně systematickým způsobem by mohly být představeny i jednotlivé programy a nástroje.
To by usnadnilo větší přiblížení Rámcového programu cílovým skupinám.
Toho by se měly účastnit organizace občanské společnosti.
5.2 Výbor očekává, že provázáním velkého množství programů a jednotlivých opatření se dosáhne přidané hodnoty.
To se podaří pouze v případě, že bude zajištěna optimální koordinace, soudržnost jednotlivých opatření a sladění s dalšími relevantními programy EU.
Zde vznikají povinnosti především pro Komisi a správní grémia.
5.3 Výbor vítá zaměření Rámcového programu na hlavní hospodářské, sociální, ekologické a energetické cíle politik EU.
Při provádění bude záležet na tom, aby byly roční pracovní programy vytvářeny s ohledem na reálnou situaci v praxi a jasnou závažností pro cílové skupiny, zejména pro inovativní podniky.
To lze zajistit jen tehdy, pokud jsou cílové skupiny přiměřeným způsobem zapojeny již do fáze plánování.
5.4 Za účelem lepšího provádění programu a kontinuity politiky vyzývá Výbor Komisi, aby objasnila vazby mezi Rámcovým programem a jinými příbuznými existujícími a budoucími iniciativami.
To platí zejména pro "Evropskou chartu pro malé a střední podniky" z roku 2000, pro "Akční plán pro podnikání
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o přístupu subjektů odpovědných za vydávání osvědčení o registraci vozidel v členských státech k Schengenskému informačnímu systému druhé generace (SIS II)
KOM(2005) 237 v konečném znění – 2005/0001 (COD)
(2006/C 65/04)
Dne 16. září 2005 se Rada rozhodla, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 20. října 2005.
Zpravodajem byl pan Ranocchiari.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 123 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Schengenská úmluva, která umožňuje volný pohyb osob a zboží, byla podepsána v roce 1990 a začala fungovat v roce 1995.
Schengenská úmluva stanoví, které orgány mají přístup k Schengenskému informačnímu systému (SIS) a za jakým účelem mohou být tyto údaje používány.
První text úmluvy neumožňoval, aby měly k SIS přístup orgány příslušné pro registraci vozidel.
1.2 Dne 21. srpna 2003 Komise předložila návrh nařízení, kterým se mění Úmluva k provedení Schengenské dohody, pokud jde o přístup subjektů odpovědných za vydávání osvědčení o registraci vozidel v členských státech k Schengenskému informačnímu systému (SIS) [1].
Jeho cílem bylo umožnit přístup k údajům SIS o odcizených vozidlech a přívěsech, odcizených nevyplněných úředních dokumentech a vydaných dokladech totožnosti (cestovní pasy, občanské průkazy, řidičské průkazy), aby bylo možné zjistit, zda vozidla předložená k druhé registraci nebyla odcizena, neoprávněně používána nebo pohřešována a rovněž zda osoby, které žádají o osvědčení o registraci za tímto účelem nepoužívají odcizené doklady totožnosti nebo doklady o registraci vozidla.
1.3 Evropský hospodářský a sociální výbor vydal své stanovisko k návrhu dne 25. února 2004 [2].
EHSV souhlasil s Komisí, že přístup k SIS by měl být rozšířen tak, aby zahrnoval vnitrostátní orgány odpovědné za vydávání a kontrolu osvědčení o registraci vozidel.
EHSV vyjádřil rovněž potěšení nad tím, že návrh, který zohledňuje skutečnost, že různé členské státy mají soukromé subjekty odpovědné za registraci vozidel, navrhuje, aby i tyto soukromé subjekty mohly získávat informace potřebné k řádnému provádění jejich práce nepřímo, prostřednictvím jednoho z veřejných orgánů s přístupem k SIS, a to za předpokladu, že bude zaručena ochrana údajů.
1.4 Následně po rozšíření bylo zřejmé, že je třeba vyvinout druhou generaci SIS (tj. SIS II), aby se nové členské státy mohly připojit k systému a aby se schengenský prostor mohl rozšířit na území těchto členských států.
1.5 Vzhledem k tomu, že SIS II vyžaduje příslušný právní rámec a že se jedná o různé oblasti politik, předložila Evropská komise tři návrhy: první návrh se týká volného pohybu osob, druhý návrh se vztahuje k policejní a soudní spolupráci v trestních věcech, naproti tomu třetí návrh doplňuje dva předchozí návrhy a jeho cílem je poskytnout přístup orgánům, které provádí registraci vozidel, k SIS II.
1.6 EHSV je nyní konzultován v souvislosti s tímto třetím návrhem, jenž je nutným pokračováním předchozího, výše uvedeného nařízení [3], které přijala Rada dne 6. července 2005.
2. Obecné připomínky
2.1 Cílem nového návrhu Komise je zajistit konzistentnost s novými právními nástroji určenými ke zřízení, provozu a využívání druhé generace Schengenského informačního systému (SIS II).
Komise uvádí, že hlavní cíl stávajícího návrhu je totožný s cílem návrhu předloženého v srpnu 2003, tj. posílení spolupráce mezi členskými státy založené na účinné výměně informací v rámci boje s podvody a nezákonným obchodováním s odcizenými vozidly.
Komise dále uvádí, že účelem je zaručit, aby měly subjekty odpovědné za vydávání osvědčení o registraci vozidel přístup ke stejným údajům SIS v souladu s novým právním rámcem pro SIS II, jako mají od června 2005, kdy vstoupilo v platnost navržené nařízení.
2.2 Tato otázka je stále aktuální, protože v současnosti je každý rok v Evropské unii odcizeno asi 1,3 milionů vozidel a přibližně 500000 vozidel zmizí navždy [4].
Trestná činnost týkající se vozidel souvisí také s další trestnou činností, jako je nezákonné obchodování, pašování a terorismus (výbuchy bomb v autech).
2.3 EHSV znovu zdůrazňuje, že souhlasí s Komisí, aby byl přístup k SIS II rozšířen tak, aby zahrnoval vnitrostátní orgány odpovědné za vydávání a kontrolu výše uvedených dokumentů (viz bod 1.2).
Navíc by také soukromé subjekty odpovědné za registraci vozidel mohly získávat informace nepřímo, prostřednictvím jednoho z veřejných orgánů s přístupem k SIS II, a to za předpokladu, že bude zaručena ochrana údajů.
Je zejména důležité zajistit mechanismy sloužící k omezení přístupu k údajům v systému, které jsou vyhrazeny pro orgány uvedené v článku 101 Schengenské úmluvy.
2.4 Obecné připomínky a další připomínky, které EHSV uvádí ve svém stanovisku ze dne 25. února 2004, by měly být rovněž vzaty v úvahu.
Některé připomínky lze opět uvést. EHSV se domnívá, že by návrh například posílil bezpečnost a urychlil soudní řízení.
Tento návrh bude také působit na členské státy jako stimul pro to, aby umožnily volnější pohyb vozidel v rámci Unie.
Je ovšem důležité, aby byl návrh v souladu s vnitrostátními právními předpisy a právní úpravou členských států.
Je také důležité poskytnout přístup členským státům, které nejsou signatáři Schengenské úmluvy, a zvýšit spolupráci s Interpolem a Europolem, aby bylo možné bojovat proti nezákonnému obchodu s odcizenými nebo neoprávněně používanými vozidly v zemích, které nemají přístup k SIS II.
EHSV rovněž zdůrazňuje význam shromažďování, zpracování a zveřejňování statistických údajů týkajících se tohoto typu trestné činnosti s cílem posílit přístup řešení tohoto problému.
3. Konkrétní připomínky
3.1 Návrh Komise je souladu s rozhodnutím Rady ze dne 22. prosince 2004 o boji s trestnou činností s přeshraničním dopadem týkající se vozidel (2004/919/ES) [5].
Rozhodnutí uvádí, že "zvlášť důležitá je spolupráce mezi orgány činnými v trestním řízení a orgány příslušnými pro registraci vozidel, stejně jako poskytování informací dotčeným osobám".
Článek 7 rozhodnutí uvádí, že orgány činné v trestním řízení informují vnitrostátní orgány odpovědné za registraci vozidel o tom, zda je vozidlo nacházející se v procesu registrace vedeno jako odcizené, a že přístup do databází za tímto účelem se uskutečňuje při řádném dodržení ustanovení práva Společenství.
EHSV vyjadřuje potěšení na tím, že myšlenky uvedené v rozhodnutí Rady jsou nyní zapracovány do návrhu Komise.
3.2 I když se návrh Komise vztahuje pouze k přístupu orgánů odpovědným za registraci k určitým údajům v SIS II, EHSV by chtěl zdůraznit potřebu větší spolupráce, aby bylo možné bojovat s trestnou činností týkající se vozidel.
Jak uvádí článek 4 rozhodnutí Rady "členské státy přijmou nezbytná opatření pro pořádání vhodných pravidelných konzultací mezi příslušnými vnitrostátními orgány v souladu s vnitrostátním právem a mohou do těchto konzultací zapojit zástupce soukromého sektoru (například majitele soukromých registrů pohřešovaných vozidel, pojistitele a zástupce obchodu s automobily) za účelem koordinace informací a zajištění vzájemného souladu činností v této oblasti".
EHSV se domnívá, že Komise musí tyto myšlenky zohlednit ve své budoucí práci v oblasti boje s trestnou činností týkající se vozidel.
3.3 Jako příklad výše uvedených názorů by EHSV chtěl uvést dřívější projekt Interpolu s názvem Stop Register Stolen Cars (StoreSto Car později nazvaný Vehicle Identification, Research and Analysis, VIRA 17).
Cílem tohoto projektu bylo spojit všechny údaje o autech do jedné databáze, informace poskytované identifikačním číslem vozidla (VIN), jestliže bylo ohlášeno odcizení, registrace, vývoz nebo dovoz, výroba nebo sešrotování vozidla.
Taková databáze je základem spolupráce mezi orgány činnými v trestním řízení, orgány odpovědnými za registraci, celními úřady, výrobci aut a pojišťovnictvím.
3.4 Co se týká stávajícího návrhu, EHSV si rovněž přeje zdůraznit, že obecně existuje málo možností, jak fyzicky prohlédnout vozidlo, aby bylo možné určit jeho totožnost a zjistit, zda bylo ohlášeno jeho odcizení.
V mnoha zemích je registrace vozidla spojena s prohlídkou.
Je proto možné při prohlídce vozidla zkontrolovat, zda bylo odcizeno.
Je tudíž důležité, aby měly orgány odpovědné za registraci prostředky pro odhalování odcizených, neoprávněně používaných nebo pohřešovaných vozidel.
3.5 Jak již bylo uvedeno výše v bodě 3.2, je třeba větší spolupráce, aby bylo možné bojovat s trestnou činností týkající se vozidel.
Další příležitostí k fyzické prohlídce vozidla je jeho dovoz nebo vývoz.
EHSV doporučuje, aby celní úřady kontrolovaly údaje SIS II stejně jako orgány odpovědné za registraci, jak při dovozu, tak při vývozu vozidla.
3.6 Při kontrole, která má určit, zda bylo ohlášeno odcizení vozidla či nikoli, musí být rovněž možné zjistit totožnost vozidla. Totožnost vozidla lze zjistit za pomoci identifikačního čísla vozidla (VIN).
Není neobvyklé, že je totožnost odcizeného vozidla zfalšovaná nebo zkopírovaná.
EHSV zdůrazňuje, že je důležité, aby v budoucnosti existovalo více možností identifikace vozidel.
Musí být podrobně prověřeny a zhodnoceny návrhy na elektronickou identifikaci vozidel (EVI) či lepší značení náhradních součástí.
3.7 Nakonec EHSV navrhuje, aby bylo v nejbližší budoucnosti přijato opatření k rozšíření působnosti tohoto nařízení.
Stávající návrh Komise, jehož cílem je v podstatě určit, zda je vozidlo odcizené, neoprávněně používané nebo pohřešované, by měl být spojen s možností navrácení vozidla zpět.
Tato možnost se značně liší stát od státu a závisí na odlišných ustanovení o dobré víře uplatňovaných v dané zemi.
V některých zemích je možné získat vlastnické právo k odcizenému vozidlu, bylo-li takové vozidlo nabyto v dobré víře, kdežto v ostatních zemích to možné není.
Kromě toho musí být v budoucnosti prozkoumány a zhodnoceny možnosti navrácení vozidel zpět, u kterých bylo zjištěno, že byla odcizena.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 69/169/EHS, pokud jde o dočasné množstevní omezení dovozu piva do Finska
KOM(2005) 427 v konečném znění – 2005/0175 (CNS)
(2006/C 65/05)
Dne 30. září 2005 se Rada, v souladu s článkem 93 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedné.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 11. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Byrne.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. – 15. prosince 2005 (jednání dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 115 hlasy pro, 3 hlasy proti a 14 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Finsko požádalo o prodloužení stávajícího omezení dovozů piva cestujícími přijíždějícími ze zemí mimo Evropskou unii na období po 1. lednu 2006. Cílem žádosti je řešit problémy daňové, hospodářské, problémy v oblasti zdraví společnosti a veřejného pořádku.
1.2 Navrhovaná úprava umožňuje Finsku toto omezení prodloužit do 31. prosince 2006.
Nejvyšší povolený objem šesti litrů se však zvyšuje na šestnáct, což odpovídá objemu, který nyní Finsko připouští.
1.3 EHSV tuto úpravu podporuje.
2. Situace
2.1 V roce 2000 byla Finsku udělena výjimka platná do 31. prosince 2005, umožňující omezit individuální dovozy ze třetích zemí na nejvyšší přípustný objem šesti litrů.
Jedná se zejména o situaci na hranicích s Ruskem, kde je alkohol mnohem levnější, takže podle běžných peněžních limitů by jednotlivec mohl dovézt zhruba 200 litrů piva.
2.2 Vzhledem k velkému cenovému rozdílu by neomezené dovozy měly závažné důsledky pro finské maloobchodníky, výběr daní státem i společenské a zdravotní poměry.
2.3 Finsko však v roce 2004 přistoupilo k významnému snížení daně a začalo uplatňovat vyšší maximum šestnácti litrů namísto šesti.
Finsko tedy hledalo cesty, jak situaci řešit dlouhodobě.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor bere na vědomí kroky, které Finsko učinilo, aby problému čelilo, a proto je toho názoru, že prodloužení výjimky do 31. prosince 2006 je správné.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Dopravní bezpečnost"
(2006/C 65/06)
Dne 2. června 2005 se, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci "Dopravní bezpečnost"
Specializovaná sekce Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 24. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan SIMONS.
Na 422 plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 124 hlasy pro, a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Po teroristických útocích 11. září 2001 v New Yorku, v listopadu 2003 v Istanbulu, 11. března 2004 v Madridu, 7. července 2005 v Londýně a ostatních spáchaných na dalších místech, značně vzrostl zájem o otázky bezpečnosti.
Všichni se snaží přijmout opatření s cílem co nejlépe ochránit osoby, dopravní prostředky a majetky, jak ve smyslu preventivním, tak operačním.
Na politické úrovni se bezpečnost stala žhavým tématem.
1.2 Pod pojmem "bezpečnost" je třeba si v této souvislosti představit opatření směřující k prevenci teroristických útoků a kriminality, zejména krádeží.
1.3 Výbor rovněž nezůstal nečinný.
Přijal různá stanoviska k této problematice, mezi nimiž průzkumné stanovisko ze dne 24. října 2002 [1], jehož zpravodajkou byla paní BREDIMA-SAVOPOULOU, je velmi významné, neboť zkoumá do hloubky bezpečnost v námořní plavbě a civilním letectví.
1.4 Evropská komise vydala dne 23. prosince 2003 konzultační dokument týkající se bezpečnosti nákladní dopravy, ve kterém se obrací na zúčastěné strany s žádostí o poskytnutí svých stanovisek k tématu bezpečnosti.
Ve svém sdělení Radě a Evropskému parlamentu [2], Komise rovněž navrhla vytvoření rámcového programu pro oblast bezpečnosti a dne 12. srpna 2005 byl v Úředním věstníku ES [3] zveřejněn pracovní program ochrany proti terorismu.
Některé prvky uveřejněné v těchto dokumentech byly použity při zpracování tohoto průzkumného stanoviska.
1.5 Hlavním cílem tohoto průzkumného stanoviska je vyjasnění role a odpovědnosti různých subjektů operujících v oblasti bezpečnosti na vnitrostátní i mezinárodní úrovni, a sice:
- osob (cestující a zaměstnanci dopravních řetězců);
- dopravních prostředků, majetku a infrastruktury, s konečným cílem zvýšit bezpečnost osob, majetku, dopravních prostředků a infrastruktury.
1.6 Toto průzkumné stanovisko se týká výlučně dopravní bezpečnosti ve smyslu zabezpečení různých druhů dopravy, nikoliv bezpečnosti provozu.
Skutečnost, že v některých zemích Evropské unie neexistuje rozdíl mezi těmito dvěma pojmy, je zdrojem obtíží.
1.7 Pokud jde o bezpečnostní režimy v oblasti infrastruktury pro pozemní dopravu, je třeba rozlišovat koridory transevropských sítí (RTE), včetně přechodů od infrastruktur vnitrostátních.
Co se týče způsobů pozemní dopravy, není vždy jasné, kde začíná a končí subsidiarita.
V oblasti bezpečnostních opatření v pozemní dopravě je třeba být si vědom toho, že v logistickém řetězci existuje velmi silná vzájemná závislost všech druhů dopravy ať již pozemní nebo jiné a že tato skutečnost vyžaduje, aby se zúčastněné strany dohodly na opatřeních, která je třeba přijmout.
V této oblasti je nezbytné postupovat koordinovaně, aby nedocházelo k narušování hospodářské soutěže mezi jednotlivými druhy dopravy. V tomto ohledu je třeba mít na paměti, že náklady spojené s bezpečností se mohou u jednotlivých druhů dopravy výrazně lišit.
Je rovněž třeba zdůrazňovat aspekty přímo vyplývající z posilování bezpečnostních opatření.
Mohli bychom zejména zkoumat následující otázky:
- Jaký dopad mají bezpečností opatření na pracovníky?
- Mají studijní programy zaměřené na techniku řízení obsahovat také "krizové řízení"?
- Kdo ponese náklady na bezpečnostní opatření?
- Jaká bude úloha pojišťovacích společností?
Vzhledem k šíři problematiky nejprve upřesníme strukturu tohoto průzkumného stanoviska.
Kapitola 2 – Obecné připomínky – bude věnována obecnějším otázkám bezpečnosti.
Jejím obsahem bude rozdělení odpovědnosti a pravomocí mezi Evropskou unii, vnitrostátní orgány, různé druhy dopravy, cestující, zaměstnance a vedení podniků.
Dále se budeme věnovat legislativním aspektům.
Kapitola 3 – Specifické připomínky – uvede nejprve přehled iniciativ směřujících ke zvýšení bezpečnosti na různých úrovních.
Podrobněji se budeme věnovat otázce bezpečnosti samotných druhů dopravy.
Kapitola 4 se bude týkat nákladů na bezpečnost a bude zkoumat, kdo je bude hradit.
Úloha pojišťovacích společností je také obsahem této kapitoly.
Konečně kapitola 5 uvede souhrn předcházejících kapitol a závěry.
2. Obecné připomínky
2.1 Bezpečnost – obecná odůvodnění
2.1.1 Zajištění bezpečnosti osob a majetku u všech druhů dopravy je v současné době pro politické a rozhodovací činitele a pro podniky prvořadým úkolem.
Pod pojmem zajištění bezpečnosti je třeba rozumět zavedení bezpečnostních opatření proti terorismu a kriminalitě.
Zdá se ovšem, a tuto poznámku si nelze odpustit, že nemůžeme ani zdaleka hovořit o koordinovaném přístupu.
Koordinovaný postup je přesto naléhavou nezbytností, neboť celková pevnost řetězu závisí na odolnosti jeho nejslabšího článku.
2.1.2 Bezpečnost jednotlivých druhů dopravy je z důvodu své komplexnosti pojem, který nelze snadno a přesně definovat.
V případě bezpečnosti druhů dopravy vyvstává v plné šíři otázka subsidiarity.
Týká se to nejen vymezení pravomocí mezi Unií a vnitrostátními orgány v oblasti opatření, která je třeba přijmout a jejich financování, ale také – ve stejné míře – se to týká i odpovědnosti a pravomoci různých druhů dopravy, cestujících, pracovníků a řídících subjektů.
2.2 Bezpečnost v sektorech námořní plavby a letecké dopravy.
2.2.1 Od 11. září 2001 došlo k významnému pokroku v oblasti bezpečnosti námořní plavby a letecké dopravy.
Evropská rada přijala opatření na základě zprávy EHSV ze dne 24. října 2002, jejíž návrhy v oblasti bezpečnosti se týkaly zejména sektoru námořní plavby a letecké dopravy. Jedná se o nařízení (ES) č.
2320/2002 o společných pravidlech v oblasti bezpečnosti civilního letectví, nařízení (ES) č. 725/2004 o posílení bezpečnosti plavidel a přístavních zařízení a o návrh směrnice o posílení bezpečnosti přístavů (KOM(2004) 76, konečné znění).
Všechny tyto předpisy obsahují ustanovení o inspekcích na úrovni Společenství.
Týkají se kontroly kvality v těchto sektorech.
Pravidla týkající se námořní dopravy jsou obsažena ve směrnici, která byla přijata dne 10. května 2005.
2.3 Bezpečnost v pozemní dopravě
2.3.1 V oblasti pozemní dopravy je situace v členských zemích EU dosti rozdílná.
Velkoměsta, jako Madrid, Londýn a také Paříž přijala bezpečnostní opatření částečně pod vlivem teroristických útoků provedených ve veřejné dopravě.
V ostatních městech a zemích ještě k tomuto kroku nedošlo, ale dopad nedávných útoků vyvolal pocit uvědomění si nutnosti těchto bezpečnostních opatření [4].
2.3.2 Jako první vyvstává následující otázka: Kdo je kompetentní k přijetí bezpečnostních opatření týkajících se více než jednoho druhu pozemní dopravy, Evropská unie nebo vnitrostátní orgán, a pokud je to on, jaká je úloha Evropské unie?
2.3.3 Výbor se domnívá, že za "bezpečnost" odpovídají společně členské státy i Evropská unie, a že je v zájmu členských států, aby byla přijata bezpečnostní opatření pro různé druhy pozemní dopravy.
Za tímto účelem by členské státy měly vytvořit rámec zahrnující řadu minimálních norem, které by měly být pro všechny druhy pozemní dopravy považovány za prahové.
Volný výklad nepřichází v úvahu.
Jelikož se jedná o harmonizaci opatření v různých druzích pozemní dopravy, měly by vnitrostátní orgány vytvořit jeden specializovaný orgán, jehož posláním by byla koordinace opatření, které jednotlivé druhy pozemní dopravy a místní orgány chtějí zavést.
Zároveň by dbal o to, aby každé toto opatření bylo skutečně účinně uplatňováno.
2.3.4 Výbor je toho názoru, že Evropská unie by měla mít úlohu koordinátora těchto opatření na mezinárodní úrovni.
Unie by měla povzbuzovat členské státy k definování jednotného společného přístupu.
Vzhledem k přeshraniční povaze osobní a nákladní dopravy a k nutnosti koordinovat vnitrostátní bezpečnostní opatření, je nezbytná intenzivní spolupráce mezi vnitrostátním orgány a Evropskou unií.
2.3.5 Vnitrostátní orgány si musí být vědomy toho, že je v oblasti bezpečnosti pozemní dopravy čeká ještě mnoho úkolů.
Je třeba podporovat vznik "pocitu naléhavosti".
Vnitrostátní orgány musejí povzbuzovat různé druhy dopravy k přijímání a zavádění bezpečnostních opatření.
První pobídkou by mohly být minimální normy bezpečnosti, které by stanovily základ pro sektor pozemní dopravy na evropské úrovni.
Každý druh dopravy si musí být vědom své krajní zranitelnosti v případě neexistence bezpečnostních opatření.
2.3.6 Nezbytná spolupráce jednotlivých druhů dopravy musí být ostatně zanesena do povědomí.
Bude například třeba sjednotit opatření pro vlaky, metro a autobusové společnosti.
Informační akce určené cestujícím a zaměstnancům o chování v případě katastrofy musejí být rovněž sjednocené.
2.3.7 V nákladní dopravě bude třeba soustředit zvýšenou pozornost na zranitelné styčné body jako jsou terminály a seřazovací nádraží.
Spolupráce vnitrostátních a místních orgánů a jednotlivých druhů dopravy a řídících pracovníků překladišť a terminálů je nezbytná.
2.4 Úloha jednotlivých subjektů
2.4.1 Výbor se domnívá, že ochrana fyzické infrastruktury je záležitostí vnitrostátních, regionálních nebo obecních orgánů.
2.4.2 Specializovaný orgán, uvedený v odstavci 2.3.3 bude pověřen koordinací.
Měl by zabránit jakékoli roztříštěnosti na vnitrostátní úrovni a zároveň propagovat společnou politiku na úrovni mezinárodní, s cílem usnadnit koordinaci uvnitř EU.
2.4.3 Kromě koordinační úlohy v rámci EU, Výbor s radostí zaznamenává, že byla na podporu bezpečnosti v sektoru osobní a nákladní dopravy a přepravy energií uvolněna částka ve výši 3,5 milionů EUR v rámci šestého rámcového programu.
2.4.4 Vzhledem k tomu, že jednotlivé druhy dopravy jsou abstraktním pojmem a jejich fungování je zajištěno jen díky uživatelům (cestující a zákazníci) nebo díky těm, kteří v tomto sektoru pracují (zaměstnanci), je nezbytné vést cílenou akci na podporu těchto skupin.
Pokud jde o cestující a zákazníky, měla by se tato podpora projevit stálou informovaností.
Měli by přestat být pasivními uživateli dopravy a přijmout bdělý a uvědomělý postoj.
Zaměstnanci určitého druhu dopravy mají klíčovou úlohu při vypracování a uplatňování bezpečnostních opatření.
Výbor soudí, že proto, aby mohli co nejlépe plnit tuto úlohu, je důležité jim poskytnout specifické vzdělání zaměřené na jejich poslání v oblasti bezpečnosti.
2.4.5 Úloha podnikových řídících pracovníků spočívá v zahrnutí problematiky bezpečnosti do filosofie a kultury dotyčných podniků.
Tito vedoucí pracovníci budou muset svým spolupracovníkům dát možnost specifického vzdělání v této oblasti.
Pokud jde o vedoucí pracovníky, Výbor se domnívá, že výuka techniky řízení by měla obsahovat "krizové řízení", aby mohli dostát svým úkolům v případě katastrofy.
2.5 Jaké mají být formy bezpečnostních opatření?
2.5.1 Na otázku, zda bezpečnostní opatření v pozemní dopravě mají být definována donucovacím způsobem, například prostřednictvím právní normy nebo méně formálním způsobem, například formou certifikace nebo značky kvality, Výbor odpovídá, že toto téma je natolik vážné, že k němu není možné přistupovat neformálním způsobem.
2.5.2 Výbor se domnívá, že v každém případě je nutné na vnitrostátní úrovni stanovit minimální normy pro bezpečnostní opatření s doporučením dalšího rozšíření.
Rovněž bude třeba prosadit povinnost zajistit výměnu informací o přijatých nebo uvažovaných bezpečnostních opatřeních.
Na mezinárodní úrovni by země měly mít povinnost opatření harmonizovat a předávat informace příslušným mezinárodním orgánům.
3. Specifické připomínky
3.1 Dříve než se budeme věnovat otázce, zda byla nebo mají být přijata bezpečnostní opatření v různých druzích pozemní dopravy a jakého druhu mají být, je třeba sestavit přehled opatření přijatých příslušnými mezinárodními orgány.
3.1.1 Mezinárodní námořní organizace (IMO)
IMO přijala sérii opatření v sektoru námořní plavby, která mohou sloužit jako příklad pro pozemní dopravu.
a) IMO přijala kodex ISPS (International Ship and Port Facility Security – Řád mezinárodní bezpečnosti lodí a přístavních zařízení).
Tento kodex stanovil mezinárodní rámec pro spolupráci veřejných orgánů, místních správ, společností námořních dopravců a přístavních orgánů s cílem identifikovat bezpečnostní rizika a přijmout vhodná opatření.
Jedná se o bezpečnostní nároky plavidel a přístavních zařízení.
Tento kodex vstoupil v platnost 1. července 2004.
b) Změny provedené v Úmluvě SOLAS (Safety of Life at Sea – Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři) byly podnětem k provedení revize kodexu IMDG (International Maritime Dangerous Goods – Mezinárodní předpis o přepravě nebezpečných věcí).
Obsahuje podrobná doporučení co se týče balení, označování a skladování nebezpečných materiálů.
Změny vstoupily v platnost 1. ledna 2004.
3.1.2 Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO)
Již od roku 1971 jsou v oblasti mezinárodní letecké dopravy uzavírány závazné dohody k potlačení kriminality a terorismu.
Poté, co došlo koncem šedesátých let k sérii únosů letadel, ICAO přijalo rozhodnutí o rozšíření základní úmluvy o letecké dopravě.
Příloha č. 17 Chicagské úmluvy byla tedy rozšířena o pravidla týkající se systematických prohlídek všech cestujících obchodních civilních letů.
Toto opatření je uplatňováno od roku 1972 a těžko si umíme představit, že by v tomto ohledu došlo ke změně.
Po útoku na dvojčata (Twin Towers) v roce 2001 byla příloha 17 zpřísněna.
Byly zavedeny nové povinné normy, týkající se zejména přístupu do kabiny pilotů, zpevnění dveří a jejich zámků a také v oblasti nákladní letecké dopravy.
Byly rovněž zpřísněny nároky na vzdělání a kvalitu kontroly.
3.1.3 Evropská konference pro civilní letectví (ECAC)
Na evropské úrovni je to rovněž Evropská konference pro civilní letectví (ECAC), která se zabývá vypracováním a zaváděním politiky bezpečnosti letecké dopravy, jež vychází samozřejmě z mezinárodních pravidel stanovených ICAO.
Byl vypracován evropský manuál bezpečnosti v letecké dopravě pod názvem "Dokument 30".
Tento manuál obsahuje ustanovení týkající se bezpečnosti, které přes jejich autoritativnost nemají bohužel donucovací povahu, vzhledem ke statutu ECAC.
Z tohoto důvodu rozhodla Rada Evropské unie dne 14. září 2001, tedy tři dny po útocích v New Yorku o působnosti EU v oblasti letecké bezpečnosti.
Díky tomuto rozhodnutí bylo přijato nařízení č. 2320/2002 "o zavedení společných pravidel v oblasti bezpečnosti civilního letectví", které vstoupilo v platnost dne 19. ledna 2003.
Rada ministrů rovněž rozhodla dne 14. září 2001, že Komise bude mít možnost vykonávat přímou kontrolu kvality v členských státech.
3.1.4 Mezinárodní organizace práce (ILO)
Jedná se o revizi Úmluvy o průkazech totožnosti námořníků.
Cílem této úmluvy je posílení bezpečnosti identifikace námořníků s cílem lépe zajisti bezpečnost cestujících a posádek a posílit bezpečnost plavidel.
Svoboda pohybu není nijak omezena, volné vyloďování je zaručeno.
Tato revidovaná Úmluva se týká zejména výroby a vydávání průkazů totožnosti námořníků.
ILO a tato Úmluva mohou sloužit jako vzor pro pozemní dopravu. Z tohoto důvodu zde byly uvedeny.
3.1.5 Světová celní organizace (WCO)
a) Kjótská dohoda revidovaná WCO
V červnu 1999, Rada WCO přijala revizi Úmluvy WCO z roku 1974, známé jako Kjótská dohoda, která zjednodušuje a harmonizuje celní režimy.
Důležitým aspektem revidované úmluvy je zlepšení průhlednosti a předvídavosti v celní oblasti.
Současná Úmluva má tyto klíčové prvky:
- využití informací dostupných ještě před obdržením zboží k selekci,
- zavádění techniky krizového řízení,
- maximální využití informačních systémů,
- plánování koordinovaného postupu s dalšími úřady,
- zajištění nepřetržitého přístupu k informacím o celních podmínkách, právních předpisech a
- obecných zásadách.
b) Vzor celních údajů WCO
Tento vzor obsahuje sadu mezinárodních normalizovaných údajů podle požadavků orgánů veřejné moci v oblasti mezinárodní dopravy.
Představuje první článek budoucí normalizované celní informační databáze pro potřeby bezpečnosti.
Tento vzor byl vypracován tak, aby fungoval v plně automatizovaném prostředí.
c) Jednotné značení zásilek WCO
Výhodou tohoto způsobu značení je přidělení jednotného čísla každé zásilce, což zjednodušuje její identifikaci a sběr informací, které se jí týkají.
d) Hlavní směry CIS (ACIS: Advanced Cargo Information System – Informační systém CIS Cargo information) se zaměřují v souladu s revidovanou Kjótskou dohodou na shromažďování údajů z oblasti bezpečnosti a na jejich operativní poskytování celním orgánům.
e) Celní úmluva o kontejnerech obsahuje technické předpisy pro kontejnery s celní pečetí používané v mezinárodní dopravě, jakož i postup při schvalování tohoto typu kontejnerů.
V současné době se pracuje na revizi této úmluvy z roku 1972, aby odpovídala zvýšeným nárokům na bezpečnost.
Informace Světové celní organizace obsažené v tomto odstavci je třeba považovat za užitečné i pro pozemní druhy dopravy, které mohou některé prvky použít.
3.1.6 Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO)
V roce 2003 ISO přijala hlavní směry pro stanovení předpisů na mechanické pečetění kontejnerů určených pro nákladní dopravu.
Dále vytvořila normu pro použití rádiových identifikačních štítků na kontejnery určené pro přepravu zboží, jakož i společný protokol o používání digitálních pečetí.
3.1.7 Evropská unie (EU)
a) Opatření přijatá EU se týkají zejména bezpečnosti námořní plavby, přístavů a leteckého sektoru.
Několik příkladů je uvedeno v odstavci 2.3.
V oblasti kombinované dopravy vydala Evropská komise v prosinci 2003 studijní dokument o bezpečnosti nákladní dopravy. Uvádí v něm možná ohrožení a opatření, která jsou vhodná k ochraně dopravního řetězce.
Komise v tomto dokumentu uvádí, že všechna navrhovaná opatření by měla být v rovnováze s typem rizika pro každý druh dopravy jednotlivě a zároveň pro celý řetězec.
Dokument obsahuje tyto návrhy opatření:
- zabezpečení infrastruktur evropského významu pomocí akcí členských států (vypracování plánu bezpečnosti, který bude každoročně aktualizován, identifikace rizik, určení kontaktního místa a výběr osob odpovědných za bezpečnost infrastruktur, určení orgánu veřejné moci, který bude pověřen auditem všech akcí);
- vypracování bezpečnostních norem pro poskytovatele služeb (na úrovni Společenství, vypracování minimálních bezpečnostních norem pro poskytovatele mezinárodních služeb, zavedení pojmu "oprávněný subjekt" a "známý odesilatel" do dopravního řetězce);
- zavedení pojmu "předběžné informace" v elektronické podobě: tento pojem by mohl být v případě některých tras nebo zásilek používán povinně podle typu rizika;
- používání speciálních pečetí a zámků pro zásilky citlivé z hlediska rizika a bezpečnosti;
- dbát o to, aby členské státy nezaváděly jiné normy, které by byly překážkou ve fungování trhu.
Za tímto účelem, Komise navrhuje ve svém dokumentu celou řadu opatření.
b) Sdělení Komise ze dne 24. července 2003 a návrh nařízení stejného data, ve kterém Komise navrhuje upravit celní kodex Společenství.
Tento návrh má znovu stanovit úlohy celních orgánů na vnějších hranicích EU vzhledem k posíleným bezpečnostním normám pro dovoz a vývoz zboží.
3.1.8 Evropská hospodářská komise OSN (EHK/OSN)
Pracovní skupina pro celní problematiku v oblasti dopravy (WP30) a administrativní výbor TIR (mezinárodní silniční doprava) se dohodly v únoru 2003 na postupném zavádění informační sítě TIR, která v současné době existuje pouze v papírové podobě.
S karnetem TIR může být zboží dopravováno do nečlenských států Unie s minimální časovou ztrátou na hranicích, vzhledem k tomu, že karnet TIR je celní dokument uznávaný v mezinárodním měřítku.
Tyto informace se týkají bezpečnosti v silniční nákladní dopravě.
Výbor doporučuje posoudit, zda tento typ opatření je použitelný pro jiný druh dopravy.
3.1.9 Opatření přijatá Spojenými státy
Je samozřejmé, že od útoků 11. září 2001 Spojené státy ukazují cestu, kterou je možné se dát v oblasti bezpečnostních opatření.
Například zákon o bioterorismu (Bioterrorism Act) vstoupil v platnost v roce 2002. Tento zákon zavádí povinnost předem oznamovat některé informace o dovozu potravinářských produktů ještě pře jejich příchodem na půdu Spojených států.
Potravinová produkce a skladovací zařízení musejí být zaregistrovány u Federálního úřadu pro potravinářské a farmaceutické produkty (Food and Drug Administration – FDA) a musí jmenovat svého zástupce ve Spojených státech.
3.1.10 Pro zachování čitelnosti tohoto průzkumného stanoviska jsou některá přijatá opatření uváděná bez důkladnějšího prozkoumání.
Je žádoucí, abychom se před přijetím opatření na úrovni Evropy seznámili se zkušenostmi získanými ve Spojených státech a využili je.
Jde zejména o tato opatření:
a) iniciativa v oblasti bezpečnosti kontejnerů (Container Security Initiative – CSI),
b) partnerství cla a obchodu proti -terorismu (Customs-Trade Partnership against Terrorism – C-TPAT),
c) 24 Hour Advance Manifest,
d) zákon o bioterorismu (Bioterrorism Act).
3.2 Iniciativy průmyslových odvětví přijaté jednotlivě nebo společně s orgány veřejné moci
a) program Business Anti-Smuggling Coalition – BASC,
b) Memorandum of Understanding on Electronic Business,
c) usnesení Mezinárodního svazu silniční dopravy (IRU) o bezpečnosti v silniční dopravě,
d) hlavní směry IRU pro oblast bezpečnosti,
e) standardní plán bezpečnosti IRU (ve stádiu přípravy),
f) program Operation Safe Commerce – OSC,
g) iniciativa Smart and Secure Tradelanes.
3.3 Většina iniciativ uvedených v předcházejících odstavcích se týká bezpečnostních opatření v nákladní dopravě obecně a zvláště v případě kontejnerové dopravy.
Výbor se domnívá, že některá z uvedených opatření jsou použitelná i pro dopravu osob.
3.4 Bezpečnostní opatření přijatá pro různé druhy dopravy jsou dosti různorodá.
Jak již bylo řečeno, sektor námořní dopravy, včetně přístavů a letecké dopravy je nejpokročilejší v zavádění těchto opatření.
Tento stav věci byl velmi dobře popsán ve stanovisku Výboru ze dne 24. října 2002 [5], jehož zpravodajkou byla paní REDIMA-SAVOPOULOU.
Z tohoto důvodu průzkumné stanovisko nebude pokračovat v rozboru těchto druhů dopravy.
3.5 Zranitelnost pozemních terminálů a skladovacích a překládacích míst zasluhuje zvláštní pozornost.
Ke specifickým druhům dopravy patří i doprava potrubím.
I když je pravda, že majitelé terminálů věnují mnoho energie jejich zabezpečení, Výbor má dojem, že si v dostatečné míře neuvědomují velkou zranitelnost zejména skladovacích a překladových míst, ani naléhavou nutnost spolupráce s druhy dopravy, které překladišť využívají.
3.6 Výbor se také domnívá, že pocit naléhavé nutnosti v souvislosti s ohrožením potrubní dopravy a překládání není dostatečně vyvinut.
Naléhavě žádá, aby si příslušné orgány rychle uvědomily hrozící nebezpečí a nutnost přijetí bezpečnostních opatření na ochranu zaměstnanců i infrastruktury.
3.7 Sektor železniční dopravy rozvíjí kulturu, která klade důraz na zajištění zaměstnanců, cestujících i zařízení.
Doufáme, že tato kultura umožní ve stejné míře věnovat pozornost otázce bezpečnosti.
Bude třeba věnovat zvýšenou pozornost citlivým místům, jako jsou nádraží a seřazovací zóny.
Mezinárodní svaz železnic (UIC) bude muset formulovat doporučení s cílem zaručit nutnou koordinaci na mezinárodní úrovni.
Vnitrostátní železniční společnosti musí vypracovat informační návody pro cestující i zaměstnance, jak se zachovat v případě katastrofy.
U zaměstnanců by tento pokyn měl být součástí jejich profesní přípravy.
3.8 Sektor vnitrozemské lodní dopravy využívá námořní přístavy zejména pro nakládku a vykládku zboží. V tomto případě je uplatňován kodex ISPS.
Je třeba zamezit tomu,aby přísné dodržování tohoto kodexu mělo dopad na fungování logistického řetězce.
Přístavy, společnosti dopravců a inspekční služby musí dbát na to, aby byl kodex ISPS dodržován.
Pokud jde o profesní přípravu posádek plavidel, Výbor se domnívá, že by problematika bezpečnosti měla být její nedílnou součástí.
3.9 Teroristické útoky v Madridu a Londýně vynesly do popředí zranitelnost veřejné dopravy.
Byla přijata opatření v oblasti dozoru a kontroly, aby se zvýšila úroveň bezpečnosti cestujících a zaměstnanců.
3.10 Sektor profesionální silniční dopravy je, vzhledem k počtu společností provozujících autobusové služby a nákladní dopravu, extrémně zranitelný – v sektoru působí několik set tisíc velmi mobilních společností.
Tento sektor se již delší dobu potýká se značnou kriminalitou.
Krádeže kamionů s nákladem nebo bez nákladu jsou běžnou událostí a často mají psychické následky pro řidiče. IRU dělá všechno proto, aby přiměla orgány veřejné moci a tržní subjekty přijmout bezpečnostní opatření.
Jako příklad můžeme uvést výzvu ke zvýšení počtu hlídaných parkovišť.
Vzhledem k tomu, že tento sektor velmi citlivý na rizika, IRU vypracovala, jak uvedeno v odstavci 3.2 obecné zásady pro oblast bezpečnosti obsahující sérii doporučení pro řídící pracovníky, řidiče i správce.
Navíc je třeba uvést vytvoření rámce pro uzavírání dohod o spolupráci s celními orgány na dobrovolném základě.
3.11 Hlavní výchozí body pro stanovení obecných zásad uvedených v odstavci 3.10:
- bezpečnostní opatření nesmí být natolik přísná aby byla překážkou dobrého fungování podniku;
- nově připravovaná bezpečnostní opatření musí být v rovnováze s cíli, které sledují, s náklady a dopady na provoz;
- jednostranná opatření států jsou nepřijatelná;
- bezpečnostní opatření musejí být srozumitelná a přijatelná;
- vzhledem k mezinárodní povaze dopravy, způsob uplatnění bezpečnostních opatření by měl být stejný, proporční a nediskriminující a nesmí narušovat nejvýkonnější obchodní výměny. Pokud k narušení dojde, musí být co nejmenší.
Je nezbytné, aby cílové skupiny byly ještě před přijetím bezpečnostního opatření přesvědčeny o jeho nezbytnosti.
Žádné bezpečnostní opatření by nemělo být uplatněno, aniž by cílová skupina byla informována.
Výbor žádá naléhavě, aby tato informace byla včas sdělena.
3.12 Pokud jde o sektor soukromé dopravy, Výbor doporučuje bez ohledu na druh dopravy, aby odpovědný pracovník podniku přijal odpovídající bezpečnostní opatření pro zaměstnance, dopravní prostředky i infrastrukturu.
3.13 Výbor konstatuje, že orgány veřejné moci a pozemní doprava si stále více uvědomují nutnost začlenění bezpečnostních opatření do každodenní činnosti.
Zatím se však nedá mluvit o sladěném postupu.
Po prozkoumání jednotlivých druhů dopravy lze říci, že nejvíce práce bylo vykonáno v sektoru námořní a letecké dopravy, z důvodu jejich mezinárodní povahy.
Zatímco v sektoru veřejné dopravy nastala doba větší ostražitosti, iniciativy v nákladní dopravě se obvykle omezily na opatření specifické pro tento druh dopravy.
Opatření týkající se celého logistické řetězce doposud nebyla přijata i když místa překládky z jednoho druhu dopravy na druhý jsou nejzranitelnějším článkem.
Výbor vyzývá orgány veřejné moci k ustavení kontrolního orgánu na vnitrostátní úrovni pro celý logistický řetězec.
4. Náklady bezpečnostních opatření
4.1 Nutnost posílení bezpečnosti cestujících, zaměstnanců, dopravních prostředků a nakládky je vzhledem k nárůstu kriminálních a teroristických činností zcela evidentní.
Méně zřejmá je naopak odpověď na otázku, kdo má hradit náklady spojené s bezpečnostními opatřeními, které jsou, jak je všeobecně známo, značně vysoké.
Například náklady na přepravu jednoho kontejneru jsou odhadovány na 30-40 USD.
4.2 Než budeme moci jasně stanovit, kdo má hradit náklady, je nutné prostudovat jednotlivé kategorie nákladů.
Soupis jednotlivých nákladů:
a) náklady na vypracování nařízení a kontrolu jeho plnění;
b) náklady na zjištění a rozbor stupně nebezpečnosti a výdaje na pomoc nečlenským zemím EU dosáhnout stejné úrovně bezpečnosti, jako v členských státech;
c) náklady investičního typu, vzniklé například výběrem a školením zaměstnanců v oblasti bezpečnosti a nákupu materiálu potřebného pro zajištění bezpečnosti;
d) běžné výdaje na bezpečnost, jako například náklady na zaměstnance, výdaje na údržbu zařízení, náklady na informace v oblasti bezpečnosti, náklady na pojištění, náklady na opatření veřejného pořádku s cílem dosáhnout přijatelné míry dodržování legislativy.
Dále je třeba brát v úvahu náklady spojené s opatřeními přijatými před nebo následně po mimořádné události, jakou je příklad teroristický útok.
Bude třeba najít vhodné řešení. Výbor se domnívá, že tyto náklady mají v prvním období nést orgány veřejné moci.
4.3 Na otázku, kdo nebo která instituce má v první fázi nést náklady, zdá se logické, pokud jde o první dvě kategorie, aby to byly vnitrostátní nebo místní orgány, zatímco u dvou následujících by to měly být spíše podniky.
4.4 Z ekonomického hlediska by náklady měly být nakonec hrazeny prostřednictvím těch činností, které je generují, aby se mohly promítnout do cen (například jízdenka v případě veřejné dopravy nebo tarif v sektoru nákladní dopravy).
Ceny zboží a služeb musí totiž pokrýt co nejvíce mezní sociální náklady, včetně nákladů spojených s bezpečností.
Bezpečnostní opatření mohou mít ovšem natolik obecnou povahu, že náklady musí nést celé společenství.
4.5 Kdybychom tuto inflexi vzali v úvahu, znamenalo by to, že náklady vynaložené na bezpečnost budou nakonec hrazeny spotřebitelem, který je uhradí zaplacením vyšší ceny za konečný produkt nebo občany, kteří je uhradí formou veřejných výdajů, které hradí daňový poplatník v případě, že orgány veřejné moci financují bezpečnostní opatření obecného zájmu.
4.6 Výbor se domnívá, že pojišťovací společnosti mají druhořadou úlohu.
Pokud podmínky pojišťovacích smluv nepočítají s vyloučením pro teroristické útoky, eventuální dávky budou vždy placeny pojištěncem formou zvýšeného pojistného.
Existuje samozřejmě příčinný vztah mezi stupněm bezpečnosti a výší pojistného.
Čím vyšší úroveň budou mít opatření, tím nižší bude výše pojistného.
4.7 Vzhledem ke svým úkolům a pravomocím může Evropská unie mít pouze koordinační a kontrolní úlohu.
Může ovšem financovat informační a komunikační kampaně.
V rámci 6. rámcového programu byla na bezpečnost vyčleněna částka 3,5 milionů EUR.
5. Shrnutí a doporučení
5.1 Výbor konstatuje, že teroristické útoky posledních let vyvolaly zvýšený zájem o bezpečnostní problematiku na všech úrovních.
5.2 Nutná opatření byla přijata zejména v sektorech námořní a letecké dopravy a stala se součástí mezinárodních pravidel.
Kontrolou jejich provádění byla pověřena EU.
5.3 Pokud jde o bezpečnost pozemních druhů dopravy, Výbor zastává názor, že musejí být přijata nezbytná ustanovení, zejména z důvodu vysokého stupně vzájemné závislosti mezi jednotlivými druhy dopravy a zranitelnosti míst skladování a překládání nákladu z jednoho druhu dopravy na jiný.
Je nutné co nejrychleji přijmout koordinovaný postup, poněvadž nejslabší článek určuje pevnost celého řetězu.
5.4 Výbor upozorňuje na skutečnost, že mnoho jazyků Evropské unie nerozlišuje mezi pojmy zabezpečení a bezpečnost.
Tento nedostatek může být příčinou záměny. Výbor doporučuje užívat jednoznačnou terminologii.
5.5 Výbor zastává názor, že za přijetí bezpečnostních opatření odpovídají členské státy.
Jejich úkolem je stanovit rámec minimálních norem, které mají jednotlivé druhy dopravy dodržovat, aby mohly stanovit práh nutných opatření.
Orgány veřejné moci by měly vytvořit speciální instituci pověřenou zajištěním provádění těchto opatření.
5.6 Výbor se domnívá, že Evropská unie plní úlohu koordinátora opatření na úrovni Společenství a mezinárodní úrovni, zatímco úloha vnitrostátních a místních orgánů spočívá spíše v přijetí konkrétních ustanovení, v kontrole jejich uplatnění, v šíření informací o terorismu a kriminalitě na všech úrovních.
Vnitrostátní a místní orgány musejí kromě jiného dbát o posílení spolupráce mezi jednotlivými druhy dopravy. Konečně, Výbor se domnívá, že dalším jeho úkolem je ochrana fyzické infrastruktury.
5.7 Uživatelé jednotlivých druhů dopravy hrají hlavní úlohu v bezpečnosti.
Cestující a zákazníci musí být prostřednictvím informačních kampaní povzbuzeni k přijetí ostražitého a aktivního postoje a zaměstnanci jednotlivých druhů pozemní dopravy musí absolvovat specifické školení zaměřené na jejich úlohu v oblasti bezpečnosti.
Výbor se domnívá, že úloha podnikového managementu spočívá zejména v začlenění problematiky bezpečnosti do podnikové filosofie a kultury a v nabídce možností školení v této problematice a zároveň musí dbát na to,aby vzdělání v oblasti řízení obsahovalo "krizové řízení".
5.8 Výbor má pocit, že situace v jednotlivých druzích pozemní dopravy je dosti rozdílná.
Orgány veřejné moci a jednotlivé druhy dopravy si více uvědomují naléhavost začlenění bezpečnostních opatření do běžné denní činnosti.
Bohužel musíme konstatovat, že se prozatím nedá mluvit o soudržnosti.
Situace v sektoru veřejné dopravy je lepší než v sektoru nákladní dopravy.
Přijaté iniciativy v nákladní dopravě jsou omezeny na druh dopravy jako takový.
Výbor doporučuje orgánům veřejné moci,aby určily příslušnou instituci, která bude zodpovědná za celý řetězec.
5.9 Pokud jde o sektor soukromé dopravy, Výbor doporučuje bez ohledu na druh dopravy, aby řídící podnikový management přijal nezbytná bezpečnostní opatření k ochraně dopravních prostředků a infrastruktury.
5.10 Výbor se domnívá, že náklady na bezpečnost se musí promítnout do ceny finálního produktu, aby byly hrazeny spotřebitelem a nakonec občanem prostřednicím státního rozpočtu, ve formě daně, v případě, že opatření jsou přijata veřejnými samosprávnými orgány.
5.11 Výbor je tohoto názoru, že pojišťovací společnosti mají druhořadou úlohu.
Eventuální služby musí být hrazeny pojištěnci formou zvýšeného pojistného.
Pojistné musí být tím nižší, čím vyšší je úroveň bezpečnostních opatření.
Je třeba dbát na to, aby výše pojistného odrážela tržní rizika.
5.12 Evropská unie, jako kapitálový účastník, financuje výzkumné a informační programy zaměřené na tuto oblast.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví finanční opatření Společenství pro provádění rybářské politiky a pro oblast mořského práva
KOM(2005) 117 v konečném znění – 2005/0045 (CNS)
(2006/C 65/07)
Dne 19. května 2005 se Rada, v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 9. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan SARRÓ IPARRAGUIRRE.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 122 hlasy pro, žádnými hlasy proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Evropská komise vyzvala EHSV k vypracování stanoviska k návrhu nařízení Rady, které vytváří rámec finančních zásahů nutných pro provádění společné rybářské politiky (SRP), tento je dotován 2583 miliony eur a doplňuje návrh nařízení Rady o Evropském rybářském fondu [1] (EFF) s rozpočtem 4963 milionů eur.
1.2 Jedním z cílů SRP je zefektivnění finančního zásahu.
Cílem návrhu nařízení je přispět ke zlepšení podmínek při provádění finančních zásahů v konkrétních oblastech a stanovení specifických cílů pro každou z nich.
1.3 V současnosti by Výbor rád vyjádřil své hluboké znepokojení nad chybějícím rozhodnutím ohledně schválení rozpočtu na období 2007-2013.
EHSV je názoru, že EU se nachází v těžké situaci, pro jejíž vyřešení je třeba vynaložit nejvyšší politické úsilí.
Financování SRP by se nemohlo uskutečnit, pokud nebude dodržen rozpočet pro tento návrh nařízení a pro Evropský rybářský fond.
Výbor vyzývá Radu, aby přijala taková politická rozhodnutí, která nezabrání financování SRP, tedy aby bylo zaručeno udržitelné využívání živých rybných zdrojů a akvakultury, které umožní trvale udržitelné podmínky v oblasti hospodářské, životního prostředí a sociální.
V tomto smyslu EHSV také lituje, že Rada dodnes nerozhodla o návrhu nařízení o Evropském rybářském fondu.
1.4 Návrh nařízení uvádí čtyři oblasti, ve kterých budou prováděna finanční opatření Společenství:
- kontrola a prosazování pravidel SRP;
- opatření pro zachování zdrojů, shromažďování údajů a zlepšení vědeckého poradenství týkající se udržitelného řízení rybolovných zdrojů tak, jak to předpokládá SRP;
- řízení SRP;
- mezinárodní vztahy v oblasti SRP a mořského práva.
1.5 Výbor považuje tento návrh nařízení za důležitý a souhlasí s navrhovanými oblastmi působení.
2. Finanční opatření Společenství v každé ze čtyř oblastí působnosti
2.1 Kontrola a prosazování pravidel SRP
2.1.1 Finanční opatření, která budou uplatňována v oblasti kontroly a provádění pravidel SRP, budou přispívat ke zlepšování kontroly rybolovných činností prováděných členskými státy a hodnocení a kontroly prováděné útvary Komise.
Pro finanční opatření Společenství jsou způsobilé výdaje členských států, které souvisejí s novými kontrolními technologiemi, odborným vzděláváním, prováděním pilotních inspekcí a programů pro pozorovatele, s audity a s informačními semináři.
2.1.2 Financovány budou také výdaje Komise týkající se správních ujednání se Společným výzkumným střediskem, provozní výdaje týkající se inspekce prováděné Komisí a výdaje Agentury Společenství pro kontrolu rybolovu.
2.1.3 Výbor souhlasí s opatřeními navrhovanými v oblasti kontroly a prosazování pravidel.
2.2 Opatření pro zachování zdrojů, shromažďování údajů a zlepšení vědeckého poradenství týkající se udržitelného řízení rybolovných zdrojů tak, jak to předpokládá SRP
2.2.1 Návrh nařízení pojednává v druhé oblasti působení finanční pomoc členským státům s cílem posouzení stavu zdrojů, úrovně rybolovu a dopadu, který mají různé druhy rybolovu na zdroje a mořský ekosystém, výkonu odvětví rybolovu ve vodách Společenství a mimo ně, aby členské státy zřídily víceleté agregované soubory vědeckých údajů, které začleňují biologické, technické, environmentální a hospodářské informace.
2.2.2 Tyto informace budou získávány shromažďováním základních údajů členskými státy a dodatečných údajů Komisí.
2.2.3 S ohledem na to, že řízení rybolovu závisí na dostupnosti údajů týkajících se biologického stavu rybích populací a dopadu činnosti rybářského loďstva, EHSV souhlasí s navrženými finančními opatřeními v souvislosti se shromažďováním základních údajů ze strany členských států.
Zároveň souhlasí s financováním shromažďování dodatečných údajů Komisí, s tím, že tyto slouží k optimalizaci a standardizaci shromažďování základních údajů členských států.
Výbor se ovšem domnívá, že pro zlepšení řízení rybolovu by mělo být možné financovat – prostřednictvím členských států – výdaje vzniklé v odvětví rybolovu Společenství na provádění studií nutných k vyhodnocení dopadu rybolovných činností na životní prostředí a k vyhodnocení sociálně ekonomické situace v daném odvětví.
2.2.4 Výsledkem reformy SRP byly nové požadavky na vědecké poradenství, zejména ohledně přijetí systému zohledňujícího ekosystém a řízení smíšených lovišť.
Výbor proto souhlasí s výdaji, které jsou způsobilé pro finanční opatření Společenství v oblasti vědeckého poradenství.
2.2.5 EHSV nicméně opakuje, jak již požadoval ve stanovisku k Evropskému rybářskému fondu [2], aby se finanční pomoc týkala také vědeckého poradenství v odvětví rybolovu.
Ekonomické úsilí v této oblasti je zásadní pro splnění pravidel SRP.
2.3 Řízení SRP
2.3.1 Finanční opatření v souvislosti s třetí oblastí působení se zaměřují na zapojení zúčastněných subjektů na všech stupních SRP a na jejich informovanost o cílech SRP a opatřeních, která s nimi souvisejí.
Řízení této finanční pomoci bude provádět Poradní výbor pro rybolov a akvakulturu a regionální poradní sbory, Evropská komise bude organizovat informační a vzdělávací semináře.
2.3.2 Výbor souhlasí s těmito opatřeními a je toho názoru, že Komise by měla zvážit prodloužení období financování provozních nákladů těchto regionálních poradních sborů, jak je zmiňováno v bodě 5.3 "Finančního zákonodárného prohlášení" připojeného k návrhu nařízení.
2.4 Mezinárodní vztahy v oblasti SRP a mořského práva
2.4.1 V oblasti mezinárodních vztahů se finanční opatření budou vztahovat na výdaje plynoucí z dohod o rybolovu a dohod o partnerství v odvětví rybolovu, jako i na účast Evropského společenství v mezinárodních organizacích.
EHSV je toho názoru, že v oblasti specifických cílů v rámci mezinárodních vztahů patří mezi nejdůležitější dlouhodobě zachovat a udržitelně využívat rybolovných zdrojů ve vodách třetích zemí a v mezinárodních vodách a zachovat zaměstnanost v oblastech závislých na rybolovu.
2.4.2 Výbor považuje pro politiky Společenství za zásadní, aby Evropská unie byla zastoupena ve všech mezinárodních organizacích souvisejících s činností rybářského loďstva a s mořským právem, neboť budoucnost mezinárodních rybolovných zdrojů záleží na zodpovědném řízení mezinárodních organizací.
Proto EHSV souhlasí s navrhovanými finančními opatřeními Společenství v oblasti mezinárodních vztahů.
2.4.3 EHSV je toho názoru, že by z navrhovaných finančních opatření měla být na žádost členských států nebo Komise financována přítomnost zástupců odvětví rybolovu na schůzích mezinárodních organizací.
2.5 Technická pomoc
2.5.1 EHSV souhlasí s finančními opatřeními Společenství vynaloženými na výdaje spojené s přípravnými, návaznými, monitorovacími, auditními a hodnotícími činnostmi nezbytnými k dosažení cílů tohoto návrhu nařízení.
3. Sazby spolufinancování, finanční postupy, přidělování finančních prostředků a kontrola a hodnocení
3.1 Návrh nařízení stanovuje pro jednotlivé členské státy sazbu spolufinancování finančních opatření různých výdajů v každé oblasti působení.
EHSV nemá žádné námitky k navrhovaným sazbám.
3.2 Návrh nařízení zakazuje akumulace podpory Společenství a stanovuje, že akce financované na základě tohoto nařízení neobdrží pomoc z jiných finančních nástrojů Společenství.
Výbor je názoru, že finanční nástroje jiných politik Společenství, jako jsou politiky rozvoje, výzkumu, zahraničního obchodu a životního prostředí, by měly také přispět na akce v oblasti mezinárodních vztahů navržených v tomto návrhu nařízení.
Sama Evropská komise jasně konstatuje ve "Sdělení o integrovaném rámci pro uzavírání dohod o přidružení v oblasti rybolovu s třetími zeměmi", že hlavním cílem Evropské unie je podpora udržitelného rybolovu pomocí SRP jako i podpora cílů dalších politik Společenství jako je evropská rozvojová politika, politika výzkumu, zahraničního obchodu a životního prostředí.
3.3 Návrh nařízení definuje finanční postupy v každé oblasti působení.
Podrobně definuje, jak a kdy mají být předloženy Komisi žádosti členských států o finanční opatření Společenství jako i rozhodnutí Komise o těchto žádostech, které stanoví celkovou částku, výši finančního příspěvku členského státu a jakékoli podmínky pro finanční příspěvek.
Vzhledem k tomu, že nařízení plánuje také ochranu finančních zájmů Společenství prostřednictvím používání preventivních opatření proti podvodům, korupci a jakýmkoli jiným nezákonným činnostem jako i kontroly a audity poskytnuté finanční pomoci, Výbor považuje systém financování a kontroly navrhovaný v nařízení za přiměřený.
4. Závěry
4.1 EHSV souhlasí s návrhem nařízení Rady, kterým se stanoví finanční opatření Společenství pro provádění rybářské politiky a pro oblast mořského práva, a žádá Komisi, aby měla na zřeteli následující připomínky:
4.2 EHSV považuje tento návrh nařízení, kterým se stanoví finanční opatření Společenství pro provádění SRP a oblast mořského práva, za nutný doplněk návrhu nařízení Rady k Evropskému rybářskému fondu (EFF).
4.3 Výbor hluboce lituje, že až do nynějška, kdy je zpracováváno toto stanovisko, nebylo rozhodnuto o přijetí rozpočtu pro období 2007-2013, období, ve kterém mají být plně uplatněna finanční opatření navrhovaná v tomto stanovisku, jako i toho, že Rada nerozhodla o návrhu nařízení o Evropském rybářském fondu.
4.4 EHSV žádá Komisi o dohled, aby případné změny v rozpočtu v rámci finančního výhledu neovlivnily procentuelně rozpočet SRP, neboť by cíle vytyčené reformou SRP nebyly dosažitelné.
4.5 Navrhované oblasti působení jsou nutné a dostatečně obsáhlé, neboť návrh nařízení přiděluje členským státům a Komisi dostatečné prostředky pro zefektivnění finančního zásahu SRP.
4.6 EHSV by s ohledem na Komisi rád podpořil zásadní význam, který v rámci navrhovaných oblastí působení má vědecké poradenství.
Udržitelné využívání rybolovných zdrojů a s tím související úspěšnost SRP záleží na vědeckých znalostech, jejich hloubce, pravdivosti a aktuálnosti o stavu různých druhů rybolovných ryb.
Vysoké úsilí, které vyvíjejí rybolovné úřady na úrovni Společenství a členských států, jako i odvětví samo zavazují k tomu, aby Evropská unie měla co možná nejlepší vědecké poradenství o svých vlastních zdrojích a zdrojích mezinárodních vod.
4.7 Výbor se domnívá, že ve snaze zlepšit vědecké poradenství by mělo být možné financovat – prostřednictvím členských států – výdaje vzniklé v odvětví rybolovu Společenství na provádění studií nutných k vyhodnocení dopadu rybolovných činností na životní prostředí a k vyhodnocení sociální a ekonomické situace v daném odvětví.
Dále si myslí, že finanční podpora by měla pokrývat také vědecké poradenství v odvětví rybolovu.
4.8 Výbor souhlasí s navrhovanými finančními opatřeními v oblasti řízení SRP, neboť pomohou podpořit zapojení zúčastněných subjektů na všech stupních SRP a jejich informovanost o cílech SRP a opatřeních, která s nimi souvisejí.
4.9 Co se týče regionálních poradních sborů, je Výbor toho názoru, že by mělo být prodlouženo období financování jejich provozních nákladů.
4.10 Přítomnost Evropské unie v mezinárodních organizacích, které souvisejí s činností rybářského loďstva a mořským právem, je podle EHSV velmi důležitá, a proto souhlasí s navrhovanou finanční pomocí pro tyto plány i pro rybářské dohody, včetně dohod o spolupráci v odvětví rybolovu s třetími zeměmi, neboť tyto dohody jsou zásadní pro zachování a udržitelné využívání rybolovných zdrojů ve vodách třetích zemí a ve vodách mezinárodních a rovněž pro zachování zaměstnanosti v oblastech závislých na rybolovu.
4.11 EHSV je nicméně názoru, že by z navrhovaných finančních opatření měla být na žádost členských států nebo Komise financována přítomnost zástupců odvětví rybolovu na schůzích mezinárodních organizací.
4.12 Výbor je názoru, že finanční nástroje jiných politik Společenství, jako jsou politiky rozvoje, výzkumu, zahraničního obchodu a životního prostředí, by měly také přispět na akce v oblasti mezinárodních vztahů SRP.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Zlepšení mechanismu civilní ochrany Společenství
KOM(2005) 137 v konečném znění
(2006/C 65/08)
Dne 3. června 2005, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, se Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 9. listopadu 2005.
Zpravodajkou byla paní SÁNCHEZ MIGUEL.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor 133 hlasy pro a 1 proti následující stanovisko.
1. Úvod
1.1 Čím dál častěji dochází na území EU a obecně po celém světě ke katastrofám; zčásti se jedná o katastrofy způsobené přírodními jevy: záplavy, zemětřesení, požáry, extrémní sucha, hurikány atd., zčásti o teroristické činy, které šíří hrůzu v řadách nevinného obyvatelstva.
Můžeme konstatovat, že v obou případech je více či méně jejich příčinou lidská činnost, ačkoli co do úmyslnosti je nelze srovnávat.
EU se zavázala k prevenci v souvislosti se změnou podnebí, a to nejen na základě Kyótského protokolu, nýbrž prostřednictvím četných opatření, jejichž účelem je chránit zemi, vodu a vzduch.
Jedná se o závazek s preventivními účinky, který může vést k zachování a obnově stavu naší půdy, našich moří a atmosféry a současně přispět k tomu, aby se rozšířil po celém světě.
Ostatně snaha čelit teroristickým činům [1] vedla ke vzniku mnoha koordinačních nástrojů, jak na úrovni policie, tak na úrovni soudů, jež umožnily zlepšit vztahy spolupráce mezi členskými státy.
1.2 Přesto musela EU vytvořit mechanismus Společenství pro poskytování pomoci, pokud na jejím území dojde ke katastrofě jakéhokoli typu.
Tímto systémem je systém civilní ochrany, který podporuje a usnadňuje mobilizaci životně důležité pomoci na pokrytí okamžitých potřeb v oblastech zasažených katastrofami, a to i mimo území Společenství.
Toto sdělení si klade za cíl zlepšit mechanismus civilní ochrany vytvořený v roce 2001 [2] a doplnit akční program na podporu civilní ochrany [3] prostřednictvím Návrhu nařízení Rady, kterým se vytváří nástroj pro rychlou reakci a připravenost na mimořádně vážné události [4].
1.3 Je vhodné připomenout potřebu definovat, co se míní civilní ochranou, jež je mnohdy zaměňována s humanitární pomocí.
Komise zřetelně odlišuje, co je náplní každé z nich, přestože smyslem obou je "záchrana životů a zmírnění následků katastrofy během prvních dnů".
Kvůli tomu vyjmenovává rozdíly mezi nimi a na prvním místě uvádí, že civilní ochrana může zmírnit důsledky katastrofy i pro životní prostředí, a ne jen pro obyvatelstvo; dále se zmiňuje, že její účast a vybavení je hrazeno z prostředků členských států, nikoli humanitárních a nevládních organizací, a může působit jak na území EU, tak mimo ně, avšak pokud působí ve třetích zemích, její postupy jsou odlišné. [5]
1.4 Na území Společenství funguje mechanismus zvláštním způsobem, spouští se pouze na požádání členského státu, v němž dojde ke katastrofě.
Nicméně je třeba poznamenat, že může působit na mezinárodní úrovni, v koordinaci s dalšími mezinárodními organizacemi, zvláště s Úřadem OSN pro koordinaci humanitárních záležitostí (OCHA), s nímž zavedl některé operativní postupy, a za podpory Červeného kříže a nevládních organizací, jež působí v místě.
1.5 Způsob, jakým se zachovala EU při mimořádných událostech, k nimž došlo v poslední době a jež bohužel neberou konce, přivedl Radu pro obecné záležitosti a vnější vztahy na mimořádném zasedání 7. ledna 2005 k návrhu vylepšit mechanismus Společenství a vytvořit prostředky pro rychlou pomoc.
Krátce nato, 13. ledna, přijal Evropský parlament "Prohlášení k nedávnému neštěstí způsobenému tsunami v Indickém oceáně", v němž vyzývá k vypracování opatření ohledně personálních i materiálních záloh a výcviku, která by platila v případě jakékoli katastrofy.
1.6 Právní rámec, jímž se v současnosti řídí působení v oblasti civilní ochrany, je tvořen dvěma zmíněnými nástroji: mechanismem civilní ochrany Společenství a akčním programem civilní ochrany; předmětem tohoto sdělení je právě první z nich.
Operačním jádrem mechanismu je Monitorovací a informační středisko (MIC), jež sídlí v Evropské komisi a funguje 24 hodin denně.
Má k dispozici databázi služeb civilní ochrany každého státu i údaje pocházející z vojenských databází.
2. Obsah návrhu Komise
2.1 Zdokonalení mechanismu civilní ochrany Společenství.
Poslední události jasně ukázaly, že je nezbytné zdokonalit mechanismus civilní ochrany, zlepšit koordinaci mezi členskými státy a rovněž s dalšími organizacemi, které při takových událostech zasahují.
Sdělení předkládá čtyři návrhy, jak situaci zlepšit:
2.1.1 Posílit připravenost prostřednictvím odborného výcviku jednotek a uskutečňováním modelových cvičení, na prvním místě je ovšem třeba vyhodnotit již existující zdroje; zavést modulární přístup, který by počítal s moduly rychlého nasazení, a uskutečnit výcvik a společná cvičení určená ke zvýšení interoperability a posílení společné zásahové politiky.
2.1.2 Analýza a hodnocení potřeb prostřednictvím systému včasného varování, který by využíval prostředky MIC a soustřeďoval veškeré informace a jež by usnadnil koordinaci s dalšími organizacemi, které poskytují pomoc, zejména s OSN.
Posílení vyhodnocení potřeb přímo na místě neštěstí umožňuje poznat zvláštní potřeby každého případu pro to, aby byl zásah účinnější.
Navrhuje se zvýšit stav personálu MIC a přezkoumat hodnotící metodiky a normy.
2.1.3 Zlepšení koordinace je jedno z nejdůležitějších zlepšení.
Jde o zlepšení koordinace příspěvků jednotlivých států, jež by umožnilo koordinovat evropskou asistenční pomoc a zlepšilo komplementaritu a koordinaci s OSN a jinými organizacemi, které poskytují humanitární pomoc, či s vojenskými složkami.
Tato koordinace by měla posílit operační plánovací schopnost na místě a měly by se do ní zahrnout i různé služby Komise.
2.1.4 Zlepšení pomoci občanům.
Jak ukázala zkušenost s řešením kritické situace spojené s tsunami, ochrana evropských občanů je možná díky spolupráci mezi civilní ochranou a konzulárními orgány dotčených zemí a prostřednictvím posílení spolupráce mezi zeměmi postiženými katastrofou a členskými státy.
2.2 Tato opatření navržená Komisí, určená ke zlepšení situace, musí být provázena navýšením zdrojů, jež má k dispozici civilní ochrana.
Rada proto vyzvala k předložení návrhů, jak současné zdroje posílit.
V akčním plánu EU z 31. ledna 2005 již byly zmíněny důležité otázky, na něž je třeba se soustředit.
2.2.1 Především se navrhuje shromáždit zdroje civilní ochrany tak, aby v případě nedostatečného pokrytí situace pomocí vnitrostátních zdrojů a kompetencí bylo možné k dosažení větší účinnosti zásahu přijmout kroky na evropské úrovni.
2.2.2 Posílení vyhodnocovací schopnosti MIC předpokládá jeho proaktivnější přístup, zvláště pokud jde o informování třetích zemí.
Je tedy důležité udržovat flexibilní vztahy, které by umožnily pružně využít zdrojů určených k zásahu na základě žádosti postižené země.
2.2.3 Pohotovostní moduly mají důležitou roli během zásahů při velkých neštěstích a při každé žádosti o pomoc ze strany členského státu či třetí země.
Proto je důležité zavést systém navržený v tomto sdělení, aby bylo možné počítat se základními pohotovostními moduly neustále připravenými k zásahu na území EU či třetích zemí.
2.2.4 Posílení logistické základny a zdrojů, aby MIC mohl jednat rychle a efektivně.
Náklady zásahových jednotek za pronájem vybavení budou financovány z evropských zdrojů [6], avšak bude třeba věnovat se součinnosti s OSN v této otázce pro případy, kdy se zásah provádí ve třetích zemích.
2.2.5 Mezinárodní koordinace je jedním z klíčových bodů pro okamžitou reakci na neštěstí.
Mechanismus Společenství má k dispozici zdroje, jež v koordinaci se zdroji ostatních organizací mohou reagovat účinněji.
Je třeba myslet jak na složky OSN, tak na nejrůznější humanitární organizace.
3. Obecné připomínky
3.1 EHSV vítá obsah návrhu na zlepšení mechanismu civilní ochrany Společenství vzhledem k důležitosti posílit a vylepšit všechny prostředky, s nimiž se počítá pro zásah v případě katastrofy uvnitř i vně území EU.
Zkušenosti získané během posledních let ukazují, že fungování civilní ochrany na úrovni Společenství lze v mnoha bodech zlepšit; v tomto směru cítíme, že je nejprve třeba přijít s připomínkami, aby byla navrhovaná opatření na zlepšení mechanismu Společenství účinná.
3.2 Nejprve je nezbytné posílit schopnost EU reagovat na různých úrovních prostřednictvím národních systémů civilní ochrany:
3.2.1 Oblastní informační a komunikační systémy
3.2.1.1 Bylo by vhodné posílit Systém CECIS [7] tak, že by přešel na systém založený na satelitních spojeních schopných přenosu obrazu, zvuku a dat, propojený prostřednictvím MIC [8] se základnami a odbornými středisky, aby měl k dispozici data, experty i modely (například předvídatelných následků) odpovídající okolnostem dané pohotovosti.
Například Evropská vesmírná agentura a Společné výzkumné středisko mohou poskytovat kartografické údaje o třetích zemích a odhad škod či aktualizované kartografické údaje týkající se situace po neštěstí (například zemětřesení či povodni), jež může učinit infrastrukturní síť nepoužitelnou pro doručení pomoci.
Zmíněná síť by byla založená na kontaktních místech v každém členském státě, jež by mohla přispět svým dílem k řešení situace.
3.2.1.2 Proud informací mezi jednotlivými asistenčními jednotkami EU a MIC musí být plynulý, bezpečný a nerušený:
- spojení s oblastmi zasaženými katastrofou je obvykle zcela nedostačující, jednak kvůli zničení infrastruktury (běžné i bezdrátové sítě), jednak kvůli zahlcení sítí;
- na druhé straně nelze vyloučit vládní zásahy, jež by se snažily kontrolovat informace unikající ze zasaženého území za hranice státu, podobně jako se kontroluje pohyb asistenčních jednotek.
3.2.1.3 Řešení, které se zcela jasně nabízí, je použít satelitní spojení.
Zkušenosti ukázaly, že:
- je dostatečně nezávislé na zdevastovaném okolí (k vysílání stačí kufřík a dostatečný samostatný zdroj elektrické energie);
- je spolehlivé, pokud jde o případnou kontrolu informací a jejich sledování třetí stranou.
3.2.1.4 Avšak taktéž má omezenou přenosovou kapacitu dat a v určitých případech je zahlceno jinými potřebami či uživateli (mimo jiné sdělovacími prostředky).
Proto je vhodné trvale vyhradit jistá frekvenční pásma satelitního přenosu, aby bylo možné dostatečně zajistit spojení zasažené oblasti či oblastí s MIC a současně mezi jednotlivými oblastmi, kde dochází k zásahu.
3.2.1.5 Pokud jde o pokrytí, mohlo by se uvažovat o nevelké geografické ploše (EU a přilehlé oblasti), ovšem ve skutečnosti by bylo třeba celosvětového pokrytí.
Příklad nedávné tsunami jasně ukazuje, že toto řešení je nedostatečné; bylo by třeba pokrýt nejen spojení s MIC, ale i mezi tak vzdálenými zásahovými oblastmi, jako jsou Maledivy, Srí Lanka, Thajsko a Indonésie.
3.2.1.6 Pro účinnost spojení je tedy nezbytné, aby si EU vybudovala satelitní systém, který by k tomu byl (výhradně) určen a byl bezpečný (neproniknutelný), spolehlivý a měl globální dosah.
Tento systém bude muset zvládat přenos zvuku, dat (faxy, zprávy, ale i snímky s vysokým rozlišením) a videokonferencí.
3.2.1.7 Společné výzkumné středisko, Evropská vesmírná agentura a Komise (generální ředitelství pro informační společnost) mají dostatečnou kapacitu k tomu, aby vyhověly potřebám vyjádřeným správním výborem pro akční plán a potřebám mechanismu, který závisí na generálním ředitelství pověřeným civilní ochranou (generální ředitelství pro životní prostředí).
3.2.2 Nezbytnost minimálních zásahových prostředků
3.2.2.1 Během zásahů asistenčních jednotek:
- zásahové jednotky jsou členskými státy vybaveny prostředky, které jim zajišťují soběstačnost, a komunikačními systémy vhodnými pro danou oblast;
- tyto jednotky jsou koordinovány koordinátorem Evropské unie, který má mimo jiné za úkol: koordinaci jednotek vyslaných členskými zeměmi, zprostředkovávání kontaktu s úřady postižené země, koordinaci s Úřadem OSN pro humanitární záležitosti atd.;
- dosud Unie neposkytovala koordinátorovi prostředky; pouze jistý druh komunikačních prostředků.
EU bude muset zajistit odpovídající prostředky a vybavení, aby koordinátorovi a jeho týmu usnadnila jeho úkol, od komunikačních technologií po stany, jednak proto, aby se usnadnila koordinace s dalšími jednotkami a úřady postižené země, jednak proto, aby byl zajištěn výkon práce koordinátora, která často probíhá v náročných podmínkách;
- zmíněné vybavení, které by mělo nést jasně viditelné symboly EU, poslouží jakožto jednoznačný ukazatel přítomnosti EU a symbol její účasti po boku obyvatel postižené oblasti.
Na území Unie to bude symbolem vnitroúzemní solidarity, mimo ně se tak upevní postavení EU na mezinárodní úrovni.
3.2.2.2 Pokud jde o pomoc členským státům v naléhavých případech:
- v určitých případech členské státy nemohou poskytnout nezbytnou pomoc, buď proto, že ty státy, které mají nezbytné vybavení, je potřebují pro případ očekávané či vyhlášené pohotovosti, anebo protože se používá pouze ve zvláštních situacích, jež neopravňují k jeho získání;
- lesní požáry představují typický příklad prvního případu, kdy jsou státy vybavené vzdušnými prostředky ve stejné situaci ve stejném časovém období a vzhledem k hrozícímu nebezpečí na vlastním území je obyčejně delikátní vyslat takové prostředky do zahraničí.
Mezi středozemními státy Unie vládne velká solidarita a ve velmi vážných situacích se takové prostředky posílají z jedné oblasti do druhé podle potřeby;
- velké záplavy, kdy je zapotřebí velké množství výkonných čerpadel, představují druhý případ, neboť zmíněná čerpadla obvykle netvoří součást vybavení zásahových jednotek ve většině zemí Unie;
- v dalších typech situací, které souvisejí s terorismem nového typu, se rovněž žádají prostředky a vybavení, které umožňují čelit jistým případům, jež nejsou z důvodu své výjimečnosti o nic méně vážné;
- na základě všeho, co zde bylo uvedeno, by Unie měla být schopná zajistit si prostředky a vybavení buď vlastní, nebo takové, jež prostřednictvím smluv umožní podpořit schopnost rychlé reakce členských států.
3.2.3 Centralizace operačních základen
3.2.3.1 Současné uspořádání mechanismu je založeno na poskytování určitých typů zásahových jednotek, prostředků a vyhodnocujících týmů na úrovni EU.
Je to sice pokrok v porovnání s naprostým vakuem existujícím v dané oblasti dříve, ovšem neznamená to, že by situace již byla naprosto uspokojivá.
3.2.3.2 Sama geografická rozloha Unie a rozličná škála rizik, jimž je třeba čelit, vyzývají k úvaze – uvnitř vlastního mechanismu – o podpůrných strukturách na regionální úrovni, kam by byly přednostně umisťovány jisté typy vybavení a prostředků, které by tak byly rychleji k dispozici a byly by lépe uzpůsobeny specifičnosti rizik na regionální úrovni v rámci Unie.
3.2.3.3 Zmíněné prostředky by mohly být sezónní (případ letadel určených k boji s lesními požáry) či stálé.
3.2.3.4 Jinou možností zlepšení by mohlo být přerozdělení prostředků shromážděných sousedícími státy zemím postižené oblasti.
Stejně by bylo možné uvažovat o tom, že by Unie podporovala hromadění prostředků sdílených středně velkými zeměmi nebo zeměmi, jež čelí společnému nebezpečí (záplavy v určitém povodí, zemětřesení atd.).
3.2.4 Vytvoření ústředního technického orgánu, který by byl v pohotovosti 24 h denně
3.2.4.1 Přestože MIC je v pohotovosti 24 hodin denně, v současnosti postrádá zdroje, ať už lidské či technické, stejně jako pohotovostní centra většiny členských států.
Komise se musí zavázat k tomu, že tuto situaci změní.
3.2.4.2 Ovšem současný pohled Komise se omezuje na přidělení jistých prostředků v závislosti na druhu pohotovosti, o jaký se jedná.
Je vhodné položit si otázku, zda je to dostatečně ambiciózní vzhledem k tomu, co si žádá situace.
3.2.4.3 MIC není ze své definice v případě pohotovosti ani střediskem pro rozhodování, ani střediskem pro operativní koordinaci, to se nijak nezpochybňuje.
Pokud však jde o pomoc při přijímání jistých rozhodnutí či plánování pomoci, je třeba vyhnout se improvizování a mít stanoven postup, který se navíc bude lišit podle okolností pohotovosti.
V případě záplavy, sesuvu půdy, zemětřesení či sopečného výbuchu se nepostupuje stejně.
Liší se i prostředky.
3.2.4.4 Proto je nezbytné, aby MIC měl kromě spolehlivějších údajů v případě pohotovosti, za kterýmžto účelem počítá Komise s kontakty se specializovanými organizacemi uvnitř i mimo Unie, předem sestavené plány pomoci, v nichž by se v závislosti na typu naléhavé situace a její závažnosti, zemi, kde nastala, atp. nalezla rychlá a účinná odpověď.
Tady by se mělo bezpochyby počítat s pohotovostními jednotkami, jež jsou k dispozici v každé zemi.
3.2.4.5 Plán, jejž je třeba vytvořit, by měl stanovit, zda by MIC kromě své monitorovací funkce mohl přijmout úlohu koordinátora mezinárodních organizací, organizacích zaměřených na humanitární pomoc, a zejména dobrovolníků, kteří se hlásí při jakémkoli neštěstí.
Koordinace je úloha, kterou musí zastávat organizace, jež disponují všemi informacemi a cennými prostředky k tomu, aby ji vykonávaly.
3.2.5 Výcvik asistenčních jednotek
3.2.5.1 Není pochyb o tom, že členskými státy předem vybrané asistenční jednotky vědí, jak jednat v případě pohotovosti.
Současný výcvikový program má dobré výsledky, pokud jde o schopnost společného zásahu.
Je třeba zvýšit počet kurzů a snažit se poskytovat je i v jiných jazycích než v angličtině, neboť si lze představit zásahy v oblastech kulturně blízkých jiným jazykům, jako například francouzštině či španělštině.
3.2.5.2 Jakmile budou sestaveny plány pro případnou asistenci, bude třeba s nimi seznámit asistenční jednotky, takže je bude třeba zahrnout do výcvikových programů.
3.2.5.3 Pro poskytování těchto nových kurzů by se mělo počítat s využitím nových metod dálkového studia.
4. Zvláštní připomínky k návrhu Komise
4.1 Návrh jde bezpochyby správným směrem, ale lze jej vylepšit, pokud si uvědomíme, že tento mechanismus je především nástrojem pro použití v rámci EU, a tedy v současnosti jedním z nástrojů (abychom netvrdili, že "nástrojem" jediným) solidarity uvnitř EU.
4.2 Unie tedy nesmí šetřit prostředky, pokud chce zabezpečit co nejrychlejší a nejúčinnější reakci na různé typy případů nouze.
Proto je zásadní, aby existovaly předem stanovené zásahové postupy či asistenční plány, které je třeba vyzkoušet v simulovaných situacích a pozměnit je na základě takto získaných zkušeností či zkušeností ze skutečných zásahů.
4.3 Tyto plány se musí opírat o spojení, aktualizované mapy a prostředky náležité k tomu, aby se dosáhlo uspokojivé míry koordinace.
Zmíněné prostředky musí pocházet z vlastních zdrojů Unie.
Evropské zásahové plány budou představovat vzor na mezinárodní scéně, který ještě vylepší obraz a vliv Unie na mezinárodní úrovni.
4.4 Na druhé straně by se mělo dbát pokynů vyhodnocující skupiny a koordinátorů Unie, pokud jde o obnovu postižené oblasti a možné návrhy činností pro období po neštěstí.
4.5 EHSV je toho názoru, že veškerá činnost prováděná v rámci mechanismu Společenství musí být z rozpočtu dostatečně finančně zajištěna, aby se tak zabezpečil nejen dostatečný počet technických sil, ale i prostředků samých, které posílí evropský zásah a jeho viditelnost, především při neštěstích v zahraničí.
V rámci vlastních prostředků je třeba obzvláště zdůraznit otázku dopravy, neboť existence vlastní flotily by umožnila rychlou reakci, jež minimalizuje následky katastrof.
4.6 Pokud se jedná o zásah v třetích zemích, je důležité, aby se zásahy mechanismu považovaly za nedílnou součást zahraniční politiky Unie a aby se jim přiznávala důležitost, již si zaslouží jako důkaz okamžité solidarity Evropské unie se zeměmi zasaženými neštěstím.
5. Závěry
5.1 EHSV podporuje obsah sdělení ke zlepšení mechanismu civilní ochrany Společenství.
Avšak domnívá se, že je možné je v některých konkrétních otázkách vylepšit, a především se domnívá, že některé z našich připomínek jsou plodem hodnocení představitelů organizované občanské společnosti, zastoupených ve Výboru.
5.2 Ze všeho nejdříve by se měl zvolit vhodný právní nástroj, neboť je to nutné k tomu, aby se naplnění navrhovaných opatření stalo závazným.
Domníváme se, že nařízení [9] představuje takový vhodný harmonizační a přinucovací nástroj pro všechny členské státy EU.
5.3 Dále je třeba zdůraznit otázku rozpočtových prostředků určených pro mechanismus, které by měly pokrýt náklady spojené s náborem personálu a nákupem vlastních prostředků.
Také by se navzdory tomu, že sdělení nekonkretizuje finanční pomoc určenou členským státům, mělo v novém návrhu na Fond solidarity [10] počítat se všemi typy přírodních katastrof včetně extrémního sucha.
5.4 Ze zlepšení, která EHSV navrhuje ke zlepšení mechanismu a která jsou obsažena v připomínkách tohoto stanoviska, je třeba zdůraznit:
- vytvoření satelitního komunikačního systému,
- vytvoření asistenčních jednotek vlastních tomuto mechanismu,
- určení osob a jednotek v EU, zvláště pro práci v zahraničí,
- regionalizaci operačních základen a koordinace mezi nimi,
- technický výcvik jednotek, přičemž je třeba mít na zřeteli otázku jazyků.
5.5 EHSV jakožto zástupce organizované občanské společnosti chce veřejně podpořit dobrovolnickou činnost při katastrofách.
Často dlouhodobá a bezplatná práce dobrovolníků je nejen projevem solidarity, ale také nepostradatelnou činností při odstraňování jak materiálních, tak lidských škod v oblastech stižených katastrofami.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
KOM(2005) 402 v konečném znění – 2005/0171 (CNS)
(2006/C 65/10)
Dne 7. října 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 9. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Frank Allen.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 127 hlasy pro, 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Účelem tohoto návrhu je provedení kodifikace nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1].
Nařízení nahradí různé akty, které jsou do něj začleněny [2], zcela zachovává jejich obsah, a omezuje se tak pouze na jejich spojení a zapracování pouze takových formálních změn, které vyžaduje samotná kodifikace.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor považuje za velmi užitečné začlenit všechny texty do jedné směrnice.
V kontextu lidové Evropy přikládá Výbor stejně jako Komise velký význam zjednodušování a vyjasňování práva Společenství, tak aby bylo jasnější a přístupnější řadovým občanům, tedy aby jim poskytlo nové příležitosti a možnosti využít zvláštních práv, která jim náležejí.
2.2 Bylo zajištěno, aby tato kompilace ustanovení neobsahovala žádné změny podstaty a sloužila pouze k prezentaci práva Společenství jasným a transparentním způsobem.
Výbor vyjadřuje svou plnou podporu tomuto cíli a ve světle těchto záruk návrh vítá.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Restrukturalizace a zaměstnanost Předvídání restrukturalizací a doprovodná opatření pro rozvoj zaměstnanosti: úloha Evropské unie
KOM(2005) 120 v konečném znění
(2006/C 65/12)
Dne 28. dubna 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Poradní komise pro průmyslové změny, kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 23. listopadu 2005 (zpravodaj: pan ZÖHRER, spoluzpravodaj: pan SOURY-LAVERGNE).
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 121 hlasy pro, 1 hlasem proti a 9 členů se zdrželo hlasování.
Shrnutí
Evropský hospodářský a sociální výbor vítá obsáhlou mezioborovou iniciativu, kterou Komise vyvinula.
Komise se zde zabývá otázkou, která je stejně tak důležitá pro podniky jako pro zaměstnance.
Změny v průmyslu a schopnost zúčastněných na ně reagovat jsou důležitými faktory k udržení konkurenceschopnosti.
Úspěch ovšem záleží na tom, jak se s důsledky změny vyrovnáme v sociální oblasti.
S analýzou jevu, který Komise popisuje, je Výbor v podstatě srozuměn, uvítal by ovšem podrobnější analýzu.
Restrukturalizace jsou vždy spojovány především ze strany zaměstnanců s obavami z jejich negativních dopadů.
Dobře řízené restrukturalizace ovšem vedou i k novým výzvám a možnostem.
V podstatě záleží na tom, jak se k takové situaci podnik postaví, jak jsou řízeny jednotlivé fáze, jestli spolupracují různí aktéři a jestli pracují ve společném duchu, který umožní využít příležitosti.
Výbor sdílí názor, že odpovědi na otázky v souvislosti s jevem restrukturalizací musí být součástí strategie rozvoje a zaměstnanosti.
Přesnější koordinace uvnitř Komise, spočívající ve vytvoření interní pracovní skupiny, a pravidelný dialog s Evropským parlamentem a Radou jsou vítány.
Výbor v zásadě souhlasí s prioritami, které Komise jmenuje v souvislosti s přezkoumáním strategie zaměstnanosti.
Strategie zaměstnanosti nemůže být přitom zkoumána odděleně od makroekonomických rámcových podmínek a průmyslové politiky.
Co se týče finančních nástrojů, Výbor souhlasí s tím, že budou v posílené míře směřovány na anticipaci a management restrukturalizací.
Co se týče průmyslové politiky, jedná se podle Výboru především o to, aby bylo prohloubeno sektorové zaměření, které umožňuje, aby byly nalezeny přístupy podle potřeb jednotlivých sektorů.
Zlepšení právních předpisů, které platí pro podniky, je významný bod, který ovšem vyžaduje konkrétnější zkoumání a upřesnění.
Technologické iniciativy, a především technologické platformy, považuje Výbor za jednu z nejdůležitějších možností, jak může být situace vylepšena.
Je třeba dbát na to, aby bylo vytvořeno prostředí příznivé pro inovace.
Ohledně politiky konkurenceschopnosti vyvstává otázka, jestli jsou stávající instrumenty dostatečné.
Výbor v souvislosti se státní pomocí zdůrazňuje, že je třeba dbát na to, jak tyto souvisejí s restrukturalizací a přesunem produkce.
Evropské středisko pro sledování změn v Dublinu musí přitom hrát dle názoru Výboru významnou roli.
Obzvláštní pozornost je třeba věnovat budování sektorového sociálního dialogu.
Výbor sdílí názor Komise, že sociální partneři mohou na základě znalostí z oboru mít zvláštní alarmující funkci.
Tento instrument by ovšem neměl být nasazován pouze v krizových situacích.
Ohlášené sdělení o sociální zodpovědnosti podniků očekává Výbor se zájmem.
Výbor principielně vítá vytvoření "Fóra pro restrukturalizace".
Cílem fóra musí být rozvíjení prezentace osvědčených postupů a analýza místních překážek při jejich uplatňování (právní předpisy).
Vedle modernizace a zjednodušení právních předpisů, které jsou již všeobecně obsaženy v lisabonském akčním programu a které Výbor vždy vítal, ohlásila Komise Zelenou knihu k vytvoření pracovního práva.
Právě v kontextu s restrukturalizacemi musí být cílem při vytvoření pracovního práva vyvážený vztah mezi flexibilitou a bezpečností.
Pro podporu mobility v rámci Unie se zdá být jediný uvedený návrh na směrnici o přenositelnosti práv na penzijní připojištění poněkud nedostačující.
Bude nutné zvážit řadu podnětů podporujících mobilitu, např. v oblasti kvalifikace, pracovního trhu, sociálního a daňového práva, včetně odstranění administrativních překážek volného pohybu pracovních sil.
Výbor by uvítal, kdyby sociální partneři pokračovali ve svých pracích k tématu restrukturalizace a konkretizovali je.
Evropské podnikové rady (EPR) mají při restrukturalizacích nezanedbatelnou roli.
Slyšení k přepracování směrnice EPR je třeba zvážit z hlediska restrukturalizací, musí být ovšem projednáno v širším kontextu.
Výbor sdílí přesvědčení Komise, že restrukturalizace nesmí znamenat sociální úpadek a snížení hospodářské podstaty.
Není možné dosáhnout toho, aby negativní důsledky na zaměstnance byly zcela potlačeny.
Opatření, která je nutno přijmout na evropské úrovni, musí tedy obsahovat vedle požadavků uvedených Komisí také takové, které umožní nutnou ochranu zaměstnancům v přechodných fázích.
1. Úvod
1.1 Sociální agenda přijatá dne 9. února 2005, jakož i Sdělení o revizi strategie udržitelného rozvoje [1], stanoví, že Komise vypracuje strategii řízení restrukturalizací založenou na lepším vzájemném působení příslušných evropských politik, větším zapojení sociálních partnerů, větší součinnosti mezi politikami a finančními nástroji a úpravě právních a smluvních rámců.
1.2 Sdělení Komise Restrukturalizace a zaměstnanost [2] předložené dne 31. března 2005 uvádí opatření, která musí Unie rozpracovat nebo posílit, aby se mohl mobilizovat potenciál, který má k dispozici, a to z hlediska jednak horizontálního a jednak odvětvového, přičemž navržená opatření se budou týkat nejrůznějších politik Společenství.
1.3 Jelikož se jedná o sdělení Komise určené široké veřejnosti, uvádí text znovu obecné úvahy, zejména k existenci restrukturalizace ve fázích, s nimiž se mohou setkat všechny podniky potýkající se s potřebou přizpůsobení.
2. Shrnutí dokumentu Komise
2.1 Komise je přesvědčena, že restrukturalizace nesmějí být synonymem sociálních kroků zpět a ztráty ekonomické podstaty.
Mohou být naopak zárukou ekonomického a sociálního pokroku, avšak pod podmínkou, že jsou správně předvídány, že je podniky mohou rychle a účinně řídit a že opatření orgánů veřejné moci pomohou zajistit, aby proběhly za řádných podmínek.
2.2 Restrukturalizace podniků jsou zároveň často spojeny s náklady, které mohou být velmi vysoké nejen pro dotyčné pracovníky, ale také pro místní a regionální ekonomiku.
Udržení sociální soudržnosti, kterou se vyznačuje evropský sociální model, vyžaduje vytvoření doprovodných politik, jejichž cílem by bylo snížit sociální náklady na nejnižší míru a podporovat vyhledávání alternativních zdrojů pracovních míst a příjmů.
2.3 Proto odpovědi, které mají být dány na úrovni Společenství, musejí klást důraz na čtyři požadavky:
- Požadavek soudržnosti mezi dotyčnými politikami, aby růst a restrukturalizace, které s sebou nese, nezpůsobily znehodnocení lidského kapitálu.
- Požadavek dlouhodobého výhledu, který musí zahrnovat různé politiky Společenství.
Zúčastněné subjekty jak z ekonomické, tak sociální oblasti potřebují předvídatelnost, aby mohly jednat.
- Požadavek účasti všech dotyčných zúčastněných stran a v první řadě sociálních partnerů.
- Zohlednění územního rozměru, neboť předvídání změny je nejúčinnější na místní úrovni.
Z tohoto hlediska musí hrát regionální politika a politika soudržnosti Evropské unie úlohu katalyzátoru.
2.4 Sdělení uvádí opatření, která mají být rozpracována nebo posílena v souvislosti s různými prostředky, které může Unie po této stránce zároveň mobilizovat z hlediska horizontálního i odvětvového.
Během provádění těchto opatření je nezbytné co nejvíce omezit náklady, které ponesou podniky, a přitom zajistit zlepšení předvídání a řízení restrukturalizací.
2.5 Konkrétně se v příloze 1 sdělení navrhuje 12 opatření, mezi nimi zejména:
- přezkoumání evropské strategie zaměstnanosti,
- reforma finančních nástrojů a vytvoření fondu pro úpravu růstu,
- vytvoření fóra "Restrukturalizace",
- posílené monitorování na úrovni odvětví, jež jsou v krátké době nejvíce vystavena restrukturalizacím
3. Obecné poznámky
3.1 Výbor souhlasí s široce pojatým přístupem napříč různými politikami, který Komise zvolila.
Komise tím otevírá otázku důležitou pro podniky i zaměstnance.
Výbor se k tomuto tématu vyjádřil již v několika stanoviscích.
Průmyslové změny a schopnost zainteresovaných stran se jim přizpůsobit jsou pokládány za hlavní faktory zachování konkurenceschopnosti.
Úspěch však závisí na překonání sociálních dopadů průmyslových změn.
3.2 Jelikož se Komise ve svém sdělení zmiňuje o restrukturalizacích, vyvstává samozřejmě i otázka definice tohoto pojmu.
EHSV rozlišoval v různých stanoviscích mezi "průmyslovými změnami" jako nepřetržitým procesem rozvoje určitého podniku popř. odvětví a mezi "restrukturalizacemi" jako zvláštní formou průmyslových změn – zpravidla bezprostředně nastalým procesem (často nuceného) přizpůsobení se podmínkám ekonomického prostředí usilujícím o znovuzískání konkurenceschopnosti.
3.2.1 Ačkoli Komise z důvodu snazšího pochopení nedělá rozdíl mezi oběma pojmy, Výbor doporučuje podrobnější vnímání této problematiky.
Klíčem k řízení změn je bezpochyby předvídání a proaktivní řešení změn.
Restrukturalizace v průmyslu jsou přece v globálním prostředí rostoucí a diferencovanou výzvou.
Obojí vyžaduje odlišné způsoby přístupu a různá opatření.
3.2.2 Podpora změn nemůže být sama o sobě cílem.
Jasně definovaná dlouhodobá a do budoucnosti orientovaná průmyslová politika může mít pozitivní vliv na tyto změny a ovlivnit důsledky tak, aby z toho vznikly nové příležitosti.
Z tohoto hlediska bude Výbor zkoumat nové sdělení Komise "Nová průmyslová politika" (KOM (2005)...).
3.3 Výbor v zásadě souhlasí s analýzou jevu, kterou Komise popisuje.
Komise uvádí čtyři hlavní důvody pro restrukturalizace:
- Vývoj evropského vnitřního tru a mezinárodní otevření národních hospodářství
- Technologická inovace
- Vývoj řídícího rámce
- Změny ve spotřebitelské poptávce
3.3.1 Tím se Komise ve své analýze omezuje na všeobecně známé všeobecné faktory.
Rozhodující je také, jestli jsou restrukturalizace dlouhodobě plánovány, aby mohlo být zabráněno určitým vývojovým tendencím, nebo jestli nastávají krátkodobě z důvodu vnějších tlaků příp. chyb v managementu.
Příkladem pro to je vývoj poměru tržního potenciálu a výrobních kapacit: nebude-li to zohledněno, vzniknou nadměrné kapacity, které budou dříve či později důvodem pro restrukturalizace.
Výbor by uvítal podrobnější analýzu, neboť z těchto situací vyplývají i rozdílné metody řešení.
3.3.2 Restrukturalizace jsou vždy spojovány především ze strany zaměstnanců s obavami z jejich negativních dopadů.
Dobře řízené restrukturalizace ovšem vedou i k novým výzvám a možnostem.
Existuje řada příkladů úspěšných a méně úspěšných restrukturalizací.
V podstatě záleží na tom, jak se podnik k takové situaci postaví, jak jsou řízeny jednotlivé fáze, jestli spolupracují různí aktéři a jestli pracují ve společném duchu, který umožní využití možností.
3.4 Sdělení navrhuje málo konkrétních opatření, některá pouze oznamuje.
Výbor si uvědomuje, že Komise nemůže za současného stavu učinit o mnoho více.
Považuje nicméně sdělení za dobrý základ pro rozvoj politiky Společenství na toto téma, jež vyžaduje koordinaci zainteresovaných generálních ředitelství a členských států.
4. Zvláštní poznámky
4.1 Výbor sdílí názor, že odpovědi na otázku restrukturalizací musí být součástí strategie pro růst a zaměstnanost.
Řízení změny může významným způsobem přispět k dosažení cílů Lisabonské strategie.
4.1.1 V této souvislosti se EU musí ptát, jak může přispět k opatřením přijatým na místní, regionální a národní úrovni.
Může sehrát klíčovou úlohu rozvinutím diskuse v členských státech a přispěním k podpoře informovanosti o tomto tématu.
Může také využít všech nástrojů, jimiž disponuje, k předvídání změn a doplnění transformací.
4.2 Mobilizace horizontálních opatření Společenství
4.2.1 Vítaná je zejména přísnější koordinace v rámci Komise vytvořením interní pracovní skupiny, jakož i pravidelný dialog s Evropským parlamentem a Radou.
Zapojení všech zainteresovaných generálních ředitelství může přispět k rozvoji synergie mezi různými výkonnými útvary, jejichž společným cílem je předvídat a řídit změny.
Z pohledu Výboru však musí být zaručeno, že se interní pracovní skupina bude soustředit na koordinaci a že v Komisi zůstanou v platnosti jasné kompetence vzhledem k legislativě a realizaci opatření Společenství.
4.2.2 U přezkoumání strategie zaměstnanosti Výbor v zásadě souhlasí s prioritami stanovenými Komisí.
Zvláštní pozornost je v této souvislosti nutno věnovat odborné přípravě, celoživotnímu vzdělávání a kvalitě organizace práce včetně kvalitního řízení lidských zdrojů.
Strategie zaměstnanosti musí zohledňovat makroekonomický kontext a průmyslovou politiku.
Koordinace ekonomických politik s průmyslovou politikou a strategií zaměstnanosti by umožnilo lepší řízení změn.
Stabilní, předvídatelné a vzájemně sladěné makroekonomické rámcové podmínky v Evropě jsou zásadním podkladem pro úspěšné řízení restrukturalizačních opatření.
Místní podmínky, za kterých restrukturalizace nastávají, jsou určující a musí být integrovány do globální politiky.
4.2.3 Co se týče přezkoumání finančních nástrojů, Výbor souhlasí s tím, aby tyto nástroje byly zaměřeny více na předvídání a řízení restrukturalizací a zdůrazňuje, že je nutno zachovat obecné cíle stávajících fondů.
4.2.4 Finanční nástroje navrhované Komisí pod názvem "schopnost pomoci Společenství v naléhavých případech" byly zatím Radou spíše skepticky ohodnoceny.
Přesto by podle EHSV neměla zůstat stranou základní diskuse o možnostech finanční pomoci s cílem usnadnit přechody v případě neočekávaných událostí, jež mají silné dopady na úrovni odvětví či regionů nebo sociální dopady.
EHSV podporuje Komisi při její snaze takový nástroj vytvořit.
4.2.5 K průmyslové politice se Výbor vyjádřil již ve svém stanovisku z prosince [3].
Z pohledu Výboru jde především o prohloubení odvětvového přístupu, jenž umožní nalezení na míru šitých přístupů pro jednotlivá odvětví.
Při tom by se neměly pojmout pouze ty oblasti ekonomiky, které jsou v krizi, nýbrž analyzovat by se mělo pokud možno co nejvíce odvětví, která jsou pro Evropu důležitá, aby bylo možné včas zabránit změnám a proaktivně je řešit.
Hlavní úlohu při tom musí hrát sociální dialog.
Vylepšení předpisového rámce vztahujícího se na podniky je sice důležité, vyžaduje však konkrétnější posouzení a upřesnění.
To by mělo vést k úlevám pro podniky, aniž by tím byly oslabeny sociální a ekologické standardy.
4.2.6 Výbor považuje za jednu z nejdůležitějších cest ke zlepšení situace technologické iniciativy, především technologické platformy.
Technologické inovace představují způsob, jak rozhýbat zdánlivě strnulé fáze, a to především v otázce energie, emisí odpadů nebo recyklace výrobků.
Tyto inovace by takto umožnily technologický vývoj, jenž by příslušným průmyslovým odvětvím vrátil jejich konkurenceschopnost.
4.2.6.1 Při tom je rovněž třeba dbát na to, aby se vytvořilo prostředí příznivé pro inovace.
Daňové pobídky a ochrana duševního vlastnictví jsou pro to zásadními podmínkami.
Při řízení restrukturalizací by se také měla zohlednit i potřeba reorganizací a sociální inovace.
4.2.7 Vzhledem k politice hospodářské soutěže vyvstává otázka, zda jsou momentálně dostupné instrumenty dostačující.
Klíčovou úlohu hraje čím dál více faktorů konkurenceschopnosti, jež nejsou řešeny v rámci politiky hospodářské soutěže; jedná se například o zdanění podniků.
Pokud se jedná o státní pomoci, jsme ještě daleko od vyhlášení reformy, jež by přesměrovala tyto pomoci do oblastí, jež nejvíce přispívají k růstu a zaměstnanosti.
V této souvislosti Výbor zdůrazňuje, že je třeba věnovat více pozornosti vztahu mezi státní pomocí, restrukturalizacemi a přesuny výroby.
Pravidla pro státní pomoc nesmí i nadále být diskriminující a sociální soudržnost musí být i nadále podporována.
V této souvislosti poukazuje Výbor na to, že musí být věnována obzvláštní pozornost praktickým postupům mimo Evropskou unii.
4.2.8 K zahraniční politice se Výbor vyjadřoval již v několika stanoviscích.
4.2.9 Evropské středisko pro sledování změn v Dublinu musí podle názoru Výboru převzít hlavní roli při vývoji nezbytných analytických nástrojů kontroly restrukturalizací.
Poradní komise pro průmyslovou změnu by měla nadále prohloubit spolupráci se střediskem pro sledování změn.
4.3 Posílení partnerství pro změnu
4.3.1 Je třeba brát zvláštní zřetel na posílení sociálního dialogu na úrovni odvětví.
Výbor sdílí názor Komise, že sociální partneři mohou díky své znalosti odvětví vykonávat zvláštní varovací funkci.
Po tomto nástroji by se však nemělo sahat jen v krizových situacích, ale vždy, když to sociální partneři považují za nutné, a nejen tehdy, když vidí "znepokojující vývoj".
To by více odpovídalo požadavkům na předvídání restrukturalizací a zajištění doprovodných opatření.
4.3.2 Výbor se zájmem očekává avizované sdělení Komise o sociální odpovědnosti podniků, které se bude týkat zejména pozitivních iniciativ, s nimiž přicházejí podniky spolu se zúčastněnými stranami v případě restrukturalizace.
Jde přeci o podporu a zveřejnění nejenom dalšího rozvoje právních základů, ale i dalších příkladů dobré praxe v řízení změn.
Výbor poukazuje především na to, že zohledněny musí být i ty zainteresované strany, které jsou restrukturalizacemi jednotlivých podniků ovlivněné nepřímo (např. subdodavatelské podniky, poskytovatelé služeb atd.).
Kromě toho se Výbor k sociální odpovědnosti podniků vyjádřil již ve svém dřívějším stanovisku.
4.3.3 Výbor principielně vítá zřízení fóra "Restrukturalizace".
Jeho cílem musí být rozvíjení prezentace osvědčených postupů a analyzovat místní překážky (právní předpisy) jejich transpozice.
Pro posouzení výsledků je ovšem příliš brzy.
Výbor je ale připraven přispět svými kompetencemi fóru a spolupracovat na tom, aby byla vytvořena přidaná hodnota pro evropskou politiku.
Základním předpokladem pro to je pracovní způsob, který nevytváří žádnou novou byrokracii a soustředí se na ty otázky, které dosud nebyly projednány v dostatečném měřítku.
Organizacím občanské společnosti, kterých se to týká, musí být umožněno podílet se na této činnosti.
4.4 Úprava předpisového a smluvního rámce
4.4.1 Kromě modernizace a zjednodušení právních předpisů obecně stanovených již v Lisabonském akčním programu, které Výbor vždy vítal, oznamuje Komise sepsání Zelené knihy o vývoji pracovního práva.
Právě v kontextu restrukturalizace musí být cílem vývoje pracovního práva vyvážený vztah mezi pružností a zabezpečením.
4.4.2 Co do podpory mobility v rámci Unie se návrh směrnice o zlepšení přenositelnosti práv na penzijní připojištění, který je jediným návrhem, zdá poněkud skrovný.
Mobilita pracovníků v souvislosti s restrukturalizací je podstatně mnohovrstevnější téma.
Přeshraniční mobilita je pouze částečným aspektem.
Pracovníci se musejí umět přizpůsobit novým podmínkám, které byly vytvořeny na základě restrukturalizací.
V nejzazším případě to pro ně znamená novou pracovní orientaci nebo hledání nového pracovního místa.
Proto by mělo být zjištěno, jaká opatření musejí být přijata na úrovni Společenství, národní nebo regionální, aby byl těmto pracovníkům přechod ulehčen.
Bude se muset uvažovat spíše o balíčku pobídek, jejichž cílem bude usnadnit mobilitu,např. v oblasti kvalifikace, pracovního trhu, sociálního a daňového práva, včetně odstranění administrativních překážek volného pohybu pracovních sil.
4.5 Druhá fáze konzultací s evropskými sociálními partnery o restrukturalizacích podniků a evropských radách zaměstnanců
4.5.1 Komise zde ve sdělení určeném široké veřejnosti poprvé zahájila konzultace se sociálními partnery o dvou rozdílných tématech.
Tato cesta se neobejde beze sporů a zbývá ověřit, zda byl zvolen správný postup pro konzultace se sociálními partnery.
4.5.2 Nezávisle na těchto formalitách by Výbor uvítal, kdyby sociální partneři pokračovali v práci na tématu restrukturalizací a zkonkretizovali ji.
4.5.3 Evropské rady zaměstnanců hrají při restrukturalizacích podniků ne právě nevýznamnou roli.
Na konzultace o revizi směrnice o evropských radách zaměstnanců je proto třeba pohlížet s ohledem na restrukturalizace, musí však být pojednány v širším kontextu.
Právo zaměstnanců na informace a konzultace zakotvené ve směrnici o evropských radách zaměstnanců není omezeno pouze na restrukturalizace.
4.6 Závěry Komise
4.6.1 Výbor sdílí přesvědčení Komise, že restrukturalizace nesmí znamenat sociální úpadek a snížení hospodářské podstaty.
Restrukturalizace mohou významně přispět k hospodářskému a sociálnímu rozvoji.
Jak Komise správně poznamenává, je velmi důležité, za jakých podmínek k restrukturalizacím dochází.
4.6.2 I přesto není možné dosáhnout toho, aby negativní důsledky na zaměstnance byly zcela potlačeny.
Opatření, která je nutno přijmout na evropské úrovni, musí tedy obsahovat vedle požadavků uvedených Komisí také takové, které umožní nutnou ochranu zaměstnancům v přechodných fázích.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Rady, kterým se v rámci obecného programu "Bezpečnost a ochrana svobod" stanoví specifický program "Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků" na roky 2007 – 2013
KOM(2005) 124 v konečném znění – 2005/0034 (CNS)
(2006/C 65/13)
Dne 25. července 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 14. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Cabra de Luna.
Na. 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 126 hlasy pro, hlasy proti, 10 členů se zdrželo hlasování:
1. Úvod
1.1 Komise předložila Radě a Evropskému parlamentu svůj návrh rozhodnutí Rady, kterým se stanoví obecný program "Bezpečnost a ochrana svobod", obsahující dva nástroje: specifický program "Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků" a druhý specifický program "Předcházení trestné činnosti a boj proti ní", oba na roky 2007 – 2013.
Rámcový program odpovídá záměru Komise podpořit rozvoj prostoru svobody, bezpečnosti a práva v rámci finančních výhledů na rok 2007 jeho rozšířením i na občanství, čímž má být tradiční pojem spravedlnosti a vnitřních věcí (SVV) zasazen do širšího kontextu, což odpovídá novému přístupu OSN k bezpečnosti lidstva, který obsahuje "širší, komplexnější pojem bezpečnosti" [1].
Tato inovace je velmi zajímavá, neboť představuje významný krok směrem k vytvoření takového pojmu bezpečnosti, který by byl sdílen všemi sociálními subjekty.
Přidaná hodnota tohoto rámcového programu vyplývá z jeho evropského rozměru, který umožňuje dosáhnout synergie mezi opatřeními prováděnými na evropské a vnitrostátní úrovni.
1.2 Komise trvá na tom, že občanství, svoboda, bezpečnost a právo musí být v Evropě rozvíjeny souběžně a se stejnou intenzitou, při rovnováze mezi zásadami demokracie a dodržování lidských práv, základních svobod a právního státu.
Unie postupně zvyšuje svoji aktivitu v této oblasti: počínaje Vídeňským akčním plánem [2] a směry stanovenými Evropskou radou z Tampere z roku 1999 Unie reaguje legislativními opatřeními a programy finanční podpory.
Kromě toho byly tyto směry vyjasněny ve Smlouvě o Evropské unii a v tzv. Haagském programu, přijatém Evropskou radou v listopadu 2004.
Výrazné prvky přístupu Unie k boji proti terorismu představují rovněž společná evropská bezpečnostní a obranná politika a Akční plán EU pro boj proti terorismu.
1.3 Pro zajištění svobod v souvislosti s politikami, které byly Evropskou unií navrhovány a schvalovány, je však třeba, aby se do těchto oblastí více zapojil také Evropský parlament a Soudní dvůr.
1.4 Zaměření Unie na rozvoj prostoru svobody, bezpečnosti a práva však bylo dosud soustředěno převážně na legislativní činnost při poměrně skromném financování. Úsilí Unie se proto nyní musí soustředit na prováděcí aspekty, zejména v oblasti boje proti terorismu, obzvláště zákeřné formě trestné činnosti, která vyžaduje naléhavá opatření [3].
1.5 Terorismus jako určitá forma trestné činnosti představuje jednu z největších hrozeb, před kterými dnes občané stojí.
Rámcový program vychází z předpokladu, že trestné činy ohrožují jak individuální svobody a práva, tak i demokratickou společnost a právní stát; proto je svoboda možná pouze v rámci bezpečnosti a právních záruk.
Veřejné orgány a občanská společnost musí disponovat prostředky k tomu, aby udržely tempo s rostoucí sofistikovaností teroristů a zločinců, kteří působí organizovaně a v mezinárodním měřítku; tímto způsobem bude možné spolufinancovat dvojstranné a vnitrostátní projekty zaměřené na podporu inovací a používat nabytých zkušeností na nadnárodní či evropské úrovni.
1.6 Organizovaný zločin představuje pro EU významnou hrozbu.
Podle Europolu je přibližně polovina všech skupin organizovaného zločinu v Unii složena z občanů členských států, z nichž mnozí mají kontakty s třetími zeměmi spojenými s různými formami trestné činnosti, jako je obchodování s drogami, nelegální přistěhovalectví a obchodování s lidmi, finanční kriminalita, pašování a různé formy majetkové kriminality.
1.7 Boj proti terorismu a organizovanému zločinu nesmí ohrožovat osobní svobody a právní stát, ale naopak je musí chránit.
Demokratické zřízení, vývoj pojmu osobních svobod a presumpce neviny musí nadále platit a nesmí být zpochybňovány politikami boje proti terorismu a organizovanému zločinu.
1.8 Skutečnost, že nadnárodní spolupráce mezi těmito skupinami roste, je důvodem ke znepokojení nejen proto, že tím vzniká pro zločince více příležitostí, ale také proto, že se tím ztěžuje práce policie a spravedlnosti.
Není možné bojovat proti nadnárodnímu zločinu, nemohou-li policejní složky jednat za hranicemi svých zemí.
Skupiny organizovaného zločinu těží z této slabosti tím, že jejich členové žijí v jednom státě a vyvíjejí svou činnost v jiném.
Volný pohyb osob, zboží, kapitálu a služeb je v mnoha směrech přínosný, ale skupiny organizovaného zločinu vědí, jak těžit z těchto svobod a z pružnosti právního prostoru, který je k potlačování jejich aktivit nedostatečně vybaven.
1.9 Podle Europolu v současné době na území Unie aktivně působí cca 3000 skupin organizovaného zločinu s přibližně 30 tisíci identifikovanými členy.
Tyto údaje, vycházející z informací členských států, jsou však jen ilustrativní, a skutečná čísla jsou mnohem vyšší.
Velikost, struktura, organizace a další charakteristiky těchto skupin se liší jak uvnitř členských států, tak i mezi nimi.
Skupiny organizovaného zločinu v EU jsou zapojeny do všech druhů trestné činnosti, zejména do obchodování s drogami, nelegálního přistěhovalectví, obchodování s lidmi, pašování, odcizování uměleckých předmětů z muzeí a kostelů, podvodů a finanční kriminality.
1.10 EHSV již dříve uvedl své názory na toto téma, a sice ve svém stanovisku [4] k pracovnímu dokumentu Komise "Vztah mezi zajištěním vnitřní bezpečnosti a dodržováním mezinárodních závazků a nástrojů ochrany" [5].
Závěry Výboru byly následující:
a) Výbor, jenž plně podporuje koordinovanou činnost proti terorismu na úrovni Společenství a vyzdvihuje metodu otevřené koordinace doporučenou Komisí, nicméně vyzývá k velké opatrnosti a hluboké reflexi ohledně metod preventivního potírání a represe, nezávisle na hlubokých a oprávněných emocích, které vyvolaly strašné atentáty v USA 11. září 2001 a ostatní teroristické akce provedené v několika evropských zemích a jinde ve světě,
b) Výbor potvrzuje prioritu dodržování lidských práv a mezinárodních nástrojů ochrany v porovnání s jakýmikoli jinými aspekty, avšak je si vědom, že je třeba zlepšit společnou politiku vnitřní bezpečnosti a boje proti terorismu, aniž by byly zpochybňovány tyto zásady a tato politická a humanistická etika, přičemž je třeba zaručit skutečnou ochranu osob a majetku.
Proto je třeba usilovat o rovnováhu mezi různými požadavky souvisejícími s ochranou práv a svobod.
2. Shrnutí dokumentu Komise
Zkvalitnit řízení bezpečnostních rizik, která dopadají na občany Unie, zajištěním jejich práv a svobod těmito prostředky:
1) prosazováním a rozvíjením koordinace, spolupráce a vzájemného porozumění mezi donucovacími orgány, vnitrostátními orgány a jinými příslušnými orgány,
2) posilováním, podporou a rozvíjením horizontálních metod a nástrojů, které jsou nezbytné ke strategickému boji proti terorismu a trestné činnosti, například spolupráce veřejného a soukromého sektoru, kodexy chování a správné postupy, statistické srovnávání a techniky odhalování zločinu,
3) výměnou informací, znalostí a norem na ochranu životně důležité infrastruktury a pro zvládání následků terorismu a zločinu, pokud jde o civilní ochranu a ochranu obětí terorismu a svědků.
2.1 Navrhované druhy činností
- evropské projekty vypracované a řízené Komisí, mezi jinými koordinační mechanismy a sítě, analytická opatření včetně studií a činností pro nalezení řešení spolu se specifickými politikami, odbornou přípravou a výměnou zaměstnanců;
- nadnárodní projekty vypracované a řízené minimálně dvěma členskými státy (nebo jedním členským státem a jednou kandidátskou zemí);
- vnitrostátní projekty v rámci členských států;
- dotace pro nevládní organizace vykonávající úkoly s evropským rozměrem.
2.2 Zvláštní podporu obdrží
- činnosti operační spolupráce a koordinace (posilování sítí – vazeb a vztahů, důvěry a vzájemného porozumění, výměny a šíření informací, zkušeností a správných postupů);
- analytické činnosti, monitorování a hodnocení;
- rozvoj a předávání technologií a metodologie;
- školení a výměna zaměstnanců a odborníků;
- informační a distribuční činnosti.
2.3 Dodržování zásad subsidiarity a proporcionality
Co se týče zásady subsidiarity, rámcový program nezasahuje do oblastí, které jsou pokryty programy vytvořenými vnitrostátními orgány každého členského státu, ale zaměřuje se na oblasti, ve kterých je možné vytvořit přidanou hodnotu na evropské úrovni.
V tomto smyslu doplňuje vnitrostátní programy a dosahuje maximální synergie dvoustranných a mnohostranných opatření.
Co se týče zásady proporcionality, byla opatření vymezena co možná nejobecněji a administrativní a finanční požadavky, které týkají jejich provádění, jsou co možná nejjednodušší.
2.4 Zjednodušení a racionalizace
Rámcový program má za cíl zjednodušit právní formu a řízení navrhovaných nástrojů racionalizací financování, zvýšením pružnosti při označování priorit činnosti a zvýšením průhlednosti.
Možní příjemci budou moci předkládat žádosti prostřednictvím standardizovaného systému.
2.5 Přidělení rozpočtových prostředků
Navrhovaný rozpočet rámcového programu činí celkem 735 mil. eur, z čehož bude 137,4 mil. eur na nástroj "Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků" a 597,6 mil. eur na nástroj "Předcházení trestné činnosti a boj proti ní".
2.6 Typy zásahů a způsoby provádění
- dotace na základě výzev k předkládání návrhů;
- veřejné zakázky na poskytování služeb.
3. Obecné poznámky – dimenze ohrožení blaha občanů EU trestnou činností a terorismem
3.1 Podle Europolu skupiny organizovaného zločinu zneužívají politické a hospodářské nestability zemí vně Unie k usnadnění své protizákonné činnosti, zejména v zemích původu a zemích tranzitních.
Lidé se mohou do trestné činnosti zapojovat, ať již aktivně, nebo pasivně, prostřednictvím korupce nebo na základě příslibu lepší budoucnosti.
Tento růst trestné činnosti bude sloužit k udržování některých strukturálních nedostatků, které v první řadě přinášely příležitosti k trestné činnosti, tím, že bude zpomalovat zavádění demokratických nebo hospodářských reforem.
3.2 Terorismus představuje přímý útok na lidskou důstojnost a nejzákladnější zásady mezinárodního práva; je hrozbou pro všechny státy a národy; může se objevovat kdykoli a kdekoli a bezprostředně útočí na základní hodnoty společností, ze kterých je vytvořena Evropská unie a jiné mezinárodní organizace [6]: právní stát, osobní bezpečnost, úcta a tolerance.
Teroristické činy jsou zločiny proti lidskosti, demokracii a lidským právům; plodí nenávist a strach a živí nesváry mezi náboženskými, ideologickými a etnickými skupinami.
3.3 Tento jev postihuje lidi na celém světě již po několik desetiletí, neboť města z každého kontinentu nesou stopy útoků rozdílné síly se stejným cílem – zabíjet obyvatele nebo jim působit co nejtěžší zranění, ničit majetek a infrastrukturu, podlamovat prosperitu firem a ekonomik, zastrašovat obyvatelstvo nebo skupiny osob a vynucovat si určité jednání vlád a mezinárodních organizací.
3.4 Zničením Světového obchodního střediska v New Yorku dne 11. září 2001 vyvrcholil nový druh globálního terorismu, který započal dřívějším pokusem o zničení "dvojčat" v roce 1993.
Terorismus, kterému dnes čelíme, je bezprecedentní co do rozsahu, schopnosti vyprovokovat vážný konflikt [7] a odhodlanosti používat prostředky hromadného a necíleného zabíjení civilního obyvatelstva..
Civilní letectví, životně důležitá infrastruktura a počítačové systémy, na kterých závisí většina procesů, které našim životům propůjčují normálnost a modernost, jsou snadnými cíli teroristických skupin, vedených naprostým odhodláním způsobit našim společnostem co možná největší škody útokem na jejich nejzranitelnější součást – obyčejné lidi.
3.5 Evropa utrpěla vážné teroristické útoky, včetně posledního projevu vlny globálního teroru v Londýně dne 21. července 2005.
Existuje reálná a neustálá možnost dalších útoků.
Proto musíme být připraveni: za prvé k tomu, abychom těmto útokům předcházeli, a za druhé, abychom zvládali následky – v jakékoli formě – těch útoků, kterým nejsme schopni zabránit.
Čím dál více si zvykáme na bombové útoky způsobující desítky či stovky úmrtí a chaos v městských centrech; teroristické skupiny zodpovědné za tyto útoky však mají odhodlání, trpělivost a prostředky potřebné k provedení útoků ve velkém měřítku, například ke zničení civilního letadla nebo k odpálení chemických, biologických či "špinavých" bomb v hustě osídlených oblastech.
3.6 To není důvodem ke zpochybnění integrity právního státu a ústavních záruk, vztahujících se na všechny.
Veřejné orgány, které nepřetržitě podléhají dozoru a právním sankcím, nesmějí žádným způsobem překročit svá práva při prevenci a potlačování terorismu.
3.7 Opatření sociální a hospodářské politiky mohou napomoci ke zmírnění vyloučení a resentimentu souvisejícího s důsledky rychlých společenských a hospodářských změn, z nichž teroristé často těží.
Za tím účelem je zapotřebí:
- přijímat takové dlouhodobé obchodní, dotační a investiční politiky, které by napomáhaly integraci marginalizovaných skupin a zvyšovaly jejich účast;
- vyvíjet nové úsilí ohledně snižování strukturálně-sociální nerovnosti, které by vedlo k odstraňování diskriminace některých skupin;
- zavádět programy zaměřené na podporu vzdělávání dětí a žen, zaměstnanosti a zastoupení sociálně vyloučených;
- splnit Rozvojové cíle tisíciletí do roku 2015.
3.8 Předcházení teroristickým útokům hraje klíčovou úlohu v politikách EU v prostoru svobody, bezpečnosti a práva; podle šetření Eurobarometru se terorismu obává osm z deseti Evropanů a 83 % obyvatel Unie věří v přidanou hodnotu činnosti EU v boji proti terorismu, a tudíž ji také vyžaduje.
Klíčovým dokumentem protiteroristické strategie Evropské unie je Akční plán EU pro boj proti terorismu [8]. Ten obsahuje následující hlavní oblasti činnosti:
1. prohloubení mezinárodního konsensu a zvýšení mezinárodního úsilí v boji proti terorismu;
2. zaměření akcí v oblasti vnějších vztahů EU na třetí země vyžadující zkvalitnění jejich schopnosti boje proti terorismu nebo jejich odhodlání k tomuto boji;
3. zaměření na faktory přispívající k podpoře terorismu a náborům do teroristických skupin;
4. omezení přístupu teroristů k finančním a dalším ekonomickým zdrojům;
5. maximalizování schopnosti orgánů EU a členských států odhalovat, vyšetřovat a soudně stíhat teroristy a předcházet teroristickým útokům;
6. ochranu bezpečnosti mezinárodní dopravy a zajištění účinných systémů hraničních kontrol;
7. zvýšení schopnosti EU a členských států při zvládání následků teroristických útoků.
3.9 Jelikož je terorismus globálním jevem, musí být reakce na něj rovněž globální a v tomto smyslu je nutná nejen mezinárodní spolupráce mezi státy, mezinárodními organizacemi a institucemi, ale také zapojení všech složek společnosti: organizované občanské společnosti (včetně hospodářských a sociálních subjektů a organizací obecného zájmu či organizací vyvíjejících různé činnosti), všech druhů státních institucí a široké veřejnosti.
V obecném rámci bezpečnosti a ochrany svobod by měl být odstartován proces politického a občanského dialogu.
3.10 Za tímto účelem je organizovaná občanská společnost schopna a povinna hrát ústřední roli v jednotné reakci vůči terorismu.
Skutečnost, že je postavena na aktivním občanství, dává organizované občanské společnosti pružnější, kreativnější a širší pozici, z níž může vyvíjet preventivní opatření účinněji než administrativní orgány.
Organizovaná občanská společnost může napomáhat šíření znalostí a porozumění, a to jak horizontálně, tak i zdola směrem vzhůru, neboť tyto prvky jsou nezbytně nutné pro budování inkluzivních společností, umožňujících účast všech lidí prostřednictvím občanské spolupráce, hospodářské činnosti a vzdělání.
Kromě toho by měly příslušné veřejné orgány brát v úvahu návrhy organizované občanské společnosti týkající se potřeby rovnováhy mezi bezpečnostními opatřeními a opatřeními na zajištění svobod.
3.11 Nestátní subjekty všeho druhu – hospodářská a sociální hnutí a subjekty, média, různé zájmové organizace, akademická obec, náboženští vůdci, svět umění a kultury, světové veřejné mínění – ti všichni musí v této oblasti sehrát aktivnější úlohu.
3.12 Dynamická občanská společnost se může chopit strategické úlohy při ochraně místních komunit tím, že bude čelit extrémistickým ideologiím a řešit otázky politického násilí.
Občanská společnost představuje otevřený prostor, v němž mohou občané určovat svůj vlastní osud; je formou odporu a protestu, zdrojem informací, veřejné debaty a společenské reflexe, jakož i mechanismem zprostředkování, smiřování a tvorby kompromisů.
Občanská společnost vytváří platformu pro různé společenské skupiny a kauzy, poskytuje menšinám a odpůrcům možnost projevu a díky své rozmanitosti podporuje kulturu tolerance a pluralismu.
Občanská společnost zahrnuje radikály i umírněné, ty, jež jsou zapojeni do systému, ty, kteří jsou na jeho okrajích, odpůrce, i vyjednavače.
3.13 Občanská společnost může sehrát klíčovou úlohu při budování nového přístupu ke koordinované celosvětové akci, které dosud brání jednostranné postoje i aktuální mezinárodněpolitické neshody.
Při prosazování globálních témat, jako je rovnost žen a mužů, mír a lidská práva, boj proti AIDS, životní prostředí, spravedlivý obchod, hnutí za globální spravedlnost apod., vytvořili různí zástupci občanské společnosti v posledních desetiletích dynamická mezinárodní partnerství, zahrnující lidi a skupiny z celého světa.
3.14 Podle čím dál více rozšířeného přesvědčení v boji proti terorismu nedosahuje činnost států dostatečných výsledků, nejde-li ruku v ruce s aktivním závazkem občanské společnosti a jejích subjektů.
Výbor má jakožto fórum organizované občanské společnosti příležitost a povinnost působit v oblastech spadajících do jeho působnosti, přispět k protiteroristickým aktivitám v EU i na jiných významných fórech.
Stejně tak by mělo podobné úsilí umožnit Výboru v souladu s jeho úlohou prevence, spolupráce a dialogu účastnit se v oblasti jeho působnosti určování protiteroristických politik.
Návrhy rozhodnutí Rady na zřízení specifických programů "Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků" a "Předcházení trestné činnosti a boj proti ní" nabízejí široký a pružný rámec pro všechny druhy iniciativ.
3.15 Je třeba vzít v úvahu následující obecné poznámky:
3.15.1 EHSV zcela odsuzuje terorismus v jakékoli formě a staví se proti terorismu.
3.15.2 EHSV odhodlaně podporuje boj proti trestné činnosti a terorismu a zdůrazňuje význam jmenování koordinátora EU v boji proti terorismu, pana Gijse de VRIESE.
3.15.3 Je třeba posílit pokrok v boji proti terorismu a trestné činnosti v EU.
3.15.4 Kromě toho je zapotřebí účinná spolupráce a koordinace mezi členskými státy, pokud jde o prosazování práva, zpravodajství (s upřednostněním zásady dostupnosti relevantních informací) a soudnictví; rovněž spolupráce s třetími zeměmi by měla být účinná a soustavná.
3.15.5 Strategická partnerství veřejného a soukromého sektoru též hrají důležitou úlohu v návrhu Komise.
3.16 Organizovaná občanská společnost může hrát roli na dvou úrovních: v předcházení útoků a ve zvládání jejich následků, ať již fyzických, psychických nebo hospodářských.
Podle druhů činností stanovených v návrzích a s využitím obecného charakteru formulací může Výbor v rámci své funkce propagovat různé druhy obecných iniciativ ve stejných oblastech, na jaké se zaměřila mezinárodní vrcholná schůzka na téma demokracie, terorismus a bezpečnost, ukončená v Madridu dne 11. března 2005.
Na této schůzce byl vypracován akční plán, tzv. "madridská agenda", poskytující rámec provádění jednotlivých doporučení [9].
4. Specifické poznámky
4.1 Návrh rozhodnutí Rady 2005/0034 (CNS), kterým se stanoví specifický program "Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků" na roky 2007 – 2013
4.1.1 EHSV souhlasí s obecnými cíli programu, které jsou Komisí stanoveny v článcích 3 a 4 návrhu.
4.1.2 Co se týče akcí, na něž může být poskytnuta finanční podpora a které jsou vyjmenovány v článku 5 návrhu, EHSV věří, že obzvláštní pozornost by měla být zaměřena na:
4.1.2.1 "analytické, monitorovací, hodnotící činnosti, audit a inspekční činnosti" (čl. 5 odst. 2 písm. b)) – zatímco základní výzkum v této oblasti by se měl řídit Sedmým rámcovým programem pro výzkum, ve kterém je na tento návrh v souladu se současným návrhem Komise vyčleněna jedna miliarda eur, tento program by měl podporovat aplikovaný výzkum týkající se diskuse a výměny informací vytvořených think tanky, akademickými institucemi, různými fóry a organizacemi, jež působí jako střediska diskuse a formulování politických návrhů, které by posilovaly formální i neformální vazby mezi výzkumníky, analytiky a intelektuály na jedné straně, a těmi, jež přijímají rozhodnutí, na straně druhé;
4.1.2.2 "odbornou přípravu a výměnu zaměstnanců a odborníků" (čl. 5 odst. 2 písm. d)), pokud je o výše uvedené činnosti, ale zejména ve vztahu k těm, které umožňují vytváření, vývoj a neustálou aktualizaci kvalitních školicích programů zaměřených na jazykovědce, překladatele a tlumočníky pracující s jazyky, na které v současné době není k dispozici mnoho odborníků a které jsou používány jak k šíření zpráv o páchání trestné činnosti a terorismu, tak i k šíření propagandy ospravedlňující tuto trestnou činnost a přitahující nové stoupence;
4.1.2.3 "činnost pro zvýšení povědomí a šíření informací" (čl. 5 odst. 2 písm. e)), včetně činností zmíněných pod bodem 4.2.2.1, se zvláštním důrazem na úlohu sdělovacích prostředků, které mohou přispět k tomu, aby bylo násilí diskreditováno, ale někdy také usnadňují neomezené šíření propagandy identifikovaných teroristických a zločineckých skupin; to znamená, že nezcizitelné právo poskytovat necenzurované zpravodajství vede zvráceným způsobem k tomu, že hlas dostávají zločinecké skupiny s teroristickými záměry – jsou vysílány živé záběry útoků, únosů a vražd rukojmí teroristů.
4.1.3 V článku 6 by bylo vhodné podrobně vyjasnit, komu má být program dostupný, jako tomu je v článku 5 druhého programu.
Jelikož se činnost Komise týká velice citlivých oblastí, Komise vydá seznam těch, kdo čerpají roční dotace.
14 odst. 3 stanoví, že Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě prozatímní hodnotící zprávy a sdělení o provádění programu.
Do celého procesu hodnocení by měl být zapojen i EHSV.
4.2 Návrh rozhodnutí Rady, kterým se stanoví specifický program "Předcházení trestné činnosti a boj proti ní" na roky 2007 – 2013
4.2.1 EHSV souhlasí s obecnými i konkrétními cíli programu (články 2 a 3).
4.2.2 I když program "Základní práva a spravedlnost" poskytuje obětem sociální a právní pomoc, EHSV požaduje, aby byla v rámci policejních orgánů věnována zvláštní pozornost ochraně svědků a obětí a prosazování a rozvíjení správných postupů v této oblasti (čl. 3 odst. 1 písm. c) a čl. 3 odst. 2 písm. c)), jakož i aspektům předcházení trestné činnosti a kriminologie a rozvíjení horizontálních metod a nástrojů, které jsou nezbytné ke strategickému předcházení a potírání trestné činnosti (čl. 3 odst. 1 písm. b) a čl. 3 odst. 2 písm. b)). V této souvislosti EHSV podporuje práci Komise na pilotních projektech boje proti terorismu, obchodu s lidmi a finanční podpory obětí terorismu. Na základě hodnocení těchto pilotních projektů se EHSV domnívá, že jakmile budou prováděny, měly by vést ke zřízení stálého fondu pro odškodnění obětí terorismu.
4.2.2.1 Co se týče všech forem ochrany obětí terorismu, jejich rodin a dětí, nedílnou součástí strategie boje proti terorismu se musí stát lidský prvek boje proti terorismu, tj. ochrana obětí a podpora úlohy občanské společnosti.
Na oběti dopadá násilí, které je zaměřeno proti celé společnosti a hodnotám, které představuje. Proto má společnost morální a politickou povinnost uznat toto násilí a reagovat na ně.
Státy musí chránit své občany a zaručit jejich práva a svobody, počínaje právem na život a právem na život beze strachu a hrozeb.
Oběti jsou realitou terorismu, jsou hlasem společnosti a její frontovou linií v boji proti terorismu.
Zaměření pozornosti na svědectví obětí je nejúčinnější možností osvěty a způsobem, jak ve společnosti vytvářet potřebné odhodlání k boji proti terorismu a jak vyvolat aktivní občanskou odezvu.
Je to také nejlepší způsob, jak lze teroristy politicky a mravně diskreditovat a izolovat.
Za tím účelem je zapotřebí:
- porozumění a solidarita mezinárodního společenství, jasné prohlášení, že v jádru boje proti terorismu tkví úcta k lidským právům,
- mezinárodní opatření, mechanismy ochrany a pomoci obětem terorismu,
- debata o obětech je úzce spojena s debatou o lidských právech; je třeba rozšířit debatu o lidských právech a základních svobodách jedinců v boji proti terorismu a jejím cílem by mělo být nalezení rovnováhy mezi povinností členských států dodržovat v boji proti terorismu lidská práva a jejich povinností přijmout tváří v tvář terorismu veškerá opatření potřebná k ochraně lidských práv občanů. V dokumentu Komise, o nějž se zde jedná, bohužel o takové debatě není zmínka,
- prosazování opatření na podporu odhodlání občanské společnosti k boji proti terorismu se vkladem a aktivní účastí subjektů občanské společnosti, zejména obětí, na mezinárodní scéně.
4.2.2.2 Co se týče předcházení trestné činnosti, je nejrozšířenějším druhem nadnárodní trestné činnosti v EU obchodování s drogami a zločinecké skupiny etablované ve všech členských státech zajišťují širokou distribuci drog po celém území Unie.
Kromě toho dále roste podíl nezákonného obchodování s více látkami současně.
Rostoucí problém představuje v Unii obchod s lidmi; ekonomický zisk z této činnosti je obrovský.
EU musí posílit svoji operační schopnost zahajovat a podporovat vyšetřování obchodu s lidmi a s ním spojených forem trestné činnosti, jako je pohlavní zneužívání dětí a prostituce v širším slova smyslu.
V této souvislosti považuje EHSV za nezbytné takové iniciativy, jako je Návrh směrnice Rady o povolení ke krátkodobému pobytu vydávanému obětem podpory ilegálního přistěhovalectví nebo obchodu s lidmi, které spolupracují s příslušnými orgány [10], jenž posiluje nástroje pro potírání ilegálního přistěhovalectví tím, že vytvořil povolení ke krátkodobému pobytu pro oběti podpory ilegálního přistěhovalectví nebo obchodu s lidmi [11].
Důvody ke znepokojení zavdávají v Unii rovněž korupce, praní špinavých peněz, finanční kriminalita a padělání peněz.
Praní špinavých peněz představuje klíčovou aktivitu skupin organizovaného zločinu působících na území Unie, neboť jim zajišťuje zdroje financování.
Všechny tyto faktory (formy trestné činnosti a financování terorismu) pouze spoluvytvářejí synergie, které udržují v chodu vykořisťování a zneužívání lidí [12].
Obzvlášť zapotřebí je:
- povzbuzovat spolupráci a strategická partnerství mezi soukromým a veřejným sektorem, zejména při rozvíjení správných postupů, jakož i v boji proti praní špinavých peněz a financování terorismu, při dodržování zásad průhlednosti a profesní bezúhonnosti ve finančnictví a neziskových organizacích v souladu s doporučeními [13]. Finanční akční skupiny (FATF – hlavní mezinárodní instituce zodpovědná za ochranu mezinárodního finančního systému proti praní špinavých peněz a financování terorismu) a s akčním plánem EU [14],
- prosazovat srovnávací statistické ukazatele a poznatky aplikované kriminologie, jakož i jejich používání v rámci skutečných opatření a politik.
4.3 Co se týče čl. 4 odst. 2 (druhy činností, na které může být poskytnuta finanční podpora):
4.3.1 Zvlášť by mělo být poukázáno na význam dialogu mezi náboženskými vyznáními a mezi generacemi při odhalování fundamentalistických přesvědčení a při podpoře správných postupů pro posilování vzájemného porozumění, mírnosti a demokratické tolerance, což omezuje radikalizaci a nábor nových stoupenců.
Boj proti terorismu vyžaduje, abychom zbavili tento jev jeho morální legitimity; toho lze dosáhnout jen dialogem a porozuměním "druhé straně".
Je třeba podporovat takové akce, které umožňují skupinám různých vyznání a jejich vůdcům budovat mosty pochopení a porozumění, prohlubovat soulad a toleranci a pomáhat při vytváření báze znalostí umožňující označit příčiny nenávisti a způsoby jejího překonávání.
Jednotlivé náboženské obce se musí navzájem lépe poznat – a toho nelze dosáhnout účinněji než prostřednictvím opatření usnadňujících vytváření kontaktů mezi jejich příslušníky.
4.3.2 Aniž jsou dotčeny činnosti programu pro migrační toky týkající se společenského a profesního zařazení, zejména mládeže, která patří k etnickým, náboženským, kulturním nebo přistěhovaleckým menšinám, tento program by měl rovněž rozvíjet správné postupy získané úspěšnými metodikami použitými v této oblasti, zejména co se týče odborné přípravy a výměny zaměstnanců a odborníků (čl. 4 odst. 2).
4.3.3 Co se týče organizací občanské společnosti, je třeba se kriticky vyjádřit k nedávnému předběžnému návrhu Evropské komise, který se týká kodexu chování pro neziskové organizace s cílem podpořit jejich průhlednost a finanční zodpovědnost. Tento návrh by mohl mít negativní dopad na všechny nevládní organizace EU a tyto organizace diskreditovat, čímž by ohrozil jejich nejcennější společenský kapitál – důvěru veřejnosti a místních, národních a evropských institucí.
EHSV chápe úsilí o zamezení možného využití neziskových organizací k financování terorismu a jiných trestných činností.
To se však musí provádět prostřednictvím obvyklých nástrojů prevence a potírání, kterými disponují orgány jednotlivých členských států.
Zvláště by se mělo pokračovat v práci na přijetí statutu evropské asociace a evropské vzájemné společnosti, která byla bohužel přerušena.
4.3.4 Na tomto místě opakujeme, že důležité jsou rovněž činnosti vymezené v bodech 4.1.2.2 a 4.1.2.3 ("odborná příprava a výměna zaměstnanců a odborníků" a "činnost pro zvýšení povědomí a šíření informací").
4.3.5 Umění a kultura by měly také zaujmout důležité místo při vytváření plánu občanské reakce na trestnou činnost a terorismus; kromě toho slouží k vyjadřování jiných názorů, odlišných od názorů široce zastávaných v našich zemích, a k porozumění takovýmto názorům.
4.4 Co se týče článku 14 (hodnocení), opakujeme poznámky uvedené v bodě 4.1.4.
5. Závěr
5.1 EHSV věří, že oba návrhy rámcového programu jsou potřebné a že bude-li v průběhu prozatímního hodnocení zjištěno, že program dosáhl pokroků, mělo by být na návrhy vyčleněno více finančních prostředků.
5.2 Kromě toho musí být EHSV v rámci své kompetence zapojen do průběžného dialogu s Komisí a Evropským parlamentem při vytváření ročních plánů programu, jakož i při odpovídajících procesech hodnocení.
5.3 EHSV chce též připomenout, že prostředky mobilizované v rámci probíhajících evropských programů na ochranu svobod a bezpečnosti by měly být vyvážené z hlediska ochrany svobod, v souladu se zněním stanoviska k tématu "Haagský program: deset priorit pro nadcházejících pět let – Partnerství pro evropskou obnovu týkající se svobody, bezpečnosti a práva", KOM(2005) 184 v konečném znění, SOC/209.
5.4 Ochrana základních práv, svobod a bezpečnosti je zodpovědností nás všech, počíná předáváním společných hodnot při vyučování od prvních tříd ve školách a musí být spojena s neustálým hledáním rovnováhy mezi třemi pilíři – svobodou, demokracií a bezpečností.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Jak začlenit sociální rozměr do vyjednávání dohod o hospodářském partnerství (EPA)"
(2006/C 65/15)
Komise v dopise komisařky Loyoly de PALACIO ze dne 2. července 2004, v souladu s ustanovením článku 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství požádala Evropský hospodářský výbor o vypracování stanoviska k tématu "Jak začlenit sociální rozměr do vyjednávání dohod o hospodářském partnerství (EPA)"
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 10. listopadu 2005, na základě návrhu předloženého zpravodajem Antonellem Pezzinim a spoluzpravodajem Gérardem Dantinem.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 125 hlasy pro, 2 hlasy proti a 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Kontext stanoviska
1.1.1 Toto stanovisko bylo vypracováno na žádost komisařky Loyoly de Palacio.
V dopise z 2 července 2004, kterým se komisařka obrací na Výbor poté, co uvedla, že Komise si velice váží aktivní role, kterou vykonává Evropský hospodářský a sociální výbor na podporu otevřeného dialogu mezi nestátními subjekty zemí ACP a Evropské unie, s žádostí o vypracování průzkumného stanoviska k možnému způsobu zahrnout sociální aspekty do vyjednávání dohod o hospodářském partnerství, s důrazem na zaměstnanost, standardy na pracovišti, sociální zabezpečení a otázky spojené s pohlavím.
1.1.2 Dohody o hospodářském partnerství (EPA), zavedené článkem 37 Dohody z Cotonou, musí být sjednány do 31. prosince 2007.
Tyto dohody mají "podpořit postupnou a harmonizovanou integraci zemí ACP do světového hospodářství, respektujíc jejich politická rozhodnutí a jejich priority rozvoje a tím pomoci prosadit udržitelný rozvoj a přispět k odstranění chudoby v zemích ACP" (čl.34(1)).
Obecněji vzato tyto dohody se podílí na provádění "strategie rozvoje" uvedené ve článcích 19-27 (Hlava 1) Dohody z Cotonou.
1.1.3 Požadavek Komise o vypracování stanoviska odkazuje na článek 37 a na Hlavu I Dohody z Cotonou, která definuje rámec, do kterého spadá dané průzkumné stanovisko.
1.2 Tato žádost o vypracování stanoviska poukazuje na to, jak je pro Komisi otázka sociálního rozměru při vyjednávání dohod o hospodářském partnerství důležitá.
1.2.1 Výbor vítá tento zájem a postup Komise.
1.2.2 Skutečně nemůže dojít k optimálnímu hospodářskému rozvoji aniž by došlo současně k rozvoji sociální oblasti.
Tyto dva koncepty musí jít ruku v ruce pokud mají být účinné a vést ke zlepšení způsobu života a blahobytu jednotlivých národů.
1.2.3 Ostatně zavedení dohod EPA povede nevyhnutelně k nezbytným strukturálním reformám, které výrazně změní mnohé skutečnosti současného života národů zemí ACP.
Tyto strukturální reformy, jejichž aplikace bude často velice složitá, budou muset být zároveň provázeny pokrokem v sociální oblasti s tím rizikem, že dané národy tyto dohody o hospodářském partnerství odmítnou.
1.2.4 Z tohoto hlediska je účast občanské společnosti v různých fázích procesu, který je v pozadí dohod o hospodářském partnerství klíčová.
1.3 Z obecného hlediska počítá Dohoda z Cotonou s postupným zrušením omezení spojených s výměnami mezi oběma stranami a domnívá se, že doba určená pro vyjednávání bude dostatečná a prospěšná pro rozvoj veřejného a soukromého sektoru.
1.3.1 Cíle, které jsou v pozadí vyjednávání spojených s EPA – prvky naplňování dohody z Cotonou – se týkají zejména následujících aspektů: potírání chudoby, udržitelného rozvoje, skutečné účasti žen, sdružení nevládních činitelů a snahy o udržení dostatečné úrovně veřejných výdajů v sociálních sektorech [1].
1.3.2 Dohoda z Cotonou počítá s tím, že EPA pokryjí celou řadu oblastí: politiku hospodářské soutěže [2] práva na duševní vlastnictví [3] sanitární a fytosanitární opatření [4] obchodní a environmentální otázky [5] obchodní a pracovní standardy [6] ochranu spotřebitele [7] potravinářskou bezpečnost [8] a investice [9].
1.4 EPA – jejichž rámec zahrnuje více oblastí: (viz Příloha II) – jsou považovány za dohody o vzájemném volném obchodu a musí být sjednány na základě bilaterálních dohod mezi EU a zeměmi nebo regiony ACP.
Z tohoto pohledu je tedy třeba zdůraznit princip, podle kterého musí být EPA v souladu s pravidly WTO.
1.4.1 Z tohoto důvodu jsou země ACP a EU přesvědčeny o nezbytnosti zavést v rámci WTO vyrovnanější a spravedlivější multilaterální obchodní systém, založený na jasné vazbě mezi obchodem a rozvojem, nabízející vhodný přístup ve prospěch rozvojových zemí – zejména nejméně rozvinutých zemí a zemí ostrovních – a konečně vyznačující se transparentností a jejich skutečným zapojením do rozhodovacího procesu.
1.5 Jednání vedená do této doby (viz Příloha II) odhalila jisté rozdíly v pojetí důležitých otázek mezi zeměmi ACP a Evropskou unií, jak zdůraznil člen parlamentu pro otázky ACP/EU.
1.5.1 Nesmíme zapomínat na fakt, že zahraniční dluh představuje pro mnohé země ACP nepřekonatelnou překážku na cestě k hospodářskému a sociálnímu rozvoji [10].
Toto je ostatně jeden z důvodů, proč první fáze sjednávání EPA nevyústilo v závaznou rámcovou dohodu, jak si to přály země ACP.
2. Obecné poznámky
2.1 Mnohé země ACP, zejména země jižní Afriky, se domnívají, že snahy o regionální integraci povedou v první řadě ke snížení příjmů, zejména v souvislosti se snížením celních poplatků.
V této fázi se zdá tedy nezbytné počítat s větším finančním vkladem spočívajícím v různých kvótách příspěvku.
Jelikož v mnohých afrických zemích představují příjmy z cel velkou část státních příjmů, bylo by vhodné vypracovat co nejdříve daňové systémy jako náhrada za tyto příjmy.
Při vytváření účinných daňových systémů potřebují tyto země podporu.
Kromě toho země ACP zaznamenaly pouze nepatrný posun ke konkrétním formám regionální obchodní spolupráce.
Již existující nebo téměř uzavřené dohody kromě toho, že jsou zaměřené pouze na některé regiony většinou nedosáhly cíle většího posílení výměn mezi jednotlivými regiony.
Skutečně dnes existuje málo integrovaných oblastí, které by vykazovaly významné obchodní styky na meziregionální úrovni.
2.1.1 V současné době se jednání probíhající ve všech šesti regionálních oblastech ukázala jako zdlouhavá a složitá.
Předpokládané ukončení do roku 2007 jistě nebude dodrženo.
Přechodné období bude delší a překročí rok 2008.
Nejvíce problematické se jeví zejména země jižní a východní Afriky.
Africké země projevují mnohem větší zájem o otázky spojené s infrastrukturou (silnice, nemocnice, vzdělávací střediska, zemědělský rozvoj atd.) než o otázky spojené s vývojem občanské společnosti [11].
2.1.2 Každý region disponuje pracovní skupinou, která pravidelně sleduje průběh obchodních jednání [12] Tyto pracovní skupiny musí povinně konzultovat organizace zastupující občanskou společnost, které jim poskytují analýzy a návrhy týkající se sociálních aspektů a obecně celé problematiky rozvoje.
Za tímto účelem je třeba zajistit, aby zástupci občanské společnosti vytvořili společnou strukturu na regionální úrovni a aby se spojili a dokázali tak vytvářet společně vlastní pozice.
Evropská unie musí přispět k praktické realizaci podobné iniciativy jak finančně, tak technicky.
2.1.3 Výbor již vyjádřil svou podporu zapojení občanské společnosti [13] v souvislosti se skutečností, že v Dohodě z Cotonou opatření týkající se účasti nestátních subjektů jsou obsažena ve více než třiceti článcích, v závěrečném prohlášení a v příloze IV týkající se postupů realizace a správy.
Tvrzení, která lépe vyjadřují tento přístup jsou zanesena v "Základních principech" (čl. 2) a v kapitole 2, která je celá věnována "zúčastněným stranám partnerství".
2.1.4 EHSV považuje za důležité předat zkušenosti získané v Evropě, zejména v regionech spadajících do programu Cíl 1, s využitím strukturálních fondů [14] také zemím ACP.
2.2 Občanská společnost, její podíl na realizaci dohod o ekonomickém partnerství, je jednou ze základních podmínek zajišťujících účinnost jejích výsledků.
2.2.1 Dohoda z Cotonou tak ve článku 6 definuje "nestátní činitele": soukromý sektor, ekonomické a sociální partnery, spolu s odborovými organizacemi, občanskou společnost (OS) ve všech svých podobách, podle národních charakteristik [15].
2.2.2 Odvolávání se na občanskou společnost se vyskytuje velice často v celé dohodě [16], zejména v článku 4, kde je definován způsob, jakým má být do procesu zapojena [17].
2.2.3 Ve většině zemí ACP je občanská společnost nedostatečně organizovaná.
Proto vyjednávání dohod o hospodářském partnerství představuje příležitost, jak jejich přítomnost zvýšit a zároveň tím podpořit jejich schopnost podávat návrhy.
Pouze za takovéto podmínky bude moci hrát významnou roli v dané oblasti, v uskutečňování přijatých rozhodnutí a přispět tak k podpoře růstu prostřednictvím zvýšení konkurenceschopnosti a zlepšení sociálních aspektů.
2.2.4 V této souvislosti je důležité stanovit některá závazná kritéria platná pro všechny země ACP, která by zahrnovala kromě integrace vedoucí ke světovému hospodářství také rozvoj obchodu a příslušných sociálních práv, snížení chudoby a dodržování práv pracujících [18].
Pomocí těchto kritérií by se mělo postupovat při regionálních vyjednávání.
2.2.5 Je třeba zdůraznit, že mnohé aspekty, které se vztahují k zaměstnanosti, sociálnímu zabezpečení a k otázkám týkajícím se pohlaví, stejně tak jako úzká vazba existující mezi rozvojem obchodu a pracovními standardy, jsou převzaty obecně a pouze v preambuli vyjednávacího mandátu, uděleného Komisi pro otázky EPA.
2.2.6 Dokumenty týkající se výsledků první fáze vyjednávání mezi EU a různými regiony ACP, které připravila Komise, pojednávají ne zcela do hloubky o rozvoji sociální tématiky a otázek spojených s rovnoprávností pohlaví.
2.2.7 To je však v rozporu s principem, podle kterého EPA představují ekonomický rozměr Dohody z Cotonou.
Hodnoty, které se vztahují k člověku v celém jeho kontextu a jsou v této dohodě jasně zdůrazněny, by měly být převzaty a podpořeny při vyjednáváních o hospodářském partnerství.
2.3 Aby se zaručila účinnost výsledků dosažených při vyjednávání o hospodářském partnerství v sociální oblasti, je třeba vytvořit pro socio-profesionální činitele určitý rámec, který by byl jednotný v prostoru i čase.
2.3.1 Aby mohlo dojít k uspokojivým výsledkům, ať již při vyjednávání, tak při realizaci jejich obsahu, tento rámec podpoří vytvoření účinné participativní metodologie tím, že zapojí hospodářské a sociální činitele již do fáze vytváření jednotlivých příspěvků.
2.3.2 Nicméně zatím vyjednávání, která byla zahájena se zakládají na vážných nerovnostech, které se stále prohlubují mezi oběma stranami, ať již na úrovni rozvoje, kvality života a sociálních práv, tak i v oblasti výměn, a ještě zřetelněji ve vlastní schopnosti vypracovávání návrhů, spojených se správou a kontrolou.
Tato nerovnost a nerovnováha je příčinou velice složitých a choulostivých jednáních o EPA.
Nicméně tyto překážky nesmí zabránit nezbytnému zařazení sociálních aspektů do vyjednávání, ať již přímo či jako jisté jasně identifikované vyústění zvolených ekonomických a/nebo obchodních práv.
Domníváme se, že je nutné se zaměřit zejména na zaměstnanost a podnikatelské iniciativy, na pracovní standardy, na sociální zabezpečení a na otázky týkající se pohlaví [19].
2.3.3 Na regionální úrovni některé orientační plány počítají s přítomností občanské společnosti ve fázích vyjednávání a v rámci národních či regionálních výborů.
Nicméně míra zapojení a stupeň spokojenosti zástupců občanské společnosti v procesu partnerství ještě nejsou známy.
2.3.4 EHSV je díky pravidelným setkání se socio-ekonomickými zástupci zemí ACP schopen zhodnotit jejich stupeň zapojení do různých fází těchto procesů.
3. Účast občanské společnosti
3.1 Ve většině zemí ACP je občanská společnost málo nebo špatně organizovaná.
Sjednávání dohod o hospodářském partnerství může tedy představovat příležitost pro zvýšení její organizace a tím i její způsobilost k podávání návrhů.
Toto je jedna z podmínek, která jí umožní hrát hlavní roli při realizaci přijatých směrů a tím přispět k růstu zvýšením konkurenceschopnosti a rozvojem sociálních otázek.
Ke zlepšení organizace občanské společnosti a tedy i její schopnosti jednat nedojde bez rozhodnutí Komise a bez vůle daných zemí.
3.1.1 Pravidelné a stálé hodnocení účasti socio-ekonomických účastníků na všech fázích realizace EPA bude moci vytvořit pozitivní dynamiku vedoucí ke konstantnímu zlepšování.
Toto hodnocení by mělo být prováděno vyjednavateli z jednotlivých institucí.
3.1.2 Konzultace a zapojení různých sektorů občanské společnosti do jednotlivých fází daného procesu umožní zejména poukázat na smysl a zviditelnit již dokončenou práci, která si klade prostřednictvím EPA a v souladu s principy stanovenými v Cotonou za cíl zlepšení kvality života celé populace.
Příklady osvědčených postupů by měly být přeloženy do všech místních jazyků a co nejvíce rozšířeny.
3.2 K realizaci a zhodnocení účinné participativní metodologie, jakožto nezbytné podmínky účinnosti a kvality přínosu občanské společnosti, je třeba spojit podmínky umožňující nestátním činitelům vzájemně se setkávat, diskutovat spolu, stanovovat si společně cíle, přicházet s nimi na vyjednávání EPA, sledovat a zajišťovat jejich vývoj a mapovat jejich provádění v praxi spolu s hodnocením jejich dopadu.
3.2.1 Spojení těchto podmínek vyplývá z potřeby vytvořit prostor určený socio-profesním činitelům, který by byl zároveň jednotný v prostoru a čase.
3.2.2 Za tímto účelem a v souladu s konečným prohlášením ze "24. setkání hospodářských a sociálních kruhů ACP-EU", které se uskutečnilo koncem června v Bruselu, navrhl Evropský hospodářský a sociální výbor vytvoření Regionálních výborů sociálního dialogu, sdružující socio-profesní činitele, kteří by přispívali k vypracovávání, navrhování, realizaci a monitorování programů sociálního rozvoje.
3.2.3 Z obecného hlediska mandátu Regionálních výborů pro sociální dialog by se měly zaměřit zejména na:
- uplatňování a kontrolou úmluv ILO, v první řadě úmluv týkajících se základních sociálních práv;
- podporou důstojného zaměstnání a sociálního rozvoje;
- hospodářský a sociální dopad v rámci regionů vyplývajících z EPA a z regionálních integrací.
3.2.3.1 Přesněji řečeno by Regionální výbory mohly zdůraznit, eventuelně pomocí specializovaných skupin, vypracování návrhů týkajících se:
- podpory zaměstnanosti: cíle a metody.
Důstojný charakter (platy, pracovní podmínky atd.;
- vzdělání;
- odborného a celoživotního vzdělávání;
- opatření sociálního zabezpečení;
- vývoje neformálních sektorů;
- rovnoprávnosti pohlaví;
- udržitelného rozvoje se zvláštním důrazem na životní prostředí;
- infrastruktur a investic.
3.2.4 ILO by se mohla podílet z pohledu metodologie organizace a fungování na zavedení Regionálních výborů pro sociální dialog. ILO v rámci svého programu PRODIAF (Regionální program na podporu sociálního dialogu v oblasti frankofonní Afriky) dosáhlo značných zkušeností.
Těchto zkušeností by se mohlo využít pro účinné fungování Výborů.
3.2.5 Jelikož se jedná o složení Regionálního výboru, mohla by se kritéria volitelnosti inspirovat dohodou uzavřenou mezi zeměmi ACP a Radou Evropské unie, co se týče přístupu ke zdrojům EFR (Evropského rozvojového fondu).
3.2.6 V případě, že by již v podobných regionech (Karibik…) existovaly platformy, fóra či jiná strukturovaná seskupení nestátních činitelů, vzniklých z důvodu nutnosti vypracování národních a regionálních orientačních programů, bylo by třeba přezkoumat změny, které by musely být provedeny, aby mohly být realizovány cíle připadlé Regionálním výborům pro sociální dialog.
3.2.7 Z obavy o účinnost regionálních výborů pro sociální dialog by tyto mohly být určitým způsobem zapojeny do práce "Pracovních skupin pro regionální přípravu".
Tyto skupiny hrají určující roli tím, že zaručují, aby plánování pomoci uspokojilo potřeby vyjádřené během různých fází vyjednávání.
3.2.7.1 Zapojení těchto výborů do daných aktivit by zajistilo organizované občanské společnosti větší váhu a možnost sledovat udržitelný rozvoj na regionální úrovni, jak v průběhu vlastních vyjednávání, tak v jednotlivých fázích konkrétních příspěvků.
3.2.7.2 Jak již bylo několikrát zdůrazněno, jsou problémy spojené se zemědělstvím a různými aspekty životního prostředí pro země ACP klíčové a je důležité, aby byly neustále součástí vyjednávání, také prostřednictvím přímé zkušenosti místních zástupců tohoto sektoru.
3.2.7.3 Regionální výbory pro sociální dialog budou moci prosadit mnohem konkrétněji svou iniciativní roli poté, co budou objasněny otázky spojené s finančními a organizačními prostředky, budou schopny spolupracovat s monitorovacím výborem ACP/EU a zároveň se obohatit výměnou zkušeností s Evropským hospodářským a sociálním výborem.
4. Rozvoj zaměstnanosti
4.1 Důstojné zaměstnání je základním nástrojem v boji proti chudobě, jelikož:
- vytváří zisky a tudíž kupní sílu a tím trhy,
- osvobozuje jednotlivce a skupiny od potřeby podpory,
- vytváří majetek a služby dostupné obyvatelstvu jednotlivých národů a nutné k zajištění jejich potřeb,
- přispívá k financování sociálních výhod: vzdělání a odborné přípravy, důchodů, podpory v nezaměstnanosti, lékařské péče, otázek týkajících se "sociálního zabezpečení".
4.1.1 Politika zaměstnanosti musí dodávat dynamiku tím, že spojí přínos veřejného a soukromého sektoru s realizací sociální a solidární ekonomiky.
4.1.2 Programy rozvoje zaměstnanosti by měly počítat s postupným a projednaným zaváděním neformálního hospodářství ve veřejném nebo soukromém sektoru také prosazováním mezinárodních pracovních norem (zejména základních práv); závazek ze strany podniků, které využívají prostředků pocházejících z veřejných zakázek (investice, různá díla) dodržovat mezinárodní pracovní standardy a zároveň pravidla ochrany životního prostředí (klima, biodiversita, Kjótský protokol, ochrana lesů atd.).
Toto vše spadá částečně do oblasti sociální zodpovědnosti podniků.
4.1.3 Tyto programy by měly kromě jiného navrhnout směry týkající se nezbytných hospodářských, daňových a správních reforem, boje proti korupci, zavedení např. vracení daně a dalších služeb určených zejména malým a středním podnikům a řemeslným odvětvím.
4.1.4 Cíle tohoto partnerství jsou, jak je známo, podpora a urychlení hospodářského, kulturního a sociálního rozvoje zemí ACP.
Hlavním cílem je snížení a postupné odstranění chudoby.
EPA by měly toto partnerství obohatit tím, že pomohou k otevření jednotlivých hospodářství, zejména v prostoru jih/jih a k dosažení větší liberalizace s jasnými pravidly přitažlivými pro národní a zahraniční investory.
4.1.5 Aby se země ACP mohly kulturně a hospodářsky otevřít, bude muset být vynaloženo značné úsilí, zejména co se týče využití možností poskytovaných EPA, podporujících realizaci celní unie, která by uspokojila vzájemné požadavky a více podpořila regionální integraci.
4.2 Bohužel na začátku vyjednávání nebyla provedena dopadová studie, která by mapovala situaci zaměstnanosti od úplného počátku. Podobná studie by pomohla lépe vyhodnotit dosažené úspěchy.
4.2.1 Tato spolupráce má podpořit reformy a hospodářskou a instituční politiku, které jsou nezbytné pro vytvoření příznivého prostředí pro investice a rozvoj dynamického, účinného a konkurenceschopného soukromého sektoru.
Zároveň s tím musí být posílen také veřejný sektor, mimo jiné s opatřeními na podporu vzdělání, zdravotnictví a obecných služeb, kterými lze podpořit soukromý sektor.
4.2.2 Dále má tato spolupráce za cíl podporovat:
- dialog mezi veřejným a soukromým sektorem,
- rozvoj podnikatelské způsobilosti a hospodářské kultury,
- překonání neformální činnosti v souladu s právním státem.
4.2.3 Kroky uskutečněné v průběhu předchozích dohod [20] přinesly již určité výsledky, ale ne všechny byly žádoucí, zejména v oblasti podpory soukromého sektoru a jeho role jakožto hnací síly pro růst a rozmanitost hospodářství.
4.2.4 Socio-profesní činitelé, by měli v průběhu zahájení programu rozvoje přistoupit k přesné analýze problémů, se kterými se setkali při zavádění, ochraně a podpoře zákroků zaměřených na mikro, malé a střední podniky.
4.3 Hlavní tendence rozvoje jsou zejména v Africe zaměřené na zemědělství. Ty zůstanou ještě dlouho hlavní doménou, do které se budou soustřeďovat příspěvky, jež se mohou konkretizovat:
- ve vývoji tradičních zemědělských postupů a jejich účinnosti,
- v realizaci infrastruktur a rozšířených sociálních služeb,
- v rozvoji řemeslné výroby a podnikání v malém měřítku, často spojeném se zemědělsko-potravinářským sektorem.
4.3.1 K zajištění rozvoje a konsolidace zemědělského systému je nezbytné, aby se obchod mezi zeměmi ACP a EU řídil zejména v příštích letech flexibilními pravidly, která by umožnila zavést vlastní sanitární a fytosanitární pravidla a dala příležitost vzniku, posílení a diverzifikaci nových malých podniků s tím, že jim bude zajištěna ochrana prostřednictvím vhodných ochranných klauzulí.
4.3.2 Zásahy v zemědělském sektoru by časem měly dosáhnout:
- rozvoje bezpečnostních zemědělsko-potravinářských norem s cílem vyvážet,
- zlepšení přístupu na zemědělský trh také díky marketingu,
- odstranění byrokratických překážek a zlepšení logistiky,
- podpory vzdělávání v oblasti služeb a výzkumu,
- rozvoje zemědělských a družstevních úvěrových ústavů,
- přijetí jistých a sdílených pravidel pro pozemkové vlastnictví,
- podpory postupného přechodu od zaměstnanosti v zemědělství po rozvoj venkovských služeb.
4.3.2.1 Výše navrženého postupu by se mohlo dosáhnout spoluprací zčásti začleněné do EPA a zčásti do projektů pomoci, která se týká:
- integrovanějších projektů udržitelného rozvoje venkova,
- vzdělávání a posílení organizací zemědělců, zaměstnanců, žen pracujících v zemědělské oblasti, agro-průmyslu a v oblasti zemědělských úvěrů,
- vytváření katastru zemědělských pozemků,
- legislativy potravinářských osvědčení, doplněné o certifikační ústavy, o vytvoření fytosanitárních norem a o analýzy půd, ve prospěch ochrany životního prostředí,
- opatření v oblasti zavlažovacích a pitných vod,
- capacity building pro veřejné a soukromé organizace a instituce.
4.3.3 Mnohá zemědělská území se stále potýkají s vyprahlostí i přesto, že se nacházejí v blízkosti jezer nebo sladkovodních oblastí, a to z prostého důvodu nedostatku zavlažovacích infrastruktur, profesionálních činitelů, schopných zajistit pomocí čerpadel přepravu této vody.
4.3.4 Často hydraulické systémy, získané z prostředků spolupráce zůstávají nevyužité, jelikož chybí personál, který by byl schopný tyto systémy zprovoznit a co je ještě častější v případě potřeby opravit.
4.3.4.1 V ostatních případech omezuje rozvoj malých podniků pomalý průběh případných technologických restrukturalizací a existujících kulturních [21] a institučních závazků.
4.3.5 V jiných případech bylo dosažení výsledků zamezeno kvůli silné nerovnováze v rozdělování zdrojů vycházející ze špatných organizačních modelů, které by mohly ještě na dlouho držet mnohé národy v nejistotě a pod rostoucím tlakem migrace.
4.4 Jednotlivé fáze vyjednávání EPA by měly sloužit k rozvoji schopnosti analýzy situace soukromého sektoru.
Ale rovněž mimo dané vyjednávání, skrze decentralizovanou spolupráci, by mohly být zvýšeny schopnosti jednat v soukromém sektoru, stále s přímým zapojením zástupců občanské společnosti.
4.4.1 Proces vytváření nových podnikatelských aktivit, vzniku podniků, zhodnocení otázek rovnosti pohlaví, kvalifikace a valorizace lidských zdrojů byl předmětem informačních zpráv a současných stanovisek EHSV.
4.5 V zemíc ACP je průmysl, a to zejména průmysl zpracovatelský, nedostatečně rozvinut, někde není dokonce rozvinut vůbec.
70 % pracovních míst ve výrobním odvětví pochází z neformálního sektoru a sektoru malých a středních řemeslných podniků.
Vzhledem k jejich důležitosti vyžadují tyto sektory velice zvláštní pozornost a politiku, která by podporovala vhodné formy rozvoje a pomoci.
4.5.1 Mnohé z tradičních problémů, se kterými se malé a střední podniky potýkají – je třeba uvést nedostatek finančních prostředků, obtíže při využití technologií, omezené manažerské schopnosti, malá produktivita a normativní závazky – jsou ještě citelnější v globalizovaném systému ovládaném technologií, zejména pokud se nacházejí v kontextu jako je ten v zemích ACP, poznamenaném strukturálními a infrastrukturními nedostatky.
4.5.2 Cílem regionální integrace pomocí dohod o hospodářském partnerství by měla být podpora vzniku a upevnění některých struktur, které jsou klíčové pro umožnění přístupu mikro a malých podniků k finančním prostředkům, ke shromážděným informacím, k přístupu na trh, ke vzdělávání a technologické modernizaci.
Avšak tyto struktury jsou spravovány s pomocí zástupců socio-profesních organizací. A tito zástupci musí mít oproti ostatním možnost se vzdělávat, rozvíjet, rozšiřovat své zkušenosti.
Také k tomuto účelu slouží EPA.
4.5.3 Organizace jednotlivých kategorií představují jeden z hlavních prvků.
Tak, jak roste produktivita práce s rostoucí kvalitou přítomných odborů, tak rovněž nemůže růst výkonnost mikro a malých podniků, pokud neporostou stejnou měrou organizace jejich zástupců.
4.5.4 Prostřednictvím asociací jednotlivých kategorií je možné hájit z vnějšku hodnoty podniků a kulturu podnikání a zevnitř posílit schopnosti řízení, modernizace a respektu všech, kteří se podílí na rozvoji daného podniku a dané společnosti.
4.5.5 Obecně vlastní hodnoty sociální zodpovědnosti podniků by mohly být přijaty v potřebné době i zeměmi ACP, pouze pokud budou do dohod o hospodářském partnerství vloženy body, které by z Evropy učinily příklad "sociálního tržního hospodářství".
Tento druh hospodářství předpokládá existenci silných a vyspělých organizací zaměstnanců a zaměstnavatelů.
4.6 Vzhledem k velikosti výše popsaných rozdílů mají některá témata vyjednávání EPA zvláštní strategický význam.
V této souvislosti je třeba zdůraznit, že obchod a hospodářská integrace, jakožto hnací síla konkurenceschopnosti a růstu musí podpořit zlepšení – a ne zhoršení – životní úrovně, pracovních podmínek a sociálních práv.
4.6.1 Z tohoto pohledu vyplývá nezbytná nutnost vypracovat studie hospodářského a sociálního dopadu (ex ante a ex post) za spoluúčasti socio-ekonomických činitelů daného regionu [22].
4.7 Prvenství lidských práv, zejména práv zaměstnanců.
EPA musí zaručit na prvním místě lidská práva a zejména práva sociální, v duchu ILO, z jakéhokoliv obchodního nebo finančního hlediska.
Tato práva musí být systematicky začleňována do všech dohod EPA na regionální úrovni.
4.7.1 Musí být vytvořena jasná vazba mezi snížením zahraničního dluhu a posílením důležitých investic určených k sociálnímu zabezpečení, a sice pomocí veřejných zdrojů uvolněných při snížení zadlužení.
4.7.2 Země, které jsou velice zadlužené mají skutečně pouze malý prostor pro opatření na potření chudoby [23].
Je zapotřebí vynaložit nové úsilí na snížení dluhu ve většině zadlužených zemí.
Toto opatření bude nicméně muset jít ruku v ruce se závazkem vlád realizovat národní cíle
4.7.3 Konkrétní plán sociálního rozvoje.
Je třeba využít období vyjednávání k uskutečnění konkrétního programu sociálního rozvoje, který by využil již stanovených cílů rozvoje z Cotonou [24] a zároveň zapojil hospodářské a sociální síly.
Tento program by měl být nedílnou součástí EPA ať již co se týče jednotlivých směrů a cílů, tak strategie provádění a vypracovávání dopadových studií.
Měl by kromě toho představovat nejen výsledek, ale zároveň nezbytný doplněk, k pravděpodobnému zvýšení konkurenceschopnosti a růstu vyplývajícího z liberalizace obchodu.
4.8 Z tohoto pohledu by byl účinný vícerozměrný program širšího zaměření: mohl by zahrnovat zejména rekvalifikaci vzdělávacích a zdravotnických služeb, opatření na zaručení zisku malých zemědělských výrobců a drobných rybářů, politická opatření na podporu ochrany a rozvoje důstojných pracovních míst [25] a konečně skutečně participativní přístup organizované občanské společnosti.
4.8.1 Program zaměřený na lidské zdroje by mohl následovat příkladu a zkušeností, které EU získala správou Evropského sociálního fondu (ESF).
Příspěvky určené ke kvalifikaci a rekvalifikaci vedoucí k otevřenější obchodní kultuře by měly být projednány se zástupci organizované občanské společnosti.
5. Právo jednotlivce a sociální práva
5.1 V mnoha zemích ACP zůstává situace týkající se základních sociálních ukazatelů a hospodářských aktivit obtížnou.
Současná vyjednávání o EPA tedy představují velkou příležitost pro země ACP a kvalita dohod bude určující pro jejich budoucí rozvoj.
5.1.1 V této fázi je též důležité připomenout, že vyjednávání EPA, stejně jako vyjednávání dohod o humanitární pomoci, má za hlavní cíl rozvoj zemí ACP a snížení chudoby.
Obě dvě jednací strany musí jednat v souladu a ujistit se, že jejich příslušné pozice skutečně respektují dané priority.
Z toho vyplývá nutnost nepřetržité koordinace.
5.2 Dějiny civilizace nám ukazují, že základem rozvoje je vzdělání a odborná příprava.
První umožňuje lidem číst, rozumět a zařadit se do dějin, ta druhá zajistit si živobytí a přeměnit hmotu a tím přispět k neustálé činnosti zaměřené na nepřetržitou stavbu světa [26].
5.2.1 Zkušenost se spoluprácí poukázala na to, že mezi hlavními faktory neúspěchu jednotlivých iniciativ spadá často:
- nedostatečné zdůraznění hlavního významu vzdělávání v politikách rozvoje,
- problémy zemí čerpajících z podpor s uskutečňováním reforem, které by umožnily rozumně využívat jak státních zdrojů, tak zdrojů mezinárodních,
- slabé zapojení přímých účastníků, zejména v přizpůsobování technologií, inovativních technik a podnikatelského ducha.
5.2.2 Formativní přístup ve fázích přípravy a zavádění EPA je nutný kvůli výsledku iniciativ spolupráce.
Často je neúspěch projektů o spolupráci zapříčiněn nedostatečným přenosem praktických znalostí, technik řízení, řadou nezbytných prvků sloužících místním potenciálním operátorům k vyhodnocování, přijímání operativních rozhodnutí nebo k využívání možností zařadit se do regionálních trhů, které se neustále vyvíjí.
5.2.3 Výběr modernizace, upevnění trhu a konkurenceschopnosti, rozvoje formálních hospodářských struktur, rozvoje moderního zemědělství, integrace mezi zemědělstvím a průmyslem musel čelit nejdříve nedostatku lidských a kulturních zdrojů a teprve poté finančním problémům.
5.3 Je nezbytné cíleně podpořit slabší výrobní struktury plánovanými vzdělávacími akcemi dlouhodobého charakteru.
Jedná se zejména o integraci tří oblastí: sektorové politiky (zejména zemědělství), zásahy do výrobního systému a činnosti směřující k distribuci.
5.3.1 Je třeba vynaložit velké úsilí na dynamizaci soukromého sektoru prostřednictvím:
- investic do lidských zdrojů a do výzkumu, aby se mohlo využít znalostí, které by mohly posloužit ke spuštění transformačních procesů, společensky přijatelných a dlouhodobě udržitelných,
- rozvoj organizačních a institučních kapacit, který v sobě zahrnuje opatření institution building centrální a podřízené veřejné správy, hospodářských subjektů, ale zejména asociací podnikatelů a zaměstnanců,
- rozvoj a rozšíření "technologických balíčků" [27],
- praktické kurzy, které by přispěly k lepšímu fungování trhu prostřednictvím informací o skladování, dopravu a zpracování produktů.
Důležitým příspěvkem v tomto směru může být zejména rozvoj asociačních forem, které využívají zkušenosti z evropského prostředí a opírají se o systém podpory soukromému sektoru, který umožňuje kromě zavádění nových procesů také snížení nákladů na dopravu a zpracování.
5.3.2 Investice do lidského kapitálu je nejdůležitější složkou v procesech rozvoje a musí se objevit jako referenční bod při plánovaných vyjednávání EPA.
Základní vzdělání umožňuje přijímat a rozšiřovat vzdělání na nejrůznější sektory, podporuje sdružování a umožňuje technologickou modernizaci.
5.3.3 Stupeň vzdělání je kromě toho velice užitečný pro ženy, jelikož ty hrají jak v sociálním, tak v hospodářském kontextu důležitou roli.
Ve většině zemí ACP představují ženy často jediný zdroj jistého a stálého příjmu uvnitř jednotlivých vesnic.
Z čehož vyplývá, že celé hospodářství by mohlo mít užitek z odborné přípravy zaměřené zejména na ženy [28].
5.3.4 EPA by měly být v každém regionu schopny zaručit a zlepšit
- nediskriminovaný přístup ke vzdělání,
- rozvoj a rozšíření odborné přípravy v technických oblastech,
- úzkou spolupráci mezi nestátními subjekty a nevládními organizacemi, aby bylo dosaženo většího a lepšího rozdělení vzdělávacích příležitostí,
- výměny zkušeností mezi evropskými organizacemi [29] a zeměmi ACP [30].
5.3.5 Mezi úrovní vzdělání a možností nalézt stabilní zaměstnání existuje úzká vazba.
Nicméně je nezbytné vytvořit prostředí, které by umožnilo mladým vzdělaným lidem obohatit těmito svými schopnostmi zemi nebo region jejich původu [31].
5.3.6 Příklad stáží mladých lidí ve velkých soukromých podnicích nebo veřejných institucích, který přinesl vynikající výsledky v evropských zemích, by měl být rozšířen na země ACP a být zahrnut do jednání v rámci vypracování EPA.
5.3.7 Všeobecně by se široké téma vzdělání a odborné přípravy mělo stát klíčovým bodem při procesu vyjednávání.
5.4 V době charakterizované známým fenoménem globalizace vytvořila občanská společnost kulturu, pevně vázané na hodnoty a koncepty představující sociální tržní hospodářství: individuální zodpovědnost, uznání právního státu, respekt osob a vlastnictví, transparentnost, lidskou důstojnost, rovnoprávnost a svobodu, uznávání základních práv odborů a zaměstnanců, pevné odborové vztahy, přístup ke vzdělání a k odborné přípravě pro všechny, nezávislé na pohlaví a vysokou úroveň sociálního zabezpečení.
Tyto hodnoty a koncepty představují základ přístupu ke globalizaci přijatého EU.
5.4.1 Tyto hodnoty se během posledních desetiletí osvědčily a upevnily díky procesu regionalizace, ke kterému došlo v Evropě po posledním světovém konfliktu. Kromě toho, že jsou základem pro mír a pokrok, představují také platformu a konkrétní zkušenost na níž je nutno vystavět proces EPA se zeměmi ACP.
5.4.2 Vzájemná výměna mezi vládními orgány a občanskou společností rozvojových zemí, má kromě úkolu vytvořit návrat k politické shodě, specifickou vazbu vedoucí ke sblížení rozhodovacích středisek s ostatními instancemi zastupujícími mnohé skupiny existující v dané oblasti.
5.4.3 Tato partnerská spolupráce zvyšuje značným způsobem politickou schopnost dané země přinést odpověď na nutnost co nejvíce šířit pozitivní účinky sociální a hospodářské demokracie mezi místní populací, s následným znatelným dopadem na snížení chudoby, a tím opět působnosti sociálních politik.
5.4.4 Avšak vývoj občanské společnosti a provádění "demokracie sousedství" se nerodí samy. Jsou plodem kultury sousedství, která vzniká z konsolidovaných postupů a modelů, které se však neustále zdokonalují.
Kvalita a užitečnost těchto modelů a jejich použití v každodenním životě představují důležitý aspekt, který by měl být zařazen do dohod o partnerství.
5.4.5 Pokud by měly země ACP možnost přijmout skrze hluboké kulturní procesy a vyvíjející se vzájemné výměny s organizacemi evropské občanské společnosti tyto modely za své a přenést je do svého sociálního kontextu, podařilo by se jim pravděpodobně mnohem rychleji překonat existující obrovskou nevyrovnanost.
5.4.6 Výbor z tohoto úhlu pohledu a ze své pozice představitele občanské organizované společnosti uvnitř EU zdůrazňuje "hlavní roli žen, které jsou důležitými protagonistkami rozvoje a naléhá na nutnost podpořit ženské organizace a zajistit jejich rovnoprávnou účast v poradních a rozhodovacích orgánech" [32].
5.4.6.1 Cílem není pouze lepší začlenění žen do občanské společnosti, ale také vytvoření předpokladu pro jejich účast, zhodnocení a skutečnou podporu, aby mohly využívat stejných podmínek, jakých se dostává mužům [33] a aby mohly přispět k rozvoji daných zemí díky jejich specifické roli uvnitř společnosti.
5.5 Ve studii Světové banky vypracované v únoru 2003 se uvádí, že snížení rozdílů v příjmech a platová diskriminace, jakož i zlepšení poskytování hospodářských služeb závisí na výši úrovně odborového sdružování a na pevných vazbách s odbory [34] a je zároveň zdůrazněna nutnost zasáhnout, aby se zajistila vyváženost mezi hospodářskými a sociálními hodnotami [35].
5.6 Sociální dimenze Dohody z Cotonou a její dopad na EPA musí být spojena se základními úmluvami ILO a to zejména s těmi, které se týkají:
- svobody sdružování se, činnosti a uzavírání smluv,
- zákazu nucených prací,
- zrušení práce nezletilých,
- nediskriminace a rovnoprávnosti mezi muži a ženami.
5.6.1 K těmto můžeme přidat:
- Úmluvu č. 183/2000 o ochraně mateřství,
- Úmluvu č. 102/1952 o minimálních standardech sociálního zabezpečení,
- Úmluvu č. 122/1964 o podpoře zaměstnanosti,
- Úmluvu č. 142/1975: o poradenství při volbě povolání a odborného vzdělávání v zájmu rozvoje lidských zdrojů,
- Úmluvy č. 81 (průmyslová odvětví) a 129 (zemědělství) týkající se inspekce práce,
- Úmluvu č. 97 o migrujících pracovnících.
5.6.2 Kritérium sociálních výhod (závazek zaručit alespoň osm uvedených Úmluv týkajících se základních práv ILO) by mělo být závaznou podmínkou pro jakékoliv investice v zemích ACP.
Rovněž to platí pro veřejné zakázky v sektoru služeb financovaného ESF nebo dalšími fondy uvedenými v Dohodě z Cotonou.
5.6.3 Některé finanční příspěvky určené k podpoře podnikatelského ducha a ke vzniku a rozvoji podniků by měly být spjaty s konkrétními realizacemi zaměřenými na sociální zodpovědnost těchto podniků.
Na příklad by měly být podporovány buď podniky, které organizují personální kvalifikační kurzy nebo mikro a malé podniky, jejichž majitelé znají a uplatňují principy týkající se hygieny a bezpečnosti na pracovišti.
6. Otázky týkající se pohlaví
6.1 S těmito otázkami [36] se musí počítat jak při rozvojové pomoci, tak při vyjednávání EPA.
6.1.1 Doposud provedené analýzy a konkrétní zkušenosti zaznamenané v zemích ACP uvádí:
- omezený přístup dívek a žen ke vzdělání a odborné přípravě [37],
- omezený přístup k finančním zdrojům, zejména k mikroúvěrům [38],
- překážky, které znemožňují ženám vlastnit pozemky,
- rozdíly v přístupu na otevřený trh práce,
- rozdílná výše platů mužů a žen,
- nárůst míry nakažení dívek a žen virem HIV,
- násilí a arogantní chování vůči ženám často velice běžné.
6.2 V rámci vyjednávání EPA je nezbytné, aby byly provedeny některé cílové studie, zadané a hodnocené delegacemi Komise v regionech a zemích ACP, aby se zjistila přítomnost ženských organizací a zhodnotila se jejich činnost a její význam.
6.2.1 Zástupci delegací Komise musí být neustále zapojováni do kultury a diskuse o gendrových otázkách.
Těmto delegacím musí být svěřena specifická zodpovědnost za podporu gendrového mainstreamingu [39] a za koncepci strategie capacity building zaměřené speciálně na ženy [40].
6.2.2 Od chvíle, kdy se musí, jak příspěvky pocházející od jednotlivých delegací EU a pracovních skupin regionální přípravy, v závislosti na pracích spojených s EPA, tak příspěvky z rozvojové spolupráce, řídit acquis Společenství [41], požaduje EHSV, aby dopadové studie zahrnovaly statistiky podle pohlaví, aby bylo možno lépe zjistit dopad různých obchodních opatření na muže a ženy v jednotlivých zemích a regionech ACP.
6.3 Pokud se chceme v dohodách o hospodářském partnerství věnovat otázce pohlaví, musíme uznat, že přechod na volný obchod s Evropskou unií bude mít zvláštní dopad na ženy a jejich důležité postavení v tomto výrobním a spotřebitelském řetězci [42] Prostřednictvím dopadových analýz se bude moci stanovit, v jakém hospodářském sektoru přinese zavedení volného trhu výhody ženám, jako spotřebitelům a zároveň je nebude penalizovat jako výrobní sílu.
6.3.1 Ženy zaujímají, jak je dobře známo, klíčové postavení v zemědělství většiny zemí ACP, zejména v Africe.
Značně by se jich dotklo, kdyby se zvýšil vývoz zemědělských produktů Společenství na místní a regionální trhy.
6.3.2 Vzhledem k tomu, že jsou ženy již penalizovány pravidly WTO spojenými s liberalizací zemědělství [43], mohlo by být užitečné provézt analýzu sektorů důležitých pro ženy s cílem:
- případně zavést jednoduchá a účinná ochranná opatření,
- neaplikovat tato pravidla eventuelně na výrobky spadající do režimu přechodných opatření vedoucích k volnému obchodu,
- navrhnout některá opatření, která by odpovídala specifickým požadavkům každého regionu.
6.3.3 Analýza problémů spojených s rozvojem, uvedených v EPA, by měla z genderového hlediska zviditelnit sektory, ve kterých jsou ženy obzvláště znevýhodňovány, z pohledu přístupu k výrobním zdrojům a nalézt způsob, jak docílit vyrovnaného přístupu tak, aby byly ženy vybaveny lepšími možnostmi jak čelit výzvám volného obchodu s EU.
6.3.4 Další důležitý aspekt této analýzy spočívá ve zdůraznění skutečnosti, jakým způsobem využívají ženy již existujících vládních a evropských programů zaměřených na zlepšení podmínek jejich přístupu ke zdrojům.
6.3.5 Studie, které se osvědčí budou moci zaměřit pozornost na určitý druh pomoci, potřebné zejména pro ženy k tomu, aby mohly čelit výzvám volného obchodu.
6.4 Genderové otázky se týkají kromě žen a nejchudších lidí také malých výrobců, kteří představují slabé články uvnitř vyjednávání spojených s EPA.
Co se týče hospodářských a rozpočtových otázek, existují dva sektory, které jsou životně důležité pro ženy a malé výrobce a musí se s nimi tedy počítat v těchto dohodách.
- sociální služby, na příklad vzdělání, zdraví, používání vody a pomoc při mateřství,
- hospodářské služby, zejména zemědělství, infrastruktury, zemědělské cesty, finanční politiky, přístup k mikroúvěrům a inovacím.
6.4.1 Všeobecně jsou dotace určené dohodami EPA sociálním a hospodářským službám spíše malé pokud se jedná o ochranu vnitřních regionálních trhů nebo pokud jde o nabídnutí alternativní pomoci omezení spojených s nabídkou.
Hlubší dopadová analýza by musela uvést, na jaké úrovni by měla být poskytována pomoc, v závislosti na menších příjmech ACP zapříčiněných přechodem k volnému obchodu s EU.
6.5 K zajištění větší integrace a účasti žen na sociálním a hospodářském životě zemí ACP, je nezbytné, aby se počítalo rovněž se specifickou pomocí jako je:
- vytvoření privilegovaných cest, které by umožnily pouze ženám čerpat z určitých zdrojů evropských fondů určených na jednotlivé projekty (capacity building, podnikání, mikroúvěry, ženské sdružování, odborné vzdělání atd.) [44],
- větší podpora vzdělávacím projektům pro ženy,
- více příspěvků na rozvoj iniciativ žen v podnikatelského prostředí.
6.6 Nicméně nejdůležitějším bodem je prosazení rovných příležitostí žen v právu na přístup ke vzdělání a k odborné přípravě, jak je také uvedeno ve třetím bodě Cílů tisíciletí.
7. Závěry a doporučení
7.1 Dnes se všechny rozvinuté země setkávají s problémy se zvládáním různých aspektů globalizace.
Je samozřejmé, že postupné otvírání trhů, které je základem tohoto fenoménu se odrazí v různých zemích různým způsobem.
7.1.1 Národy, které mají dobře vyvinutý systém služeb a hospodářství, ve kterém se snížila přidaná hodnota [45] výrobního odvětví (VAL 2) mají v globalizovaném systému výhodu.
V této fázi historického vývoje více než kdy jindy vytváří právě schopnost poskytovat rozvinuté služby záruku úspěšného hospodářství.
7.1.2 Je známo, že země ACP mají nedostatečné nebo zcela chybějící výrobní struktury a jejich systém služeb je ještě v horším stavu.
Je tedy třeba jim pomoci zajistit prostřednictvím širšího využívání obchodu a výroby, nástroje potřebné ke snížení hladu a chudoby.
To nicméně znamená, že proces liberalizace a snižování celních sazeb bude zdlouhavý a bude se muset dodatečně prodlužovat.
7.1.3 Znamená to také, že tento probíhající proces, aby mohl být úspěšný, musí zapojit celou společnost a dostatečně ji pro věc motivovat.
Avšak odpovědi a konsensus se vyjadřují prostřednictvím organizací a asociací, které jsou stále ještě velice křehkými a ohrožovanými strukturami zejména v některých státech.
7.1.4 První hlavní úkol, který musí být uskutečněn pomocí dohod o partnerství je v různých regionech posílení sdružení zaměstnanců, podnikatelů, spotřebitelů, prosazování rovných příležitostí a mnoho dalších faktorů, které přispívají k vytváření kultury a vedou ke zrychlení lidského, sociálního a hospodářského rozvoje.
7.2 Země ACP se mezi sebou velice liší jazykem, kulturou, náboženstvím a také chování jednotlivých občanských společností je tedy značně různorodé.
O těchto rozdílech existují nejrůznější studie [46], které by mohly být velice důležité v jednotlivých fázích jednání o partnerství.
7.2.1 Tyto rozdíly mezi zeměmi by měly vést k diferenciaci regionů a odtud různému charakteru jednotlivých dohod EPA.
7.2.2 Přestože na jednu stranu rozdělení zemí ACP do šesti makro oblastí umožnilo rozvoj vztahů "jih/jih" a tedy doposud vynakládané úsilí EU bylo pozitivní, je na druhou stranu třeba zdůraznit, že úroveň rozvoje dosažená v různých zemích ACP, ve kterých došlo k navázání hospodářských a sociálních vztahů je velice různá.
Je tedy třeba vyvinout velké úsilí ze strany Komise, aby se podařilo nalézt specifické charakteristiky každého regionu, k nimž by se obrátila pozornost občanské společnosti.
7.2.3 Velká témata, projednávaná v Johanesburgu a v rámci akčního plánu pro nové tisíciletí, tj. zdravotnická pomoc, přístup k vodě, snížení hladu, udržitelný rozvoj, capacity building atd., představují první body, ke kterým je třeba obrátit pozornost občanské společnosti, aby se cítila zapojena do procesu přeměny.
7.2.4 Důraz, ať již v průběhu vyjednávání, tak i v různých fázích realizace vlastních projektů, musí být kladen zejména na naslouchání a vnímavý přístup.
Jeden z cílů, na který by se mělo zaměřit největší úsilí je zajistit integraci různých sociálních aspektů a aspektů ekonomických, kulturních a environmentálních.
7.3 Během vyjednávání EPA musí být obchod využíván jako jeden z faktorů rozvoje, jak zdůraznil též komisař Peter Mandelson.
Přesto, že volný obchod není bezpochyby sám o sobě opatřením na odstranění hladu a chudoby ani nejlepším nástrojem k zajištění udržitelného rozvoje, musí být považován v rámci projektu partnerství za jeden z faktorů, které jsou schopny podpořit konkurenceschopnost.
7.3.1 EHSV požaduje, aby byly z fondu věnovány dostatečné dotace na posílení účasti občanské společnosti v šesti oblastech zemí ACP a ve vztazích, kde ostatně již existují vazby mezi organizovanou občanskou společností zemí EU a jejím protějškem v zemích ACP.
7.3.2 Z tohoto důvodu všechny složité fáze, které se vztahují k pravidlům obchodu by měly být prodiskutovány a rozhodnuty za účasti zástupců občanské společnosti, jelikož přijatá rozhodnutí budou mít dopad právě na ni.
7.3.3 Evropská komise by měla co nejdříve podpořit zejména financování struktur regionální spolupráce činitelů občanské společnosti zemí ACP, na prvním místě sociálních partnerů, aby tak podpořila jejich přidružení a přímou integraci do regionálního integračního procesu ACP a do přípravy EPA.
Monitorovací výbor ACP-EU Evropského hospodářského a sociálního výboru se za sebe rozhodl upřednostnit posílení rozvoje takových sítí regionální spolupráce občanské společnosti v souvislosti s přípravou EPA.
7.4 Dohody o hospodářském partnerství budou plně a účinně fungovat pouze za předpokladu, že bude zajištěno zapojení socioekonomických činitelů do jejich přípravy, vypracovávání a uskutečňování – zejména dopadových studií – jakož i do uzavření smluv a do definice sociálních aspektů spadajících do jejich pole působnosti.
7.4.1 Pozitivní dopad EPA (regionální rozvoj, vznik národních a regionálních vnitřních trhů atd.) může být ohrožen:
- na jednu stranu značnými rozdíly mezi EU a zeměmi ACP co se týče úrovně rozvoje,
- na druhou stranu nerovností mezi partnery co do technické a finanční kontroly trhů.
7.5 Na základě výsledků dopadových studií bude možné určit, zda pokračovat v procesu integrace nebo zda jej pozměnit či postupem času odložit s ochrannými klauzulemi nebo uvalením moratoria, které by umožňovaly pravidelné přezkoumání.
7.6 Dopadové studie by mohly přinést opravné návrhy k existujícím pravidlům WTO, tak aby lépe odpovídala potřebám LDC.
7.6.1 Je zřejmé, že LDC budou ve fázi přechodu na volný obchod pod sociální a ekonomickou zátěží.
Většina zisků vyplývajících z EPA bude obtížně vyčíslitelná.
V zájmu Komise je vyhodnotit spolu se zástupci občanské společnosti zemí ACP náklady a zisky, které skutečně vyplynou z uzavření EPA s EU.
7.7 V každém případě je úspěch dohod EPA úzce spjat se zapojením společnosti do všech fází vyjednávání.
7.8 EHSV je ochoten zvýšit svou spolupráci s Komisí a dát k dispozici své zkušenosti, jak to ostatně až doposud dělal, aby se zintensivnil dialog a výměna osvědčených postupů se zástupci regionů ACP a navrhnout tím, že by naplánoval stáže pro přesně definované zástupce profesních skupin, kteří jsou součástí asociací občanské společnosti.
7.9 Do každé pracovní skupiny pro regionální přípravu působící v jednotlivých regionech by bylo třeba přizvat několik zástupců občanské společnosti ACP, zejména představitele podnikatelského prostředí a zástupce oborů zaměstnanců.
7.10 Jak bylo doporučeno na "24. setkání zástupců hospodářských a sociálních skupin ACP/EU", navrhl EHSV, za souhlasu vyjádřeného během tohoto setkání komisařem Mandelsonem, vytvořit regionální výbory pro sociální dialog, které by sdružovaly zástupce ze socio-profesních skupin, kteří by se podíleli na vypracování, návrzích, kontrole a uskutečňování programu sociálního rozvoje.
Pravomoci těchto Výborů by se mohly týkat hospodářského, sociálního a regionálního dopadu EPA, uplatňování a kontroly úmluv ILO týkajících se základních sociálních práv, podpory zaměstnanosti a sociálního rozvoje, rozvoje vzdělání a odborné přípravy, opatření sociálního zabezpečení a rozvoje neformálního hospodářství.
7.11 EHSV je rovněž přesvědčen, že na základě pravomocí vyplývajících z Dohody z Cotonou musí být hlavní sociální a gendrové aspekty, stejně jako rozvoj rovných příležitostí spojených se zaměstnaností a zárukou sociálního zabezpečení zařazeny do vyjednávání a nabýt konkrétní podoby při jejich realizaci vyplývající z dohod.
7.12 Výše uvedené aspekty, které jsou klíčové pro správný hospodářský a sociální rozvoj, musí být v každém případě brány v potaz v rámci rozvojové politiky, která musí vyjednávání o EPA doprovázet a zařadit do svého pole působnosti.
7.13 Pravděpodobně jsme dospěli do fáze procesu globalizace, ve které je nezbytné věnovat větší pozornost "kolektivním preferencím a citlivosti" vyjádřených občany, s cílem snížit vnitřní i mezinárodní napětí a vyhnout se obchodním "ideologickým" konfliktům, které neustále narůstají a zdá se, že nenacházejí řešení v mechanismech a pravidlech nastolených z vnějšku či samými odborníky.
7.14 Všeobecně řečeno, EHSV, jak již vyjádřil několikrát v předchozích stanoviscích zastává ten názor, že EPA představují velice důležitou výzvu pro EU a pro světové hospodářství.
Realizace těchto dohod překročí plánovaný časový horizont [47] a jejich úspěch bude zaručen pouze v případě, že se jim podaří zapojit občanskou společnost a jejím prostřednictvím zhodnotit roli ženy v procesu rozhodování a uskutečňování konkrétních projektů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise – Konzultační dokument o státní podpoře na inovace
KOM(2005) 436 v konečném znění
(2006/C 65/16)
Dne 21. září 2005 se Evropská komise v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci sdělení Komise – konzultační dokument o státní podpoře na inovace
Předsednictvo Evropského hospodářského a sociálního výboru pověřilo specializovanou sekci "Jednotný trh, výroba a spotřeba" přípravou podkladů na toto téma.
Vzhledem k naléhavé povaze práce jmenoval Evropský hospodářský a sociální výbor na 422. plenárním zasedání, které se konalo dne 14. prosince 2005, pana PEZZINIHO hlavním zpravodajem a přijal následující stanovisko 80 hlasy pro, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí a doporučení
1.1 Výbor s potěšením vítá konzultační dokument o státní podpoře na inovace, prostřednictvím něhož Komise navrhuje, že kromě stanovení kritérií na přidělování cílenější podpory a zjednodušení norem vypracuje spolehlivý právní rámec.
1.1.1 EHSV si uvědomuje, že dokument Komise poprvé otevírá hlubší diskusi o otázkách, které jsou dnes velmi aktuální:
- co rozumíme pod pojmem inovace,
- kde je hranice mezi stádiem inovace, kdy lze získat podporu a stádiem komercializace,
- jakými účelnými zásahy lze umožnit malým a středním podnikům (MSP) kompenzaci známých omezení, která limitují jejich růst,
- jak se v současném procesu globalizace chovají naši hlavní partneři v otázce inovací a jaká omezení jsme si stanovili v souladu s pravidly WTO.
1.2 Také na výsledku odpovědí na tyto otázky bude záviset nový právní rámec, který navrhne Komise a kterému budou členské státy nuceny podřídit své snahy, aby spojily rozvoj jednak s pokrokem, ale také s respektováním pravidel, především pravidel hospodářské soutěže.
1.3 Nepostačující konkurenceschopnost Evropy je z velké části důsledkem malého stupně inovací, který často závisí na selhání trhu.
V těchto případech může státní podpora přispět k motivaci účastníků trhu, aby více investovali do inovace produktů a výrobních postupů [1].
1.4 Nedostatek inovace znamená kulturní a hospodářský úpadek Unie.
EHSV si toto plně uvědomuje a prostřednictvím svých členů, kteří zastupují různé sektory organizované občanské společnosti, prosazuje (také prostřednictvím vhodného využití státní podpory), aby:
- byly omezeny nebo usměrněny externality trhu,
- byl posílen podnikatelský duch,
- v různých oblastech byla určena vhodná opatření na podporu inovací mikropodniků a malých a středních podniků,
- podnikatelům a subjektům, kteří působí v sociálních službách, byla poskytnuta pomoc při pochopení a využívání neustálých inovací, které jsou realizovány v procesu globalizace trhu,
- byly zavedeny formy soukromoprávního vynucování, které usnadní dodržování legislativy a její úplné provádění [2],
- byla realizována konkrétní podoba Evropského výzkumného prostoru, a to prostřednictvím koordinované činnosti technologických pólů a škol poskytujících vyšší vzdělání, která zpřístupní a uvede do praxe výsledky výzkumu [3],
- vhodnými nástroji a prostředky zasáhnout do počátečního a celoživotního vzdělávání, tak aby bylo možné přizpůsobit odborné schopnosti nestále novým požadavkům trhu a pomoci tak společnosti pochopit neustálé změny a rozšířit a upevnit zásady společenské odpovědnosti firem [4].
1.5 Komise doposud nevydala zvláštní předpisy týkající se státní podpory na inovace.
Na základě článků 87 a 88 Smlouvy Komise zohlednila inovace v kontextu jiných kategorií podpory: regionální podpora, podpora na vzdělávání, podíl na investičním kapitálu, podpora zaměstnanosti, opatření na podporu MSP.
1.5.1 Inovace určitým způsobem spadala do pravidel pro státní podporu na výzkum a vývoj [5], která byla prodloužena ze 30. června 2002 do 31. prosince 2005 [6].
1.6 EHSV se již v předchozích stanoviscích jednomyslně či velkou většinou vyjádřil ohledně mnoha otázek vznesených Komisí:
- schválit odpovídající státní podpory na kompenzaci selhání trhu,
- zasáhnout při kompenzaci externalit,
- sjednotit společná kritéria na vytvoření kritérií hodnocení ex-ante, především v oblasti malých a středních podniků,
- zohlednit důležité inovační procesy, a to nejen v oblasti technologie, ale také v oblasti služeb, obchodu a správy; inovace produktů a výrobních postupů,
- předvídat vyšší podporu na inovace pro regiony soudržnosti a pro geograficky znevýhodněné oblasti (horské oblasti, ostrovy a izolované venkovské oblasti), a to také prostřednictvím řádného použití "zvýhodněného zdanění" (nižší daňové zatížení) regionálního charakteru [7],
- vypracovat a podporovat nové formy finanční pomoci pro MSP, jako je rozvoj mikroúvěrů a podpora provozních úvěrů, dále kapitalizace pohledávek a zajištění protizáruk pro mikropodniky a malé podniky, které mají obtížný přístup k rizikovému kapitálu, a to vzhledem k formě společnosti, která často bývá společností osobní,
- podporovat subjekty, které poradenskými službami a konkrétními činnostmi podporují inovace mikropodniků a malých a středních podniků,
- vzdělávat, i za účasti veřejnosti, odborné pracovníky se zkušenostmi v různých oblastech vědění, kteří budou schopni podpořit mikropodniky a malé podniky v pokynech pro inovační procesy,
- veřejnými/soukromými investicemi posílit špičková střediska a podporovat jejich svazky s podniky a s "akademickou obcí".
1.7 Výbor již určitým způsobem zdůraznil, že státní podpora určená na podporu investic na inovační projekty, které provádějí MSP, by měla být ovlivněna také růstem velikosti podniků a měla by brát v úvahu
- podporu regionálních a transregionálních inovačních sítí,
- podporu politiky technologických průmyslových oblastí a parků,
- zavádění privátních investorů (business angels) a zprostředkovatelů služeb, jako jsou inovativní technologové, makléři a poradci v oblasti patentů,
- zřízení center pro převod technologií a pro rizikový kapitál,
- odborná příprava a najímání kvalifikovaného technického personálu [8].
2. Odůvodnění
2.1 Shrnutí sdělení
2.1.1 Cílem Komise je otevřít diskusi, která by vedla ke zlepšení předpisů Společenství týkajících se státní podpory určené na inovační projekty.
2.1.2 Komise již předem vyjadřuje svůj postoj k šesti obecným sektorům:
- podpora na vytvoření inovačních podniků a na jejich růst v počáteční fázi,
- využití rizikového kapitálu,
- způsoby začlenění inovací, které jsou součástí výzkumných a vývojových projektů, do platného systému,
- podpora, která MSP umožní opatřit si služby, které poskytují specializované subjekty při zprostředkování inovací,
- podpora, která MSP umožní využít spolupráce s vysoce kvalifikovanými výzkumnými pracovníky a inženýry a účinné výměny s univerzitami a velkými podniky,
- podpora a rozvoj pólů excelence, které jsou užitečné pro všechny podniky a zajímavé pro soukromé investory.
2.1.3 Pod podmínkou, že:
- podpora bude určena k odstranění specifických nedostatků na trhu,
- podpora představuje nejvhodnější nástroj,
- podpora podnítí příjemce k inovacím a bude úměrná stanovenému cíli,
- narušení hospodářské soutěže bude limitováno.
2.2 Současná situace
2.2.1 Ve svých předešlých stanoviscích EHSV vždy zdůrazňoval význam kontroly státní podpory, aby se v rámci EU uskutečňovaly v praxi:
- politika hospodářské soutěže, která povede ke konvergenci odlišných ekonomik členských států,
- podnikatelský duch vyznačující se inovacemi a podnikavostí,
- politika soudržnosti pozorná a citlivá vůči méně zvýhodněným regionům,
- udržitelný růst respektující požadavky na zlepšení prostředí práce, podniku a životního prostředí.
2.2.2 Pokud je na jedné straně politika hospodářské soutěže [9] zásadní pro správné fungování vnitřního trhu, aby se rozvíjel bez omezení způsobených diskriminujícími pravidly, může se na druhé straně státní zásah projevit jako vhodný a nezbytný pro kompenzaci omezení a selhání trhu.
2.2.2.1 Sama Lisabonská strategie, na jaře 2005 [10] obnovená a obohacená o nový pragmatismus, vyzývá, aby byla patřičná pozornost věnována:
- selháním trhu,
- hospodářské a sociální soudržnosti,
- udržitelnému rozvoji,
- inovacím.
2.2.3 Státní podpora v minulých letech [11] mírně poklesla a byla z velké části namířena k horizontálním cílům.
V roce 2003 představovala podpora na horizontální cíle 79 % z celkového objemu podpory, z čehož 14 % bylo určeno na výzkum a vývoj [12].
To vzala na vědomí také Evropská rada v březnu 2005, která zdůraznila nutnost udělit vhodné výjimky v případech, kdy jsou nezbytné k odstranění nedostatků na trhu.
2.2.3.1 Také Evropský parlament ve svém usnesení o "Posílení evropské konkurenceschopnosti: důsledky průmyslových změn pro politiku a roli malých a středních podniků (MSP)" [13] vítá snížení celkového objemu podpory a zdůrazňuje prospěšnost podpory určené na výzkum, vývoj, odbornou přípravu a poradenské služby pro malé podniky.
2.2.4 V rámci procesu reformy režimu státní podpory [14], ke kterému se vyjádřil také EHSV [15], Evropský parlament zdůrazňuje nutnost vypracovat jasný postup činnosti týkající se reformy státní podpory na inovace, braný ve svém širším smyslu a neomezující se tudíž pouze na technologické aspekty [16] a schopný horizontálně pokrýt všechny sektory včetně obchodu a služeb, které mohou mít faktický přínos k Lisabonské strategii.
2.2.5 EHSV zdůrazňuje fakt, že Komise v roce 2004 předložila různé strukturované návrhy na obecnou reformu podpor, které berou v úvahu nedostatky na trhu.
Tyto návrhy, které Výbor uvítal, se již realizují formou sdělení.
2.2.6 EHSV si je na druhé straně vědom, že toto téma představuje velmi dynamickou situaci, protože podléhá změnám v politickém, sociálním, hospodářském a právním rámci a urychlování procesu globalizace trhu.
Vhodné pravidelné změny [17] jsou tedy nezbytné, přičemž musí být zaručena srozumitelnost a transparentnost výchozího právního rámce.
2.2.7 V oblasti globalizace trhu je zvláštní pozornost věnována výchozímu multilaterálnímu rámci WTO na jedné straně a multilaterálnímu rámci hlavních evropských obchodních partnerů na straně druhé.
2.2.8 V USA poskytuje United States Small Busines Administration (SBA) malým a středním podnikům prostřednictvím určitého počtu veřejných federálních programů celou řadu podpor na inovace, ke kterým je třeba přičíst podpory poskytované jednotlivými státy mimo federální iniciativu Small Busines Innovation Research Program – SBIR.
2.2.8.1 SBA rozvíjí celou řadu programů:
- Basic Loan Program, který poskytuje záruky (až do výše 75 %) na půjčky dosahující až 2 mil. dolarů na podnik,
- SBA Investment Program na investice kapitálu privátních investorů (Angels Capital) a rizikového kapitálu,
- Certified Development Company "504" Loan Program k podpoře inovací a modernizace až do výše 4 mil. dolarů,
- Microloan Program s krátkodobými půjčkami do výše 35 tis. dolarů prostřednictvím zprostředkovatelů,
- Prequalification Loan Program s půjčkami do výše 250 tis. dolarů, také prostřednictvím zprostředkovatelů,
- Export Working Capital Program poskytující záruky ve výši 90 % na půjčky do výše 1,5 mil. dolarů,
- SBA Express s půjčkami do výše 350 tis. dolarů a zárukou 50 %,
- SBA Community Express s půjčkami do výše 250 tis. dolarů a zárukou 75 %,
- SBA Secondary Market Program a SBA Asset Sales Program, které usnadňují přístup na akciový trh,
- SBA Women's Network for Entrepeneurial Training Initiative na podnikatelskou činnost žen.
2.2.8.2 Iniciativa SBIR určená na poskytování státní podpory na inovace a výzkum pro malé podniky stanovuje podpory počátečního vkladu do studií proveditelnosti až do výše 100 tis. dolarů v první fázi a podpory do výše 750 tis. dolarů ve druhé fázi vývoje prototypů.
Pro třetí fázi není stanovena podpora z fondů SBIR, ale fungují zde mechanismy hledání veřejných a soukromých fondů pro fázi komercializace.
2.2.9 Nedávná doporučení EURAB, poradního orgánu Evropské komise, který spojuje evropskou akademickou obci s podnikatelskými kruhy, podpořily nutnost přijmout podobný mechanismus buď na úrovni Společenství nebo na úrovni členských států, který by doplňoval podpory rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace. EURAB zdůraznil, že "toto může vyžadovat změnu pravidel pro státní podpory" [18].
2.2.10 V Japonsku poskytuje Agentura pro malé a střední podniky různé druhy veřejné podpory na inovace, jako například:
- program Start Up, který kryje část nákladů na praktické provedení výzkumu a vývoje, na technologické hodnocení a na získání patentů (50 % snížení výdajů na registraci a obnovení na 3 roky),
- program na výzkum a vývoj v oblasti tvůrčích technologií,
- program na místní revitalizaci výzkumu a vývoje,
- program na podporu spolupráce mezi průmyslem, akademickou obcí a veřejnými a vládními představiteli,
- Small Business Innovation Research System, japonský SBIR, s cílem aktivovat rozvoj technologických kapacit MSP, poskytovat veřejnou podporu na jejich tvůrčí činnost a financovat komercializaci výsledků výzkumu,
- program, který prostřednictvím veřejných fondů podporuje zavedení a rozvoj informačních technologií v podnicích,
- program Subsidies for SMEs Business Innovation,
- program Subsidies for Strengthening SMEs Business Resource,
- program zproštění od povinnosti předkládat úvěrové ručení,
- opatření na snížení úrokových sazeb na půjčky poskytované těmito orgány: Japan Finance Corporation for Small and Medium Enterprise (JASME), National Life Finance Corporation (NLFC) a Shoko Chukin Bank,
- plán daňového zvýhodnění pro MSP,
- investiční plán do výše 300 tis. yenů pro Small and Medium Business Investment and Consultation Companies,
- plán pobídek stanovený zákonem Promotion of Improvement of Employment Management in Small and Medium sized Enterprises for Securing Manpower and Creating Quality Jobs.
2.2.11 V rámci multilaterálních dohod WTO je "specifická státní podpora" definovaná jako subvence udělovaná pouze podniku, průmyslovému odvětví nebo jejich seskupením ve státě, který subvenci poskytuje.
Pravidla WTO se vztahují pouze na tento typ podpory, s výjimkou zemědělství, a stanovují dvě kategorie: zakázané podpory a možné podpory.
2.2.12 Zakázané jsou přímé podpory vývozu nebo podpory upřednostňující zboží domácí produkce před dováženým, které tak narušují mezinárodní obchod a brání v obchodování jiným zemím.
Takové podpory WTO podrobí urychlenému postupu na zrušení opatření na podporu nebo na protiopatření v oblasti cel, které může/mohou přijmout poškozená/é země.
2.2.13 Co se týče možných podpor, země, která vznese stížnost proti podpoře zavedené v jiné zemi, musí na základě tří druhů "poškození" [19] prokázat, že tato podpora měla negativní vliv na její legitimní zájmy.
V opačném případě je podpora v dané zemi povolena.
V případě poškození, které prokáže a schválí orgán pro řešení sporů (Dispute Settlement Body), musí země, která podporu poskytla, tuto podporu zrušit, jinak může poškozená země požadovat kompenzační cla.
2.3 Obecné poznámky
2.3.1 Výbor s potěšením vítá návrh Komise, který definuje vztah, který existuje a který je možné zlepšit, mezi stáními podporami a inovacemi v Evropě.
Je zřejmé, že nedostatečná konkurenceschopnost EU ve srovnání s jinými částmi světa je z velké části důsledkem slabého inovačního procesu. Tato slabost je ještě umocňována procesem globalizace.
2.3.1.1 Výbor je dále potěšen, že problematika, která spojuje státní podpory s inovacemi je předmětem veřejné diskuse, prostřednictvím níž je možné zapojit do této choulostivé otázky také názor bezprostředně zainteresovaných subjektů.
2.3.1.2 Otázky zahrnuté do sdělení jsou široké, dobře formulované a pokrývají většinu problematik týkajících se selhání trhu a možnosti zjednodušení postupů.
Krátký časový úsek, který je k dispozici, a chybějící diskuse ve studijních skupinách neumožňují zpravodaji, aby se zabýval jednotlivými otázkami a dal na každou z nich odůvodněnou odpověď.
2.3.2 Výbor si uvědomuje, že státní podpora na inovace sama o sobě nepředstavuje řešení problému konkurenceschopnosti EU.
Četné dokumenty Společenství a stanoviska Výboru odhalily omezení, na které naráží Evropská unie při provádění jejích opatření:
- nepostačující úroveň inovace, a to nejen v oblasti technologie,
- nepostačující pravidla a činnost Společenství,
- slabost finančních trhů, které jsou stále příliš roztříštěné,
- nízká míra zaměstnanosti,
- špatné fungování výrobkového trhu,
- špatná koordinace politik,
- obtížný přístup ke službám trhu,
- nedostatečná podpora novým výrobám nebo výrobním kombinacím, které vytvářejí přidanou hodnotu a kvalitní pracovní místa a jsou schopné zaručit Evropě lepší konkurenceschopnost [20].
2.3.3 To vedlo k určité právní nejistotě, kterou je možné překonat pouze pokud budou hlouběji prozkoumány omezení a možnosti, které skýtá státní podpora v tomto sektoru.
2.3.4 Inovace výrobku a výrobního postupu [21] se ve všech ohledech nakonec promítne na trhu a může proto ovlivnit činnost, která by mohla významným způsobem ovlivnit hospodářskou soutěž a obchod.
2.3.5 Pro umožnění předběžného oprávnění je tudíž nutná možnost stanovit specifický výchozí rámec, který bude transparentní a společný a půjde v duchu partnerství a proaktivní spolupráce mezi Komisí a členskými státy.
2.3.6 Definice inovace a inovačního procesu
2.3.6.1 EHSV si uvědomuje, že definice inovace, která byla svého času formulována v zelené knize, by měla být aktualizována vzhledem ke změnám, ke kterým došlo za posledních 10 let.
Na druhé straně je také nezbytné prohloubit fáze, které probíhají mezi inovačními procesy a hranicí, za kterou začíná fáze komercializace. To proto, aby nebyla nadměrně narušena pravidla hospodářské soutěže.
2.3.6.2 Kdysi byl vývoj společnosti tak pomalý, že ho nebylo možné v průběhu života zachytit.
Dnes je tak rychlý, že je obtížné ho pochopit.
Společnost jako celek, ale především podniky, správní úřady a služby dnes podstupují rozsáhlou řadu změn, které mají tendenci zaměňovat získané znalosti.
2.3.6.3 Inovace se tudíž stává společenským procesem prostřednictvím něhož osoby, orgány a organizace, které mají nejvíce znalostí, protože jsou pověřeny je zkoumat, pomáhají "ostatním" pochopit důsledky těchto znalostí a převést je do své profesní činnosti a vzájemných vztahů.
2.3.6.4 Pokud utopie je projektem, který bude uskutečněn v budoucnosti, pak "inovace je potvrzením všech utopií" [22].
2.3.6.5 Po zelené knize Komise vhodně definovala inovaci jako: "Úspěšné vytváření, přizpůsobení a využívání novinek v hospodářské a sociální sféře" [23].
2.3.6.6 Inovace je složitý proces.
Vedle rozvoje výzkumných činností a lepší aplikace technologií existuje řada dalších, často nestálých, faktorů a podmínek, které přispívají k tvorbě inovací.
Mezi nimi je možné uvést:
- kultura podniku zaměřená na inovace,
- systém vztahů a vzájemných vztahů s jinými podniky, organizacemi a veřejnými orgány, které jsou zásadní pro vytváření znalostí a inovací a jejich šíření,
- výchozí právní rámec a rámec předpisů, především v oblasti duševního vlastnictví,
- přístup na kapitálové trhy, především co se týče rizikového kapitálu a počáteční fáze,
- vzdělávání a odborná příprava a vztah mezi akademickou a vědeckou obcí a podnikem,
- struktury pro podporu (jako jsou inkubátory, oblastní sítě, průmyslové a technologické parky) a zprostředkování inovací.
2.3.6.7 Výbor již poukázal na to, že inovace je společenský proces [24], který je živen výzkumem, odehrává se v rámci hospodářské soutěže a získává prostor, pokud se v rozšířené míře vyskytuje kladný vztah vůči změně a riziku.
Výsledkem je zvýšení hospodářské soutěže, lepší soudržnost a větší socioekonomický blahobyt.
2.3.6.8 Aby se Výbor mohl opírat o objektivní kritéria, žádá Komisi, aby s pomocí organizací zastupujících občanskou společnost a v koordinaci s Eurostatem lépe upřesnila, která produkční činnost a které služby mohou být zahrnuty do činností, které je dnes možné označit za inovační.
Možnost mít hlavní směry v tomto složitém a nestálém sektoru by byla opravdu velmi užitečná.
2.3.6.9 Podpora na inovace (podle definice zelené knihy) [25].
Podle názoru Výboru, který měl již příležitost se v tomto ohledu vyjádřit [26], by mělo být současné zařazení rozšířeno na nové typy podpory, které nejsou pokryty současnými směry, a měla by se stanovit další kritéria slučitelnosti, která ponechají členským státům větší prostor pro intervence bez ohlašovací povinnosti.
2.3.6.10 Sdělení klade důraz na zvláštní nároky MSP, na které již vícekrát upozornily dokumenty Evropského parlamentu, Rady, EHSV a samotné Komise.
EHSV je také přesvědčen, že skutečný impuls pro konkurenceschopnost by mohl vycházet především z konkrétních a cílených podpor na inovace, které budou určeny mikropodnikům a malým a středním podnikům.
2.3.6.11 Je třeba, aby se inovačním procesům věnovali všichni zaměstnanci na různých úrovních, a to jak v malých, tak ve velkých podnicích.
To bude možné, pokud v podnicích bude existovat prostředí citlivé ke spolupráci a pokud bude schopné se zájmem přijmout podněty pro nové věci.
K dosažení tohoto je zásadní neustále provádět celoživotní vzdělávání.
2.3.6.12 Podle EHSV je nezbytné, aby všechny členské státy zvýšily svoje snahy učinit vědu srozumitelnější a zvýšit počet mladých lidí, kteří o ni mají zájem [27].
K rozvoji inovací by mohly silně přispět také televizní programy [28].
Prostřednictvím vzdělávání, i televizního, mohou být posíleny schopnosti umět komunikovat a tak lépe informovat a tudíž inovovat a konkurovat.
Cílená informace, která je vyjádřena srozumitelně, přispívá k velkému zvýšení povědomí lidí o vědě a ke tvorbě inovací.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Příspěvek Komise k období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi
KOM(2005) 494 v konečném znění
(2006/C 65/17)
Dne 13. října 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci "Příspěvek Komise k období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi"
a v souladu s čl. 19 odst.
1 Jednacího řádu se Výbor na svém 421. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. října 2005, rozhodl zřídit podvýbor na přípravu prací k tomuto tématu.
Podvýbor pro "Období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi", který Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijal návrh stanoviska dne 1. prosince 2005.
Zpravodajkou byla paní Jillian van Turnhout.
Na svém 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 83 hlasy pro, 7 hlasy proti a 13 členů se zdrželo hlasování.
1. Exekutivní shrnutí
Výbor se záměrně rozhodl vypracovat krátkou a zcela operativní odpověď na sdělení Evropské komise.
Stanovuje malý počet konkrétních opatření tam, kde se domnívá, že by Výbor sám či ve spolupráci s dalšími institucemi mohl významným způsobem přispět k široké diskusi během období pro úvahu a poté.
Obsahuje dvě zásadní sdělení: předjímat ustanovení Ústavní smlouvy o demokratickém životě Unie tím, že se už nyní bude více zavádět do praxe participativní demokracie prostřednictvím dvojitého pilíře občanského dialogu a posíleného evropského sociálního dialogu; a zajistit, aby v široké diskusi bylo slyšet hlas organizované občanské společnosti a jejích zástupců.
2. Úvod
Vzhledem k:
- velmi krátkému období, během něhož mělo být vypracováno stanovisko;
- podrobnějšímu přístupu, který byl vytyčen ve stanovisku Výboru Evropskému parlamentu o období reflexe ze dne 26. října 2005 [1];
- blížícímu se přijetí Bílé knihy o komunikační strategii Evropskou komisí;
- záměru zveřejněnému Evropskou radou v závěrech ze zasedání, které se uskutečnilo ve dnech 16. a 17. června 2005 [2], zvážit situaci v prvním pololetí roku 2006 a zvážit tak naléhavost, s jakou podporovat co nejširší diskusi v Unii a členských státech, včetně organizované společnosti;
se Výbor v tomto stanovisku rozhodl omezit na několik operativních doporučení, jejichž prostřednictvím by mohl podpořit diskusi a zlepšit svoji úlohu mostu mezi Evropou a organizovanou občanskou společností, aby tak pomohl rozvinout co nejširší diskusi s cílem podpořit participativní demokracii na místní, regionální, národní a evropské úrovni.
Výbor vítá iniciativu Evropské komise, která představila svůj "plán D" pro komunikaci.
Výbor je však toho názoru, že i když je plán se svými cíli nezbytně ambiciózní, skutečný dopad návrhů lze zpochybnit, zejména proto, že neobsahují konkrétní informace o způsobu, jakým by měla být opatření, která navrhuje, prováděna.
Výbor se proto těší, že v příhodnou dobu prostuduje konkrétní návrhy, které očekává, že Komise předloží.
Co se týká jeho samotného, Výbor oznamuje svůj úmysl pomáhat Komisi, aby její návrhy byly operativnější, zejména v oblastech týkajících se zapojení organizované občanské společnosti.
3. Doporučení
3.1 Na základě úspěchu pilotního programu se Výbor zavazuje všeobecně zpřístupnit svým členům využívání systému "elektronické návštěvní karty", jehož pomocí jsou na osobní e-mailové seznamy adres zasílány informační bulletiny přizpůsobené odběratelům, což posiluje funkci členů Výboru jako mostu mezi Evropou a občany.
3.2 Na základě úspěchu fór zainteresovaných stran o udržitelném rozvoji a o "překonání propasti", která se uskutečnila v dubnu a v listopadu 2005 v Bruselu, a zejména na základě úspěšného používání upravené verze metody Open Space ("otevřený prostor") se Výbor zavazuje pomáhat svým členům a národním hospodářským a sociálním radám při organizaci podobných fór zainteresovaných stran na úrovni členských států.
Výbor by mohl pomoci:
- zapojením různých sítí členů a jejich organizací, a tudíž využitím jejich potenciálních násobících účinků;
- poskytnutím odborných znalostí o řízení Open Space;
- vypracováním příručky vycházející z dosavadních zkušeností Výboru o tom, jakým způsobem nejlépe organizovat taková fóra;
- usilováním o zapojení institucí, zejména Evropské komise, jako spoluorganizátora a rovněž účastníka.
Tato fóra sama o sobě nemohou vyřešit komunikační problémy Evropské unie, ale mohou spolu se zlepšenými konzultačními mechanismy přispět k větší občanské účasti v evropské diskusi.
3.3 Na základě doporučení uvedených ve svém stanovisku Evropskému parlamentu o období pro úvahu bude Výbor dále podporovat instituce v tom, aby předjímaly ustanovení Ústavní smlouvy o participativní demokracii. EHSV zejména:
- vyzývá Evropskou komisi, aby předložila jeden nebo více návrhů, v nichž by stanovila nové způsoby a postupy, které by zlepšily zapojení organizované občanské společnosti do vytváření politik a zákonodárného procesu Evropské unie v duchu článku I-47 Ústavní smlouvy;
- vyzývá Komisi, aby podnikla konkrétní opatření, která povedou ke zvýšení přímého zapojení občanů do politického procesu na úrovni EU, a zvážila předložení návrhu, jehož cílem by bylo poskytnutí právní síly iniciativě evropských občanů, kterou upravuje čl. I-47 odst. 4 Ústavní smlouvy;
- vyzývá Komisi, aby zvážila předložení návrhu pro skutečnou komunikační politiku;
- těší se na to, až bude zcela implementován a dodržován nový protokol o spolupráci mezi Evropskou komisí a Evropským hospodářským a sociálním výborem [3], který zakotvuje "posílenou kulturu dialogu a jednání s organizovanou občanskou společností a jejími zástupci při přípravě a uplatňování politik a rozhodnutí Unie".
3.4 V reakci na charakter "plánu D" Evropské komise Výbor vyzývá Evropskou komisi a zejména její zastoupení v členských státech, aby plně zapojily členy Výboru do všech iniciativ, jež mají za cíl podporovat diskusi na úrovni členských států, čímž zajistí, že bude systematičtěji a přiměřeněji slyšen hlas organizované občanské společnosti.
3.5 V této souvislosti poukazuje na různé konkrétní akce, které Komise navrhla s cílem podnítit širší veřejnou diskusi a podpořit účast občanů na demokratickém procesu, a vyzývá ji, aby plně zapojila Výbor a jeho členy především všude tam, kde by měl být slyšen hlas organizované občanské společnosti.
3.6 Výbor v této souvislosti rovněž poukazuje na část 5 sdělení o financování a zejména na přesvědčení Komise, že "zbývající zdroje by měly být použity na podporu iniciativ členských států a občanské společnosti".
Jak je podrobně uvedeno výše, Výbor je připraven decentralizovat formu úspěšného fóra zainteresovaných stran a byl by proto připraven podílet se na úrovni členských států na podobných společných akcích s Evropskou komisí, včetně společného financování.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Směřování k evropské znalostní společnosti – příspěvek organizované občanské společnosti k Lisabonské strategii"
(2006/C 65/18)
Dne 22. dubna 2005 se budoucí rakouské předsednictví EU v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodlo konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci "Směřování k evropské znalostní společnosti – příspěvek organizované občanské společnosti k Lisabonské strategii"
a na základě ustanovení čl. 19 odst. 1 Jednacího řádu se Výbor rozhodl zřídit podvýbor, který pověřil přípravou podkladů na toto téma.
Podvýbor přijal svůj návrh stanoviska dne 9. listopadu.
Zpravodajem byl pan Jan Olsson, spoluzpravodaji paní Eva Belabed a pan Joost van Iersel.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 14. prosince 2005), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 127 hlasy pro, 1 hlasbyl proti a 8 členů se zdrželo hlasování.
Závěry a doporučení
1. EHSV navrhuje, aby se členské státy a instituce EU zavázaly s přesahem za rok 2010 ke zřízení Společného evropského prostoru znalostí, založeného na posílené spolupráci v oblasti vzdělávací, inovační a výzkumné politiky.
Půjde o významný krok v rámci znovuoživení Lisabonské strategie i v podpoře evropského modelu společnosti, čímž rovněž dojde k přemostění propasti mezi Evropou a jejími občany.
2. Toto znovuoživení vyžaduje, aby se orgány veřejné správy a organizovaná občanská společnost v každé zemi plně zapojily do plnění tohoto cíle tím, že definují klíčové priority a navrhnou a provedou jak své vlastní činnosti, tak činnosti ve vzájemné spolupráci, což by se také mělo odrazit v národním reformním programu.
3. Členské státy, Evropská komise, Evropský parlament i vnitrostátní parlamenty, podniky, finanční instituce a občanská společnost se musejí zapojit do Společného evropského prostoru znalostí, zaměřeného na všechny občany, organizace a podniky a založeného na jasně definovaných cílech, kritériích hodnocení, harmonogramech a jasných funkcích.
4. Vnitřní trh zůstává nadále ústředním prvkem integračního procesu, jenž přináší zlepšení výkonnosti ekonomiky, větší počet pracovních míst a lepší pracovní místa, společenský pokrok a udržitelný rozvoj.
Interakce mezi Společným evropským prostorem znalostí avnitřním trhem přinese nový potenciál růstu.
Překážky vnitřního trhu, jež brání přechodu ke znalostní ekonomice, je proto nutno co nejdříve odstranit.
5. Je třeba vyzvat všechny občany, všechna odvětví a všechny regiony, aby se zapojili do znalostní společnosti a mohli sklízet její plody, protože tato společnost poskytuje jedinečné příležitosti k překonání stávajících propastí.
6. Jednou z možností, jak zajistit osvojování a předávání dovedností, je mobilita.
Proto je nutno stimulovat volný pohyb pracujících, výzkumných pracovníků a studentů, a dále odpovídající mzdy a pracovní podmínky.
7. EU, členské státy a regiony musejí přeorientovat veřejné výdaje směrem k investicím na podporu růstu.
Členské státy by se ve spolupráci se soukromými zúčastněnými stranami měly zavázat k realizaci "Národního programu na podporu znalostí", opírajícího se o financování ze strany EU.
8. EHSV naléhavě vyzývá k podpoře návrhů Evropské komise týkajících se Finančního výhledu pro financování výzkumu, inovací a vzdělávání 2007–2013.
Navrhovaný 7. rámcový program musí být plně realizován s cílem přispět k inovační kapacitě Evropy.
9. EHSV naléhavě vyzývá podnikatelský sektor, finanční instituce a soukromé nadace ke zvýšení investic do znalostní ekonomiky, přičemž je tyto investice nutno podpořit daňovými pobídkami.
10. Evropská komise by měla mít větší pravomoc pro udávání směrů politik a sledování pokroku.
Měla by vydávat výroční zprávy o pokroku k diskusi v Radě, v Evropském parlamentu, v národních parlamentech a mezi zainteresovanými stranami a veřejností.
11. EHSV navrhuje spuštění stálé strukturované debaty zaměřené na posílení motivace vedoucích pracovníků na všech úrovních a rozvíjení dialogu s občany.
12. Parlamenty členských států a národní hospodářské a sociální výbory mají v této debatě klíčovou úlohu a musí se jí zúčastnit. Zapojit by se také měli činitelé na místní a regionální úrovni.
13. Soukromé zainteresované subjekty by měly jednat a brát na sebe zodpovědnost prostřednictvím konkrétních příspěvků a akcí.
Sociální a občanský dialog jsou důležitými nástroji rozvoje politiky celoživotního vzdělávání, inovací a technologií.
14. Solidní makroekonomická politika zaměřená na růst a zaměstnanost by měla vytvořit podmínky pro budování znalostní společnosti a postavit do popředí zájmu politiky na podporu poptávky po nových technologiích.
15. Klíčem ke znalostní společnosti je celoživotní vzdělávání.
EHSV znovu připomíná svoji výzvu k provádění Charty celoživotního vzdělávání na všech úrovních.
Tuto chartu by měly podporovat veřejné i soukromé investice i strukturální fondy.
Politiky zaměstnanosti a nové formy sociální ochrany musejí vytvořit příznivé podmínky pro to, aby se pracující mohli plně účastnit celoživotního vzdělávání.
Dánský způsob kombinace flexibility a bezpečnosti může být inspirujícím příkladem.
16. Vysoké cíle pro podporu zdraví, trvale udržitelného životního prostředí, kvalitních městských a venkovských infrastruktur, inteligentních řešení v dopravě, jistých a reorganizovaných pracovních míst a kulturního dědictví vytvoří nové technologie a nové inovační výrobky a služby a měly by být podporovány zdravými podmínkami pro inovace a vytváření pracovních míst v podnicích.
17. Klíčovým faktorem politik na podporu inovací a konkurenceschopnosti je šíření znalostí.
Je zapotřebí podpořit průmyslové regiony, technologické parky a další typy inovativního prostředí.
1. Úvod
1.1 Toto stanovisko EHSV se týká způsobů, jimiž může organizovaná občanská společnost přispět ke znalostní společnosti.
Zaměří se na možnou úlohu sociálních partnerů a dalších organizací občanské společnosti v budování "Společného evropského prostoru znalostí" coby jednoho z hlavních bodů Lisabonské strategie.
Zdůrazňuje povinnost organizací občanské společnosti v členských státech motivovat k plnění tohoto cíle.
Stanovisko bude podepřeno dalšími stanovisky EHSV k příbuzným tématům a souhrnnou zprávou vypracovanou ve spolupráci s národními hospodářskými a sociálními radami.
2. Kontext a analýza
2.1 Evropa je projekt vytvořený lidmi pro lidi.
Současný vývoj však vytvořil propast mezi Evropou a jejími občany.
Zároveň je udržitelnost našeho jedinečného modelu společnosti, založené na demokracii, sociálním a občanském dialogu, sociálně tržním hospodářství a soudržnosti, ohrožena rostoucí globální konkurenceschopností, stárnutím populace a environmentálními tlaky.
Za krizí EU se skrývají různá pojetí o tom, kterým směrem se mají ubírat politiky.
Má-li být obnovena důvěra v evropský projekt, je nejdříve ze všeho zapotřebí zaměřit politiky znovu na jejich původní cíle hospodářského a sociálního pokroku a zlepšení pracovních a životních podmínek.
Tato krize skýtá zásadní příležitost ke změně orientace.
2.2 Ústředním prvkem takové změny orientace jsou politiky zaměřené na udržitelný rozvoj, vytváření většího počtu a lepších pracovních míst a zvýšení reálných příjmů pomocí vybudování znalostní společnosti založené na lidských zdrojích, vzdělávání, výzkumu a inovaci.
Klíčové postavení v tomto procesu změny orientace zastávají podniky. Ty by měly náležitě nasměrovat své investice, k čemuž ovšem potřebují rámcové podmínky, jež budou podporovat jejich potenciál v oblasti inovací, růstu a vytváření pracovních míst.
2.3 Znalostní společnost, založená na odpovědnosti soukromých a veřejných zainteresovaných osob, musí směřovat k soudržnější společnosti, jež potlačí všechny typy nerovností.
Sociální soudržnost je pak předpokladem hladšího přechodu ke znalostní společnosti.
2.4 Výhledy jsou však spíše znepokojivé [1].
Od roku 2000 je zaznamenán pokles výzkumu financovaného z podnikatelských zdrojů.
Celkové výdaje EU na výzkum a vývoj stagnují a nedosahují cílených 3 %. Zůstávají na 2 %, zatímco v USA dosahují 2,7 % a v Japonsku přes 3 %.
Velmi znepokojivým jevem je "odliv mozků".
Na EU se navíc v oblasti výdajů na výzkum dotahují velké rozvíjející se ekonomiky, jako je např. Čína.
Evropská tabulka inovačních ukazatelů ukazuje zaostávání Evropy za USA v 10 z 11 ukazatelů.
Jde o výsledek aktivních politik Spojených států na podporu výzkumu a inovací mj. prostřednictvím veřejných zakázek, snížení daní, záruk za fondy rizikového kapitálu a úvěrů pro MSP.
2.5 Hodnocení výdajů na výzkum a inovační výkonnost v EU ve srovnání s USA však vyžaduje hlubší analýzu.
Silné stránky Evropy jsou jak na úrovni členských států, tak jednotlivých odvětví.
Jako příklady lze uvést evropskou spolupráci v letectví nebo projekt Galileo, stejně jako skutečnost, že je zde vyšší počet studentů strojírenských oborů než v USA.
Oživení inovační kapacity Evropy vyžaduje zvýšení investic do celoživotního vzdělávání, zvýšení počtu výzkumníků o 700000, další technologické póly a uskupení (klastry), podporu MSP a lepší metodiku pro šíření znalostí.
2.6 Veřejné investice do vzdělávání nepostupují tak rychle, jak by měly.
Studie v rámci projektu PISA (Programme for International Student Assessment – Program mezinárodního hodnocení žáků) poukazuje na některá selhání vzdělávacího systému. Účast na vzdělávání dospělých dosáhla pouhých 65 % cíle pro rok 2010.
Zanechání studia je stále na stejné úrovni.
Studenti vysokých škol jsou po absolvování vystaveni nezaměstnanosti.
Do roku 2015 bude navíc nutno nabrat více než milion učitelů základních a středních škol [2].
Komise by měla vypracovat studii o základním vzdělání s cílem stanovit klíčové faktory úspěchu v nejúspěšnějších zemích zapojených do mezinárodního výzkumu PISA.
Soukromé a veřejné zainteresované strany musejí uznat skutečnosti, že vzdělávací systém jako celek je nutno reformovat, aby bylo možno zvýšit jeho výkonnost a zajistit každému od raného dětství až po pokročilý věk příležitosti k aktivnímu zapojení do znalostní společnosti.
Musejí dát plnou podporu této reformě, která také vyžaduje nové pedagogické koncepce a kvalifikované učitele.
2.7 Přechod ke znalostní společnosti mění povahu a organizaci práce i strukturu podniků.
Společnost, jejíž hnacím motorem jsou znalosti, a nové technologie nabízejí skvělé příležitosti, způsobují však také nová rizika a mnozí zůstávají pozadu.
Dochází k restrukturalizací pracovních míst a novým definicím úkolů.
Je zde také riziko přemístění sídel společností, výzkumných středisek a výroby mimo Evropu.
Je třeba vytvořit lepší pracovní místa a větší počet pracovních míst prostřednictvím vyšších investic do vzdělávání, inovací a technologií.
Odlivu mozků je třeba zabránit nalezením nových atraktivních zdrojů zaměstnání pro absolventy vysokých škol ve všech členských státech.
2.8 Znalostní společnost je zásadní volbou pro řešení výzev a zasahuje mnoho oblastí tvorby politik.
Její vybudování vyžaduje celkový a komplexní přístup.
Na pokrok při budování znalostní společnosti je nutno nahlížet z dlouhodobého hlediska přesahujícího rok 2010. Politiky je třeba vést jasně stanoveným směrem.
2.9 Další zvýšení globálního náskoku Evropy v konkurenceschopnosti spoléháním na její schopnost využít know-how a kreativitu vlastních občanů pro výrobu produktů a služeb s vysokou přidanou hodnotou představuje pro Evropu jak výzvu, tak příležitost.
Je třeba přeorientovat prostředky směrem k technologiím podporujícím růst a inovativním systémům a také zabezpečit a dle potřeby upravit hlavní prvky evropského hospodářského a sociálního modelu v širším kontextu udržitelného rozvoje.
2.10 Vytváření znalostí, využití znalostí a šíření znalostí musejí odpovídat společenským potřebám.
Každý má právo využívat přínosu znalostní společnosti, každý zodpovídá za svoji účast a příspěvek k dosažení znalostní společnosti, má-li k dispozici náležitou podporu.
2.11 Soustředit se především na lidi znamená zaměřit se na učení, porozumění, civilizační a kulturní vzorce, jež budou vytvářet prostředí stimulující znalosti v co nejširším slova smyslu.
Podstatou je lidská touha po znalostech, jež nejsou převážně založeny na bezprostředním prospěchu a jež slouží jako základ směsice teoretických, sociálních a praktických dovedností, jež jsou zapotřebí do budoucna.
2.12 Klíčem ke znalostní společnosti je celoživotní vzdělávání.
Vysoce kvalitní celoživotní vzdělávání založené na modelech, které zpřístupňují vzdělávání a odbornou přípravu každému, dává lidem příležitost osvěžit si myšlenky, trvale zlepšovat své dovednosti a hrát plnohodnotnou roli ve své komunitě, rodině, sousedství a na pracovišti.
Jedná se o základ pro inovace, pracovní mobilitu a růst produktivity.
Motivace k celoživotnímu vzdělávání začíná u probouzení zvídavosti v raném dětství.
2.13 Je klíčové posilovat a koordinovat vazby ve znalostním řetězci.
Měl by být posílen trojúhelník spojující soukromé a veřejné výzkumné instituce, univerzity a podniky (zvláště MSP).
Výrazně pomoci mohou též národní a přeshraniční výměny kvalifikovaných pracovních sil mezi průmyslem a univerzitami.
Základní vzdělání – od předškolních zařízení po střední školy – a celoživotní vzdělávání musejí mít vazby na univerzity, jejichž cílem bude zvyšovat kvalitu učitelů a školitelů a aktualizovat jejich znalosti.
3. Nedostatky Lisabonské strategie
3.1 "Vedle nesporného pokroku jsou zde nedostatky a zřejmá prodlení", prohlásila Evropská rada v březnu 2005 [3] ohledně provádění Lisabonské strategie
3.2 Příčin těchto nedostatků a prodlení je mnoho.
3.2.1 Chybí závazek plnit Lisabonskou strategii.
Je třeba připomenout, že Evropská rada zahájila Lisabonskou strategii bez jasně definované role Evropské komise.
Základním problémem je nesoudržnost evropské strategie, již je třeba provádět především na národní úrovni.
Členské státy neprokázaly opravdový závazek k plnění společně dohodnutých cílů a činností.
Otevřená metoda koordinace (OMK) nepřinesla očekávané výsledky.
Z národních akčních plánů zaměstnanosti, sociálního začleňování a dalších oblastí se staly byrokratické zprávy o činnosti a záměry Lisabonské strategie byly provedeny pouze částečně.
Pokračuje fragmentace jednotlivých oblastí politik.
Rozpočet EU poskytuje příliš nízkou podporu.
Nejsou zohledňovány osvědčené postupy z jiných členských států.
Členské státy také nedokáží úspěšně zohlednit sociální a hospodářské důsledky svých politik vůči jiným členským státům.
3.2.2 Evropská komise hraje v Lisabonské strategii pouze vedlejší roli.
Nemá dostatečné a účinné pravomoci pro udávání směrů politik a sledování pokroku.
Otevřená metoda koordinace například neobsahuje varovný systém pro vydávání varovných hlášení.
3.2.3 Strategie je příliš abstraktní.
Lisabonská strategie se stala tématem pro byrokraty a experty, není však realitou – ať již v myslích lidí, v médiích či v politické diskusi.
Důsledky této strategie nejsou viditelné.
Veřejné mínění nečiní rozdílu mezi účinky globalizace, politiky EU nebo národní politiky na životní a pracovní podmínky.
Rozdíly a vzájemné vazby mezi různými úrovněmi politik je nutno zdůraznit tak, aby lidé získali úplnou a jasnou představu, co EU znamená.
3.2.4 Strategie je proces řízený shora.
Byť byly v některých případech provedeny přiměřené konzultace, a to zvláště v zemích se silnou tradicí sociálního a občanského dialogu, stále je v členských státech velmi málo zapojena organizovaná občanská společnost.
To se určitě týká OMK pro výzkum a vzdělávání.
Konzultace jsou často jen formální, omezují se na národní úroveň a nedávají příslušným organizacím občanské společnosti na všech úrovních dostatečnou příležitost ke spoluúčasti.
Zaměstnavatele a odborové organizace i další zúčastněné strany je třeba lépe informovat o jejich úkolech a rolích.
Menší zapojení také znamená, že zahájené reformy se mohou minout cílem a mít negativní sociální a hospodářské dopady na ty, jichž se týkají.
EU se příliš zaměřuje na strukturální reformy, zatímco jí stále schází politiky, jež by dostatečně posílily občany a jejich organizace na to, aby se postavili výzvám měnícího se světa.
4. Znovuoživení Lisabonské strategie – Evropská rada v březnu 2005
4.1 Tyto nedostatky a prodlení vedly Evropskou radu k oživení Lisabonské strategie s prioritami růstu a zaměstnanosti.
"Evropa musí obnovit základ své konkurenceschopnosti, zvýšit svůj potenciál růstu a svoji produktivitu a posílit sociální soudržnost, a přitom klást hlavní důraz na znalosti, inovaci a optimalizaci lidského kapitálu" [4]. A Rada pokračuje:
"Kromě toho musí být v nadcházejících letech podporován skutečný dialog mezi zástupci veřejného i soukromého sektoru, kteří aktivně působí ve znalostní společnosti" [5].
Evropská rada stanovila jasně definované cíle a navrhla několik činností na podporu znalostí a inovací [6]. Pro období 2005–2008 bylo stanoveno 24 integrovaných hlavních zásad, jež se týkají tří oblastí, jež je nutno reformovat: makroekonomické sféry, mikroekonomické sféry a zaměstnanosti [7].
4.2. Aby bylo opětovné zaměření na Lisabonskou strategii efektivní, vyzvala Evropská rada ke zlepšení řízení založenému na větším zapojení členských států [8]
Členské státy dostaly za úkol vypracovat do 15. října národní reformní programy na základě konzultací se všemi zainteresovanými stranami, jež stanoví klíčové priority další činnosti.
Měly by být zdůrazněny příspěvky a úkoly hlavních zainteresovaných stran.
Změny politické situace v některých zemích však způsobily prodlení.
V některých oblastech bude využita otevřená metoda koordinace (OMK).
5. Společný evropský prostor znalostí
5.1 EHSV navrhuje zřízení Společného evropského prostoru znalostí, k jehož budování s přesahem za rok 2010 by se měly zavázat členské státy a instituce EU, a to s cílem dosáhnout splnění cílů Lisabonské strategie prostřednictvím posílení evropské spolupráce ve vzdělávání, inovacích a výzkumu.
S tímto návrhem v Lucemburské deklaraci vyslovily souhlas též národní hospodářské a sociální rady [9].
5.2 Spolupráce by měla být založena na jasně definovaných cílech doplněných náležitými legislativními a nelegislativními opatřeními.
Klíčovým faktorem bude vývoj účinných systémů přenosu znalostí a využití osvědčených postupů.
5.3 EHSV uznává, že právní základ Společného evropského prostoru znalostí není tentýž jako pro SZP, HMU nebo vnitřní trh.
K dosažení pokroku by však mělo být využito všech relevantních ustanovení Smlouvy.
Pro realizaci Společného evropského prostoru znalostí by členské státy měly kompenzovat nedostatečný právní základ politickým odhodláním a spuštěním společných evropských politik prostřednictvím lepší a účinnější spolupráce.
Měla by být posílena role Komise, aby mohla razit cestu tomuto procesu.
5.4 Organizace občanské společnosti v členských státech také zodpovídají za pokrok v budování Společného evropského prostoru znalostí.
Je zapotřebí mobilizovat hlavní soukromé zúčastněné strany v každé zemi.
Tímto způsobem se mohou stát protagonisty "skutečného dialogu", ke kterému vyzvala Rada, a částečně kompenzovat nedostatek politické vůle.
Musejí definovat klíčové priority a navrhnout a provést vlastní činnosti koordinované s orgány veřejné správy.
Dále je třeba řešit otázku finančních prostředků.
Sociální partneři by se měli pokusit uzavřít dohody, jejichž cílem bude podpora znalostní společnosti.
Další sektory organizované občanské společnosti včetně oblasti vyššího vzdělávání a výzkumu musejí náležitě přispět a vypracovat vlastní platformy reformy.
5.5 Vnitřní trh zůstává nadále ústředním prvkem integračního procesu, jenž přináší zlepšení výkonnosti ekonomiky, společenského pokroku a udržitelného rozvoje.
Interakce mezi Společným evropským prostorem znalostí a vnitřním trhem znamená synergické efekty, jež přinesou nové potenciály růstu.
Opatření na podporu vzdělávání, inovací a výzkumu povedou ke zvýšení konkurenceschopnosti.
Správně fungující vnitřní trh umožní volný pohyb nejen zboží, pracovních sil, služeb a kapitálu, ale také znalostí a myšlenek.
5.5.1 Určité zbývající překážky vnitřního trhu, jež brání přechodu ke znalostní ekonomice, je proto nutno co nejdříve odstranit.
Pro realizaci těchto synergií a potenciálů je důležité přijmout právní předpisy upravující patent Společenství a režim práv duševního vlastnictví.
5.5.2 Investice podniků a jiných zainteresovaných stran do vzdělávání, inovací a výzkumu by měly být usnadněny mj. prostřednictvím režimů státní podpory a zadávání veřejných zakázek, a to v rámci pravidel hospodářské soutěže.
5.5.3 Modernizovaná průmyslová politika EU, jež je charakterizována odvětvovým přístupem, je základním kamenem znalostní společnosti, protože sdružuje excelenci a poskytuje stabilní a předvídatelné rámcové podmínky pro rozvoj průmyslu.
5.5.4 Důležité je rovněž umožnit vyšší mobilitu pracovních sil obecně mezi členskými státy a stimulovat volný pohyb výzkumných pracovníků a studentů.
Mobilita je přirozenou cestou k získání a přenosu dovedností, musí ji však provázet odpovídající mzdy a pracovní podmínky.
5.5.5 Univerzity a instituce odborného vzdělávání musejí Společný evropský prostor znalostí podporovat tím, že ke své činnosti zaujmou evropský přístup.
Je třeba podporovat stávající nástroje uznávání kvalifikací [10].
5.6 Společný evropský prostor znalostí je založen na základním právu každého jednotlivce využívat výsledků výzkumu, nových technologií, inovací a vzdělávání.
Možnost účasti musí být zajištěna pro všechny lidi, všechna odvětví a všechny regiony.
Musejí být vytvořeny náležité podmínky pro celoživotní vzdělávání, jež dají každému příležitost zúčastnit se.
Vzdělávání a odborná příprava jsou předpoklady znalostní společnosti a jako veřejný statek musejí být řízeny veřejnými orgány, aby byl zajištěn přístup pro všechny, se stejnými právy a příležitostmi.
5.6.1 Znalostní společnost by neměla být projektem pro elity přesvědčené o přínosu nových technologií.
Musí být naopak pojat jako součást souhrnného projektu a navazovat na ostatní politiky zaměřené na všechny občany.
Zahrnuje tak osobní rozvoj, občanské vzdělávání a celoživotní vzdělávání, jež budou odpovídat výzvám 21. století.
Jedná se o jedinečnou příležitost smazat stávající rozdíly a zrušit dosavadní bariéry.
K tomu je klíčovým předpokladem, aby nové technologie byly zpřístupněny také znevýhodněným skupinám, jako jsou migranti a lidé s postižením.
Nové technologie a inovace je proto třeba zvýšenou měrou vytvářet na základě podnětů a poptávky uživatelů.
5.6.2 Zásadním předpokladem je vysoce kvalitní základní vzdělávání.
Ke splnění cíle dosažení vzdělání pro všechny je nezbytné, aby si každý osvojil základní dovednosti.
K tomu je potřeba zajistit kvalitní zařízení péče o děti, které všem dětem bez rozdílu sociálního původu poskytnou rovné příležitosti ke vzdělávání již v prvních fázích života.
6. K dosažení znalostní společnosti je zapotřebí navýšit finanční prostředky
6.1 K realizaci Společného evropského prostoru znalostí musejí EU, členské státy a regiony přeorientovat veřejné výdaje směrem k investicím na podporu růstu v oblasti vzdělávání, inovací a výzkumu.
EHSV navrhuje, aby se členské státy ve spolupráci se soukromými zúčastněnými stranami zavázaly k realizaci "Národního programu podpory znalostí" s cílem zvýšit investice do znalostní infrastruktury a vzdělávacích zařízení pro všechny.
6.2 V této činnosti může členské státy a regiony podpořit EU financováním ze strukturálních fondů a fondů soudržnosti.
Klíčovou roli sehraje také 7. rámcový program pro výzkum a vývoj.
Významnými podpůrnými nástroji jsou program pro konkurenceschopnost a inovace (CIP), program celoživotního vzdělávání a program pokroku.
6.3 EHSV naléhavě vyzývá k podpoře návrhů Evropské komise týkajících se Finančního výhledu pro financování výzkumu, inovací a vzdělávání 2007–2013.
6.4 7. rámcový program pro výzkum a vývoj je testovacím případem.
Evropská komise navrhla zdvojnásobení prostředků na 72 miliard eur.
Výbor vyzývá k zachování této výše. Jinak bude ohrožen cíl 3 % pro výdaje na výzkum.
Rozhodnou-li se členské státy snížit původně navrženou úroveň výdajů EU, budou ji muset kompenzovat dodatečnými prostředky na národní úrovni.
6.5 EHSV vyzývá podnikatelské a finanční instituce a soukromé nadace, aby se podílely na zvýšení investic do znalostní ekonomiky.
Vyjadřuje podporu partnerství veřejného a soukromého sektoru na evropské, národní a regionální úrovni jako metodě financování investic.
EHSV navrhuje zavedení daňových pobídek na podporu výzkumu a vývoje prostřednictvím grantů, daňových odpočtů a záruk za úvěry v celé EU za podmínky, že vytvořené znalosti budou zpřístupněny.
Je třeba zaměřit finanční a jinou pomoc na MSP, a to včetně organizací sociálního hospodářství tak, aby se mohly plně účastnit Společného evropského prostoru znalostí.
Odpovídající financování a pobídky je třeba vytvořit také pro občany a jejich organizace, aby se mohli aktivně zúčastnit.
7. Zlepšení správy
7.1 EHSV schvaluje závěry summitu o zlepšení správy, jelikož odpovídají jeho stálým požadavkům o zapojení vlád členských států a všech zainteresovaných subjektů na regionální a národní úrovni včetně parlamentních orgánů.
Výbor věří, že národní reformní programy budou vypracovány na základě konzultací s organizovanou občanskou společností a budou do nich zapojeny sociální a hospodářské výbory v zemích, kde existují. Výbor bude tento postup konzultace pozorně monitorovat.
7.2 Integrované hlavní směry, o nichž rozhodla Rada, ve skutečnosti nereagují na požadavek soudržnosti mezi oblastmi reformy, ale jsou i nadále roztříštěné.
Příkladem toho je, že přibližně deset hlavních směrů se týká znalostní společnosti.
Rada by měly zvážit jejich přepracování a zahrnout do nich různé politické iniciativy, které mohou vytvořit Společný evropský prostor znalostí.
7.3 Výbor klade důraz na management a účinné provádění, které jsou důležitými prvky tohoto procesu.
To na jedné straně vyžaduje stanovení cílů, měřítek a harmonogramů a na straně druhé jasné stanovení zodpovědnosti za rozvíjení, provádění a monitorování činnosti.
7.4 I když za vlastní si Lisabonskou strategii musejí vzít členské státy, měla by být posílena schopnost Komise určovat politické směry, monitorovat pokrok a důrazně napomínat ty státy, jež nedodrží své závazky v národních reformních programech, např. prostřednictvím:
- koordinace příslušných finančních zdrojů, programů a agentur Společenství v integrovaném programu EU pro Společný evropský prostor znalostí,
- revize a případné nezbytné úpravy stávajících ukazatelů pro hodnocení pokroku při zavádění společného evropského prostoru znalostí se zvláštním důrazem na cíle, termíny a hodnocení činnosti vyvíjené členskými státy,
- měření skutečného zapojení zainteresovaných subjektů do vypracování národních reformních programů,
- vytvoření rámce pro konvergenci s přesným časovým harmonogramem a skutečného zapojení zainteresovaných stran do otevřené metody koordinace, zvláště co se týče výzkumu, vzdělávání/odborné přípravy a zaměstnanosti, vypracování ukazatelů, - měřítek a údajů, které reflektují problémy a přání občanů,
- shrnutí pokroku v realizaci společnosti založené na znalostech ve výroční zprávě.
7.5 Rada pro konkurenceschopnost a pro zaměstnanost, jakož i Evropský parlament a parlamenty jednotlivých států by měly projednat výroční zprávu a též zapojit příslušné zainteresované subjekty a veřejnost.
7.6 EHSV navrhuje, aby byla zahájena stálá a strukturovaná diskuse s cílem motivovat činitele, kteří přijímají rozhodnutí, na všech úrovních a aby byl dále rozvíjen veřejný dialog, a to s cílem brát ohled na přání a problémy občanů, a zabránit tak narůstajícímu skepticismu a nedostatečné angažovanosti.
Do diskuse musí být též zapojeny místní, regionální a evropské úrovně a musí být využity inovační metody.
Je třeba zabývat se výzvami do budoucna a strategickými volbami.
7.7 Parlamenty jednotlivých států hrají klíčovou roli a musí se účastnit.
EHSV též doporučuje, aby byly před diskusí v Radě uspořádány týž měsíc a pokud možno týž týden diskuse o národních reformních programech v jednotlivých parlamentech.
Národní hospodářské a sociální rady a podobné orgány také odpovídají za tuto oblast a v zemích, kde takové rady neexistují, musejí diskusi stimulovat sociální partneři a organizace občanské společnosti.
7.8 Inovace a vzdělávání stojí na místní základně.
EHSV klade důraz na zapojení regionálních a místních subjektů do vytváření společného evropského prostoru znalostí a na to, že jejich úkolem je vzít na sebe část zodpovědnosti za Lisabonskou strategii.
V tomto ohledu jsou důležité zvláště městské regiony a metropolitní oblasti, avšak je třeba podporovat též účast všech ostatních regionů.
EHSV plně podporuje skutečnost, že jednou ze tří priorit budoucí politiky soudržnosti je inovace, podnikání a hospodářství založené na znalostech.
8. Účast organizované občanské společnosti – příspěvek hlavních zainteresovaných subjektů
8.1 Evropská rada vyzvala EHSV, aby vytvořil interaktivní síť iniciativ občanské společnosti spolu s hospodářskými a sociálními výbory členských států a s dalšími partnerskými organizacemi, jejímž cílem je podporovat provádění strategie [11].
Tento proces nyní probíhá.
Spolupráce na tomto stanovisku a souhrnné zprávě jsou v tomto smyslu důležitým krokem kupředu.
Důraz bude kladen na osvědčené metody a zkušenosti organizované občanské společnosti s akcemi a politikami pro budování znalostní společnosti [12].
8.2 Je naléhavě nutné překonat nedostatečnou výměnu informací mezi občany a EU.
Je třeba se zaměřit na jejich přání a problémy.
Ke komunikaci a zvyšování povědomí je třeba přistupovat moderním způsobem s cílem zapojit, motivovat a případně přesvědčit veřejnost a přenést zodpovědnost na občany.
Tisk a média se též musí hlouběji angažovat v diskusi o budoucnosti Evropy.
V této souvislosti Výbor odkazuje na akční plán Komise, který navrhla paní Wallström a jenž je založen na třech zásadách – naslouchat, komunikovat a jednat na místní úrovni [13].
Měly by být monitorovány závěry Fóra zainteresovaných stran uspořádaného Výborem ve spolupráci s Komisí ve dnech 7. a 8. listopadu.
8.3 Účast též znamená, že soukromé zainteresované subjekty musí jednat a brát na sebe zodpovědnost prostřednictvím konkrétních příspěvků a akcí.
Orgány veřejné správy musí vítat a podporovat soukromé iniciativy na podporu Společného evropského prostoru znalostí.
8.4 EHSV si přeje zdůraznit možný příspěvek některých hlavních zainteresovaných subjektů:
- Sociální dialog je důležitým nástrojem budování společnosti založené na znalostech.
Je důležité do tohoto dialogu zapojit malé a střední podniky.
Celoživotní vzdělávání, inovace a doplňková sociální ochrana patří mezi jisté důležité otázky, o kterých je možné hovořit v sociálním dialogu.
- Sociální partneři v mnoha členských státech významně přispěli, zvláště prostřednictvím společných prohlášení a kolektivně vyjednaných dohod o celoživotním vzdělávání.
Tyto společné dohody se však zdaleka nevztahují na všechny pracující.
Ačkoli jsou tyto akce velmi rozdílné, mají společné prvky, jako je právo všech pracujících na stálou odbornou přípravu, právo podílet se na vytváření modelů rozvoje postupu v zaměstnání a rámců hodnocení kvalifikace.
Mělo by být ohodnoceno provádění rámcové dohody v jednotlivých státech, jež byla uzavřena evropskými sociálními partnery v r. 2002.
- Kolektivní vyjednávání může napravit tržní neúspěchy firem, které nedostatečně investují do odborné přípravy [14].
Oborové a celostátní kolektivní dohody vytvářejí vyrovnané podmínky, které umožňují podnikům více investovat do odborné přípravy též méně kvalifikovaných pracovníků.
Přístup k celoživotnímu vzdělávání se zlepšil díky vzájemnému financování investic do lidských zdrojů.
- Podniky jsou klíčovými subjekty pro vytváření většího počtu pracovních míst a lepších pracovních míst ve Společném evropském prostoru znalostí.
Měly by předvídat a řídit změny prostřednictvím strategických investic do vytváření a používání znalostí a otevřeně informovat o svých akcích v oblasti celoživotního vzdělávání, inovace a výzkumu, jakož i restrukturalizace v rámci podnikové společenské odpovědnosti.
- Finanční instituce a společnosti obchodující s rizikovým kapitálem mohou poskytnout soukromý kmenový a rizikový kapitál a zdroje pro inovující podniky, zvláště malé a střední podniky, a spolu s orgány veřejné správy rozvíjet integrované balíčky podpory.
Mohly by využít nových možností, jež poskytuje program pro konkurenceschopnost a inovaci (CIP) [15] a Evropský investiční fond (EIF) a nalézt nová finanční řešení.
- Organizace s principy sociálního hospodářství, založené na solidaritě, mohou zároveň podporovat hospodářskou a sociální inovaci s cílem vytvářet pracovní místa a potírat sociální vyloučení pomocí zapojení znevýhodněných skupin do společnosti.
- Neoficiální vzdělávací organizace, které existují mimo veřejný vzdělávací systém, např. ty, které řídí sociální partneři nebo sdružení, prokázaly, že jsou vysoce efektivní v poskytování a přizpůsobování struktur a metod celoživotního vzdělávání, které umožňují všem sociálním skupinám, aby se podílely na společnosti založené na znalostech.
- Spotřebitelé mohou podporovat a stimulovat inovace a technologie, které jsou zaměřeny na zlepšování kvality života s náležitým ohledem na sociální a etické důsledky.
- Mládež může obzvláště přispět, protože je otevřená novým znalostem a technologiím.
V rámci Lisabonské strategie může přispět v rámci Evropského paktu mládeže [16].
Důležitými oblastmi činnosti jsou vytváření pracovních míst pro studenty s vyšším vzděláním a opatření na omezení předčasného přerušení studia.
- Svobodná povolání a nezávislí pracovníci též mohou hrát úlohu ve znalostní společnosti, a to zavedením vstupních dovedností a celoživotního vzdělávání ve svých oblastech činnosti.
- University a vysokoškolské ústavy se musí aktivně účastnit jako klíčové instituce pro budování znalostní společnosti.
Je důležité podporovat spolupráci mezi průmyslovou a vysokoškolskou sférou, aby se uskutečnil přenos výsledků aplikovaného výzkumu a byla též podporována nadnárodní mobilita studentů.
- Vědecká sféra může spolu s členskými státy zvýšit hodnotu výzkumu jako profese a zapojit výzkumné pracovníky do mezinárodní spolupráce v souladu s Evropskou chartou pro výzkumné pracovníky a kodexem pro přijímání výzkumných pracovníků, čímž zatraktivní práci ve výzkumu.
9. Čtyři prioritní návrhy
9.1 Vytvářet pozitivní makroekonomický politický rámec pro společnost založenou na znalostech
9.1.1 Evropská rada na summit schválila reformu, která má být zavedena v rámci Paktu o stabilitě a růstu.
V souladu s touto reformou je i nadále ústřední otázkou makroekonomická stabilita a soulad s pravidly [17].
Přesměrování veřejných výdajů do výzkumu, vývoje a inovace je však jedním z relevantních faktorů, na které musí brát EU zřetel při hodnocení dočasných státních deficitů, které překročily 3 procenta, či při určování opatření na úpravu.
9.1.2 Hospodářský růst a zaměstnanost jsou nezbytné, protože usnadňují dosažení většiny ostatních politických cílů a zmírňují dopad reforem.
Současné politika EU se však nedostatečně zaměřuje na růst a zaměstnanost.
Politická část stanovená v hlavních hospodářských politických směrech je nevyvážená, protože je založena na dosažení stability na úkor růstu a je především zaměřena na opatření týkající se nabídky.
Nebere ohled na skutečnost, že reformy, které mají zvýšit růstový potenciál, musí být doplněny o opatření, která stimulují efektivní poptávku.
9.1.3 V tomto ohledu je též významná užší koordinace hospodářských politik mezi členskými státy, jakož i propojení makroekonomického dialogu s tripartitním summitem sociálních partnerů a zahájení hloubkových diskusí s Evropskou centrální bankou.
9.1.4 Vzhledem k tomuto kontextu by makroekonomické politiky, zvláště rozpočtová a daňová politika, měly podporovat znalostní společnost, a to zejména tím, že budou upřednostňovat nárůst poptávky po nových technologiích.
9.2 Poskytování rámce a zdrojů pro celoživotní vzdělávání
9.2.1 Na jarním summitu bylo stanoveno, že "Celoživotní vzdělávání je podmínkou sine qua non pro splnění Lisabonských cílů" [18].
9.2.2 Je třeba poznamenat, že v zemích s nejlepšími ekonomickými a hospodářskými výsledky je nejvyšší procento dospělé populace, která se věnuje vzdělávání a odborné přípravě, zatímco pro země s nejslabšími výsledky platí opak.
Měla by být uznána zásada "druhé šance" a všem, kteří nevyužili první příležitosti k získání počátečního školení, by měla být nabídnuta smlouva.
Tuto myšlenku by bylo možno realizovat různými způsoby, jako např. nabídkou školení nebo "časovou poukázkou", platnou v jakémkoli věku a sloužící k osvěžení základních znalostí.
9.2.3 Je důležité, aby se závěry summitu staly skutečností.
EHSV opětně vyzývá k vypracování celoevropské charty pro celoživotní vzdělávání [19].
EU a členské státy musí spolu s hlavními zainteresovanými subjekty stanovit klíčové priority a akce, poskytnout jim právní základ a dostatečné finanční zdroje.
Členské státy by se měly zavázat k tomu, že budou provádět chartu na všech úrovních prostřednictvím "paktů pro celoživotní vzdělávání" či obdobných opatření.
Úlohy a úkoly jak státního, tak soukromého sektoru by měly být stanoveny na základě předpokladu, že celoživotní vzdělávání je služba obecného zájmu.
9.2.4 Je třeba značně investovat do všech fází celoživotního vzdělávání, včetně raného dětství.
Členské státy by se měly dohodnout na kvantitativním cíli vyjádřeném v procentech investic do vzdělání, včetně celoživotního vzdělávání.
Vzdělávání a odborná příprava však nebudou být moci placeny pouze ze státního rozpočtu a budou muset být podpořeny i kolektivními a jinými dohodami mezi zaměstnanci a pracujícími, podniky a jednotlivci vzhledem k jejich možnostem.
Soukromé a státní zainteresované subjekty mohou hrát úlohu při motivování a podpoře osob, aby se zapojily a samy převzaly zodpovědnost za přizpůsobování se měnícím se okolnostem.
9.2.5 EU a členské státy by se měly dohodnout na minimálním množství finančních prostředků na celoživotní vzdělávání ze strukturálních fondů, např. nejméně na jedné třetině [20].
Fondy by se měly zaměřit na "pakty pro celoživotní vzdělávání" a podporovat je, neboť zpřístupňují odbornou přípravu všem pracujícím, jakož i individuálně přizpůsobené iniciativy pro nejvíce znevýhodněné skupiny.
Každý členský stát musí prokázat, že využívá Evropský sociální fond k podpoře provádění národního reformního programu.
9.2.6 Zřizování vzdělávacích středisek, paktů pro celoživotní vzdělávání nebo obdobných vzdělávacích struktur může být na místní úrovni prováděno prostřednictvím širokého partnerství.
V celoživotním vzdělávání musí též hrát významnou úlohu university.
9.3 Uživatelsky přátelské inovace a technologické politiky
9.3.1 EHSV velice podporuje závěry jarního summitu, které se zasazují o to, aby 7. rámcový program pro výzkum a vývoj překonal technologické nedostatky a aby členské státy rozvíjely globální inovační politiky, které má podporovat program pro konkurenceschopnost a inovaci (CIP) se zvláštním důrazem na podporu konkurenceschopnosti malých a středních podniků.
Též podporuje návrh, že Evropa potřebuje aktivní průmyslovou politiku založenou na různých technologických iniciativách [21].
9.3.2 Programy pro výzkum musí být důkladněji sledovány a hodnoceny, aby bylo zajištěno, že finanční prostředky jsou vydávány cíleně tak, aby napomohly inovační kapacitě Evropy.
Inovace musí být chápána jako široký pojem a musí se soustředit nikoli pouze na procesy, výrobky a technologii, ale též na správu, trvale udržitelný rozvoj a na odpovědi ekonomiky na sociální otázky s cílem podpořit evropský model společnosti.
Inovace by se měla projevit ve všech společenských procesech.
Společenský a občanský dialog jsou důležitými doprovodnými opatřeními pro další inovaci.
Zapojení pracujících a dalších zainteresovaných stran do vytváření nových výrobků a technologií utlumí dopady restrukturalizace.
9.3.3 Vysoké ambice na podporu zdraví, trvale udržitelného prostředí, kvalitních městských a venkovských infrastruktur, inteligentních řešení v dopravě, jistých a reorganizovaných pracovních míst a kulturního dědictví umožní pokrok nových technologií a nových inovačních výrobků a služeb.
Nové technologie a inovace tak mohou podporovat kvalitu života a práce, odpovídat potřebám jak společnosti, tak trhu a zároveň brát zřetel na sociální a etické důsledky.
9.3.4 Evropa potřebuje klást větší důraz na technologický transfer, využít výsledky 7. rámcového programu pro výzkum a vývoj a podporovat trh otevřený inovacím s cílem zvýšit konkurenceschopnost.
EU a národní mechanismy pro šíření znalostí, ať se jedná o výsledky výzkumu, nové technologie, či inovační systémy učebních metod, by měly být prioritní a na tento účel by mělo být věnováno více finančních prostředků.
Lze rozvíjet novou generaci partnerství státního a veřejného sektoru jako model pro podporu šíření znalostí.
Mělo by být vyvíjeno větší úsilí k tomu, aby se technologický rozvoj rychleji projevil ve výrobcích a službách.
9.3.5 EHSV vyzývá k pravidelnějšímu a systematičtějšímu dialogu s klíčovými zainteresovanými stranami na všech úrovních s cílem dále rozvíjet a monitorovat uživatelsky přátelskou inovační i technologickou politiku.
Evropská komise by měla podporovat tento přístup tím, že bude určovat hlavní směry, vydávat doporučení a též testovat osvědčené postupy.
V této souvislosti je třeba podporovat průmyslové regiony, technologické parky a další inovační prostředí.
9.3.6 Zvláštní pozornost je třeba věnovat zapojení malých a středních podniků, jakož i podniků s principy sociálního hospodářství a reagovat na jejich potřeby, zpřístupňovat jim služby v oblasti výzkumu a technologického vývoje a též je zapojovat do činností s nimi souvisejících.
Malé a střední podniky mohou hrát důležitou úlohu při vytváření regionálních uskupení (klastrů) excelence.
Je třeba též uvažovat o zavádění opatření pro zvýšení podílu malých a středních podniků na veřejném trhu a jako model může posloužit úspěšná zkušenost USA s poskytováním podpory novým malým podnikům s vysoce rozvinutou technologií.
9.3.7 Technologické platformy řízené průmyslem, které v r. 2003 zřídily zainteresované strany s podporou Komise, by se měly stát důležitými subjekty ve výzkumné politice EU a základem pro její průmyslovou politiku.
EHSV navrhuje, aby průmysl pozitivně zareagoval na požadavek Evropské komise, aby hrál v souvislosti s technologickými platformami aktivnější úlohu.
EHSV nicméně též navrhuje, aby byly platformy přístupné sociálním partnerům a dalším organizacím občanské společnosti, aby se též mohli zapojit do stanovení agendy pro výzkum.
9.4 Sociální ochrana musí usnadňovat přechod ke znalostní společnosti
9.4.1 Silný pocit jistoty zaměstnání je nezbytný k tomu, aby se pracující aktivně podíleli na přechodu ke společnosti založené na znalostech.
Je třeba, aby byla flexibilita kombinována s aktivními politikami trhu práce, které stimulují pracující k účasti v celoživotními vzdělávání.
Dánská zkušenost s flexibilitou a bezpečností může být inspirujícím příkladem.
9.4.2 Je třeba definovat nové formy sociální ochrany, aby se usnadnilo zlepšení kvalifikace a oborové mobility pracujících a jejich volba mezi zaměstnáním, odbornou přípravou a rodinným životem, ale také pro nové formy pracovních organizací a pro přechody mezi jednotlivými statusy.
Takto se lze vyhnout smlouvám a podmínkám na pracovním trhu, které ohrožují práva pracujících a mají negativní důsledky na jejich schopnost podílet se na znalostní společnosti.
9.4.3 V Kokově zprávě [22] bylo navrženo, aby systémy pojištění pro případ nezaměstnanosti a systémy sociální ochrany podporovaly flexibilitu tím, že budou usnadňovat tyto přechody během životního cyklu každého jednotlivce.
Je možné např. vytvořit nové formy pojištění po dobu aktivního života, jako např. zřídit osobní "účty pro vzdělání", částečně financované ze sociálních příspěvků.
9.4.4 EHSV navrhuje, aby Výbor pro sociální ochranu tuto záležitost projednal, mimo jiné stanovil správné metody a navrhl hlavní směry pro tyto nové formy ochrany.
Výbor též přispěje prostřednictvím stanoviska k flexibilitě a bezpečnosti [23].
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o některá opatření, která mají zjednodušit postup vyměřování daně z přidané hodnoty a napomoci zabránit daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, a kterou se zrušují některá rozhodnutí o přiznání odchylek
KOM(2005) 89 v konečném znění – 2005/0019 (CNS)
(2006/C 65/19)
Dne 14. dubna 2005 se Rada, v souladu s článkem 93 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 8. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Páleník.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 15. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 69 hlasy pro, 1 hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 V březnu 2005 Komise předložila návrh směrnice Rady [1], kterým se mění šestá směrnice o DPH (77/388/EHS) s cílem zjednodušit výběr daně z přidané hodnoty a napomoci zabránit daňovým únikům.
1.2 Podle čl. 27 Šesté směrnice o DPH může Rada na návrh Komise povolit členskému státu zavedení zvláštních opatření odchylujících se od ustanovení Šesté směrnice o DPH, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru daně nebo zabránit možnosti daňových úniků.
Ustanovení tohoto článku bylo využíváno velmi často a v současné době mohou členské státy uplatňovat více než 140 odchylek.
Komise předpokládá, že v blízké budoucnosti počet přijatých odchylek ještě vzroste vzhledem k novým členským státům.
2. Dokument Komise KOM (2005) 89 v konečném znění
2.1 V rámci strategie zlepšení fungování systému DPH v kontextu vnitřního trhu [2] se Komise zavázala racionalizovat velký počet zvláštních odchylek.
Mnohé z těchto odchylek se ukázaly jako opodstatněné a byly využity ve více než jednom členském státě.
Avšak proces uvedení těchto zvláštních odchylek do platnosti je založen na individuálním posouzení žádostí Radou a je velmi zdlouhavý.
V citovaném dokumentu se proto navrhuje, aby často používané odchylky byly k dispozici všem členským státům v podobě dodatku k Šesté směrnici o DPH.
2.2 Návrh směrnice Rady navrhuje zahrnout do Šesté směrnice o DPH tato opatření:
- upravit předpisy v oblasti "propojení" a "převodu prosperujících podniků" v zájmu zabránění neoprávněnému zvýhodnění nebo poškození příslušných stran,
- zabránit vyhýbání se placení DPH z investičního zlata, které se používá jako surovina pro výrobu spotřebního zboží,
- přehodnotit daňový základ v případě dodávky zboží a služeb na obvyklou cenu ve zvláštních případech,
- objasnit a zdůraznit status investičního majetku,
- upravit mechanismus přenesení daňové povinnosti ve vybraných odvětvích.
2.3 V případě propojení podniků a převodu nadále prosperujících podniků Komise využívá příležitosti k posílení pravomocí členských států v oblastech, které mohou být zneužity k daňovým únikům.
V navrhovaném bodě proto poskytuje členským státům možnost podniknout kroky k zajištění uplatňování předpisů vedoucího ke spravedlivým výsledkům, jež nebudou neoprávněně zvýhodňovat ani poškozovat zúčastněné subjekty.
2.4 Investiční zlato například v podobě prutů nebo cihel je osvobozeno od DPH.
Při jeho prodeji v podobě, ve které již nesplňuje podmínky pro investiční zlato, by z jeho dodání měla být vyměřena DPH. K tomu dochází např. při použití k výrobě šperků.
V případě, že zákazník dodá k opracování vlastní zlato, jedná se o pouhé poskytnutí služby spočívající v opracování.
I když zlato pozbylo statusu investičního zlata a nesplňuje podmínky pro osvobození od daně, nebude daň účtována.
Tomuto zneužití se snaží zabránit několik stávajících odchylek, a proto Komise uvádí návrh volitelného předpisu, který všem členským státům umožňuje stanovit, aby daňový základ zahrnoval hodnotu zlata obsaženého ve výrobku na základě stávající obvyklé ceny.
2.5 Ve snaze bojovat proti vyhýbání se placení daně a daňovým únikům a pro splnění dodatečných kritérií umožňuje Komise v návrhu členským státům stanovit novou cenu dodání.
Toto přecenění je možno provést pouze ve třech přesně vymezených případech a za splnění podmínky existence nějaké formy propojení subjektů, kterých se to týká.
Aby členské státy mohly toto pravidlo uplatnit, musejí mezi danými stranami vymezit příslušná propojení a toto vymezení musí spadat do kategorií stanovených uvedenou směrnicí.
Samotné přecenění je návrhem stanoveno na obvyklou cenu.
Obvyklá cena má představovat částku, kterou by musel zákazník nacházející se na obchodním stupni, na němž je dané zboží dodáváno či daná služba poskytována, zaplatit v době, kdy je zboží dodáváno či služba poskytována, v podmínkách volné hospodářské soutěže.
Návrh výslovně stanoví, že neopravňují-li k tomu tržní podmínky, nesmí být obvyklá cena nižší než náklady vzniklé dodavateli či poskytovateli daného zboží či služeb.
2.6 Komise v návrhu dokumentu výslovně objasňuje, že opravu odpočtů vztahující se na investiční majetek dle článku 20 Šesté směrnice o DPH lze stejným způsobem uplatnit na služby, které jsou investiční povahy a nahlíží se na ně jako na služby s účetní hodnotou trvalého majetku.
2.7 Komise zároveň rozšiřuje možnost uplatnění volitelného mechanismu přenesení daňové povinnosti na určitá dodání určené osobám povinným k dani, a to v těch odvětvích, ve kterých se daňová kontrola ukázala jako obzvláště obtížná.
Při uplatnění tohoto mechanismu přechází povinnost zaplatit daň na příjemce dodání.
Oblastmi, na něž se toto ustanovení vztahuje, jsou služby související s budovami; poskytování zaměstnanců v souvislosti se službami týkajícími se budov; dodání nemovitého majetku, který spadá do odchylky od zdanění dle čl. 13 bodu B písm. g) a písm. h), v případě, že si dodavatel zvolil možnost zdanění dodání dle čl.
13 bodu C písm. b) a dodání odpadního materiálu, šrotu a recyklovatelného materiálu z některých zpracovatelských služeb. Podobně mohou členské státy využít mechanismu přenesení daňové povinnosti ve zvláštních případech, kdy dodání uskutečňuje dodavatel ve finančních obtížích, který není schopen dostát svým pohledávkám, včetně závazků vůči daňovým orgánům.
Uplatnění mechanismu přenesení daňové povinnosti v členském státě je podmíněno konzultacemi s Výborem pro DPH.
2.8 Počet rozhodnutí dle článku 27 Šesté směrnice o DPH, na která se dle názoru Komise vztahují ustanovení návrhu, a proto je tato směrnice zrušuje, je 10. Počet rozhodnutí, na která se dle názoru Komise vztahují ustanovení návrhu, avšak která není třeba zrušit, je 7.
3. Poznámky Výboru k dokumentu
3.1 EHSV podporuje zjednodušení systému DPH v kontextu společného trhu v souladu s ustanoveními Komise v dokumentu KOM(2000) 348 v konečném znění.
3.2 EHSV souhlasí s názorem Komise, že je vhodné racionalizovat počet zvláštních režimů pro odchylky z ustanovení Šesté směrnice o DPH, který komplikuje výklad daňového systému pro osoby, které obchodují přeshraničně.
EHSV podporuje zpřístupnění některých často uplatňovaných odchylek všem členským státům pomocí změny Šesté směrnice o DPH.
3.3 EHSV je toho názoru, že uvedené změny a doplnění Šesté směrnice o DPH budou v případě správného provádění v členských zemích představovat účinný nástroj boje proti problému daňových úniků a vyhýbání se placení daně.
3.4 V oblasti propojení podniků a převodů nadále prosperujících podniků Komise a zdanění investičního zlata, sloužícího například jako materiál pro výrobu šperků, nemá EHSV výhrady k návrhu Komise, který je logickým řešením předcházejících nedostatků.
3.5 EHSV uznává, že v určitých vymezených případech podezření na vyhýbání se placení daně nadhodnocením nebo podhodnocením dodání je vhodné stanovit daňový základ na úrovni obvyklé ceny.
V praxi se však mohou vyskytnout obtíže při posuzování "velkého rozdílu" mezi cenou dodání a obvyklou cenou. Jednak kvůli nejasnému vymezení obvyklé ceny, které závisí na výkladu provádějícího subjektu, a jednak kvůli nejasnému vymezení pojmu "velký rozdíl cen".
EHSV vyslovuje obavu, aby nejasnost výkladu nezpůsobovala nejistotu v podnikatelském prostředí.
Využití tohoto bodu v právních předpisech členských států by proto mělo být podmíněno přesnou definicí obvyklé ceny a stanovením hranice, kterou se rozumí "velký rozdíl".
3.6 V případě investičního majetku je EHSV téhož názoru jako Komise, že je vhodné objasnit, že oprava odpočtů vztahující se na investiční majetek se také vztahuje k službám takovéto povahy.
3.7 EHSV považuje mechanismus přenesení daňové povinnosti za nástroj, který může být potřebný při prevenci vyhýbání se placení daně.
V případech, kdy je dodavatel ve finančních obtížích a panují reálné pochyby o jeho schopnosti dostát svým daňovým závazkům se takové řešení přímo nabízí.
Praktické zkušenosti mohou přinést návrhy dalších oblastí, ve kterých bude možno uvažovat o volitelné možnosti zavedení mechanismu přenesení daňové povinnosti.
4. Všeobecné připomínky Výboru
4.1 Předložený návrh směrnice Rady je realistický z hlediska realizovatelnosti a plní cíl Komise racionalizovat některé z řady stávajících platných odchylek ze Šesté směrnice o DPH, k němuž se zavázala ve svém sdělení Radě a Evropskému parlamentu ze dne 7. června 2000.
EHSV však připomíná, že účinnosti a jednoduchosti společného systému daně z přidané hodnoty by řádově více pomohlo komplexnější přepracování právních předpisů o DPH a rozsáhlejší harmonizace daňových pravidel.
4.2 Je třeba poznamenat, že přílišná komplexnost evropských zákonů a směrnic všeobecně komplikuje jejich korektní a dostatečně rychlé provádění a účinnou vymahatelnost v členských státech.
Z tohoto hlediska je daný návrh, v případě, že bude dostatečně rychle a korektně proveden v členských státech, krokem správným směrem.
EHSV se domnívá, že by jej měly provázet další kroky, které zjednoduší společný systém DPH.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Zelené knize: Hypoteční úvěr v EU
KOM(2005) 327 v konečném znění
(2006/C 65/21)
Dne 19. července 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci: Zelená kniha: Hypoteční úvěr v EU.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 11. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Burani.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo dne 15. prosince 2005, přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 97 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí přijatého stanoviska
1.1 Zelená kniha o hypotečním úvěru na bydlení v EU se řadí do rámce politiky integrace finančních služeb na evropské úrovni.
Zelenou knihu nyní zkoumají zainteresovaná odvětví.
1.2 Přestože Výbor souhlasí s cíly navrhovanými Komisí, domnívá se, že úplná integrace bude v krátkém období obtížně dosažitelná.
Je třeba totiž vzít v úvahu, že trhy s hypotečními úvěry v EU jsou zcela odlišné a každý z nich má své vlastní rysy.
1.3 Komise v Zelené knize formuluje několik otázek, na které má Výbor v úmyslu odpovědět.
První skupina otázek se zabývá ochranou spotřebitele; ohledně tohoto bodu EHSV žádá, aby kodexy chování byly sestaveny sdruženími evropských finančních institucí po konzultacích se sdruženími spotřebitelů, kontrolovány národními ombudsmany a zaregistrovány u soudů nebo obchodních komor.
Dále se navrhuje informace (i předsmluvní) o jasném a transparentním obsahu, která by se uplatnila, možná dokonce s větší přísností, na zprostředkovatele půjčky.
EHSV se ohledně předčasného splacení domnívá, že výpočet by se měl spoléhat na vzorce finanční matematiky, které mají na paměti také skutečné zatížení pro půjčovatele.
Pokud jde o to, jestli by měla existovat evropská norma, která by se zabývala jak metodou výpočtu, tak nákladovými prvky, EHSV se domnívá, že nejmenší společný jmenovatel by mohly tvořit náklady na přípravu spisu, výdaje na zřízení hypotéky, jasně identifikovatelné správní náklady a výdaje na pojištění.
Připomíná ale, že návrh na standardizaci úvěrových smluv nesmí zabraňovat nabídce nových produktů, protože jinak půjde o brzdu inovace.
EHSV je rovněž pro vytvoření struktury zprostředkování, ale ne pro strukturu rozhodčího řízení, jelikož nespadá do oblasti ochrany spotřebitele.
1.4 Druhá skupina otázek se týká právních problémů.
V této souvislosti se EHSV tentokrát hodlá omezit na několik úvah.
Podotýká především, že pravidlo země bydliště spotřebitele značně omezuje nabídku. Dále připomíná, že je nezbytné jasně stanovit, jaký jazyk se má použít ve smlouvě, pro účely kontaktů a korespondence.
1.5 Třetí skupina otázek se týká zajištění hypoték.
EHSV se domnívá, že Komise by měla pokračovat ve své práci při podpoře spolupráce mezi vlastníky a dozorčími pracovníky katastrů (a rovněž sepsat výroční zprávu o obdržených výsledcích).
EHSV je obecně toho názoru, že projekt "eurohypotéky" si zaslouží, aby byl podpořen.
1.6 Konečně poslední otázka se týká financování hypotečního úvěru.
Pokud jde o tento bod, EHSV souhlasí s myšlenkou celoevropského systému refinancování, který navrhuje Komise, ale domnívá se, že podobný cíl je proveditelný pouze dlouhodobě a vyhrazuje si, že toto své stanovisko upřesní později.
2. Odůvodnění
2.1 Komise v rámci své politiky integrace finančních služeb projednává téma hypotečních úvěrů na bydlení v EU a hodlá přikročit ke konkrétním regulačním krokům, jestliže probíhající studie a kontakty ukáží, že výsledkem těchto kroků by bylo vytvoření integrovaného trhu, který bude "výkonnější a konkurenceschopnější ve prospěch všech".
Podkladem Zelené knihy, která je nyní k nahlédnutí, je studie ("The Integration of the EU Mortgage Credit Markets – Integrace trhů hypotečních úvěrů v EU"), kterou pro Komisi připravila Skupina fóra pro hypoteční úvěr ("Forum Group on Mortgage Credit", FGMC), i když nemá nezbytně vždy stejný přístup.
2.2 Odpovědi na Zelenou knihu od všech zainteresovaných odvětví se očekávají do konce listopadu 2005 a následně v prosinci proběhne slyšení.
Komise poté zhodnotí, jestli budou z její strany potřebná nějaká opatření, případně jaká.
3. Zelená kniha: poznámky Výboru
3.1 Vhodnost případu pro zásah Komise (část I Zelené knihy)
3.1.1 Komise zdůrazňuje, že trh s hypotečními úvěry je jedním z nejsložitějších finančních trhů, ať kvůli různorodým subjektům, které jsou do něj zapojeny, anebo kvůli rozmanitosti formálních podob, kterých může nabýt.
Kromě toho existuje přímá souvislost mezi trhem s hypotečními úvěry a makroekonomií v tom smyslu, že každá odchylka v hospodářském cyklu a v úrokových mírách ovlivňuje objem a vývoj hypotečního úvěru.
Konkrétně, růst objemu hypotečních úvěrů v EU je ovlivněn makroekonomickými faktory (snížením úrokových sazeb a vysokým růstem cen nemovitostí v mnoha zemích) a strukturálními faktory (větší liberalizací a integrací finančních trhů).
3.1.2 Trhy s hypotečními úvěry v EU jsou i přes tento společný trend stále velmi odlišné; každý má své vlastní rysy co se týče produktů, profilu věřitelů, distribuční struktury, délky půjček, zdanění nemovitostí a mechanismů refinancování.
Tyto odlišnosti jsou výsledkem různých přístupů členských států k právní úpravě, ale také historických, ekonomických a sociálních faktorů, které občas představují vlastnosti, jež nelze jednoduše převést na společného jmenovatele.
Vše se dále komplikuje státními intervencemi do sociální výstavby, daňovým systémem, opatrnými předpisy, úrovní hospodářské soutěže a riziky platební neschopnosti, které se mezi zeměmi liší.
3.1.3 Vzhledem k této situaci nepřekvapuje, že trhy jsou málo integrované, ale je třeba vzít v úvahu, že přeshraniční prodej nemovitostí tvoří sotva 1 % celkového trhu s obytnými budovami.
Komise se domnívá, že výhodami integrace by hypoteticky byly snížení ceny hypotečního úvěru, zvýšená úroveň ochrany spotřebitele zaručená zákonem a růst počtu potenciálních uživatelů úvěru díky zařazení těch, kteří mají nízký nebo neúplný úvěrový profil.
3.1.4 Výbor souhlasí s cíly, které Komise navrhuje. Výbor se přesto domnívá, že odlišností mezi různými trhy vyjmenovanými Komisí (a dalšími, na které upozorní tento dokument) je tolik a jsou takové, že lze předpokládat, že bude velmi těžké dosáhnout v krátké době úplné integrace.
Bezprostředně bude potřeba pokročit v odvětvích, ve kterých nebude harmonizace příliš obtížná, pokaždé si kladouce otázku, jestli to stojí za námahu, a to bez posilování úsilí předpisovat pravidla, nebo je měnit, pouze kvůli uspokojení z poslušnosti programovým nebo ideologickým příkazům.
3.1.5 Je třeba mít na paměti především jeden fakt. Jak již bylo řečeno, přeshraniční nákupy nemovitostí tvoří pouze 1 % trhu a týkají se téměř výhradně nemovitostí pro rekreační účely a nemovitostí v příhraničních oblastech.
Nezdá se tedy pravděpodobné, že tato malá část trhu je hlavním účelem Komise, ale spíše strategickým cílem, který byl uveden v odstavci 3.1.3.
Jinými slovy řečeno, Komise má na mysli takovou integraci, která umožní kterémukoliv občanu Unie koupit nemovitost ve své nebo jiné zemi a obrátit se na finančního makléře ve své zemi, v zemi, kde je umístěna nemovitost, anebo i ve třetí zemi.
3.2 Ochrana spotřebitele (část II Zelené knihy)
3.2.1 Komise klade čtyři otázky týkající se problému informací.
Pokud jde o první otázku, která se týká kodexů chování [1], EHSV bere na vědomí, že jsou a priori dobrovolné.
Problém spočívá v obsahu, který by měl být sestaven sdruženími evropských finančních institucí po konzultacích se sdruženími spotřebitelů tak, aby buď přímo zahrnoval sankční mechanismy, nebo byl kontrolován národními ombudsmany a zaregistrován u soudů nebo obchodních komor.
Všichni, kteří jsou sdružení v tomto odvětví, by měli tyto kodexy podepsat a smlouvy a informační materiály by měly výslovně uvádět skutečnost, že půjčovatel se připojil ke kodexům chování.
3.2.2 Druhá otázka se týká obsahu informací, což je velmi důležitý prvek: všechna hlediska smlouvy – právní, formální a účetní – musejí být spotřebiteli opravdu jasná, ovšem není snadné nalézt přijatelný kompromis mezi průhledností, přesností a snadností pochopení.
Potřeba vysvětlit technické výrazy vede k prodloužení textů a nepřispívá nutně k jejich srozumitelnosti.
Součástí informace by měl být také protokol o porušeních smlouvy a odpovídajících následcích; EHSV doporučuje, aby informace týkající se nejčastěji se opakujících hledisek byly zařazeny do kodexů chování v podobě ustáleného textu.
3.2.3 Třetí otázka: výše uvedené úvahy platí alespoň částečně také pro předsmluvní informace. Tyto informace by mohly umožnit srovnání s jinými nabídkami a tak přispět k informované volbě na vnitrostátní úrovni, ale v tomto stadiu by stěží pomohly při porovnání s nabízenými úvěry z jiných zemí.
V této věci ostatně existuje evropská iniciativa podporovaná federacemi působícími v tomto odvětví, které přijaly "European Information Sheet" (Evropské pokyny) připravené za pomoci sdružení spotřebitelů.
Přestože se pod tuto iniciativu podepsala většina finančních institucí, podle některých by se zdálo, že iniciativa se v určitých zemích v praxi uskutečňuje bez velkého přesvědčení.
Komise tuto záležitost vyšetřuje a mohla by přijmout, bude-li to nutné, donucovací opatření, možná znovu přijmout text dohody jako nařízení.
3.2.4 Čtvrtá otázka: není pochyb o tom, že opatření týkající se informací se musejí použít, možná dokonce s větší přísností, na zprostředkovatele půjčky (makléře a další).
3.2.5 Komise klade dvě otázky, co se týče poskytování poradenství vypůjčitelům.
První se týká dlouhodobě diskutovaného problému: má nebo nemá mít půjčovatel povinnost doporučit nejlepší podobu půjčky, její délku, cenu atd.?
Komise zdůrazňuje, že písemné poradenství, které spotřebitelé vyžadují, vystavuje půjčovatele právním rizikům a požadavkům na odškodné.
Půjčovatel bude sotva odhodlán vzít na sebe tuto povinnost, především s ohledem na to, že by pro něj bylo obtížné dodatečně dokázat, že neměl k dispozici všechny podstatné součásti nezbytné pro vyhodnocení nebo že vzal v úvahu pravděpodobné budoucí možnosti.
Zavedení povinnosti poradenství by značně snížilo nabídku úvěru, a proto není žádoucí. Nelze nicméně vyloučit, že pod tlakem konkurence se někteří půjčovatelé nebo zprostředkovatelé mohou rozhodnout, že tuto službu budou nabízet buď zdarma nebo za poplatek.
3.2.6 Co se týká druhé otázky o zodpovědnosti za jakékoliv písemné doporučení nebo informaci poskytnuté buď dobrovolně nebo povinně, je třeba rozlišovat mezi doporučením a informací; co se týká doporučení, odpověď je ve druhé části předchozího odstavce.
Naopak každá klamavá nebo zamlčená informace, ať záměrně nebo z nedbalosti, znamená zodpovědnost půjčovatele.
Je ale potřeba se dohodnout na dosahu informace; nemůže se omezit na pouhý výklad technických hledisek, ale musí, nebo by měla, být podána tak, aby spotřebitel měl k dispozici každý další prvek užitečný pro závěrečnou nezávislou a odůvodněnou volbu.
Kodexy chování, nebo v krajním případě občanský zákoník, by měly poskytnout vodítko pro řešení případných sporů.
3.2.7 Ve věci předčasného splacení klade Komise tři otázky.
První otázka znovu přivádí řeč na dlouhodobě diskutovaný problém: má být možnost předčasného splacení zákonným právem spotřebitele nebo předmětem volby obou stran?
Předčasné splacení bude spotřebitelem obecně požadováno v případě změn úrokových sazeb v jeho neprospěch, ať u půjček s pevnou nebo pohyblivou úrokovou sazbou, změnám podobných těm, ke kterým v minulosti došlo v některých zemích po vysoké inflaci.
O předčasné splacení v každém případě žádá vždy spotřebitel a půjčovatel to zamítne velmi výjimečně, a to nezávisle na tom, jestli s tím smlouva počítá nebo ne.
Problém tedy nespočívá ani tak v možnosti nebo nemožnosti předčasného splacení, ale spíše v tom, na co se ptá následující otázka.
3.2.8 Jak by se měly vypočítat poplatky za předčasné splacení?
Způsoby financování hypotečního úvěru se liší v každé zemi, ale obecně si půjčovatel opatří finanční prostředky emisemi dluhopisů krytých hypotékou na nemovitost, které prodá na primárním nebo sekundárním trhu.
Metody a produkty, mezi nimž je jeden zcela nový, financování založené na jištění nemovitostí (equity release), se navíc podstatně liší podle doby trvání půjčky, pevných nebo pohyblivých úrokových sazeb, splátek, metod a zvyklostí trhů.
Předčasné splacení, kromě výhody pro spotřebitele, znamená zátěž pro půjčovatele, který musí, řečeno velmi přibližně a zjednodušeně, znovu použít předem obdrženou částku na nákup dluhopisů, které už nejsou kryty ručením.
Finanční matematika poskytuje vzorce pro výpočet zatížení půjčovatele, které se liší podle délky ještě zbývající doby, vývoje úrokových sazeb a situace na trhu.
EHSV se domnívá, že odpověď na tuto otázku spočívá v použití zásady nestrannosti: spolu s prospěchem pro spotřebitele je třeba vypočítat skutečné zatížení pro půjčovatele v důsledku předčasného splacení.
3.2.9 Pravidla výpočtu by měla být zahrnuta do kodexu chování anebo, což by bylo ještě lepší, do každé smlouvy.
Jediná jednotná pravidla přijatelná v tomto případě patří do oblasti finanční matematiky; výpočet výhod a nevýhod na základě uplynulé a zbývající doby, použitých a běžných úrokových sazeb není zvlášť obtížný.
Výsledek, čistě finančně-matematický, by měl být doplněn o výpočet prospěchu nebo výhod pro finanční instituci, které v kontrolovaném období vyplývají z reinvestice hotovosti získané předem.
V každém případě by měla být vyloučena platba penále.
3.2.10 Třetí otázka, jak by měl být spotřebitel informován o možnosti předčasného splacení, již byla zodpovězena v závěru předchozího odstavce; není důvod, proč by možnost předčasného splacení nemohla být zahrnuta buď do předběžné informace anebo do podrobné informace, nebo, což by bylo ještě lepší, také do smlouvy.
3.2.11 Čtyři otázky se týkají roční procentní sazby.
První se týká problému, o kterém se již diskutovalo v přípravném období před schválením související směrnice, jestli je účelem roční procentní sazby informovat nebo umožnit srovnávání, anebo obojí.
Skutečnost, že Komise s odstupem let znovu klade tuto otázku, se zdá být důkazem toho, že v této záležitosti přetrvávají pochybnosti.
Vzorec zavedený k výpočtu roční procentní sazby vyhovuje přesné matematické a ekonomické logice a podle záměru zákonodárce měl také odpovídat kritériím informování, transparentnosti a možnosti porovnání.
Ve skutečnosti spotřebitel, který není odborníkem na finanční matematiku, nemůže udělat nic jiného, než vzít na vědomí hodnotu, která je mu sdělena; pouze formálně jsou tedy požadavky informovanosti a transparentnosti splněny.
Pokud jde o porovnání s jinými nabídkami, ty jsou možné za předpokladu, že různí navrhovatelé nabízejí přesně stejný produkt a postupovali podle stejných způsobů výpočtu a že částky použité při výpočtech jsou detailně vyčísleny.
3.2.12 Druhá otázka, jestli má existovat evropská norma, která se bude zabývat jak způsobem výpočtu, tak nákladovými prvky, si rozhodně zaslouží principiálně kladnou odpověď.
Prakticky ale stanovení takové normy není možné, dokud nebudou harmonizované systémy, přesně porovnatelné produkty a standardizované správní postupy, což je cíl, kterého není snadné dosáhnout v krátké době.
3.2.13 Pokud jde o třetí otázku, které nákladové prvky by měla evropská norma zahrnovat, EHSV se domnívá, že nejmenší společný jmenovatel by mohly tvořit náklady na přípravu spisu, výdaje na zřízení hypotéky, jasně identifikovatelné správní náklady a výdaje na pojištění.
Jako počáteční přibližná hodnota by to mělo spotřebiteli stačit, aby provedl porovnání mezi různými nabídkami. Každý půjčovatel by měl přesto jasně varovat spotřebitele před příliš jednoduchou volbou podloženou pouze roční procentní sazbou vypočítanou tímto způsobem.
3.2.14 Poslední otázka, jestli je žádoucí, aby půjčovatel poskytl odděleně informace o nákladech nezahrnutých do výpočtu roční procentní sazby, a také o uvedení konkrétních účinků roční procentní sazby, jako měsíční náklady nebo celková cena půjčky, nabízí dvě rozdílné odpovědi.
Postoj EHSV k první části otázky je souhlasný, a to také protože, mimo jiné, uvedení nákladů nezahrnutých do roční procentní sazby by umožnilo zrušit výhradu týkající se porovnání podmínek, o kterých se zmiňuje předchozí odstavec.
Co se týče uvedení "konkrétních" projevů roční úrokové sazby ve smyslu uváděném Komisí, EHSV se domnívá, že to je rozhodně možné a že existují počítačové programy, které mohou tomuto požadavku vyhovět, jde-li skutečně o požadavek.
Pochybnosti vyvstávají z důvodů vyjádřených v odstavci 3.2.11: spotřebitel se vystavuje riziku, že bude nakonec zmatený, bude-li současně postaven před plán finančního splácení, který skutečně potřebuje, a jiný plán, který, byť správný z hlediska finanční matematiky, se odchyluje od prvního.
3.2.15 Komise vznesla čtyři otázky týkající se regulace úrokových sazeb a rozpětí úrokových sazeb.
Pokud jde o první otázku, jaké jsou důsledky regulace úrokových sazeb (zákonů proti lichvě, které jsou v mnoha členských státech) na integraci trhů, je třeba předem předpokládat, že v členských státech, kde jsou právně závazné povinné horní hranice úrokových sazeb, byly tyto hranice zřejmě stanoveny s ohledem na spotřebitelský úvěr, přečerpání běžných účtů a osobní úvěry, ale nikoliv – podle mínění EHSV – na hypoteční úvěr.
V každém případě jde o ožehavý problém: členský stát, který stanovil horní hranice, by mohl chtít stíhat půjčovatele z jiné země, jenž porušil normu, které nepodléhá, ale která se týká smlouvy platné v jeho zemi.
Vnitrostátní normy týkající se lichvy tak představují překážku integraci trhů.
3.2.16 Druhá otázka se týká možnosti prošetřit téma lichvářské sazby v širších souvislostech než jen v kontextu hypotečního úvěru.
EHSV na tuto otázku odpovídá kladně: pokud by další šetření ukázala jejich nutnost, zákony Společenství by mohly výhodně nahradit různorodé existující vnitrostátní předpisy.
EHSV přesto varuje před zjednodušujícími řešeními: jednotná lichvářská sazba by byla vystavena riziku, že nebude brát v úvahu osobité vlastnosti trhů.
Konkrétně určení jednotné sazby by nemělo smysl a mělo by být ponecháno jednotlivým členským státům po vyřešení problému, který byl vznesen v závěru odstavce 3.2.15.
3.2.17 Třetí otázka se týká toho, jestli existující omezení zavádění sazeb složeného úroku v některých členských státech vytvářejí překážku integraci trhů.
Odpověď EHSV nemůže být jiná než ta, kterou dal ohledně lichvářských sazeb v předchozím odstavci.
Komise by měla navíc kontrolovat úroveň jednoduchých úrokových sazeb v zemích, které nepoužívají složené úroky; jestliže by byly v průměru vyšší, než v jiných zemích u srovnatelných transakcí, mohlo by vzniknout podezření, že ztráta složených úroků byla kompenzována vyššími jednoduchými úroky podle logiky trhu, který není transparentní a je bez výhod pro spotřebitele.
3.2.18 Čtvrtá otázka se týká produktu financování založeného na zajištění nemovitostí (equity release) a ptá se, jaký dopad budou mít na jeho vývoj omezení zavádění složeného úroku.
Jelikož jde o nový produkt, se kterým nejsou dostatečné zkušenosti, EHSV upouští od toho, aby zaujal názor, a ponechává odpověď odborníkům s konkrétními zkušenostmi z trhu.
3.2.19 Co se týče standardizace úvěrových smluv, Komise podotýká, že téma spadá do obecného plánu iniciativy, která se týká evropského smluvního práva.
Standardizace by se mohlo dosáhnout prostřednictvím klasické metody harmonizace nebo tzv. "26. režimu", což je zákonný nástroj souběžný s vnitrostátními zákony a se souhlasem stran využitelný jako alternativa těchto zákonů.
EHSV je toho názoru, že první možnost je v současnosti předčasná a že druhá by mohla tvořit skutečnou alternativu pouze poté, až detailní studie zákonů a smluv ve všech 25 zemích zjistí, že "souběžný" nástroj neporušuje předpisy a zákony v žádné zemi.
V každém případě je třeba, aby pravidla standardizace nezabraňovala nabídce nových produktů a nestala se tak brzdou inovace.
Během čekání na řešení různých problémů by ale nemělo být těžké dosáhnout dohody mezi finančními institucemi, spotřebiteli a Komisí o základním návrhu smlouvy, která bude zahrnovat alespoň doložky, které se používají nejběžněji a jsou společné všem druhům smluv.
3.2.20 Závěrečné dvě otázky se týkají právních struktur na ochranu práv spotřebitele.
V každé zemi existují struktury pro zprostředkování nebo rozhodčí řízení jako alternativa soudních mechanismů, které jsou pro spotřebitele často příliš pomalé a drahé.
Komise především žádá o názory na možnost stanovit členským státům povinnost zřídit struktury pro zprostředkování nebo rozhodčí řízení specificky pro hypoteční úvěr.
EHSV je v zásadě pro strukturu zprostředkování, ale ne pro strukturu rozhodčího řízení, protože nespadá do oblasti ochrany spotřebitele.
Podotýká navíc, že právo hypotečního úvěru je ze své podstaty spojeno s řadou dalších zákonných norem nebo právních předpisů: občanským soudním řádem, děděním, bankrotem, vlastnictvím, pozemkovými normami a daňovými předpisy.
Struktura, která je alternativou soudů a je schopná přijímat taková rozhodnutí, která odolají jednoduchým opravným prostředkům, by mohla mít potřebu přijmout vnitřní uspořádání a zdroje podobné těm, které mají soudy.
Ovšem vzhledem k tomu, že některé členské státy jsou zřejmě této možnosti otevřeny, mohly by podat zprávu po odpovídajícím období zkoušení a tak poskytnout užitečné poučky pro případné všeobecné přijetí.
3.2.21 Komise tedy žádá o návrhy možností, jak posílit důvěryhodnost existujících systémů alternativních prostředků nápravy, zejména v oblasti hypotečních úvěrů.
Podle informací EHSV existující systémy poskytují dostatečně dobré výsledky, které by v mnoha případech mohly být zlepšeny urychlením rozhodovacího postupu.
Pokud jde specificky o hypoteční úvěr, a s ohledem na předchozí odstavec, je nutné poznamenat, že struktury pro zprostředkování nebo rozhodčí řízení by měly být důvěryhodné pro obě strany, nejen pro spotřebitele.
Průměrně vysoká hodnota každého sporu vyžaduje, aby rozhodnutí byla nestranná a nenapadnutelná i z právního hlediska, aby se zabránilo následným odvoláním k soudům.
3.3 Právní otázky (část III Zelené knihy)
3.3.1 Komise se domnívá, že je příhodné, že se právní hlediska týkající se oblasti hypotečního úvěru vezmou v úvahu v rámci procesu probíhající revize Římské úmluvy z roku 1980, která bude přeměněna v evropské nařízení.
V oblasti rozhodného práva se nyní zkoumají tři řešení:
- stanovit zvláštní režim za účelem určení rozhodného práva týkajícího se smluv o hypotečním úvěru; právo rozhodné pro takové smlouvy by se mohlo přizpůsobit právu země, ve které je umístěna nemovitost;
- pokračovat v obecných zásadách Římské smlouvy a ponechat na zúčastněných stranách svobodu volby rozhodného práva, nicméně s výhradou uplatnění kogentních ustanovení práva země, v níž má spotřebitel bydliště;
- vyloučit smlouvy o hypotečních úvěrech z uplatnění kogentních ustanovení práva země, v níž má spotřebitel bydliště, za podmínky, že bude zaručen vysoký stupeň ochrany spotřebitele na úrovni EU;
- co se týče zajištění (nemovitost, na němž je hypotéka), Komise nevidí důvod, proč se vzdávat teď už zavedené zásady, podle níž se použije právo té země, v níž se nemovitost nachází; EHSV s tím plně souhlasí.
3.3.1.1 Třemi řešeními z předchozího odstavce by bylo potřeba se dále zabývat v odděleném stanovisku, protože jde o opravdu složité téma a každé řešení představuje výhody a nevýhody.
EHSV se zde omezí na několik krátkých základních úvah:
a) žádné ze tří řešení nelze uplatnit bez obtíží v případě, že spotřebitel má bydliště v zemi A, půjčovatel sídlí v zemi B a nemovitost je umístěna v zemi C (která by také například mohla být vně EU);
b) pravidlo země bydliště spotřebitele značně omezuje nabídku, anebo lépe řečeno možnost přístupu spotřebitele ke službám půjčovatele, který sídlí v jiné zemi; půjčovatel obvykle váhá, zda podepsat smlouvu podléhající zákonům, které nezná, protože ví, že v případě sporu si bude muset opatřit právní pomoc v zahraničí a bude muset používat jazyk, který není jeho vlastní;
c) je nezbytné jasně stanovit, jaký jazyk se má použít ve smlouvě, pro účely kontaktů a korespondence; jestliže by se vybral jazyk spotřebitele, byl by to pro půjčovatele další fakt k tomu, který byl zmíněn v předchozím pododstavci b), který by ho mohl odradit.
3.3.2 Komise potom při projednávání otázky hodnocení úvěrové způsobilosti klientů uvádí různé problémy, o kterých se už jednalo v souvislosti s podobnou oblastí (spotřebitelský úvěr) a domnívá se, že nejnaléhavějším problémem je zajištění přeshraničního přístupu do databází na nediskriminačním základu.
EHSV je toho názoru, že právo přístupu je nezbytné, ale k jeho zajištění budou muset být přijata příslušná pravidla, která stanovují, kdo může tohoto práva užívat, za jakých podmínek a s jakými zárukami pro spotřebitele.
EHSV rovněž upozorňuje na hledisko, které nikdy nebylo citováno: nabyvatel nemovitosti, buď nemovitosti k trvalému bydlení nebo nemovitosti k rekreačním účelům, často není uveden v žádné databázi, protože nikdy neměl úvěr; vyhledávání spolehlivých informací je v tomto případě problematické, dlouhé a nákladné.
3.3.3 Komise tedy projednává otázku ocenění nemovitosti a ptá se, jestli je myslitelná jednotná evropská norma, anebo jestli je třeba podniknout kroky k zajištění vzájemného uznávání norem jednotlivých států.
EHSV se domnívá, že první možnost by měla být a priori zamítnuta, aniž by bylo nezbytné provádět další šetření.
Pokud jde o druhou možnost, odborníci konstatují, že vnitrostátní, nebo i jen regionální, standardy jsou utopií, před kterou je třeba se mít na pozoru.
Mnoho proměnných má podíl na tom, že se vytváří trh s nemovitostmi, jehož vlastnosti jsou především místní.
Každá snaha o standardizaci by riskovala, že bude scestná.
EHSV tento názor podporuje.
3.3.4 K diskusi je poté předloženo další důležité hledisko – výkon rozhodnutí prodejem nemovitosti.
Zelená kniha uvádí, že v této oblasti je nesmírně mnoho postupů, lhůt, nákladů a že to je překážkou přeshraniční úvěrové činnosti.
Proto navrhuje postupný přístup k podpoře zlepšení postupů výkonu rozhodnutí prodejem nemovitostí: zaprvé se shromáždí informace o délce trvání a nákladech těchto postupů, aby se vytvořila přehledová pravidelně aktualizovaná tabulka, a nebude-li tento postup efektivní, zváží se možnost přijetí "ráznějších" opatření.
EHSV se domnívá, že shromáždění informací a vytvoření přehledové tabulky by představovalo jistou přátelskou domluvu těm členským státům, jejichž postupy jsou málo efektivní nebo jsou nákladné. To by mělo půjčovatelům a spotřebitelským sdružením poskytnout dobrý důvod k tomu, aby vyvinuli tlak na své národní vládní orgány, dokud nebudou přijaty odpovídající zlepšující opatření.
Zajít ovšem dále a hrozit "ráznějšími" opatřeními se zdá neproveditelné: podobná iniciativa by měla velmi malou šanci na to, aby s ní členské státy souhlasily.
Navíc se zdá, že možnost narušení celých justičních systémů jen proto, aby se podpořil přeshraniční hypoteční úvěr (který dnes představuje pouhé jedno procento z celkové výše v Evropě a pro nějž i ty nejlepší odhady do budoucnosti předpovídají ne více než 5 %), nebere na vědomí obyčejný smysl pro úměrnost.
3.3.5 Další překážku plné integrace trhů, která je zatím nepřekonatelná, tvoří problém zdanění.
Komise realisticky neplánuje kroky vedoucí k harmonizaci v této oblasti.
Existují ale další překážky, které mohou být odstraněny.
Různé členské státy odmítají daňové odpočty úroků zaplacených jejich daňovými poplatníky za hypoteční úvěry poskytnutými zahraničními půjčovateli.
V jiných případech jsou úroky pobírané domácími půjčovateli zdaněny po odečtení úroků zaplacených na refinancování půjček, zatímco na zahraniční půjčovatele je uvalena daň z hrubé částky úroků zaplacených domácími dlužníky.
V obou případech jde o porušení Smluv nebo norem Společenství: první případ je v rozporu s články 49 a 56 Smlouvy, jak také určil Soudní dvůr ve dvou rozsudcích, druhým případem se bude zabývat přímá akce Komise, kterou EHSV pevně podporuje.
3.4 Zajištění hypotéky (část IV Zelené knihy)
3.4.1 Katastr nemovitostí je základním prvkem rozhodnosti práva k nemovitosti. Přesto se zdá, že záznamy ne vždy uvádějí práva třetích osob k nemovitosti.
Má-li přeshraniční hypoteční úvěr fungovat (včetně refinancování), pak je nezbytné, aby se jasně pochopil obsah a fungování katastrů nemovitostí.
Komise financovala pilotní projekt (EULIS), jenž měl podpořit spolupráci mezi vlastníky a dozorčími pracovníky katastrů; tento projekt by mimo jiné mohl být velmi užitečný pro mnoho z nově přistoupivších zemí.
Komise se nyní ptá, má-li v této iniciativě hrát i nadále aktivní úlohu a jestli by se věřitelé a investoři, vzhledem k jejich zájmu na katastrech, neměli podílet na podobných iniciativách a investovat do nich.
EHSV se domnívá, že Komise by měla pokračovat ve své cenné práci podporovatelky spolupráce a rovněž sepsat výroční zprávu o obdržených výsledcích.
Naopak se nedomnívá, že financování projektů spolupráce přísluší jediné skupině uživatelů (která ani není tou hlavní) vzhledem k tomu, že vedení katastrů nemovitostí je v zájmu státu a celého národa a že záznamy a přístup k údajům jsou již zpoplatněny.
3.4.2 Projekt "eurohypotéky" není nový, ale zatím nebyl vyzkoušen na trhu ani jako pilotní projekt.
Cílem eurohypotéky by v podstatě bylo oslabení spojení mezi úvěrem a hypotečním zajištěním, které by bylo součástí společného fondu záruk EU, které by kryly cenné papíry vydané na trhu.
Zdá se, že jde o přitažlivý projekt, který by reagoval na myšlenku integrovaného evropského trhu nemovitostí.
EHSV je toho názoru, že projekt si zaslouží, aby byl podpořen.
Pokud by došlo k jeho realizaci, byl by to první krok k integraci trhů, kterou by vyvolal samotný trh, nikoliv reglementační popud.
3.5 Financování hypotečního úvěru (bod V Zelené knihy)
3.5.1 Systémy refinancování jsou v každé zemi jiné, ale v zásadě jsou založeny na dluhopisech, jejichž záruku pro investora tvoří nemovitosti zatížené hypotékou.
V zainteresovaných odvětvích se uplatňuje myšlenka, že další integrace trhů by byla usnadněna vytvořením celoevropského trhu těchto cenných papírů.
Komise tyto názory sdílí, nicméně konstatuje, že tuto otázku je třeba dále studovat.
Celoevropský systém refinancování by podle Komise rozšířil zdroje financování, zvýšil likviditu trhu a obecně umožnil rozložení rizika.
Navíc by usnadnil integraci sekundárních trhů, která je v každém případě závislá na integraci primárních trhů.
EHSV souhlasí, ale podporuje názor těch, kteří tento cíl považují za dlouhodobý.
3.5.2 Základní předpoklad je převoditelnost hypotečních úvěrů.
Komise chce vytvořit ad hoc skupinu tvořenou zainteresovanými stranami, jejímž úkolem bude zjistit, jestli a jak je potřeba jednat ohledně aspektů refinancování, a prohlašuje, že má zájem posoudit, je-li možné podporovat celoevropský trh financování hypoték tím, že se sáhne k tržním silám (například vytvořením norem pro dokumentaci a modelů formulací pro činnosti přeshraničního financování).
Úkol odpovědět EHSV přenechává na tržní agenty, kteří jako jediní mají znalosti nezbytné pro to, aby poskytli úsudek založený na zkušenostech.
3.5.3 Poslední otázka Komise vznáší problém nejvyšší důležitosti pro budoucnost trhů: ptá se, jestli hypoteční úvěry mají být nezbytně činností vymezenou pouze pro úvěrové instituce, nebo zda a za jakých podmínek by taková činnost mohla být vykonávána institucemi, které neshromažďují peníze v podobě vkladů anebo jiným způsobem a které proto neodpovídají definici EU vymezující úvěrové instituce a jsou tudíž vyjmuty z obezřetné regulace.
EHSV bere předběžně na vědomí, že pro stabilitu a pevnost trhů nestačí dohled kontrolních orgánů na trzích nemovitostí a že je třeba účinného dohledu nad jakýmikoliv finančními institucemi, které se jich účastní.
Ochrana spotřebitele podnítila vytvoření obezřetných norem a každý nový návrh se musí diskutovat v této souvislosti.
3.5.4 Předpokládané instituce by měly využívat pouze vlastní zdroje, což je těžko realizovatelné a v každém případě by bylo nezbytné neustále kontrolovat, jsou-li počáteční podmínky stále zachovány.
V jakémkoliv jiném případě je nevyhnutelné uchýlit se k vnějším fondům, ať už je jejich technická podoba jakákoliv.
Závěr EHSV je, že instituce, které Komise popsala, musejí být podrobeny obezřetnému dohledu a je jedno, půjde-li o bankovní nebo jiný dohled. Za druhé je velmi důležité zachovat rovnost podmínek hospodářské soutěže, v níž normy uplatňované na úvěrové instituce, zejména ty, které se týkají platební schopnosti a likvidity, musejí být platné také pro tyto případné další instituce.
Mají-li vedoucí zásady obezřetného dohledu stále smysl, pak není důvod, aby se připouštěly výjimky.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – Haagský program: deset priorit pro nadcházejících pět let – Partnerství pro evropskou obnovu týkající se svobody, bezpečnosti a práva
KOM(2005) 184 v konečném znění
(2006/C 65/22)
Dne 10. května 2005 se, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 14. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan PARIZA.
Na 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 15. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 98 hlasy pro, 2 hlasy proti a 7 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Dne 4. a 5. listopadu 2004 Evropská rada schválila druhý víceletý program pro posílení prostoru svobody, bezpečnosti a práva v rámci Evropské unie – haagský program [1].
Program vytyčuje obecná a konkrétní zaměření pro příštích pět let (2005-2009) pro posílení prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
1.2 Evropská rada vyzvala Evropskou komisi, aby předložila akční plán, ve kterém budou cíle haagského programu převedeny na konkrétní opatření.
Dne 10. května 2005 Evropská komise vydala sdělení "Haagský program: deset priorit pro nadcházejících pět let – Partnerství pro evropskou obnovu týkající se svobody, bezpečnosti a práva" [2], které představuje strategické cíle pro nadcházejících pět let a zahrnuje časový plán pro přijetí balíčku politik a legislativních iniciativ v těchto oblastech.
2. Závěry
2.1 Pět let po Tampere ještě nebyly dosaženy stanovené cíle.
EU není společným prostorem svobody, bezpečnosti a práva.
Přestože je haagský program méně ambiciózní, jeho cíle jsou velmi důležité.
2.2 Vytvoření skutečného prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyžaduje náležité vyvážení těchto tří hodnot.
Haagský program na tuto rovnováhu nehledí dostatečně.
Politika přijatá pro otázky bezpečnosti musí chránit hodnoty, jakými jsou svoboda a spravedlnost.
EHSV je toho názoru, že základem této politiky musí být ochrana základních práv zaručená Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a svobod a Chartou základních práv EU.
2.3 EHSV si přeje, aby bezpečnostní politika byla účinná a ochraňovala svobodnou a otevřenou společnost občanů, které bude vládnout zákon a právo právního státu.
V den, kdy ve jménu boje proti terorismu bude přijata nepřiměřená legislativa, která pro bezpečnost obětuje lidská práva, budou slavit teroristé své první vítězství.
Evropská občanská společnost proto musí být kritická a hrát aktivní roli.
2.4 EHSV si přeje, aby se posílilo občanství Evropské unie, aktivní občanství.
Navrhujeme hodnotnější a otevřenější občanství založené na hodnotách rovnosti a integrace, bez jakékoli diskriminace.
2.5 Je nutné, aby Evropská unie měla k dispozici společný postup pro azyl a jednotnou definici tohoto statutu založenou na Ženevské dohodě.
2.6 EU nezbytně potřebuje společnou imigrační politiku a harmonizovanou legislativu, nejen proto, aby mohla předcházet nelegální imigraci a bojovat s mezinárodními zločineckými sítěmi pro obchod s lidmi, ale též proto, aby mohla přijímat nové imigranty na základě zákonných, transparentních a pružných postupů.
2.7 Imigrantům a žadatelům azyl se musí dostat rovného zacházení v souladu s humanitárním právem, Chartou základních práv a antidiskriminačními právními předpisy.
Je nutné rozvíjet politiky pro přijetí a integraci.
2.8 Haagský program by měl posílit svobodu, bezpečnost a právo a posílit účinnost, legitimitu, vzájemnou důvěru, rovnost a přiměřenost.
Je třeba k tomu využít acquis a celý institucionální systém.
2.9 Je zapotřebí vyřešit současnou právní a instituční komplikovanost těchto politik.
To, že mnoho z těchto záležitostí zůstává nadále v oblasti vztahů na mezivládní úrovni (třetí pilíř), ztěžuje účinnost a omezuje možnosti komunitárního řešení.
Návrh Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu poskytuje účinnou a koherentní odpověď na mnohé z problémů, jež se objevují při spolupráci v záležitostech svobody, bezpečnosti a práva.
2.10 I když navrhovaná Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu obsahuje nové právní základy pro rozvoj těchto politik, i platná Smlouva obsahuje účinné nástroje, kterých je třeba využívat.
2.11 Evropský prostor spravedlnosti musí být založen na vzájemné důvěře a uznávání soudních rozhodnutí.
Rovněž jsou třeba nové legislativní nástroje.
2.12 Musí se zaručit, že každé z vypracovaných legislativních opatření, jež souvisí s "bezpečností", bude podrobeno vyčerpávajícímu a pravidelnému hodnocení a demokratickému dohledu Evropského parlamentu a Evropského soudního dvora.
Pouze tak lze dospět ke skutečnému vytvoření společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii.
2.13 Žádného z cílů vytyčených v haagském programu a v akčním plánu nelze dosáhnout bez náležitých finančních zdrojů. Evropská komise předložila tři rámcové programy (v dubnu 2005), jež jsou předmětem odpovídajících stanovisek EHSV [3].
3. Obecné poznámky
3.1 Se vstoupením v platnost Amsterdamské smlouvy v roce 1999 se oblasti práva a vnitřních záležitostí dostaly na úroveň Společenství a Evropská rada z Tampere, která se konala 15. a 16. října 1999, schválila první víceletý program zabývající se těmito politikami: program z Tampere.
3.2 Za pět let bylo při vytváření společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva dosaženo velkého postupu. Dle názoru Rady: "byly položeny základy společné azylové a přistěhovalecké politiky, byla připravena harmonizace hraničních kontrol, zlepšila se policejní spolupráce a značně pokročily přípravné práce v oblasti soudní spolupráce na základě zásady vzájemného uznávání soudních rozhodnutí a rozsudků" [4].
3.3 Poslední dvouletá zpráva Evropské komise o výsledcích, nebo "přehled výsledků" pro vyhodnocení pokroku dosaženého do první poloviny roku 2004 [5] ovšem ukazují, že dosažená úroveň shody v různých oblastech politik nesplnila očekávání.
3.4 Je třeba mít na zřeteli, že přijímání společných politik a harmonizovaných pravidel v oblasti svobody, bezpečnosti a práva je velmi obtížné, neboť právní systémy, politické orientace a často i národní zájmy jsou rozdílné.
Zkušenost z evropské integrace v jiných politikách dokazuje, že pokud existuje silná politická vůle v členských zemích a jasné vedení ze strany Komise, tak je možné překážky překonat.
3.5 EHSV považuje obecné zhodnocení za nedostatečné.
Řada konkrétních cílů dohodnutých v Tampere nebyla splněna a kvalita mnoha přijatých politik nenaplnila očekávání.
3.6 Haagský program na sebe převzal těžký úkol posílit a podpořit vytváření společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
Výzvy jsou různorodé a obsáhlého charakteru [6].
3.7 Na rozdíl od programu z Tampere neobsahuje haagský program nové politiky.
Je málo ambiciózní a jeho cíl spočívá v co nejefektivnějším provádění a vyhodnocení stávajících politik v oblasti svobody, bezpečnosti a práva.
3.8 Neobsahuje ani potřebné nástroje k odstranění překážek, které zabránily většímu sladění politik.
EHSV je názoru, že z důvodu nízké ambicióznosti haagského programu se nedosáhne legislativního rámce, který by byl souvislý, kvalitní a efektivní a zaručoval by "přiměřenou rovnováhu mezi svobodou, bezpečností a právem".
3.9 Zmíněné překážky vycházejí i nadále z politik členských států: nedostatek výkonnosti, solidarity, transparentnosti, vzájemné důvěry, přiměřenosti a rovnováhy mezi svobodou, bezpečností a právem.
3.10 EHSV vítá, že Evropská komise zařadila do akčního plánu "ochranu a zajištění základních práv a občanství" jako první z deseti priorit pro rozvoj prostoru svobody, bezpečnosti a práva v nadcházejících pěti letech.
3.11 Skutečnost, že zároveň se schválením haagského programu bylo přijato rozhodnutí, podle kterého se spolurozhodování a hlasování kvalifikovanou většinou vztahuje na všechna opatření podle hlavy IV, což přinejmenším znamená odstranění další z dosud největších překážek, je možno hodnotit jako pozitivní.
EHSV ovšem lituje, že z tohoto opatření zůstalo vyňato legální přistěhovalectví.
3.12 V konkrétním zaměření jsou v haagském programu negativním způsobem zaměňovány prvky náležející do rozměru "bezpečnosti" s prvky "svobody".
Jasnou prioritu získávají politiky související s bezpečností a zasahují do hledisek souvisejících se svobodou a právem.
Tak je tomu např. u iniciativ založených na zavedení systému biometrických prvků a nových technologií, interoperability souboru údajů, větší kontrola vnitřních a vnějších hranic a účinnější boj proti nelegálnímu přistěhovalectví, to vše zahrnuto pod titul "Posilování svobody".
3.13 Plné posílení svobody, bezpečnosti a práva musí přísně dodržovat nestrannou a vhodnou rovnováhu mezi těmito třemi pojmy, aby základní hodnoty (lidská práva a veřejné svobody) a demokratické zásady (právní stát), které sdílí EU, nezaznamenaly újmu.
Svoboda nesmí být omezena cílem bezpečnosti.
Některé politické návrhy opakují chybu z minulosti: pro zvýšení bezpečnosti obětovat svobodu.
V minulosti bylo dokázáno, že otevřené a svobodné společnosti jsou účinnější při ochraně bezpečnosti.
Ochrana základních lidských práv je základem hodnot, které dnes Evropané sdílejí.
V den, kdy ve jménu boje proti terorismu bude přijata nepřiměřená legislativa, která pro bezpečnost obětuje lidská práva, budou slavit teroristé své první vítězství.
Svoboda je hodnota, která nám proti teroristům dává sílu.
Evropské politiky musí být účinné v oblasti bezpečnosti a ochrany základních práv a svobody.
3.14 I ve finančním výhledu je zřetelná tato nedostačující rovnováha politik Společenství, jelikož na bezpečnost je věnována většina prostředků [7].
3.15 Haagský program má podporovat, posilovat a upevňovat účinnost, legitimitu, vzájemnou důvěru, rovnost, proporcionalitu a vhodnou rovnováhu mezi svobodou, bezpečností a právem.
Je zapotřebí vyřešit současnou právní a instituční komplikovanost a zaručit, aby politiky spojené s bezpečností podléhaly demokratické kontrole ze strany Evropského parlamentu a soudnímu dohledu Evropského soudního dvora v Lucemburku.
3.16 Podpora a přísná ochrana "svobody" jsou nejúčinnějším způsobem, jakým může Evropská unie čelit výzvám tohoto století, kam patří i teroristické útoky.
3.17 Organizace zabývající se lidskými právy a organizace občanské společnosti mají důležitý úkol při rozvoji politik vyplývajících z haagského programu.
3.18 EHSV bude i nadále podporovat politiku partnerství se sociálními partnery a organizacemi občanské společnosti, aby tak pomohl v Evropské unii zaručit vhodnou rovnováhu při rozvoji haagského programu, neboť svoboda, bezpečnost a právo jsou součástí obecného společenského zájmu, který sdílejí podniky, sociální partneři a nevládní organizace.
3.19 Nejisté období, které vládne po referendech ve Francii a Nizozemsku, je novou výzvou pro rozvoj imigrační a azylové politiky a všech bodů zahrnutých do akčního plánu haagského programu.
I když navrhovaná Smlouva zakládající Ústavu pro Evropu obsahuje nové právní základy pro rozvoj těchto politik, i platná smlouva obsahuje účinné nástroje, kterých je třeba užívat.
4. Zvláštní poznámky k posilování svobody, bezpečnosti a práva
4.1 Posilování svobody
4.1.1 Dodržování základních práv a svobod je jedním z hlavních pilířů evropské integrace a jedním z hlavních cílů Evropské unie.
Vytvoření společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva musí vycházet ze základního předpokladu dodržování svobody ve všech jejích rozměrech, tak jak je definováno mj. v klíčových nástrojích jako jsou Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod, Charta základních práv Evropské unie a Mezinárodní úmluva o postavení uprchlíků (Ženeva).
4.1.2 V haagském programu se uvádí, že Evropská rada vítá rozšíření Evropského střediska pro sledování projevů rasismu a xenofobie na Evropskou agenturu pro základní práva, která se nyní bude zabývat i ochranou a podporou základních práv.
Evropská komise vydala koncem června 2005 návrh nařízení [8] pro zřízení této agentury.
Agentura bude hrát klíčovou roli v otázce svobody, neboť bude institucím Společenství a členským státům přidělovat prostředky k naplňování povinnosti dodržovat základní práva při vypracování a provádění politik Společenství.
Agentura bude také vynikajícím spojovacím článkem s občanskou společností.
4.1.3 Občanství EU
4.1.3.1 Má-li se evropské občanství stát hodnotnějším, aktivnějším, otevřenějším, více integračním a rovnoprávnějším, musí být odstraněny překážky, které dosud brání výkonu práv, která jsou již stanovena, zároveň je zapotřebí rozšířit práva v některých zvláštních oblastech.
4.1.3.2 Některá práva spojená s evropským občanstvím se ještě potýkají s překážkami při jejich výkonu, např. volný pohyb v EU nebo aktivní a pasivní volební právo v komunálních volbách a volbách do Evropského parlamentu.
Je zapotřebí vyvinout opatření k odstranění těchto obtíží.
Zároveň nebyly některými národními legislativami dostatečně převzaty antidiskriminační směrnice.
4.1.3.3 Občané nových členských zemí by měli moci co nejdříve požívat práv vyplývajících z občanství Unie.
Přechodné omezení jejich práv je negativní stav, který by měl být brzy odstraněn.
Tato omezení způsobují příslušným občanům pracovní a sociální problémy a vedou k nepřijatelné diskriminaci, neboť jsou považováni za "občany druhé kategorie".
4.1.3.4 EHSV navrhl [9] nové kritérium pro přidělování občanství Unie, podle kterého by občany EU měli být také občané třetích zemí, kteří v EU trvale pobývají a mají dlouhodobé povolení k pobytu.
Občanská práva, a to především politická práva týkající se komunálních voleb, jsou základním nástrojem pro integraci přistěhovalců.
4.1.3.5 Integrace migrantů je pro sociální soudržnost uvnitř členských států velmi důležitá. Jinak může těmto migrantům i jejich dětem a vnukům, narozeným a vychovaným v EU, hrozit nebezpečí sociálního vyloučení a odcizení.
4.1.4 Společný azylový prostor [10]
4.1.4.1 Evropská unie si opět vytyčila pět let pro dosažení cíle, který už byl stanoven před pěti lety, a sice zavedení společného azylového postupu a jednotného statusu pro osoby, které využívají azylové či podpůrné ochrany.
Vypadá to, že cíl bude v novém termínu pravděpodobně dosažen, ale je zřejmé, že do té doby bude muset být překonán stávající odpor, aby mohly být realizovány potřebné kroky.
Stejně důležité jako rychlý postup je, aby při tom byly dodrženy obsahy, které jsou v souladu se základními právy v azylové oblasti.
Systém kvalifikované většiny v Radě a spolurozhodování Parlamentu přispěje k větší kvalitě přijatých legislativních předpisů.
4.1.4.2 V akčním plánu se uvádí provedení nového vyhodnocení v roce 2007, které se má týkat transpozice a používání stávajících nástrojů v azylové oblasti.
Vzhledem k rozdílům, ke kterým dochází při transpozici a používání platných směrnic (přechodná ochrana, minimální pravidla pro příjem žadatelů o azyl, Dublin II, atd.), je takovéto vyhodnocení nezbytně nutné.
Vyhodnocení se musí řídit tím cílem, že používání platných nástrojů musí být v souladu s povinnostmi vyplývajícími z mezinárodních úmluv o lidských právech a z Ženevské úmluvy z roku 1951.
4.1.4.3 Ohledně navrhovaných nových nástrojů vítá EHSV veškerý pokrok, kterého bylo dosaženo při koordinaci azylových postupů členských států; jako rozvoj dlouhodobého povolení k pobytu pro uprchlíky; vyhodnocení používání Evropského fondu pro uprchlíky atd.
4.1.4.4 Není ovšem vhodné požadovat, aby žádosti o azyl byly podávány za hranicemi EU.
EHSV podporuje snahu EU při podpoře lepších standardů v oblasti humanitární ochrany v třetích zemích, nesmí být ovšem omezeno či zapovězeno mezinárodně platné právo umožňující osobám, které potřebují ochranu, vstup na území EU za účelem podání žádosti o azyl.
4.1.5 Legální migrace a řízení o povolení vstupu
4.1.5.1 Uplynulo již pět let od doby, kdy se konala Evropská rada v Tampere, nicméně stanoveného cíle – vytvoření jednotné imigrační politiky EU – dosaženo nebylo.
Řada věcí byla udělána, Komise vypracovala řadu politických a legislativních návrhů, také Parlament přijal mnoho prohlášení a iniciativ; tyto ovšem nebyly dostatečně zváženy Radou.
EHSV spolupracoval aktivně s Komisí a s Parlamentem a vypracoval řadu stanovisek s cílem vytvořit pro EU skutečnou jednotnou politiku a harmonizovanou legislativu.
4.1.5.2 Jednotná politika v oblasti imigrace musí být prospěšná pro všechny:
- pro přistěhovalce, kteří musí nalézt příležitosti a spravedlivé nakládání,
- pro cílové evropské společnosti,
- pro rozvoj v zemích původu.
4.1.5.3 Evropa bude v příštích letech potřebovat přistěhovalce, kteří budou přispívat k hospodářskému a sociálnímu rozvoji [11].
Při pohledu na demografickou situaci je zřejmé, že Lisabonská strategie může ztroskotat, pokud Evropa nezmění svou politiku imigrace.
Jsou zapotřebí aktivní opatření pro povolení vstupu, a to jak pro kvalifikované pracovníky tak pro osoby s nižší kvalifikací.
I když každý stát vykazuje vlastní požadavky a specifika, chybí ve všech zemích politické a legislativní nástroje, které by umožňovaly legální vstup pro nové přistěhovalce a udržovaly tak rovnováhu na pracovních trzích.
4.1.5.4 Je nepochopitelné, že některé vlády v Radě Evropské unie vetovaly legislativní návrhy Komise a trvají na starých restriktivních politikách z minulých dob.
Mezitím roste šedá ekonomika a nelegální práce, které představují skutečný "magnet" pro nelegální přistěhovalce.
Jelikož chybí jednotná evropská legislativa, členské státy přijímají nové legislativy s rozdílným politickým těžištěm a vytvářejí tak nové problémy pro harmonizaci.
Tato rozdílná politická těžiště a vzájemně odlišná nařízení vzbuzují v občanech zmatek a nejistotu.
4.1.5.5 Rada Evropské unie se musí vzdát jednohlasného hlasování a přijímat svá rozhodnutí kvalifikovanou většinou a spolurozhodováním s Parlamentem.
Pouze takto může být vypracována kvalitní legislativa.
Tato změna musí proběhnout co nejrychleji, a to ještě před projednáváním nových legislativních návrhů.
Přijímaná legislativa se musí vyznačovat vysokým stupněm harmonizace.
"Minimalistická" evropská legislativa, která přenechá zásadní aspekty národním předpisům, povede k tomu, že současné problémy se budou přenášet do budoucnosti.
4.1.5.6 Co se týče legislativy ohledně povolení vstupu, je lepší vytvořit obecný právní rámec horizontálního charakteru než oblastně zaměřené předpisy [12].
Návrh směrnice o povolení vstupu, který vypracovala Komise a ke kterému EHSV navrhl několik změn [13], je i nadále dobrým legislativním návrhem.
Jako doplněk mohou být vypracovány specifické předpisy pro sektorové otázky a zvláštní případy.
Pokud by se Rada Evropské unie rozhodla pro sektorový postup, který by povolil vstup pouze vysoce kvalifikovaným přistěhovalcům, nebylo by to prospěšné pro zacházení s větší částí imigrace a navíc by to mělo diskriminační charakter.
Tato možnost může být pro Radu jednodušší, ale vzdaluje se od evropských potřeb.
4.1.5.7 V návrhu Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu jsou stanoveny hranice pro společnou legislativu: právo členských států stanovit počet přistěhovalců, které chtějí na svém území přijmout.
Toto omezení není překážkou pro dosažení vysokého stupně harmonizace legislativy.
Je spíše povzbuzením k tomu, aby imigrace byla na vnitrostátní úrovni řízena prostřednictvím transparentních postupů.
Za vydávání pracovních povolení a povolení k pobytu budou zodpovědné úřady členských zemí v rámci legislativy Společenství.
Tak může každý stát ve spolupráci se sociálními partnery rozhodnout, jaký druh přistěhovalců potřebuje: s vysokou či nízkou kvalifikací, pracovníky pro průmysl, zemědělství, pro stavebnictví či sektor služeb.
Nebo nebude vydáno žádné sektorové omezení.
4.1.5.8 Ekonomická imigrace je v silné souvislosti s pracovními trhy a proto je nutné, aby se sociální partneři v přiměřené míře podíleli na vypracování a řízení těchto politik.
4.1.5.9 Pouze pokud budeme mít v Evropské unii jednotnou legislativu pro povolení vstupu pro státní příslušníky třetích zemí z pracovních důvodů, pak bude možná lepší spolupráce mezi členskými zeměmi při řízení migračních toků a postupy budou transparentnější.
4.1.5.10 Postupy ohledně povolení vstupu by měly obsahovat dvě možnosti: důkaz ekonomické potřeby a omezené povolení k pobytu za účelem hledání práce na šest měsíců až jeden rok, které by mělo být řízeno jednotlivými státy ve spolupráci se sociálními partnery.
4.1.5.11 Musí být zajištěno, aby se osobám přicházejícím do Evropy dostalo rovného zacházení.
Evropská legislativa musí obsahovat práva imigrantů.
Imigrační legislativa musí být v souladu s mezinárodními úmluvami o lidských právech, s dohodami WTO a Chartou základních práv Evropské unie.
V souladu s antidiskriminačními předpisy mají imigrující pracovníci stejná práva hospodářská, pracovní a sociální (včetně sociálního zabezpečení) jako pracovníci Společenství.
4.1.5.12 Směrnice týkající se statutu dlouhodobého pobytu rezidenta předpokládá rozsáhlejší práva ohledně bezpečnosti jeho postavení a pohybu v rámci Unie.
EHSV navrhuje, aby tyto osoby měly také občanská práva.
EHSV přijal stanovisko z vlastní iniciativy určené Konventu, kde navrhuje, aby občanství Unie bylo udělováno všem osobám třetích zemí, které pobývají v EU stabilně nebo mají postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.
4.1.5.13 Spolupráci se zeměmi původu je nezbytné zlepšit, nejen proto, aby se omezilo nelegální přistěhovalectví, ale též proto, aby se imigrace stala prvkem hospodářského a sociálního rozvoje těchto zemí.
EHSV podporuje slova generálního tajemníka OSN Kofiho Annana pronesená v Evropském parlamentu, kde navrhl, aby otázka migrace byla součástí agendy mezinárodního společenství, z mnohostranného úhlu pohledu.
4.1.5.14 Evropský hospodářský a sociální výbor vypracoval stanovisko z vlastní iniciativy [14], v němž navrhuje členským státům, aby podepsaly "Mezinárodní úmluvu o migrujících pracovnících a jejich rodinách", které Valné shromáždění OSN přijalo v roce 1990 a jež vstoupilo v platnost roku 2003, přesto však nebylo ratifikováno členy EU.
4.1.5.15 Společná imigrační politika, kterou si přeje EHSV, by šla nad rámec legislativy týkající se přijímání migrantů.
Navrhuje zavést koordinovaný komunitární přístup, jenž by posílil:
- boj proti šedé ekonomice a nelegální práci;
- kontrolu hranic a boj proti zločinným organizovaným sítím obchodu s lidmi;
- integrační politiky, především ty, k nimž EHSV vypracovalo různé návrhy.
4.1.5.16 Je chybné domnívat se, že imigranti budou v Evropě pobývat jako hosté jen po přechodnou dobu.
Někteří se z vlastní vůle vrátí do země svého původu, jiní zvolí dlouhodobý či nestabilní pobyt.
V roce 2002 uspořádal EHSV konferenci za tím účelem, aby se integrace stala zásadním rysem nové evropské imigrační politiky. Zúčastnili se jí mnozí experti, sociální pracovníci a nejdůležitější nevládní organizace ze všech 25 členských států.
Na závěr byl Evropské komisi navržen Program pro integraci.
4.1.5.17 EHSV těší, že Evropská komise navrhla evropský rámec pro integraci a že haagský program obsahuje některé cíle integrace.
Finanční výhledy pro období 2007-2013 rovněž obsahují výraznou složku určenou na integrační politiku, což ESHV podporuje.
4.1.5.18 Integrace [15] je obousměrný proces mezi přijímající společností a imigranty.
Ovšem politické a rozpočtové nástroje mají k dispozici vlády, místní a regionální samosprávy a rovněž Evropská unie.
4.1.5.19 Program pro integraci se musí mimo jiné zabývat následujícími otázkami:
- první přijetí: informace a poradenství; výuka jazyka a tradic;
- pracovní integrace v nediskriminačních podmínkách; úloha sociálních pracovníků je zásadní, proto bylo evropským sociálním pracovníkům doporučeno, aby tento cíl zařadili do programu sociálního dialogu;
- rovný přístup ke vzdělání;
- integrace do měst, aby se tak vyloučil vznik chátrajících městských ghett, jež přispívají k segregaci; je tedy třeba nových politických dohod s městskými a regionálními úřady;
- přístup ke zdravotní péči a dalším veřejným službám za nediskriminačních podmínek;
- nová evropská společnost je multikulturní; různé kulturní identity se nesmějí používat za účelem segregace či xenofobního jednání.
4.1.5.20 Přijatá antidiskriminační nařízení jsou výborným právním nástrojem, avšak neřeší všechny potíže.
Je třeba aktivní politiky a nových dohod ze strany občanské společnosti, jež musí propagovat integrační společenský přístup.
EHSV bude nadále podporovat dialog mezi organizacemi občanské společnosti; proto vypracuje v následujících měsících nové stanovisko z vlastní iniciativy, jež se bude věnovat podpoře nových závazků k integraci ze strany místních a regionálních samospráv.
4.1.6 Boj proti ilegální imigraci
4.1.6.1 Haagský program se věnuje boji proti ilegální imigraci v odstavci týkajícím se kontroly hranic.
EHSV již vyjádřil svůj příznivý postoj k vytvoření Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států EU [16], vytvoření evropského systému pohraničních stráží ve středně dlouhém časovém období a zlepšení koordinace mezi národními úřady pro ochranu hranic.
Mělo by to sledovat dvojí cíl: na jedné straně větší účinnost v boji proti zločinným organizovaným převaděčským sítím a sítím obchodu s lidmi a na straně druhé humanitární pomoc a spravedlivé jednání, jež je třeba osobám poskytnout.
4.1.6.2 Nástroje, které Evropské unie zavedla pro boj proti převaděčství a obchodu s lidmi, se těší podpoře EHSV.
V tomto směru zdůrazňujeme zvláště směrnici, kterou se definuje napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu [17], rámcové rozhodnutí Rady o boji proti obchodu s lidmi [18] a nařízení o vydávání povolení k pobytu obětem, jež spolupracují se zodpovědnými úřady [19].
EHSV se k jistým bodům uvedených nástrojů stavěl kriticky, avšak podpořil, aby byly široce zavedeny.
4.1.6.3 K předcházení ilegální imigrace je však nezbytné jednat i v jiných oblastech.
Imigrantům se nutně musí nabídnout transparentní a pružné postupy pro zákonné přijetí.
Rovněž je nutné bojovat proti šedé ekonomice a ilegální práci, a zakázat tak pracovní vykořisťování, jemuž jsou často podrobeni nelegální přistěhovalci.
4.1.6.4 Taktéž je nezbytné zlepšit spolupráci se sousedícími a tranzitními zeměmi, aby se tak předcházelo ilegální imigraci a posílil se boj proti obchodu s lidmi.
4.2 Posilování bezpečnosti
4.2.1 Haagský program stanoví, že "otázka bezpečnosti Evropské unie (EU) a jejích členských států je v současnosti znovu maximálně naléhavá" ve světle atentátů ve Spojených státech amerických ( 11. září 2001) a ve Španělsku ( 11. března 2004).
Program navrhuje koordinovanou činnost, která je při společných potížích překračujících hranice jednotlivých zemí účinnější, přičemž zvláštní pozornost přikládá oblasti bezpečnosti.
4.2.2 Evropská bezpečnostní strategie ze dne 12. prosince 2003 [20], jež vymezuje úlohu a zodpovědnost EU v novém kontextu světové bezpečnosti, označila terorismus za jednu z hlavních hrozeb našeho století.
Strategie rovněž upozornila na nerozlučnou vazbu vnitřních a vnějších rysů bezpečnosti v Evropě se společnými vnějšími hranicemi, bez hranic vnitřních a s volným pohybem osob.
4.2.3 Terorismus útočí na samé základy demokracie a právního státu: lidská práva a svobody občanů včetně práva na život.
Proto je tedy skutečně nutná soustředěná evropská činnost.
Aby bylo možné plně se těšit svobodám a právům, Evropská unie musí zaručit vysoký stupeň bezpečnosti.
V souladu s článkem 29 Smlouvy o založení Evropského společenství Unie musí "poskytnout občanům vysoký stupeň bezpečnosti uvnitř prostoru svobody, bezpečnosti a práva".
Žádný stát nesmí být sám podroben jevu, který se označuje jako "terorismus".
Spolupráce a koordinace na evropské úrovni proti trestné činnosti a mezinárodnímu organizovanému zločinu vyžaduje posílení prostřednictvím vybudování společné strategie.
4.2.4 Londýnské atentáty v červenci 2005 znovu ukázaly jednu z hlavních výzev současnosti: Jak předcházet a účinně potlačovat terorismus a při tom plně respektovat základní lidská práva a svobody a posilovat demokracii a právní stát?
4.2.5 Na svém mimořádném zasedání dne 13. července 2005 přijala Evropská rada prohlášení vztahující se k odpovědi Evropské unie na atentáty v Londýně, v němž zdůrazňuje, jak je naléhavé urychlit zavedení akčního plánu Evropské unie proti terorismu, jenž byl přijat dne 21. září 2001.
Mnoho legislativních podnětů obsažených v prohlášení vyvolalo kritiku Evropského parlamentu, nevládních organizací i občanské společnosti.
Týkala se nejistoty, zda jsou slučitelné se zásadami legitimity, přiměřenosti a účinnosti [21].
4.2.6 Existuje celá řada prvků, které problematizují účinnost společné bezpečnostní strategie na evropské úrovni: nedostatek účinnosti právního rámce, uvnitř kterého se tyto politiky vytvářejí, vyloučení Evropského parlamentu a Evropského soudního dvora, složitost kořenů, příčin a způsoby konání mezinárodního terorismu a organizovaného zločinu, nedostatek vůle některých členských států uznat a studovat jeho zvláštnosti, chybějící společná definice terorismu na evropské a mezinárodní úrovni, nedostatek vzájemné důvěry mezi policejními a soudními orgány členských států.
4.2.7 Zavedení bezpečnostní politiky, která nezaručuje nutnou rovnováhu vzhledem k lidským právům, je chybou, jež oslabuje účinnost boje proti terorismu.
4.2.8 Jednou z největších slabin evropské spolupráce na poli bezpečnosti je skutečnost, že tyto politiky se stále nacházejí mimo rámec Společenství a nadále se vytvářejí především na mezivládní úrovni (třetí pilíř EU).
Role Evropské unie je tudíž velmi omezená.
Nese to s sebou celou řadu negativních důsledků, jako například nedostatek účinnosti (způsobený z velké části používáním pravidla o jednomyslnosti) a transparentnosti rozhodovacího procesu, vyloučení Evropského parlamentu a Evropského soudního dvora z procesu.
Pokud jde o právní příslušnost Soudního dvora pro třetí pilíř, členské státy by ji měly uznat prostřednictvím prohlášení vydaného za tímto účelem [22].
4.2.9 Jasným dokladem toho, že rovina "svobody, bezpečnosti a práva" se nadále rozvíjí čistě na mezivládní úrovni, je Smlouva z Prümu (zvaná též Schengen III) z 27. května 2005 týkající se prohloubení nadnárodní spolupráce, zvláště v otázkách boje proti terorismu, mezinárodního zločinu a ilegální migrace.
Tuto smlouvu sjednalo a výlučně uzavřelo sedm členských států [23].
Rozhodovací proces byl dokončen za nedostatku transparentnosti, přestože projednávaná politika a témata jsou nanejvýš důležité [24].
4.2.10 Tento druh pouze mezivládní spolupráce oslabuje evropský projekt, společný prostor svobody, bezpečnosti a práva jako celek a přináší s sebou "méně Evropy".
Přitom je nezbytné posílit a zaručit "více Evropy" v těchto politických oblastech prostřednictvím komunitárního přístupu a náležitého institucionálního rámce.
Mechanismus Společenství umožňuje integrovanější, účinnější, globálnější a koherentnější plánování a způsob, jak čelit výzvám současnosti.
4.2.11 Účast Evropského parlamentu na rozhodovacím procesu a zařazení tohoto typu politik do soudní pravomoci Evropského soudního dvora by hrálo zásadní roli pro uznávání demokratických hodnot a právního státu.
Parlamentní a soudní kontrola všech právních aktů souvisejících s bezpečností a přijímaných a navržených jakožto součást třetího pilíře EU, stejně jako kontrola činnosti a zásahů agentur na evropské úrovni (Europol, Eurojust, Evropská policejní škola – CEPOL, pracovní skupina policejních velitelů, Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států EU atd.) je nezbytná.
4.2.12 V haagském programu je bezpečnost prvořadou záležitostí, představuje hlavní cíl na poli politiky svobody, bezpečnosti a práva pro pět následujících let.
Bezpečnost byla zahrnuta do částí programu týkajících se svobody a spravedlnosti.
Tím byly pod označení "upevnění svobody" chybně zařazeny: boj proti nelegální migraci, systém informačních a biometrických prvků (rozvoj a součinnost databází), repatriační a readmisní politika, větší kontroly na hranicích, vízová politika atd.
4.2.13 Na druhou stranu, haagský program upřednostňuje nezbytné zavedení a účinnější a náležitější vyhodnocení již existujících opatření týkajících se svobody, bezpečnosti a práva [25].
Dříve než se bude sestavovat a podporovat jakákoli politika vztahující se k jedné z těchto tří oblastí, měla by se vypracovat podrobnější analýza účinnosti, vyváženosti a legitimity těchto opatření, je zkrátka potřeba kvalitní legislativa.
4.2.14 Koherentní a jasný legislativní rámec je pro plnou ochranu osobních údajů a soudní a parlamentní kontrolu nezbytný.
Návrh Evropské komise, aby se jejím službám umožnilo provádět systematické, pravidelné a přísné ověřování, zda se v jejích legislativních návrzích dodržuje Listina základních práv (vyhodnocování dopadu), je velmi pozitivní [26].
Mělo by se tomu tak dít rovněž v konečných zněních opatření přijatých Radou.
Při každém kroku rozhodovacího procesu a jeho zavádění do praxe je třeba dbát na vyváženost mezi dodržováním práva na soukromí, ochranou osobních údajů (patří mezi svobody) – jak se zmiňuje například v článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod či ve směrnici č. 95/46/ES [27] – a zabezpečením v případech, že jsou informace sdíleny policejními úřady či jinými bezpečnostními službami.
4.2.15 Rozšíření funkcí Evropské agentury pro základní práva, pokud jde o otázky týkající se třetího pilíře EU (hlava VI Smlouvy o založení Evropského společenství), by bylo klíčovým prvkem pro zachování přiměřené rovnováhy mezi svobodou, bezpečností a právem v politice Unie [28].
4.2.16 Haagský program přikládá velkou důležitost souboru opatření týkajících se terorismu, jež jsou určena především k posílení výměny informací mezi tajnými a bezpečnostními službami členských států o existujících hrozbách pro vnitřní i vnější bezpečnost, boji proti financování terorismu, strategickému rozboru teroristických hrozeb výzvědnými a bezpečnostními službami a Europolem, ochraně základních infrastruktur a zvládání následků.
4.2.17 Jedním z nejvíce inovujících prvků spadajících do oddílu haagského programu nazvaného Posilování bezpečnosti je zásada dostupnosti informací.
Tato zásada spočívá v novém přístupu směřujícím k posílení nadnárodních výměn policejních informací v rámci EU, založeném na možnosti policejního úředníka jednoho členského státu získat od jiného členského státu veškeré informace nutné k dokončení vyšetřování [29].
Přesný obsah, skutečný dopad a pole působnosti stejně jako podmínky používání této revoluční zásady nejsou prozatím jasné.
Pro její zavedení do praxe bude třeba vysoký stupeň důvěry mezi policejními úřady dotyčných států.
Přitom nedostatek takové důvěry byl jedním z rozhodujících prvků, který do dnešního dne brzdil spolupráci na evropské úrovni.
Spolupráce mezi agenturami, institucemi a aktéry EU, kteří se zabývají tématy bezpečnosti, svobody a práva, se musí posílit.
Na druhé straně by bylo třeba zabezpečit soudní kontrolu nad operativností a s ní souvisejícími činnostmi, které by přineslo zavedení zásady dostupnosti informací do praxe.
EHSV podporuje návrh Evropské komise týkající se ochrany osobních údajů předávaných v rámci mezinárodní policejní spolupráce a soudní spolupráce na poli trestního práva [30].
4.2.18 EHSV by si přál, aby existovala náležitá spolupráce mezi evropskými agenturami na poli svobody, bezpečnosti a práva.
Haagský program nabádá ke spolupráci a v praxi zesílené koordinaci mezi policejními, soudními a celními úřady na národní úrovni a zároveň k jejich spolupráci s Europolem.
Členské státy musí podporovat Europol jakožto evropskou agenturu a umožnit, aby spolu s Eurojustem hrál rozhodnou roli v boji proti organizované trestné činnosti a terorismu.
Je nepřijatelné, že protokoly, jimiž se upravuje Úmluva o Europolu, dosud nebyly ratifikovány a uplatněny všemi členskými státy.
Je velmi naléhavé tuto otázku vyřešit, pokud existuje vůle poskytnout Europolu nezbytnou podporu a prostředky k tomu, aby účinně pracoval jakožto úhelný kámen evropské policejní spolupráce.
Než budou přehodnoceny jeho kompetence, musí být členské státy přesvědčeny o jeho přidané hodnotě a o nezbytnosti plně s Europolem spolupracovat.
Program mimo jiné připomíná, že od 1. ledna 2006 Europol nahradí své celoroční zprávy o stavu trestné činnosti v Evropské unii "vyhodnocením hrozeb" v souvislosti se závažnými druhy organizované trestné činnosti.
Posílení úlohy, kterou Europol ve skutečnosti zastává, musí být provázeno vyčerpávajícím demokratickým vyhodnocením jeho činnosti.
Evropský parlament i národní shromáždění stejně jako Evropský soudní dvůr musí hrát klíčovou roli při demokratickém dohlížení na jeho činnost a při soudní kontrole této činnosti.
4.2.19 Dalšími oblastmi, jež se staly na pořadu politických jednání prioritou, jsou biometrické a informační systémy.
Nesoulad většiny těchto opatření se zásadou legitimity, přiměřenosti a účinnosti je pravidelně kritizován výborem Evropského parlamentu pro občanskou svobodu, spravedlnost a vnitřní věci [31] a organizacemi pro lidská práva.
Nedostatek náležitých záruk a účinných právních zdrojů pro jejich vývoj podporuje již zmíněné argumenty.
Prohlášení přijaté na mimořádném zasedání dne 13. července 2005 ohledně odpovědi Evropské unie na atentáty v Londýně názorně poukázalo na nutnost bezodkladně tyto nástroje přijmout, a to bez ohledu na kritiku, kterou vyvolaly [32].
4.2.20 Jasnou prioritou haagského programu je nastolit vyhodnocující mechanismy pro již existující politiky.
Dříve než budou tyto návrhy přijaty, je třeba detailně a nezávisle analyzovat jejich účinnost, přidanou hodnotu, přiměřenost a legitimitu (dodržování lidských práv a svobod).
Do boje proti terorismu nepatří vypracování politiky, která by měla nenapravitelné důsledky v oblasti ochrany svobody a demokracie, jež by následně přispívaly k vytváření nejistoty pro všechny.
4.2.21 Pokud jde o opatření určená k potlačení financování terorismu a praní peněz zločineckými organizacemi, je nezbytné zvolit náležitý přístup a přijmout takové právní předpisy, jež účinněji usnadní dohled nad podezřelými finančními toky, které by mohly sloužit k financování trestné činnosti, a to zvláště v oblasti boje proti praní peněz [33].
4.2.22 Evropská komise nedávno navrhla vytvořit kodex osvědčených metod k tomu, jak zabránit využívání nevládních organizací k financování zločineckých organizací.
EHSV vítá, že Komise zahájila konzultace s občanskou společností a nevládními organizacemi k tomuto tématu, a vyjadřuje své obavy nad nespravedlivým usouvztažněním nevládních organizací a terorismu, na něž upozornila Komise a které vyvolává rozpaky a dává vzniknout nespravedlivému obvinění.
Nevládní organizace a organizovaná občanská společnost hrají zásadní roli v boji proti terorismu a organizovanému zločinu [34].
4.2.23 Haagský program uvádí v souladu s Evropskou bezpečnostní strategií a přednostním posilováním zahraničního rozměru bezpečnostní politiky jako nezbytný doplněk zmíněné strategie vytvoření integrovaného a koordinovaného mechanismu pro zvládání krizí uvnitř Evropské unie a s přeshraničním dopadem do 1. července 2006.
Tento mechanismus by měl zahrnovat vyhodnocení kapacity každého z členských států, vybavení, výcvik, společná cvičení a operační plány pro řešení krizí.
Evropská komise předloží do konce roku 2005 rozhodnutí, kterým se zřizuje bezpečný všeobecný systém rychlého varování (ARGUS) a krizové středisko Komise pro koordinaci stávajících existujících systémů rychlé výměny informací, stejně jako návrh, kterým se zřizuje Výstražná informační síť rozhodující infrastruktury.
4.2.24 EHSV se domnívá, že EU musí zvolit nový přístup ke společné bezpečnostní strategii, účelný, účinný, legitimní a přiměřený.
Různé formy terorismu vyžadují různá řešení a specifické nástroje zaměřené na rysy vlastní trestnému činu.
4.2.25 Je rovněž nezbytné pečlivě prostudovat kořeny prudké radikalizace ohrožených skupin a postupy pro nábor teroristů, aby se zamezilo jejich dalšímu rozvoji.
To musí být provázet politická podpora a dohody, jež upřednostňují souvislý a otevřený dialog mezi náboženstvími a kulturami a boj proti netoleranci, rasismu, xenofobii a prudkému násilí.
4.2.26 Komise by se měla věnovat otázce, zda zahrnout terorismus mezi trestné činy, jež jsou v právní působnosti Mezinárodního trestního soudu.
4.3 Posilování svobody
4.3.1 Haagský program navazuje na myšlenky uvedené v závěrech Evropské rady z Tampere roku 1999 a upřednostňuje vytvoření společného evropského prostoru spravedlnosti, jehož úhelným kamenem by byla zásada vzájemného uznávání soudních rozhodnutí a přístup ke spravedlnosti.
4.3.2 V různých oblastech [35] se jasně ukázalo, že je nezbytné posílit vzájemnou důvěru mezi jednotlivými justičními orgány a ohledně právních řádů.
Je to jedna ze zásadních podmínek pro rozvoj justiční spolupráce na poli trestního a občanského práva.
Justiční orgány a všechny orgány, které se podílejí na soudním procesu, musí uznávat rozhodnutí jiných členských států za ekvivalentní svým vlastním.
Nesmí se zpochybňovat právní způsobilost a kvalita ani dodržování práva na spravedlivý soud.
Nedostatek důvěry, rozdíly mezi jednotlivými soudními systémy členských států jak trestního, tak občanského práva a chybějící vzájemné a plné uznávání systémů samých nadále svazuje nadnárodní pohled na tyto otázky a upevnění soudní spolupráce na evropské úrovni.
4.3.3 Haagský program usiluje o rozvoj "evropské soudní kultury", vycházející z různorodosti vlastní jednotlivým národním právním systémům a tradicím.
Program též vyžaduje větší úsilí o usnadnění přístupu ke spravedlnosti a samu soudní spolupráci.
Navíc se ukazuje, že vzájemná důvěra [36] musí být založena na jistotě, že všichni evropští občané mají přístup k vysoce kvalitnímu soudnímu systému [37].
4.3.4 Na rozdíl od víceletého programu stanoveného v Tampere je celkový duch haagského programu méně ambiciózní.
Namísto toho, aby program navrhoval spoustu nových právních opatření, přikládá větší důležitost zavedení objektivního a nestranného způsobu analýzy a uplatnění již existujících opatření v oblasti spravedlnosti, přičemž se respektuje nezávislost soudní moci.
4.3.5 Kromě nedostatku vzájemné důvěry mezi soudními orgány členských zemí je dalším nejvýraznějším slabým bodem fakt, že soudní spolupráce v oblasti trestního práva tvoří součást třetího pilíře EU, a leží tedy mimo pravomoc Společenství (komunitární přístup).
Role EU je tím tedy dost omezená, což s sebou nese celou řadu negativních důsledků, jako například nedostatek účinnosti a transparentnosti rozhodovacího procesu, vyloučení Evropského parlamentu z legislativního procesu a to, že Evropský soudní dvůr není obecně pro tuto oblast právně příslušný.
Pokud jde o třetí pilíř, členské státy by měly vydat prohlášení, které by uznalo právní příslušnost Evropského soudního dvora pro interpretaci a potvrzení vyvíjených politik.
4.3.6 Pokud jde o soudní spolupráci v oblasti trestního práva, je jasné, že opatřením určeným k uplatnění zásady bezpečnosti byla na evropské úrovni dána přednost před ochranou svobody, tedy minimálních procesních práv.
Dobrým příkladem této nerovnováhy mezi svobodou a bezpečností je evropský zatýkací rozkaz, první konkretizace na poli trestního práva, jež podporuje princip vzájemného uznávání soudních rozhodnutí [38] Přestože tento "eurorozkaz" má přímý dopad na lidská práva, tři roky po jeho přijetí stále neexistuje paralelní legislativní rámec, který by chránil procesní práva podezřelých a obviněných při soudních procesech v EU.
4.3.7 Aby Evropská komise zaplnila tuto mezeru, v dubnu 2004 představila Radě návrh rámcového rozhodnutí ohledně jistých procesních práv při soudních procesech v Evropské unii (2004/328).
Rozhodnutí stanovuje minimální společné normy týkající se procesních práv, použitelné na všechny procesy v EU, jejichž cílem je určit vinu či nevinu osoby podezřelé ze spáchání trestného činu či rozhodnout o následcích přiznání viny ve smyslu obvinění.
Rovněž obsahuje všechny typy odvolání, jež se vztahují k uvedeným procesům [39].
Přestože se kritizuje celá řada omezení obsažených v návrhu tohoto rozhodnutí, jež se týkají procesních práv, schválení návrhu by posílilo vzájemnou důvěru a ochranu základních práv občanů včetně práva na spravedlivý soud.
Ukazuje se, že dosáhnout v Radě politické shody je nesmírně obtížné.
Nelze připustit, že by představitelé členských států nedospěli ke shodě ohledně tohoto návrhu [40].
Dále je třeba obzvláště se soustředit na to, aby naléhavá potřeba dohody neospravedlňovala další snižování úrovně ochrany uvedené v návrhu, pokud jde o soubor práv podezřelých a obviněných v soudních řízeních v trestních věcech.
4.3.8 Evropský zatýkací rozkaz je rovněž dobrý příklad vzájemné nedůvěry a právní komplikovanosti, jež často vládnou v EU, když se jedná o spolupráci v soudních a bezpečnostních otázkách.
Během těžkého procesu transpozice rámcového rozhodnutí členskými státy, akty, jimiž se eurorozkaz transponuje do národního práva, se v Německu a Polsku staly předmětem odvolání k ústavnímu soudu pro svou údajnou neslučitelnost s danými národními ústavami.
Ústavní soud Spolkové republiky Německo (Bundesverfassungsgericht) nakonec vynesl dne 18. července 2005 rozsudek [41], podle nějž zákon, který transponuje eurorozkaz do německého právního systému, neplatí, neboť porušuje německé ústavní záruky tím, že proti vydání se nelze u právní instance, jež tak rozhodla, odvolat.
4.3.9 Taktéž návrh rámcového rozhodnutí Evropské komise na dokončení evropského rozkazu k zajištění důkazních prostředků je jedním z oříšků v systému soudní spolupráce v EU [42].
Cílem tohoto rozhodnutí by mělo být nahradit stávající mechanismy soudní pomoci zásadou vzájemného uznávání.
Návrh počítá s možností vydat "evropský důkazní příkaz" za účelem získání předmětů, listin a údajů pro potřeby soudního řízení v trestních věcech.
Tento návrh byl otevřeně kritizován a označen za nezralý, neboť neexistuje paralelní legislativní rámec, který by nabízel účinnou právní ochranu základních lidských práv.
4.3.10 Nedostatek ambicí haagského programu, pokud jde o právní dimenzi, by se mohl vynahradit tím, že by se uznala soudní příslušnost Evropského soudního dvora pro tyto oblasti, jež jsou pro členské státy tak citlivé.
Lucemburský soud celkově zaujal inovující a proaktivní postoj k interpretaci a rozvoji evropských politik.
Právě ve vztahu k policejní a soudní spolupráci při řízeních trestního práva musíme upozornit na jeden z nejnovějších a nejvýznamnějších rozsudků soudu: případ Pupino C-105/03 ze 16. června 2005 [43].
4.3.11 Pokud jde o soudní spolupráci v občanských věcech, haagský program opakuje, jak je důležité, aby existence hranic mezi státy nebyla překážkou pro řešení otázek občanského práva či žádostí a výkonů rozhodnutí v občanských věcech.
Právní a soudní překážky ve sporech ve věcech občanských a rodinných, jež mají nadnárodní rozměr, je třeba odbourat, aby byla zaručena ochrana a výkon občanských práv.
Program stanovuje, že musí pokračovat práce na řešení kolizí týkajících se toho, jakým zákonem se mají řídit mimosmluvní závazky (Řím II) a smluvní závazky (Řím I), evropský proces sledování jiných možností řešení kolizí a k tomu vhodné nástroje a méně důležité spory.
4.3.12 Mezi prioritami pro následujících pět let je též upevnění a posílení spolupráce při vzájemném uznávání procesního práva, práva rodinného a dědického.
Avšak jedná se o oblast, kde rozdílnost právních tradic a kultur ztěžuje skutečné a jisté přiblížení se společnému prostoru spravedlnosti.
Právě proto je obzvláště důležité pečlivě prostudovat různá opatření, která přispívají k posílení vzájemné důvěry a představy jednotné právní kultury v EU [44].
4.3.13 Haagský program stanovuje, že "účinnost boje proti mezinárodní organizované trestné činnosti a další závažné trestné činnosti vyžaduje spolupráci a koordinaci při vyšetřování, a pokud možno soustředění aktivit pod vedením Eurojustu a ve spolupráci s Europolem".
Rada by měla přijmout "evropský zákon" týkající se Eurojustu a zachovat všechny funkce, které mu byly určeny.
Taktéž by se měl vyjasnit vztah (spolupráce) mezi Eurojustem a Europolem.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Zelená kniha o politice finančních služeb (2005 – 2010)
KOM(2005) 177 v konečném znění
(2006/C 65/24)
Dne 3. května 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci Zelená kniha o politice finančních služeb (2005–2010)
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 20. října 2005.
Zpravodajem byl pan Ravoet.
Na svém 422. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. prosince 2005 (jednání ze dne 15. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 115 hlasy pro, 1 člen se zdržel hlasování.
1. Situace
1.1 Zelená kniha Evropské komise o politice finančních služeb předkládá návrhy k tomu, jak dále integrovat trh finančních služeb EU.
Spíše než na návrhy nových právních úprav se zaměřuje především na provádění existujících pravidel dohodnutých v akčním plánu finančních služeb (Financial Services Action Plan – FSAP) a na spolupráci.
Zkoumá způsoby, jak zlepšit přeshraniční přístup k finančním službám pro soukromé osoby a k řízení aktiv.
1.2 Zelená kniha zdůrazňuje, jak je potřebné v krátkodobém horizontu dokončit rozpracovanou činnost a dát konečnou podobu právním předpisům právě projednávaným v Evropském parlamentu a v Radě.
Kniha rovněž zdůrazňuje fakt, že stávající právní předpisy musí být prováděny účinně, ve třech fázích: účinná transpozice pravidel EU do vnitrostátních právních předpisů; přísnější vymáhání dodržování ze strany orgánů zajišťujících dozor; a průběžné následné vyhodnocování.
Komise prohlásila, že ve všech fázích jakéhokoli budoucího regulačního procesu bude důsledně uplatňovat přístup "lepší regulace" s důkladným hodnocením dopadu a rozsáhlými konzultacemi.
1.3 Komise možná v několika oblastech Komise navrhne nové iniciativy.
V červenci 2005 byly předloženy jednotlivé zelené knihy o řízení aktiv a hypotečním úvěru.
1.4 Komise zaznamenala, že trh finančních služeb pro soukromé osoby v EU je nadále roztříštěný.
Rozhodla se tedy mimo jiné prozkoumat způsoby, jak učinit přeshraniční používání bankovních účtů pro spotřebitele snazším a jak odstranit překážky a umožnit spotřebitelům vybrat si kdekoli v EU nejvhodnější programy spoření, hypotéky, pojištění a důchody, s jasnými informacemi, které usnadní porovnání jednotlivých nabídek.
1.5 Zelená kniha se dále zabývá otázkami jak zajistit, aby požadavky na dozor a na jeho provádění měly v celé Evropě sjednocující se tendenci, povzbudit přeshraniční investice a využít strategické příležitosti EU ovlivnit regulační parametry vznikajícího globálního finančního trhu.
Komise navrhuje posílení finančních styků s USA, Japonskem a Čínou.
2. Obecné připomínky
2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) si cení příležitosti poskytnout své stanovisko k prioritám Evropské komise v politice finančních služeb na období 2005 – 2010.
Vzhledem k tomu, že akční plán finančních služeb je již uzavřenou kapitolou a vstupujeme do další fáze, je na místě, aby Komise shrnula, čeho bylo dosaženo, a stanovila své priority do budoucna.
2.2 Komise oprávněně považuje akční plán finančních služeb za jeden z úspěchů první fáze lisabonské strategie.
Druhá a konečná fáze až do roku 2010 bude pro strategii zásadní; v jejím průběhu bude ještě důležitější než dosud zajistit, aby politika finančních služeb přispívala k naplnění lisabonských cílů pro růst a zaměstnanost.
2.3 EHSV tedy podporuje záměr Komise prohloubit finanční trhy a dosáhnout jejich likvidity a dynamismu a umožnit, aby kapitál a finanční služby mohly účinně proniknout do všech odvětví hospodářství.
Stabilní, integrovaný a konkurenceschopný sektor financí, kde spotřebitelé díky účinným opatřením na ochranu spotřebitele projevují vysokou úroveň důvěry, je nezbytnou podmínkou pro rozkvět hospodářství EU.
2.4 EHSV se rovněž připojuje k návrhu Komise cíleněji zaměřit své úsilí pro příštích pět let a soustředit se na dosažení výsledků z dosud realizovaných iniciativ.
V této fázi by měly být realizované iniciativy sledovány a vyhodnoceny a jakékoli nové iniciativy by měly být předkládány obezřetně a s patřičným důrazem na spotřebitele.
Analýza nákladů a výnosů by se automaticky měla stát pevnou součástí nových právních předpisů; právní předpisy musí být formulovány dostatečně jasně, aby se předešlo tomu, že si je členské státy následně přizpůsobují (tzv. "gold-plating").
3. Zvláštní připomínky
3.1 EHSV blahopřeje Komisi k tomu, že návrhy obsažené v zelené knize jsou vysoce kvalitní a vesměs podporuje většinu z nich.
Toto stanovisko EHSV k zelené knize se tedy snaží zdůraznit ty oblasti, které považuje za obzvláště významné pro organizovanou občanskou společnost EU a současně žádá Komisi, aby mu poskytla podrobnější údaje o plánovaných návrzích v několika klíčových otázkách.
3.2 Hlavní politická orientace zelené knihy
3.2.1 EHSV souhlasí s celkovými cíli politiky Komise na příštích pět let a s navrhovanou hlavní politickou orientací.
3.2.2 EHSV podporuje celkový záměr Komise vytvořit otevřený a ekonomicky účinný evropský finanční trh, řízený přiměřenými kontrolními předpisy, které zajistí dostatečně vysokou úroveň ochrany spotřebitele.
Komise musí mít na zřeteli, že existuje souvislost mezi ochranou spotřebitele a spotřebitelskou důvěrou.
Jsme tedy toho názoru, že, přestože cíle Komise směřují k správné rovnováze mezi uznáním role zaměstnavatelů a zaměstnanců, či finančních institucí a spotřebitelů, v organizované občanské společnosti, by měla být rovněž uznána ústřední role účinné politiky ochrany spotřebitele.
Kvalifikovaní zaměstnanci v dostatečném počtu hrají klíčovou úlohu při vytváření spotřebitelské důvěry a poskytování vzdělávání spotřebitelů.
3.2.3 EHSV sdílí názor Komise, že nadále platí klíčová slova: přeshraniční hospodářská soutěž, přístup na trh, zvýšená transparentnost, tržní integrita, finanční stabilita, mezinárodní konkurenceschopnost finančního odvětví EU a jeho účinnost.
Komise by nicméně měla rovněž uznat, že je nutné také zvážit požadavky spotřebitelů jako rozhodující kritérium pro jakoukoli navrženou iniciativu.
Spotřebitelská důvěra ve finančních službách by mohla být dobrým měřítkem, podle něhož by Komise mohla zjistit, do jaké míry byla úspěšná v plnění požadavků spotřebitelů.
3.2.4 Malé a střední podniky jsou hospodářskými katalyzátory, jejichž potřeby by měly být základním kamenem vytváření politiky EU.
EHSV plně podporuje názor, podle něhož celkové ovzduší podporující podnikání, doplněné dobře fungujícím trhem rizikového kapitálu jsou základním předpokladem pro podporu nových a inovativních podniků, což zvýší produktivitu a udržitelné tempo hospodářského růstu v EU.
Politika finančních služeb EU přinesla zlepšení právního prostředí, v němž si malé a střední podniky opatřují kapitál, například díky směrnici Prospectus [1].
Iniciativy jiného než regulačního charakteru by rovněž mohly být vhodné.
3.2.5 Vzhledem k závazku EHSV přispět k celkové konkurenceschopnosti EU a hospodářské soutěži souhlasíme s Komisí, že na všechny její iniciativy je nutné přísně aplikovat přístup "lepší regulace".
EHSV nicméně trvá na tom, že je nutné vzít v úvahu několik faktorů, než bude moci být přístup "lepší regulace" aplikován.
EHSV především očekává, že studie dopadu budou prováděny nezávislými a kompetentními organizacemi.
Neměla by se přehnaně zdůrazňovat integrace finančních služeb jako taková bez toho, že budou zohledněny zájmy spotřebitelů: musí být zváženy obě strany téže mince.
Sociální a pracovní rozměr musí být začleněn do každého hodnocení.
Je třeba zaujmout vyrovnaný přístup založený na důkazech a provést rozsáhlé konzultace dříve, než budou dokončeny studie dopadu.
Musí být rovněž pamatováno na to, že skupiny spotřebitelů mívají obvykle v porovnání s průmyslem omezenější zdroje.
Například účast na setkáních skupinového fóra věnovaném určitým maloobchodním výrobkům může spotřebitelské organizaci odčerpat značné zaměstnanecké zdroje.
3.2.6 EHSV se domnívá, že zmíněný přístup k vytváření politiky založený na důkazech je tím správným přístupem za předpokladu, že patřičně vezme v úvahu spotřebitelský rozměr.
Žádá také Komisi, aby výslovně uvedla, že se tento závazek nevztahuje pouze na právní předpisy pocházející z GŘ pro vnitřní trh a služby, ale také na předpisy, které navrhují ostatní generální ředitelství.
EHSV by rovněž velmi chtěl podpořit Komisi v požadavku adresovaném Evropskému parlamentu, a podle našeho mínění především Radě, uplatňovat zde uvedené zásady "lepší regulace" jako pojistku proti tomu, aby návrhy Komise poté, co byly projednány spolurozhodovacím postupem, vyústily v přespříliš komplexní verze původního textu Komise.
EHSV závěrem konstatuje, že je nutné, aby přístup "lepší regulace" rovněž uplatňovaly výbory 3. úrovně (level 3) [2] a všichni ti, kteří určují světový standard [3].
3.2.7 EHSV konstatuje, že pokud navrhovaná nařízení a normy neprojdou testem konkurenceschopnosti, budou naděje EU na splnění cílů z Lisabonu zřetelně oslabeny.
To by snížilo celkovou konkurenceschopnost EU, její finanční stabilitu a schopnost vytvářet pracovní místa.
EHSV považuje tuto příležitost za příliš výjimečnou, aby zůstala nevyužita.
Souběžně s testováním konkurenceschopnosti nových iniciativ musí Komise otestovat, zda je schopná vypořádat se s otázkami, před které mohou být na trhu postaveni spotřebitelé a obstaravatelé.
3.2.8 EHSV s potěšením zaznamenává, že Komise je ochotná ve větší míře využít všech svých pravomocí v oblasti hospodářské soutěže a tak zajistit, že celkové cíle akčního plánu finančních služeb pro šíření integrace nejsou bržděny chováním, které hospodářskou soutěž narušuje.
Výbor by nicméně chtěl vyzvat Komisi, aby poskytla právní jistotu, například vytvořením "bezpečného přístavu" stanovujícího podmínky, za kterých není samoregulace chápána jako porušení zákona o hospodářské soutěži.
3.2.9 EHSV podporuje soustavné aplikování Lamfalussyho metody.
Na 2. úrovni (level 2) Lamfalussyho procesu tedy EHSV žádá instituce EU, aby dosáhly (interinstitucionální) dohody a přiznaly Evropskému parlamentu stejnou pozici spolurozhodovatele při přijímání právních předpisů, jakou mu přiznával článek I-36 ústavní smlouvy.
Mimo jiné se tím zabrání tomu, aby od dubna 2007 vstoupily v platnost doložky o zániku (jako by tomu bylo v případě směrnice o zneužívání trhu – Market Abuse Directive) [4].
3.2.10 Zatímco Komise prohlašuje, že "v důsledku Lamfalussyho procesu se evropské rozhodovací a regulativní struktury staly racionálnějšími a účinnějšími", vyvstaly otázky ohledně účinnosti a rychlosti tohoto procesu.
Tvorbu právních předpisů nelze urychlit a zefektivnit, neboť požadovaná konzultace k prováděcím opatřením má vliv na celkovou dobu nutnou pro schválení konečného znění.
Záleží tedy na všech zúčastněných stranách, zda najdou potřebnou rovnováhu mezi dostatečnou konzultační dobou na jedné straně a rychlým splněním povinností na straně druhé.
EHSV je navíc na pochybách, zda má vyjádřit podporu aplikaci Lamfalussyho procesu na otázky finančních služeb pro soukromé osoby, pokud by tím měla být zpochybněna pravomoc členských států v oblasti ochrany spotřebitele.
3.3 Lepší regulace, transpozice, prosazování a průběžné hodnocení
3.3.1 EHSV v zásadě schvaluje prioritní opatření určená Komisí.
Nyní je rovněž důležité, aby Komise jasně řekla, jakým způsobem chce uskutečnit své dobře míněné záměry pro lepší regulaci a převést je na praktické a konkrétní kroky, kterými dosáhne svých cílů.
Je obzvláště důležité, aby Komise jasně sdělila tyto představy, aby si mohly zainteresované subjekty udělat reálnou představu o tom, jak Komise hodlá svých cílů dosáhnout a jak se zainteresované subjekty mohou do tohoto procesu zapojit.
3.3.2 EU potřebuje co nejúčinnější strategii pro povzbuzení růstu a vytváření pracovních míst způsobem, z něhož může těžit celá společnost.
Příliš komplikované a nevhodné právní předpisy vedou pouze k brždění hospodářského růstu a vytváření pracovních míst.
EHSV tedy se zájmem bere na vědomí návrh zhodnotit, zda stávající směrnice a nařízení přinášejí očekávané ekonomické zisky.
Vítá závazek Komise upravit či zrušit opatření, která tímto testem neprojdou a očekává, že slova budou systematicky proměňována ve skutky.
EHSV se nicméně domnívá, že v jakémkoli podobném hodnocení je třeba přiznat zájmům spotřebitelů prioritu.
Musí tedy být zohledněny nejenom hospodářské zisky jako takové, ale specifické hospodářské zisky spotřebitelů, včetně možné škody, kterou mohou utrpět.
3.3.3 EHSV vítá, že Komise klade silný důraz na vhodnou transpozici, provádění a prosazování opatření v akčním plánu finančních služeb a považuje to za nezbytnou podmínku k tomu, aby byly stanovené cíle akčního plánu splněny.
EHSV by však chtěl poznamenat, že aktivní účast členských států a výborů 3. úrovně Lamfalussyho procesu je pro jeho fungování nezbytná, neboť bez jejich bezpodmínečného a jednoznačného závazku nebude ničeho dosaženo, a to navzdory nejlepším úmyslům a vytrvalému úsilí Komise.
3.3.4 EHSV tedy vybízí Komisi k tomu, aby se snažila dále dodávat nové podněty a dodržovat závazky hlav států a předsedů vlád, členů Rady ECOFIN a výborů 3. úrovně, protože je důležité, aby se podíleli na jednotném trhu.
EHSV má navíc pocit, že v současném ovzduší úvah nad úlohou a budoucností Evropské unie musí Komise nutit členské státy k tomu, aby svým občanům jasně sdělovaly cíle rozhodnutí přijímaných na evropské úrovni a jejich odůvodnění.
Společnost by si měla začít uvědomovat, jakým způsobem může být a jak by se měla stát součástí celkového formování evropské politiky a zejména vytváření jednotného trhu.
3.3.5 EHSV obzvláště podporuje doporučení Komise č. 6 [5], s úmyslem usnadnit světovou konkurenceschopnost a finanční stabilitu, jež má jednotný trh přinést.
V souvislosti s jevem, kterému se běžně říká "gold-plating" (přizpůsobování si předpisů), zmíněné doporučení říká, že členské státy "by neměly do vnitrostátního provádění právních předpisů přidávat podmínky či požadavky, které nejsou pro transpozici dané směrnice nutné v případech, kdy tyto podmínky či požadavky mohou brzdit dosažení cílů, které směrnice sleduje".
3.3.6 S ohledem na právě vyřčené EHSV nabádá Komisi, aby dbala na to, aby formulace používané v právních předpisech EU byly dostatečně jasné.
EHSV se vskutku domnívá, že činnost občas označovaná jako "gold-plating" může být pouhým pokusem členského státu objasnit texty EU, a tím podnikům ulehčit spíše než je zatížit.
Ať je tomu jakkoli, ať už se členský stát snaží dosáhnout "super ekvivalence" s právními předpisy EU nebo se pokouší objasnit právní texty EU, celková zátěž narůstá.
Vzhledem k tomu, že podobná zátěž mívá neúměrně velký dopad na malé a střední podniky, musí se Komise snažit zajistit, aby podnikatelé a inovátoři ve společnosti nebyli přiškrcováni byrokracií a legislativou.
3.3.7 Jednotný trh navíc nesmí zvýšit spotřebitelské riziko tím, že odstraní stávající ochranu na vnitrostátní úrovni.
Vnitrostátní pravidla a nařízení pro ochranu spotřebitele byla vytvořena proto, aby reagovala na problémy spojené s vnitrostátními trhy, a neměla by tedy být automaticky chápána jako překážky vnitřnímu trhu.
EHSV není přesvědčen o tom, že stávající vnitrostátní opatření na ochranu spotřebitele běžně narušují hospodářskou soutěž a inovaci jako takovou či omezují rozvoj přeshraničního trhu.
Nestačí pouze předpokládat, že odstraněním všech vnímaných překážek nutně dojde k vytvoření funkčního a účinného přeshraničního spotřebitelského trhu.
Členské státy nicméně musí dbát na to, aby nezaváděly dodatečná opatření na ochranu spotřebitele ve snaze určitým způsobem chránit své vlastní místní trhy před konkurencí z ostatních evropských trhů.
EHSV považuje za nejúčinnější prostředek k vytvoření skutečného evropského vnitřního trhu bankovních služeb pro soukromé osoby plnou harmonizaci hlavních prvků bankovnictví pro soukromé osoby (jako například povinnost informovat před uzavřením smlouvy, sdělit roční procentní míru nákladů – APRC, atd.), tedy "cílenou plnou harmonizaci", která současně umožní přiměřenou úroveň ochrany spotřebitele.
3.4 Konsolidace právních předpisů o finančních službách v období 2005-2010
3.4.1 Dokončení zbývající opatření
3.4.1.1 Je logické, že je nejprve potřeba dokončit a konsolidovat existující opatření a teprve pak se pustit do nových.
EHSV je tedy s Komisí zajedno v tom, že hlavní prioritou pro příštích dvanáct měsíců je dokončit zbývající body akčního plánu finančních služeb.
To znamená završit jednání v Evropském parlamentu a v Radě, dát konečnou podobu prováděcím opatřením, které Komise aktivně připravuje, a po přesvědčivém a důkladném hodnocení dopadu předložit rámcovou směrnici o zúčtování a vypořádání cenných papírů.
3.4.2 Účinný a efektivní dozor
3.4.2.1 EHSV vítá pokrokový přístup, který Komise zaujala, přesto však má silný dojem, že zelená kniha nevyužívá příležitosti určit jasné a ambiciózní cíle politiky v oblasti bankovního dozoru.
Věříme, že je nezbytné vymezit kritický směr, tj. ukázat, jak je potřeba v nadcházejících letech řešit mnohé oddělené avšak provázané otázky.
EHSV tedy doufá, že bílá kniha přinese více konkrétních návrhů.
Předložené návrhy na bankovní dozor by se měly promítnout také do pojišťovnictví.
3.4.2.2 Ve snaze vytvořit vhodnou kulturu ochrany spotřebitele, ve které je nejzranitelnějším spotřebitelům přiznána větší míra ochrany než zkušeným investorům, a tím je EU umožněno růst a čelit konkurenci ve světovém měřítku, EHSV sestavil řadu otázek, na které je třeba se zaměřit způsobem, jenž upřednostňuje spotřebitelské zájmy:
- odstranění zdvojeného dozoru;
- odstranění nesrovnalostí mezi směrnicemi a zastaralými výjimkami ze zásady země původu;
- revize bezpečnostních sítí a možné přezkoumání modelů dozoru;
- sbližování dozoru na základě standardu osvědčených postupů;
- spolupráce mezi výbory úrovně 3 (CESR, CEBS a CEIOPS);
- spolupráce mezi všemi zainteresovanými subjekty.
3.4.2.3 V souladu se svým stanoviskem ze dne 9. března 2005 [6] k navrhované směrnici o kapitálových požadavcích Výbor s potěšením konstatuje, že Komise uznala, že konsolidovaný dozor je legitimním požadavkem průmyslu.
Za předpokladu, že konsolidovaný dozor v žádném případě nenarušuje schopnost členských států zareagovat v případech, kdy poskytovatelé poruší předpisy a tím poškodí spotřebitele na svém trhu, se EHSV domnívá, že by takový dozor poskytl přiměřený stupeň ochrany spotřebitele a přitom omezil na minimum duplicitu regulačních požadavků.
To by následně zlepšilo účinnost sektoru financí EU.
EHSV se nicméně domnívá, že z dokumentu Komise není jasné, zda je sbližování dozoru nutné ještě dříve, než bude možné zavést konsolidovaný dozor.
EHSV se domnívá, že cíl a možné provádění konsolidovaného dozoru by za krátký čas měly zapůsobit jako katalyzátor pro sbližování dozoru.
3.4.3 Umožnění přeshraničních investic a hospodářské soutěže
3.4.3.1 Odstranění neopodstatněných překážek bránících konsolidaci bude mít za následek ekonomické zisky.
Tyto ekonomické zisky pomohou rozproudit dynamiku v evropském hospodářství, výsledkem pak bude EU, která je lépe schopná vytvářet pracovní místa a poskytnout svým občanům vyšší životní úroveň.
EHSV tedy podporuje Komisi v jejím záměru odstranit či zredukovat neopodstatněné překážky přeshraničním transakcím, jako například konsolidace prostřednictvím fúzí a akvizic.
V minulých letech došlo k významnému nárůstu přeshraniční činnosti, přesto však počet fúzí a akvizic v bankovnictví EU zůstává poměrně nízký, ačkoli několik transakcí tohoto typu bylo v nedávných měsících dokončeno nebo jsou ve fázi přípravy.
Částečným důvodem tohoto jevu jsou strukturální překážky uvnitř evropského bankovního trhu; mnohé z nich nelze ospravedlnit snahou o lepší zohlednění zákazníka či zvýšení finanční stability a mohly by být odstraněny nebo zredukovány politickou cestou.
Restrukturalizace odvětví povede k velkým změnám pro všechny zainteresované strany – zaměstnance, podniky a zákazníky.
Je nezbytné mít celkovou strategii jak se vyrovnat s účinky změn.
3.4.3.2 EHSV souhlasí s názorem vyjádřeným v zelené knize, že konsolidace není sama o sobě cílem, ale prostředkem k dosažení úspor z rozsahu a dosahu.
Ty pak zase umožní bankám nabídnout svým zákazníkům, ať už jde o soukromé osoby, malé a střední podniky či větší klienty, širší spektrum služeb za lepší ceny.
Mělo by se rovněž pamatovat na to, že konsolidace a uskutečňování synergií neznamenají automatické snížení počtu zaměstnanců v bankovní skupině, která uskutečnila fúzi; ve skutečnosti bývá často opak pravdou.
EHSV se tedy domnívá, že se jedná o důležitý faktor pro zaměstnanost, neboť sektor financí je již nyní významným poskytovatelem pracovních míst v Evropě.
Banky převezmou odpovědnost za náklady a rizika spojené s fúzemi a akvizicemi pouze v případě, kdy jim bude zřejmé, že je možno těchto ekonomických výhod či synergií dosáhnout.
V této souvislosti EHSV napjatě očekává předložení studie Evropské komise o překážkách v oblasti přeshraničních fúzí a akvizic v Evropě.
3.4.3.3 Je tedy logické, že EHSV požaduje, aby Komise předložila "orientační plán" (roadmap) zamýšlených opatření pro tuto oblast s uvedením předpokládaného časového rámce, v němž těmto opařením bude věnována pozornost.
3.4.4 Vnější dimenze
3.4.4.1 EHSV vcelku schvaluje tuto část dokumentu a plně souhlasí s Komisí v tom, že sektor financí EU musí být konkurenceschopný na světových trzích.
EHSV tedy obzvláště oceňuje iniciativy Komise zaměřené na prohloubení rozhovorů o finančních trzích mezi EU a USA a rozšíření jejich záběru a také na posílení finančních vztahů s Japonskem, Čínou a Indií.
EHSV se domnívá, že jde o záležitost prvořadého významu, nejen vzhledem ke stále významnější roli, kterou hrají Čína a Indie ve světové ekonomice.
3.4.4.2 Vzhledem k tomu, že neexistují skutečně mezinárodní rozhodující orgány, vedla globalizace kapitálových trhů a finančních služeb k tomu, že v tvorbě politiky pro tuto oblast hrají velmi významnou úlohu světoví určovatelé standardu.
EHSV se domnívá, že EU neprezentuje své názory dostatečně jednomyslně na některých těchto fórech. V některých případech to může mít vliv na schopnost EU tyto standardy ovlivňovat a tedy vést k rozporu s evropskými zájmy.
3.4.4.3 Vzhledem k tomu, že tato fóra mají různý charakter a roli, by měla být upřednostňována řešení ad-hoc oproti přístupu "jedno řešení pro všechny" a přitom zajistit, že v mezinárodním určování standardů je Evropa zastoupena jediným silným hlasem.
EHSV zdůrazňuje, že cílem v této oblasti je dosáhnout jednotných světových standardů, především vhodných v účetnictví, ve kterém jsou evropské názory dobře zastoupeny, a neurčovat odlišné evropské standardy, které jsou v rozporu se světovými normami.
Tento přístup by jednak zajistil, že evropský průmysl finančních služeb a jeho spotřebitelé budou zastoupeni na světové scéně jediným silným hlasem, jednak by napomáhal vytvářet ve světovém měřítku rovné podmínky pro všechny se všemi ekonomickými výhodami, které by tento vývoj přinesl.
3.5 Případné nové cílené iniciativy
3.5.1 Co se týče případných nových cílených iniciativ, EHSV by především chtěl upozornit na iniciativy v oblasti finančních služeb pro soukromé osoby, neboť je přesvědčen, že kvalita volby má pro spotřebitele stejný, ne-li větší význam než kvantita volby.
EHSV se tedy domnívá, že úprava místních trhů je pro poskytovatele služeb pro soukromé osoby hlavní otázkou, bez ohledu na zvolenou metodu distribuce.
3.5.2 S ohledem na doporučení formulovaná skupinovým fórem o hypotečních úvěrech je EHSV přesvědčen, že namísto harmonizace hypotečních produktů by byl přijatelnější přístup založený na hospodářské soutěži, neboť by to vedlo k lepší možnosti volby a také k lepší kvalitě produktu.
EHSV rovněž oceňuje důkladnost přípravných prací provedených Komisí ve snaze zrevidovat stávající právní předpisy, kterými se řídí průmysl řízení aktiv.
Co se týká otázky, zda by tato práce měla vést v roce 2006 ke konkrétním iniciativám v oblasti hypotečních úvěrů anebo řízení aktiv poté, co Komise začátkem letošního roku tuto oblast konzultovala, je EHSV toho názoru, že je potřeba nejprve provést účelné hodnocení dopadu, včetně analýzy nákladů a výnosů.
3.5.3 EHSV je i nadále přesvědčen o přínosu takzvaného 26. režimu, zejména pro spotřebitele.
Výbor je s Komisí zajedno v tom, že zbývá prokázat přínos tohoto 26. režimu a že bude obtížné dosáhnout dohody o volitelných evropských standardech určených pouze pro některé produkty.
Pro spotřebitele mohou rovněž být zavádějící vnitrostátní normy a nařízení o povinnosti informovat a ty, které platí jinde.
Je pravděpodobné, že zavedení 26. režimu bude stejně obtížné prosadit jakožto společné evropské občanské právo, včetně procesního práva, soudního systému atd. Nicméně, nápad zavést 26. režim je výzvou, která by stála za prozkoumání.
3.5.4 Je však jasné, že jakýkoli dodatečný, alternativní či volitelný režim by neměl vést k tomu, aby nutil poskytovatele zavést standardizaci produktů, což by mělo neblahý vliv na průmysl finančních služeb a jeho schopnost konkurence, inovace a plnění měnících se požadavků zákazníků.
3.5.5 Vzhledem k pokračující diskusi by tedy EHSV ocenil jakékoli další upřesnění, které Komise bude schopná poskytnout pro lepší porozumění 26. režimu.
EHSV vítá oznámení o tom, že bude uskutečněna studie proveditelnosti.
3.5.6 Rozsáhlejší využívání skupinového fóra je vcelku pozitivním rysem.
Jak už však bylo poznamenáno dříve, mohlo by vytvoření skupinového fóra pro určité maloobchodní produkty do značné míry odčerpat zdroje spotřebitelských organizací.
3.5.7 Oblasti možných budoucích opatření
3.5.7.1 EHSV je potěšen tím, že Evropská komise je ochotná kodifikovat a případně zjednodušit stávající předpisy o povinnosti informovat. Výbor se však vyslovuje spíše pro zjednodušení než pro kodifikaci.
EHSV chápe zmínku o zjednodušení jako projev úmyslu ze strany Komise zlepšit kvalitu spíše než kvantitu informací poskytovaných spotřebitelům.
Ve snaze posílit požadavky na kvalitu by EHSV chtěl požádat Komisi, aby utřídila stávající právní požadavky (jak na úrovni EU, tak na úrovni vnitrostátní) s cílem usměrnit relevantní požadavky zahrnuté do povinnosti informovat a standardizovat poskytování informací (i prostřednictvím kodifikace), s ohledem na spotřebitelem zvolené prostředky.
3.5.7.2 EHSV se domnívá, že by pro spotřebitele bylo užitečné mít lepší standard základních informací, například v podobě srozumitelných, strukturovaných, srovnatelných údajů o všech zásadních aspektech smlouvy.
Musí tedy být zaručena vysoká úroveň ochrany spotřebitele, aby bylo zajištěno, že informace jsou odpovídající a srozumitelné a přinášejí přiměřenou právní ochranu.
3.5.7.3 V oblasti finančního zprostředkování a vztahů finančních institucí a spotřebitelů se zprostředkovateli EHSV konstatuje, že především finanční zprostředkování na úrovni EU podléhá různým stupňům regulace.
Směrnice o zprostředkování pojištění (Insurance Mediation Directive) [7] a směrnice o trzích s finančními nástroji (Markets in Financial Instruments Directive) [8] stanovují odlišné koncepty a úrovně regulace pro zprostředkování finančních služeb a produktů.
Větší koherence a sbližování v této oblasti by měly být povzbuzovány, EHSV se nicméně domnívá, že režimu směrnice o trzích s finančními nástroji, který představuje komplexnější metodu, by měl být poskytnut čas, aby mohl prokázat svou účinnost dříve, než z něj budou vyvozeny jakékoli závěry ohledně možné potřeby další regulace v oblasti zprostředkování úvěrů.
3.5.7.4 Vzhledem k potřebě dalšího přizpůsobení předpisů o chování podniků a pokynů k prodeji by mělo být zváženo stanovení rovných podmínek pro všechny poskytovatele finančních služeb soukromým osobám s tím, že budou zohledněny odlišné vnitrostátní podmínky.
Bylo by však prospěšnější zajistit sbližování a harmonizaci domácích předpisů pro marketing a distribuci, spíše než předkládat nové iniciativy k předpisům o chování podniků.
3.5.7.5 Co se týče úlohy profesionálního a nezávislého poradenství, je EHSV toho názoru, že by se mělo jasně rozlišovat mezi (i) poradenstvím jako nezávislou, placenou službou na žádost klienta a (ii) poskytováním informací, které spotřebitel potřebuje k tomu, aby byl schopen učinit uvědomělou volbu.
3.5.7.6 Nejdůležitější ze všeho je mít stanovena jasná pravidla a standardy pro finanční zprostředkovatele, kteří hrají hlavní roli zejména v oblasti investičních produktů, ale také při zprostředkování půjček.
Zprostředkovatelé musí rovněž být schopni prokázat dobrou znalost své obchodní oblasti a produktů.
Makléři a nezávislí agenti by měli být zodpovědní za to, že klientům poskytují přiměřené, poctivé a spolehlivé rady.
Musí být rovněž vytvořen mechanismus umožňující rychlé a účinné řešení neshod.
Znalecké posudky musí být specifického zaměření, například mohou být rozděleny do několika částí: úspory, investice, pojištění, hypotéky/úvěry.
Řešení těchto otázek by také bylo v souladu s vývojem na vnitrostátní úrovni.
3.5.7.7 EHSV se zájmem konstatuje přání Komise důkladněji prozkoumat skutečnosti vnímané jako překážky k otevření bankovních účtů v zahraničí a otázky týkající se jejich obsluhy, přenositelnosti, převoditelnosti a uzavření.
Co se týče zmíněných operací, je třeba nepřehlédnout vliv existujících elektronických a informačních systémů.
3.5.7.8 EHSV je pevně přesvědčen, že zelená kniha Komise se měla explicitně věnovat otázkám daní.
Od té doby, co byla přijata 6. směrnice o DPH [9] a zejména během posledního desetiletí, způsobuje nedostatek neutrality v aplikování DPH na finanční služby a nedostatek právní jistoty v současném systému stále více problémů.
3.5.7.9 Skupina expertů v oboru bankovnictví [10] ve své zprávě o stavu finanční integrace v EU poukazuje na to, že "aplikovat DPH na outsourcing způsobem, který nemá natolik charakter trestu, je hlavní podmínkou pro další integraci funkcí ve střediscích expertizy, které budou poskytovat služby různým částem bankovních skupin EU".
Mělo by být oficiálně uznáno, že současný systém DPH pro finanční služby brání účinnému provádění jednotného evropského trhu.
Plán Komise navazující na akční plán finančních služeb by měl sloužit jako rámec pro toto oficiální uznání.
EHSV tedy naléhá na Komisi, aby pro tuto oblast stanovila svůj další plán.
3.5.7.10 EHSV by nakonec chtěl zdůraznit, že spotřebitelé budou schopni zacházet s finančními produkty efektivněji, pokud jim bude poskytnuto profesionálnější a nezávislé vysoce kvalitního poradenství.
Spotřebitelům by se mělo dostat co nejlepšího poradenství o produktech a službách, které nejlépe odpovídají jejich potřebám a (finančním) okolnostem.
Spotřebitelé se však nemohou zcela vyhnout odpovědnosti, kterou s sebou nese volba (ať už v souvislosti s vlastnostmi produktu nebo s odborníkem poskytujícím poradenství o těchto vlastnostech).
Spotřebitel by také měl být vybaven k tomu, aby mohl učinit vědomou volbu a rozumět následkům své volby.
3.5.7.11 EHSV tedy podporuje zásadu vzdělávání spotřebitelů a zvyšování úrovně finanční gramotnosti v celé EU.
ESHV se domnívá, že především pojmy rizika a návratnosti musí být hlavními tématy vzdělávání pro investory. Výbor se zasazuje také o to, aby zprostředkovatelé měli povinnost poskytovat přiměřené, poctivé a spolehlivé rady.
Tato povinnost nabývá na významu s tím, jak pracovníci budou stále více muset činit vlastní opatření pro většinu svých důchodových příjmů.
Spotřebitelé musí mít dostatek informací, aby mohli srovnat rozdílné produkty a byli schopni se informovaně rozhodnout a vybrat z řady konkurenčních produktů a spektra rizikových profilů.
4. Závěr
4.1 EHSV se domnívá, že tato celková revize všeho, čeho bylo dosaženo a co je ještě potřeba vykonat v oblasti finančních služeb, je pro EU příležitostí dosáhnout významného pokroku ve snaze oživit evropskou ekonomiku, redukovat byrokracii, vytvářet pracovní místa a posílit nejen prosperitu, ale i důvěru všech Evropanů ve finanční systém.
Jinými slovy, je to příležitost udělat skutečný krok vpřed k naplnění cílů, které si EU sama stanovila v lisabonském programu.
4.2 V oblasti finančních služeb může EU podniknout významné kroky k naplnění cílů z Lisabonu tím, že najde řešení na řadu klíčových otázek.
EHSV je toho názoru že mezi tyto otázky patří:
- přísně aplikovat lepší regulační rámec na všechny nové a stávající právní předpisy;
- měřit důvěru spotřebitelů jejich ochotou přijmout daný návrh;
- přimět instituce EU a členské státy, aby pracovali společně na transpozici a provádění právních předpisů včas a v tom smyslu, v jakém byly vytvořeny;
- soustředit se na dokončení zbývajících opatření akčního plánu finančních služeb a případně aplikovat cílená plně harmonizovaná opatření;
- pracovat společně na odstranění překážek bránících optimálnímu rámci dozoru pro evropský konsolidovaný dozor;
- odstranit neopodstatněné překážky bránící zvýšené aktivitě v oblasti fúzí a akvizic v Evropě, zejména v sektoru bankovnictví; a
- uznat, že pro spotřebitele je kvalita stejně důležitá jako kvantita produktů na trhu, ne-li důležitější.
4.3 Vnější dimenze politiky finančních služeb EU na příštích pět let má také zásadní význam pro její dlouhodobou světovou konkurenceschopnost.
EHSV se tedy důrazně zasazuje o snahy o posílení a prohloubení regulačního dialogu se světovými konkurenty EU, například se Spojenými státy, Japonskem, Čínou a Indií.
4.4 Úvaha o budoucích prioritách pro finanční služby v roce 2005 dává celé organizované občanské společnosti příležitost podílet se na úsilí naplnit cíle z Lisabonu.
Jak pro evropskou ekonomiku, tak pro spotřebitele služeb, které tato ekonomika poskytuje, je v sázce příliš mnoho, abychom této příležitosti nevyužili.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise: Směrem k evropské strategii pro nanotechnologie
COM(2004) 338 final
(2005/C 157/03)
Dne 12. května 2004 se Evropská Komise rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor podle článku 262 Smlouvy o založení Evrospkého Společenství ve věci sdělení Komise: Směrem k evropské strategii pro nanotechnologie
Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba, spotřeba, který odpovídá za práci výboru na dané téma, formulovala své stanovisko 10. listopadu 2004, zpravodajem byl pan Antonello PEZZINI.
Na svém 413. plenárním zasedání dne 15. prosince 2004 přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko počtem 151 hlasů pro a 1 hlas se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Výbor si je vědom skutečnosti, že předkládané stanovisko se týká částečně nového předmětu, jehož terminologie je málo všeobecně známa nebo je zřídkakdy používána.
Z tohoto důvodu výbor pokládal za účelné uvést řadu definic a podrobností o stavu výzkumu a aplikací v oblasti nanotechnologií v USA a v Asii.
1.2 Obsah
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
Závěry
2. Definice
2.1 Nano – předpona značící miliardtinu celku.
V daném případě se jedná o nanometry, tj o miliardtinu metru (čili tisícinu mikronu tisícinu mikrometru)
2.2 Mikro – předpona značící miliontinu celku.
V daném případě se jedná o mikrony – mikrometry, tj o miliontiny metru (čili tisícinu milimetru)
2.3 Nanovědy – Pojmem nanovědy se rozumí nový přístup k tradičním vědám (chemie, fyzika, elektronická biologie, atd.), a vědám, kdy je předmětem zájmu základní struktura a chování materiálů na úrovni atomů a molekul.
Tyto vědy ve skutečnosti studují potenciál atomů v různých vědeckých oborech [1].
2.4 Nanotechnologie – Pojmem nanotechnologie se rozumí technologie umožňující manipulovat s atomy a molekulami tak, že jsou vytvářeny nové povrchy a objekty s odlišným charakterem nebo uspořádáním atomů, které lze využívat v každodenním životě.
[2] Jedná se o technologie, které umožňují manipulace v oblasti miliardtin metru.
2.5 Navíc k výše uvedeným definicím je účelné uvést podrobněji vědeckovýzkumná hlediska.
Pojem nanotechnologie popisuje více oborový přístup k vytváření materiálů, mechanizmů a systémů, s využitím zásahů do materiálů v měřítku nanometru.
2.6 Nanomechanika – Rozměry objektů začínají být při zjišťování jejich vlastností důležité, jestliže se (tyto rozměry) dostanou do oblasti jednoho až několika málo desítek (tuctů) nanometrů (ty pak představují objekty složené z několika málo desítek až několika málo tisíc atomů).
V tomto rozsahu rozměrů (velikostí) má např. určitý objekt složený ze 100 atomů železa zcela odlišné chemické a fyzikální vlastnosti od objektu složeného z 200 atomů železa, a to i když jsou oba objekty složené z týchž atomů.
Přitom mechanické a elektromagnetické vlastnosti tuhých látek složených z nanočástic se radikálně liší od vlastností tuhých látek tradičních (tj. homogenních jsoucích bez nanočástic) se stejným chemickým složením, a jsou ovlivněny vlastnostmi jednotlivých jednotek, z nichž jsou složeny.
2.7 To představuje zásadní vědecko-výzkumnou a technickou novinku, která mění přístup k výrobě a zpracování materiálů ve všech oblastech vědy a techniky.
Nanotechnologie tedy není nějakou novou vědeckou oblastí spojující části chemie, fyziky a biologie, ale spíše novým způsobem, jak lze v chemii, fyzice a biologii postupovat.
2.8 Z toho vyplývá, že materiály nebo systémy s nanostrukturou jsou složeny z jednotek nanometrických velikostí (struktury sestavené z jednotlivých atomů, na které jsme zvyklí, nejsou nadále relevantní) a proto skýtají určité vlastnosti, které lze zabudovat do komplexních struktur.
Je proto jasné, že modely výroby (materiálů), založené na souborech jednotlivých atomů nebo molekul které jsou všechny stejné, by měly být změněny a nahrazeny přístupy, ve kterých je základním parametrem rozměr (stavebních částic).
2.9 Představu o revolučním dopadu nanotechnologií si lze učinit z tvrzení, že nanotechnologie představuje ekvivalent k objevu nové periodické tabulky prvků, která je mnohem větší a složitější než tabulka původní, a ze zjištění, že lze překonat omezení vyplývající z fázových diagramů, (jako je např. možnost smísení dvou materiálů, původně pokládaných za nemísitelné, pozn. př.).
2.10 Nanotechnologie jsou proto mezioborově průřezové technologie, které umožňují přesunout důraz z jednotlivých funkcí na celou množinu (soubor) funkcí.
Počet aplikací nanotechnologie stále roste, uveďme alespoň několik málo oblastí: zdraví/zdravotnictví, informační technologie, věda o materiálech, výroba (zpracování materiálů), energetika, bezpečnost, lety do vesmíru, optika, akustika, chemické látky, potraviny a ochrana životního prostředí.
2.11 Díky těmto aplikacím, z nichž některé jsou již dostupné a využívané veřejností [3], lze reálně (realisticky) prohlásit, že nanotechnologie by mohly významně zlepšit kvalitu života, konkurenceschopnost zpracovatelského/výrobního průmyslu a udržitelný rozvoj [4].
2.12 Mikroelektronika – Pod pojmem mikroelektronika se rozumí odvětví elektroniky zabývající se vývojem integrovaných obvodů, vestavěných mezi jednotlivé polovodičové oblasti, s nepatrnými rozměry.
Mikroelektronika je v současné době schopna vytvářet jednotlivé komponenty o rozměrech v oblasti 0,1 mikrometru (tj.
100 nanometrů [5]).
2.13 Nanoelektronika – Pojmem nanoelektronika se rozumí věda, která studuje a vyrábí elektrické obvody, které jsou: z jiných materiálů než je křemík; vyrobené jinými technologiemi než se užívá pro křemíkové obvody, a které pracují na podstatně odlišném souboru principů [6].
2.13.1 Nanoelektronika se stává jednou ze základních disciplín nanotechnologií, stejně jako je elektronika v současnosti prvkem řady vědních oborů i průmyslových procesů [7].
2.13.2 Vývoj v oblasti elektrických a elektronických součástek se stal velmi rychlým.
Během několika málo dekád byly elektronky nahrazeny polovodiči, čipy, mikročipy a nyní nanočipy, složené z prvků, z nichž každý obsahuje jen několik málo stovek atomů.
Jeden nanočip může obsáhnout stejné množství informací, jako dvacetipěti-svazková Encyclopaedia Britannica [8].
2.13.3 Vědci a výrobci elektroniky si rychle uvědomili, že čím je čip menší, tím rychlejší je tok informací [9].
Nanoelektronika proto umožňuje informace ovládat mnohem rychleji a uchovávat či obsáhnout je v extrémně malých prostorech.
2.14 Skenovací tunelový(tunelovací)mikroskop je přístroj, za který jeho tvůrci dostali Nobelovu cenu, a který byl rovněž nazván "čočkou pro 21. století".
Tento mikroskop umožňuje "vidět" materiály v atomickém měřítku.
Při práci se hrot mikroskopu pohybuje rovnoběžně s povrchem (sledovaného materiálu).
Tunelový jev způsobuje přechod elektronů z povrchu na hrot mikroskopu.
Tím vzniká proud (tunelový proud), který roste se zmenšováním vzdálenosti hrotu od povrchu.
Proud je přepočítáván na obraz, který představuje topografii povrchu materiálu v nanometrickém měřítku.
2.14.1 Tunelový jev – V tradiční mechanice se částice s určitou energií nemůže dostat z díry, pokud nemá energii dostatečnou k výskoku.
V mechanice kvantové je však – v důsledku principu neurčitosti – situace (od tradiční mechaniky) velmi odlišná.
Jestliže je částice uzavřená do nějaké díry, míra neurčitosti její polohy je malá, a proto je – v důsledku principu neurčitosti – neurčitost její rychlosti vysoká.
Z tohoto důvodu je pro takovou částici je pravděpodobné, že bude mít energii dostačující k úniku z díry, i když její průměrná energie by k tomu nestačila [10].
2.15 Uhlíkové nanotrubičky – Uhlíkové nanotrubičky představují zvláštní způsob uspořádání uhlíkových atomů.
V současnosti představují nejodolnější a přitom nejlehčí známý materiál.
Jsou šestkrát lehčí a stokrát pevnější než ocel.
Jejich průměr je několik málo nanometrů a délka může být mnohem větší, než je řada mikronů [11].
2.16 Sebe-uspořádání(sebe-organizování se)"makromolekul" – Sebe-uspořádání makromolekul je procedura používaná v laboratořích k napodobování přírody: každý živý organismus je sám sebou organizován.
Procedurou sebe-organizace či sebe-uspořádání se tvoří rozhraní mezi elektronickými obvody a biologickými tkáněmi.
Cílem, který, jak vědci věří, není příliš vzdálený, je umožnit hluchým slyšet a nevidomým vidět.
[12].
2.17 Biomimetika [13] – Biomimetika je vědní obor studující zákony stavby přírodních molekulárních struktur.
Znalost těchto zákonů by mohla umožnit vytvoření umělých nanomotorů, založených na stejných principech, jaké představují stávající nanomotory přírodní.
[14].
3. Úvod
3.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (dále jen EHSV) oceňuje jasnost, s jakou bylo sdělení o nanotechnologiích zkoncipováno a sdílí přání Komise nemarnit čas při hodnotném přispívání k dané diskusi. EHSV rovněž vítá mnohé texty, které byly publikovány, včetně těch ve formě CD ROMŮ, určených jak odborníkům, tak mládeži.
3.1.1 Zvláště vzdělávací CD ROMY jsou velmi důležitým kulturním nástrojem pro šíření nezbytných informací o nanotechnologiích mezi širokou veřejnost, někdy neinformovanou, a jsou často určeny mladým lidem.
3.2 EHSV zastává názor, že poznatky o nanotechnologiích, které mohou vést k novým a prospěšným objevům v mnoha oblastech každodenního života, by měly být šířeny užitím co nejobecněji přístupné terminologie.
Kromě toho musí být výzkum nových výrobků přizpůsoben potřebám spotřebitelů a jejich poptávce, přičemž by nikdy neměl být ponechán stranou zřetel na udržitelný rozvoj.
3.2.1 Zvláštní úlohu musí sehrát novináři a provozovatelé mas-médií, zejména ze specializovaného tisku, neboť jsou první, kdo šíří informace o nových úspěšných případech, stejně jako výzkumníci podněcují vědu k získání skutečných výsledků.
3.2.2 Současné indikátory (ukazatele) pokroku nanotechnologií čerpají ze čtyř hlavních pramenů: 1) publikace [15]; 2) patenty; 3) zahájení činnosti nových podniků; 4) obrat. EU vede v počtu publikací s podílem 33 %, následují USA s podílem 28 %.
Pro Čínu nejsou k dispozici přesná čísla, ale zdá se, že i počet čínských publikací roste.
USA je na prvním místě v počtu patentů s podílem 42 %, druhé místo zaujímá EU, s podílem 36 %.
Co se týče zahajování činnosti podniků, z každých 1000 pravých nanotechnologických firem jich 600 vzniká v USA a 250 v Evropské unii. Celkově vzato údaje o obratu nasvědčují tomu, že současných 50 miliard EUR vzroste do r.
2010 na přibližně 350 miliard EUR, přičemž v r. 2015 se celkový obrat očekává již na úrovni 1000 miliard EUR [16].
3.3 Nanotechnologie a nanověda představují nejen nový přístup k vědě o materiálech a k materiálovému inženýrství, ale především představují jeden z nejslibnějších a nejdůležitějších mnoha oborových nástrojů pro nové produkční systémy, vysoce inovační vynálezy a dalekosáhlé aplikace pro různé sektory společnosti.
3.3.1 V nanometrickém měřítku získávají konvenční materiály vlastnosti odlišné od vlastností svých makroskopických protějšků, čímž umožňují vytvářet systémy pracující lépe a výkonněji.
Radikální novinkou nanotechnologií je, že zmenšením měřítka materiálů se mění jejich fyzikální a chemické vlastnosti.
To umožňuje dosáhnout produkční strategie podobné přístupu využitého v přírodě k tvorbě komplexních systémů, který se vyznačuje racionálním využíváním energie, minimalizací spotřeby surovin a tvorby odpadu. [17].
3.3.2 Produkční procesy spojené s nanotechnologií by proto měly být vyjádřením nových přístupů, s plným uvážením těchto nových vlastností a s cílem zajistit maximální přínosy pro evropský hospodářský a sociální systém.
3.4 Nanotechnologický přístup se rozšiřuje do všech výrobních sektorů.
Sektor, v nichž jsou v současnosti uplatňovány nanotechnologie k jistým výrobním procesům, jsou: elektronika [18]; chemie [19]; farmacie (výroba farmak) [20]; mechanika [21]; průmysl automobilový, letecký a kosmický [22], zpracovatelský [23] a výroba kosmetických přípravků.
3.5 Nanotechnologie by mohly dalekosáhle pomoci Evropské unii dosáhnout cílů stanovených Lisabonským zasedáním Rady tím, že budou rozvíjet společnost založenou na znalostech, a podnítí její sebetransformaci na společnost představující nejdynamičtější a nejkonkurenceschopnější sílu na světě, přičemž bude chráněno životní prostředí, bude podporována soudržnost a budou vytvářeny nové podniky a nová pracovní místa pro vysoce kvalifikované pracovníky, nové odborníky-specialisty a školitele.
3.6 Podle Komise by se Evropa mohla těšit z ústředního postavení v oblasti nanotechnologií, ale musela by nejprve uspět s definitivním potvrzením skutečné konkurenční výhody pro evropský průmysl a společnost a zajistit dostatečnou návratnost vysokých investic do nezbytného výzkumu.
3.6.1 Skutečným problémem je nutnost porozumět strategickému významu těchto technologií, které se týkají širokých sektorů hospodářství a společnosti.
Zásadní je rovněž vhodně propojená politika v oblasti nanotechnologií a nanovědy, jíž musí být poskytnuty podstatné zdroje. Rovněž musí být zajištěna podpora sektoru soukromého, finančního, průmyslového a školicího.
4. Podstata návrhu Komise
4.1 Záměrem Komise v dotyčném sdělení bylo zahájit diskusi na institucionální úrovni o koherentní iniciativě s cílem:
- zvýšit investice do výzkumu a vývoje a zlepšit jeho koordinaci tak, aby bylo posíleno průmyslové využívání nanotechnologií a současně byla udržena vysoká úroveň vědeckého výzkumu a konkurenceschopnost;
- vybudovat výzkumná a vývojová zařízení (ústavy-laboratoře) konkurenceschopná v celosvětovém měřítku ("poles of excellence" nanotechnologické póly vynikající jakosti), v nichž by byly brány v úvahu potřeby jak průmyslu, tak vědecko-výzkumných organizací;
- podporovat mezioborové vzdělávání a školení výzkumných pracovníků společně se stálou silnou orientací na podnikatelsky slibné příležitosti (doslovně: se silným podnikatelským postojem či sklonem k podnikání);
- zajistit příznivé podmínky pro transfer technologií a (příznivé podmínky pro) inovace k zajištění toho, že vynikající úroveň výzkumu a vývoje v EU povede k tvorbě výrobků a procesů, které budou zdrojem hodnot (bohatství);
- začlenit společenské ohledy do procesu výzkumu a vývoje již v raném stádiu;
- řešit veškerá potenciální rizika ohledně zdraví veřejnosti, bezpečnosti, ochrany životního prostředí a ochrany spotřebitele v předstihu, a to tvorbou dat pro posouzení rizika a začleněním procedury posouzení rizika do každého kroku životního cyklu výrobků založených na nanotechnologiích a přizpůsobováním stávajících metod a v případě nutnosti vypracováním metod nových;
- doplňovat výše uvedené aktivity vhodnou spoluprácí a iniciativami na mezinárodní úrovni.
4.2 Konkrétněji navrhuje Komise následující:
- zřídit evropskou výzkumnou síť (European Research Area) pro nanotechnologie;
- vybudovat instituce základního a aplikovaného výzkumu a vysoce kvalitní universitní pracoviště, otevřená pro společnosti, zejména pro střední a malé podnikatelské společnosti;
- významně investovat do lidských zdrojů na úrovni EU a na úrovni členských států;
- zajišťovat odpovědný rozvoj podporou průmyslových inovací, patentování, systémů metrologie a normalizace, regulace a ochrany bezpečnosti, zdraví veřejnosti a životního prostředí a podporou ochrany spotřebitelů a investorů;
- zkonsolidovat dialog akademické/vědeckovýzkumné obce se společností, na základě vzájemné důvěry a pokračujícího otevřeného dialogu;
- udržovat a rozšiřovat silnou a strukturovanou mezinárodní spolupráci, se společnou terminologií a společnými kodexy jednání, a se sladěným úsilím zaměřeným na předcházení případům vyloučení z rozvoje nanotechnologií;
- koordinovat strategická opatření a opatření společné politiky – a to na úrovni Společenství – s podporou dostatečných finančních a lidských zdrojů.
5. Hlavní prvky vývoje v USA, Asii a Oceánii
5.1 V USA byl v r. 2001 zahájen výzkumný program základního a aplikovaného výzkumu ("národní nanotechnologická iniciativa" National Nanotechnology Initiative – NNI), který koordinuje činnosti řady amerických institucí působících v oblasti nanotechnologií.
Pro finanční rok 2005 tento program získal fondy přesahující 1 miliard USD, čímž se zdvojnásobil jeho počáteční rozpočet z r. 2001.
Hlavní účely tohoto financování jsou: základní a aplikovaný výzkum, vývoj či vybudování špičkových (nanotechnologických) pracovišť (ústavů) a zařízení, či středisek (středisek excelence) a vyhodnocování a ověřování (verifikace) důsledků (rozvoje nanotechnologií) pro společnost, zejména z hledisek etických, právních, zdravotních a bezpečnostních, společně s rozvojem lidských zdrojů.
5.1.1 NNI přímo financuje 10 federálních institucí a koordinuje činnost různých dalších pracovišť či institucí.
Národní vědecká nadace (National Science Foundation NSF), Úřad základních energetických věd ministerstva energetiky, ministerstvo obrany a národní ústavy zdraví – všechny tyto instituce významně zvýšily své rozpočty zaměřené konkrétně na nanotechnologie.
Zvláště ministerstvo energetiky investovalo ohromné obnosy a mj. zřídilo pět velkých institucí – vědecko-výzkumných středisek pro nanovědy, přičemž tato střediska jsou otevřená pro výzkumné pracovníky z celé vědecko-výzkumné obce.
Mezitím se rovněž po řadu let rozvíjel nanotechnologický program ministerstva obrany, mj. v důsledku služeb vyžadovaných ozbrojenými silami USA.
5.1.2 Tyto hlavní prvky vývoje byly umožněny přijetím základního zákona o americké nanotechnologické politice v prosinci r. 2003, "zákona o výzkumu a vývoji nanotechnologie v 21. století".
Mimo jiné byl tímto zákonem zřízen Národní nanotechnologický koordinační úřad (National Nanotechnology Coordination Office), který byl pověřen následujícími úkoly:
- předefinovat cíle, priority a parametry vyhodnocování,
- koordinovat činnost agentur a dalších federálních institucí/aktivit,
- investovat do programů výzkumu a vývoje v oblasti nanotechnologií a souvisejících věd,
- vybudovat – na na základě hospodářské soutěže – mezioborová nanotechnologická výzkumná střediska v různých geografických lokalitách, aniž by byla vyloučena účast sektoru státního a průmyslového
- pokročit ve vývoji aplikací nanotechnologií v soukromém sektoru, včetně činností souvisejících se zřizováním nových společností,
- zajišťovat vzdělávání a školení zakončené osvědčením, pěstování a konsolidování technické a inženýrské kultury v oblasti nanotechnologií/nanověd,
- zajistit, aby byly při rozvoji nanotechnologií respektovány etické, právní a environmentální aspekty a organizovat konsezuální konference a diskuse s veřejností a občanskou společností,
- podporovat vzájemné sdílení informací akademickou obcí, průmyslem, státními institucemi, orgány ústřední a regionální veřejné správy;
- vypracovat plány využití federálních programů, jako např. program inovačního výzkumu pro malé podniky a výzkumný program transferu technologií malým podnikům, (Small Business Innovation Research Program a Small Business Technology Transfer Research Program) tak, aby bylo udrženo vše-prostupující šíření nanotechnologického rozvoje v podnikatelských kruzích, avšak s tím, že do tohoto rozvoje budou zahrnuty i malé podniky
5.1.3 Národní normalizační a technický ústav (National Institute of Standards and Technology NIST) zahájil v zájmu posílení výše uvedeného zákona zvláštní program pro vypracování metod zpracování materiálů v sektoru nanotechnologií, soustředěný na vypracování norem pro metrologii, spolehlivost a jakost, řízení procesů a nejlepší zpracovatelskou praxi.
Šíření výsledků tohoto programu středním a malým podnikům umožní "Partnerství pro rozšíření technologií zpracování/výroby" ("Manufacturing Extension Partnership").
5.1.4 Výše uvedený zákon činí ustanovení pro zřizování informačních středisek, jejichž úkolem je:
- vedení či řízení komercializace nanotechnologií a přenosu (transferu) technologií a nových koncepcí při jejich transformaci do komerčních a vojenských výrobků,
- demonstrace nejlepších praxí universit a laboratoří ve státním i soukromém sektoru z hlediska jejich přenosu (transferu) do oblasti komerčního využívání.
5.1.5 Existují rovněž plány na zřízení Amerického střediska nanotechnologické připravenosti, (American Nanotechnology Preparedness Center), jehož účelem by bylo zpracování, koordinace, shromažďování a šíření studií o etických, právních, vzdělávacích a environmentálních dopadech nanotechnologií, o dopadech nanotechnologií na zaměstnanost, a studií předjímajících související problémy tak, aby bylo možné předcházet potenciálním negativním opožděným/protahovaným účinkům.
5.1.6 Konečně, organizační rámec stanovený zákonem je doplněn zřízením Střediska pro výrobu/zpracování nanomateriálů (Center for Nanomaterials Manufacturing) s úkolem stimulovat, provádět a koordinovat výzkum nových výrobních/zpracovatelských technologií a shromažďovat a šířit jeho výsledky tak, aby bylo usnadněno jejich předávání (transfer) průmyslovým podnikům v USA.
(a) National Science Foundation
(1) USD 385 mil. pro 2005
(2) USD 424 mil. pro 2006
(3) USD 449 mil. pro 2007
(4) USD 476 mil. pro 2008
(b) Department of Energy
(1) USD 317 mil. pro fiskální rok 2005
(2) USD 347 mil. pro fiskální rok 2006
(3) USD 380 mil. pro fiskální rok 2007
(4) USD 415 mil. pro fiskální rok 2008
(c) National Aeronautics and Space Administration
(1) USD 34,1 mil. pro 2005
(2) USD 37,5 mil. pro 2006
(3) USD 40 mil. pro 2007
(4) USD 42,3 mil. pro 2008
(d) National Institute of Standards and Technology
(1) USD 68,2 mil. pro 2005
(2) USD 75 mil. pro 2006
(3) USD 80 mil. pro 2007
(4) USD 84 mil. pro 2008
(e) Environmental Protection Agency
(1) USD 5,5 mil. pro fiskální rok 2005
(2) USD 6,05 mil. pro fiskální rok 2006
(3) USD 6,413 mil. pro fiskální rok 2007
(4) USD 6,8 mil. pro fiskální rok 2008
[24].
5.2 Po vyhlášení americké národní nanotechnologické iniciativy (NNI) došlo k významným změnám v politice vědeckého výzkumu a technického vývoje v Asii a v Oceánii, kde byla přijata rozhodnutí zaměřená na to, aby těmto regionům bylo umožněno zaujmout přední postavení ve vývoji nanotechnologií.
Nanotechnologie získaly nejvyšší prioritu v řadě asijských i tichomořských států, s celkovými výdaji přesahujícími pro r. 2003 1,4 mld USD.
Přes 70 % z těchto výdajů se vztahuje k Japonsku, ale velké investice byly učiněny také v Číně, Jižní Korei, na Tchaj-wanu, v Hong-kongu, Indii, Malajsii, Thajsku, Vietnamu a Singapuru, nemluvě o Austrálii a Novém Zélandu.
5.3 Japonsko zahájilo již v polovině osmdesátých let řadu pěti- až desetiletých programů v oblasti nanověd a nanotechnologií. V r.
2003 představoval rozpočet programů výzkumu a vývoje nanotechnologií a materiálů 900 milionů USD, avšak témata, která s nanotechnologiemi souvisí, spadají i do oblasti programů věd o životě, o životním prostředí a o informační společnosti. Připočteme-li i příspěvky vynaložené v těchto oblastech, činí celkový rozpočet vyhrazený pro sektor nanověd v r.
2003 téměř 1,5 mld USD, s nárůstem pro rok 2004 přibližně o 20 %. Silně zastoupen je zde rovněž japonský soukromý sektor, s dvěma velkými tradičními obchodními společnostmi, Mitsui & Co a Mitsubishi Corporation.
Rovněž řada dalších velkých japonských společností (např. NEC, Hitachi, Fujitsu, NTT, Toshiba, Sony, Sumitomo Electric, Fuji Xerox, atd.) již významně investovala do nanotechnologií.
5.3.1 Ve svém současném pětiletém plánu pro období let 2001 až 2005, přidělila Čína nanotechnologiím rozpočet přibližně 300 milionů USD.
V oblasti nanotechnologií je v Číně podle čínského ministra pro vědu a techniku zaangažováno přibližně 50 universit, 20 institucí a více než 100 společností.
Mezi Pekingem a Šanghají bylo zřízeno nanotechnologické inženýrské středisko a základna pro nanotechnologický průmysl, které zajišťují funkci přiměřené platformy (základny) pro komercionalizaci nanotechnologií.
Dále čínská vláda vyhradila 33 milionů USD nao zřízení národního výzkumného střediska pro nanovědy a nanotechnologie s cílem lépe koordinovat vědecké a výzkumné úsilí v sektoru nanotechnologií
5.3.2 V r. 2002 založila Čínská akademie věd (CAS) Nanotechnologické inženýrské středisko Čínské akademie věd) (CASNEC CAS Nanotechnology Engineering Centre), s celkovým rozpočtem 6 milionů USD, jako platformu pro urychlování komercializace nanověd a nanotechnologií.
V Hong-kongu jsou dva hlavní zdroje financující vývoj nanotechnologií: Grantová výzkumná rada (Grant Research Council) a Fond pro inovace a techniku. (Innovation and Technology Fund); tyto dva zdroje vynaložily v období let 1998 až 2002 celkově 20,6 milionů USD.
Hong-kongská Universita vědy a techniky spolu s Polytechnickou universitou (University of Science and Technology a Hong Kong Polytechnic University) financovaly svá vlastní nanotechnologická střediska částkou téměř 9 milionů USD.
5.3.3 V Austrálii a na Novém Zélandu zatím Australská rada pro výzkum (Australia Research Council ARC) během posledních pěti let zdvojnásobila financování konkurenčních projektů a plánuje v různých lokalitách zřídit až osm špičkových pracovišť (vrcholových středisek – centres of excellence), zaměřených na podrobnější výzkum oblastí jako např. technologie kvantových počítačů, kvantová atomová optika, fotovoltaika, pokročilá fotonika a pokročilé optické systémy.
5.3.4 MacDiarmidův ústav pro pokročilé materiály a nanotechnologie na Novém Zélandu je národním koordinátorem pro výzkum vysoké úrovně a školení v oblasti vědy o materiálech a nanotechnologiích; pracuje v těsné spolupráci s universitami a s různými partnery včetně průmyslového výzkumu (Industry Research Ltd.
IRL) a Ústavu geologických a nukleárních věd (Institute of Geological and Nuclear Sciences IGNS).
5.3.5 Tento ústav (MacDiarmid Institute) je soustředěn zejména na následující sektory: nanoinženýrské materiály, optoelektronika [25], supervodiče, uhlíkové nanotrubice, lehké materiály a komplexní tekutiny, senzorické a zobrazující systémy, a konečně na nové materiály pro skladování (akumulaci) energie.
6. Všeobecné poznámky
6.1 Rozmach nanotechnologií ve světě, v Americe, v Asii i v Oceánii, dokazuje, že Evropa má nejvyšší čas přijmout systematické a koordinované opatření pro zajištění společného financování – ze strany Společenství i členských států – základního i aplikovaného výzkumu a jeho urychleného přenosu výsledků do nových výrobků, procesů a služeb.
6.2 Společná evropská strategie by měla být založena na:
- účinné podpoře vědeckému a technickému výzkumu a vývoji, demonstračním projektům a vzdělávání, jakožto součásti budování evropské inovační a výzkumné sítě (infrastruktury) (European Innovation and Research Area);
- co největší souhře (součinnosti) průmyslu a akademické obce (ve sféře výzkumu, vzdělávání, a pokročilého doškolování);
- urychlování vývoje průmyslových a mnohaoborových aplikací a vývoje kontextu ekonomického, sociálního, právního, regulačního, daňového a finančního, do kterého musí práce nového inovačního podnikání a nových profesních profilů dobře zapadat;
- zabezpečení etických, environmentálních, zdravotních a bezpečnostních zájmů během celé doby životnosti vědeckých aplikací; a na podpoře vztahů s občanskou společností a řízení záležitostí metrologických a technicky-normalizačních;
- pokročení v evropské koordinaci politik, opatření, institucí a sítí, tak aby byly schopny udržet a zlepšovat současné kokurenceschopné úrovně vývoje vědy a techniky a vývoje aplikací;
- okamžitém zapojení nových členských států do procesu studia a aplikace nanověd pomocí účelových opatření, využitím finančních přídělů poskytovaných fondem ERDF a ESF [26] a pomocí společných programů, řízených stávajícími akreditovanými evropskými výzkumnými středisky [27].
6.3 Vypracování a uskutečnění společné strategie by mělo být zaměřeno na dosažení vysoké kritické velikosti nanotechnologií a jejich vysoké přidané hodnoty.
Výrobní a servisní společnosti, zvláště malé podniky, by měly být schopny využívat výsledky této strategie pro vlastní inovační a konkurenční vývoj, přičemž by současně měly přispívat k vytváření špičkových celoevropských sítí (trans-European networks of excellence) společně s universitami, s veřejnými i soukromými výzkumnými středisky a s finančními orgány.
6.4 Vypracování této strategie musí být pevně zakotveno v samotných cílech či strategii společnosti.
(Vývoj této strategie musí být pevně zakotven ve vývoji samotné společnosti). To znamená, že tato strategie musí být dobře zdůvodněna (pevně podložehna) velkým přínosem, který může znamenat nejen pro konkurenceschopnost evropské ekonomiky, založené na znalostech, ale rovněž a především pro zdraví, životní prostředí, bezpečnost a kvalitu života evropské veřejnosti.
To také znamená zaměření nanotechnologií na stranu poptávky, tak aby byly řešeny problémy veřejnosti, organizací a podniků, neboť ty (tyto problémy v uvedených oblastech) nejvíce potřebují skutečná řešení ( vyžadují nejvíce pozornosti).
6.5 Tento závazek společnosti jako celku musí být spolehlivě zajištěn. K tomu je nutná transparentnost a bezpečnost samotného nanotechnologického procesu od základního výzkumu, po všechny navazující kroky až k aplikacím výsledků a jejich demonstraci a vývoji na trhu inovačních výrobků a služeb.
Dále je nezbytná jasná a srozumitelná dohoda se širokou veřejností prokazující zajištění toho, že po celou dobu životnosti těchto výrobků, včetně fáze jejich konečné likvidace, budou tyto výrobky podléhat kontrole a stálému posuzování rizik.
6.6 V sektoru nanotechnologií je nutné vypěstovat pozitivní vztahy mezi vědou a společností tak, aby byly vyloučeny překážky nebo stagnace rozvoje nanotechnologií, v protikladu k tomu, co nedávno nastalo během rozvoje jiných nových technologií.
6.7 Esenciální (nezbytné a zásadní) je i vytváření nových evropských zařízení (ústavů, laboratoří a institucí) a nových mnohaoborových vědeckých a akademických profilů.
To však rovněž předpokládá získání plné důvěry přispivatelů a tvůrců politik, kteří si musí být vědomi (potřebují si být jisti ohledně) pozitivního potenciálu nanotechnologické revoluce.
6.8 Z těchto důvodů rozvoj nanotechnologií představuje nejen velký intelektuální a vědecký úkol, ale rovněž – a to především – úkol pro společnost jako celek. Jevy, pro které jsou na makro-úrovni vědecké principy známy, jsou na úrovni nanorozměrů změněny, zvýrazněny, utlumeny nebo zcela vyloučeny; důsledkem toho mohou být dopady na aplikace, v některých případech radikální.
Ve fázi vývoje jsou nové výrobní postupy, nové přístupy, odlišné typy služeb a rovněž nové profese pro jejich zvládnutí.
6.8.1 Pro tuto rychlou transformaci je nutná strategie vytváření a/nebo předefinování funkcí vrcholového managementu (vedení), k zajištění toho, aby odpovědní pracovníci byli schopni řídit dotyčný přechod (na nanotechnologie), najít a uplatnit nové formy řízení tohoto procesu, vytvářet nové profesní profily a přilákat nejlepší mozky na celosvětové úrovni.
6.9 Finanční plány Společenství pro období let 2007-2013, nedávno zveřejněné Komisí, by měly být posouzeny a přeformulovány v kontextu s úkoly, které vyplývají z nové (nanotechnologické) technické revoluce.
K tomu postačí dodat, že Kongres USA schválil rozpočet pro nanotechnologie jen pro samotný finanční rok 2004 ve výši přes 700 milionů EUR.
Podle odhadu Národní nadace pro vědu USA (US National Science Foundation, NSF), činily v r. 2003 veřejné investice v sektoru nanotechnologií – investice vynaložené různými vládními organizacemi po celém světě – přes 2700 milionů EUR, a to v následujícím členění:
- přibližně 700 milionů EUR v USA (kromě toho bylo dalších 250 milionů EUR vynaloženo ministerstvem obrany);
- 720 milionů EUR v Japonsku;
- méně než 600 milionů EUR v Evropě, včetně Švýcarska;
- přibližně 720 milionů EUR v ostatních částech světa.
6.10 Pokud se týká budoucnosti, růst celosvětové průmyslové produkce v sektoru nanotechnologií se odhaduje na více než 1000 mld EUR během 10 až 15 let s tím, že k tomu bude potřeba dalších více než 2 milionů kvalifikovaných pracovníků.
6.10.1 Tento odhad potvrzuje zásadu, že nanotechnologie představují pokrok pro strategii zaměstnanosti [28]. Rozvoj společnosti zaměřené na znalosti bude poměřován její schopností citlivě a inteligentně využívat těchto nových zdrojů zaměstnanosti (tvorby nových pracovních míst) a pokroku.
6.11 Pro zajištění úspěchu strategie EU v této oblasti je proto esenciální vybudování finančních a lidských zdrojů a zajištění koordinace na úrovni Společenství.
6.12 Jak v Asii, tak v USA se ukázal nevyhnutelným společný přístup různých politik, přímo či nepřímo se týkajících vývoje nanotechnologií, s cílem vstřícně reagovat tváří v tvář potřebě vzniku nové oblasti podnikání, nového doškolování a nového regulačního a technicko-právního rámce.
6.13 Jak bylo prokázáno mnoha již provedenými studiemi [29], nanotechnologie umožňují výrobu, manipulaci a umisťování objektů, přičemž rovněž ve velkém měřítku zajišťují vstřícný (podpůrný) technický přístup ke konkurenceschopnému zpracování či výrobě při konkurenceschopných výrobních nákladech.
6.14 V dlouhodobém výhledu bude věda schopna zajistit nástroje pro sestavování nano-objektů, tak aby mohly být vytvářeny komplexní systémy schopné vykonávat funkce, které jednotlivé samostatné součásti vykonávat nemohou.
Odhadnout dobu potřebnou pro dosažení vlastního konečného cíle, tedy uvedení těchto komplexních systémů na trh, je ještě obtížné, ale dosažení tohoto cíle musí být soustavně podporováno vhodnými podpůrnými nástroji.
6.15 Již byly vyrobeny různé "inteligentní" (či "chytré") materiály [30], které jsou již pro spotřebitele dostupné:
- vysoce trvanlivé materiály pro automobilový, letecký a kosmický průmysl,
- vysoce účinná maziva,
- nanočástice snižující tření,
- povrchová úprava mechanických částí,
- extrémně malé a chytré počítačové paměti (Intelligent Sticks,) s kapacitou 1 GB [31],
- pružné CD schopné obsáhnout více než 20 hodin hudby,
- samo čisticí se povrchy tkanin, keramiky a skla [32],
- sklo s elektricky nastavitelnou průhledností,
- tepelně odolná skla, schopná snášet i extrémně vysoké teploty,
- nekorodující (nerezové) a oděruvzdorné nanostrukturované kovové plechy,
- diagnostické systémy,
- speciální barvy pro ochranu zdí a budov,
- speciální barvy pro ochranu stěn, vlaků/metra a dalších objektů před sprejery.
6.15.1 Mnohé nové aplikace, kromě případů popsaných výše, se již používají nebo jsou ve stádiu konečného dolaďování a brzy se stanou součástí každodenního života. Tyto aplikace směřují k pokroku nebo dokonce k revoluci v "domotice" [33] a přispějí ke zlepšení kvality žiovota veřejnosti.
(Pozn. překl: pojem "Domotics" domotika se vztahuje k využívání počítačů a robotů pro domácnostní spotřebiče, či k informačním a sdělovacím technologiím využívaným pro zvýšení pohodlí v domech a jejich okolí).
6.16 Díky biomimetice studium možností propojovat biologické tkáně s elektrickými obvody umožní v blízké budoucnosti navracet sluch lidem/organismům s vadami sluchu a zrak lidem/organismům) s vadami zraku.
6.16.1 V laboratorním stádiu jsou již dnes různé typy mikromotorů [34]. Ty jsou schopny zasáhnout předem stanovený cíl, např. najít infikovanou buňku a zničit ji, aby bylo preventivně zabráněno infikování jiných buněk.
V současné době však zásah na nezdravých buňkách ovlivňuje rovněž zdravé buňky, což často vede ke značnému poškození orgánů.
6.16.2 Vědecké aplikace nanotechnologií jsou již schopné poskytovat řadu praktických výsledků přímo využitelných v každodenním životě. Náklady jsou bohužel ještě příliš vysoké.
Aby tyto náklady klesly na dostupnou úroveň, povědomí o těchto nových možnostech se musí stát běžnou znalostí, s cílem změnit hluboce zakořeněné postupy a návyky, které většinou brání změnám a vedou k odkládání těchto změn.
6.17 Tradiční textilní/ oděvní/ obuvnický průmysl se v celé Evropské unii dostal do krize, v neposlední řadě v důsledku konkurence výrobků ze států, kde nejsou dodržovány základní pracovní normy, nebo kde nejsou brány v úvahu náklady na ochranu životního prostředí ani na bezpečnost a ochranu zdraví na pracovišti.
6.17.1 V mnoha evropských státech roste výroba inteligentních a/nebo technických tkanin, včetně tkanin navržených s pomocí nano-prachů, s ročním nárůstem okolo 30 %.
Zvláště důležité jsou tkaniny určené ke zlepšení všech bezpečnostních aspektů: od silniční bezpečnosti k ochraně před kontaminací, před chemickými činidly, alergizujícími výrobky a atmosférickými působky atd. [35].
6.18 Nanotechnologie znamená převrat i v oblasti lékařství, zejména pro diagnostiku a léčbu vážných nádorů a neurodegenerativních chorob spojených se stářím.
Specificky navržené nanočástice lze využívat jako tzv. markéry (značkující částice) pro vysoce účinné diagnózy infekčních agens (původců infekce) nebo vlastností metabolitů, nebo jako vektory pro léčiva, která mají být deponována v určitých místech nebo orgánech zasažených vysoce lokalizovanou chorobou.
Systémy tohoto druhu jsou již využívány v různých experimentech.
7. Konkrétní (specifické) poznámky
7.1 Nanotechnologický přístup k novým materiálům představuje vytváření nových funkcí či vlastností využíváním komponent (skladebných částic) v měřítku nanorozměrů.
Dobrým příkladem toho jsou technologie výroby a zpracování trvanlivých (odolných vůči opotřebení) a účinných materiálů pro automobilový a letecký průmysl, což jsou oblasti, v nichž si Evropa udržuje určitý náskok před svými hlavními konkurenty.
Bylo již jasně prokázáno, že nanostrukturované systémy mohou významně snižovat tření mezi dvěma styčnými (dotýkajícími se) povrchy, čímž snižují jejich opotřebení.
7.1.1 Jedním z mnoha příkladů různých komerčních aplikací nanotechnologie je případ vývoje nanostrukturovaných materiálů a povrchů s cílem snížit tření a opotřebení.
Tyto systémy hrají klíčovou úlohu při vývoji nových a vysoce účinných průmyslových procesů, s nízkými vlivy na životní prostředí.
Přibližně 25 % celosvětové spotřeby energie je ztraceno třením [36], a ztráty v důsledku opotřebování mechanických dílů jsou odhadovány na 1,3 % až 1,6 % HDP průmyslových států.
Náklady spojené s problémy tření, opotřebení a mazání (lubrikace) lze odhadnout na přibližně 350 miliard EUR ročně, a to v následujícím členění: pozemní doprava (46,6 %), průmyslové procesy (33 %), dodávky energie (6,8 %), letectví (2,8 %), spotřeba v domácnostech (0,5 %), a jiné (10,3 %) [37].
7.1.2 Nové technické platformy proto musí být vytvořeny na základě přístupů, které berou v úvahu zvláštnosti nanotechnologií a zejména skutečnost, že rozměry a funkce spolu koincidují (splývají či se překrývají), tj. skutečnost, že řízení rozměrů koinciduje s řízením funkcí.
Uvažme například případ lubrikace: pokud jsou nanometrické částice správných rozměrů zabudovány do povrchu, zanikne i sama potřeba lubrikace, neboť funkci mazání zde v důsledku svých rozměrů převzaly nanočástice.
7.1.3 Nanostrukturované materiály a nátěry, jejichž skladebné složky mají nanometrické rozměry, mohou významně snížit výšeuvedené podíly ztrát.
Například snížení koeficientu tření o 20 % v převodovce vozidel by mohlo vést ke snížení ztrát energie jen v samotném sektoru dopravy o 0,64 % až 0,80 %, což odpovídá ročně úsporám ve výši 26 miliard EUR.
7.1.4 Zkoušení (testování) a průmyslové aplikace povrchů představují z hlediska udržitelného růstu klíčové technologie.
Zpráva ministerstva obchodu a průmyslu UK popisuje stav průmyslu povrchového inženýrství v období let 1995 až 2005 a výhled do r. 2010 [38].
Zpráva svědčí o tom, že v r. 1995 obnášel trh pro procesy modifikací povrchů v Anglii celkově přibližně 15 miliard EUR, a zahrnul výrobu zboží v celkové hodnotě okolo 150 miliard EUR, z nichž 7 miliard bylo spojeno s vývojem technologií ochrany povrchů přeed opotřebením.
Podle předpovědi pro r. 2005 dosáhne sektor povrchových úprav v UK hodnoty 32 miliard EUR, a zahrne průmyslové procesy v hodnotě okolo 215 miliard EUR.
7.1.5 Prognózy těchto údajů pro evropský trh vedou k odhadu 240 miliard EUR pro povrchové úpravy a k odhadu hodnoty takto ošetřené produkce jiných sektorů ve výši přibližně 1600 miliard EUR.
7.2 K tomu, aby mohl těžit z nanotechnologií [39], musí být rozvoj průmyslu založen na schopnosti spojovat tradiční výrobní procesy a technologie (technologie top-down) s inovačními procesy schopnými vytvářet nové nanometrické ingredience a s procesy schopnými s těmito ingrediencemi manipulovat a začleňovat je do výrobků, a to s využitím stávajících nebo nových platforem.
7.2.1 Zásadní význam má přístup založený na regulaci.
Kromě obecných iniciativ uskutečňovaných s orientací na spotřebitele, musí být další iniciativy orientovány na průmyslové asociace, orgány místní správy a na neziskové organizace, tak aby byly zapojeny do přediva ekonomické, politické a sociální sítě.
Významnou roli by zde mohla sehrát odborná střediska (Competence centres) [40], položením základů v zájmu větší koordinace místních a evropských iniciativ a vytvářením (politicko-hospodářského) klima přiznivého pro nanotechnologické inovace.
V této souvislosti musí být přijato opatření k posuzování dopadů nanotechnologií na zdraví a na životní prostředí, a jakákoli iniciativa EU (tj iniciativy shora dolů top-down) musí přesně zapadat (vhodně se doplňovat s iniciativami) do působení iniciativ, o kterých již bylo rozhodnuto a které jsou podporovány na úrovni místní (tj. do působení iniciativ zdola nahoru bottom-up).
7.3 Evropský hospodářský a sociální výbor by rád znovu zdůraznil, že si je vědom velkého potenciálu rozvoje nanověd a nanotechnologií jako součásti uplatnění Lisabonské strategie.
Spojení vědeckých oborů relevantních pro přístup založený na jednotkách hmoty v měřítku nanometrů představuje nové základy pro integraci poznatků, inovací, techniky a vývoje.
7.4 Koordinace na evropské úrovni je stále ještě spíše kusá (roztříštěná fragmentární) navzdory úsilí vynakládanému v rámci 6. rámcového programu.
Do ohniska pozornosti se dostala racionalizace využívání zdrojů.
Zatímco základní výzkum a vývoj nových průmyslových procesů již silně podporován je, nedostává se řízení a podpory se nedostává iniciativám vytvářejícím skutečný pokrok v technologiích výroby masového měřítka.
Podpora pro úsilí o vybudování systému regulace rozvoje nanotechnologií na evropské úrovni je stále ještě ve stavu zrodu.
7.5 V členských státech je skutečná koordinace esenciální, ale dosud neexistovala, zejména v oblasti aplikací výsledků výzkumu.
V řadě evropských států čelí podniky, zejména podniky střední a malé následujícím obtížím:
- nedostatek základních znalostí z oblasti nanověd a nanotechnologií,
- nedostatek odborníků schopných propojovat potřeby společnosti s možnostmi nanotechnologií,
- neschopnost posoudit dopady nových technologií na technologické a tržní procesy,
- potíže při rozmisťování a posuzování nových nanostrukturovaných materiálů,
- neschopnost začleňovat nanotechnologické procesy do tradičních výrobních procesů,
- potíže při posuzování vývoje trhu pro nanovýrobky,
- nedostatečné propojení universit /vysokých škol s inovačními středisky.
7.6 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že je velmi důležité využívat výzkum pro návrh systémů užitečných pro zdraví veřejnosti a každodenní život využívajících principu mimeze, tj. napodobování přírody.
7.7 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá zrod sítě "Nanofórum" [41] a doufá, že publikace vzniklé v rámci této sítě budou překládány a šířeny do všech členských států.
Jazyk těchto publikací by měl být pokud možno jednoduchý a srozumitelný širokému okruhu čtenářů.
University a výzkumná střediska by měla být schopna využívat poznatky získané Nanofórem.
7.7.1 Evropský hospodářský a sociální výbor je rovněž přesvědčen o tom, že Evropská nanoelektrická technická základna ("European nanoelectronics technology platform"), navržená skupinou vysoké úrovně [42], bude ještě daleko úspěšnější, pokud bude moci bránit vzniku zbytečných a drahých duplicit (překrývání se) ve výzkumu, a bude pracovat v těsné spolupráci s Komisí.
7.8 Evropský hospodářský a sociální výbor rovněž zastává stanovisko, že do r. 2008 by investice EU do těchto sektorů měly být zvýšeny ze současných 3 miliard EUR ročně na 8 miliard EUR ročně s tím, že Komise bude pravidelně kontrolovat následující aspekty:
- zvýšení tržních kvót,
- veřejné a soukromé investice do výzkumu,
- zvýšení počtu studentů studujících nanotechnologie.
8. Závěry
8.1 Evropský hospodářský a sociální výbor plně souhlasí se závěry Rady konkurenceschopnosti ze dne 24. září 2004 o významu role nanověd a nanotechnologií a o jejich potenciálu.
Dosud dosažené výsledky nasvědčují tomu, že je důležité zvýšit odbornost a vybudovat nástroje které umožňují pracovat s atomy s cílem vytvářet nové struktury a modifikovat vlastnosti stávajících materiálů.
8.2 V tomto ohledu doporučuje Evropský hospodářský a sociální výbor okamžité zahájení společné, integrované a odpovědné strategie na celoevropské úrovni, soustředěné zejména na rozvoj společného úsilí v oblasti výzkumu a vývoje techniky a vědeckých a technických demonstrací a školení; interakci průmyslu s akademickou obcí; urychlení vývoje průmyslových a mnohaoborových aplikací; a větší otevřenou koordinaci – na evropské úrovni – politik, opatření, institucí a sítí.
Jako součást této strategie musí být na mezinárodní úrovni od počátku vyvinuto zvláštní úsilí k zajištění etických, environmentálních, zdravotních a bezpečnostních zájmů během celé doby životnosti vědecko-výzkumných aplikací a k podpoře vhodné technické normalizace.
8.3 Evropský hospodářský a sociální výbor by rád zdůraznil nutnost tuto strategii pevně zakotvit do rozvoje společnosti, tak aby znamenala pozitivní přínos nejen konkurenceschopnosti evropské ekonomiky, ale také – a to především- přínos lidskému zdraví, životnímu prostředí, bezpečnosti, a kvalitě života.
8.3.1 V souvislosti s touto poznámkou by Evropský hospodářský a sociální výbor zdůraznil důležitost zajištění odpovědného a udržitelného rozvoje nanotechnologií od samotného počátku, s cílem plnit oprávněná očekávání občanské společnosti ohledně environmentálních, zdravotních, etických, průmyslových a ekonomických aspektů.
8.3.2 Evropský hospodářský a sociální výbor doporučuje podstatné zvýšení zdrojů vyhrazených pro základní výzkum, neboť vysoká úroveň technická či technologická a průmyslová je vždy založena na vysoké úrovni vědy.
8.3.3. V Barceloně vytyčený cíl 3 % [43] by měl být splněn, přičemž přiměřená část těchto prostředků by měla být využita v oblasti nanovědy, ve vývoji aplikací a konvergence nanotechnologií, biotechnologií a informačních a vědních technologií.
8.3.4. Finanční plány Společenství pro období let 2007-2013, nedávno zveřejněné Komisí, by měly být posouzeny a přeformulovány v kontextu úkolů, které vyplývají z této nové nanotechnologické revoluce.
8.3.5. Zvýšení fondů, v něž doufáme, musí být následně respektováno ve vhodných finančních ustanoveních pro nadcházející sedmý rámcový program.
Relevantní obnosy by měly reflektovat obnosy přidělované v jiných státech, např v USA.
8.4 Evropský hospodářský a sociální výbor je přesvědčen o tom, že Evropa by měla zahájit akční plán na vysoké úrovni s definitivní cestovní mapou, harmonogramem a společným přístupem, který by zajišťoval nezbytný konsensus všech hráčů (aktérů) občanské společnosti na sdílené vizi.
Tato vize musí být zformulována jako jasné a transparentní cíle, které představují odezvu na požadavky ekonomického a sociálního pokroku a na požadavek zlepšení kvality života, bezpečnosti a zdraví pro všechny.
8.5 Podle názoru tohoto výboru je nutné zřídit technické platformy (základny) s vysokou kritickou velikostí, s vysokou evropskou přidanou hodnotou, spojující veřejné i soukromé aktéry (hráče) z oblasti vědy, financí a správy, kteří jsou aktivní v různých konkrétních oblastech aplikací
8.6 Výbor by rád znovu zdůraznil naléhavou nutnost zřídit evropské ústavy vysoké úrovně a posílit odborná střediska (centres of competence CCs).
Jejich rozmístění a specializace by byla určena na základě těsné spolupráce mezi evropskými a místními orgány tak, aby byly podpořeny homogenní průmyslové oblasti pro místní specializované výrobky, kde kritické úrovně výzkumu a vývoje již bylo pravděpodobně bylo dosaženo.
8.6.1 Odborná střediska (CCs) by měla být schopna provádět vysoce kvalitní výzkum – a zajistit jeho transfer – zaměřený na aplikace a inovace, využívání nanotechnologií, zejména v oblastech, jako jsou např. nanoelektronika, nanobiotechnologie a nanomedicína.
8.7 Výzkumníci si musí být jistí tím, že je jejich duševní vlastnictví chráněno, zejména v takto citlivých oblastech.
Evropský hospodářský a sociální výbor má za to, že pokud má být zajištěn úspěch aplikovaného výzkumu v oblasti nanotechnologií, pak musí dostat nejvyšší prioritu řešení patentových záležitostí jasným a uspokojivým způsobem.
Pro splnění potřeb výzkumníků, společností a výzkumných středisek by měla být na evropské úrovni zařízena podpůrná "nano-patentová poradna"(Nano-IPR helpdesk).
8.8 Komise v součinnosti s členskými státy musí vystupňovat své úsilí a podporu podrobných studií na univerzitách a výzkumných střediscích pro zajištění schůdnosti postupů patentování s přímými a ne nákladnými procedurami, zvláště v takto inovačním sektoru.
8.8.1 Pokud se jedná o mezinárodní spolupráci, práce na bezpečnostních a normalizačních opatřeních by měla postupovat v součinnosti i se státy, které nejsou členy EU.
Zvláštní pozornost by měla být věnována Číně, která významně investuje do oblasti nanotechnologií.
USA a Japonsko mezitím uplatňují v oblasti nanotechnologií velmi agresivní politiku (např. uveďme dohodu mezi Čínou a státem Kalifornie o vybudování výzkumných a vývojových středisek vysoké úrovně pro lékařské (bio-lékařské) nanotechnologie).
8.8.2 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že musí být vyvinuto další úsilí o zvýšení počtu nanotechnologických společností v EU, a to nikoli nejméně prostřednictvím Evropské iniciativy pro růst, zahájené v prosinci r.
2003. Za tímto účelem je nutné soustavně podporovat a zlepšovat vztahy mezi universitami (vysokými školami), nanotechnologickými inovačními středisky a společnostmi.
8.8.3 Pro velké i malé společnosti jsou nutná opatření pro zaměření se na vývoj procesů založených na nanotechnologiích, tj. jejich přesměrování z nanotechnologií na nano-výrobu. Evropa by měla následovat americký příklad vypracování plánu na využívání federálních programů, jako je např.
Inovační výzkumný program pro malé podniky nebo Výzkumný program transferu technologií pro malé prodniky ("Small Business Innovation Research Program" a "Small Business Technology Transfer Research Program") s cílem udržet vše-prostupující šíření nanotechnologického rozvoje v podnikatelských kruzích, avšak s tím, že do tohoto rozvoje budou zahrnuty i malé podniky.
8.8.4 Průmyslové asociace zde mohou sehrát důležitou roli jak na úrovni celostátní, tak na úrovni místní.
Generální ředitelství (DG) pro výzkum a podnikání by mohla společně podporovat řadu intenzivních osvětových kampaní zahrnujících všechny ekonomické a sociální aktéry na základě pozitivních zkušeností získaných v Trieste [44].
8.8.5 Podle názoru Evropského hospodářského a sociálního výboru by zřízení Evropského informačního střediska (pro nanotechnologie) (European information clearing house) [45] představovalo velmi důležitý mechanismus usnadňující:
- komercializaci nanotechnologií a transfer nanotechnologií a nových koncepcí do komerčních a vojenských výrobků,
- šíření postupů nejlepší praxe universit (vysokých škol) a soukromých a veřejných laboratoří z hlediska jejich přenosu do oblasti komerčního využívání.
8.9 Současně a ve spojení s relevantními evropskými fóry by měla působit řada celosvětových fór, otevřených pro členské státy OSN a schopných řešit otázky či záležitosti týkající se:
- patentů,
- etických pravidel,
- sociálního konsensu,
- environmentálních aspektů,
- udržitelného rozvoje,
- bezpečnosti spotřebitelů.
8.10 Evropská investiční banka (EIB), možná s podporou Evropského investičního fondu (EIF), by měla zřídit úvěrový fond (instituci) řízený ve spojení s uvěrovými institucemi, regionálními finančními orgány specializovanými na půjčky společnostem, se společnostmi poskytujícími kapitál na riskantní podniky a s ručitelskými společnostmi, s cílem usnadnit založení a růst podniků orientujících vlastní výrobu na nanotechnologické výrobky.
8.10.1 Program "Růst a životní prostředí" (Growth and EnvironmentPrograme), představuje pozitivní zkušenost s dosažením vynikajících výsledků v minulosti (ačkoli hlavně v oblasti životního prostředí). Tento program by mohl být imitován s cílem podnítit růst nového typu produkce založené na nanotechnologiích [46].
8.11 Výzkum a jeho výsledky a implikace pro výrobky by měly být orientovány na splnění požadavků veřejnosti a požadavků udržitelného rozvoje.
V této souvislosti musí být přijato opatření k posuzování dopadů nanotechnologií na zdraví a na životní prostředí, a jakákoli iniciativa EU (tj. iniciativy shora dolu top-down) by měla přesně zapadat (vhodně se doplňovat s iniciativami...) do působení iniciativ, o nichž bylo rozhodnuto a které jsou podporovány místně (tj. doplňovat se s iniciativami zdola nahoru bottom-up).
8.12 Nutností je pokračující a vědecky dobře fundovaný dialog s veřejností.
Nové technologie založené na využívání manipulace s atomy musí být transparentní a vzhledem k veřejnosti musí být zajištěno, že tyto technologie nejsou spojeny s žádnými skrytými riziky pro zdraví a životní prostředí.
Historie nás učí, že strach a obavy z nových výrobků velmi často vznikají spíše z nevědomosti než ze skutečného nebezpečí.
8.12.1 To je jedním z důvodů, proč Evropský hospodářský a sociální výbor doufá, že bude zavedeno stálé a přímé propojování výzkumných výsledků s všeobecně přijatými etickými principy, pro jejichž stanovení bude nutný mezinárodní dialog.
8.13 Protože technické základny (technology forums) [47] jsou ve fázi zrodu, musí být zvláštní pozornost věnována novým členským státům EU a musí být zajištěno, že nové členské státy jsou v nich zastoupeny a že mají přímé spojení s evropskými špičkovými pracovišti (středisky excelence European centres of excellence).
8.14 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že za koordinaci výzkumu v rozsáhlé oblasti nanověd (oblasti, v níž by měl základní výzkum rozhodně spadat do způsobilosti "European Research Council" ESR, což ještě musí být ustanoveno) by měla nést odpovědnost Komise, která ve vzájemné dohodě s Parlamentem a Radou může zabezpečit evropské veřejnosti co nejvyšší možnou přidanou hodnotu a mimo jiné širší, dalekosáhlejší a zacílenější využívání výsledků výzkumu.
8.15 Evropský hospodářský a sociální výbor by rád vyzval Komisi k podávání zpráv – jednou za dva roky- o vývoji nanotechnologií, s cílem kontrolovat pokrok implementace přijatého akčního plánu a navrhnout jeho možné změny a aktualizace.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 1/2005
přijatý Radou dne 19. července 2004
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2005 ze dne … o maximálních limitech reziduí pesticidů v potravinách a krmivech rostlinného a živočišného původu a na jejich povrchu a o změně směrnice 91/414/EHS
(Text s významem pro EHP)
(2005/C 25E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 a čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [3], směrnice Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [4], směrnice Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [5] a směrnice Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [6] byly několikrát zásadně změněny.
V zájmu přehlednosti a jednoduchosti by tyto směrnice měly být zrušeny a nahrazeny jediným aktem.
(2) Rozdílné maximální limity reziduí pesticidů v jednotlivých členských státech mohou klást překážky obchodu s produkty uvedenými v příloze I Smlouvy a s produkty z nich odvozenými mezi členskými státy a obchodu mezi třetími zeměmi a Společenstvím.
V zájmu volného pohybu zboží, rovných podmínek hospodářské soutěže mezi členskými státy a ochrany spotřebitele je tedy vhodné, aby maximální limity reziduí (MLR) v produktech rostlinného a živočišného původu byly stanoveny na úrovni Společenství.
(3) Nařízení, kterým se stanoví MLR, nevyžaduje v členských státech provedení ve vnitrostátním právu.
Je tedy nejvhodnějším právním nástrojem, kterým lze stanovit MLR pro pesticidy v produktech rostlinného a živočišného původu, protože jeho přesné požadavky se mají uplatňovat současně a jednotně v celém Společenství, a tím umožňovat účinnější využití zdrojů členských států.
(4) Produkce a spotřeba rostlinných a živočišných produktů má ve Společenství velmi důležitou úlohu.
Výnosy z rostlinné výroby jsou neustále ohrožovány škodlivými organismy.
Je naprosto nezbytné chránit rostliny a rostlinné produkty před těmito organismy, nejen aby se zabránilo poklesu výnosů nebo škodám na sklizených produktech, ale též proto, aby se zvýšila jakost sklizených produktů, produktivita zemědělství a chránilo se životní prostředí tím, že se omezí plocha potřebná pro zemědělskou výrobu.
(5) Jednou z nejdůležitějších metod ochrany rostlin a rostlinných produktů před působením těchto škodlivých organismů je používání účinných látek v přípravcích na ochranu rostlin.
Avšak jejich použití může mít za následek přítomnost reziduí v ošetřených produktech, ve zvířatech krmených těmito produkty a ve včelím medu, které byly těmto látkám vystaveny.
Je nezbytné zajistit, aby tato rezidua nebyla přítomna v úrovních představujících nepřijatelné riziko pro lidi a případně pro zvířata.
(6) Směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [7] stanoví, že členské státy při vydávání povolení musí stanovit, že přípravky na ochranu rostlin musí být správně používány.
Správné použití zahrnuje uplatnění zásad správné rostlinolékařské praxe a zásad integrované ochrany.
Pokud úroveň MLR vyplývající z povoleného použití pesticidů podle směrnice 91/414/EHS představuje riziko pro spotřebitele, mělo by být takové použití přezkoumáno za účelem snížení limitů reziduí pesticidů.
Společenství by mělo podporovat používání metod nebo přípravků zohledňujících snižování rizika a snižování množství používaných pesticidů na limity, které jsou v souladu s účinnou ochranou rostlin proti škůdcům.
(7) Řada účinných látek je zakázána podle směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [8].
Zároveň mnoho jiných účinných látek není v současné době povoleno podle směrnice 91/414/EHS.
Rezidua účinných látek v produktech rostlinného a živočišného původu vyplývající z nedovoleného používání nebo z kontaminace životního prostředí nebo z použití ve třetích zemích by měla být pečlivě kontrolována a sledována.
(8) Základní pravidla potravinového a krmivového práva jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [9].
(9) Vedle těchto základních pravidel jsou potřebná podrobnější pravidla k zajištění účinného fungování vnitřního trhu a obchodu se třetími zeměmi ve vztahu k čerstvým, zpracovaným nebo složeným rostlinným a živočišným produktům určeným pro lidskou spotřebu nebo ke krmení zvířat, které mohou obsahovat rezidua pesticidů, přičemž tato pravidla poskytnou základ pro zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat a zájmů spotřebitelů.
Tato pravidla by měla zahrnovat stanovení zvláštní MLR pro každý pesticid ve všech potravinách a krmivech a kvalitu podkladových údajů pro tyto MLR.
(10) Ačkoli se zásady obecného potravinového práva stanovené v nařízení (ES) č. 178/2002 vztahují pouze na krmiva pro zvířata určená k produkci potravin, je vzhledem k obtížím oddělování produktů, které mají být použity jako krmivo pro zvířata, která nejsou určená k produkci potravin, a v zájmu usnadnění kontroly a vymáhání ustanovení tohoto nařízení vhodné uplatňovat tyto zásady rovněž na krmiva, která nejsou určena pro zvířata určená k produkci potravin.
Toto nařízení by však nemělo být na překážku zkouškám, které jsou nezbytné pro hodnocení pesticidů.
(11) Směrnice 91/414/EHS stanoví základní pravidla pro používání a uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh.
Zejména by používání těchto přípravků nemělo mít žádné škodlivé účinky na lidi a zvířata.
Rezidua pesticidů vyplývající z používání přípravků na ochranu rostlin mohou mít škodlivé účinky na zdraví spotřebitelů.
Je tedy vhodné, aby pravidla pro MLR v produktech určených pro lidskou spotřebu byla definována tak, že jsou spojena s povolením pro používání pesticidů, jak je stanoveno v rámci směrnice 91/414/EHS.
Rovněž je uvedenou směrnici třeba upravit, aby bylo přihlédnuto k postupu Společenství pro stanovování MLR podle tohoto nařízení.
Podle uvedené směrnice může být členský stát určen jako zpravodaj pro hodnocení účinné látky.
Pro účely tohoto nařízení je vhodné využívat odborné znalosti dostupné v takovém členském státě.
(12) Je vhodné, aby byla zavedena zvláštní pravidla pro kontrolu reziduí pesticidů v zájmu doplnění obecných předpisů Společenství o kontrole potravin a krmiv.
(13) Zvláštní pravidla pro krmiva včetně uvádění krmiv na trh, jejich skladování a krmení zvířat jsou stanovena ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ze dne 7. května 2002 o nežádoucích látkách v krmivech [10].
U některých produktů nelze určit, zda budou zpracovány na potraviny nebo krmiva.
Rezidua pesticidů v těchto produktech by proto měla být nezávadná jak pro lidskou spotřebu, tak případně pro výživu zvířat.
Je tedy vhodné, aby se pravidla stanovená v tomto nařízení vztahovala na tyto produkty vedle zvláštních pravidel pro výživu zvířat.
(14) Je nezbytné definovat na úrovni Společenství určité pojmy používané pro stanovení a kontrolu MLR v produktech rostlinného a živočišného původu.
(15) Směrnice 76/895/EHS stanoví možnost povolit vyšší úrovně MLR členskými státy, než jsou v současné době povoleny na úrovni Společenství.
Tato možnost by měla být zrušena, neboť by s ohledem na vnitřní trh mohla vytvářet překážky trhu uvnitř Společenství.
(16) Stanovení MLR u pesticidů vyžaduje zdlouhavé technické zkoumání a zahrnuje hodnocení případných rizik pro spotřebitele.
MLR proto nemohou být stanoveny okamžitě pro rezidua pesticidů v současné době upravená směrnicí 76/895/EHS nebo pro pesticidy, pro které MLR Společenství dosud nebyly stanoveny.
(17) Je vhodné, aby byly při stanovování MLR pesticidů na úrovni Společenství uplatňovány minimální požadavky na údaje.
(18) Ve výjimečných případech, a zejména pro nedovolené pesticidy, které se mohou vyskytovat v životním prostředí, je vhodné při stanovování MLR povolit používání údajů z monitoringu.
(19) MLR pesticidů by měly být neustále sledovány a měly by být měněny tak, aby se vzaly v úvahu nové informace a údaje.
Pokud povolená použití přípravků na ochranu rostlin nemají za následek zjistitelné hladiny úrovně reziduí pesticidů, měl by být MLR stanoven na úrovni meze stanovitelnosti.
Pokud není použití pesticidů na úrovni Společenství povoleno, měl by být MLR stanoven na dostatečně nízké úrovni, aby byl spotřebitel chráněn před příjmem nedovolených nebo nadměrných úrovní reziduí pesticidů.
K usnadnění kontroly reziduí pesticidů by měla být stanovena standardní hodnota reziduí pesticidů přítomných v produktech nebo skupinách produktů zahrnutých v příloze I, pro které nebyl v přílohách II nebo III stanoven žádný MLR, jestliže dotyčná účinná látka není uvedena v příloze IV.
Je vhodné stanovit standardní hodnotu na 0,01 mg/kg a umožnit její stanovení na jiné úrovni pro účinné látky zahrnuté v příloze V při zohlednění obvyklých dostupných analytických metod nebo ochrany spotřebitele.
(20) Pokud jde o používání přípravků na ochranu rostlin, může se pro krmiva a potraviny produkované mimo Společenství dovoleně používat odlišná zemědělská praxe, jež má někdy za následek jiná rezidua pesticidů, než která vyplývají z dovoleně uplatňovaných použití ve Společenství.
Je tedy vhodné, aby pro dovážené produkty byly stanoveny MLR, které zohlední tato použití a výsledná rezidua, lze-li nezávadnost produktů prokázat při použití stejných kritérií jako pro domácí produkci.
(21) Nařízení (ES) č. 178/2002 stanoví postupy pro přijímání mimořádných opatření u potravin a krmiv pocházejících ze Společenství nebo dovezených ze třetí země.
Tyto postupy umožňují Komisi přijmout tato opatření v situacích, kdy potraviny mohou představovat vážné riziko pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo životní prostředí a pokud se nelze s tímto rizikem úspěšně vypořádat pomocí opatření přijatých dotyčným členským státem nebo státy.
Je vhodné, aby byla tato opatření a jejich vliv na lidi a případně zvířata vyhodnoceny Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (dále jen "úřad").
(22) Celoživotní expozice a případně akutní expozice spotřebitelů reziduím pesticidů z potravin by měla být vyhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými ve Společenství, přičemž se zohlední pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací.
(23) Prostřednictvím Světové obchodní organizace by měly být vedeny konzultace s obchodními partnery Společenství ohledně navržených MLR a jejich připomínky by měly být zohledněny před přijetím MLR.
Při stanovování MLR Společenství by měly být také brány v úvahu MLR stanovené na mezinárodní úrovni Komisí pro Codex Alimentarius.
(24) Je nezbytné, aby úřad vyhodnotil žádosti o MLR a hodnotící zprávy připravené členskými státy za účelem určení s nimi spojeného rizika pro spotřebitele a případně pro zvířata.
(25) Členské státy by měly stanovit pravidla o sankcích za porušení tohoto nařízení a zajistit jejich uplatňování.
Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(26) Rozvoj harmonizovaného systému Společenství pro MLR zahrnuje vypracovávání pokynů, databáze a jiné činnosti, s nimiž souvisejí náklady.
Je vhodné, aby Společenství v některých případech na tyto náklady přispělo.
(27) Je dobrou správní praxí a technicky žádoucí časově koordinovat rozhodnutí o MLR v účinných látkách s rozhodnutími přijatými pro tyto látky podle směrnice 91/414/EHS.
Pro mnoho látek, pro které ještě nebyly stanoveny MLR ve Společenství, by rozhodnutí podle uvedené směrnice neměla být přijímána před vstupem tohoto nařízení v platnost.
(28) Je tedy nezbytné přijmout samostatná pravidla, kterými se stanoví dočasné, avšak povinné harmonizované MLR, s cílem stanovit MLR postupně podle toho, jak budou rozhodnutí o jednotlivých účinných látkách přijímána v rámci hodnocení podle směrnice 91/414/EHS.
Takové dočasné harmonizované MLR by měly být založeny zejména na stávajících MLR stanovených jednotlivými členskými státy a měly by dodržovat vnitrostátní úpravu, podle které byly stanoveny, pokud daný MLR nepředstavuje nepřijatelné riziko pro spotřebitele.
(29) Po zařazení stávajících účinných látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS by měly členské státy nově vyhodnotit každý přípravek na ochranu rostlin obsahující tyto účinné látky do čtyř let ode dne zařazení.
Dotyčné MLR by měly být zachovány po dobu nejvýše čtyř let, aby se zajistilo pokračování v udělování povolení, a měly by být po dokončení nového hodnocení stanoveny jako konečné, pokud jsou podpořen dokumentací, která splňuje požadavky přílohy III směrnice 91/414/EHS, nebo by měly být stanoven na standardní úrovni, nejsou-li takovou dokumentací podpořeny.
(30) Toto nařízení stanoví MLR pro kontrolu reziduí pesticidů v potravinách a krmivech.
Je tedy vhodné, aby členské státy stanovily národní programy pro kontrolu těchto reziduí.
Výsledky národních kontrolních programů by měly být předávány Komisi, úřadu a ostatním členským státům a obsaženy ve výroční zprávě Společenství.
(31) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].
(32) V souladu se zásadou proporcionality je pro dosažení základních cílů usnadnění obchodu při dodržení ochrany spotřebitele nezbytné a vhodné stanovit MLR v produktech rostlinného a živočišného původu.
Toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů, v souladu s čl. 5 odst.
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví v souladu s obecnými zásadami uvedenými v nařízení (ES) č. 178/2002 harmonizovaná ustanovení Společenství týkající se maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách a krmivech rostlinného a živočišného původu a na jejich povrchu.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na produkty rostlinného a živočišného původu nebo na jejich části zahrnuté v příloze I určené k použití jako čerstvé, zpracované nebo složené potraviny nebo krmiva, ve kterých nebo na jejichž povrchu mohou být přítomna rezidua pesticidů.
2. Toto nařízení se nevztahuje na produkty zahrnuté v příloze I, pokud je možné náležitě prokázat, že jsou určeny pro:
a) výrobu produktů jiných než potraviny nebo krmiva, nebo
b) setí nebo výsadbu, nebo
c) činnosti povolené vnitrostátním právem pro zkoušení týkající se účinných látek.
3. Maximální limity reziduí pesticidů stanovené v souladu s tímto nařízením se nepoužijí v případě produktů zahrnutých v příloze I určených pro vývoz do třetích zemí a ošetřených před vývozem, pokud bylo náležitě prokázáno, že třetí země určení vyžaduje toto konkrétní ošetření nebo s ním souhlasí, aby se zabránilo zavlečení škodlivých organismů na její území.
4. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny směrnice 98/8/ES [12] a 2002/32/ES a nařízení (EHS) č. 2377/90 [13].
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí definice v nařízení (ES) č. 178/2002 a definice v čl. 2 bodech 1 a 4 směrnice 91/414/EHS.
2. Použijí se rovněž tyto definice:
a) "dobrou zemědělskou praxí" se rozumí v členském státě doporučené, povolené nebo registrované nezávadné použití přípravků na ochranu rostlin podle současných podmínek na jakémkoli stupni produkce, skladování, přepravy, distribuce a zpracování potravin a krmiv;
b) "kritickou dobrou zemědělskou praxí" se rozumí dobrá zemědělská praxe, která v případech, kdy existuje více než jedna dobrá zemědělská praxe pro účinnou kombinaci látky a produktu, vede k maximálně přípustnému limitu reziduí pesticidů v ošetřených rostlinách a která představuje základ pro stanovení MLR.
c) "rezidui pesticidů" se rozumějí rezidua, včetně účinných látek, metabolitů nebo rozkladných produktů účinných látek, v současné době nebo v minulosti používané v přípravcích na ochranu rostlin, jak jsou definovány v čl. 2 bodu 1 směrnice 91/414/EHS, které jsou přítomné v produktech nebo na jejich povrchu zahrnutých v příloze I tohoto nařízení, včetně zejména těch, které mohou vzniknout následkem používání přípravků na ochranu rostlin, veterinárních přípravků a biocidů;
d) "maximálními limity reziduí" (MLR) se rozumějí horní přípustné limity koncentrace reziduí pesticidů v potravinách nebo krmivech nebo na jejich povrchu;
e) "CXL" se rozumí MLR stanovený Komisí pro Codex Alimentarius;
f) "mezí stanovitelnosti" se rozumí validovaná nejnižší koncentrace reziduí, která může být kvantifikována a zjištěna běžnou kontrolou validovanými kontrolními metodami;
g) "přípustnou odchylkou pro dovoz" se rozumí MLR stanovený pro dovezené produkty, pokud:
- použití účinné látky v přípravku na ochranu rostlin není na daném produktu ve Společenství povoleno, nebo
- stávající MLR ve Společenství nedostačuje k tomu, aby odpovídal potřebám mezinárodního obchodu;
h) "odbornostní zkouškou" se rozumí srovnávací zkouška, při které několik laboratoří provádí analýzy na totožných vzorcích, což umožňuje hodnocení kvality analýzy provedené každou laboratoří;
i) "akutní referenční dávkou" se rozumí odhadované množství látky v potravinách vyjádřené v poměru k váze lidského těla, které může být požito v krátké době, obvykle v jednom jídle nebo v jednom dni, bez citelného zdravotního rizika pro spotřebitele na základě všech skutečností známých v době hodnocení;
j) "přijatelným denním příjmem" se rozumí odhadované množství látky v potravinách vyjádřené v poměru k váze lidského těla, které může být požito denně po celý život, bez citelného zdravotního rizika pro spotřebitele na základě všech skutečností známých v době hodnocení.
Článek 4
Seznam skupin produktů, u kterých se uplatňují harmonizované MLR
1. Produkty, skupiny produktů nebo části produktů uvedené v čl. 2 odst. 1, u kterých se uplatňují harmonizované MLR, budou vymezeny a zahrnuty v příloze I postupem podle čl. 45 odst. 2. Příloha I obsahuje všechny produkty, pro které jsou MLR výslovně stanoveny, jakož i ostatní produkty, u kterých je vhodné uplatňovat harmonizované MLR zejména vzhledem k jejich významu ve stravě spotřebitelů nebo v obchodu. Produkty jsou seskupeny tak, aby MLR mohly být pokud možno stanoveny pro skupinu podobných nebo příbuzných produktů.
2. Příloha I bude poprvé vypracována do tří měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a přezkoumává se v případě potřeby, zejména na žádost členského státu.
Článek 5
Vytvoření seznamu účinných látek, pro které nejsou žádné MLR vyžadovány
1. Účinné látky přípravků na ochranu rostlin vyhodnocené podle směrnice 91/414/EHS, pro které se nevyžadují žádné MLR, budou vymezeny postupem podle čl. 45 odst. 2 tohoto nařízení a uvedeny v jeho příloze IV, přičemž se zohlední používání těchto účinných látek a záležitosti uvedené v čl. 14 odst. 2 písm. a), c) a d) tohoto rozhodnutí.
2. Příloha IV bude poprvé vypracována do 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
KAPITOLA II
POSTUP PRO ŽÁDOSTI O MLR
ODDÍL 1
PODÁVÁNÍ ŽÁDOSTÍ O STANOVENÍ MLR
Článek 6
Žádosti
1. Pokud členský stát zamýšlí udělit povolení nebo prozatímní povolení pro používání přípravků na ochranu rostlin v souladu se směrnicí 91/414/EHS, posoudí, zda je následkem tohoto použití třeba stávající MLR stanovený v přílohách II a III tohoto nařízení změnit, zda je nezbytné stanovit nový MLR nebo zda by účinná látka měla být umístěna v příloze IV.
Je-li to nezbytné, požádá osobu, která žádá o povolení, o podání žádosti v souladu s článkem 7.
2. Osoby, které náležitě prokáží oprávněný zájem, včetně výrobců, pěstitelů a výrobců produktů zahrnutých v příloze I, mohou rovněž podat členskému státu žádost podle článku 7.
3. Pokud se členský stát domnívá, že je nezbytné stanovit, změnit nebo zrušit MLR, může rovněž sám sestavit a vyhodnotit žádost o stanovení, změnu nebo zrušení MLR podle článku 7.
4. Žádosti o přípustné odchylky dovozu se podávají zpravodajským členským státům určeným podle směrnice 91/414/EHS, nebo pokud nebyl jmenován žádný zpravodaj podle uvedené směrnice, členským státům určeným Komisí postupem podle čl. 45 odst. 2 tohoto nařízení na žádost žadatele. Tyto žádosti se sestavují podle článku 7 tohoto nařízení.
Článek 7
Požadavky týkající se žádostí o stanovení MLR
1. Žadatel uvede v žádosti o stanovení MLR tyto údaje a dokumenty:
a) jméno a adresu žadatele;
b) dokumentaci žádosti včetně
i) shrnutí žádosti,
ii) hlavních věcných argumentů,
iii) seznamu dokumentace,
iv) kopie odpovídající dobré zemědělské praxe, která se vztahuje ke zvláštnímu použití dané účinné látky;
c) případné vědecky opodstatněné důvody ke zvláštní pozornosti;
d) údaje stanovené v přílohách II a III směrnice 91/414/EHS týkající se požadavků na údaje pro stanovení MLR reziduí pesticidů, včetně případných toxikologických údajů a údajů o běžných analytických metodách pro použití v kontrolních laboratořích, jakož i údaje o metabolismu rostlin a zvířat.
Pokud jsou však již související údaje veřejně dostupné, zejména pokud již byla účinná látka vyhodnocena podle směrnice 91/414/EHS nebo pokud existuje CXL a je žadatelem předložen, může členský stát při vyhodnocování žádosti použít rovněž tyto informace.
V těchto případech musí hodnotící zpráva obsahovat zdůvodnění pro použití nebo nepoužití těchto údajů.
2. Členský stát, který vyhodnocuje žádost, může případně požádat žadatele, aby předložil doplňující informace k informacím požadovaným podle odstavce 1 ve lhůtě stanovené členským státem.
Článek 8
Hodnocení žádostí
1. Členský stát, kterému je žádost splňující požadavky článku 7 podána podle článku 6, ji neprodleně postoupí Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin zřízenému nařízením (ES) č. 178/2002 (dále jen "úřad") a Komisi a vypracuje hodnotící zprávu bez zbytečného prodlení.
2. Žádosti se hodnotí podle odpovídajících ustanovení jednotných zásad pro hodnocení přípravků na ochranu rostlin obsažených v příloze VI směrnice 91/414/EHS nebo zvláštních hodnotících zásad, které budou stanoveny nařízením Komise postupem podle čl. 45 odst. 2 tohoto nařízení.
3. Odchylně od odstavce 1 může na základě dohody mezi dotyčnými členskými státy hodnocení žádosti provádět zpravodajský členský stát určený podle směrnice 91/414/EHS pro danou účinnou látku.
4. Pokud členský stát narazí na obtíže při hodnocení žádosti, nebo za účelem zamezení zdvojení činnosti může být postupem podle čl. 45 odst. 2 rozhodnuto, který členský stát vyhodnotí konkrétní žádosti.
Článek 9
Podávání vyhodnocených žádostí Komisi a úřadu
1. Po dokončení hodnotící zprávy ji členský stát předá Komisi.
Komise neprodleně uvědomí členské státy a postoupí žádost, hodnotící zprávu a podpůrnou dokumentaci úřadu.
2. Úřad neprodleně písemně potvrdí obdržení žádosti žadateli, hodnotícímu členskému státu a Komisi.
V potvrzení se uvede datum obdržení žádosti a přiložených dokumentů.
ODDÍL 2
POSUZOVÁNÍ ŽÁDOSTÍ O STANOVENÍ MLR ÚŘADEM
Článek 10
Stanovisko úřadu k žádostem o stanovení MLR
1. Úřad posoudí žádosti a hodnotící zprávy a vydá odůvodněné stanovisko zejména o rizicích pro spotřebitele a případně pro zvířata, která jsou spojená se stanovením, změnou nebo zrušením MLR.
Stanovisko zahrnuje:
a) posouzení, zda je analytická metoda pro běžnou kontrolu navržená k používání vhodná pro zamýšlené kontrolní účely;
b) předpokládanou mez stanovitelnosti pro kombinaci pesticidu a produktu;
c) hodnocení rizik, že přijatelný denní příjem nebo akutní referenční dávka budou překročeny následkem změny MLR; údaje o podílu reziduí v produktu, pro který je MLR požadován, na příjmu;
d) jakékoli jiné údaje důležité pro hodnocení rizika.
2. Úřad předá své odůvodněné stanovisko žadateli, Komisi a členským státům.
Odůvodněné stanovisko jasně uvede podklad pro každý vyvozený závěr.
3. Aniž je dotčen článek 39 nařízení (ES) č. 178/2002, úřad své odůvodněné stanovisko zveřejní.
Článek 11
Stanovisko úřadu k žádostem o MLR
1. Úřad vydá odůvodněné stanovisko podle článku 10 co nejdříve a nejpozději do tří měsíců ode dne obdržení žádosti.
2. Pokud úřad požádá o doplňující informace, staví se běh lhůty stanovené v odstavci 1 do předložení této informace.
Na toto stavení se vztahuje článek 13.
Článek 12
Hodnocení stávajících MLR úřadem
1. Úřad předloží Komisi a členským státům ve lhůtě 12 měsíců ode dne zařazení nebo nezařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414/EHS po vstupu tohoto nařízení v platnost odůvodněné stanovisko, založené zejména na hodnotící zprávě vypracované podle směrnice 91/414/EHS,
a) ke stávajícím MLR pro danou účinnou látku stanoveným v přílohách II nebo III tohoto nařízení;
b) k potřebě stanovení nových MLR pro tuto účinnou látku nebo jejího zařazení do přílohy IV tohoto nařízení;
c) ke zvláštním zpracovatelským faktorům uvedeným v čl. 20 odst. 2 tohoto nařízení, kterých může být třeba pro tuto účinnou látku;
d) k MLR, u kterých může Komise vzít v úvahu zahrnutí do přílohy II nebo přílohy III tohoto nařízení, a k MLR, které se týkají této účinné látky a mohou být zrušeny.
2. Pro látky zahrnuté v příloze I směrnice 91/414/EHS před vstupem tohoto nařízení v platnost bude odůvodněné stanovisko podle odstavce 1 vydáno ve lhůtě 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 13
Správní přezkum
Všechna rozhodnutí přijatá při výkonu pravomoci, kterou úřadu svěřuje toto nařízení, nebo jeho nečinnost mohou být přezkoumány Komisí z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu nebo kterékoli osoby bezprostředně a osobně dotčené.
K tomuto účelu je třeba podat žádost Komisi do dvou měsíců ode dne, ve kterém se tato osoba o dotyčném aktu nebo opomenutí dozví.
Komise přijme do dvou měsíců rozhodnutí, ve kterém případně požádá úřad, aby vzal své rozhodnutí zpět nebo napravil svou nečinnost ve stanovené lhůtě.
ODDÍL 3
STANOVENÍ, ZMĚNA NEBO ZRUŠENÍ MLR
Článek 14
Rozhodnutí o žádostech týkajících se MLR
1. Po obdržení stanoviska úřadu a jeho zohlednění připraví Komise neprodleně a nejpozději do tří měsíců nařízení o stanovení, změně nebo zrušení MLR, anebo rozhodnutí, kterým se žádost zamítá, a předloží je k přijetí postupem podle čl. 45 odst. 2.
2. U aktů uvedených v odstavci 1 se berou v úvahu:
a) dostupné vědecké a technické znalosti;
b) možná přítomnost reziduí pesticidů vyplývající ze zdrojů jiných než současných použití účinných látek na ochranu rostlin;
c) výsledky hodnocení veškerých možných rizik pro spotřebitele a případně pro zvířata;
d) výsledky veškerých hodnocení a rozhodnutí změnit použití přípravků na ochranu rostlin;
e) CXL nebo dobrá zemědělská praxe prováděné ve třetí zemi pro dovolené použití účinné látky v této třetí zemi;
f) jiná opodstatněná hlediska významná pro danou záležitost.
3. Komise může kdykoli požádat žadatele nebo úřad o předložení doplňujících informací.
Komise zpřístupní veškeré obdržené doplňující informace členským státům a úřadu.
Článek 15
Zařazení nových nebo změněných MLR do příloh II a III
1. Nařízení uvedené v čl. 14 odst. 1:
a) stanoví nové nebo změněné MLR a uvede je v příloze II tohoto nařízení, pokud již účinné látky byly zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS;
b) pokud účinné látky dosud nebyly zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS a nejsou zahrnuty do přílohy II tohoto nařízení, stanoví nebo změní dočasné MLR a uvede je v příloze III tohoto nařízení; nebo
c) v případech uvedených v článku 16 stanoví dočasné MLR a uvede je v příloze III tohoto nařízení.
2. Pokud je stanoven dočasný MLR podle odst. 1 písm. b), zruší se v příloze III postupem podle čl. 45 odst. 2 nařízením přijatým jeden rok po dni zařazení nebo nezařazení dotyčné účinné látky do přílohy I směrnice 91/414/EHS. Pokud však o to jeden nebo více členských států požádá, může být zachován další rok až do potvrzení, že byly provedeny vědecké studie nezbytné pro podporu žádosti o stanovení MLR. Je-li takové potvrzení poskytnuto, je dočasný MLR zachován na další dva roky, pokud nejsou zjištěny žádné nepřijatelné bezpečnostní otázky pro spotřebitele.
Článek 16
Postup pro stanovení dočasných MLR za určitých okolností
1. Nařízení uvedené v čl. 14 odst. 1 může rovněž stanovit dočasný MLR, který se zařadí do přílohy III, za těchto okolností:
a) ve výjimečných případech, zejména pokud se rezidua pesticidů mohou vyskytovat v důsledku kontaminace životního prostředí nebo jiné kontaminace nebo v důsledku používání přípravků na ochranu rostlin podle čl. 8 odst. 4 směrnice 91/414/EHS; nebo
b) pokud dotyčné produkty tvoří nevýznamnou složku stravy spotřebitelů nebo případně výživy zvířat; nebo
c) pro med; nebo
d) pokud se v rozhodnutí nezařadit nebo zrušit účinnou látku v příloze I směrnice 91/414/EHS uvádějí významná použití přípravků na ochranu rostlin.
2. Zařazení dočasných MLR podle odstavce 1 musí být založeno na stanovisku úřadu, údajích z monitoringu a na hodnocení, z nichž vyplývá, že neexistují žádná nepřijatelná rizika pro spotřebitele nebo zvířata.
Pokračující platnost dočasných MLR uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c) se znovu vyhodnotí alespoň jednou za každých deset let a veškeré takové MLR se změní nebo případně zruší.
MLR uvedené v odst. 1 písm. d) se hodnotí znovu po uplynutí doby, na kterou bylo významné použití povoleno.
Článek 17
Změny MLR v důsledku zrušení povolení přípravků na ochranu rostlin
Změny příloh II a III potřebné pro zrušení určitého MLR v důsledku zrušení stávajícího povolení pro určitý přípravek na ochranu rostlin mohou být přijaty, aniž by byl úřad žádán o stanovisko.
KAPITOLA III
MLR PRO PRODUKTY ROSTLINNÉHO A ŽIVOČIŠNÉHO PŮVODU
Článek 18
Soulad s MLR
1. Produkty zahrnuté v příloze I nesmějí obsahovat od doby svého uvedení na trh jako potraviny nebo krmiva anebo od doby předložení zvířatům ke krmení žádná rezidua pesticidů převyšující:
a) MLR pro tyto produkty stanovené v přílohách II a III;
b) 0,01 mg/kg pro ty produkty, pro které není v přílohách II nebo III stanoven žádný zvláštní MLR, nebo pro účinné látky neuvedené v příloze IV, jestliže nejsou stanoveny odlišné standardní hodnoty pro účinnou látku postupem podle čl. 45 odst.
2, přičemž se vezmou v úvahu obvyklé dostupné analytické metody. Takové standardní hodnoty se uvedou v příloze V.
2. Členské státy nesmějí na svých územích zakázat ani zabránit uvedení produktů zahrnutých v příloze I na trh nebo jejich zkrmování zvířaty určenými k produkci potravin z důvodů, že obsahují rezidua pesticidů, pokud:
a) tyto produkty splňují požadavky čl. 18 odst. 1 a článku 20; nebo
b) účinná látka je uvedena v příloze IV.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy na vlastním území povolit v případě ošetření po sklizni prostřednictvím fumigantů limity reziduí účinných látek, které přesahují úrovně uvedené v přílohách II a III pro produkt zahrnutý v příloze I, jsou-li tyto kombinace účinné látky a produktu uvedeny v příloze VII, pokud:
a) tyto produkty nejsou určeny pro okamžitou spotřebu;
b) jsou zavedeny vhodné kontroly k zajištění toho, aby produkty nebyly zpřístupněny konečným uživatelům nebo spotřebitelům, pokud jsou dodávány přímo spotřebiteli, až do doby, kdy rezidua již nepřevyšují maximální limity uvedené v přílohách II nebo III;
c) ostatní členské státy a Komise byly informovány o přijatých opatřeních.
Kombinace účinné látky a produktu uvedené v příloze VII budou vymezeny postupem podle čl. 45 odst. 2.
4. Ve výjimečných případech, a zejména po použití přípravků na ochranu rostlin podle čl. 8 odst. 4 směrnice 91/414/EHS nebo při plnění povinností podle směrnici 2000/29/ES [14], může členský stát na vlastním území povolit uvádění na trh ošetřených potravin nebo krmiv, které nesplňují požadavky odstavce 1, nebo krmení zvířat takovými krmivy, pokud tyto potraviny nebo krmiva nevytvářejí nepřijatelné riziko. Tato povolení se neprodleně oznámí ostatním členským státům, Komisi a úřadu spolu s odpovídajícím hodnocením rizika, aby byla bez zbytečného odkladu posouzena postupem podle čl. 45 odst. 2 s cílem stanovit dočasný MLR na určité období, anebo přijmout jakékoli jiné nezbytné opatření ve vztahu k těmto produktům.
Článek 19
Zákaz týkající se zpracovaných nebo složených produktů
Zakazuje se zpracovávat nebo mísit pro účely rozředění produkty zahrnuté v příloze I, které nesplňují požadavky čl. 18 odst. 1 nebo článku 20, se stejnými nebo jinými produkty s cílem uvádět je na trh jako potraviny nebo krmiva nebo krmit jimi zvířata.
Článek 20
MLR pro zpracované nebo složené produkty
1. Pokud nejsou MLR stanoveny v přílohách II nebo III pro zpracované nebo složené potraviny nebo krmiva, jsou pro daný produkt nezahrnutý v příloze I použitelné MLR stanovené v čl. 18 odst. 1 při zohlednění změn v úrovních reziduí pesticidů způsobených zpracováním nebo mísením.
2. Do seznamu v příloze VI mohou být postupem podle čl. 45 odst. 2 zařazeny zvláštní koncentrace nebo faktory ředění pro určité zpracovávací nebo mísicí operace nebo pro určité zpracované nebo složené produkty.
KAPITOLA IV
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O ZAČLENĚNÍ STÁVAJÍCÍCH MLR DO TOHOTO NAŘÍZENÍ
Článek 21
První stanovení MLR
1. MLR pro produkty zahrnuté v příloze I budou poprvé stanoveny a uvedeny v příloze II postupem podle čl. 45 odst. 2, přičemž se začlení MLR stanovené podle směrnic 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v čl. 11 odst. 2.
2. Příloha II bude vypracována do 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 22
První stanovení dočasných MLR
1. Dočasné MLR pro účinné látky, pro které rozhodnutí o zařazení nebo nezařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS dosud nebylo přijato, budou poprvé stanoveny a uvedeny v příloze III, pokud již nebudou uvedeny v příloze II, postupem podle čl. 45 odst. 2, přičemž se vezmou v úvahu informace poskytnuté členskými státy, případně odůvodněné stanovisko uvedené v článku 24, faktory uvedené v čl. 14 odst. 2 a tyto MLR:
a) zbývající MLR v příloze směrnice 76/895/EHS a
b) dosud neharmonizované MLR členských států.
2. Příloha III bude vypracována do 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost v souladu s články 23, 24 a 25.
Článek 23
Informace poskytované členskými státy o vlastních MLR
Není-li účinná látka dosud zařazena v příloze I směrnice 91/414/EHS a stanovil-li členský stát nejpozději ke dni vstupu přílohy I tohoto nařízení v platnost vlastní MLR pro tuto účinnou látku pro produkt zahrnutý v příloze I tohoto nařízení nebo rozhodl, že se pro tuto účinnou látku žádný MLR nevyžaduje, oznámí dotyčný členský stát Komisi způsobem a ve lhůtě, jež budou stanoveny postupem podle čl. 45 odst. 2, vlastní MLR nebo skutečnost, že pro tuto účinnou látku není žádný MLR vyžadován, a případně na žádost Komise:
a) dobrou zemědělskou praxi;
b) je-li v členském státě uplatňována kritická dobrá zemědělská praxe a jsou-li dostupné, souhrnné údaje o cílených kontrolních zkouškách nebo údaje z monitoringu;
c) přijatelný denní příjem a případně akutní referenční dávky používané pro vnitrostátní hodnocení rizika a výsledek tohoto hodnocení.
Článek 24
Stanovisko úřadu k podkladovým údajům pro MLR stanovené členskými státy
1. Na žádost Komise jí úřad podá odůvodněné stanovisko o možných rizicích pro zdraví spotřebitele vyplývajících z:
a) dočasných MLR, které mohou být zahrnuty v příloze III;
b) účinných látek, které mohou být zahrnuty v příloze IV.
2. Při přípravě odůvodněného stanoviska uvedeného v odstavci 1 zohlední úřad dostupné vědecké a technické znalosti, a zejména informace poskytnuté členskými státy podle článku 23.
Článek 25
Stanovení dočasných MLR
S přihlédnutím ke stanovisku úřadu, je-li požadováno, mohou být dočasné MLR pro účinné látky uvedené v článku 23 stanoveny a uvedeny v příloze III v souladu s čl. 22 odst. 1, nebo může být účinná látka popřípadě zahrnuta do přílohy IV v souladu s čl. 5 odst. 1.
KAPITOLA V
ÚŘEDNÍ KONTROLY, ZPRÁVY A SANKCE
ODDÍL 1
ÚŘEDNÍ KONTROLY MLR
Článek 26
Úřední kontroly
1. Aniž je dotčena směrnice 96/23/ES [15], provádějí členské státy úřední kontroly reziduí pesticidů k zajištění dodržování tohoto nařízení v souladu s odpovídajícími právními předpisy Společenství týkajícími se úředních kontrol potravin a krmiv.
2. Tyto kontroly reziduí pesticidů sestávají zejména z odběru a následného rozboru vzorků a zjištění přítomných pesticidů a úrovní jejich reziduí.
Článek 27
Odběr vzorků
1. Každý členský stát odebere dostatečný počet a rozsah vzorků k zajištění reprezentativnosti výsledků pro celý trh s přihlédnutím k výsledkům předchozích kontrolních programů.
Tento odběr vzorků se provede tak blízko bodu dodání, jak je proveditelné, aby bylo možné přijmout případná následná donucovací opatření.
2. Metody odběru vzorků potřebné pro provádění těchto kontrol reziduí pesticidů v produktech jiné než uvedené ve směrnici 2002/63/ES [16] budou stanoveny postupem podle čl. 45 odst. 2.
Článek 28
Analytické metody
1. Metody analýzy reziduí pesticidů musí splňovat kritéria stanovená v odpovídajících právních předpisech Společenství týkajících se úředních kontrol potravin a krmiv.
2. Technické pokyny zabývající se konkrétními kritérii validace a postupy řízení jakosti ve vztahu k analytickým metodám ke zjišťování reziduí pesticidů mohou být přijaty postupem podle čl. 45 odst. 2.
3. Všechny laboratoře provádějící rozbory vzorků pro úřední kontroly reziduí pesticidů se účastní odbornostních zkoušek Společenství na rezidua pesticidů, pořádaných Komisí.
ODDÍL 2
KONTROLNÍ PROGRAM SPOLEČENSTVÍ
Článek 29
Kontrolní program Společenství
1. Komise vypracuje koordinovaný víceletý kontrolní program Společenství označující konkrétní vzorky, které mají být zahrnuty do národních kontrolních programů, a beroucí v úvahu obtíže zjištěné souvislosti s dodržováním MLR stanovených v tomto nařízení, s cílem vyhodnotit expozici spotřebitelů a uplatňování stávajících právních předpisů.
2. Kontrolní program Společenství bude přijat a každoročně aktualizován postupem podle čl. 45 odst. 2. Návrh kontrolního programu Společenství bude předložen výboru uvedenému v čl. 45 odst. 1 nejpozději šest měsíců před koncem každého kalendářního roku.
ODDÍL 3
NÁRODNÍ KONTROLNÍ PROGRAMY
Článek 30
Národní kontrolní programy pro rezidua pesticidů
1. Členské státy zavedou víceleté národní kontrolní programy pro rezidua pesticidů.
Své víceleté programy každoročně aktualizují.
Tyto programy vycházejí z míry rizika a směřují zejména k hodnocení expozice spotřebitelů a dodržování stávajících právních předpisů.
Blíže určují alespoň:
a) produkty, ze kterých mají být odebírány vzorky;
b) počet vzorků, jenž má být odebrán, a analýzy, které mají být provedeny;
c) pesticidy, které mají být analyzovány;
d) kritéria použitá při sestavování těchto programů, včetně:
i) zvolených kombinací pesticidů a produktů,
ii) počtu odebraných vzorků zvlášť pro produkty domácího a zahraničního původu,
iii) spotřeby daných produktů jako podílu na národních stravovacích zvyklostech,
iv) kontrolního programu Společenství a
v) výsledků předchozích kontrolních programů.
2. Členské státy předloží své aktualizované národní kontrolní programy pro rezidua pesticidů podle odstavce 1 Komisi a úřadu nejpozději tři měsíce před koncem každého kalendářního roku.
3. Členské státy se účastní kontrolního programu Společenství stanoveného v článku 29.
ODDÍL 4
INFORMACE POSKYTOVANÉ ČLENSKÝMI STÁTY A VÝROČNÍ ZPRÁVA
Článek 31
Informace poskytované členskými státy
1. Členské státy poskytnou do 31. srpna každého roku Komisi, úřadu a ostatním členským státům tyto informace za předchozí kalendářní rok:
a) výsledky úředních kontrol stanovených v čl. 26 odst. 1;
b) meze stanovitelnosti uplatňované v národním kontrolním programu uvedeném v článku 30 a podle kontrolního programu Společenství uvedeného v článku 29;
c) podrobnosti účasti analytických laboratoří na zkouškách způsobilosti Společenství uvedených v čl. 28 odst. 3 a na dalších odbornostních zkouškách významných pro kombinace pesticidů a výrobků vzorkované v rámci národního kontrolního programu;
d) podrobnosti o stavu akreditace analytických laboratoří účastnících se kontrol uvedených v písmenu a);
e) podrobnosti o přijatých donucovacích opatřeních, pokud to vnitrostátní právní předpisy dovolují.
2. Prováděcí opatření týkající se poskytování informací členskými státy mohou být zavedena postupem podle čl. 45 odst. 2 po konzultaci s úřadem.
Článek 32
Výroční zpráva o reziduích pesticidů
1. Na základě informací poskytnutých členskými státy podle čl. 31 odst. 1 vypracuje úřad výroční zprávu o reziduích pesticidů.
2. Úřad do výroční zprávy zahrne alespoň tyto informace:
a) rozbor výsledků kontrol stanovených v čl. 26 odst. 2;
b) vyjádření k možným důvodům, pro které došlo k překročení MLR, a související poznámky týkající se možných způsobů řízení rizika;
c) rozbor trvalého a náhle vzniklého ohrožení zdraví spotřebitelů z reziduí pesticidů;
d) hodnocení expozice spotřebitelů reziduím pesticidů na základě informací poskytnutých v souladu s písmenem a) a veškerých dalších významných dostupných informací, včetně zpráv předložených podle směrnice 96/23/ES.
3. Pokud členský stát neposkytl informace v souladu s článkem 31, nemusí brát úřad informace vztahující se k tomuto členskému státu při sestavování výroční zprávy v úvahu.
4. Úprava výroční zprávy může být určena postupem podle čl. 45 odst. 2.
5. Úřad předloží Komisi výroční zprávu do posledního dne měsíce února každého roku.
6. Zpráva může zahrnovat stanovisko o pesticidech, jež mají být zahrnuty do budoucích programů.
7. Úřad výroční zprávu zveřejní spolu s případnými poznámkami Komise nebo členských států.
Článek 33
Předložení výroční zprávy o reziduích pesticidů výboru
Komise neprodleně předloží výroční zprávu o reziduích pesticidů uvedenou v čl. 45 odst. 1 výboru, aby ji posoudil a případně doporučil, jaká opatření je třeba přijmout s ohledem na oznámená porušení MLR stanovených v přílohách II a III.
ODDÍL 5
SANKCE
Článek 34
Sankce
Členské státy stanoví pravidla o sankcích za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily jejich uplatňování.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy neprodleně oznámí Komisi tato pravidla a jejich případné následné změny.
KAPITOLA VI
NOUZOVÁ OPATŘENÍ
Článek 35
Nouzová opatření
Články 53 a 54 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí, pokud nové informace nebo přehodnocení stávajících informací ukáží, že rezidua pesticidů nebo MLR zahrnuté v tomto nařízení mohou ohrozit lidské zdraví nebo zdraví zvířat způsobem, který vyžaduje okamžitý zásah.
KAPITOLA VII
PODPŮRNÁ OPATŘENÍ K HARMONIZOVANÝM MLR PESTICIDŮ
Článek 36
Podpůrná opatření k harmonizovaným MLR pesticidů
1. Na úrovni Společenství budou stanovena podpůrná opatření k harmonizovaným MLR pesticidů, včetně:
a) konsolidované databáze právních předpisů Společenství o MLR reziduí pesticidů, jež umožní přístup veřejnosti k těmto informacím;
b) odbornostních zkoušek Společenství uvedených v čl. 28 odst. 3 a čl. 31 odst. 1 písm. d);
c) studií a dalších potřebných opatření pro přípravu a vývoj právních předpisů a technických pokynů o reziduích pesticidů;
d) studií potřebných k odhadu expozice spotřebitelů a zvířat reziduím pesticidů;
e) studií potřebných k podpoře kontrolních laboratoří, pokud analytické metody nejsou schopny určovat stanovené MLR.
2. Případné nezbytné prováděcí předpisy k opatřením uvedeným v odstavci 1 mohou být přijaty postupem podle čl. 45 odst. 2.
Článek 37
Příspěvek Společenství k podpůrným opatřením pro harmonizované MLR pesticidů
1. Společenství může poskytnout finanční příspěvek až do 100 % nákladů na opatření stanovená v článku 36.
2. Rozpočtové položky budou schváleny v každém rozpočtovém roce v rámci rozpočtového procesu.
KAPITOLA VIII
KOORDINACE UPLATŇOVÁNÍ MLR
Článek 38
Určení vnitrostátních orgán
Každý členský stát určí jeden nebo více vnitrostátních orgánů, jež budou koordinovat spolupráci s Komisí, úřadem, ostatními členskými státy, výrobci, producenty a pěstiteli pro účely tohoto nařízení.
Určí-li členský stát více orgánů, uvede, který z určených orgánů bude kontaktním místem.
Vnitrostátní orgány mohou přenést své úkoly na další subjekty.
Každý členský stát sdělí Komisi a úřadu názvy a adresy určených vnitrostátních orgánů.
Článek 39
Koordinace informací o MLR úřadem
Úřad:
a) koordinuje se zpravodajským členským státem určeným v souladu se směrnicí 91/414/EHS pro určitou účinnou látku;
b) koordinuje s členskými státy a s Komisí ohledně MLR, zejména za účelem splnění požadavků článku 41.
Článek 40
Informace poskytované členskými státy
Členské státy poskytují úřadu na jeho žádost veškeré dostupné informace potřebné k hodnocení bezpečnosti MLR.
Článek 41
Databáze úřadu o MLR
Aniž jsou dotčeny použitelné předpisy Společenství a vnitrostátní předpisy o přístupu k dokumentům, úřad vyvine a povede databázi přístupnou Komisi a příslušným orgánům členských států, jež bude obsahovat významné vědecké informace a dobré zemědělské praxe týkající se MLR, účinných látek a zpracovatelských faktorů stanovených v přílohách II, III, IV a VII.
Zejména bude obsahovat hodnocení příjmu ve stravě, zpracovatelské faktory a toxikologické koncové body.
Článek 42
Členské státy a poplatky
1. Členské státy mohou krýt náklady na práci spojenou se stanovením, změnou nebo zrušením MLR nebo s jakýmikoli jinými úkony vyplývajícími z povinností uložených touto směrnicí prostřednictvím poplatku.
2. Členské státy zajistí, aby poplatek uvedený v odstavci 1
a) byl vypočten průhledným způsobem a
b) odpovídal skutečným nákladům na vykonanou práci.
Předpis může zahrnovat sazebník pevných poplatků založený na průměrných nákladech na práci uvedenou v odstavci 1.
KAPITOLA IX
PROVÁDĚNÍ
Článek 43
Vědecké stanovisko úřadu
Komise nebo členské státy mohou požádat úřad o vědecké stanovisko a konzultovat s ním jakékoli opatření týkající se posouzení rizik v rámci tohoto nařízení.
Komise může stanovit lhůtu, ve které bude takové stanovisko vydáno.
Článek 44
Postup přijímání stanovisek úřadu
1. Pokud stanoviska úřadu podle tohoto nařízení vyžadují pouze vědeckou nebo technickou činnost zahrnující použití zavedených vědeckých nebo technických zásad, může je úřad vydat, aniž by byl konzultován vědecký výbor nebo vědecké komise uvedené v článku 28 nařízení (ES) č. 178/2002, pokud Komise nebo členský stát nemají námitky.
2. Prováděcí pravidla podle čl. 29 odst. 6 písm. a) nařízení (ES) č. 178/2002 určí případy, ve kterých se použije odstavec 1 tohoto nařízení.
Článek 45
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinové řetězce a zdraví zvířat, zřízený článkem 58 nařízení (ES) č. 178/2002 (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 46
Prováděcí opatření
Postupem podle čl. 45 odst. 2 a případně s přihlédnutím ke stanovisku úřadu budou stanoveny nebo mohou být změněny:
a) prováděcí opatření k zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení;
b) data uváděná v článku 23, čl. 29 odst. 3, čl. 30 odst. 2, čl. 31 odst. 1 a čl. 32 odst. 5.
c) technické pokyny k pomoci při uplatňování tohoto nařízení;
d) podrobná pravidla týkající se vědeckých údajů požadovaných pro stanovení MLR.
Článek 47
Zpráva o provádění tohoto nařízení
Nejpozději do deseti let po vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o jeho provádění a veškeré vhodné návrhy.
KAPITOLA X
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 48
Zrušení a přizpůsobení právních předpisů
1. Směrnice 76/895/EHS, 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS se zrušují ode dne uvedeného v čl. 50 druhém pododstavci.
2. V čl. 4 odst. 1 směrnice 91/414/EHS se písmeno f) nahrazuje tímto:
"f) maximální limity reziduí v zemědělských produktech ovlivněných použitím uvedeným v povolení byly případně stanoveny nebo změněny v souladu s nařízením (ES) č. .../2004 [17].
Článek 49
Přechodná opatření
1. Požadavky kapitoly III se nepoužijí na produkty dovoleně vyrobené nebo dovezené do Společenství přede dnem uvedeným v čl. 50 druhém pododstavci.
K zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele však mohou být postupem podle čl. 45 odst. 2 přijata vhodná opatření týkající se těchto produktů.
2. Je-li to nezbytné pro umožnění běžného uvádění na trh, zpracování a spotřeby produktů, mohou být stanovena další přechodná opatření pro zavádění určitých MLR stanovených v článcích 15, 16, 21, 22, a 25.
Tato opatření, která se nedotýkají povinnosti zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele, budou přijata postupem podle čl. 45 odst. 2.
Článek 50
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Kapitoly II, III a V se použijí po šesti měsících ode dne vyhlášení posledního z nařízení, kterými se vypracovávají přílohy I, II, III, a IV.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 2/2005
přijatý Radou dne 24. září 2004
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. /2004/ES ze dne … o zavedení víceletého programu Společenství pro usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho používání a využívání v Evropě
(Text s významem pro EHP)
(2005/C 25E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 157 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vývoj informační společnosti a objevení vysokorychlostního internetu ovlivní život každého občana Evropské unie, mimo jiné podněcováním zájmu o přístup ke znalostem a nové způsoby jejich získávání, což zvýší poptávku po novém obsahu, aplikacích a službách.
(2) Míra využívání internetu ve Společenství se nestále významně zvyšuje.
Příležitosti, které internet nabízí, by měly být využity tak, aby každému jednotlivci i organizaci ve Společenství umožnily dosáhnout sociálního i hospodářského prospěchu ze sdílení informací a znalostí.
V Evropě nastává doba využívání potenciálu digitálně šířeného obsahu.
(3) Závěry zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 zdůraznily, že přechod k digitální ekonomice založené na znalostech, pobízené novým zbožím a službami, bude silným motorem růstu, konkurenceschopnosti a pracovních míst.
Při té příležitosti byla zvláště zdůrazněna úloha odvětví tvorby obsahu spočívající ve vytváření přidané hodnoty prostřednictvím využívání a šíření evropské kulturní rozmanitosti.
(4) Akční plán eEurope 2005, který rozvíjí Lisabonskou strategii, vyzývá k opatřením na podporu vzniku bezpečných služeb, aplikací a obsahu prostřednictvím vysokorychlostních sítí, a tím k vytvoření příznivého prostředí pro soukromé investice, tvorbu nových pracovních míst, růst produktivity, modernizaci veřejných služeb a poskytnutí příležitosti všem podílet se na globální informační společnosti.
(5) Stále zjevnější je poptávka široké společnosti v Evropě po kvalitním digitálně šířeném obsahu s vyváženými přístupovými a uživatelskými právy, ať už se jedná o občany společnosti, studenty, výzkumné pracovníky, malé a střední podnikatele a jiné komerční uživatele nebo osoby se zvláštními potřebami, kteří si přejí rozšířit své znalosti, nebo o "staronové uživatele", kteří si přejí využít zdroje digitálně šířeného obsahu k vytvoření služeb.
(6) Zájem na digitálně šířeném obsahu mají poskytovatelé obsahu (včetně veřejných a soukromých organizací a institucí, které vytvářejí, shromažďují nebo vlastní digitálně šířený obsah) a uživatelé obsahu (včetně organizací a podniků, které jsou konečnými uživateli a které digitálně šířený obsah opakovaně využívají nebo mu přidávají hodnotu).
Zvláštní pozornost by měla být věnována účasti malých a středních podniků.
(7) Program eContent (2001 – 2004), přijatý rozhodnutím Rady 2001/48/ES ze dne 22. prosince 2000 [3], podporoval rozvoj a používání evropského digitálně šířeného obsahu na internetu a jazykovou rozmanitost evropských internetových stránek v informační společnosti.
Sdělení Komise ze dne 10. října 2003 o střednědobém hodnocení programu eContent znovu zdůrazňuje důležitost činnosti v této oblasti.
(8) Technologický pokrok nabízí možnost přidat obsahu hodnotu ve formě vložených znalostí a zdokonalit interoperabilitu na úrovni služeb, která je předpokladem pro přístup k digitálně šířenému obsahu, jeho využívání a šíření.
To je významné zejména v těch oblastech veřejného zájmu, které tento program řeší.
(9) Podpora spolehlivých obchodních modelů zdokonalí návaznost projektů zahájených na základě tohoto programu, a tím zlepší podmínky pro větší hospodářskou návratnost služeb založených na přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho opakovaném používání.
(10) Legislativní rámec je definován tak, aby řešil všechny výzvy digitálně šířeného obsahu v informační společnosti [4] [5] [6].
(11) Odlišné zvyklosti členských států nadále představují technické překážky, které brání širokému přístupu, používání, opakovanému používání a využívání informací veřejného sektoru ve Společenství.
(12) Pokud digitálně šířený obsah zahrnuje osobní údaje, je třeba respektovat směrnice 95/46/ES [7] a 2002/58/ES [8] a použité technologie by měly respektovat a pokud možno věnovat zvýšenou pozornost soukromí.
(13) Opatření Společenství přijatá v souvislosti s obsahem informací by měla podporovat mnohajazyčné a multikulturní zvláštnosti Společenství.
(14) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(15) Komise by měla zajistit vzájemné doplňování a součinnost se souvisejícími iniciativami a programy Společenství, zejména s těmi, které se týkají vzdělávání a kultury a Evropského rámce interoperability.
(16) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční rámec, který je během ročního rozpočtového procesu prvotním odkazem pro rozpočtový orgán ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [10].
(17) Jelikož cílů tohoto opatření, totiž snahy o usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho používání a využívání v Evropě, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států vzhledem k mezinárodní povaze uvedených problémů, a proto, z důvodu evropské oblasti působnosti a účinku, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Cíl programu
1. Toto rozhodnutí zavádí pro období 2005 až 2008 program Společenství za účelem usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho používání a využívání, což usnadní vytváření a šíření informací v oblastech veřejného zájmu na úrovni Společenství.
Tento program se nazývá program "eContentplus" (dále jen "program").
2. Za účelem dosažení obecného cíle programu je třeba se zabývat těmito směry činnosti:
a) usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu, jeho používání a využívání na úrovni Společenství;
b) usnadnění zlepšování kvality a zvyšování úrovně nejlepších postupů ve vztahu k digitálně šířenému obsahu mezi poskytovateli a uživateli digitálně šířeného obsahu napříč odvětvími;
c) posílení spolupráce mezi subjekty se zájmem na digitálně šířeném obsahu a zvyšování povědomí.
Činnosti, které mají být vykonány na základě směrů činnosti, jsou zaměřeny na informace veřejného sektoru, prostorová data a vzdělávací, kulturní a vědecký obsah, jak je stanoveno v příloze I. Program je prováděn v souladu s přílohou II.
Článek 2
Účast
1. Program je určen pro právnické osoby usazené v členských státech.
Rovněž je určen pro právnické osoby usazené v kandidátských zemích v souladu s dvoustrannými dohodami, které byly nebo budou s těmito zeměmi uzavřeny.
2. Programu se mohou účastnit právnické osoby usazené ve státech ESVO, které jsou smluvními stranami Dohody o EHP, v souladu s ustanoveními uvedené dohody.
3. Programu se mohou bez finanční podpory Společenství účastnit právnické osoby usazené ve třetích zemích a mezinárodní organizace, pokud tato účast účinně přispívá k provádění programu. Rozhodnutí o takové účasti jsou přijímána postupem podle čl. 4 odst. 2.
Článek 3
Pravomoci Komise
1. Komise je zodpovědná za provádění programu.
2. Komise na základě tohoto rozhodnutí vypracuje pracovní program.
3. Komise při provádění programu zajistí v úzké spolupráci s členskými státy obecnou slučitelnost a doplňkovost programu s jinými příslušnými politikami, programy a opatřeními Společenství, které se dotýkají rozvoje a používání evropského digitálně šířeného obsahu a podpory jazykové rozmanitosti informační společnosti, zejména s programy Společenství v oblasti výzkumu a technologického rozvoje, IDA, eTEN, eInclusion, eLearning, MODINIS a s akčním plánem pro bezpečnější internet.
4. Komise jedná postupem podle čl. 4 odst. 2 za účelem:
a) přijetí a změny pracovního programu;
b) stanovení kritérií a obsahu výzev k předkládání návrhů v souladu s cílem stanoveným v článku 1;
c) hodnocení projektů navrhovaných na základě výzev k předkládání návrhů na financování Společenstvím v odhadované výši příspěvku Společenství rovné 1 milionu EUR nebo vyšší;
d) jakékoli odchylky od pravidel stanovených v příloze II.
5. Komise informuje výbor uvedený v článku 4 o postupu provádění programu.
Článek 4
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
Dohled a hodnocení
1. Za účelem zajištění účinného využívání pomoci Společenství Komise zajistí, aby činnosti na základě tohoto rozhodnutí podléhaly předběžnému posouzení, dalšímu sledování a následnému hodnocení.
2. Komise vykonává dohled nad prováděním projektů na základě tohoto programu.
Komise hodnotí způsob a dopady provádění projektů za účelem posouzení, zda bylo dosaženo původních cílů.
Nejpozději v polovině roku 2006 podá Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o provádění směrů činnosti uvedených v čl. 1 odst.
2. V této souvislosti podá Komise zprávu o souladu částky pro období 2007 až 2008 s finančním výhledem.
V případě potřeby přijme Komise v rámci rozpočtového procesu v období 2007 až 2008 opatření nezbytná pro zajištění souladu ročních rozpočtových položek s finančním výhledem.
Po skončení programu Komise předloží závěrečnou hodnotící zprávu.
4. Komise předá výsledky svých kvantitativních a kvalitativních hodnocení Evropskému parlamentu a Radě spolu s vhodnými návrhy na změnu tohoto rozhodnutí.
Výsledky budou předány před předložením návrhu souhrnného rozpočtu Evropské unie pro roky 2007 a 2009.
Článek 6
Finanční rámec
1. Finanční rámec pro provádění činnosti Společenství na základě tohoto rozhodnutí pro období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008 se stanoví na 135 milionů EUR, z čehož je 55,6 milionů EUR pro období do 31. prosince 2006.
2. Pro období následující po 31. prosinci 2006 je částka považována za potvrzenou, bude-li pro tuto etapu shodná s finančním výhledem platným pro období začínající rokem 2007.
3. Roční rozpočtové položky pro období 2005 až 2008 schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Orientační rozdělení výdajů je obsaženo v příloze III.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 3/2005
přijatý Radou dne 7. října 2004
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/.../ES ze dne … o znečištění z lodí a o zavedení sankcí za protiprávní jednání
(Text s významem pro EHP)
(2005/C 25E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Politika Společenství pro námořní bezpečnost je zaměřena na vysokou úroveň bezpečnosti a ochrany životního prostředí a je založena na porozumění, že všechny strany zúčastněné na námořní přepravě zboží odpovídají za to, že lodě používané ve vodách Společenství splňují platná pravidla a normy.
(2) Příslušné normy pro vypouštění znečišťujících látek z lodí jsou ve všech členských státech založeny na úmluvě Marpol 73/78; tato pravidla jsou však denně ignorována velkým množstvím lodí plujících ve vodách Společenství, aniž by byla činěna nápravná opatření.
(3) Provádění úmluvy Marpol 73/78 se mezi členskými státy liší, a je proto třeba je harmonizovat na úrovni Společenství; značné rozdíly vykazuje zejména postup členských států při ukládání sankcí za vypouštění znečišťujících látek z lodí.
(4) Odrazující opatření tvoří nedílnou součást politiky Společenství pro námořní bezpečnost, neboť zajišťují vazbu mezi odpovědností každé ze stran zúčastněné na námořní přepravě znečišťujícího zboží a jejich vystavením sankcím; je proto třeba účinných, odrazujících a přiměřených sankcí, aby bylo dosaženo účinné ochrany životního prostředí.
(5) Za tímto účelem je nezbytné sblížit stávající právní předpisy, zejména na jedné straně přesné vymezení daného protiprávního jednání a případů vynětí, což je předmětem této směrnice, a na straně druhé minimální pravidla pro tresty, odpovědnost a jurisdikci, což je předmětem rámcového rozhodnutí Rady 2005/.../SVV ze dne... k posílení rámce trestního práva pro prosazování právních předpisů proti znečištění z lodí.
(6) Účelem této směrnice je mimo jiné stanovit definici vypouštění a následně účinněji provádět rámcové rozhodnutí 2005/…/SVV k předcházení takovému protiprávnímu jednání.
(7) Ani mezinárodní režim občanskoprávní odpovědnosti a náhrady škody za znečištění ropnými látkami, ani režim týkající se znečištění jinými nebezpečnými nebo jedovatými látkami nezajišťuje dostatečný odrazující účinek, aby odradil strany zúčastněné na námořní přepravě nebezpečných nákladů od využívání postupů, které nesplňují normy; požadovaných odrazujících účinků lze dosáhnout pouze zavedením sankcí použitelných na každou osobu, která způsobí znečištění moře nebo k němu přispěje; sankce by měly být použitelné nejen na majitele nebo velitele lodě, ale také na majitele nákladu, klasifikační společnost nebo jakoukoli jinou zúčastněnou osobu.
(8) Vypouštění znečišťujících látek z lodí by mělo být považováno za protiprávní jednání, pokud bylo spácháno úmyslně, následkem vědomé nedbalosti nebo hrubé nedbalosti.
(9) Sankce za vypouštění znečišťujících látek z lodí nesouvisejí s občanskoprávní odpovědností dotyčných stran a nepodléhají tak žádným pravidlům pro omezení nebo přenos občanskoprávní odpovědnosti, ani neomezují účinnou náhradu obětem případů znečištění.
(10) Je třeba další účinné spolupráce mezi členskými státy pro včasné zjišťování případů vypouštění znečišťujících látek z lodí a určování pachatelů.
(11) Existují-li jasné objektivní důkazy vypouštění, které způsobuje nebo hrozí způsobit značnou škodu, měly by členské státy předložit věc svým příslušným orgánům za účelem zahájení řízení podle článku 220 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982.
(12) Tato směrnice je v souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy.
Zahrnutí mezinárodních norem, které se týkají znečištění z lodí, do práva Společenství a stanovení sankcí za jejich porušení, které mohou zahrnovat trestní nebo správní sankce, je nezbytným opatřením pro dosažení vysoké úrovně bezpečnosti a ochrany životního prostředí při námořní dopravě.
Toho může být Společenstvím účinně dosaženo pouze prostřednictvím harmonizovaných pravidel.
Tato směrnice se omezuje na minimální opatření k dosažení tohoto cíle a nejde nad rámec toho, co je pro tento účel nezbytné.
Nebrání členským státům v přijetí přísnějších opatření proti znečištění z lodí v souladu s mezinárodním právem.
(13) Tato směrnice plně respektuje Listinu základních práv Evropské unie,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
1. Účelem této směrnice je zajistit, aby osoby odpovědné za znečištění z lodí podléhaly odpovídajícím sankcím, aby byla zlepšena námořní bezpečnost a zvýšena ochrana mořského prostředí před znečištěním z lodí.
2. Tato směrnice nebrání členským státům v přijetí přísnějších opatření proti znečištění z lodí v souladu s mezinárodním právem.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
1. "úmluvou Marpol 73/78" rozumí Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 a protokol k této úmluvě z roku 1978, v platném znění;
2. "znečišťujícími látkami" rozumějí látky zahrnuté v přílohách I (ropné látky) a II (jedovaté kapalné látky volně ložené) úmluvy Marpol 73/78;
3. "vypouštěním" rozumí jakékoli vypuštění z lodi podle článku 2 úmluvy Marpol 73/78;
4. "lodí" rozumí námořní plavidlo bez ohledu na to, pod jakou vlajkou pluje, jakéhokoli typu, provozované v mořském prostředí a zahrnuje křídlové čluny, vznášedla, ponorky a plovoucí zařízení;
Článek 3
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se v souladu s mezinárodním právem vztahuje na vypouštění znečišťujících látek
a) ve vnitřních vodách členského státu, včetně přístavů, a to v míře, v jaké je použitelný režim úmluvy Marpol;
b) v teritoriálních vodách členského státu;
c) v průlivech používaných pro mezinárodní plavbu podle tranzitního režimu, jak je stanoveno v části III oddílu 2 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982, a to v rozsahu, v jakém členský stát vykonává jurisdikci nad takovými průlivy;
d) ve výlučné hospodářské zóně nebo rovnocenné zóně členského státu, zřízené v souladu s mezinárodním právem; a
e) na volném moři.
2. Tato směrnice se vztahuje na vypouštění znečišťujících látek z jakékoli lodi bez ohledu na to, pod jakou vlajkou pluje, s výjimkou válečných lodí, pomocných válečných plavidel nebo jiných lodí v majetku státu nebo jím provozovaných a v současné době vyžívaných pouze pro vládní neobchodní účely.
Článek 4
Protiprávní jednání
Členské státy zajistí, aby vypouštění znečišťujících látek z lodí v jakékoli z oblastí uvedených v čl. 3 odst. 1 bylo považováno za protiprávní jednání, je-li spácháno úmyslně, následkem vědomé nedbalosti nebo hrubé nedbalosti.
Článek 5
Výjimky
1. Vypouštění znečišťujících látek v jakékoli z oblastí uvedených v čl. 3 odst. 1 se nepovažuje za protiprávní jednání, pokud splňuje podmínky stanovené v příloze I pravidle 11 písm. a) nebo c) nebo v příloze II pravidle 6 písm. a) nebo c) úmluvy Marpol 73/78.
2. Vypouštění znečišťujících látek v jakékoli z oblastí uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. c), d) a e) se nepovažuje za protiprávní jednání majitele, velitele nebo posádky jednající na rozkaz velitele, pokud splňuje podmínky stanovené v příloze I pravidle 11 písm. b) nebo v příloze II pravidle 6 písm. b) úmluvy Marpol 73/78.
3. Vypouštění znečišťujících látek v jakékoli z oblastí uvedených v čl. 3 odst. 1 se nepovažuje za protiprávní jednání, pokud splňuje podmínky stanovené v příloze I pravidle 9 nebo 10 nebo v příloze II pravidle 5 úmluvy Marpol 73/78.
Článek 6
Donucovací opatření ve vztahu k lodím v přístavu členského státu
1. Pokud na základě nesrovnalostí nebo informací vznikne podezření, že loď kotvící dobrovolně v přístavu nebo pobřežním terminálu členského státu vypouštěla nebo vypouští znečišťující látky v jakékoli z oblastí uvedených v čl. 3 odst. 1, zajistí daný členský stát provedení příslušné inspekce v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy, přičemž zohlední příslušné obecné zásady přijaté Mezinárodní námořní organizací (IMO).
2. Pokud inspekce podle odstavce 1 odhalí skutečnosti, které by mohly naznačovat protiprávní jednání ve smyslu článku 4, jsou informovány příslušné orgány daného členského státu a státu vlajky.
Článek 7
Donucovací opatření pobřežních států ve vztahu k proplouvajícím lodím
1. Pokud existuje podezření na vypouštění znečišťujících látek v oblastech uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. b), c), d) nebo e) a pokud loď, která je podezřelá z vypouštění nepřipluje do přístavu členského státu, který má informace o tomto vypouštění, použije se tento postup:
a) je-li další přístav, kam loď připluje, v jiném členském státě, daný členský stát úzce spolupracuje při inspekci podle čl. 6 odst. 1 a při rozhodování o vhodných správních opatřeních ve vztahu k jakémukoli takovému vypouštění;
b) je-li další přístav, kam loď připluje, ve státě mimo Společenství, členský stát přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby další přístav, kam loď připluje, byl informován o podezření z vypouštění, a požádá stát dalšího přístavu, aby přijal vhodná opatření ve vztahu k jakémukoli takovému vypouštění.
2. Pokud existují jasné objektivní důkazy, že se loď plující v oblastech uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. b) nebo d) dopustila v oblasti uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. d) protiprávního jednání, jehož následkem bylo vypouštění, které způsobilo nebo hrozilo způsobit významné poškození pobřeží nebo souvisejících zájmů daného členského státu, nebo jakéhokoli jiného zdroje v oblastech uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. b) nebo d), uvedený stát s výhradou části XII oddílu 7 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982, je-li to odůvodněno důkazy, předloží věc svým příslušným orgánům s cílem zahájit v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy řízení, včetně zadržení lodi.
3. V každém případě jsou informovány orgány státu vlajky.
Článek 8
Sankce
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro zajištění toho, aby protiprávní jednání podle článku 4 podléhala účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím, které mohou zahrnovat trestní nebo správní sankce.
2. Každý členský stát přijme nezbytná opatření pro zajištění toho, aby byly sankce uvedené v odstavci 1 uplatněny na jakoukoli osobu, která je shledána odpovědnou za protiprávní jednání podle článku 4.
Článek 9
Soulad s mezinárodním právem
Členské státy uplatňují ustanovení této směrnice bez jakékoli formálního nebo skutečného rozlišování mezi cizími loděmi a v souladu s platným mezinárodním právem, včetně části XII oddílu 7 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982, a bez odkladu oznamují státu vlajky daného plavidla a jakémukoli jinému dotčenému státu opatření přijatá v souladu s touto směrnicí.
Článek 10
Doplňující opatření
Pro účely této směrnice členské státy a Komise případně úzce spolupracují s Evropskou agenturou pro námořní bezpečnost, a to případně v rámci akčního programu reakce na havarijní nebo záměrné znečištění moře stanoveného rozhodnutím č. 2850/2000/ES [3], za účelem
a) vývoje nezbytných informačních systémů požadovaných pro účinné provádění této směrnice;
b) stanovení společných postupů a obecných zásad těch, které existují na mezinárodní úrovni, zejména pro
- monitorování a včasnou identifikaci lodí vypouštějících znečišťující látky v rozporu s touto směrnicí, včetně případného monitorovacího zařízení na palubě,
- spolehlivé metody vysledování znečišťujících látek v moři k určité lodi a
- účinné prosazování této směrnice.
Článek11
Podávání zpráv
Členské státy podávají Komisi každé tři roky zprávu o uplatňování této směrnice příslušnými orgány.
Na základě těchto zpráv Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu Společenství.
Článek 12
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) zřízený článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) [4].
2. Komise pravidelně informuje výbor zřízený rozhodnutím č. 2850/2000/ES o všech navrhovaných opatřeních nebo jiných vhodných činnostech týkajících se reakce na znečištění moří.
Článek 13
Postup pro přijímání změn
Změny úmluvy Marpol 73/78 podle čl. 2 bodu 1 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení (ES) č. 2099/2002.
Článek 14
Provádění
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do ... [5] a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 15
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 4/2005
přijatý Radou dne 21. října 2004
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č..../2005/ES ze dne..., kterým se mění rozhodnutí č. 1419/1999/ES o zavedení akce Společenství na podporu projektu Evropské hlavní město kultury pro roky 2005 až 2019
(2005/C 25E/04)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 151 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1419/1999/ES ze dne 25. května 1999 o zavedení akce Společenství na podporu projektu Evropské hlavní město kultury pro roky 2005 až 2019 [3] je zaměřeno na zhodnocení bohatství, rozmanitosti a společných charakteristických rysů evropských kultur a na podporu lepšího vzájemného poznání mezi evropskými občany.
(2) Příloha I rozhodnutí č. 1419/1999/ES stanoví časové pořadí, podle něhož mohou členské státy v rámci tohoto projektu předkládat návrhy.
Uvedená příloha se omezuje na členské státy v době přijetí rozhodnutí dne 25. května 1999.
(3) Článek 6 rozhodnutí č. 1419/1999/ES stanoví, že uvedené rozhodnutí lze přezkoumat zejména s ohledem na budoucí rozšíření Evropské unie.
(4) S ohledem na rozšíření z roku 2004 je důležité umožnit novým členským státům podávat během krátké doby návrhy v rámci projektu Evropské hlavní město kultury, aniž by se změnilo pořadí ostatních členských států, aby od roku 2009 až do konce současné akce Společenství bylo každý rok v členských státech možné vybrat dvě hlavní města.
(5) Rozhodnutí č. 1419/1999/ES by tedy mělo být změněno,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Rozhodnutí č. 1419/1999/ES se mění takto:
1. Vkládá se nový bod odůvodnění, který zní:
"12a) vzhledem k tomu, že je třeba přihlédnout k finančním dopadům tohoto rozhodnutí tak, aby bylo zajištěno dostatečné a vhodné financování Společenstvím pro jmenování dvou Evropských hlavních měst kultury;"
2. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Města v členských státech jsou jmenována Evropským hlavním městem kultury v pořadí stanoveném na seznamu v příloze I. Až do roku 2008 včetně se jmenování vztahuje na jedno město členského státu uvedeného v seznamu.
Počínaje rokem 2009 se jmenování vztahuje na jedno město z každého členského státu uvedeného v seznamu.
Časové pořadí uvedené v příloze I lze změnit vzájemnou dohodou mezi dotčenými členskými státy.
Jednotlivé členské státy předloží své návrhy na jedno či více měst Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Výboru regionů.
Návrh se předloží nejpozději čtyři roky před začátkem konání dotyčného projektu, případně společně s doporučením dotčeného členského státu."
3. Příloha I se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 5/2005
přijatý Radou dne 12. listopadu 2004
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č..../2005 ze dne … o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám
(Text s významem pro EHP)
(2005/C 25E/05)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru,
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem [2] významně přispěla k vytvoření vnitřního trhu se zemním plynem.
Nyní je nezbytné zajistit strukturální změny v regulačním rámci, aby se odstranily zbývající překážky dotvoření vnitřního trhu, zejména u obchodu se zemním plynem.
Jsou nezbytná další technická pravidla, která se týkají zejména služeb pro přístup třetích stran, zásad mechanismů pro přidělování kapacity, postupů pro řízení překročení kapacity a požadavků na průhlednost.
(2) Zkušenosti získané při provádění a sledování prvního souboru "Pokynů pro správnou praxi", přijatých v roce 2002 Evropským fórem pro regulaci plynárenství (Fórum) ukazují, že pro zajištění úplného provádění pravidel stanovených v pokynech ve všech členských státech a pro stanovení minimální záruky rovných podmínek přístupu na trh v praxi je nezbytné stanovit jejich právní vymahatelnost.
(3) Na zasedání Fóra ve dnech 24. až 25. září 2003 byl přijat druhý soubor společných pravidel, nazvaný "Druhé pokyny pro správnou praxi" a účelem tohoto nařízení je stanovit na základě těchto pokynů základní zásady a pravidla pro přístup k soustavě, služby pro přístup třetích stran k soustavě, řízení překročení kapacity, průhlednost, vyrovnávání a obchodování s právy na kapacitu.
(4) Článek 15 směrnice 2003/55/ES umožňuje existenci provozovatele kombinované přepravní a distribuční soustavy.
Proto pravidla stanovená v tomto nařízení nevyžadují změnu v organizaci vnitrostátních přepravních a distribučních soustav, jež jsou v souladu s příslušnými ustanoveními směrnice 2003/55/ES, a zejména článku 15 uvedené směrnice.
(5) Do oblasti působnosti tohoto nařízení spadají vysokotlaká potrubí, kterými jsou místní distribuční společnosti připojeny k plynárenské soustavě a která nejsou především používána pro místní distribuci.
(6) Je nezbytné stanovit kritéria pro určování sazeb za přístup k soustavě, aby se zajistilo, že jsou plně v souladu se zásadou nepřípustnosti diskriminace a vyhovují potřebám řádně fungujícího vnitřního trhu, plně zohledňují potřebu integrity soustavy a odrážejí skutečně vzniklé náklady, přičemž zároveň zajišťují náležité pobídky ve vztahu k účinnosti, včetně odpovídající návratnosti investic, a případně přihlížejí k srovnávacím rozborům sazeb prováděným regulačními orgány.
(7) Při výpočtu sazeb za přístup k soustavám je důležité vzít v úvahu skutečně vzniklé náklady, jakož i potřebu zajistit přiměřenou návratnost investic a motivaci k výstavbě nové infrastruktury.
V tomto ohledu, a zejména pokud bude mezi plynovody existovat účinná soutěž, budou srovnávací rozbory sazeb představovat důležitou součást této úvahy.
(8) Používání tržních způsobů při stanovování sazeb, například aukcí, musí být slučitelné s ustanoveními směrnice 2003/55/ES.
(9) Společný minimální soubor služeb pro přístup třetích stran je nezbytný pro stanovení společných minimálních norem přístupu v praxi v celém Společenství, pro zajištění dostatečné slučitelnosti služeb pro přístup třetích stran a pro možnost využívání výhod řádně fungujícího vnitřního trhu se zemním plynem.
(10) Odkazy na harmonizované přepravní smlouvy v souvislosti s nediskriminačním přístupem k síti provozovatelů přepravních soustav neznamenají, že podmínky přepravních smluv konkrétního provozovatele soustavy v členském státě musí být stejné jako u jiného provozovatele přepravní soustavy v daném nebo v jiném členském státě, pokud nejsou stanoveny minimální požadavky, které musí splňovat všechny přepravní smlouvy.
(11) Řízení smluvního překročení kapacity soustav je důležité pro dotvoření vnitřního trhu se zemním plynem.
Je nezbytné vypracovat společná pravidla, jež by zajistila rovnováhu mezi potřebou uvolnit nevyužitou kapacitu v souladu se zásadou "využít nebo ztratit" s právem držitele kapacity využít ji v případě potřeby a současně zvyšovat likvidnost kapacity.
(12) Ačkoliv v současné době nepředstavuje fyzické překročení kapacity soustav ve Společenství problém, může se jím v budoucnu stát.
Proto je důležité stanovit pro takové situace základní zásadu pro přidělování překročené kapacity.
(13) Uživatelé soustav potřebují pro účinný přístup k plynárenské soustavě informace zejména o technických požadavcích a dostupné kapacitě, které jim umožní využít obchodní příležitosti, které se objeví v rámci vnitřního trhu.
Pro tyto požadavky na průhlednost jsou nezbytné společné minimální normy.
Tyto informace lze zveřejňovat různými prostředky včetně elektronických prostředků.
(14) V případě zemního plynu představují nediskriminační a průhledné systémy vyrovnávání používané provozovateli přepravních soustav důležité mechanismy zejména ve vztahu k novým účastníkům vstupujícím na trh, kteří mohou mít s vyrovnáváním svého celkového portfolia prodejů větší potíže než společnosti, jež jsou na daném trhu již zavedené.
Proto je nezbytné stanovit pravidla pro zajištění toho, aby provozovatelé přepravních soustav používali tyto mechanismy způsobem slučitelným s podmínkami nediskriminačního, průhledného a účinného přístupu k soustavě.
(15) Obchodování s primárními právy na kapacitu představuje důležitou součást rozvoje konkurenčního trhu a vytváření likvidity.
Toto nařízení by proto mělo stanovit základní pravidla pro tuto oblast.
(16) Je nezbytné zajistit, aby podniky pořizující si práva na kapacitu mohly tato práva prodat jiným licencovaným podnikům, čímž se zajistí dostatečná likvidita trhu s kapacitou.
Tento přístup však nebrání tomu, aby u soustavy, jejíž kapacita není po určité, na vnitrostátní úrovni stanovené období využita, byla tato kapacita dána opětovně na trhu k dispozici jako pevná.
(17) Vnitrostátní regulační orgány by měly zajistit dodržování pravidel obsažených v tomto nařízení a v pokynech, které jsou podle něj přijaty.
(18) V pokynech připojených k tomuto nařízení jsou na základě "Druhých pokynů pro správnou praxi" vymezena podrobná prováděcí pravidla.
Tato pravidla se případně budou v průběhu doby vyvíjet s přihlédnutím k rozdílům mezi vnitrostátními plynárenskými soustavami.
(19) Při navrhování změn pokynů uvedených v příloze tohoto nařízení by měla Komise nejprve vést konzultace se všemi stranami, jichž se pokyny týkají a které jsou zastoupeny profesními organizacemi, a s členskými státy v rámci Fóra a požádat o vyjádření skupinu evropských regulačních orgánů pro elektroenergetiku a plynárenství.
(20) Členské státy a příslušné vnitrostátní orgány by měly Komisi poskytovat příslušné informace.
Komise by měla s těmito informacemi nakládat jako s důvěrnými.
(21) Tímto nařízením a pokyny přijatými v souladu s ním není dotčeno použití pravidel Společenství, které se týkají hospodářské soutěže.
(22) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [3].
(23) Protože cíle tohoto nařízení, zejména stanovení spravedlivých pravidel pro podmínky přístupu k plynárenským přepravním soustavám, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, a proto jej může být z důvodu rozsahu a účinků lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Cílem tohoto nařízení je stanovit nediskriminační pravidla pro podmínky přístupu k plynárenským přepravním soustavám s přihlédnutím ke zvláštnostem celostátních a regionálních trhů, aby bylo zajištěno řádné fungování vnitřního trhu se zemním plynem.
Tento cíl zahrnuje stanovení harmonizovaných zásad pro sazby či metody jejich výpočtu, pro přístup k soustavě, zavedení služeb pro přístup třetích stran, a harmonizované zásady pro přidělování kapacity a řízení překročení kapacity, stanovení požadavků na průhlednost, pravidla pro vyrovnávání, vyrovnávací poplatky a usnadnění obchodování s kapacitou.
2. Členské státy mohou ustavit subjekt nebo orgán zřízený v souladu se směrnicí 2003/55/ES, který vykonává jednu nebo více funkcí obvykle vykonávaných provozovatelem přepravní soustavy a který podléhá tomuto nařízení.
Článek 2
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "přepravou" přeprava zemního plynu soustavou, tvořenou zejména vysokotlakým potrubím, jinou než těžební plynovodní sítí či než tou částí vysokotlakého potrubí, které je používáno především v souvislosti s místní distribucí zemního plynu, s cílem jeho dodávek zákazníkům, avšak s vyloučením dodávek samotných;
2. "přepravní smlouvou" smlouva, kterou provozovatel přepravní soustavy uzavírá s uživatelem soustavy za účelem přepravy;
3. "kapacitou" maximální průtok vyjádřený v obvyklých metrech krychlových za jednotku času nebo v jednotkách energie za jednotku času, na který má uživatel soustavy na základě přepravní smlouvy právo;
4. "nevyužitou kapacitou" pevná kapacita, kterou si uživatel soustavy pořídil podle přepravní smlouvy, ale kterou nenominoval;
5. "řízením překročení kapacity" řízení portfolia kapacity provozovatele přepravní soustavy za účelem optimálního a maximálního využití technické kapacity a včasného zjišťování budoucího překročení kapacity a bodů nasycení;
6. "sekundárním trhem" trh s kapacitou obchodovanou mimo primární trh;
7. "nominací" oznámení, kterým uživatel soustavy provozovateli přepravní soustavy předem ohlašuje skutečný průtok, který chce do soustavy dodat nebo z ní odebrat;
8. "renominací" následné oznámení opravené nominace;
9. "integritou soustavy" takový stav přepravní soustavy včetně nezbytných přepravních zařízení, kdy tlak a jakost zemního plynu zůstává v rozmezí minimálních a maximálních limitů stanovených provozovatelem přepravní soustavy, takže přeprava zemního plynu je po technické stránce zaručena;
10. "vyrovnávacím obdobím" období, ve kterém musí jednotliví uživatelé soustavy vyrovnat odběr určitého množství zemního plynu vyjádřeného v jednotkách energie dodávkou stejného množství zemního plynu do přepravní soustavy v souladu s přepravní smlouvou nebo řádem soustavy;
11. "uživatelem soustavy" zákazník nebo potenciální zákazník provozovatele přepravní soustavy a samotní provozovatelé přepravních soustav, pokud je to potřebné pro výkon jejich funkce ve vztahu k přepravě;
12. "přerušitelnými službami" služby nabízené provozovatelem přepravní soustavy v souvislosti s přerušitelnou kapacitou;
13. "přerušitelnou kapacitou" kapacita přepravy zemního plynu, kterou může provozovatel přepravní soustavy v souladu s podmínkami přepravní smlouvy přerušit;
14. "dlouhodobými službami" služby nabízené provozovatelem přepravní soustavy na dobu jednoho roku a delší;
15. "krátkodobými službami" služby nabízené provozovatelem přepravní soustavy na dobu kratší než jeden rok;
16. "pevnou kapacitou" kapacita přepravy zemního plynu, která je provozovatelem přepravní soustavy smluvně zaručená jako nepřerušitelná;
17. "pevnými službami" služby nabízené provozovatelem přepravní soustavy v souvislosti s pevnou kapacitou;
18. "technickou kapacitou" maximální pevná kapacita, kterou může provozovatel přepravní soustavy nabídnout uživatelům soustavy s přihlédnutím k integritě soustavy a provozním požadavkům přepravní soustavy;
19. "smluvní kapacitou" kapacita, kterou provozovatel přepravní soustavy přidělil uživateli soustavy na základě přepravní smlouvy;
20. "dostupnou kapacitou" část technické kapacity, která není přidělena a je v danou chvíli v soustavě ještě k dispozici;
21. "smluvním překročením kapacity " situace, kdy výše poptávky po pevné kapacitě překračuje technickou kapacitu;
22. "primárním trhem" trh s kapacitou obchodovanou přímo provozovatelem přepravní soustavy;
23. "fyzickým překročením kapacity" situace, kdy v určitém okamžiku výše poptávky po skutečných dodáních překračuje technickou kapacitu.
2. Použijí se rovněž příslušné definice obsažené v článku 2 směrnice 2003/55/ES s výjimkou definice přepravy v bodu 3 uvedeného článku.
Článek 3
Sazby za přístup k soustavám
1. Sazby nebo metody pro jejich výpočet, používané provozovateli přepravních soustav a schválené regulačními orgány podle čl. 25 odst. 2 směrnice 2003/55/ES, a rovněž sazby zveřejňované podle čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice jsou průhledné, berou v úvahu potřebu integrity soustavy a jejího zlepšování a odrážejí skutečné náklady, přičemž zároveň zajišťují vhodné podněty ve vztahu k účinnosti, včetně odpovídající návratnosti investic, a případně přihlížejí k srovnávacím rozborům sazeb prováděným regulačními orgány. Sazby nebo metody pro jejich výpočet se používají nediskriminačním způsobem.
Členské státy mohou rozhodnout, že sazby lze rovněž určovat tržními prostředky, jako jsou aukce, pokud jsou takové prostředky a výnosy z nich plynoucí schváleny regulačním orgánem.
Sazby nebo metody pro jejich výpočet usnadňují účinné obchodování se zemním plynem a hospodářskou soutěž a současně zabraňují křížovým dotacím mezi uživateli soustavy a poskytují podněty k investicím a k zachování nebo vytváření interoperability přepravních soustav.
2. Sazby za přístup k soustavě nesmí omezit likviditu trhu ani narušit přeshraniční obchod mezi různými přepravními soustavami. Pokud by rozdíly ve struktuře sazeb nebo mechanismů vyrovnávání narušovaly obchod mezi přepravními soustavami, usilují provozovatelé přepravních soustav, aniž je dotčen čl. 25 odst. 2 směrnice 2003/55/ES, v úzké spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány aktivně o sblížení struktur sazeb a zásad ukládání poplatků, a to i ve vztahu k vyrovnávání.
Článek 4
Služby pro přístup třetích stran
1. Provozovatelé přepravních soustav
a) zajistí nediskriminační nabídku služeb všem uživatelům soustavy.
Zejména pokud provozovatel přepravní soustavy nabízí stejnou službu různým zákazníkům, činí tak za rovnocenných smluvních podmínek buď za použití harmonizovaných přepravních smluv, nebo podle řádu soustavy schváleného příslušným orgánem postupem podle článku 25 směrnice 2003/55/ES;
b) poskytují pevné i přerušitelné služby pro přístup třetích stran.
Cena za přerušitelnou kapacitu odráží pravděpodobnost přerušení;
c) nabízejí uživatelům soustavy dlouhodobé i krátkodobé služby.
2. Přepravní smlouvy uzavřené s nestandardními termíny zahájení nebo na dobu kratší, než je standardní roční přepravní smlouva, nesmějí vést k bezdůvodně vyšším nebo nižším sazbám, jež neodrážejí tržní hodnotu služby podle zásad v čl. 3 odst. 1.
3. Služby pro přístup třetích stran mohou být případně poskytovány s výhradou vhodné záruky solventnosti uživatele soustavy.
Tyto záruky nesmí vytvářet bezdůvodnou překážku vstupu na trh a musí být nediskriminační, průhledné a přiměřené.
Článek 5
Zásady mechanismů přidělování kapacity a postupů pro řízení překročení kapacity
1. Účastníkům trhu je dána k dispozici maximální kapacita ve všech významných bodech uvedených v čl. 6 odst. 3 s přihlédnutím k integritě soustavy a účinnost provozu soustavy.
2. Provozovatelé přepravních soustav zavedou a zveřejní nediskriminační a průhledné mechanismy přidělování kapacity, které
a) poskytují vhodné ekonomické signály pro účinné a maximální využití technické kapacity a usnadňují investice do nové infrastruktury;
b) jsou slučitelné s tržními mechanismy včetně krátkodobých trhů a obchodovacích středisek a zároveň jsou pružné a schopné se přizpůsobit podmínkám vyvíjejícího se trhu;
c) jsou slučitelné se systémy přístupu k soustavě členských států.
3. Pokud provozovatelé přepravních soustav uzavírají nové přepravní smlouvy nebo znovu sjednávají stávající přepravní smlouvy, zohlední tyto smlouvy následující zásady:
a) v případě smluvního překročení kapacity nabídne provozovatel přepravní soustavy nevyužitou kapacitu na primárním trhu alespoň v režimu na následující den a jako přerušitelnou;
b) uživatelé soustavy, kteří chtějí na sekundárním trhu odprodat nebo pronajmout jimi nevyužitou smluvní kapacitu, mají právo tak učinit.
Členské státy mohou od uživatelů soustavy požadovat, aby tuto skutečnost oznámili nebo sdělili provozovateli přepravní soustavy.
4. Pokud smluvní kapacita ze stávajících přepravních smluv zůstane nevyužitá a dojde k smluvnímu překročení kapacity, použijí provozovatelé přepravních soustav odstavec 3, pokud tím nebudou porušeny požadavky stávajících přepravních smluv.
Pokud by tím došlo k porušení stávajících přepravních smluv, požádají provozovatelé přepravních soustav po konzultaci s příslušnými orgány podle odstavce 3 uživatele soustavy, aby použil nevyužitou kapacitu na sekundárním trhu.
5. Dojde-li k fyzickému přetížení, použije provozovatel přepravní soustavy nebo případně regulační orgán nediskriminační a průhledné mechanismy přidělování kapacity.
Článek 6
Požadavky na průhlednost
1. Provozovatelé přepravních soustav zveřejní podrobné údaje o nabízených službách a uplatňovaných podmínkách spolu s technickými údaji, které uživatelé soustavy potřebují pro účinný přístup k soustavě.
2. Provozovatelé přepravních soustav nebo příslušné vnitrostátní orgány zveřejňují přiměřené a dostatečně podrobné informace o stanovování sazeb, metodách a struktuře, aby zajistili průhledné, objektivní a nediskriminační sazby a usnadnili účinné využívání plynárenské soustavy.
3. U poskytovaných služeb každý provozovatel přepravní soustavy pravidelně, průběžně, srozumitelným a standardizovaným způsobem zveřejňuje pro všechny významné body včetně vstupů a výstupů číselné údaje o technické, smluvní a dostupné kapacitě.
4. Významné body v přepravní soustavě, pro které se musí údaje zveřejňovat, schválí příslušné orgány po konzultaci s uživateli soustavy.
5. Pokud se provozovatel přepravní soustavy domnívá, že z důvodu zachování důvěrnosti není oprávněn zveřejnit všechny požadované údaje, vyžádá si od příslušných orgánů povolení, aby omezil zveřejnění s ohledem na daný bod či dané body.
Příslušné orgány udělují či zamítají povolení případ od případu, přičemž berou v úvahu zejména potřebu oprávněné ochrany obchodního tajemství a cíl vytvoření konkurenčního vnitřního trhu se zemním plynem.
Je-li povolení uděleno, zveřejní se dostupná kapacita bez uvedení těch číselných hodnot, kterými by se porušilo zachování důvěrnosti.
Povolení podle tohoto odstavce se neudělí, pokud ve stejném bodě mají smluvní kapacitu tři nebo více uživatelů soustavy.
6. Provozovatelé přepravních soustav vždy zveřejňují informace vyžadované tímto nařízením smysluplným, kvantifikovatelně jasným, snadno přístupným a nediskriminačním způsobem.
Článek 7
Pravidla vyrovnávání a vyrovnávací poplatky
1. Pravidla vyrovnávání musí být stanovena spravedlivým, nediskriminačním a průhledným způsobem a vycházet z objektivních kritérií.
Pravidla vyrovnávání odrážejí skutečné potřeby soustavy s přihlédnutím ke zdrojům, které má provozovatel přepravní soustavy k dispozici.
2. V případě netržních systémů vyrovnávání se úrovně tolerance určují způsobem, který buď odráží sezónnost, nebo vede k úrovni tolerance vyšší, než která vychází ze sezónnosti, a který odráží skutečné technické možnosti přepravní soustavy.
Úrovně tolerancí odrážejí skutečné potřeby soustavy s přihlédnutím ke zdrojům, které má provozovatel přepravní soustavy k dispozici.
3. Vyrovnávací poplatky široce odrážejí náklady, přičemž zároveň uživatelům soustavy poskytují vhodné podněty k vyrovnání jejich dodávek a odběrů zemního plynu.
Zabraňují křížovým dotacím mezi uživateli soustavy a nebrání vstupu nových účastníků na trh.
Příslušné orgány nebo případně provozovatel přepravní soustavy zveřejňují metody pro výpočet vyrovnávacích poplatků a konečných sazeb.
4. Provozovatelé přepravních soustav mohou uložit peněžní sankce uživatelům soustavy, jejichž dodávka do přepravní soustavy a odběr z ní není v rovnováze podle pravidel vyrovnávání uvedených v odstavci 1.
5. Peněžní sankce přesahující skutečně vzniklé náklady na vyrovnávání se zohlední při výpočtu sazeb takovým způsobem, aby se nesnížil zájem na vyrovnávání, a schválí je příslušné orgány.
6. Aby uživatelé soustavy měli možnost přijmout včasná nápravná opatření, poskytují provozovatelé přepravních soustav dostatečné, včasné a spolehlivé on-line informace o stavu vyrovnávání u jednotlivých uživatelů soustavy.
Úroveň poskytovaných informací odráží úroveň informací, které má provozovatel přepravní soustavy k dispozici.
Pokud je poskytování těchto informací zpoplatněno, schválí poplatky příslušné orgány a provozovatel přepravní soustavy je zveřejní.
7. Členské státy zajistí, aby provozovatelé přepravních soustav usilovali o harmonizaci režimů vyrovnávání a zjednodušení struktur a úrovní poplatků za vyrovnávání za účelem usnadnění obchodování se zemním plynem.
Článek 8
Obchodování s právy na kapacitu
Každý provozovatel přepravní soustavy učiní přiměřené kroky, aby umožnil a usnadnil volné obchodování s právy na kapacitu.
Každý takový provozovatel vypracuje harmonizované přepravní smlouvy a postupy pro primární trh, aby usnadnil sekundární obchodování s kapacitou, a uzná převod primárních práv na kapacitu, je-li mu to uživatelem soustavy oznámeno.
Harmonizované přepravní smlouvy a postupy se oznamují regulačním orgánům.
Článek 9
Pokyny
1. Pokyny, kterými se stanoví minimální stupeň harmonizace požadované pro dosažení cíle tohoto nařízení, případně určí:
a) podrobnosti o službách pro přístup třetích stran včetně druhu, trvání a ostatních náležitostí těchto služeb podle článku 4;
b) podrobnosti zásad pro mechanismy přidělování kapacity a uplatňování postupů řízení překročení kapacity v případě smluvního překročení kapacity podle článku 5;
c) podrobné vymezení technických údajů, které uživatel soustavy potřebuje pro účinný přístup k soustavě, a určení všech významných bodů z důvodu požadavků na průhlednost, včetně informací, které se o všech významných bodech zveřejňují, a časového plánu zveřejňování těchto informací v souladu s článkem 6.
2. Pokyny týkající se záležitostí uvedených v odstavci 1 jsou stanoveny v příloze. Komise je může změnit; změna se provede postupem podle čl. 14 odst. 2.
3. Použití a změna pokynů přijatých na základě tohoto nařízení odráží rozdíly mezi jednotlivými vnitrostátními plynárenskými soustavami, a proto nejsou vyžadovány na úrovni Společenství jednotné podmínky pro přístup třetích stran.
Přesto mohou pokyny stanovit minimální požadavky, jež je třeba splnit pro dosažení nediskriminačních a průhledných podmínek přístupu k soustavě nezbytných pro vnitřní trh se zemním plynem, které lze poté uplatňovat s ohledem na rozdíly mezi vnitrostátními plynárenskými soustavami.
Článek 10
Regulační orgány
Při výkonu svých povinností podle tohoto nařízení zajišťují regulační orgány členských států zřízené podle článku 25 směrnice 2003/55/ES soulad s tímto nařízením a s pokyny přijatými podle článku 9 tohoto nařízení.
Tyto orgány případně spolupracují navzájem a s Komisí.
Článek 11
Poskytování informací
Členské státy a regulační orgány poskytnou na žádost Komisi veškeré potřebné informace pro účely článku 9.
Pro poskytnutí informací stanoví Komise přiměřenou lhůtu, přičemž přihlédne ke složitosti požadovaných informací a k jejich naléhavosti.
Článek 12
Právo členských států na stanovení podrobnějších opatření
Tímto nařízením nejsou dotčena práva členských států zachovat nebo zavést opatření obsahující podrobnější ustanovení, než která jsou uvedena v tomto nařízení a v pokynech podle v článku 9.
Článek 13
Sankce
1. Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření pro zajištění jejich provádění.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy o těchto předpisech vyrozumí Komisi nejpozději do 1. července 2006 a neprodleně oznámí veškeré jejich následné změny.
2. Sankce podle odstavce 1 nejsou trestněprávní povahy.
Článek 14
Projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 30 směrnice 2003/55/ES.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Zpráva Komise
Komise sleduje provádění tohoto nařízení. Ve své zprávě podle čl.
31 odst. 3 směrnice 2003/55/ES Komise rovněž uvede zkušenosti získané při používání tohoto nařízení.
Zpráva zejména přezkoumá, do jaké míry bylo nařízení úspěšné při zajištění nediskriminačních a náklady odrážejících podmínek přístupu k soustavě u plynárenských přepravních soustav, a přispělo tak zákazníkům k možnosti volby na řádně fungujícím vnitřním trhu a k dlouhodobé bezpečnosti dodávek.
V případě potřeby se zpráva doplní vhodnými návrhy nebo doporučeními.
Článek 16
Odchylky a výjimky
Toto nařízení se nevztahuje na
a) plynárenské přepravní soustavy v členských státech po dobu trvání odchylky udělené podle článku 28 směrnice 2003/55/ES; členské státy, kterým byly uděleny odchylky podle článku 28 směrnice 2003/55/ES, mohou Komisi požádat o přechodnou odchylku od použití tohoto nařízení až na dobu dvou let ode dne, k němuž odchylka uvedená v tomto písmenu pozbude platnosti;
b) propojovací vedení mezi členskými státy, významná zvýšení kapacity stávajících infrastruktur a změny infrastruktur, které umožňují rozvoj nových zdrojů dodávek plynu, jak je uvedeno v čl. 22 odst. 1 a 2 směrnice 2003/55/ES, které jsou vyňaty z působnosti článků 18, 19, 20 a čl. 25 odst. 2, 3 a 4 uvedené směrnice, pokud jsou vyňaty z ustanovení uvedených v tomto písmenu;
c) plynárenské přepravní soustavy, kterým byla udělena výjimka podle článku 27 směrnice 2003/55/ES.
Článek 17
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 6/2005
přijatý Radou dne 15. listopadu 2004
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/.../ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách)
(Text s významem pro EHP)
(2005/C 38E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 153 odst. 1 a odst. 3 písm. a) Smlouvy má Společenství přispívat k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření přijatých podle článku 95 Smlouvy.
14 odst. 2 Smlouvy zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží a služeb a svoboda usazování.
Rozvíjení poctivých obchodních praktik v prostoru bez vnitřních hranic je zásadní pro podporu rozvoje přeshraničních činností.
(3) Právní předpisy členských států týkající se nekalých obchodních praktik vykazují značné rozdíly, jež mohou vést k výrazným narušením hospodářské soutěže a překážkám řádného fungování vnitřního trhu.
V oblasti reklamy stanoví směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě [3] minimální kritéria pro harmonizaci právních předpisů týkajících se klamavé reklamy, ale nebrání členským státům zachovat nebo přijmout opatření, která poskytnou spotřebiteli rozsáhlejší ochranu.
Výsledkem jsou značné rozdíly v právních předpisech členských států týkajících se klamavé reklamy.
(4) Tyto rozdíly vytvářejí mnoho překážek postihujících podniky a spotřebitele a vedou k nejistotě, jaké vnitrostátní předpisy se uplatňují na nekalé obchodní praktiky poškozující ekonomické zájmy spotřebitelů.
Tyto překážky zvyšují náklady podniků při využívání svobod vnitřního trhu, zejména pokud se chtějí zapojit do přeshraničního uvádění na trh, reklamních kampaní a podpory prodeje.
Takové překážky rovněž vyvolávají nejistotu spotřebitelů ohledně jejich práv a podkopávají jejich důvěru ve vnitřní trh.
(5) Při neexistenci jednotných pravidel na úrovni Společenství jsou překážky pro volný pohyb služeb a zboží přes hranice a svobodu usazování s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropských společenství přípustné tam, kde usilují o ochranu uznávaných cílů veřejného zájmu a jsou ve vztahu k nim přiměřené.
S ohledem na cíle Společenství vymezené v ustanoveních Smlouvy a v sekundárním právu Společenství o svobodě pohybu a v souladu s politikou Komise pro obchodní komunikaci, jak je vymezena ve sdělení Komise "Následné hodnocení zelené knihy o obchodní komunikaci na vnitřním trhu", by měly být tyto překážky odstraněny.
Tyto překážky lze odstranit pouze zavedením jednotných pravidel na úrovni Společenství, která stanoví vysokou míru ochrany spotřebitele, a vyjasněním některých právních pojmů na úrovni Společenství v rozsahu nezbytném pro řádné fungování vnitřního trhu a pro splnění požadavku právní jistoty.
(6) Tato směrnice proto sbližuje právní předpisy členských států o nekalých obchodních praktikách včetně klamavé reklamy, jež přímo poškozují ekonomické zájmy spotřebitelů, a tím nepřímo poškozují ekonomické zájmy oprávněných soutěžitelů.
V souladu se zásadou proporcionality chrání tato směrnice spotřebitele před následky nekalých obchodních praktik, jsou-li závažné, avšak současně připouští, že v některých případech může být dopad na spotřebitele zanedbatelný.
Nevztahuje se na vnitrostátní právní předpisy, které se týkají nekalých obchodních praktik poškozujících pouze ekonomické zájmy soutěžitelů nebo které se týkají obchodování mezi obchodníky, ani se jich nedotýká; při plném respektování zásady subsidiarity budou členské státy, pokud se tak rozhodnou, moci i nadále regulovat tyto praktiky v souladu s právem Společenství.
Tato směrnice se rovněž nevztahuje na ustanovení směrnice 84/450/EHS o reklamě, která je klamavá pro podniky, avšak není klamavá pro spotřebitele, a o srovnávací reklamě, ani jí uvedená ustanovení nejsou dotčena.
Tato směrnice se rovněž nedotýká uznávaných reklamních a obchodních praktik, například oprávněného umístění produktu, snahy o odlišení značky nebo nabídky pobídek, které mohou oprávněně ovlivnit vnímání produktu spotřebiteli a ovlivnit jejich chování, aniž by byla narušena jejich schopnost učinit informované rozhodnutí.
(7) Tato směrnice upravuje obchodní praktiky, které přímo ovlivňují rozhodnutí spotřebitele o obchodní transakci týkající se produktů.
Neupravuje obchodní praktiky, jež se uskutečňují převážně za jiným účelem, jako je například obchodní komunikace zaměřená na investory, jako jsou výroční zprávy a podnikové propagační publikace.
Neupravuje právní požadavky na vkus a slušnost, které jsou v jednotlivých členských státech značně rozdílné.
Obchodní praktiky, jako je nevyžádaný pouliční prodej, mohou být v členských státech z kulturních důvodů nežádoucí.
Členské státy by proto měly mít možnost na svém území zachovat zákaz obchodních praktik v souladu s právem Společenství z důvodu vkusu a slušnosti i u praktik, které neomezují svobodnou volbu spotřebitelů.
(8) Tato směrnice přímo chrání ekonomické zájmy spotřebitele před nekalými obchodními praktikami vůči spotřebitelům.
Tím také nepřímo chrání oprávněné podniky před soutěžiteli, kteří nedodržují pravidla této směrnice, a zaručuje korektní hospodářskou soutěž v oblastech jí koordinovaných.
Je zřejmé, že existují jiné obchodní praktiky, jež sice nepoškozují spotřebitele, ale mohou poškozovat soutěžitele a zákazníky z řad podniků.
Komise by měla pečlivě posuzovat potřebu akce Společenství v oblasti nekalé hospodářské soutěže nad rámec této směrnice a v případě nutnosti vypracovat legislativní návrh zahrnující další hlediska nekalé hospodářské soutěže.
(9) Touto směrnicí není dotčeno uplatňování individuálních nároků, které vznášejí osoby poškozené nekalými obchodními praktikami.
Rovněž jí nejsou dotčena pravidla Společenství a vnitrostátní pravidla smluvního práva, práv duševního vlastnictví, zdravotní nezávadnosti a bezpečnosti produktů, podmínek pro usazování a režimů vydávání povolení, včetně pravidel, jež se v souladu s právem Společenství vztahují na sázkové činnosti, ani pravidla Společenství pro hospodářskou soutěž a vnitrostátní předpisy je provádějící.
Členské státy tak budou moci zachovat nebo zavést omezení a zákazy obchodních praktik z důvodu ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů na svém území bez ohledu na sídlo obchodníka, například ve vztahu k alkoholu, tabáku nebo léčivům.
Finanční služby a nemovitý majetek vyžadují pro svou složitost a vážná rizika plynoucí z jejich podstaty podrobné požadavky včetně stanovení pozitivních povinností obchodníků.
Z tohoto důvodu není v oblasti finančních služeb a nemovitostí touto směrnicí dotčeno právo členských států překročit při ochraně ekonomických zájmů spotřebitelů její rámec.
Není vhodné zde upravovat vydávání osvědčení a stanovení ryzosti předmětů z drahých kovů.
(10) Je nutné zajistit soulad mezi touto směrnicí a stávajícím právem Společenství, zejména pokud se předpisy týkající se nekalých obchodních praktik vztahují na konkrétní odvětví.
Tato směrnice proto mění směrnici 84/450/EHS, směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku [4], směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/27/ES ze dne 19. května 1998 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů [5] a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku [6].
Tato směrnice se proto použije, pouze pokud neexistují zvláštní právní předpisy Společenství upravující konkrétní hlediska nekalých obchodních praktik, například požadavky na informovanost a pravidla upravující způsob předkládání informací spotřebiteli.
Zajišťuje ochranu spotřebitelů tam, kde na úrovni Společenství neexistují žádné zvláštní odvětvové právní předpisy, a zakazuje obchodníkům vytvářet klamnou představu o povaze produktů.
Toto je zejména důležité u složitých produktů s vysokou mírou rizika pro spotřebitele, například některých produktů finančních služeb.
Směrnice následně doplňuje acquis communautaire platné pro obchodní praktiky poškozující ekonomické zájmy spotřebitelů.
(11) Vysoká úroveň sjednocení dosažená sbližováním vnitrostátních právních předpisů prostřednictvím této směrnice vytváří vysokou společnou úroveň ochrany spotřebitele.
Tato směrnice zavádí jednotný obecný zákaz těch nekalých obchodních praktik, které narušují ekonomické chování spotřebitelů.
Rovněž stanoví pravidla pro agresivní obchodní praktiky, které dosud nejsou na úrovni Společenství regulovány.
(12) Harmonizace značně zvýší právní jistotu spotřebitelů i podniků.
Spotřebitelé i podniky se budou moci spolehnout na jednotný právní rámec vycházející z jasně vymezených právních pojmů upravujících veškerá hlediska nekalých obchodních praktik v celé Evropské unii.
Výsledkem bude odstranění překážek vyplývajících z roztříštěnosti předpisů o nekalých obchodních praktikách poškozujících ekonomické zájmy spotřebitele a umožnění dosažení vnitřního trhu v této oblasti.
(13) Pro dosažení cíle Společenství pomocí odstranění překážek vnitřního trhu je nutné nahradit stávající rozdílná obecná ustanovení a právní zásady členských států.
Jednotný a společný obecný zákaz stanovený touto směrnicí se proto vztahuje na nekalé obchodní praktiky, které narušují ekonomické chování spotřebitelů.
Za účelem podpory důvěry spotřebitele by se obecný zákaz měl vztahovat rovněž na nekalé obchodní praktiky jak mimo smluvní vztah mezi obchodníkem a spotřebitelem, tak i po uzavření smlouvy nebo během jejího plnění.
Obecný zákaz je vypracován na základě pravidel pro dva nejběžnější typy obchodních praktik, totiž klamavé obchodní praktiky a agresivní obchodní praktiky.
(14) Je žádoucí, aby klamavé obchodní praktiky zahrnovaly i takové praktiky, včetně klamavé reklamy, jež uvedením spotřebitele v omyl brání tomu, aby uskutečnil informovanou, a tedy účelnou volbu.
V souladu s právními předpisy a zvyklostmi členských států v oblasti klamavé reklamy dělí tato směrnice klamavé praktiky na klamavá jednání a klamavá opomenutí.
Ve vztahu k opomenutí stanoví tato směrnice určitý počet zásadních informací, které potřebuje spotřebitel znát, aby mohl učinit informované rozhodnutí o obchodní transakci.
Tyto informace nemusí být uvedeny ve všech reklamách, ale jen v těch, kde obchodník vyzývá ke koupi, což je pojem jasně vymezený v této směrnici.
Přístup úplné harmonizace přijatý v této směrnici nebrání členským státům stanovit ve vnitrostátním právu hlavní znaky konkrétních produktů, jako jsou například sběratelské předměty nebo elektrospotřebiče, jejichž opomenutí by při výzvě ke koupi bylo podstatné.
Záměrem této směrnice není omezit volbu spotřebitele zákazem reklamy na produkty vypadající podobně jako jiné produkty, nemate-li taková podobnost spotřebitele, pokud jde o obchodní původ produktu, a není-li tedy klamavá.
Touto směrnicí by neměly být dotčeny stávající právní předpisy Společenství, jež členským státům výslovně ponechávají výběr z několika možností úpravy ochrany spotřebitelů v oblasti obchodních praktik. Touto směrnicí by zejména neměl být dotčen čl.
13 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací1 [7].
(15) Pokud právní předpisy Společenství stanoví požadavky na informace pro obchodní komunikaci, reklamu a uvádění na trh, jsou tyto informace pokládány za podstatné podle této směrnice.
Členské státy budou moci zachovat nebo doplnit požadavky na informace, které se týkají smluvního práva a mají dopad na smluvní právo, pokud to umožňují ustanovení stávajících právních nástrojů Společenství o minimální harmonizaci.
Příloha II uvádí demonstrativní výčet těchto požadavků na informace v acquis. Při úplné harmonizaci na základě této směrnice se za podstatné ve smyslu čl.
7 odst. 5 této směrnice pokládají pouze informace požadované právními předpisy Společenství.
Pokud členské státy zavedly požadavky na informace nad rámec stanovený právem Společenství na základě ustanovení o minimální harmonizaci, nebude opomenutí těchto dodatečných informací pokládáno za klamavé opomenutí podle této směrnice.
Členské státy však budou moci zachovat nebo zavést pro zajištění vyšší míry ochrany individuálních smluvních práv spotřebitelů přísnější předpisy v souladu s právními předpisy Společenství, pokud to ustanovení právních předpisů Společenství o minimální harmonizaci umožňují.
(16) Ustanovení o agresivních obchodních praktikách by se měla vztahovat na takové praktiky, které výrazně narušují možnost svobodné volby spotřebitelů.
Jsou to praktiky, které používají obtěžování, donucování včetně použití fyzické síly a nepatřičné ovlivňování.
(17) Pro zajištění vyšší právní jistoty je žádoucí určit takové obchodní praktiky, jež jsou za všech okolností nekalé.
Příloha I proto uvádí taxativní výčet všech takových praktik.
Pouze tyto obchodní praktiky lze pokládat za nekalé, aniž by bylo třeba provádět hodnocení jednotlivých případů podle článků 5 až 9.
(18) Je vhodné chránit před nekalými obchodními praktikami všechny spotřebitele; nicméně Soudní dvůr při rozhodování ve věcech týkajících se reklamy od přijetí směrnice 84/450/EHS shledal nezbytným posuzovat vliv na pomyslného běžného spotřebitele.
Tato směrnice, v souladu se zásadou proporcionality a pro zajištění účinné ochrany v ní obsažené, vychází z pojmu průměrného spotřebitele, jak je vykládán Soudním dvorem, ale také obsahuje ustanovení, jejichž účelem je předcházet zneužívání spotřebitelů, kteří jsou svým charakterem obzvláště zranitelní nekalými obchodními praktikami.
Zaměřuje-li se určitá obchodní praktika na určitou skupinu spotřebitelů, jako jsou například děti, je žádoucí, aby se dopad takové obchodní praktiky hodnotil z pohledu průměrného člena dané skupiny.
Pojem průměrného spotřebitele není statistickým pojmem.
Pro stanovení typické reakce průměrného spotřebitele v daném případě budou muset vnitrostátní soudy a orgány vycházet z vlastního úsudku, s přihlédnutím k judikatuře Soudního dvora.
(19) Pokud určité vlastnosti, jako je například věk, fyzická nebo duševní slabost nebo důvěřivost, vedou k snadnějšímu ovlivnění spotřebitelů obchodními praktikami nebo propagací produktů a pokud taková praktika může narušit ekonomické chování pouze u těchto spotřebitelů způsobem, který může obchodník rozumně očekávat, je vhodné zajistit přiměřenou ochranu těchto spotřebitelů posuzováním dané praktiky z pohledu průměrného člena této skupiny.
(20) Je vhodné stanovit úlohu kodexu chování, který obchodníkům umožní účinně uplatňovat zásady této směrnice v konkrétních hospodářských oblastech.
Existují-li v určitém odvětví zvláštní závazné požadavky upravující chování obchodníků, je vhodné, aby rovněž zahrnovaly požadavky na náležitou profesionální péči v daném odvětví.
Kontrola vykonávaná držiteli kodexu na vnitrostátní úrovni nebo úrovni Společenství zaměřená na potírání nekalých obchodních praktik může zamezit podávání návrhů na zahájení správního nebo soudního řízení, a proto je třeba ji podporovat.
Pro dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele by spotřebitelské organizace mohly být informovány a zapojeny do vypracování kodexů chování.
(21) Osoby nebo organizace považované vnitrostátním právem za ty, které mají oprávněný zájem na této záležitosti, musí mít právní prostředky pro zahájení řízení proti nekalým obchodním praktikám buď u soudu, nebo u správního orgánu, který má pravomoc rozhodovat o stížnostech nebo dát podnět k příslušnému soudnímu řízení.
Ačkoli stanovení důkazního břemene přísluší vnitrostátním právu, je vhodné umožnit soudům a správním orgánům, aby od obchodníků požadovaly prokázání správnosti jejich skutkových tvrzení.
(22) Je nutné, aby členské státy stanovily sankce za porušení ustanovení této směrnice a zajistily jejich vymahatelnost.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
(23) Jelikož cílů této směrnice, totiž odstranění překážek fungování vnitřního trhu představovaných vnitrostátními právními předpisy o nekalých obchodních praktikách a zajištění vysoké společné úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím sbližování právních a správních předpisů členských států o nekalých obchodních praktikách, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro odstranění překážek vnitřního trhu a dosažení vysoké společné úrovně ochrany spotřebitele.
(24) Je vhodné tuto směrnici přezkoumat, aby bylo zajištěno, že překážky vnitřnímu trhu byly řešeny a že bylo dosaženo vysoké úrovně ochrany spotřebitele. Přezkum by mohl vést k návrhu Komise na změnu této směrnice, který by mohl zahrnovat omezené prodloužení odchylky v čl.
3 odst. 5, nebo ke změnám jiných právních předpisů týkajících se ochrany spotřebitele, odrážejícím závazek vyplývající ze strategie Komise pro politiku ochrany spotřebitele, jímž je přezkum stávajícího acquis s cílem dosáhnout vysoké společné úrovně ochrany spotřebitele.
(25) Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je přispět k řádnému fungování vnitřního trhu a dosáhnout vysoké úrovně ochrany spotřebitele sblížením právních a správních předpisů členských států týkajících se nekalých obchodních praktik, které poškozují ekonomické zájmy spotřebitelů.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "spotřebitelem" fyzická osoba, jež v obchodních praktikách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který nelze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání;
b) "obchodníkem" fyzická nebo právnická osoba, jež v obchodních praktikách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který lze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání, a kdokoli, kdo jedná jménem obchodníka nebo v jeho zastoupení;
c) "produktem" zboží nebo služby včetně nemovitosti, práva a závazku;
d) "obchodními praktikami vůči spotřebiteli" (dále také jen "obchodní praktiky") jednání, opomenutí, chování nebo prohlášení, obchodní komunikace včetně reklamy a marketingu ze strany obchodníka přímo související s propagací, prodejem nebo dodáním produktu spotřebiteli;
e) "podstatným narušením ekonomického chování spotřebitele" použití obchodní praktiky, která významně zhoršuje schopnost spotřebitele učinit informované rozhodnutí, což vede k tomu, že učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil;
f) "kodexem chování" dohoda nebo soubor pravidel, který není uložen právním nebo správním předpisem členského státu a který vymezuje chování obchodníků, kteří se zaváží k jeho dodržování, v souvislosti s jednou nebo více obchodními praktikami nebo odvětvími podnikání;
g) "držitelem kodexu" subjekt, včetně obchodníka nebo skupiny obchodníků, který odpovídá za vypracování a revizi kodexu chování nebo za dohled nad jeho dodržováním těmi, kdo se jím zavázali řídit;
h) "náležitou profesionální péčí" úroveň zvláštních dovedností a péče, kterou lze od obchodníka ve vztahu ke spotřebiteli rozumně očekávat a která odpovídá poctivým obchodním praktikám nebo obecným zásadám dobré víry v oblasti obchodníkovy činnosti;
i) "výzvou ke koupi" obchodní komunikace, která uvádí základní znaky produktu a cenu způsobem vhodným pro použitý typ obchodní komunikace, a umožňuje tak spotřebiteli uskutečnit koupi;
j) "nepatřičným ovlivňováním" využívání pozice síly vůči spotřebiteli k činění nátlaku, a to i bez použití fyzické síly nebo hrozby jejího použití, způsobem, který významně omezuje schopnost spotřebitele učinit informované rozhodnutí;
k) "rozhodnutím o obchodní transakci" rozhodnutí spotřebitele o tom, zda, jak a za jakých podmínek produkt koupí, zaplatí za něj najednou nebo částečně, ponechá si jej nebo se jej zbaví anebo ve vztahu k němu uplatní právo vyplývající ze smlouvy, ať již se spotřebitel rozhodne jednat nebo zdržet se jednání;
l) "regulovanou profesí" odborná činnost nebo skupina odborných činností, u kterých je přístup k nim, jejich výkon nebo určitý způsob jejich výkonu přímo nebo nepřímo podmíněn zvláštní odbornou způsobilostí stanovenou právními nebo správními předpisy.
Článek 3
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům, jak je stanoveno v článku 5, před obchodní transakcí týkající se produktu, v jejím průběhu a po ní.
2. Touto směrnicí není dotčeno smluvní právo, zejména pravidla týkající se platnosti, vzniku nebo účinků smlouvy.
3. Touto směrnicí nejsou dotčena pravidla Společenství ani vnitrostátní pravidla týkající se zdravotní nezávadnosti a bezpečnosti produktů.
4. V případě rozporu mezi ustanoveními této směrnice a jinými pravidly Společenství, která upravují určité aspekty nekalých obchodních praktik, jsou tato jiná pravidla Společenství pro tyto určité aspekty rozhodná a použijí se.
Po dobu šesti let ode dne ... [8], mohou členské státy v oblasti harmonizované touto směrnicí uplatňovat vnitrostátní předpisy, které stanoví více omezení nebo požadavků než tato směrnice a kterými se provádějí směrnice obsahující ustanovení o minimální harmonizaci.
Tato opatření musí být zásadní pro zajištění náležité ochrany spotřebitelů před nekalými obchodními praktikami a musí být přiměřená pro dosažení tohoto cíle.
Přezkum podle článku 18 může zahrnovat návrh na prodloužení této odchylky o další omezenou dobu, bude-li to pokládáno za vhodné.
6. Členské státy neprodleně oznámí Komisi veškeré vnitrostátní předpisy uplatňované na základě odstavce 5.
7. Touto směrnicí nejsou dotčena pravidla určující příslušnost soudů.
8. Touto směrnicí nejsou dotčeny žádné podmínky pro usazování nebo režimy vydávání osvědčení ani deontologické kodexy chování nebo jiná zvláštní pravidla, která se vztahují na regulované profese v zájmu udržování vysokých profesních standardů osobami vykonávajícími tyto profese a které mohou členské státy v souladu s právem Společenství osobám vykonávajícím tyto profese uložit.
9. Ve vztahu k "finančním službám" vymezeným ve směrnici 2002/65/ES a k nemovitostem mohou členské státy uložit požadavky, které obsahují více omezení nebo požadavků než tato směrnice v oblasti, kterou sbližuje.
10. Tato směrnice se nevztahuje na uplatňování právních a správních předpisů členských států, které se týkají vydávání osvědčení a stanovení ryzosti předmětů z drahých kovů.
Článek 4
Vnitřní trh
Členské státy neomezí svobodu poskytování služeb ani volný pohyb zboží z důvodů spadajících do oblasti, kterou tato směrnice sbližuje.
KAPITOLA 2
NEKALÉ OBCHODNÍ PRAKTIKY
Článek 5
Zákaz nekalých obchodních praktik
1. Nekalé obchodní praktiky jsou zakázány.
2. Obchodní praktika je nekalá, pokud
a) je v rozporu s požadavky náležité profesionální péče a
b) podstatně narušuje nebo je schopná podstatně narušit ekonomické chování průměrného spotřebitele, který je jejímu působení vystaven nebo kterému je určena, nebo průměrného člena skupiny, pokud se obchodní praktika zaměřuje na určitou skupinu spotřebitelů, ve vztahu k danému produktu.
3. Obchodní praktiky zaměřené obecně na spotřebitele, jež však mohou podstatně narušit ekonomické chování pouze určité skupiny spotřebitelů, kteří jsou z důvodu duševní nebo fyzické slabosti, věku nebo důvěřivosti zvlášť zranitelní takovou praktikou nebo produktem, který propaguje, způsobem, který může obchodník rozumně očekávat, se hodnotí z pohledu průměrného člena dané skupiny.
Tím nejsou dotčeny běžné a oprávněné reklamní praktiky zveličených prohlášení nebo prohlášení, která nejsou míněna doslovně.
4. Obchodní praktiky jsou nekalé zejména tehdy, jsou-li
a) klamavé ve smyslu článků 6 a 7 nebo
b) agresivní ve smyslu článků 8 a 9.
5. V příloze I je uveden výčet obchodních praktik, které jsou považovány za nekalé za všech okolností.
ODDÍL 1
KLAMAVÉ OBCHODNÍ PRAKTIKY
Článek 6
Klamavá jednání
1. Obchodní praktika je považována za klamavou, pokud obsahuje nesprávné informace, a je tedy nepravdivá, nebo pokud jakýmkoli způsobem, včetně celkového předvedení, uvádí nebo je schopná uvést průměrného spotřebitele v omyl ve vztahu k jednomu nebo k více z dále uvedených bodů, i když informace jsou věcně správné, což v obou případech vede nebo může vést k rozhodnutí spotřebitele o obchodní transakci, které by jinak neučinil:
a) existence nebo podstata produktu;
b) hlavní znaky produktu, jako je jeho dostupnost, výhody, rizika, provedení, složení, příslušenství, poprodejní služby zákazníkům a vyřizování reklamací a stížností, výrobní postup a datum výroby nebo dodání, způsob dodání, způsobilost k účelu použití, možnosti použití, množství, specifikace, zeměpisný nebo obchodní původ, očekávané výsledky jeho použití nebo výsledky a podstatné části zkoušek nebo kontrol provedených na produktu;
c) rozsah závazků obchodníka, motivy pro obchodní praktiku a podstata prodejního postupu, prohlášení nebo symbol týkající se přímého nebo nepřímého sponzorování nebo schválení obchodníka nebo produktu;
d) cena nebo způsob výpočtu ceny anebo existence konkrétní cenové výhody;
e) nutnost servisu, náhradních dílů, výměny nebo opravy;
f) podstata, charakteristické rysy a práva obchodníka nebo jeho zástupce, například jeho totožnost a majetek, způsobilost, postavení, schválení, přidružení nebo vztahy, práva průmyslového, obchodního nebo duševního vlastnictví nebo jeho ocenění a vyznamenání;
g) práva spotřebitele nebo rizika, kterým může být vystaven.
2. Obchodní praktika je rovněž považována za klamavou, pokud ve věcných souvislostech, s přihlédnutím ke všem jejím rysům a okolnostem, vede nebo může vést k tomu, že průměrný spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil, a zahrnuje
a) jakékoli uvádění produktu na trh, včetně srovnávací reklamy, které vede k záměně s jinými produkty, ochrannými známkami, obchodními firmami nebo jinými rozlišovacími znaky jiného soutěžitele;
b) skutečnost, že obchodník nedodržuje závazky obsažené v kodexu chování, k jejichž dodržování se zavázal, pokud
i) se nejedná o záměr závazku, ale o jednoznačný závazek, který lze ověřit, a
ii) obchodník v obchodní praktice uvádí, že je vázán kodexem.
Článek 7
Klamavá opomenutí
1. Obchodní praktika je považována za klamavou, pokud ve svých věcných souvislostech a s přihlédnutím ke všem jejím rysům, okolnostem a omezením sdělovacího prostředku opomene uvést závažné informace, které v dané souvislosti průměrný spotřebitel potřebuje pro rozhodnutí o obchodní transakci, čímž způsobí nebo může způsobit, že průměrný spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil.
2. Za klamavé opomenutí je také považováno, pokud obchodník závažné informace uvedené v odstavci 1 zatají nebo poskytne nejasným, nesrozumitelným nebo dvojznačným způsobem nebo v nevhodný čas anebo neuvede obchodní záměr obchodní praktiky, není-li patrný ze souvislosti.
3. Pokud sdělovací prostředek, jímž se obchodní praktika šíří, klade omezení na prostor a čas, je třeba při rozhodování o tom, zda došlo k opomenutí informací, vzít v úvahu tato omezení i veškerá opatření, která obchodník přijal k zajištění přístupu spotřebitelů k informacím jinými prostředky.
4. V případě výzvy ke koupi se za závažné považují tyto informace, nejsou-li patrné ze souvislosti:
a) hlavní znaky produktu v rozsahu odpovídajícím danému sdělovacímu prostředku a produktu;
b) adresa a totožnost obchodníka, například jeho obchodní firma, a případně adresa a totožnost obchodníka, jehož jménem jedná;
c) cena včetně daní, nebo pokud z povahy produktu vyplývá, že cenu nelze rozumně stanovit předem, způsob jejího výpočtu, a případně i veškeré další poplatky za dopravu, dodání nebo poštovné, nebo pokud tyto poplatky nelze rozumně stanovit předem, skutečnost, že k ceně mohou být účtovány takové další poplatky;
d) ujednání o platebních podmínkách, dodání, plnění a vyřizování reklamací a stížností, pokud se odchylují od požadavků náležité profesionální péče;
e) u produktů a obchodních transakcí, u kterých existuje právo na odstoupení nebo zrušení, existence takového práva.
5. Požadavky na informace stanovené právními předpisy Společenství v souvislosti s obchodní komunikací, včetně reklamy a uvádění na trh, jejichž demonstrativní výčet je uveden v příloze II, jsou považovány za podstatné.
ODDÍL 2
AGRESIVNÍ OBCHODNÍ PRAKTIKY
Článek 8
Agresivní obchodní praktiky
Obchodní praktika je považována za agresivní, pokud ve svých věcných souvislostech a s přihlédnutím ke všem jejím rysům a okolnostem obtěžováním, donucováním včetně použití fyzické síly nebo nepatřičným ovlivňováním výrazně zhoršuje nebo může výrazně zhoršit svobodnou volbu nebo chování průměrného spotřebitele ve vztahu k produktu, čímž způsobí nebo může způsobit, že spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil.
Článek 9
Použití obtěžování, donucování a nepatřičného ovlivňování
Při určení, zda obchodní praktika používá obtěžování, donucování včetně použití fyzické síly nebo nepatřičné ovlivňování, se bere v úvahu
a) její načasování, místo, povaha nebo doba trvání;
b) použití výhrůžného nebo urážlivého jazyka nebo chování;
c) vědomé využití obchodníkem jakéhokoli konkrétního neštěstí nebo takových závažných okolností, které vedou ke zhoršení úsudku spotřebitele, k ovlivnění rozhodnutí spotřebitele ve vztahu k produktu;
d) veškeré obtížné nebo neúměrné mimosmluvní překážky uložené obchodníkem v případě, že spotřebitel chce uplatnit svá smluvní práva, včetně práv na vypovězení smlouvy nebo na přechod na jiný produkt nebo k jinému obchodníkovi;
e) výhrůžka právně nepřípustným jednáním.
KAPITOLA 3
KODEXY CHOVÁNÍ
Článek 10
Kodexy chování
Tato směrnice nevylučuje kontrolu nekalých obchodních praktik prováděnou držiteli kodexu, kterou mohou členské státy podporovat, ani možnost osob nebo organizací uvedených v článku 11 obrátit se na držitele kodexu, jsou-li vedle toho přípustná i soudní nebo správní řízení podle uvedeného článku.
KAPITOLA 4
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Vynucování
1. Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů existovaly vhodné a účinné prostředky pro boj proti nekalým obchodním praktikám a pro zajištění souladu s touto směrnicí.
Tyto prostředky zahrnují právní předpisy, jež umožní osobám nebo organizacím, které mají podle vnitrostátních právních předpisů oprávněný zájem na boji proti nekalým obchodním praktikám, včetně soutěžitelů, aby
- podaly žalobu pro používání nekalých obchodních praktik nebo
- napadly tyto nekalé obchodní praktiky u správního orgánu, který je příslušný k rozhodování o stížnostech nebo k podání podnětu k zahájení příslušného soudního řízení.
Každému členskému státu je vyhrazeno rozhodnutí o tom, která z těchto možností bude dostupná a zda umožní soudům nebo správním orgánům požadovat, aby byly nejprve využity jiné stanovené prostředky pro vyřizování stížností, včetně prostředků uvedených v článku 10.
Tyto možnosti existují bez ohledu na to, zda jsou postižení spotřebitelé na území členského státu, v němž se obchodník nachází, nebo v jiném členském státě.
Každému členskému státu je vyhrazeno rozhodnutí,
- zda mohou být tyto právní možnosti použity samostatně nebo společně proti určitému počtu obchodníků působících ve stejném hospodářském odvětví a
- zda mohou být tyto právní možnosti použity proti držiteli kodexu, pokud tento kodex podporuje porušování zákonných požadavků.
2. Na základě právních předpisů uvedených v odstavci 1 udělí členské státy soudům nebo správním orgánům pravomoci, které je zmocňují, aby v nezbytných případech s ohledem na všechny dotčené zájmy, a zejména veřejný zájem,
- nařídily zastavení nekalých obchodních praktik nebo zahájily příslušné soudní řízení směřující k nařízení jejich zastavení, nebo
- pokud nekalá obchodní praktika zatím neproběhla, avšak má k ní bezprostředně dojít, zakázaly takovou praktiku nebo zahájily příslušné soudní řízení směřující k jejímu zákazu,
a to i bez důkazu o skutečně vzniklé ztrátě nebo újmě nebo úmyslu nebo nedbalosti na straně obchodníka.
Členské státy dále stanoví, že opatření uvedená v prvním pododstavci mohou být přijata ve zkráceném řízení jako
- opatření předběžná nebo
- opatření konečná,
přičemž každý členský stát sám rozhodne, kterou z těchto dvou možností zvolí.
Nadto mohou členské státy udělit soudům nebo správním orgánům pravomoci, aby k odstranění přetrvávajících vlivů nekalých obchodních praktik, jejichž zastavení bylo nařízeno pravomocným rozhodnutím, mohly vyžadovat
- zveřejnění tohoto rozhodnutí v plném nebo zkráceném znění a ve formě, kterou považují za vhodnou,
- kromě toho zveřejnění opravného prohlášení.
3. Správní orgány uvedené v odstavci 1 musí
a) být složeny tak, aby nevznikaly pochybnosti o jejich nestrannosti;
b) mít při rozhodování o stížnostech dostatečné pravomoci k tomu, aby mohly účinně kontrolovat a vymáhat dodržování svých rozhodnutí;
c) zpravidla svá rozhodnutí odůvodňovat.
Jsou-li pravomoci uvedené v odstavci 2 vykonávány výhradně správním orgánem, musí být jeho rozhodnutí vždy odůvodněno.
V tomto případě musí dále existovat řízení, jejichž prostřednictvím se předmětem soudního přezkumu může stát nesprávný nebo nevhodný výkon pravomocí správním orgánem nebo nesprávné nebo nevhodné opomenutí výkonu uvedených pravomocí.
Článek 12
Soudy a správní orgány: prokazování tvrzení
Členské státy udělí soudům nebo správním orgánům pravomoci, které je v občanském soudním řízení nebo správním řízení uvedeném v článku 11 zmocňují
a) požadovat na obchodníkovi, aby prokázal správnost skutkových tvrzení v souvislosti s obchodní praktikou, jestliže se takový požadavek, s ohledem na oprávněné zájmy obchodníka a kteréhokoli jiného účastníka řízení, jeví jako přiměřený vzhledem k okolnostem daného případu a
b) považovat skutková tvrzení za nesprávná, není-li důkaz požadovaný v souladu s písmenem a) předložen nebo je-li soudem nebo správním orgánem považován za nedostatečný.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná pro jejich uplatňování.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Změny směrnice 84/450/EHS
Směrnice 84/450/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Účelem této směrnice je chránit obchodníky proti klamavé reklamě a jejím nekalým účinkům a stanovit podmínky, za nichž je dovolena srovnávací reklama."
2. V článku 2:
- se bod 3 nahrazuje tímto:
"3. "obchodníkem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, jež jedná za účelem, který lze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání, a kdokoli, kdo jedná jménem obchodníka nebo v jeho zastoupení;",
- doplňuje se nový bod, který zní:
"4. "držitelem kodexu" rozumí subjekt, včetně obchodníka nebo skupiny obchodníků, který odpovídá za vypracování a revizi kodexu chování nebo za dohled nad jeho dodržováním těmi, kdo se jím zavázali řídit."
3. Článek 3a se nahrazuje tímto:
"Článek 3a
1. Srovnávací reklama je, pokud jde o srovnání, dovolena při splnění těchto podmínek:
a) není klamavá ve smyslu čl. 2 odst. 2, článku 3 a čl. 7 odst. 1 této směrnice nebo článků 6 a 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/... /ES [9] ze dne ... o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu [10];
b) srovnává zboží nebo služby, jež slouží stejným potřebám nebo jsou zamýšleny pro stejný účel;
c) objektivně srovnává jeden nebo více základních, důležitých, ověřitelných a charakteristických rysů tohoto zboží nebo těchto služeb, mezi nimiž může být i cena;
d) nemá za následek oslabení důvěryhodnosti nebo znevážení ochranné známky, obchodní firmy, jiného rozlišovacího znaku, zboží, služeb, činností nebo postavení soutěžitele;
e) u produktů s označením původu se vždy odvolává na produkty se stejným označením;
f) netěží protiprávně z dobré pověsti ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích znaků soutěžitele anebo označení původu konkurujících produktů;
g) nepředstavuje zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci jiného zboží nebo služeb nesoucích ochrannou známku nebo obchodní firmu;
h) nevede k záměně mezi obchodníky, mezi zadavatelem reklamy a soutěžitelem nebo k záměně ochranných známek, obchodních firem, jiných rozlišovacích znaků, zboží a služeb zadavatele reklamy s ochrannými známkami, obchodními firmami, jinými rozlišovacími znaky, zbožím a službami soutěžitele."
4. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy zajistí, aby v zájmu obchodníků a soutěžitelů existovaly přiměřené a účinné prostředky pro boj proti klamavé reklamě a pro dodržování předpisů o srovnávací reklamě.
Tyto prostředky zahrnují právní předpisy, jež umožní osobám nebo organizacím, které mají podle vnitrostátních právních předpisů oprávněný zájem na potírání klamavé reklamy nebo na regulaci srovnávací reklamy, aby
a) podaly žalobu ohledně takové reklamy nebo
b) napadly takovou reklamu u správního orgánu, který je příslušný k rozhodování o stížnostech nebo k podání podnětu k zahájení příslušného soudního řízení.
Každému členskému státu je vyhrazeno rozhodnutí o tom, která z těchto možností bude dostupná a zda umožní soudům nebo správním orgánům požadovat, aby byly nejprve využity jiné stanovené prostředky pro vyřizování stížností, včetně prostředků uvedených v článku 5.
Každému členskému státu je vyhrazeno rozhodnutí,
a) zda mohou být tyto právní možnosti použity samostatně nebo společně proti určitému počtu obchodníků působících ve stejném hospodářském odvětví a
b) zda mohou být tyto právní možnosti použity proti držiteli kodexu, pokud tento kodex podporuje porušování zákonných požadavků."
5. V článku 7 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Tato směrnice nebrání členským státům, aby v oblasti klamavé reklamy zachovaly nebo přijaly ustanovení zajišťující rozsáhlejší ochranu obchodníků a soutěžitelů."
Článek 15
Změny směrnic 97/7/ES a 2002/65/ES
1. Článek 9 směrnice 97/7/ES se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Setrvačný prodej
S ohledem na zákaz setrvačného prodeje, stanovený ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/…/ES [11] ze dne ... o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu [12], přijmou členské státy nezbytná opatření ke zproštění spotřebitele povinnosti zaplatit cenu v případě nevyžádaného dodání, přičemž neexistenci odpovědi nelze vykládat jako souhlas."
2. Článek 9 směrnice 2002/65/ES se nahrazuje tímto:
"Článek 9
S ohledem na zákaz setrvačného prodeje, stanovený ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/…/ES [11] ze dne ... o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu [13], a aniž jsou dotčena ustanovení právních předpisů členských států o konkludentním prodloužení smluv uzavřených na dálku, pokud je tato pravidla dovolují, přijmou členské státy nezbytná opatření ke zproštění spotřebitele jakýchkoli závazků v případě nevyžádaných dodávek, přičemž neexistenci odpovědi nelze vykládat jako souhlas."
Článek 16
Změny směrnice 98/27/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004
1. V příloze směrnice 98/27/ES se bod 1 nahrazuje tímto:
"1. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/... /ES [11] ze dne ... o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu (Úř. věst.
L )."
2) V příloze nařízení (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele (nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele) [14] se doplňuje nový bod, který zní:
"15. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/... /ES [15] ze dne ... o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu (Úř. věst.
L )."
Článek 17
Informace
Členské státy přijmou vhodná opatření k informování spotřebitelů o vnitrostátních právních předpisech, kterými se provádí tato směrnice, a případně vyzvou obchodníky a držitele kodexu, aby informovali spotřebitele o svých kodexech chování.
Článek 18
Přezkum
1. Komise do čtyř let po ... [16] předloží Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování této směrnice, zejména článku 4 a přílohy I, o rozsahu další harmonizace a zjednodušení práva Společenství v oblasti ochrany spotřebitele a s přihlédnutím k čl. 3 odst. 5 o opatřeních, které je nutné přijmout na úrovni Společenství pro zachování náležité úrovně ochrany spotřebitele. V případě potřeby bude zpráva doplněna návrhem na revizi této směrnice nebo jiných souvisejících částí práva Společenství.
2. V souladu se Smlouvou vyvinou Evropský parlament a Rada úsilí, aby bylo o návrhu Komise předloženém podle odstavce 1 rozhodnuto do dvou let.
Článek 19
Provedení
Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do ... [16].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi, stejně jako o všech následných změnách.
Budou tyto předpisy používat ode dne ... [17].
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 20
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 21
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 7/2005
přijatý Radou dne 15. listopadu 2004
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71
(2005/C 38E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 42 a 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V nařízeních (EHS) č. 1408/71 [3] a (EHS) č. 574/72 [4] je za účelem zohlednění nedávného vývoje v judikatuře Soudního dvora Evropských společenství třeba provést některé změny, aby se usnadnilo používání těchto nařízení a aby se promítly změny v právních předpisech členských států týkajících se sociálního zabezpečení.
(2) Má-li být zohledněn nedávný vývoj judikatury, je třeba učinit závěry z rozsudků, zejména ve věcech Johann Franz Duchon v. Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten [5] a Office national de l'emploi v. Calogero Spataro [6].
(3) Rozsudky ve věcech Friedrich Jauch v. Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter a Ghislain Leclere, Alina Deaconescu v. Caisse nationale des prestations familiale [7], týkajících se zařazení zvláštních nepříspěvkových peněžitých dávek, vyžadují, aby z důvodu právní jistoty byla upřesněna obě kumulativní kritéria, která mají být brána v úvahu, aby tyto dávky mohly být uvedeny v příloze IIa nařízení (EHS) č.
1408/71. Na tomto základě je třeba přílohu opravit, a to s přihlédnutím ke změnám právních předpisů v členských státech, které se vztahují na tento typ dávek, jež vzhledem ke smíšené povaze podléhají zvláštní koordinaci.
Kromě toho je nezbytné stanovit přechodná ustanovení týkající se dávky, jež byla předmětem rozsudku ve věci Jauch, aby se ochránila práva příjemců.
(4) Na základě judikatury týkající se vztahů mezi nařízením (EHS) č. 1408/71 a ustanoveními dvoustranných dohod v oblasti sociálního zabezpečení je nutné přezkoumat přílohu III uvedeného nařízení.
Položky v části A přílohy III jsou odůvodněné pouze ve dvou případech: pokud jsou příznivější migrujícím pracovníkům [8] nebo pokud se týkají zvláštních a mimořádných situací, obvykle souvisejících s historickými okolnostmi.
Kromě toho není vhodné přijímat položky v části B s výjimkou případů, kdy mimořádné a objektivní situace odůvodňují odchylku od čl. 3 odst.
(5) S cílem usnadnit používání nařízení (EHS) č. 1408/71 je třeba doplnit některá ustanovení týkající se na jedné straně úředníků a osob za ně považovaných a na druhé straně členů personálu, kteří cestují pro podniky provozující mezinárodní přepravu cestujících nebo zboží po železnici, silnici, letecky nebo po vnitrozemských vodních cestách, a rovněž upřesnit postupy pro stanovení průměrné částky, která má být brána v úvahu v souvislosti s článkem 23 uvedeného nařízení.
(6) Oprava přílohy IIa nařízení (EHS) č. 1408/71 povede k odstranění některých stávajících položek a, s ohledem na změny vnitrostátních právních předpisů některých členských států, k doplnění některých nových položek.
V tomto případě je na těchto členských státech, aby zvážily potřebu přechodných opatření nebo dvoustranných řešení, která by se zabývala situací osob, jejichž nabytá práva mohou být v důsledku toho dotčena,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1408/71 se mění takto:
1. Článek 3 se mění takto:
a) v odstavci 1 se zrušují slova "s bydlištěm na území jednoho z členských států";
b) v odstavci 3 se zrušují slova "a úmluvy uzavřené na základě čl. 8 odst. 1".
2. V článku 4 se odstavec 2a nahrazuje tímto:
"2a. Tento článek se vztahuje na zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky poskytované podle právních předpisů, které vykazují, s přihlédnutím k jejich osobní působnosti, cílům nebo podmínkám pro vznik nároku na dávku, vlastnosti jak právních předpisů týkajících se sociálního zabezpečení uvedených v odstavci 1, tak sociální pomoci.
"Zvláštními nepříspěvkovými peněžitými dávkami" se rozumějí dávky,
a) jejichž účelem je:
i) poskytovat doplňkové, náhradní nebo pomocné krytí proti rizikům krytým odvětvími sociálního zabezpečení uvedenými v odstavci 1 a zaručit dotyčným osobám příjem na úrovni životního minima s ohledem na hospodářskou a sociální situaci v dotyčném členském státě, nebo
ii) poskytnout výhradně zvláštní ochranu zdravotně postiženým, úzce spjatou se společenským prostředím této osoby v dotyčném členském státě; a
b) které jsou financovány výlučně z povinného odvodu daní určených ke krytí obecných veřejných výdajů a podmínky jejich poskytování a výpočtu jejich výše nezávisí na žádném příspěvku příjemce. Dávky poskytované k doplnění příspěvkových dávek se však nepokládají za příspěvkové dávky pouze z tohoto důvodu; a
c) které jsou uvedeny v příloze IIa."
3. V čl. 7 odst. 2 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) určitá ustanovení úmluv o sociálním zabezpečení uzavřených členskými státy před dnem použitelnosti tohoto nařízení, pokud jsou pro příjemce výhodnější nebo pokud vznikla na základě zvláštních historických okolností a jejich účinek je časově omezen, a pokud jsou tato ustanovení uvedena v příloze III."
4. Článek 9a se nahrazuje tímto:
"Článek 9a
Prodloužení referenční doby
Pokud právní předpisy členského státu podmiňují uznání nároku na dávku záskáním minimální doby pojištění během určité doby předcházející pojistné události (referenční doba) a pokud tyto právní předpisy stanoví, že se tato referenční doba prodlužuje o dobu, během níž byly dávky poskytovány na základě právních předpisů uvedeného členského státu nebo o dobu věnovanou výchově dětí na území uvedeného členského státu, prodlužuje se tato referenční doba rovněž o doby, po které byly poskytovány invalidní nebo starobní důchody, dávky v nemoci, v nezaměstnanosti nebo dávky při pracovních úrazech nebo nemocí z povolání na základě právních předpisů jiného členského státu, a o doby věnované výchově dětí na území jiného členského státu."
5. V článku 10a se odstavec 1 nahrazuje tímto:
Článek 10 a hlava III se nevztahují na zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky uvedené v čl. 4 odst.
2a. Osoby, na které se vztahuje toto nařízení, obdrží tyto dávky výhradně na území členského státu, v kterém mají bydliště, v souladu s právními předpisy tohoto státu za předpokladu, že jsou tyto dávky uvedeny v příloze IIa.
Dávky poskytuje instituce místa bydliště na vlastní náklady."
6. V článku 23 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2a. Odstavce 1 a 2 se použijí i v případě, kdy právní předpisy uplatňované příslušnou institucí stanoví určitou referenční dobu a tato doba se popřípadě shoduje zcela nebo zčásti s dobami, které dotyčná osoba získala na základě právních předpisů jednoho nebo více jiných členských států."
7. V článku 35 se zrušuje odstavec 2.
8. V článku 69 se zrušuje odstavec 4.
9. Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 95f
Přechodná ustanovení k příloze II části I oddílům "D. NĚMECKO" a "R. RAKOUSKO"
1. Příloha II část I oddíly "D. NĚMECKO" a "R. RAKOUSKO", ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. /2005 ze dne …., kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 [10], nezakládá žádné nároky za dobu před 1. lednem 2005.
2. Všechny doby pojištění a případně všechny doby zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení získané podle právních předpisů členského státu před 1. lednem 2005 se berou v úvahu při stanovení nároků získaných v souladu s tímto nařízením.
3. S výhradou odstavce 1 vzniká nárok podle tohoto nařízení, i když se týká pojistné události, ke které došlo před 1. lednem 2005.
4. Každá dávka, která nebyla přiznána nebo jejíž výplata byla pozastavena z důvodu státní příslušnosti nebo bydliště dotyčné osoby, je na její žádost přiznána nebo obnovena od 1. ledna 2005 za předpokladu, že nároky, na jejich základě byla dávka dříve přiznána, nevedly k poskytnutí jednorázového peněžitého vyrovnání.
5. Nároky osob, kterým byl důchod nebo anuita přiznán před 1. lednem 2005, mohou být na žádost dotyčných osob přezkoumány s přihlédnutím k tomuto nařízení.
Toto ustanovení se vztahuje také na jiné dávky uvedené v článku 78.
6. Je-li žádost uvedená v odstavcích 4 nebo 5 podána do dvou let od 1. ledna 2005, získávají se nároky na základě tohoto nařízení uvedeným dnem a proti dotyčné osobě nelze uplatnit ustanovení právních předpisů žádného z členských států týkající se propadnutí nebo promlčení nároků.
7. Je-li žádost uvedená v odstavcích 4 nebo 5 podána po uplynutí dvou let po 1. lednu 2005, získávají se nároky, které nepropadly nebo ani nebyly promlčeny, dnem podání žádosti, s výjimkou případů, kdy se použijí příznivější ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu.
Článek 95g
Přechodná ustanovení týkající se zrušení položky týkající se rakouského opatrovného (Pflegegeld) v příloze IIa
V případě žádostí o opatrovné podle rakouského spolkového zákona o opatrovném (Budespflegegeldgesetz), které byly podány před 8. březnem 2001 na základě čl. 10a odst. 3 tohoto nařízení, se uvedené ustanovení použije i nadále za předpokladu, že příjemce opatrovného v Rakousku bydlí i po 8. březnu 2001.
10. Přílohy II, IIa, III, IV a VI se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 574/72 se mění takto:
1. V článku 4 se zrušuje odstavec 11.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 10c
Náležitosti stanovené v případě použití čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení na úředníky a osoby za ně považované
Při použití čl. 13 odst. 2 písm. d) vydá instituce určená příslušným orgánem členského státu, jehož právní předpisy jsou použitelné, osvědčení uvádějící, že se tyto právní předpisy vztahují na úředníka nebo osobu za něj považovanou."
3. Článek 12a se mění takto:
a) název se nahrazuje tímto:
"Pravidla použitelná pro osoby uvedené v čl. 14 bodech 2 a 3, čl. 14a bodech 2 až 4 a článku 14c nařízení, které jsou obvykle zaměstnány nebo vykonávají samostatnou výdělečnou činnost na území dvou nebo více členských států";
b) návětí se nahrazuje tímto:
"Pro účely čl. 14 bodů 2 a 3, čl. 14a bodů 2 až 4 a článku 14c nařízení se použijí tato pravidla:";
c) vkládá se nový bod, který zní:
"1a.
Pokud se podle čl. 14 bodu 2 písm. a) nařízení na osobu, jež je členem personálu, který cestuje pro podnik provozující mezinárodní dopravu, vztahují právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo podniku anebo pobočka nebo stálá provozovna, jež jej zaměstnává, nebo kde tato osoba bydlí nebo je převážně zaměstnána, vydá instituce určená příslušným orgánem dotyčného členského státu této osobě osvědčení o tom, že se na ni vztahují jeho právní předpisy."
4. Článek 32a se zrušuje.
5. Přílohy se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ustanovení čl. 1 bodu 9 týkající se článku 95f nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, příloha I bod 1 písm. a) a b) a příloha II body 2 a 4 se použijí ode dne 1. ledna 2005.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 8/2005
přijatý Radou dne 29. listopadu 2004
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
(2005/C 38E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 26, 95, 133 a 135 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [3] stanoví pravidla pro celní zacházení se zbožím, které se dováží nebo má být vyvezeno.
(2) V rámci celních kontrol je třeba zavést rovnocennou úroveň ochrany pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo opouštějící celní území Společenství.
Pro dosažení tohoto cíle je nezbytné zavést rovnocennou úroveň celních kontrol ve Společenství a zajistit harmonizované uplatňování celních kontrol členskými státy, jež nesou hlavní odpovědnost za jejich uplatňování.
Tyto kontroly by měly vycházet ze společně dohodnutých norem a kritérií rizik pro výběr zboží a hospodářských subjektů s cílem minimalizovat rizika pro Společenství a jeho občany a pro obchodní partnery Společenství.
Na podporu společného přístupu by proto členské státy a Komise měly zavést rámec pro řízení rizik na úrovni celého Společenství, aby bylo možné účinně stanovovat priority a účelně přidělovat zdroje s cílem zachovat náležitou rovnováhu mezi celními kontrolami a usnadněním dovoleného obchodu.
Tento rámec by měl rovněž stanovit společná kritéria a harmonizované požadavky kladené na oprávněné hospodářské subjekty a zajistit harmonizované uplatňování těchto kritérií a požadavků.
Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by členským státům nemělo bránit v provádění namátkových kontrol zboží.
(3) Členské státy by měly postavení oprávněného hospodářského subjektu přiznat každému hospodářskému subjektu, který plní společná kritéria, pokud jde o kontrolní systémy subjektů, jejich platební schopnost a dodržování celních požadavků.
Postavení oprávněného hospodářského subjektu přiznané jedním členským státem by mělo být uznáno ostatními členskými státy, avšak nepropůjčuje bez dalšího právo využívat v ostatních členských státech výhod plynoucích ze zjednodušených postupů stanovených v celních předpisech.
Ostatní členské státy by však měly oprávněným hospodářským subjektům umožnit využívání zjednodušených postupů za předpokladu, že splňují zvláštní požadavky pro použití konkrétních zjednodušených postupů.
Při posuzování žádosti o využití zjednodušených postupů nemusí ostatní členské státy znovu provádět hodnocení kontrolních systémů subjektu, jeho platební schopnosti nebo dodržování celních požadavků, které již provedl členský stát, jenž tomuto subjektu přiznal postavení oprávněného hospodářského subjektu, ale měly by zajistit splnění veškerých dalších zvláštních požadavků pro použití konkrétních zjednodušených postupů.
Využívání zjednodušených postupů v jiných členských státech může být rovněž koordinováno dohodou dotčených celních orgánů.
(4) Zjednodušené postupy podle celních předpisů by se i nadále neměly dotýkat celních kontrol, jak jsou vymezeny v celním kodexu Společenství, zejména pokud jde o bezpečnost a zabezpečení.
Pro tyto kontroly jsou příslušné celní orgány, a přestože by tyto orgány měly při analýze rizik a poskytování jakýchkoli úlev hospodářskému subjektu ve vztahu ke kontrolám bezpečnosti a zabezpečení uznávat postavení oprávněného hospodářského subjektu jako jeden z faktorů, měly by si podržet právo na kontrolu.
(5) Informace o rizicích spojených s dovozem a vývozem zboží by si měly příslušné orgány členských států a Komise předávat.
K tomuto účelu by měl být zřízen společný bezpečný systém, který by příslušným orgánům umožňoval včasný a účinný přístup k těmto informacím, jejich předávání a výměnu.
Stanoví-li tak mezinárodní dohoda, mohou být tyto informace rovněž sdíleny se třetími zeměmi.
(6) Měly by být upřesněny podmínky, za kterých mohou být informace, které hospodářské subjekty poskytly celním orgánům, zpřístupněny jiným orgánům téhož členského státu nebo ostatních členských států, Komisi nebo orgánům ve třetích zemích.
Za tímto účelem by mělo být jasně uvedeno, že směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [4] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [5] se vztahují na zpracování osobních údajů příslušnými orgány i všemi jinými orgány, které údaje v souladu s celním kodexem Společenství obdrží.
(7) Aby bylo možné provádět odpovídající kontroly z hlediska rizik, je nezbytné stanovit požadavek na poskytnutí předběžných informací o veškerém zboží vstupujícím na celní území Společenství nebo je opouštějícím před dopravením nebo odesláním, s výjimkou zboží procházejícího přes toto území letecky nebo lodí bez zastávky.
Tyto informace by měly být k dispozici dříve, než zboží vstoupí na celní území Společenství nebo je opustí.
Je možné stanovit různé časové rámce a pravidla podle typu zboží, přepravy nebo hospodářských subjektů nebo v případech, kdy mezinárodní dohody stanoví zvláštní bezpečnostní opatření.
Tento požadavek by měl být rovněž zaveden ve vztahu ke zboží, které vstupuje do svobodného pásma nebo je opouští, aby se zabránilo jakýmkoli mezerám v oblasti bezpečnosti.
(8) Nařízení (EHS) č. 2913/92 by proto mělo být změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2913/92 se mění takto:
1. Článek 4 se mění takto:
- vkládají se nové body, které znějí:
"4a. "vstupním celním úřadem" rozumí celní úřad určený celními orgány v souladu s celními předpisy, kam musí být zboží vstupující na celní území Společenství neprodleně dopraveno a kde je podrobeno náležitým vstupním kontrolám z hlediska rizik;
4b. "dovozním celním úřadem" rozumí celní úřad určený celními orgány v souladu s celními předpisy, kde mají být provedeny formality pro přidělení celně schváleného určení pro zboží vstupující na celní území Společenství, včetně náležitých kontrol z hlediska rizik;
4c. "vývozním celním úřadem" rozumí celní úřad určený celními orgány v souladu s celními předpisy, kde mají být provedeny formality pro přidělení celně schváleného určení pro zboží opouštějící celní území Společenství, včetně náležitých kontrol z hlediska rizik;
4d. "výstupním celním úřadem" rozumí celní úřad určený celními orgány v souladu s celními předpisy, kde musí být zboží před opuštěním celního území Společenství předloženo a kde je podrobeno celním kontrolám z hlediska uplatnění výstupních formalit a náležitým kontrolám z hlediska rizik;",
- bod 14 se nahrazuje tímto:
"14. "celními kontrolami" rozumí provádění zvláštních úkonů celními orgány s cílem zajistit řádné používání celních předpisů a dalších právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, přepravu a zvláštní použití zboží přemísťovaného mezi celním územím Společenství a třetími zeměmi a přítomnost zboží, které nemá status zboží Společenství; tyto úkony mohou zahrnovat prohlídku zboží, ověřování údajů v celním prohlášení a existence a pravosti elektronických nebo písemných dokladů, kontrolu účetních dokladů a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží převáženého osobami nebo na osobách a provádění úředních šetření a jiných podobných úkonů;",
- doplňují se nové body, které znějí:
"25. "rizikem" rozumí pravděpodobnost, že nastane určitá událost, pokud jde o vstup, výstup, tranzit, přepravu a zvláštní použití zboží přemísťovaného mezi celním územím Společenství a třetími zeměmi a o přítomnost zboží, které není zbožím Společenství, přičemž tato událost
- brání řádnému používání předpisů Společenství nebo vnitrostátních předpisů nebo
- ohrožuje finanční zájmy Společenství a jeho členských států nebo
- představuje hrozbu pro zabezpečení a bezpečnost Společenství, veřejné zdraví, životní prostředí nebo spotřebitele;
26. "řízením rizik" rozumí systematické určování rizik a provádění všech opatření nezbytných pro omezení vystavení rizikům.
Zahrnuje takové činnosti jako shromažďování údajů a informací, analýzu a hodnocení rizik, stanovování a provádění opatření a pravidelné sledování a přezkoumávání postupu a jeho výsledků na základě mezinárodních a vnitrostátních zdrojů a strategií a zdrojů a strategií Společenství."
2. Vkládá se nový oddíl a nový článek, které znějí:
"Oddíl 1a
Oprávněné hospodářské subjekty
Článek 5a
1. Po případné konzultaci s jinými příslušnými orgány udělí celní orgány za podmínky splnění kritérií stanovených v odstavci 2 kterémukoli hospodářskému subjektu usazenému na celním území Společenství postavení oprávněného hospodářského subjektu.
Oprávněný hospodářský subjekt smí využívat úlevy ve vztahu k celním kontrolám týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení nebo zjednodušené postupy stanovené v celních předpisech.
Aniž jsou dotčeny celní kontroly, uznávají celní orgány ve všech členských státech postavení oprávněného hospodářského subjektu, jsou-li splněna pravidla a podmínky stanovené v odstavci 2.
Na základě uznání postavení oprávněného hospodářského subjektu a za předpokladu splnění požadavků stanovených pro konkrétní typ zjednodušeného postupu upravený v celních předpisech Společenství povolí celní orgány danému hospodářskému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušeného postupu.
2. Kritéria pro přiznání postavení oprávněného hospodářského subjektu zahrnují
- odpovídající dodržování celních požadavků,
- uspokojivý systém vedení obchodních a případně přepravních záznamů, který umožňuje náležité celní kontroly,
- v případě potřeby prokázanou platební schopnost a
- odpovídající normy v oblasti bezpečnosti a zabezpečení, jsou-li použitelné.
Postup projednávání ve výboru se použije k určení pravidel
- pro přiznávání postavení oprávněného hospodářského subjektu,
- pro udělování oprávnění k využívání zjednodušených postupů,
- stanovících, který celní orgán je příslušný pro přiznání tohoto postavení a udělování těchto oprávnění,
- pro typ a rozsah úlev, které mohou být ve vztahu k celním kontrolám týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení přiznány, s přihlédnutím k pravidlům běžného řízení rizik,
- pro konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům,
a podmínek, za kterých
- se oprávnění může omezovat na jeden nebo více členských států,
- postavení oprávněného hospodářského subjektu může být pozastaveno nebo odňato a
- lze upustit od požadavku na usazení ve Společenství v případě zvláštních kategorií oprávněných hospodářských subjektů, zejména s přihlédnutím k mezinárodním dohodám."
3. Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
1. Celní orgány mohou v souladu s podmínkami stanovenými v platných předpisech provádět veškeré kontroly, které považují za nezbytné pro zajištění řádného používání celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, přepravu a zvláštní použití zboží přemísťovaného mezi celním územím Společenství a třetími zeměmi a přítomnost zboží, které není zbožím Společenství.
Stanoví-li tak mezinárodní dohoda, mohou být celní kontroly pro účely řádného používání právních předpisů Společenství prováděny ve třetích zemích.
2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí z analýzy rizik za použití počítačového zpracování dat za účelem zjištění a kvantifikace rizik a vypracování nezbytných opatření pro vyhodnocení rizik na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství, a existují-li, na mezinárodní úrovni.
Postup projednávání ve výboru se použije k určení společného rámce pro řízení rizik a pro stanovení společných kritérií a prioritních oblastí kontroly.
Členské státy zavedou ve spolupráci s Komisí elektronický systém pro provádění řízení rizik.
3. Provádějí-li kontroly jiné orgány než celní, provádějí je v úzké spolupráci s celními orgány, pokud možno ve stejnou dobu a na stejném místě.
4. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto článku celní a jiné příslušné orgány, jako jsou veterinární a policejní orgány, předávat údaje získané v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou a zvláštní použitím zboží přemísťovaného mezi celním územím Společenství a třetími zeměmi a v souvislosti s přítomností zboží, které není zbožím Společenství, vzájemně mezi sebou a s celními orgány členských států a s Komisí.
Předávání důvěrných údajů celním správám a jiným subjektům (např. bezpečnostním agenturám) třetích zemí je povoleno pouze v rámci mezinárodní dohody, za předpokladu dodržení platných předpisů o ochraně údajů, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [6] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [7].
4. Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné, se vztahuje povinnost mlčenlivosti a příslušné orgány je nesmějí dále zpřístupnit bez výslovného zmocnění osobou nebo orgánem, který je poskytl; sdělení těchto informací se však povoluje tehdy, kdy jsou tak příslušné orgány povinny učinit na základě platných předpisů, zejména v souvislosti se soudním řízením.
Při zpřístupnění nebo sdělení informací musí být plně dodrženy platné předpisy o ochraně údajů, zejména směrnice 95/46/ES a nařízení (ES) č. 45/2001."
5. V článku 16 se slova "kontroly ze strany celních orgánů" nahrazují slovy "celních kontrol".
6. V kapitole 1 hlavy VII se vkládají nové články, které znějí:
"Článek 36a
1. Ke zboží vstupujícímu na celní území Společenství musí být podáno souhrnné celní prohlášení, s výjimkou zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají pobřežními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území bez zastávky na tomto území.
2. Souhrnné celní prohlášení se podává u vstupního celního úřadu.
Celní orgány mohou dovolit podání souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou vstupnímu celnímu úřadu.
Celní orgány mohou dovolit, aby bylo místo souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům souhrnného celního prohlášení v elektronickém systému hospodářského subjektu.
3. Souhrnné celní prohlášení se podává před vstupem zboží na celní území Společenství.
4. Postup projednávání ve výboru se použije ke stanovení
- lhůty, ve které musí být souhrnné celní prohlášení před vstupem zboží na celní území Společenství podáno,
- pravidel pro výjimky ze lhůty uvedené v první odrážce a odchylky od ní a
podle zvláštních okolností a ve vztahu k určitým typům obchodu se zbožím, druhů dopravy nebo hospodářským subjektům, anebo stanoví-li mezinárodní dohody zvláštní bezpečnostní opatření.
Článek 36b
1. Postup projednávání ve výboru se použije ke stanovení společného souboru údajů a společné struktury údajů v souhrnném celním prohlášení, které obsahuje údaje nezbytné pro analýzu rizik a řádné uplatnění celních kontrol, zejména pro účely zabezpečení a bezpečnosti, případně s využitím mezinárodních norem a obchodních zvyklostí.
2. Souhrnné celní prohlášení musí být podáno za použití počítačového zpracování dat.
Lze využít obchodní, přístavní nebo přepravní informace, pokud obsahují nezbytné údaje.
Za výjimečných okolností mohou celní orgány přijmout souhrnná celní prohlášení v listinné podobě za předpokladu, že použijí stejnou úroveň řízení rizik, jaká se používá na souhrnná celní prohlášení podaná za použití počítačového zpracování dat.
3. Souhrnné celní prohlášení podává osoba, která zboží přiváží na celní území Společenství nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží na toto území.
4. Bez ohledu na povinnosti osoby uvedené v odstavci 3 může souhrnné celní prohlášení namísto této osoby podat
a) osoba, jejímž jménem osoba uvedená v odstavci 3 jedná, nebo
b) kdokoli, kdo je schopen dotčené zboží předložit nebo zajistit jejich předložení příslušnému celnímu orgánu, nebo
c) zástupce některé z osob uvedených v odstavci 3 nebo v písmenech a) či b).
5. Osoba uvedená v odstavcích 3 a 4 je oprávněna změnit na svou žádost jeden nebo více údajů v souhrnném celním prohlášení po jeho podání.
Žádnou změnu však nelze provést poté, co celní orgány
a) informovaly osobu, která souhrnné celní prohlášení podala, o svém úmyslu provést kontrolu zboží nebo
b) zjistily nesprávnost uvedených údajů nebo
c) povolily odebrání zboží.
Článek 36c
1. Vstupní celní úřad může upustit od podání souhrnného celního prohlášení ve vztahu ke zboží, pro které bylo podáno celní prohlášení před uplynutím lhůty uvedené v čl. 36a odst. 3 nebo 4. V tom případě obsahuje celní prohlášení alespoň údaje nezbytné pro souhrnné celní prohlášení a až do okamžiku přijetí celního prohlášení v souladu s článkem 63 má postavení souhrnného celního prohlášení.
Celní orgány mohou dovolit podání celního prohlášení u dovozního celního úřadu, který není vstupním celním úřadem, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou vstupnímu celnímu úřadu.
2. Je-li celní prohlášení podáno jiným způsobem než za použití počítačového zpracování dat, použijí celní orgány pro údaje stejnou úroveň řízení rizik, jaká se používá na souhrnná celní prohlášení podaná za použití počítačového zpracování dat."
7. V čl. 37 odst. 1 a v čl. 38 odst. 3 se slova "kontrole ze strany celních orgánů" nahrazují slovy "celním kontrolám".
8. V článku 38 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Odstavce 1 až 4 a články 36a až 36c a 39 až 53 se nevztahují na zboží, které dočasně opustilo celní území Společenství a pohybuje se mezi dvěma body na tomto území vodní nebo vzdušnou cestou, pokud je přepravováno po přímé trase pravidelnou leteckou nebo námořní linkou bez zastávky mimo celní území Společenství."
9. Článek 40 se nahrazuje tímto:
"Článek 40
Zboží vstupující na celní území Společenství předkládá k celnímu řízení osoba, která je dopravila na toto území, nebo případně osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu tohoto zboží po jeho vstupu, s výjimkou zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají pobřežními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Společenství bez zastávky na tomto území.
Osoba předkládající zboží se odvolá na souhrnné celní prohlášení nebo celní prohlášení již podané ve vztahu k tomuto zboží."
10. V hlavě III se název kapitoly 3 nahrazuje tímto "Vykládka zboží předloženého k celnímu řízení".
11. Články 43 až 45 se zrušují.
12. V článku 170 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Zboží musí být předloženo celním orgánům a podrobeno předepsaným celním formalitám, jestliže
a) bylo propuštěno do režimu, který byl ukončen umístěním zboží do svobodného pásma nebo svobodného skladu; umožňuje-li však daný režim zproštění povinnosti předložit zboží, jeho předložení se nevyžaduje;
b) je umístěno do svobodného pásma nebo svobodného skladu na základě rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla;
c) se na ně vztahují opatření uvedená v čl. 166 písm. b);
d) vstupuje do svobodného pásma nebo svobodného skladu přímo z území ležícího mimo celní území Společenství."
13. V článku 176 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. V případě přemístění zboží uvnitř svobodného pásma musí být doklady vztahující se k tomuto přemístění uschovány pro potřebu celních orgánů.
Krátkodobé skladování zboží prováděné v souvislosti s přemístěním se považuje za součást přemístění.
V případě zboží vstupujícího do svobodného pásma přímo z území ležícího mimo celní území Společenství nebo opouštějícího svobodné pásmo a přímo též celní území Společenství musí být podáno souhrnné celní prohlášení v souladu s články 36a až 36c nebo 182a až 182d, podle okolností."
14. Článek 181 se nahrazuje tímto:
"Článek 181
Celní orgány se přesvědčí, že jsou ve vztahu ke zboží opouštějícímu celní území Společenství ze svobodného pásma nebo svobodného skladu dodržovány předpisy upravující režim vývozu, pasivního zušlechťovacího styku, zpětného vývozu, režimy s podmíněným osvobozením od cla nebo režim vnitřního tranzitu, jakož i hlava V."
15. V čl. 182 odst. 3 první větě se zrušují slova "Zpětný vývoz nebo".
16. V hlavě V (Zboží opouštějící celní území Společenství) se vkládají nové články, které znějí:
"Článek 182a
1. Ke zboží opouštějícímu celní území Společenství, s výjimkou zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají pobřežními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území bez zastávky na tomto území, musí být podáno buď celní prohlášení, nebo pokud se celní prohlášení nevyžaduje, souhrnné celní prohlášení.
2. Postup projednávání ve výboru se použije ke stanovení
- lhůty, ve které musí být celní prohlášení nebo souhrnné celní prohlášení podáno u vývozního celního úřadu, než zboží opustí celní území Společenství,
- pravidel pro výjimky ze lhůty uvedené v první odrážce a odchylky od ní, podmínek, za kterých lze upustit od požadavku na souhrnné celní prohlášení nebo jej upravit, a
- případů, kdy ke zboží opouštějícímu celní území Společenství není třeba podávat ani celní prohlášení, ani souhrnné celní prohlášení, a podmínek, za kterých tyto případy nastanou,
podle zvláštních okolností a ve vztahu k určitým typům obchodu se zbožím, druhům dopravy nebo hospodářským subjektům, anebo stanoví-li mezinárodní dohody zvláštní bezpečnostní opatření.
Článek 182b
1. Je-li zboží opouštějícímu celní území Společenství přiděleno celně schválené určení, pro něž se podle celních předpisů požaduje celní prohlášení, musí být toto celní prohlášení podáno u vývozního celního úřadu, než toto zboží opustí celní území Společenství.
2. Není-li vývozní celní úřad výstupním celním úřadem, vývozní celní úřad neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou nezbytné údaje výstupnímu celnímu úřadu.
3. Celní prohlášení obsahuje alespoň údaje nezbytné pro souhrnné celní prohlášení uvedené v čl. 182d odst. 1.
4. Je-li celní prohlášení podáno jiným způsobem než za použití počítačového zpracování dat, podrobí celní orgány údaje stejné úrovni řízení rizik, jaká se používá na celní prohlášení podaná za použití počítačového zpracování dat.
Článek 182c
1. Není-li zboží opouštějícímu celní území Společenství přiděleno celně schválené určení, pro něž se požaduje celní prohlášení, musí být výstupnímu celnímu úřadu podáno souhrnné celní prohlášení, než zboží opustí celní území Společenství.
2. Celní orgány mohou dovolit podání souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou výstupnímu celnímu úřadu.
3. Celní orgány mohou dovolit, aby bylo podání souhrnného celního prohlášení nahrazeno podáním oznámení a přístupem k údajům souhrnného celního prohlášení v elektronickém systému hospodářského subjektu.
Článek 182d
1. Postup projednávání ve výboru se použije ke stanovení společného souboru údajů a společné struktury údajů v souhrnném celním prohlášení, které obsahuje údaje nezbytné pro analýzu rizik a řádné uplatnění celních kontrol, zejména pro účely zabezpečení a bezpečnosti, případně s využitím mezinárodních norem a obchodních postupů.
2. Souhrnné celní prohlášení musí být podáno za použití počítačového zpracování dat.
Lze využít obchodní, přístavní nebo přepravní informace, pokud obsahují nezbytné údaje.
Za výjimečných okolností mohou celní orgány přijmout souhrnná celní prohlášení v listinné podobě za předpokladu, že použijí stejnou úroveň řízení rizik, jaká se používá na souhrnná celní prohlášení podaná za použití počítačového zpracování dat.
3. Souhrnné celní prohlášení podává
a) osoba, která zboží odváží z celního území Společenství nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží mimo toto území, nebo
b) kdokoli, kdo je schopen dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení příslušnému celnímu orgánu, nebo
c) zástupce některé z osob uvedených v písmenech a) nebo b).
4. Osoba uvedená v odstavci 3 je oprávněna změnit na svou žádost jeden nebo více údajů v souhrnném celním prohlášení po jeho podání.
Žádnou změnu však nelze provést poté, co celní orgány
a) informovaly osobu, která souhrnné celní prohlášení podala, o svém úmyslu provést kontrolu zboží nebo
b) zjistily nesprávnost uvedených údajů nebo
c) povolily odebrání zboží."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Čl. 5a odst. 2, čl. 13 odst. 2 druhý pododstavec, čl. 36a odst. 4, čl. 36b odst. 1, čl. 182a odst. 2 a čl. 182d odst. 1 se použijí ode dne ... [8].
Všechna ostatní ustanovení se použijí až poté, co na základě článků uvedených ve druhém pododstavci vstoupí v platnost prováděcí předpisy.
Elektronické celní prohlášení a automatizované systémy pro provádění řízení rizik a pro elektronickou výměnu údajů mezi vstupními, dovozními, vývozními a výstupními celními úřady, jak je uvedeno v článcích 13, 36a, 36b, 36c, 182b, 182c a 182d, však musí být zavedeny do tří let ode dne použitelnosti uvedených článků.
Nejpozději do dvou let ode dne použitelnosti uvedených článků vyhodnotí Komise veškeré žádosti členských států o prodloužení lhůty tří let uvedené ve třetím pododstavci pro elektronické celní prohlášení a automatizované systémy pro provádění řízení rizik a pro elektronickou výměnu údajů mezi celními úřady.
Komise předloží zprávu Evropskému parlamentu a Radě a případně navrhne prodloužení lhůty tří let uvedené ve třetím pododstavci.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 9/2005
přijatý Radou dne 29. listopadu 2004
o ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/…/ES o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign energetických spotřebičů a o změně směrnice Rady 92/42/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 96/57/ES a 2000/55/ES
(2005/C 38E/04)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozdíly mezi právními a správními předpisy přijatými členskými státy vzhledem k požadavkům na ekodesign energetických spotřebičů mohou vytvářet překážky obchodu a narušovat hospodářskou soutěž ve Společenství, a mohou mít tedy přímý dopad na vytvoření a fungování vnitřního trhu.
Harmonizace vnitrostátních právních předpisů je jediným prostředkem, který zabrání vytváření takových překážek obchodu a nekalé hospodářské soutěži.
(2) Na energetické spotřebiče připadá velká část spotřeby přírodních zdrojů a energie ve Společenství.
Mají rovněž řadu jiných významných dopadů na životní prostředí.
U naprosté většiny kategorií výrobků, které jsou dostupné na trhu Společenství, je možné zaznamenat různou míru dopadu na životní prostředí, ačkoli mají podobnou funkci a výkon.
V zájmu trvale udržitelného rozvoje by se mělo podporovat neustálé zlepšování celkového dopadu těchto výrobků na životní prostředí, zejména určením hlavních zdrojů negativních dopadů na životní prostředí a zamezením přenášení znečištění, pokud toto zlepšení nepředstavuje nepřiměřené náklady.
(3) Ekodesign energetických spotřebičů je zásadním faktorem strategie Společenství pro integrovanou výrobkovou politiku.
Jako preventivní přístup, který má optimalizovat vliv výrobků na životní prostředí při současném zachování jejich funkčních vlastností, poskytuje skutečně nové příležitosti pro výrobce, spotřebitele i pro společnost jako celek.
(4) Zlepšení energetické účinnosti – přičemž jednou z dostupných možností je efektivnější konečná spotřeba elektrické energie – se považuje za významné přispění k dosažení cílů Společenství v oblasti emisí skleníkových plynů.
Poptávka po elektrické energii je nejrychleji rostoucí kategorií konečné spotřeby energie a v příštích 20 až 30 letech se předpokládá její další růst, nebude-li uplatňována politika zabraňující tomuto trendu.
Je možné významné snížení spotřeby energie, jak předpokládá Evropský program pro změnu klimatu oznámený Komisí.
Změna klimatu je jednou z priorit Šestého akčního programu Společenství pro životní prostředí, stanoveného rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES [3].
Úspora energie je nákladově nejefektivnějším způsobem ke zvýšení bezpečnosti zásobování a snížení závislosti na dovozech.
Proto je nutné přijmout podstatná opatření na straně poptávky a stanovit cíle.
(5) Je nutné učinit opatření během fáze designu energetických spotřebičů, jelikož se ukazuje, že znečištění způsobené během životního cyklu výrobku je určeno v této fázi a vzniká zde většina nákladů.
(6) Je nutné stanovit soudržný rámec pro uplatňování ekodesignu Společenství na energetické spotřebiče, aby byl zajištěn volný pohyb výrobků, které těmto požadavkům vyhovují, a zlepšil se jejich celkový dopad na životní prostředí.
Takovéto požadavky Společenství by měly respektovat zásady korektní hospodářské soutěže a mezinárodního obchodu.
(7) Je nutné stanovit požadavky na ekodesign při zohlednění cílů a priorit Šestého akčního programu Společenství pro životní prostředí, případně včetně příslušných cílů tématických strategií tohoto programu.
(8) Záměrem této směrnice je dosažení vysoké úrovně ochrany životního prostředí snížením potenciálního dopadu na životní prostředí energetických spotřebičů, což nakonec přinese prospěch spotřebitelům a jiným konečným uživatelům.
Trvale udržitelný rozvoj také vyžaduje, aby byly řádně zváženy zdravotní, sociální a hospodářské důsledky plánovaných opatření.
Zlepšení energetické účinnosti výrobků přispívá k bezpečnosti zásobování energií, což je základním předpokladem zdravé hospodářské činnosti a tím i trvale udržitelného rozvoje.
(9) Aby se maximalizovaly environmentální přínosy vylepšeného designu, může být nezbytné informovat spotřebitele o ekologickém provedení a vlastnostech energetických spotřebičů a poradit jim jak výrobek používat způsobem, který je šetrný k životnímu prostředí.
(10) Přístup stanovený v Zelené knize o integrované výrobkové politice, který je významným inovativním prvkem šestého akčního programu Společenství pro životní prostředí, usiluje o snížení dopadu výrobků na životní prostředí během jejich celého životního cyklu.
Zohledněním dopadu výrobku na životní prostředí během celého jeho životního cyklu již ve fázi designu může velmi usnadnit ochranu životního prostředí nákladově efektivním způsobem.
Je nutná dostatečná flexibilita, aby bylo možno tento faktor začlenit do konstrukce výrobku při současném zohlednění technických, funkčních a hospodářských aspektů.
(11) I když je žádoucí komplexní přístup k vlivu výrobků na životní prostředí, mělo by se až do přijetí pracovního plánu považovat za prioritní cíl v oblasti životního prostředí snížení emisí skleníkových plynů, a to zvýšenou energetickou účinností.
(12) Může být nezbytné a odůvodněné stanovit zvláštní kvantifikované požadavky na ekodesign pro některé výrobky nebo jejich environmentální aspekty, aby bylo zajištěno, že jejich dopad na životní prostředí bude minimální.
S ohledem na naléhavou potřebu přispět k dodržení závazků v rámci Kjótského protokolu k rámcové úmluvě Spojených národů o změně klimatu (UNFCCC) a aniž je dotčen integrovaný přístup, který tato směrnice prosazuje, měla by se upřednostnit opatření s vysokým potenciálem ke snížení emisí skleníkových plynů s nízkými náklady.
Taková opatření mohou rovněž přispět k trvale udržitelnému využívání zdrojů a představují významný příspěvek k desetiletému rámci programů pro trvale udržitelnou výrobu a spotřebu, který byl dohodnut na světové schůzce na vrcholné úrovni o trvale udržitelném rozvoji v Johannesburgu v září 2002.
(13) Úroveň požadavků na ekodesign by se měla obvykle stanovit na základě technických, hospodářských a ekologických analýz.
Pružná metoda pro stanovení úrovně těchto požadavků usnadní rychlé zlepšení vlivu výrobků na životní prostředí.
Při této analýze by měly být konzultovány dotčené strany a měly by na ní aktivně spolupracovat.
Stanovení závazných opatření vyžaduje důkladné konzultace se stranami, jichž se týká.
Během těchto konzultací se může ukázat, že je nutné tato opatření zavádět postupně, nebo že jsou nezbytná přechodná opatření.
Stanovení prozatímních cílů zvyšuje předvídatelnost politiky, umožňuje přizpůsobit vývojový cyklus výrobku a usnadňuje dotčeným stranám dlouhodobé plánování.
(14) Upřednostnit by se měly alternativní postupy jako samoregulace, kterou provádí výrobní odvětví, pokud lze cílů politiky dosáhnout pomocí těchto opatření pravděpodobně rychleji nebo méně nákladným způsobem než závaznými požadavky.
Právní opatření mohou být nutná tam, kde tržní síly neusměrňují vývoj žádaným směrem nebo dostatečně rychle.
(15) Samoregulace, včetně dobrovolných dohod nabízených ve formě jednostranných závazků výrobního odvětví, může vést k rychlému pokroku díky rychlému a nákladově efektivnímu provádění a umožňuje pružné a náležité přizpůsobení se technologickým možnostem a citlivosti trhu.
(16) Kapitola 6 "Sdělení Komise o environmentálních dohodách na úrovni Společenství v rámci akčního plánu pro zjednodušení a zlepšení regulačního prostředí" může poskytnout užitečný návod při posuzování samoregulace výrobního odvětví v souvislosti s touto směrnicí.
(17) Tato směrnice by měla podporovat také zavedení ekodesignu do malých a středních podniků a velmi malých firem.
Toto zavedení by mohlo být usnadněno širokou dostupností informací souvisejících s udržitelností jejich výrobků a přístupem k těmto informacím.
(18) Energetické spotřebiče, které splňují požadavky na ekodesign stanovené v prováděcích opatřeních k této směrnici, by měly nést označení "CE" a obsahovat příslušné údaje, aby bylo možné jejich uvedení na vnitřní trh a byl umožněn jejich volný pohyb.
Je nezbytné přísné vymáhání prováděcích opatření, aby byl snížen dopad regulovaných energetických spotřebičů na životní prostředí a zajištěna korektní hospodářská soutěž.
(19) Při přípravě prováděcích opatření a svého pracovního plánu by měla Komise konzultovat zástupce členských států, jakož i příslušné dotčené strany, kterých se tato skupina výrobků týká, např. výrobní odvětví, včetně malých a středních podniků, řemeslníky, odborové organizace, velkoobchodníky, maloobchodníky, dovozce, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů.
(20) Při přípravě prováděcích opatření by Komise měla řádně zohlednit stávající vnitrostátní právní předpisy v oblasti životního prostředí, zejména pak předpisy týkající se jedovatých látek, které by měly být podle názorů členských států zachovány, aniž by se snížila stávající a oprávněná úroveň ochrany v členských státech.
(21) Měly by se zohlednit moduly a pravidla určená k použití ve směrnicích technické harmonizace stanovených v rozhodnutí Rady 93/465/EHS ze dne 22. července 1993 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody a o pravidlech pro připojování a používání označení shody CE [4].
(22) Orgány dohledu by si měly vyměňovat informace o opatřeních, která jsou plánována v oblasti působnosti této směrnice, s cílem zlepšit dohled nad trhem.
Při této spolupráci by měly být co nejvíce využity elektronické komunikační prostředky a příslušné programy Společenství.
Měla by se usnadnit výměna informací o vlivu na životní prostředí během životního cyklu produktu a o dosažených úspěších designového řešení.
Zásadním přínosem této směrnice je shromažďování a šíření poznatků získaných při snaze výrobců o ekodesign.
(23) Ve vztahu k odbornému vzdělávání a informacím o ekodesignu pro malé a střední podniky, může být účelné zvážit doprovodné činnosti.
(24) Je v zájmu fungování vnitřního trhu, aby byly k dispozici normy, které jsou harmonizovány na úrovni Společenství.
Jakmile je zveřejněn odkaz na takovou normu v Úředním věstníku Evropské unie, lze předpokládat, že při jejím dodržení budou splněny odpovídající požadavky stanovené v prováděcích opatřeních přijatých na základě této směrnice, ačkoli by měly být povoleny i jiné způsoby prokazování shody.
(25) Jedním z hlavních úkolů harmonizovaných norem je pomoci výrobcům uplatňovat prováděcí opatření přijatá podle této směrnice.
Uvedené normy by mohly být zásadní pro stanovení měřicích a zkušebních metod.
V případě obecných požadavků na ekodesign by mohly harmonizované normy významně přispět výrobcům, aby se na ně orientovali při určování ekologického profilu svého výrobku v souladu s požadavky použitelného prováděcího opatření.
Tyto normy by měly jednoznačně uvádět vztah mezi jejich ustanoveními a stanovenými požadavky.
Účelem harmonizovaných norem by nemělo být stanovení limitů pro environmentální aspekty.
(26) Pro účely definic použitých v této směrnici je vhodné odkázat na příslušné mezinárodní normy jako ISO 14040.
(27) Tato směrnice je v souladu se některými zásadami k provedení nového přístupu stanoveného v usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normám [5] a odkazování na harmonizované evropské normy.
V usnesení Rady ze dne 28. října 1999 o úloze standardizace v Evropě [6] se doporučuje, aby Komise přezkoumala, zda by se zásada nového přístupu neměla rozšířit na oblasti, na něž se dosud nevztahuje, jako způsob zlepšení a zjednodušení právních předpisů.
1980/2000 ze dne 17. července 2000 o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky [8], nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2422/2001 ze dne 6. listopadu 2001 o programu Společenství na označování energetické účinnosti kancelářských přístrojů štítky [9], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních [10], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES ze dne 27. ledna 2003 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních [11] a směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [12].
Vzájemné působení této směrnice a stávajících nástrojů Společenství by mělo přispět ke zvýšení jejich dopadu a ke stanovení souhrnných požadavků pro výrobce.
(29) Jelikož směrnice Rady 92/42/EHS ze dne 21. května 1992 o požadavcích na účinnost nových teplovodních kotlů na kapalná nebo plynná paliva [13], směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/57/ES ze dne 3. září 1996o požadavcích na energetickou účinnost elektrických chladniček, mrazniček a jejich kombinací, které jsou určeny pro domácnost [14], a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/55/ES ze dne 18. září 2000 o požadavcích na energetickou účinnost předřadníků k zářivkám [15] již obsahují ustanovení k revizi požadavků na energetickou účinnost, měly by být začleněny do tohoto rámce.
(30) Směrnice 92/42/EHS stanoví, že k hodnocení energetické účinnosti kotlů by se měl používat systém hvězdiček.
Jelikož členské státy i výrobní odvětví souhlasí s tím, že tento systém hodnocení nepřinesl očekávané výsledky, měla by se směrnice 92/42/EHS změnit, aby se otevřela cesta pro účinnější systémy.
(31) Požadavky stanovené ve směrnici Rady 78/170/EHS ze dne 13. února 1978 o účinnosti zdrojů tepla pro vytápění a přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách a izolace rozvodu tepla a teplé užitkové vody v nových neprůmyslových budovách [16] byly nahrazeny ustanoveními směrnice 92/42/EHS, směrnice Rady 90/396/EHS ze dne 29. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřebičů plynných paliv [17] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov [18].
Směrnice 78/170/EHS by se proto měla zrušit.
(32) Směrnice Rady 86/594/EHS ze dne 1. prosince 1986 o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebiči pro domácnost [19] stanoví podmínky, za nichž mohou členské státy vyžadovat zveřejňování informací o hluku vyzařovaném těmito spotřebiči, a definuje postup ke stanovení úrovně hluku.
Za účelem harmonizace by se měly emise hluku zahrnout do integrovaného hodnocení vlivu výrobku na životní prostředí.
Jelikož tato směrnice stanoví uvedený integrovaný přístup, měla by se směrnice 86/594/EHS zrušit.
(33) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [20].
(34) Členské státy by měly stanovit sankce, které budou uloženy v případě porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých podle této směrnice.
Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(35) Mělo by se pamatovat na to, že v odstavci 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů [21] se uvádí, že by Rada měla "podněcovat členské státy, aby pro vlastní účely a v zájmu Společenství vypracovaly tabulky, které budou pokud možno obsahovat srovnání mezi směrnicemi a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejňovaly".
(36) Jelikož cíle navrhovaného opatření, totiž zajištění fungování vnitřního trhu stanovením přiměřených ekologických požadavků pro výrobky, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu jeho rozsahu a účinků, jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví rámec pro určení požadavků Společenství na ekodesign energetických spotřebičů s cílem zajistit volný pohyb těchto výrobků na vnitřním trhu.
2. Tato směrnice se týká stanovení požadavků, jež musí splnit energetické spotřebiče, na něž se vztahují prováděcí opatření, aby mohly být uvedeny na trh nebo do provozu.
Přispívá k trvale udržitelnému rozvoji zvýšením energetické účinnosti a úrovně ochrany životního prostředí, přičemž současně zvyšuje bezpečnost zásobování elektrickou energií.
3. Tato směrnice se nevztahuje na dopravní prostředky určené k přepravě osob nebo zboží.
4. Tato směrnice a prováděcí opatření přijatá podle ní se netýkají právních předpisů Společenství v oblasti nakládání s odpadem a právních předpisů Společenství o chemikáliích, včetně právních předpisů Společenství o fluorovaných skleníkových plynech.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "energetickým spotřebičem" výrobek, který je po uvedení na trh nebo do provozu závislý na energetickém vstupu (elektrická energie, fosilní paliva nebo obnovitelné zdroje energie), aby mohl fungovat v souladu se svým účelem, nebo výrobek určený k výrobě, přenosu nebo měření takovéto energie, včetně částí závislých na energetickém vstupu, které jsou určeny k zabudování do energetického spotřebiče, na nějž se vztahuje tato směrnice, a které jsou uváděny na trh anebo do provozu jako jednotlivé části pro konečné uživatele, přičemž u nich lze posoudit vliv na životní prostředí samostatně;
2. "konstrukčními částmi a podsestavami" části určené k zabudování do energetického spotřebiče, jež nejsou uváděny na trh anebo do provozu jako jednotlivé části pro konečné uživatele nebo u nichž nelze posoudit vliv na životní prostředí samostatně;
3. "prováděcími opatřeními" opatření přijatá podle této směrnice, která stanoví požadavky na ekodesign pro definované energetické spotřebiče nebo na jejich environmentální aspekty;
4. "uvedením na trh" první zpřístupnění energetického spotřebiče na trh Společenství za účelem jeho distribuce nebo používání ve Společenství, za úplatu, nebo zdarma, a bez ohledu na způsob prodeje;
5. "uvedením do provozu" první použití energetického spotřebiče za zamýšleným účelem konečným uživatelem ve Společenství;
6. "výrobcem" fyzická nebo právnická osoba vyrábějící energetický spotřebič, na nějž se vztahuje tato směrnice, a která odpovídá za shodu výrobku s touto směrnicí s ohledem na jeho uvádění na trh nebo do provozu, a to pod vlastním jménem nebo obchodním označením výrobce, nebo pro jeho vlastní použití.
Neexistuje-li výrobce ve smyslu první věty, považuje se za výrobce fyzická nebo právnická osoba, která uvádí na trh nebo do provozu energetické spotřebiče, na něž se vztahuje tato směrnice;
7. "zplnomocněným zástupcem" fyzická nebo právnická osoba usazená ve Společenství, která obdržela od výrobce písemné pověření k tomu, aby jeho jménem plnila zcela nebo částečně povinnosti a formality spojené s touto směrnicí;
8. "materiály" veškeré materiály používané během životního cyklu energetického spotřebiče;
9. "design výrobku" souhrn postupů, které převádějí právní, technické, bezpečnostní, funkční, tržní nebo jiné požadavky, které má energetický spotřebič splňovat, do technické specifikace energetického spotřebiče;
10. "environmentálním aspektem" prvek nebo funkce energetického spotřebiče, které mohou mít vliv na životní prostředí během životního cyklu tohoto spotřebiče;
11. "dopadem na životní prostředí" změna životního prostředí vyplývající zcela nebo částečně z energetického spotřebiče během jeho životního cyklu;
12. "životním cyklem" následné a vzájemně propojené fáze života energetického spotřebiče od zpracování surovin po jeho konečné odstranění;
13. "opětovným použitím" jakýkoli způsob, kterým je energetický spotřebič nebo jeho konstrukční části po skončení prvního používání použity k témuž účelu, pro který byly určeny, včetně dalšího použití energetického spotřebiče, který byl vrácen do sběrného místa, distributorovi, k recyklaci nebo výrobci, a rovněž opětovné použití energetického spotřebiče po renovaci;
14. "recyklací" přepracování odpadních materiálů ve výrobním procesu pro původní nebo pro jiné účely, ale s vyloučením energetického využití;
15. "energetickým využitím" se rozumí použití spalitelných odpadů jako prostředku pro výrobu energie přímým spalováním spolu s jiným odpadem nebo bez něj, ale s využitím tepla;
16. "využitím" jakýkoli z použitelných postupů uvedených v příloze II B směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [22];
17. "odpadem" jakákoli látka nebo předmět podle kategorií uvedených v příloze I směrnice 75/442/EHS, které držitel odstraňuje, nebo chce či musí odstranit;
18. "nebezpečným odpadem" odpad uvedený v čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech [23];
19. "ekologickým profilem" popis vstupů a výstupů energetického spotřebiče (např. materiál, emise a odpad) spojených s tímto energetickým spotřebičem během jeho životního cyklu významných z hlediska jeho dopadu na životní prostředí a vyjádřených v měřitelných fyzikálních veličinách v souladu s prováděcími opatřeními použitelnými na tento energetický spotřebič;
20. "vlivem na životní prostředí" u energetického spotřebiče výsledky řízení výrobce, pokud jde o environmentální aspekty energetického spotřebiče uvedené v jeho technické dokumentaci;
21. "zlepšením vlivu na životní prostředí" proces zlepšování vlivu energetického spotřebiče na životní prostředí po několik následných generací výrobků, přičemž zlepšení nemusí nastat u všech environmentálních aspektů výrobků zároveň;
22. "ekodesignem" začlenění environmentálních aspektů do konstrukce výrobku s cílem zlepšit vliv energetického spotřebiče na životní prostředí během celého životního cyklu;
23. "požadavkem na ekodesign" požadavek na energetický spotřebič, nebo na jeho design, který má zlepšit vliv tohoto výrobku na životní prostředí, nebo požadavek na poskytování informací o environmentálních aspektech energetického spotřebiče;
24. "obecným požadavkem na ekodesign" požadavek na ekodesign založený na ekologickém profilu energetického spotřebiče jako celku bez stanovených mezních hodnot pro určité environmentální aspekty;
25. "zvláštním požadavkem na ekodesign" kvantifikovaný a měřitelný požadavek na ekodesign týkající se konkrétního environmentálního aspektu energetického spotřebiče, např. spotřeba energie při užívání vypočtená pro danou jednotku výstupního výkonu;
26. "harmonizovanou normou" technická specifikace přijatá uznaným orgánem pro normalizaci v rámci pověření Komise v souladu s postupy stanovenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [24] za účelem určení evropského požadavku, jejíž dodržování není závazné.
Článek 3
Uvedení na trh nebo do provozu
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření k zajištění toho, aby energetické spotřebiče na něž se vztahují prováděcí opatření, mohly být uváděny na trh nebo do provozu pouze tehdy, vyhovují-li těmto opatřením a mají-li označení "CE" v souladu s článkem 4.
2. Členské státy určí orgány odpovědné za dohled nad trhem.
Zajistí, aby tyto orgány měly potřebné pravomoci k přijetí vhodných opatření, která jsou jim uložena podle této směrnice, a aby tyto pravomoci využívaly.
Členské státy určují úkoly, pravomoci a organizační opatření pro příslušné orgány, které jsou oprávněny:
i) organizovat odpovídající kontroly shody energetického spotřebiče v přiměřeném rozsahu a přinutit podle článku 6 výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce, aby stáhl z trhu nevyhovující energetické spotřebiče,
ii) vyžádat si od dotčených stran veškeré potřebné informace, jak je stanoveno v prováděcích opatřeních,
iii) odebírat vzorky výrobků a provádět u nich kontroly shody.
3. Členské státy pravidelně informují Komisi o výsledcích dohledu nad trhem a Komise případně takovéto informace předá ostatním členským státům.
4. Členské státy zajistí, aby spotřebitelé a jiné dotčené strany měli příležitost předat příslušným orgánům připomínky týkající se shody výrobků.
Článek 4
Označování a prohlášení o shodě
1. Před uvedením energetického spotřebiče, na nějž se vztahují prováděcí opatření, na trh nebo do provozu, bude připojeno označení shody CE a vydáno prohlášení o shodě, čímž výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce zajistí a prohlásí, že tento energetický spotřebič splňuje všechna příslušná ustanovení použitelného prováděcího opatření.
2. Označení shody se skládá z písmen "CE", jak je uvedeno v příloze III.
3. Prohlášení o shodě obsahuje prvky uvedené v příloze VI a odkazuje na odpovídající prováděcí opatření.
4. Je zakázáno připojování k energetickému spotřebiči jakéhokoli jiného označení, které by mohlo uvádět uživatele v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE.
5. Členské státy mohou požadovat, aby informace, které mají být poskytnuty podle přílohy I části 2, byly uvedeny v jejich úředním jazyku (jazycích) v okamžiku, kdy se energetický spotřebič dostane ke konečnému uživateli.
Členské státy také povolí poskytnutí těchto údajů v jednom nebo více jiných úředních jazycích Společenství.
Při použití prvního pododstavce členské státy zohlední zejména:
a) zda lze údaje poskytnout pomocí harmonizovaných symbolů nebo uznávaných kódů či jiným způsobem;
b) typ předpokládaného uživatele energetického spotřebiče a povahu informací, které mají být poskytnuty.
Článek 5
Volný pohyb
1. Členské státy na svém území nezakáží, neomezí nebo neztíží uvádění na trh nebo do provozu energetického spotřebiče, který vyhovuje všem příslušným ustanovením použitelného prováděcího opatření a který má v souladu s článkem 4 označení CE, z důvodu požadavků na ekodesign týkajících se parametrů ekodesignu uvedených v příloze I části 1, na něž se vztahuje použitelné prováděcí opatření.
2. Členské státy na svém území nezakáží, neomezí nebo neztíží uvádění na trh nebo do provozu energetického spotřebiče, který má označení CE v souladu s článkem 4, z důvodu požadavků na ekodesign týkajících se parametrů ekodesignu uvedených v části 1 přílohy I, u kterých použitelné prováděcí nařízení stanoví, že není nutný žádný požadavek na ekodesign.
3. Členské státy nesmějí bránit tomu, aby byly například na veletrzích, výstavách a při ukázkách vystaveny energetické spotřebiče, které nevyhovují ustanovením použitelného prováděcího opatření, za předpokladu, že jsou opatřeny viditelným označením, že nesmějí být uváděny na trh nebo do provozu, dokud u nich nebude dosaženo shody.
Článek 6
Ochranná doložka
1. Zjistí-li členský stát, že energetický spotřebič, který má označení CE uvedené v článku 4 a který se používá v souladu se zamýšleným použitím, nevyhovuje všem příslušným ustanovením použitelného prováděcího opatření, je výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce povinen zajistit, aby tento energetický spotřebič vyhovoval ustanovením použitelného prováděcího opatření nebo označení CE a aby bylo ukončeno porušování podmínek stanovených dotyčným členským státem.
Trvá-li neshoda i nadále, členský stát omezí nebo zakáže uvádění dotyčného energetického spotřebiče na trh nebo do provozu nebo zajistí jeho stažení z trhu.
2. V rozhodnutí členského státu podle této směrnice, kterým se omezí nebo zakáže uvádění energetického spotřebiče na trh nebo do provozu, budou uvedeny důvody, na nichž se toto rozhodnutí zakládá.
Toto rozhodnutí bude neprodleně oznámeno dotčené straně, která bude zároveň informována o opravných prostředcích, které má k dispozici podle právních předpisů platných v dotyčném členském státě, a o lhůtách pro podání těchto opravných prostředků.
3. Členský stát neprodleně informuje Komisi a ostatní členské státy o rozhodnutí přijatém podle odstavce 1, přičemž uvede důvody tohoto rozhodnutí a zejména, zda je neshoda způsobena:
a) nesplněním požadavků použitelného prováděcího opatření;
b) nesprávným použitím harmonizovaných norem uvedených v čl. 9 odst. 2;
c) nedostatky v harmonizovaných normách uvedených v čl. 9 odst. 2.
4. Komise neprodleně zahájí konzultace s dotčenými stranami a může si vyžádat technickou konzultaci u nezávislých externích odborníků.
Po těchto konzultacích Komise neprodleně informuje o svých stanoviscích členský stát, který přijal rozhodnutí, a rovněž ostatní členské státy.
Má-li Komise za to, že rozhodnutí je neodůvodněné, neprodleně o tom informuje členské státy.
5. Je-li rozhodnutí uvedené v odstavci 1 založeno na nedostatku v harmonizované normě, zahájí Komise neprodleně postup stanovený v čl. 9 odst. 2, 3 a 4. Současně Komise uvědomí výbor uvedený v čl. 15 odst. 1.
6. Členské státy a Komise přijmou v odůvodněných případech opatření nezbytná k zajištění důvěrnosti údajů poskytnutých během tohoto postupu.
7. Rozhodnutí, která členské státy přijmou podle tohoto článku, se zveřejní transparentním způsobem.
8. Stanovisko Komise k těmto rozhodnutím bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 7
Posuzování shody
1. Před uvedením energetického spotřebiče, na nějž se vztahují prováděcí opatření, na trh nebo do provozu zajistí výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce, aby bylo provedeno posouzení shody tohoto energetického spotřebiče se všemi příslušnými požadavky použitelného prováděcího opatření.
2. Postupy posuzování shody jsou určeny v prováděcích opatřeních a ponechávají výrobcům na výběr mezi interní kontrolou designu stanovenou v příloze IV a systémem řízení stanoveným v příloze V. V řádně odůvodněných případech se pro postup posouzení shody zvolí jeden z příslušných modulů popsaných v rozhodnutí 93/465/EHS přiměřených riziku vyplývajícího z výrobku.
Navrhla-li energetický spotřebič, na nějž se vztahují prováděcí opatření, organizace, která je registrována v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 761/2001 ze dne 19. března 2001 o dobrovolné účasti organizací v systému řízení a auditu z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS) [25], a je-li v této registraci zahrnuta projekční činnost, má se za to, že systém řízení této organizace splňuje požadavky přílohy V této směrnice.
Navrhla-li energetický spotřebič, na nějž se vztahují prováděcí opatření, organizace, která má systém řízení, který zahrnuje projekční činnost a který se provádí podle harmonizovaných norem, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie, má se za to, že systém řízení splňuje příslušné požadavky přílohy V.
3. Po uvedení energetického spotřebiče, na nějž se vztahují prováděcí opatření, na trh nebo do provozu, uchovává výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce příslušné dokumenty týkající se provedeného posouzení shody a vydaných prohlášení o shodě po dobu 10 let od vyrobení posledního uvedeného energetického spotřebiče, aby byly dostupné pro kontrolu členských států.
Příslušné dokumenty budou předloženy do 10 dnů po obdržení žádosti příslušného orgánu členského státu.
4. Dokumenty týkající se posouzení shody a prohlášení o shodě uvedené v článku 4 budou vyhotoveny v jednom z úředních jazyků Společenství.
Článek 8
Předpoklad shody
1. Členské státy mají za to, že energetický spotřebič, který má označení CE podle článku 4, odpovídá příslušným ustanovením použitelného prováděcího ustanovení.
2. Členské státy mají za to, že energetický spotřebič, který byl vyroben podle harmonizovaných norem, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie, splňuje všechny příslušné požadavky použitelného prováděcího opatření, na něž se tyto normy vztahují.
3. U energetických spotřebičů, kterým byla udělena ekoznačka Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000, se má za to, že splňují požadavky použitelného prováděcího opatření na ekodesign, splňuje-li tyto požadavky ekoznačka.
4. Za účelem předpokladu shody v souvislosti s touto směrnicí může Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 15 odst. 2 rozhodnout, že jiné ekoznačky splňují podmínky ekoznačky Společenství podle nařízení (ES) č. 1980/2000. U energetických spotřebičů, kterým byly uděleny uvedené jiné ekoznačky, se má za to, že splňují požadavky použitelného prováděcího opatření na ekodesign, splňuje-li tyto požadavky zmíněná ekoznačka.
Článek 9
Harmonizované normy
1. Členské státy v možném rozsahu zajistí, aby byla přijata odpovídající opatření, která umožní, aby byl proces přípravy a monitorování harmonizovaných norem na vnitrostátní úrovni konzultován s dotčenými stranami.
2. Má-li členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy, u nichž se předpokládá, že jejich použití splňuje zvláštní ustanovení použitelného prováděcího opatření, těmto ustanovením zcela nevyhovují, informuje dotčený členský stát nebo Komise s uvedením důvodů stálý výbor zřízený podle článku 5 směrnice 98/34/ES.
Výbor neprodleně zaujme stanovisko.
3. Na základě stanoviska výboru Komise rozhodne, zda se odkazy na dotčené harmonizované normy v Úředním věstníku Evropské unie zveřejní, nezveřejní, zveřejní s výhradou, zachovají nebo zruší.
4. Komise informuje dotčený evropský orgán pro normalizaci a případně udělí nové pověření k revizi dotyčných harmonizovaných norem.
Článek 10
Požadavky na konstrukční části a podsestavy
V prováděcích opatřeních se může vyžadovat, aby výrobci nebo jejich zplnomocnění zástupci, kteří uvádějí konstrukční části a podsestavy na trh nebo do provozu, poskytli výrobci energetického spotřebiče, na nějž se vztahují prováděcí opatření, pro tyto konstrukční části a podsestavy příslušné údaje o materiálovém složení a spotřebě energie, materiálů nebo zdrojů.
Článek 11
Správní spolupráce a výměna informací
1. Členské státy zajistí, aby byla přijata odpovídající opatření k podněcování orgánů odpovědných za provádění této směrnice, aby vzájemně spolupracovaly a poskytovaly sobě navzájem i Komisi informace, s cílem podílet se na působení této směrnice, zejména podílet se na provádění článku 6.
Při správní spolupráci a výměně informací se co nejvíce využijí elektronické komunikační prostředky, přičemž je možná podpora z příslušných programů Společenství.
Členské státy informují Komisi o orgánech odpovědných za použití této směrnice.
2. O přesné povaze a struktuře výměny informací mezi Komisí a členskými státy se rozhodne v souladu s postupem uvedeným v čl. 15 odst. 2.
3. Komise přijme vhodná opatření, aby podporovala spolupráci mezi členskými státy uvedenou v tomto článku a k této spolupráci přispěla.
Článek 12
Prováděcí opatření
1. V souladu s postupem uvedeným v čl. 15 odst. 2 přijme Komise prováděcí opatření.
2. Aby se na energetický spotřebič vztahovalo prováděcí opatření, musí splňovat tato kritéria:
a) objem prodejů energetických spotřebičů musí podle posledních dostupných údajů dosahovat více než 200000 jednotek ve Společenství za rok;
b) energetický spotřebič musí mít vzhledem k množství uvedenému na trh nebo do provozu podstatný dopad na životní prostředí v rámci Společenství, jak je stanoveno ve strategických prioritách Společenství v rozhodnutí č. 1600/2002/ES;
c) energetický spotřebič musí mít značný potenciál ke zlepšení dopadu na životní prostředí bez nepřiměřeně vysokých nákladů.
Při rozhodování, zda je toto kritérium splněno, se použijí tyto parametry:
- neexistují příslušné právní předpisy Společenství,
- tržní síly nedokáží řešit tento problém,
- velké rozdíly, co se týče vlivu na životní prostředí u jednotlivých energetických spotřebičů, které jsou dostupné na trhu a mají rovnocenné použití.
3. Při zvažování, zda vypracovat návrh prováděcího opatření, zohlední Komise názory výboru uvedeného v článku 15 a dále vezme v úvahu
a) priority Společenství v oblasti životního prostředí stanovené v rozhodnutí č. 1600/2002/ES nebo v Evropském programu pro změnu klimatu (ECCP);
b) samoregulaci, např. dobrovolné dohody nebo jiná opatření přijatá výrobním odvětvím.
4. Při vypracování návrhu prováděcího opatření Komise:
a) zváží životní cyklus energetického spotřebiče;
b) provede posouzení dopadu energetického spotřebiče na životní prostředí, spotřebitele a výrobce, včetně malých a středních podniků, s ohledem na konkurenceschopnost, inovaci, přístup na trh a náklady a výnosy;
c) zohlední stávající vnitrostátní právní předpisy v oblasti životního prostředí, které členské státy považují za relevantní;
d) provede odpovídající konzultace se zástupci zúčastněných stran;
e) vypracuje odůvodnění návrhu prováděcího opatření na základě posouzení uvedeného v písmenu b);
f) stanoví lhůtu pro provedení, případná postupná nebo přechodná opatření nebo období, přičemž zohlední zejména možný dopad na malé a střední podniky nebo na zvláštní skupiny výrobků vyráběných hlavně malými a středními podniky.
5. Prováděcí opatření musí splňovat všechna tato kritéria:
a) z hlediska uživatele neexistuje žádný významný negativní dopad na funkčnost výrobku;
b) není nepříznivě ovlivněno zdraví, bezpečnost a životní prostředí;
c) neexistuje významný negativní dopad na spotřebitele, zejména co se týče cenové dostupnosti a nákladů během životního cyklu výrobku;
d) neexistuje závažný negativní dopad na konkurenceschopnost výrobce, včetně trhů mimo Společenství;
e) určení požadavku na ekodesign v zásadě nevede k tomu, že výrobci musí převzít určitou chráněnou technologii;
f) nepředstavují pro výrobce nadměrné administrativní zatížení.
6. Prováděcí opatření stanoví požadavky na ekodesign v souladu s přílohou I nebo přílohou II.
Pro vybrané environmentální aspekty s podstatným dopadem na životní prostředí budou zavedeny zvláštní požadavky na ekodesign.
Prováděcí opatření mohou rovněž stanovit, že pro určité zvláštní parametry ekodesignu uvedené v části 1 přílohy I není nutný žádný požadavek na ekodesign.
7. Požadavky jsou formulovány tak, aby orgány dohledu nad trhem mohly ověřit shodu energetického spotřebiče s požadavky prováděcího opatření.
Prováděcí opatření stanoví, zda ověření shody lze dosáhnout přímo na energetickém spotřebiči nebo na základě technické dokumentace.
8. Prováděcí opatření obsahují prvky uvedené v příloze VII.
9. Příslušné studie a analýzy, které Komise použila při vypracování prováděcích opatření, by měly být zveřejněny.
10. Prováděcí opatření, které stanoví požadavky na ekodesign, bude případně doprovázeno pokyny, které Komise přijme v souladu s čl. 15 odst. 2, aby byla zajištěna vyváženost různých environmentálních aspektů.
Článek 13
Pracovní plán
1. V souladu s kritérii stanovenými v článku 12 a po konzultaci s konzultačním fórem uvedeným v článku 14 Komise vypracuje pracovní plán nejpozději do ... [26] a tento pracovní plán bude zveřejněn.
Pracovní plán sestaví pro následující tři roky orientační seznam skupin výrobků, které budou považovány za prioritní pro přijetí prováděcích opatření.
Pracovní plán je pravidelně Komisí přezkoumáván po konzultaci s konzultačním fórem.
2. V přechodném období, během kterého se vypracuje první pracovní plán uvedený v odstavci 1, však může Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 15 odst. 2, podle kritérií stanovených v článku 12 a po konzultaci s konzultačním fórem přijmout prováděcí opatření nejdříve pro ty výrobky, které byly v ECCP stanoveny jako výrobky s vysokým potenciálem pro nákladově efektivní snížení emisí skleníkových plynů.
Článek 14
Konzultační fórum
Komise zajistí, že při výkonu svých činností zaručí pro každé prováděcí opatření vyváženou účast zástupců členských států a všech dotčených stran, kterých se tento výrobek nebo skupina výrobků týká, jako jsou výrobní odvětví, včetně malých a středních podniků a řemeslníků, odborové organizace, velkoobchodníci, maloobchodníci, dovozci, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů.
Tyto strany se budou setkávat na konzultačním fóru.
Jednací řád fóra stanoví Komise.
Článek 15
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 16
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých podle této směrnice.
Sankce budou účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 17
Změny
1. Směrnice 92/42/EHS se mění takto:
1. Článek 6 se zrušuje.
2. Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 10a
Tato směrnice je prováděcím opatřením ve smyslu článku 12 směrnice 2005/…/ES ze dne … [27] [28] o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign energetických spotřebičů, a o změně směrnic Rady 92/42/EHSa Evropského parlamentu a Rady 96/57/ES a 2000/55/ES 24 s ohledem na energetickou účinnost během používání podle zmíněné směrnice, a lze ji změnit nebo zrušit v souladu s čl. 15 odst. 2 směrnice 2005/…/ES [28].
3. Příloha I oddíl 2 se zrušuje.
4. Příloha II se zrušuje.
2. Směrnice 96/57/ES se mění takto:
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 9a
Tato směrnice je prováděcím opatřením ve smyslu článku 12 směrnice 2005/…/ES ze dne … [29] [28] o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign energetických spotřebičů, a o změně směrnic Rady 92/42/EHSa Evropského parlamentu a Rady 96/57/ES a 2000/55/ES s ohledem na energetickou účinnost během používání podle zmíněné směrnice, a lze ji pozměnit nebo zrušit v souladu s čl. 15 odst. 2 směrnice 2005/…/ES [28].
3. Směrnice 2000/55/ES se mění takto:
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 9a
Tato směrnice je prováděcím opatřením ve smyslu článku 12 směrnice 2005/…/ES ze dne … [30] [31] o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign energetických spotřebičů, a o změně směrnic Rady 92/42/EHSa Evropského parlamentu a Rady 96/57/ES a 2000/55/ES s ohledem na energetickou účinnost během používání podle zmíněné směrnice, a lze ji pozměnit nebo zrušit v souladu s čl. 15 odst. 2 směrnice 2005/ /ES [31].
Článek 18
Zrušení
Směrnice 78/170/EHS a 86/594/EHS se zrušují.
Členské státy mohou i nadále používat stávající vnitrostátní opatření přijatá podle směrnice 86/594/EHS, dokud nejsou pro dotyčné výrobky přijata prováděcí opatření podle této směrnice.
Článek 19
Přezkum
Nejpozději do … [32] Komise přezkoumá účinnost této směrnice a jejích prováděcích opatření, práh pro prováděcí opatření, mechanismy dohledu nad trhem a případně samoregulaci po konzultaci s konzultačním fórem uvedeným v článku 14 a případně navrhne Evropskému parlamentu a Radě úpravu směrnice.
Článek 20
Důvěrnost
Požadavky na poskytování informací výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem uvedené v článku 10 a příloze I části 2 musí být přiměřené a musí zohlednit oprávněný požadavek na důvěrnost obchodně citlivých informací.
Článek 21
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do … [33].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 22
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 23
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
SPOLEČNÝ POSTOJ (ES) č. 10/2005
přijatý Radou dne 21. prosince 2004
za účelem přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/.../ES ze dne ... o uznávání odborných kvalifikací
(Text s významem pro EHP)
(2005/C 58E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 40, čl. 47 odst. 1, čl. 47 odst. 2 první a třetí větu a článek 55 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 3 odst. 1 písm. c) Smlouvy představuje odstranění překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy jeden z cílů Společenství. Pro státní příslušníky členských států to znamená zejména možnost vykonávat povolání, ať již jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec, v jiném členském státě než v tom, ve kterém získali odbornou kvalifikaci. Kromě toho čl. 47 odst. 1 Smlouvy stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci.
(2) Po zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 Komise přijala sdělení "Strategie vnitřního trhu pro služby" zaměřené zejména na to, aby bylo volné poskytování služeb v rámci Společenství stejně snadné jako v rámci jednotlivého členského státu.
Po přijetí sdělení Komise s názvem "Nové evropské trhy práce, otevřené a přístupné všem" pověřila Evropská rada na zasedání ve Stockholmu ve dnech 23. a 24. března 2001 Komisi, aby pro zasedání Evropské rady na jaře 2002 předložila konkrétní návrhy na jednotnější, průhlednější a pružnější režim uznávání kvalifikací.
(3) Zárukou udělenou touto směrnicí osobám, které získaly odbornou kvalifikaci v jednom členském státě, týkající se přístupu ke stejnému povolání a jeho výkonu v jiném členském státě se stejnými právy jako státní příslušníci tohoto státu, není dotčeno dodržování ze strany migrující výdělečně činné osoby případných nediskriminujících podmínek, které tento členský stát stanovil, za předpokladu, že jsou objektivně zdůvodněné a přiměřené.
(4) Aby se usnadnilo volné poskytování služeb, měla by existovat zvláštní pravidla pro rozšíření možnosti výkonávat činnosti pod původním profesním označením.
V případě služeb informační společnosti poskytovaných na dálku by se měla použít rovněž ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu [4].
(5) Vzhledem k různým systémům pro dočasné nebo příležitostné přeshraniční poskytování služeb na straně jedné a pro usazování na straně druhé by měla být vyjasněna kritéria pro rozlišování mezi těmito dvěma koncepty v případě přestěhování poskytovatele služeb na území hostitelského členského státu.
(6) Snadnější poskytování služeb musí být zajištěno v souvislosti s přísným dodržováním požadavků na ochranu veřejného zdraví a bezpečnosti a ochrany spotřebitelů.
Proto by se mělo počítat se zvláštními ustanoveními pro regulovaná povolání, která mají důsledky pro veřejné zdraví nebo bezpečnost a jejichž příslušníci dočasně nebo příležitostně poskytují přeshraniční služby.
(7) Hostitelské členské státy mohou případně v souladu s právem Společenství stanovit požadavky na ohlášení.
Tyto požadavky nesmějí vést k nepřiměřenému zatížení poskytovatelů služeb a bránit volnému poskytování služeb nebo ho činit méně přitažlivým.
Potřeba těchto požadavků by se měla pravidelně přezkoumávat s ohledem na pokrok, kterého bylo dosaženo při stanovení rámce Společenství pro správní spolupráci mezi členskými státy.
(8) Na poskytovatele služeb by se měla vztahovat disciplinární pravidla hostitelského členského státu, která jsou přímo a konkrétně spojena s odbornými kvalifikacemi, např. definice povolání, rozsah činností, které k povolání patří nebo které mu jsou vyhrazeny, užívání titulů a vážné zanedbání povinné péče při výkonu povolání, které přímo a konkrétně souvisí s ochranou a bezpečností spotřebitele.
(9) Zásady a záruky pro svobodu usazování, na nichž jsou založeny různé platné systémy uznávání, by se měly zachovat, ale na základě zkušeností by se měla zlepšit jejich pravidla.
Kromě toho se několikrát změnily příslušné směrnice a měla by se uspořádat a racionalizovat jejich ustanovení sjednocením použitelných zásad.
Proto je nutné nahradit směrnice Rady 89/48/EHS [5] a 92/51/EHS [6], směrnici Evropského parlamentu a Rady 1999/42/ES [7] o obecném systému uznávání dokladů o dosažené kvalifikaci a směrnice Rady 77/452/EHS [8], 77/453/EHS [9], 78/686/EHS [10], 78/687/EHS [11], 78/1026/EHS [12], 78/1027/EHS [13], 80/154/EHS [14], 80/155/EHS [15], 85/384/EHS [16], 85/432/EHS [17], 85/433/EHS [18] a 93/16/EHS [19] týkající se povolání zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, architekta, farmaceuta a lékaře a sloučit je do jednoho dokumentu.
(10) Touto směrnicí není dotčena možnost členských států uznávat v souladu se svými předpisy požadované odborné kvalifikace získané mimo území Evropské unie státními příslušníky třetích zemí.
Uznávání by mělo v každém případě respektovat minimální požadavky na odbornou přípravu pro určité profese.
(11) V případě povolání, na něž se vztahuje obecný systém pro uznávání kvalifikací (dále jen "obecný systém"), by mělo být členským státům ponecháno právo stanovit minimální úroveň kvalifikace, která by zaručovala kvalitu služeb poskytovaných na jejich území.
Podle článků 10, 39 a 43 Smlouvy by však neměly členské státy vyžadovat na státních příslušnících členských států, aby získali ty kvalifikace, které obecně podmiňují ziskem diplomů vydaných v jejich vlastních vzdělávacích systémech, pokud dotyčné osoby již získaly úplnou kvalifikaci nebo její část v jiném členském státě.
V důsledku toho by mělo být stanoveno, že každý hostitelský členský stát, ve kterém je určité povolání regulováno, musí vzít v úvahu kvalifikace získané v jiném členském státě a musí určit, zda tyto kvalifikace odpovídají kvalifikacím, které vyžaduje.
(12) Pokud neexistuje harmonizace minimálních požadavků na odbornou přípravu pro přístup k povoláním, na něž se vztahuje obecný systém, hostitelský členský stát by měl mít možnost uložit vyrovnávací opatření.
Takové opatření by mělo být přiměřené a mělo by zejména zohledňovat odbornou praxi žadatele.
Zkušenosti ukazují, že možnost, aby si migrující osoba vybrala mezi zkouškou způsobilosti a adaptačním obdobím, nabízí přiměřené záruky, co se týče úrovně jeho kvalifikace, takže jakákoli odchylka od tohoto výběru by měla být v každém případě odůvodněna naléhavým požadavkem v obecném zájmu.
(13) K podpoře volného pohybu odborníků a k zajištění odpovídající úrovně kvalifikace by různá profesní sdružení a organizace nebo členské státy měly být schopny navrhnout společné platformy na evropské úrovni.Tato směrnice by za určitých podmínek v souladu s pravomocí členských států měla určit kvalifikace potřebné pro výkon povolání na jejich území a obsah a organizaci jejich systémů vzdělávání a odborné přípravy a v souladu s právem Společenství, zejména právními předpisy Společenství pro hospodářskou soutěž, tyto iniciativy zohlednit a prosazovat v této souvislosti automatičtější charakter uznávání v rámci obecného systému.
Profesní sdružení, která mohou předkládat společné platformy, by měla být reprezentativní na národní i evropské úrovni.
Společnou platformou je soubor kritérií, která umožňují vyrovnat v co možná největším rozsahu podstatné rozdíly, které byly zjištěny mezi požadavky na odbornou přípravu v nejméně dvou třetinách členských států, včetně všech členských států, které toto povolání regulují.
Tato kritéria by mohla zahrnovat například požadavky jako další odborná příprava, adaptační období v rámci praxe pod dohledem, zkouška způsobilosti nebo stanovená minimální úroveň odborné praxe nebo jejich kombinaci.
(14) Aby se zohlednily veškeré situace, které dosud nepodléhají úpravě týkající se uznávání odborných kvalifikací, měl by se obecný systém rozšířit na ty případy, na které se nevztahuje zvláštní systém, a to buď z toho důvodu, že na povolání se nevztahuje žádný z těchto systémů, nebo proto, že ačkoli se na povolání vztahuje zvláštní systém, žadatel nesplnil ze zvláštních a výjimečných důvodů podmínky, aby ho bylo možno využít.
(15) Je nutno zjednodušit pravidla, která povolují přístup k řadě průmyslových, obchodních a řemeslných činností v členských státech, ve kterých jsou tato povolání regulována, pokud byly tyto činnosti vykonávány po přiměřeně dlouhou a nepříliš vzdálenou dobu v jiném členském státě, současně je však u těchto činností nutné zachovat systém automatického uznávání na základě odborné praxe.
(16) Svoboda pohybu a vzájemné uznávání dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů, porodních asistentek, farmaceutů a architektů by měla být založena na základní zásadě automatického uznávání dokladů o dosažené kvalifikaci na základě koordinovaných minimálních požadavků na odbornou přípravu.
Kromě toho by měl být v členských státech přístup k povolání lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky a farmaceuta podmíněn získáním dané kvalifikace, která zaručí, že dotyčná osoba absolvovala odbornou přípravu, která splňuje stanovené minimální požadavky.
Tento systém by měl být doplněn řadou nabytých práv, která mohou kvalifikovaní odborníci za určitých podmínek využít.
(17) V zájmu zjednodušení systému, zejména s ohledem na rozšíření, by se zásada automatického uznávání měla používat jen na ty obory lékařství a zubního lékařství, které jsou zastoupeny v nejméně dvou pětinách členských států.
Obory lékařství a zubního lékařství, které jsou zastoupeny pouze v omezeném počtu členských států, by měly být začleněny do obecného systému uznávání, aniž jsou dotčena nabytá práva.
V praxi by měla mít tato změna pro migrující osobu pouze omezený účinek, protože by to nemělo vést k použití vyrovnávacích opatření.
Touto směrnicí by kromě toho neměla být dotčena možnost členských států navzájem vytvořit automatické uznávání některých společných oborů lékařství a zubního lékařství podle vlastních pravidel.
(18) Automatickým uznáváním dosažené kvalifikace lékaře se základní odbornou přípravou by neměla být dotčena pravomoc členských států spojit případně tuto kvalifikaci s odbornými činnostmi.
(19) Všechny členské státy by měly uznat povolání zubního lékaře jakožto zvláštní povolání, které se liší od povolání lékaře bez ohledu na to, zda má specializaci v oboru odontostomatologie.
Členské státy by měly zajistit, aby odborná příprava zubních lékařů zaručila, že získali dovednosti potřebné pro prevenci, diagnostiku a léčbu anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání.
Odbornou činnost zubního lékaře by měli vykonávat držitelé dokladu o dosažené kvalifikaci zubního lékaře stanoveného v této směrnici.
(20) Nejeví se žádoucí zavést jednotný studijní plán pro porodní asistentky ve všech členských státech.
Členským státům by se měla ponechat co největší volnost v organizování výuky.
(21) S cílem zjednodušit směrnici by se měl použít pojem "farmaceut", aby se vymezila oblast působnosti ustanovení týkajících se automatického uznávání kvalifikací, aniž jsou dotčeny zvláštnosti vnitrostátních právních předpisů upravujících tyto činnosti.
(22) Držitelé kvalifikace farmaceuta jsou odborníky v oboru léčiv a měli by mít v zásadě přístup ve všech členských státech k minimálnímu rozsahu činností v této oblasti.
Při definici tohoto minimálního rozsahu by tato směrnice neměla mít omezující účinek, pokud jde o činnosti dostupné v členských státech farmaceutům, zejména se zřetelem na biomedicínské analýzy, ani by jim neměla poskytovat žádný monopol, neboť vytváření monopolu je i nadále výhradní záležitostí členských států.
Tato směrnice nebrání členským státům, aby k umožnění přístupu k činnostem nezahrnutým do koordinovaného minimálního výčtu činností vyžadovaly doplňující podmínky vzdělání.
To znamená, že hostitelský členský stát by měl mít možnost stanovit takové podmínky pro státní příslušníky, kteří jsou držiteli kvalifikací, na které se vztahuje automatické uznávání ve smyslu této směrnice.
(23) Tato směrnice nezajišťuje koordinaci všech podmínek pro přístup k činnostem v oboru farmacie a pro jejich výkon.
Zejména zeměpisné rozmístění lékáren a monopol dodávek léčiv by měl zůstat i nadále záležitostí členských států.
Touto směrnicí se nemění vnitrostátní právní a správní předpisy členských států, které společnostem zakazují, aby vykonávaly některé činnosti farmaceuta, nebo podmiňují výkon těchto činností určitými podmínkami.
(24) Architektura, kvalita staveb, jejich harmonické splynutí s okolním prostředím, ohled na přírodní a městské prostředí a na veřejné a individuální kulturní dědictví jsou předmětem veřejného zájmu.
Vzájemné uznávání kvalifikací by proto mělo být založeno na kritériích kvality a kvantity, která zajistí, že držitelé uznaných kvalifikací jsou schopni porozumět a dát praktické vyjádření potřebám jednotlivců, sociálních skupin a úřadů v oblasti územního plánování, projektování, organizace a provádění staveb, uchování a zhodnocení architektonického dědictví a zachování přirozené rovnováhy.
(25) Vnitrostátní právní předpisy v oboru architektury a o přístupu k odborným činnostem architekta a jejich výkonu se co do rozsahu velmi liší.
Ve většině členských států jsou činnosti v oboru architektury ze zákona nebo fakticky vykonávány osobami, které jsou držiteli titulu architekt, samostatně nebo společně s jiným profesním označením, aniž by tyto osoby měly na výkon těchto činností výhradní právo, nestanoví-li zákon jinak.
Zmíněné činnosti nebo některé z nich mohou být rovněž vykonávány jinými odborníky, zejména inženýry, kteří absolvovali speciální odbornou přípravu v oblasti stavebnictví a stavebního inženýrství.
S cílem zjednodušit směrnici by se měl použít pojem "architekt", aby se vymezila oblast působnosti ustanovení týkajících se automatického uznávání kvalifikací v oboru architektury, aniž jsou dotčeny zvláštnosti vnitrostátních právních předpisů upravujících tyto činnosti.
(26) K zajištění účinnosti systému uznávání odborných kvalifikací by měly být stanoveny jednotné formality a procesní pravidla pro jeho provádění a určité podrobné údaje o výkonu povolání.
(27) Jelikož spolupráce mezi členskými státy a mezi členskými státy a Komisí by mohla usnadnit provádění směrnice a dodržování povinností z ní vyplývajících, měly by být stanoveny způsoby spolupráce.
(28) Vytvoření sítě kontaktních míst, která mají poskytovat občanům členských států informace a pomoc, umožní zajistit průhlednost systému uznávání.
Tato kontaktní místa budou poskytovat občanům, kteří o to požádají, a Komisi veškeré informace a adresy potřebné pro postup uznávání.
Určení jednoho kontaktního místa každým členským státem v rámci této sítě se nedotýká rozdělení pravomocí na národní úrovni.
Zejména to nebrání určit na národní úrovni několik úřadů, přičemž kontaktní místo určené v rámci výše zmíněné sítě je pověřeno koordinací ostatních úřadů a případně informováním občanů o příslušném úřadu.
(29) Správa různých systémů uznávání vytvořených oborovými směrnicemi a obecného systému se ukázala jako těžkopádná a složitá.
Proto je nutné správu zjednodušit a směrnici aktualizovat, aby se zohlednil vědecký a technický pokrok, zejména jsou-li minimální požadavky na odbornou přípravu koordinovány s ohledem na automatické uznávání kvalifikací.
Za tímto účelem by měl být zřízen jednotný výbor pro uznávání odborných kvalifikací.
(30) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [20].
(31) Pravidelná zpráva o provádění směrnice předkládaná členskými státy obsahující statistické údaje umožní posoudit dopad systému pro uznávání odborných kvalifikací.
(32) Měl by existovat vhodný postup pro přijímání dočasných opatření, setká-li členský stát při provádění určitých ustanovení této směrnice s vážnými obtížemi.
(33) Ustanovení této směrnice se nedotýkají pravomoci členských států uspořádat vnitrostátní systémy sociálního zabezpečení a určit činnosti, které musí být vykonávány v rámci tohoto systému.
(34) S ohledem na rychlost technologických změn a vědeckého pokroku má u velkého počtu povolání zvláštní význam celoživotní učení.
V této souvislosti musejí členské státy přijmout podrobné úpravy celoživotního učení, které odborníkům umožní držet krok s technickým a vědeckým pokrokem.
(35) Jelikož cílů této směrnice, totiž racionalizace, zjednodušení a zlepšení pravidel pro uznávání odborných kvalifikací, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(36) Tato směrnice se netýká činností povolání, která jsou přímo a specificky spojena s výkonem veřejné moci, a to i příležitostně.
(37) S ohledem na právo usazování a poskytování služeb se použije tato směrnice, aniž jsou dotčeny jiné zvláštní právní předpisy pro uznávání odborných kvalifikací, např. v oblasti dopravy, zprostředkovatelů pojištění a oprávněných auditorů.
Tato směrnice se netýká uplatňování směrnice Rady 77/249/EHS o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů [21] nebo směrnice 98/5/ES o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace [22].
Uznávání odborných kvalifikací advokátů za účelem okamžitého usazení pod profesním označením hostitelského členského státu by mělo být zahrnuto do této směrnice.
(38) Touto směrnicí nejsou dotčena opatření nezbytná k zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví a spotřebitelů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
Tato směrnice stanoví pravidla, podle nichž členský stát, který podmiňuje přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon na svém území získáním určité odborné kvalifikace (dále jen "hostitelský členský stát"), uznává pro přístup k tomuto povolání a jeho výkon odborné kvalifikace nabyté v jednom nebo více jiných členských státech (dále jen "domovský členský stát"), které jejich držitele opravňují vykonávat v tomto členském státě stejné povolání.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na každého státního příslušníka členského státu, který chce vykonávat regulované povolání v jiném státě, než ve kterém získal svou odbornou kvalifikaci, buď jako osoba samostatně výdělečně činná, nebo jako zaměstnanec.
2. Každý členský stát může na svém území podle svých předpisů povolit státním příslušníkům členských států, kteří jsou držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci, která nebyla získána v tomto členském státě, vykonávat regulované povolání ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a). V případě povolání uvedených v hlavě III kapitole III musí toto první uznání respektovat minimální požadavky na odbornou přípravu stanovené v této kapitole.
3. Pokud je pro dané regulované povolání stanovena v samostatném právním nástroji Společenství jiná zvláštní úprava, která přímo souvisí s uznáváním odborných kvalifikací, neuplatňují se příslušná ustanovení této směrnice.
Článek 3
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "regulovaným povoláním" odborná činnost nebo soubor činností, u níž je přístup k ní nebo její výkon nebo jeden ze způsobů jejího výkonu v členském státě vyhrazen přímo nebo nepřímo na základě právních a správních předpisů držitelům určité odborné kvalifikace; zejména používání odborného titulu omezené právními nebo správními ustanoveními na držitele určité odborné kvalifikace vymezuje způsob výkonu.
Neuplatňuje-li se první věta této definice, považuje se povolání uvedené v odstavci 2 za regulované;
b) "odbornou kvalifikací" kvalifikace doložená dokladem o dosažené kvalifikaci, osvědčení způsobilosti uvedené v čl. 11 odst. 2 písm. a) nebo odborná praxe;
c) "dokladem o dosažené kvalifikaci" diplomy, osvědčení nebo jiné doklady vydané příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s jeho právními a správními předpisy, který prokazuje, že jeho držitel úspěšně dokončil odbornou přípravu získanou převážně ve Společenství.
Neuplatňuje-li se první věta této definice, považuje se doklad o dosažené kvalifikaci uvedený v odstavci 3 za zde uvedený doklad o dosažené kvalifikaci;
d) "regulovaným vzděláváním a odbornou přípravou" příprava, která je zaměřena speciálně na výkon určitého povolání a která zahrnuje studium, které je případně doplněno odborným vzděláváním nebo zkušební či odbornou praxí.
Struktura a úroveň odborného vzdělávání, zkušební nebo odborné praxe se stanoví v právních a správních předpisech dotyčného členského státu nebo se kontroluje nebo schvaluje orgánem určeným k tomuto účelu;
e) "odbornou praxí" skutečný a dovolený výkon dotyčného povolání v členském státě;
f) "adaptačním obdobím" výkon regulovaného povolání v hostitelském členském státě pod dohledem odpovědné osoby kvalifikované pro toto povolání, jenž může být doplněn další odbornou přípravou.
Toto období praxe pod dohledem je předmětem hodnocení.
Podrobná pravidla, kterými se řídí adaptační období a jeho hodnocení a postavení migrujících osob pracujících pod dohledem stanoví příslušný orgán hostitelského členského státu.
Právní postavení, které je v hostitelském členském státě přiznáno osobě, která absolvuje praxi pod dohledem, zejména co se týče práva na trvalý pobyt a závazků, sociálních práv a dávek, příspěvků a odměn, stanoví příslušné orgány tohoto členského státu v souladu s použitelným právem Společenství;
g) "zkouškou způsobilosti" zkouška, která se omezuje na odborné znalosti žadatele a kterou vykonávají příslušné orgány hostitelského členského státu s cílem ohodnotit schopnosti žadatele vykonávat regulované povolání v uvedeném členském státě.
K této zkoušce připraví příslušné orgány seznam oblastí, na které se na základě srovnání vzdělání a odborné přípravy vyžadovaných členským státem a vzdělání a odborné přípravy získaných žadatelem nevztahuje diplom nebo jiný doklad o odborné kvalifikaci žadatele.
Zkouška způsobilosti musí vzít v úvahu skutečnost, že žadatel je kvalifikovaný odborník v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází.
Zkouška zahrnuje oblasti vybrané z těch, které jsou na seznamu a jejichž znalost je základním předpokladem pro výkon povolání v hostitelském členském státě.
Zkouška také může zahrnovat znalost stavovských předpisů, které se týkají dotyčných činností v hostitelském členském státě.
Podrobné podmínky zkoušky způsobilosti a postavení žadatele v hostitelském členském státě, který si přeje připravit se na zkoušku způsobilosti v tomto státě, stanoví příslušné orgány tohoto hostitelského členského státu;
h) "ředitelem podniku" osoba, která v dotyčné profesní oblasti vykonávala v podniku funkci:
i) ředitele podniku nebo vedoucího pobočky; nebo
ii) zástupce vlastníka nebo ředitele podniku, jestliže tato funkace zahrnuje odpovědnost odpovídající odpovědnosti zastoupeného vlastníka nebo ředitele; nebo
iii) vedoucího pracovníka pověřeného obchodními nebo technickými záležitostmi a odpovědného za jedno nebo více oddělení podniku.
2. Povolání vykonávané členy sdružení nebo organizace uvedené v příloze I se považuje za regulované povolání.
Účelem sdružení nebo sdružení uvedených v prvním pododstavci je zejména podporovat a zachovávat vysokou úroveň v dotyčném oboru.
Za tímto účelem jsou uznány členským státem ve zvláštní formě a svým členům vydávají doklady o dosažené kvalifikaci, zajišťují, aby jejich členové dodržovali pravidla pro výkon povolání, která stanoví, a udělují jim právo užívat titul nebo jeho zkratku nebo výhody z postavení odpovídajícího této dosažené kvalifikaci.
Pokud členský stát uzná sdružení nebo organizaci podle prvního odstavce, uvědomí o tom Komisi, která zveřejní tuto informaci v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Doklad o dosažené kvalifikaci vydaný třetí zemí se považuje za doklad o dosažené kvalifikaci, pokud má držitel tříletou odbornou praxi v dotyčném povolání na území členského státu, který v souladu s čl. 2 odst. 2 doklad o dosažené kvalifikaci uznal, a která byla osvědčena tímto členským státem.
Článek 4
Účinky uznání
1. Uznání odborné kvalifikace hostitelským členským státem umožňuje, aby oprávněná osoba měla v tomto členském státě přístup ke stejnému povolání, pro které získala kvalifikaci v domovském členském státě, a vykonávala ho v hostitelském členském státě za stejných podmínek jako jeho státní příslušníci.
2. Pro účely této směrnice se povolání, které chce žadatel vykonávat v hostitelském členském státě, považuje za stejné, jako je povolání, pro které získal kvalifikaci v domovském členském státě, pokud jsou činnosti, které zahrnuje, srovnatelné.
HLAVA II
VOLNÉ POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB
Článek 5
Zásada volného poskytování služeb
1. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení práva Společenství a články 6 a 7 této směrnice, členské státy neomezí z žádného důvodu vztahujícího se k odborné kvalifikaci poskytování služeb v jiném členském státě:
a) je-li poskytovatel služby v souladu se zákonem usazen v členském státě za účelem výkonu stejného povolání (dále jen "členský stát usazení") a
b) pokud se poskytovatel služby přestěhuje, vykonával-li toto povolání v členském státě usazení po dobu nejméně dvou let během předcházejících deseti let a není-li povolání v tomto státě regulováno.
Podmínka, která vyžaduje, aby poskytovatel služby vykonával povolání po dobu dvou let, se neuplatňuje, je-li povolání nebo vzdělávání a odborná příprava na toto povolání regulována.
2. Ustanovení této hlavy se použijí, pokud se poskytovatel služby přestěhuje na území hostitelského členského státu, aby zde dočasně a příležitostně vykonával povolání uvedené v odstavci 1.
Povaha dočasného a příležitostného poskytování služeb se posoudí případ od případu, zejména s ohledem na dobu trvání, četnost, pravidelnost a nepřetržitost.
3. Pokud se poskytovatel služeb přestěhuje, podléhá disciplinárním ustanovením profesní nebo správní povahy, která jsou přímo spojena s odbornou kvalifikací, např. definice povolání, užívání titulů a vážné zanedbání povinné péče při výkonu povolání, které přímo a konkrétně souvisí s ochranou a bezpečností spotřebitele, a která jsou v hostitelském členském státě použitelná na odborníky, kteří zde vykonávají stejné povolání.
Článek 6
Osvobození
Podle čl. 5 odst. 1 osvobodí hostitelský členský stát poskytovatele služeb usazené v jiném členském státě od požadavků, které ukládá odborníkům usazeným na svém území, týkajících se:
a) povolení, registrace nebo členství v profesní organizaci nebo subjektu. Členské státy mohou pro snadnější uplatňování disciplinárních ustanovení platných na jejich území podle čl. 5 odst. 3 stanovit automatickou dočasnou registraci nebo formální členství v takové profesní organizaci nebo subjektu za předpokladu, že tato registrace nebo členství nezpozdí nebo jakýmkoli způsobem neztíží poskytování služeb a nepředstavuje pro poskytovatele služeb dodatečné náklady. Kopii ohlášení a případně jeho obnovení podle čl. 7 odst. 1 doplněnou u povolání, která mají důsledky pro veřejné zdraví a bezpečnost podle čl. 7 odst. 4 nebo která využívají automatického uznávání podle hlavy III kapitoly III, kopií dokladů podle čl. 7 odst. 2 zašle příslušný orgán příslušné profesní organizaci nebo subjektu, což pro tento účel představuje automatickou dočasnou registraci nebo formální členství,
b) registrace u subjektu sociálního zabezpečení, aby bylo možné ve prospěch pojištěnců zúčtovat u pojišťovacích subjektů ve vztahu k výkonu činnosti.
Poskytovatel služby však předem a v naléhavém případě následně uvědomí subjekt uvedený v písmenu b) o službách, které poskytl.
Článek 7
Předběžné ohlášení v případě, že se poskytovatel služby přestěhuje
1. Členské státy mohou požadovat, aby v případě, že se poskytovatel služeb poprvé přestěhuje z jednoho členského státu do druhého za účelem poskytování služeb, předem uvědomil příslušný orgán v hostitelském členském státě v písemném ohlášení, které zahrne rovněž údaje o pojistném krytí nebo jiných prostředcích osobní nebo kolektivní ochrany s ohledem na odpovědnost při výkonu povolání.
Toto ohlášení se jednou ročně obnovuje, pokud poskytovatel služeb chce v daném roce dočasně nebo příležitostně poskytovat služby v tomto členském státě.
Poskytovatel služeb může doručit ohlášení jakoukoli formou.
2. Pro první poskytnutí služby nebo v případě věcné změny oproti situaci doložené doklady mohou členské státy požadovat, aby k ohlášení byly připojeny tyto doklady:
a) doklad o státní příslušností poskytovatele služeb,
b) osvědčení potvrzující, že držitel je v souladu se zákonem usazen v členském státě za účelem výkonu dotyčných činností,
c) doklad o odborné kvalifikaci,
d) v případech uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. b) jakýkoli důkaz o tom, že poskytovatel služeb vykonával dotyčnou činnost po dobu nejméně dvou let v předcházejících deseti letech.
3. Služba se poskytuje pod profesním označením členského státu usazení, existuje-li v tomto státě pro dotyčnou odbornou činnost takové označení.
Toto označení je uvedeno v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu usazení tak, aby se předešlo záměně s profesním označením hostitelského členského státu.
Pokud v členském státě usazení neexistuje takové profesní označení, uvede poskytovatel služeb svou dosaženou kvalifikaci v úředním jazyce nebo jednom z úředních jazyků tohoto státu.
Výjimečně je v případech uvedených v hlavě III kapitole III služba poskytována pod profesním označením hostitelského členského státu.
4. V případě prvního poskytnutí služeb u regulovaných povolání, která mají důsledky pro veřejné zdraví nebo bezpečnost a která nevyužívají automatického uznávání podle hlavy III kapitoly III, může příslušný orgán hostitelského členského státu zkontrolovat odbornou kvalifikaci poskytovatele služeb před tímto prvním poskytnutím.
Tato předběžná kontrola je možná pouze tehdy, je-li jejím účelem předejít vážnému poškození zdraví nebo bezpečnosti příjemce služby kvůli nedostatečné odborné kvalifikaci poskytovatele služeb a pokud nepřesahuje to, co je za tímto účelem nezbytné.
Příslušný orgán se snaží uvědomit poskytovatele služby o svém rozhodnutí nekontrolovat jeho kvalifikaci nebo o výsledku této kontroly ve lhůtě nanejvýš jednoho měsíce po obdržení ohlášení a průvodních dokladů.
Existují-li obtíže, které by mohly vést k prodlení, uvědomí příslušný orgán poskytovatele služeb ve lhůtě jednoho měsíce o důvodech prodlení a o časovém rámci pro rozhodnutí, které musí být vydáno do dvou měsíců po přijetí kompletních dokladů.
Pokud existuje podstatný rozdíl mezi odbornou kvalifikací poskytovatele služeb a odbornou přípravou, která je vyžadována v tomto členském státě, a to v takovém rozsahu, že by tento rozdíl mohl poškodit veřejné zdraví nebo bezpečnost, poskytne hostitelský členský stát poskytovateli služby možnost, aby prokázal, zejména pomocí zkoušky způsobilosti, že nabyl chybějící znalosti nebo schopnosti.
V každém případě musí být možné poskytovat služby ve lhůtě jednoho měsíce po vydání rozhodnutí podle předchozího pododstavce.
Službu je možné poskytovat, pokud příslušný orgán nereaguje ve lhůtách stanovených v předchozích pododstavcích.
V případech, kdy kvalifikace byla ověřena podle tohoto odstavce, poskytuje se služba pod profesním označením hostitelského členského státu.
Článek 8
Správní spolupráce
1. Příslušné orgány hostitelského členského státu mohou pro každé poskytnutí služeb požádat příslušné orgány členského státu usazení, aby jim poskytly informace o usazení poskytovatele služeb v souladu s právními předpisy, jeho bezúhonnosti a o tom, že neexistují žádné disciplinární nebo trestněprávní sankce profesní povahy.
Příslušné orgány členského státu usazení poskytnou tyto informace v souladu s ustanoveními článku 56.
2. Příslušné orgány zajistí výměnu všech informací, které jsou nezbytné pro správné vyřízení stížnosti příjemce služby na poskytovatele služeb.
Příjemci jsou o výsledku stížnosti informováni.
Článek 9
Informace poskytované příjemcům služeb
Je-li služba poskytována pod profesním označením členského státu usazení nebo pod dosaženou kvalifikací poskytovatele služby, mohou vedle ostatních informačních požadavků podle práva Společenství příslušné orgány hostitelského členského státu požadovat, aby poskytovatel služeb poskytl příjemcům služeb některou nebo všechny tyto informace:
a) je-li poskytovatel služeb zapsán v obchodním rejstříku nebo v obdobném veřejném rejstříku, rejstřík, v němž je zapsán, a jeho registrační číslo, nebo obdobný prostředek identifikace uvedený v rejstříku;
b) podléhá-li činnost povolovacímu režimu v členském státě usazení, název a adresa příslušného kontrolního orgánu;
c) profesní sdružení nebo podobný subjekt, u něhož je poskytovatel služeb zapsán;
d) profesní označení, nebo pokud takové označení neexistuje, dosažená kvalifikace poskytovatele služby a členský stát, ve kterém byla udělena;
e) vykonává-li poskytovatel služeb činnost podléhající dani z přidané hodnoty, identifikační číslo podle čl. 22 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [23],
f) údaje o pojistném krytí nebo jiných prostředcích osobní nebo kolektivní ochrany s ohledem na odpovědnost při výkonu povolání.
HLAVA III
SVOBODA USAZOVÁNÍ
KAPITOLA I
OBECNÝ SYSTÉM UZNÁVÁNÍ DOKLADŮ O ODBORNÉ KVALIFIKACI
Článek 10
Oblast působnosti
Tato kapitola se použije na všechna povolání, na která se nevztahují kapitoly II a III této hlavy a v níže uvedených případech, kdy žadatel ze zvláštních a výjimečných důvodů nesplňuje podmínky stanovené v těchto kapitolách:
a) pro činnosti uvedené v příloze IV, pokud migrující osoba nesplňuje požadavky článků 17, 18 a 19;
b) pro lékaře se základní odbornou přípravou, odborné lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědné za všeobecnou péči, zubní lékaře, odborné zubní lékaře, veterinární lékaře, porodní asistentky, farmaceuty a architekty, pokud migrující osoba nesplňuje požadavky skutečné odborné praxe v souladu se zákonem podle článků 23, 27, 33, 37, 39, 43 a 49;
c) pro architekty, je-li migrující osoba držitelem dokladu o dosažené kvalifikaci, který není uveden v příloze V bodu 5.7;
d) aniž je dotčen čl. 21 odst. 1 a články 23 a 27, pro lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele, zubní lékaře, veterinární lékaře, porodní asistentky, farmaceuty a architekty, kteří jsou držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci pro určitou odbornost, který bylo nutno získat po odborné přípravě k získání označení uvedených v příloze V bodech 5.1.1, 5.2.2, 5.3.2, 5.4.2, 5.5.2, 5.6.2 a 5.7.1, a sice výlučně za účelem uznání příslušné odbornosti;
e) pro sestry a ošetřovatele odpovědné za všeobecnou zdravotní péči a pro specializované zdravotní sestry a ošetřovatele, kteří jsou držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci pro určitou odbornost, který bylo nutno získat po odborné přípravě k získání označení uvedených v příloze V bodu 5.2.2, pokud migrující osoba usiluje o uznání v jiném členském státě, ve kterém jsou příslušné odborné činnosti vykonávány specializovanými zdravotními sestrami a ošetřovateli, kteří neabsolvovali odbornou přípravu zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči;
f) pro specializované zdravotní sestry a ošetřovatele, kteří neabsolvovali odbornou přípravu zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, pokud migrující osoba usiluje o uznání v jiném členském státě, ve kterém jsou příslušné odborné činnosti vykonávány zdravotními sestrami a ošetřovateli odpovědnými za všeobecnou péči, specializovanými zdravotními sestrami a ošetřovateli, kteří neabsolvovali odbornou přípravu zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, nebo specializovanými zdravotními sestrami a ošetřovateli, kteří jsou držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci pro určitou odbornost, který byl získán po odborné přípravě k získání označení uvedených v příloze V bodu 5.2.2;
g) pro migrující osoby, které splňují požadavky čl. 3 odst. 3.
Článek 11
Úrovně kvalifikace
1. Pro účely uplatňování článku 13 se stanoví čtyři úrovně odborné kvalifikace.
2. Úroveň A odpovídá osvědčení způsobilosti vydanému příslušným orgánem domovského členského státu určeným podle právních a správních předpisů tohoto státu na základě:
a) buď studijního programu, který netvoří součást osvědčení nebo diplomu ve smyslu odstavců 3, 4 a 5, nebo zvláštní zkoušky bez předchozí odborné přípravy, nebo výkonu povolání v členském státě na plný pracovní úvazek po dobu tří po sobě následujících let nebo po odpovídající dobu v případě částečného úvazku během předchozích 10 let,
b) nebo obecného základního nebo středoškolského vzdělání, které potvrzuje, že držitel získal obecné znalosti.
3. Úroveň B odpovídá osvědčení, které prokazuje úspěšné ukončení středoškolského studia,
a) buď obecné povahy, doplněného studiem nebo odbornou přípravou vyjma studia nebo odborné přípravy uvedených v odstavci 4 nebo zkušební či odbornou praxí vyžadovanou navíc k tomuto studiu,
b) nebo technické nebo odborné povahy, případně doplněného studiem nebo odbornou přípravou uvedenou v písmenu a) nebo zkušební či odbornou praxí vyžadovanou navíc k tomuto studiu.
4. Úroveň C odpovídá diplomu, který prokazuje úspěšné ukončení
a) buď odborné přípravy na postsekundární úrovni vyjma přípravy uvedené v odstavci 5 v délce nejméně jednoho roku, u níž je jako obecné pravidlo jednou z podmínek přijetí úspěšné ukončení středoškolského studia požadovaného pro přijetí do vysokoškolského studia nebo vyššího vzdělání, a také odborná příprava, která může být požadována navíc k uvedenému postsekundárnímu studiu;
b) nebo v případě regulovaného povolání odborné přípravy se zvláštní strukturou uvedenou v příloze II, která je rovnocenná úrovni odborné přípravy podle písmena a), zajišťuje srovnatelnou odbornou úroveň a připravuje uchazeče o vzdělání na srovnatelnou úroveň povinností a funkcí. Seznam v příloze II lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl.
58 odst. 2, aby se zohlednila odborná příprava, která splňuje požadavky uvedené v předchozí větě.
5. Úroveň D odpovídá diplomu, který potvrzuje ukončení odborné přípravy na postsekundární úrovni v délce nejméně tří let na univerzitě, vysoké škole nebo jiném zařízení podobné úrovně, a také odborné přípravy, která může být požadována navíc k uvedenému postsekundárnímu studiu.
Článek 12
Rovnocenné kvalifikace
Jakýkoli doklad o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoli soubor dokladů o dosažené kvalifikaci, který byl vydán příslušným orgánem v členském státě a který prokazuje, že jeho držitel úspěšně dokončil odbornou přípravu ve Společenství, kterou tento členský stát uznává jako rovnocennou odbornou přípravu a která uděluje držiteli stejná práva na přístup nebo výkon povolání nebo připravuje na výkon tohoto povolání, se považuje za doklad o dosažené kvalifikaci druhu uvedeného v článku 11, včetně dotyčné úrovně.
Odborná kvalifikace, která přiznává držiteli nabytá práva na základě těchto ustanovení, ačkoli nesplňuje požadavky uvedené v platných právních a správních předpisech domovského členského státu pro přístup k povolání a jeho výkon, se také považuje za doklad o dosažené kvalifikaci za stejných podmínek, jaké jsou uvedeny v prvním pododstavci.
Článek 13
Podmínky uznávání
1. Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon podmíněn držením zvláštní odborné kvalifikace, povolí příslušné orgány tohoto členského státu přístup k tomuto povolání a jeho výkon za stejných podmínek, jaké se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, žadatelům, které jsou držiteli osvědčení způsobilosti nebo dokladu o dosažené kvalifikaci, který jiný členský stát požaduje k získání přístupu k tomuto povolání a jeho výkonu na svém území.
Osvědčení způsobilosti nebo doklad o dosažené kvalifikaci splňuje tyto podmínky:
a) byly vydány příslušným orgánem členského státu určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu;
b) prokazují úroveň odborné kvalifikace, která je přinejmenším rovnocenná úrovni bezprostředně předcházející úrovni podle článku 11, která je požadována v hostitelském členském státě.
2. Přístup k povolání a jeho výkon podle odstavce 1 se přizná rovněž žadatelům, kteří vykonávali dotyčné povolání uvedené v tomto odstavci na plnou pracovní dobu po dobu dvou let během předchozích deseti let v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno, za předpokladu, že jsou držiteli jednoho nebo více osvědčení způsobilosti nebo dokladů o dosažené kvalifikaci.
Osvědčení způsobilosti a doklady o dosažené kvalifikaci splňují tyto podmínky:
a) byly vydány příslušným orgánem členského státu určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu;
b) prokazují úroveň odborné kvalifikace, která je přinejmenším rovnocenná úrovni bezprostředně předcházející úrovni podle článku 11, která je požadována v hostitelském členském státě;
c) prokazují, že držitel byl připraven na výkon dotyčného povolání.
Dvouletou odbornou praxi podle prvního pododstavce však nelze vyžadovat, pokud doklad o dosažené kvalifikaci, jehož je žadatel držitelem, potvrzuje regulované vzdělávání a odbornou přípravu ve smyslu čl. 3 odst.
1 písm. d) na úrovni B, C nebo D podle článku 11. Regulované vzdělávání a odborná příprava uvedená v příloze III se považuje za regulované vzdělávání a odbornou přípravu na úrovni C. V souladu s postupem uvedeným v čl.
58 odst. 2 lze pozměnit seznam uvedený v příloze III, aby se zohlednilo regulované vzdělávání a odborná příprava, která zajišťuje srovnatelnou odbornou úroveň a která připravuje uchazeče o vzdělání na srovnatelnou úroveň odpovědností a funkcí.
3. Hostitelský členský stát není povinen uplatňovat tento článek, je-li přístup k regulovanému povolání na jeho území podmíněn získáním kvalifikace úrovně D, která potvrzuje úspěšné ukončení vysokoškolského nebo univerzitního vzdělání trvajícího déle než čtyři roky, a je-li žadatel držitelem kvalifikace úrovně C.
Článek 14
Vyrovnávací opatření
1. Bez ohledu na článek 13 může hostitelský stát také požadovat, aby žadatel absolvoval adaptační období nepřesahující tři roky nebo složil zkoušku způsobilosti, pokud:
a) délka odborné přípravy, kterou prokazuje podle čl. 13 odst. 1 nebo 2 je nejméně o jeden rok kratší než doba požadovaná hostitelským členským státem;
b) odborná příprava, kterou absolvoval, se podstatně liší od obsahu osvědčeného dokladem o dosažené kvalifikaci, který je požadován hostitelským členským státem;
c) regulované povolání v hostitelském členském státě zahrnuje jednu nebo více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí příslušného povolání v domovském členském státě žadatele ve smyslu čl. 4 odst. 2, a tento rozdíl spočívá ve specifické odborné přípravě požadované v hostitelském členském státě, jejíž obsah se podstatně liší od obsahu zahrnutého v osvědčení způsobilosti nebo dokladu o dosažené kvalifikaci žadatele.
2. Pokud hostitelský členský stát využije možnosti podle odstavce 1, musí poskytnout žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti.
Pokud se členský stát s ohledem na dané povolání domnívá, že je nutné odchýlit se od požadavku stanoveného v předchozím pododstavci, který poskytuje žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti, uvědomí o tom předem ostatní členské státy a Komisi a dostatečně tuto odchylku odůvodní.
Pokud se Komise po obdržení všech nezbytných informací domnívá, že odchylka uvedená v druhém pododstavci není přiměřená nebo neodpovídá právu Společenství, požádá ve lhůtě tří měsíců dotčený členský stát, aby od plánovaného opatření upustil.
Neodpoví-li Komise ve výše uvedené lhůtě, lze odchylku použít.
3. Odchylně od zásady práva žadatele na volbu podle odstavce 2 může pro povolání, jejichž výkon vyžaduje přesnou znalost vnitrostátního práva a v nichž poskytování právních rad nebo právní pomoci týkající se vnitrostátního práva je základním a nezbytným předpokladem dotyčné odborné činnosti, hostitelský členský stát stanovit buď adaptační období, nebo zkoušku způsobilosti.
To platí rovněž pro případy stanovené v čl. 10 písm. b) a c), v čl. 10 písm. d) týkajícím se lékařů a zubních lékařů, v čl. 10 písm. písm. f), pokud migrující osoba usiluje o uznání v jiném členském státě, ve kterém jsou dotyčné odborné činnosti vykonávány zdravotními sestrami a ošetřovateli odpovědnými za všeobecnou péči nebo specializovanými zdravotními sestrami a ošetřovateli, kteří jsou držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci pro určitou odbornost, který bylo nutno získat po odborné přípravě k získání označení uvedených v příloze V bodu 5.2.2, a v čl. 10 písm. g).
V případech podle čl. 10 odst. a) může hostitelský členský stát požadovat adaptační období nebo zkoušku způsobilosti, chce-li migrující osoba vykonávat odborné činnosti v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, které vyžadují znalost a uplatňování zvláštních platných vnitrostátních předpisů za předpokladu, že znalost a uplatňování těchto předpisů vyžadují příslušné orgány hostitelského členského státu od vlastních státních příslušníků pro přístup k těmto činnostem.
4. Pro účely uplatňování odst. 1 písm. b) a c) se "podstatně se lišícím obsahem" rozumí záležitosti, jejichž znalost je nezbytným předpokladem pro výkon povolání a u kterých odborná příprava migrující osoby vykazuje významné rozdíly oproti odborné přípravě vyžadované hostitelským členským státem, pokud jde o délku nebo obsah.
5. Odstavec 1 se uplatňuje při řádném zohlednění zásady proporcionality.
Zejména pokud hostitelský členský stát zamýšlí vyžadovat od žadatele absolvování adaptačního období nebo složení zkoušky způsobilosti, musí nejprve zjistit, zda znalosti, které žadatel nabyl během odborné praxe v členském státě nebo v třetí zemi, mohou zcela nebo částečně vyrovnat podstatné rozdíly uvedené v odstavci 4.
Článek 15
Upuštění od vyrovnávacích opatření na základě společných platforem
1. Pro účely tohoto článku se výrazem "společné platformy" rozumí soubor kritérií pro odborné kvalifikace, která jsou s to vyrovnat podstatné rozdíly, které byly zjištěny u požadavků na odbornou přípravu u daného povolání v různých členských státech.
Podstatné rozdíly se stanoví srovnáním délky a obsahu odborné přípravy v nejméně dvou třetinách členských států, včetně všech členských států, které toto povolání regulují.
Rozdíly v obsahu odborné přípravy mohou vyplývat z podstatných rozdílů v rozsahu odborných činností.
2. Společné platformy podle odstavce 1 mohou Komisi předložit členské státy nebo profesní sdružení, která jsou reprezentativní na národní i evropské úrovni. Pokud Komise po konzultaci členských států zastává názor, že návrh společné platformy usnadní vzájemné uznávání odborných kvalifikací, může navrhnout opatření k jejich přijetí v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2.
3. Pokud odborná kvalifikace žadatele splňuje kritéria stanovená v opatření přijatém podle odstavce 2, hostitelský členský stát upustí od uplatňování vyrovnávacích opatření podle článku 14.
4. Odstavce 1 až 3 se nedotýkají pravomoci členských států určit odborné kvalifikace požadované pro výkon povolání na jejich území, stejně jako obsah a organizaci jejich systémů vzdělávání a odborné přípravy.
5. Má-li členský stát za to, že kritéria stanovená v opatření přijatém podle odstavce 2 již nenabízejí dostatečné záruky s ohledem na odborné kvalifikace, uvědomí o tom Komisi, která případně předloží návrh opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2.
6. Do… [24]předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto článku a případně navrhne jeho změny.
KAPITOLA II
UZNÁVÁNÍ ODBORNÉ PRAXE
Článek 16
Požadavky na odbornou praxi
Pokud je v členském státě přístup k některé z činností vyjmenovaných v příloze IV nebo její výkon podmíněn získáním obecných, obchodních nebo odborných znalostí a schopností, uzná členský stát předchozí výkon činnosti v jiném členském státě za dostatečný důkaz o těchto znalostech a schopnostech skutečnost.
Činnost musela být vykonávána v souladu s články 17, 18 a 19.
Článek 17
Činnosti uvedené na seznamu I přílohy IV
1. Pro činnosti uvedené na seznamu I přílohy IV musí být dotyčná činnost předem vykonávána:
a) po dobu šesti po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku; nebo
b) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně tříleté vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné; nebo
c) po dobu čtyř po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně dvouleté vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné; nebo
d) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení, prokáže-li oprávněná osoba, že vykonávala dotyčnou činnost nejméně pět let v postavení zaměstnance; nebo
e) po dobu pěti po sobě následujících let ve vedoucím postavení, z toho nejméně tři roky v technické funkci představující odpovědnost alespoň za jedno oddělení podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně tříleté vzdělání doložené osvědčením uznaným státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné.
2. V případech podle písmen a) a d) nesmí být činnost ke dni podání žádosti dotyčnou osobou u příslušného orgánu podle článku 56 ukončena před více než 10 lety.
3. Ustanovení odst. 1 písm. e) se nepoužije pro činnosti skupiny ex 855 (kadeřnictví) podle klasifikace ISIC.
Článek 18
Činnosti uvedené na seznamu II přílohy IV
1. Pro činnosti uvedené na seznamu II přílohy IV musí být dotyčná činnost předem vykonávána:
a) po dobu pěti po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, nebo
b) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně tříleté vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné, nebo
c) po dobu čtyř po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně dvouleté vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné, nebo
d) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že vykonávala dotyčnou činnost nejméně pět let v postavení zaměstnance, nebo
e) po dobu pěti po sobě následujících let v postavení zaměstnance, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně tříleté vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné, nebo
f) po dobu šesti po sobě následujících let v postavení zaměstnance, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala nejméně dvouleté vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné.
2. V případech podle písmen a) a d) nesmí být činnost ke dni podání žádosti dotyčnou osobou u příslušného orgánu podle článku 56 ukončena před více než 10 lety.
Článek 19
Činnosti uvedené na seznamu III přílohy IV
1. Pro činnosti uvedené na seznamu III přílohy IV musí být dotyčná činnost předem vykonávána:
a) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, nebo
b) po dobu dvou po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala vzdělání doložené osvědčením uznaným členským státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné, nebo
c) po dobu dvou po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo v postavení ředitele podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že vykonávala dotyčnou činnost nejméně tři roky v postavení zaměstnance, nebo
d) po dobu tří po sobě následujících let v postavení zaměstnance, prokáže-li oprávněná osoba, že pro dotyčnou činnost dříve získala vzdělání doložené osvědčením uznaným státem nebo považovaným příslušným profesním sdružením za platné.
2. V případech podle písmen a) a c) nesmí být činnost ke dni podání žádosti dotyčnou osobou u příslušného orgánu podle článku 56 ukončena před více než deseti lety.
Článek 20
Změna seznamů činností v příloze IV
Seznamy činností v příloze IV, pro které se uznává odborná praxe podle článku 16, lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 za účelem aktualizace nebo vyjasnění klasifikace za předpokladu, že to nepředstavuje změnu činností týkajících se jednotlivých kategorií.
KAPITOLA III
UZNÁVÁNÍ NA ZÁKLADĚ KOORDINACE MINIMÁLNÍCH POŽADAVKŮ NA ODBORNOU PŘÍPRAVU
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 21
Zásada automatického uznávání
1. Každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci zajišťující přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, farmaceuta a architekta uvedené v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 a 5.7.1, které splňují minimální požadavky na odbornou přípravu uvedené v článcích 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 a 46, a za účelem přístupu k odborným činnostem a jejich výkonu přiznává těmto dokladům na svém území stejné účinky, jaké mají doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Takové doklady o dosažené kvalifikaci musí být vydány příslušnými orgány členských států a případně doplněny osvědčeními uvedenými v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 a 5.7.1.
Ustanovení prvního a druhého pododstavce se nedotýkají nabytých práv podle článků 23, 27, 33, 37, 39 a 49.
2. Každý členský stát uznává pro výkon činností všeobecného lékaře v rámci svého vnitrostátního systému sociálního zabezpečení doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v příloze V bodu 5.1.4, které jsou vydávány státním příslušníkům členských států ostatními členskými státy v souladu s minimálními požadavky na odbornou přípravu podle článku 28.
Ustanovení předchozího pododstavce se nedotýkají nabytých práv podle článku 30.
3. Každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci porodní asistentky uvedené v příloze V bodu 5.5.2, které jsou vydávány státním příslušníkům členských států jinými členskými státy a které splňují minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 40 a kritéria podle článku 41, a za účelem přístupu k odborným činnostem a jejich výkonu přiznává těmto dokladům na svém území stejné účinky, jaké mají doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Toto ustanovení se nedotýká nabytých práv podle článků 23 a 43.
4. Členské státy nejsou povinny uznat doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v příloze V bodu 5.6.2 pro zřizování nových lékáren otevřených pro veřejnost.
Za účelem tohoto odstavce se za nové lékárny považují rovněž lékárny, které jsou otevřeny po dobu kratší než tři roky.
5. Doklady o dosažené kvalifikaci architekta uvedené v příloze V bodu 5.7.1, které podléhají automatickému uznávání podle odstavce 1, prokazují ukončení studia, které bylo zahájeno nejdříve v referenčním akademickém roce uvedeném v této příloze.
6. Každý členský stát podmíní přístup k odborné činnosti lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů, porodních asistentek a farmaceutů a jejich výkon získáním dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2 a 5.6.2, který potvrzuje, že dotyčná osoba získala během své odborné přípravy znalosti a dovednosti uvedené v čl. 24 odst. 3, čl. 31 odst. 6, čl. 34 odst. 3, čl. 38 odst. 3, čl. 40 odst. 3 a čl. 44 odst. 3.
Znalosti a dovednosti podle čl. 24 odst. 3, čl. 31 odst. 6, čl. 34 odst. 3, čl. 38 odst. 3, čl. 40 odst. 3 a čl. 44 odst. 3 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit je vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
7. Členské státy sdělí Komisi ustanovení právních a správních předpisů, které přijmou s ohledem na vydávání dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti, na níž se vztahuje tato kapitola.
U dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v oddíle 8 je toto oznámení určeno navíc i ostatním členským státům.
Komise zveřejní tuto informaci v Úředním věstníku Evropské unie s uvedením označení přijatých členskými státy pro doklady o dosažené kvalifikaci a případně subjektu, který tyto doklady vydává, průvodních osvědčení a příslušných profesních označení uvedených v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2, 5.6.2 a 5.7.1.
Článek 22
Společná ustanovení o odborné přípravě
Pokud jde o odbornou přípravu uvedenou v článcích 24, 25, 28, 31, 34, 35, 38, 40, 44 a 46:
a) členské státy mohou povolit rozvolněnou odbornou přípravu za podmínek stanovených příslušnými orgány; tyto orgány zajistí, aby celková délka, úroveň a kvalita takové odborné přípravy nebyla nižší než v případě řádné odborné přípravy;
b) v souladu se specifickými postupy každého členského státu zajistí další vzdělávání a odbornou přípravu, aby osoby, které ukončily vzdělávání, byly s to držet krok s vývojem v daném povolání v rozsahu, který je nezbytný pro zachování bezpečného a účinného výkonu tohoto povolání.
Článek 23
Nabytá práva
1. Aniž jsou dotčena specifická nabytá práva dotyčných profesí, v případech, kdy doklady o dosažené kvalifikaci lékaře, které umožňují přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky a farmaceuta, jichž jsou státní příslušníci členských států držiteli, nevyhovují všem požadavkům na odbornou přípravu podle článků 24, 25, 31, 34, 35, 38, 40 a 44, uzná každý členský stát jako dostatečný důkaz doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány těmito členskými státy, dokládají-li úspěšné ukončení odborné přípravy zahájené před referenčními dny stanovenými v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2 a 5.6.2, a které doplňuje potvrzení osvědčující, že tito státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Stejná ustanovení se použijí na doklady o dosažené kvalifikaci, které umožňují přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky a farmaceuta, získané na území bývalé Německé demokratické republiky, které nesplňují všechny minimální požadavky na odbornou přípravu podle článků 24, 25, 31, 34, 35, 38, 40 a 44, pokud takovýto doklad potvrzuje úspěšné ukončení odborné přípravy zahájené před:
a) 3. říjnem 1990 pro lékaře se základní odbornou přípravou, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědné za všeobecnou péči, zubní lékaře se základní odbornou přípravou, odborné zubní lékaře, veterinární lékaře, porodní asistentky a farmaceuty a
b) 3. dubnem 1992 pro odborné lékaře.
Doklad o dosažené kvalifikaci podle prvního pododstavce opravňuje držitele vykonávat odborné činnosti na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady o dosažené kvalifikaci vydané příslušnými německými orgány a uvedené v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2 a 5.6.2.
3. Aniž je dotčen čl. 37 odst. 1, každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci, které umožňují přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, veterinárního lékaře, porodní asistentky, farmaceuta a architekta, jejichž držiteli jsou státní příslušníci členských států a které byly vydány v bývalém Československu nebo jejichž odborná příprava byla zahájena pro Českou republiku a Slovensko před 1. lednem 1993, pokud orgány některého z těchto dvou států potvrdí, že tyto doklady o dosažené kvalifikaci mají na jejich území stejnou platnost jako doklady o dosaženém vzdělání, které vydávají, a co se týče architektů, jako doklady o dosažené kvalifikaci uvedené pro tyto členské státy v příloze VI bodu 6.2, pokud jde o přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou, odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, veterinárního lékaře, porodní asistentky, farmaceuta s ohledem na činnosti podle čl. 45 odst. 2 a architekta s ohledem na činnosti podle článku 48, jakož ivýkon těchto odborných činností.
Toto osvědčení musí být doplněno potvrzením vydaným stejnými orgány osvědčujícím, že tyto osoby skutečně a v souladu se zákonem vykonávaly dotyčné činnosti na jejich území po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
4. Každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci, které umožňují přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, farmaceuta a architekta, jejichž držiteli jsou příslušníci členských států a které byly vydány v bývalém Sovětském svazu nebo jejichž odborná příprava byla zahájena
a) pro Estonsko před 20. srpnem 1991,
b) pro Lotyšsko před 21. srpnem 1991,
c) pro Litvu před 11. březnem 1990,
pokud orgány některého z těchto tří výše uvedených členských států osvědčí, že tyto doklady mají na jejich území stejnou platnost jako doklady, které vydávají, a co se týče architektů, jako doklady o dosaženém vzdělání uvedené pro tyto členské státy v příloze VI bodu 6.2, pokud jde o přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, farmaceuta s ohledem na činnosti podle čl. 45 odst. 2 a architekta s ohledem na činnosti podle článku 48, jakož i výkon těchto odborných činností.
Toto osvědčení musí být doplněno potvrzením vydaným stejnými orgány osvědčujícím, že tyto osoby skutečně a v souladu se zákonem vykonávaly dotyčné činnosti na jejich území po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
Pokud jde o doklady o dosažené kvalifikaci veterinárního lékaře vydané v bývalém Sovětském svazu nebo jejichž odborná příprava byla zahájena pro Estonsko před 20. srpnem 1991, musí být osvědčení uvedené v předchozím pododstavci doplněno potvrzením vydaným estonskými orgány osvědčujícím, že tyto osoby skutečně a v souladu se zákonem vykonávaly dotyčné činnosti na jejich území po dobu nejméně pěti po sobě následujících let v průběhu sedmi let předcházejících dni vydání potvrzení.
5. Každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci, které umožňují přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, farmaceuta a architekta, jejichž držiteli jsou státní příslušníci členských států a které byly vydány v bývalé Jugoslávii nebo jejichž odborná příprava byla zahájena pro Slovinsko před 25. červnem 1991, pokud orgány výše uvedeného členského státu osvědčí, že tyto doklady mají na jeho území stejnou platnost jako doklady, které vydávají, a co se týče architektů, jako doklady o dosažené kvalifikaci uvedené pro tyto členské státy v příloze VI bodu 6.2, pokud jde o přístup k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a odborného lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, odborného zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, farmaceuta s ohledem na činnosti podle čl. 45 odst. 2 a architekta s ohledem na činnosti podle článku 48, jakož i výkon těchto činností.
Toto osvědčení musí být doplněno potvrzením vydaným stejnými orgány osvědčujícím, že tyto osoby skutečně a v souladu se zákonem vykonávaly dotyčné činnosti na jejich území po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
6. Státním příslušníkům členských států, jejichž doklady o dosažené kvalifikaci lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky a farmaceuta neodpovídají označením uvedeným pro tento členský stát v příloze V bodech 5.1.1, 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2 a 5.6.2, uznává každý členský stát jako dostatečný důkaz doklady o dosažené kvalifikaci, které byly vydány těmito členskými státy a které jsou doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Osvědčení uvedené v prvním pododstavci potvrzuje, že tyto doklady o dosažené kvalifikaci dokládají úspěšné ukončení odborné přípravy v souladu s články 24, 25, 28, 31, 34, 35, 38, 40 a 44 a jsou členským státem, který je vydává, považovány za rovnocenné kvalifikacím, jejichž označení je uvedeno v příloze V bodech 5.1.1., 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2 a 5.6.2.
ODDÍL 2
Lékaři
Článek 24
Základní lékařská odborná příprava
1. Přijetí na základní lékařskou odbornou přípravu je podmíněno získáním diplomu nebo osvědčení, které opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách.
2. Celková doba základní lékařské odborné přípravy zahrnuje nejméně šest let studia nebo 5500 hodin teoretické a praktické výuky na vysoké škole nebo pod dohledem vysoké školy.
Pro osoby, které zahájily studium před 1. lednem 1972, může odborná příprava uvedená v prvním pododstavci zahrnovat šestiměsíční praktickou výuku na vysokoškolské úrovni vykonanou pod dohledem příslušných orgánů v rámci řádné odborné přípravy.
3. Základní lékařská odborná příprava zaručí, že dotyčná osoba získala tyto znalosti a dovednosti:
a) přiměřené znalosti ve vědách, na kterých je lékařství založeno, a řádné pochopení vědeckých metod včetně zásad měření biologických funkcí, hodnocení vědecky prokázaných skutečností a analýzy údajů;
b) přiměřené znalosti anatomie, fyziologie a chování jedinců zdravých a nemocných a vztahů mezi zdravotním stavem člověka a jeho fyzickým a sociálním prostředím;
c) přiměřené znalosti klinických oborů a klinické praxe, které poskytují komplexní přehled o duševních a tělesných nemocech, dále znalost lékařství a jeho preventivní, diagnostické a terapeutické stránky a znalosti o reprodukci;
d) přiměřené klinické zkušenosti získané pod vhodným dohledem v nemocnicích.
Článek 25
Specializovaná lékařská odborná příprava
1. Přijetí na specializovanou lékařskou odbornou přípravu je podmíněno dokončením a potvrzením šestiletého studia v rámci programu odborné přípravy uvedeném v článku 24, v jehož průběhu získal uchazeč o odborné vzdělání náležité základní lékařské znalosti.
2. Specializovaná lékařská odborná příprava zahrnuje teoretickou a praktickou výuku na vysoké škole nebo ve fakultní nemocnici nebo případně v zařízení zdravotní péče schváleném k tomuto účelu příslušnými orgány nebo subjekty.
Členské státy zajistí, aby minimální délka oborů specializované odborné přípravy uvedených v příloze V bodu 5.1.3 nebyla kratší než délka stanovená v tomto bodu.
Odborná příprava se uskutečňuje pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů.
Zahrnuje osobní účast lékaře - uchazeče o odborné vzdělání na činnosti a povinnostech dotyčných zařízení.
3. Odborná příprava probíhá jako řádné studium ve specifických zařízeních schválených příslušnými orgány.
Zahrnuje účast na veškerých lékařských činnostech v oboru, ve kterém příprava probíhá, včetně pohotovostní služby, a to tak, že uchazeč o odborné vzdělání věnuje veškerou svou odbornou činnost praktické a teoretické výuce během celého pracovního týdne a během celého roku v souladu s postupy stanovenými příslušnými orgány.
V souladu s tím jsou tato místa přiměřeně odměňována.
4. Členské státy podmíní vydání dokladu o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství získáním dokladu o dosažené kvalifikaci v oblasti základní lékařské odborné přípravy uvedeného v příloze V bodu 5.1.1.
5. Minimální délky odborné přípravy uvedené v příloze V bodu 5.1.3 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit je vědeckému a technickému pokroku.
Článek 26
Druhy specializované lékařské odborné přípravy
Doklady o dosažené kvalifikaci odborného lékaře podle článku 21 vydané příslušnými orgány nebo subjekty uvedenými v příloze V bodu 5.1.2 odpovídají pro dotyčnou specializovanou odbornou přípravu označením používaným v různých členských státech a uvedeným v příloze V bodu 5.1.3.
O zařazení nových lékařských odborností, které jsou zastoupeny nejméně ve dvou pětinách členských států, do přílohy V bodu 5.1.3 lze rozhodnout v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem aktualizovat směrnici na základě změn vnitrostátních právních předpisů.
Článek 27
Specifická nabytá práva odborných lékařů
1. Hostitelský stát může požadovat od odborných lékařů, jejichž rozvolněná specializovaná odborná příprava se řídila právními a správními předpisy platnými ke dni 20. června 1975 a kteří zahájili specializovanou odbornou přípravu nejpozději 31. prosince 1983, doplnění jejich dokladů o dosažené kvalifikace potvrzením osvědčujícím, že skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let během pěti let předcházejících vydání potvrzení.
2. Každý členský stát uznává doklady o kvalifikaci odborných lékařů vydané ve Španělsku lékařům, kteří dokončili specializovanou odbornou přípravu před 1. lednem 1995, i když tato odborná příprava nesplňuje minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 25, pokud je tato kvalifikace doplněna potvrzením vydaným příslušnými španělskými orgány a osvědčujícím, že dotyčná osoba složila zvláštní zkoušku způsobilosti v rámci výjimečných opatření týkajících se uznávání stanovených v královském dekretu 1497/99, za účelem zjištění, zda dotyčná osoba má úroveň znalostí a dovedností srovnatelnou s úrovní lékařů, kteří jsou držiteli dokladu o kvalifikaci odborného lékaře uvedeného pro Španělsko v příloze V bodech 5.1.2 a 5.1.3.
3. Každý členský stát, který používá příslušné právní a správní předpisy, uznává jako dostatečný důkaz doklady o dosažené kvalifikaci odborného lékaře vydané jinými členskými státy, které pro dotyčnou specializovanou přípravu odpovídají označení uvedenému v příloze VI bodu 6.1, dokládají-li odbornou přípravu zahájenou před referenčním dnem uvedeným v příloze V bodu 5.1.2 a jsou-li doplněny potvrzením osvědčujícím, že držitelé skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
Stejná ustanovení se použijí na doklady o dosažené kvalifikaci odborného lékaře získané na území bývalé Německé demokratické republiky, pokud osvědčují odbornou přípravu zahájenou před 3. dubnem 1992 a opravňují držitele vykonávat odborné činnosti na celém území Německa za stejných podmínek jako doklady o dosažené kvalifikaci vydané příslušnými německými orgány a uvedené v příloze VI bodu 6.1.
4. Každý členský stát, který používá příslušné právní a správní předpisy, uznává doklady o dosažené kvalifikaci odborného lékaře, jež pro dotyčnou specializovanou odbornou přípravu odpovídají označením uvedeným v příloze VI bodu 6.1, které vydávají členské státy uvedené v této příloze a které osvědčují odbornou přípravu zahájenou po referenčním dnu stanoveném v příloze V bodu 5.1.2 a do … [25], a za účelem přístupu k odborným činnostem odborného lékaře a jejich výkonu přiznává těmto dokladům na svém území stejné účinky, jaké mají doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
5. Každý členský stát, který zrušil právní a správní předpisy týkající se vydávání dokladů o dosažené kvalifikaci odborného lékaře uvedené v příloze V bodu 5.1.2 a příloze VI bodu 6.1 a který přijal opatření týkající se nabytých práv ve prospěch vlastních státních příslušníků, přiznává státním příslušníkům ostatních členských států právo využívat tato opatření, pokud jejich doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány přede dnem, od kterého hostitelský členský stát přestal vydávat takové doklady o dosažené kvalifikaci v dotyčných oblastech.
Dny, od kterých dotyčné členské státy zrušily tyto předpisy, jsou uvedeny v příloze V bodu 5.1.3 a příloze VI bodu 6.1.
Článek 28
Zvláštní odborná příprava ve všeobecném lékařství
1. Přijetí na zvláštní odbornou přípravu ve všeobecném lékařství je podmíněno dokončením a potvrzením šestiletého studia v rámci programu odborné přípravy uvedeného v článku 24.
2. Zvláštní odborná příprava ve všeobecném lékařství, která vede k vydání dokladu o dosažené kvalifikaci vydanému před 1. lednem 2006, představuje řádné nejméně dvouleté studium.
V případě dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných po tomto dni představuje řádné nejméně tříleté studium.
Pokud program odborné přípravy uvedený v článku 24 zahrnuje praktickou výuku zajištěnou schválenou nemocnicí s vhodným vybavením a odděleními všeobecného lékařství nebo v rámci schválené všeobecné lékařské praxe nebo ve schváleném zdravotním středisku, ve kterém lékaři poskytují primární lékařskou péči, lze dobu této praktické výuky v délce maximálně jednoho roku zahrnout do doby stanovené v prvním pododstavci pro potvrzení o odborné přípravě vydaná po 1. lednu 2006.
Možnosti stanovené v druhém pododstavci mohou využít pouze členské státy, ve kterých zvláštní odborná příprava ve všeobecném lékařství trvala k 1. lednu 2001 dva roky.
3. Zvláštní odborná příprava ve všeobecném lékařství představuje řádné studium vykonávané pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů.
Má spíše praktickou než teoretickou povahu.
Praktická výuka je zajištěna jednak nejméně po dobu šesti měsíců ve schválené nemocnici s vhodným vybavením a odděleními, a jednak nejméně po dobu šesti měsíců v rámci schválené všeobecné lékařské praxe nebo ve schváleném zdravotním středisku, ve kterém lékaři poskytují primární lékařskou péči.
Praktická výuka probíhá ve spolupráci s dalšími zdravotnickými zařízeními nebo strukturami, které se zabývají všeobecným lékařstvím.
Aniž jsou tím však dotčeny minimální délky výuky stanovené ve druhém pododstavci, může být praktická výuka v dalších zdravotnických zařízeních nebo strukturách zabývajících se všeobecným lékařstvím poskytována nejvýše po dobu šesti měsíců.
Výuka vyžaduje osobní účast uchazeče o odborné vzdělání na činnosti a povinnostech osob, s nimiž pracuje.
4. Členské státy podmíní vydání dokladu o dosažené kvalifikaci ve všeobecném lékařství získáním dokladu o dosažené kvalifikaci na základě základní lékařské odborné přípravy uvedeného v příloze V 5.1.1.
5. Členské státy mohou vydat doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v příloze V bodu 5.1.4 lékaři, který nesplnil odbornou přípravu uvedenou v tomto článku, ale který absolvoval jinou další odbornou přípravu doloženou dokladem o dosažené kvalifikaci vydaným příslušnými orgány členského státu.
Členské státy však mohou vydat takovýto doklad o dosažené kvalifikaci, pouze dokládá-li znalosti na úrovni kvalitativně rovnocenné úrovni znalostí dosažených odbornou přípravou stanovenou v tomto článku.
Členské státy určí mimo jiné rozsah další odborné přípravy, kterou uchazeč splnil, a rozsah jeho odborné praxe, které mohou nahradit odbornou přípravu stanovenou v tomto článku.
Členské státy však mohou vydat doklad o dosažené kvalifikaci uvedený v příloze V bodu 5.1.4., pouze získal-li uchazeč nejméně šestiměsíční zkušenost ve všeobecném lékařství v rámci všeobecné lékařské praxe nebo ve středisku, v němž lékaři poskytují primární lékařskou péči, podle odstavce 3.
Článek 29
Výkon činností všeobecného lékaře
Každý členský stát podmíní, s výhradou ustanovení o nabytých právech, výkon činností všeobecného lékaře v rámci svého vnitrostátního systému sociálního zabezpečení získáním dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodu 5.1.4.
Členské státy mohou od této podmínky osvobodit osoby, které se právě účastní zvláštní odborné přípravy ve všeobecném lékařství.
Článek 30
Specifická nabytá práva všeobecných lékařů
1. Každý členský stát určí nabytá práva.
Za nabyté právo musí nicméně považovat právo vykonávat činnosti všeobecného lékaře v rámci svého vnitrostátního systému sociálního zabezpečení bez dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodu 5.1.4 všech lékařů, kteří mají toto právo k referenčnímu dni uvedenému ve zmíněném bodu na základě ustanovení použitelných pro povolání lékaře a týkajících se přístupu k odborným činnostem lékaře se základní odbornou přípravou a kteří jsou s využitím článků 21 nebo 23 k tomuto dni usazeni na území daného státu.
Příslušné orgány každého členského státu na požádání vydají lékařům, kterým náleží nabytá práva podle prvního pododstavce, osvědčení potvrzující právo vykonávat činnosti všeobecného lékaře v rámci vnitrostátního systému sociálního zabezpečení bez dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodu 5.1.4.
2. Každý členský stát uznává osvědčení uvedená v odstavci 1 druhém pododstavci vydávaná státním příslušníkům členských států jinými členskými státy a přiznává jim na svém území stejné účinky jako dokladům o dosažené kvalifikaci, které sám vydává a které umožňují výkon činností všeobecného lékaře v rámci jeho vnitrostátního systému sociálního zabezpečení.
ODDÍL 3
Zdravotní sestry a ošetřovatelé odpovědní za všeobecnou péči
Článek 31
Odborná příprava zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči
1. Přijetí na odbornou přípravu zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči je podmíněno ukončením všeobecného školního vzdělání v trvání 10 let potvrzeného diplomem, osvědčením nebo jiným dokladem vydaným příslušnými orgány nebo subjekty členského státu nebo osvědčením o složení přijímací zkoušky na rovnocenné úrovni do školy pro vzdělávání zdravotních sester a ošetřovatelů.
2. Odborná příprava zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči představuje řádné studium a zahrnuje přinejmenším předměty studijního programu uvedeného v příloze V bodu 5.2.1.
Obsah uvedený v příloze V bodu 5.2.1 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit ho vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
3. Odborná příprava zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči zahrnuje nejméně tři roky studia nebo 4600 hodin teoretického a klinického výcviku, délka teoretického výcviku představuje alespoň jednu třetinu a délka klinického výcviku alespoň jednu polovinu minimální délky odborné přípravy.
Členské státy mohou poskytnout částečnou výjimku osobám, které absolvovaly část výuky formou jiného výcviku, který má alespoň rovnocennou úroveň.
Členské státy zajišťují, aby instituce pro vzdělávání zdravotních sester a ošetřovatelů odpovídaly za koordinaci teorie a praxe během celého studijního programu.
4. Teoretická výuka je součástí vzdělávání zdravotních sester a ošetřovatelů, ve které uchazeč o odborné vzdělání získává odborné znalosti, pochopení a dovednosti nezbytné pro organizování, poskytování a vyhodnocování celkové zdravotní péče.
Výuka je zajištěna učiteli ošetřovatelství a jinými kvalifikovanými osobami ve školách ošetřovatelství nebo jiných vzdělávacích zařízeních vybraných vzdělávacím ústavem.
5. Klinická výuka je součástí vzdělávání zdravotních sester a ošetřovatelů, ve které se uchazeč o odborné vzdělání učí jako součást týmu a v přímém kontaktu se zdravými nebo nemocnými jednotlivci nebo skupinou organizovat, poskytovat a vyhodnocovat požadovanou komplexní ošetřovatelskou péči na základě znalostí a dovedností, které získal.
Uchazeč o vzdělání se učí nejen jak pracovat v týmu, ale také jak tým vést a organizovat celkovou zdravotní péči, včetně zdravotnické výchovy pro jednotlivce a malé skupiny v rámci zdravotnického zařízení nebo ve skupině.
Tato výuka se uskutečňuje v nemocnicích a jiných zdravotnických zařízeních a ve skupině pod odpovědností učitelů ošetřovatelství ve spolupráci s jinými kvalifikovanými zdravotními sestrami a ošetřovateli a s jejich pomocí.
Na výuce se může podílet i jiný kvalifikovaný personál.
Uchazeči o odborné vzdělání se podílejí na činnostech dotyčného oddělení, pokud tyto činnosti přispívají k jejich odborné přípravě, umožňují jim získat informace o úkolech ošetřovatelské péče.
6. Odborná příprava zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči zaručí, že dotyčná osoba získala tyto znalosti a dovednosti:
a) přiměřené znalosti z věd, o které se opírá všeobecné ošetřovatelství, včetně dostatečného pochopení anatomie, fyziologie a chování zdravých a nemocných osob, jakož i vztahu mezi zdravotním stavem a fyzickým i sociálním prostředím lidské bytosti;
b) dostatečné znalosti o povaze a etice profese a o obecných zásadách zdraví a ošetřovatelství;
c) přiměřené klinické zkušenosti; tyto zkušenosti, které by měly být zvoleny s ohledem na svou studijní hodnotu, by měly být získány pod dohledem kvalifikovaného ošetřovatelského personálu a v místech, kde počet kvalifikovaných pracovníků a vybavení vyhovuje z hlediska ošetřovatelské péče o pacienty;
d) schopnost účastnit se praktického výcviku zdravotnického personálu a získávat zkušenosti z práce s tímto personálem;
e) zkušenosti z práce s příslušníky jiných profesí ve zdravotnictví.
Článek 32
Výkon odborných činností zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči
Pro účely této směrnice se činností zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči rozumí činnosti vykonávané na odborném základě a uvedené v příloze V bodu 5.2.2.
Článek 33
Specifická nabytá práva zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči
1. Vztahují-li se všeobecné předpisy o nabytých právech na zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědné za všeobecnou péči, musí činnosti podle článku 23 zahrnovat plnou odpovědnost za plánování, organizování a provádění ošetřovatelské péče poskytované pacientovi.
2. V případě polských dokladů o kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, uplatňují se pouze tato ustanovení o nabytých právech.
V případě státních příslušníků členských států, jejichž doklady o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči byly vydány nebo jejichž odborná příprava byla zahájena v Polsku před 1. lednem 2004 a kteří nesplňují minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 31, uznávají členské státy jako dostatečný důkaz doklad o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, je-li doplněn potvrzením osvědčujícím, že tito státní příslušníci členských států vykonávali skutečně a v souladu se zákonem činnosti zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči v Polsku po níže uvedenou dobu:
a) diplom bakaláře ošetřovatelství (dyplom licencjata pielęgniarstwa) – po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání osvědčení,
b) diplom zdravotní sestry nebo ošetřovatele (dyplom pielęgniarki albo pielęgniarki dyplomowanej) – s postsekundárním vzděláním získaným na odborné zdravotnické škole – po dobu nejméně pěti po sobě následujících let v průběhu sedmi let předcházejících dni vydání osvědčení.
Uvedené činnosti musí zahrnovat plnou odpovědnost za plánování, organizaci a výkon ošetřovatelské péče o pacienta.
3. Členské státy uznávají doklady o dosažené kvalifikaci vydané v Polsku zdravotním sestrám a ošetřovatelům, jejichž odborná příprava skončila před 1. květnem 2004 a nesplňuje minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 31, doložené diplomem "bakalář", které byly získány na základě speciálního programu pro kariérní postup podle článku 11 zákona ze dne 20. dubna 2004 o změně zákona o povolání zdravotní sestry, ošetřovatele a porodní asistentky a některých jiných právních předpisů (Úřední věstník Polské republiky ze dne 30. dubna 2004 č.
92, pol. 885) a nařízení ministra zdravotnictví ze dne 11. května 2004 o podmínkách vzdělávání zdravotních sester, ošetřovatelů a porodních asistentek, kteří jsou držiteli dokladu o ukončeném středoškolském vzdělání (maturita – matura) a absolvovali střední zdravotnickou školu a další zdravotní odbornou přípravu pro povolání zdravotní sestry, ošetřovatele a porodní asistentky (Úřední věstník Polské republiky ze dne 13. května 2004 č.
110, pol. 1170), za účelem ověření, zda dotyčná osoba má úroveň znalostí a dovedností srovnatelnou se zdravotními sestrami a ošetřovateli, kteří jsou držiteli kvalifikací uvedených pro Polsko v příloze V bodu 5.2.2.
ODDÍL 4
Zubní lékaři
Článek 34
Základní lékařská odborná příprava v oboru zubního lékařství
1. Přijetí na základní lékařskou odbornou přípravu v oboru zubního lékařství předpokládá získání diplomu nebo osvědčení, které opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních s uznanou vysokoškolskou úrovní v členském státě.
2. Celková doba základní lékařské odborné přípravy v oboru zubního lékařství zahrnuje nejméně pět let řádné teoretické a praktické výuky předmětů vyjmenovaných v příloze V bodu 5.3.1 na vysoké škole, ve vyšším vzdělávacím zařízení s uznávanou vysokoškolskou úrovní nebo pod dohledem vysoké školy.
Obsah uvedený v příloze V bodu 5.3.1 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit ho vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
3. Základní lékařská odborná příprava v oboru zubního lékařství zaručí, že dotyčná osoba získala tyto znalosti a dovednosti:
a) přiměřené znalosti z oborů, na nichž je založena činnost zubních lékařů, a řádné pochopení vědeckých metod, zejména zásad měření biologických funkcí, hodnocení vědecky prokázaných skutečností a analýzy údajů;
b) přiměřené znalosti o anatomii, fyziologii a chování zdravých a nemocných jedinců a o vlivu přírodního a sociálního prostřední na zdravotní stav lidí, pokud mají tyto znalosti vztah k zubnímu lékařství;
c) přiměřené znalosti o stavbě a funkci zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání, zdravých i nemocných, a o jejich vztahu k obecnému zdravotnímu stavu a fyzické a sociální pohodě pacienta;
d) přiměřené znalosti klinických oborů a metod, které poskytují komplexní přehled o anomáliích, kazech a nemocích zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání a o preventivní, diagnostické a terapeutické stomatologii;
e) přiměřené klinické zkušenosti získané pod vhodným dohledem.
Toto vzdělání musí poskytnout dovednosti nezbytné pro veškeré činnosti prevence, diagnostiky a léčby anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání.
Článek 35
Specializovaná lékařská odborná příprava v oboru zubního lékařství
1. Přijetí na specializovanou lékařskou odbornou přípravu v oboru zubního lékařství zahrnuje řádné ukončení a potvrzení pětiletého teoretického a praktického studia v rámci vzdělávání podle článku 34 nebo získání dokladů podle článku 23.
2. Specializovaná lékařská odborná příprava v oboru zubního lékařství zahrnuje teoretickou a praktickou výuku ve vysokoškolském středisku, v léčebném výukovém nebo výzkumném středisku nebo popřípadě v zařízení zdravotní péče schváleném k tomuto účelu příslušnými orgány nebo subjekty.
Jedná se o řádné denní studium po dobu alespoň tří let pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů.
Zahrnuje osobní účast zubního lékaře uchazeče o odborné vzdělání na činnosti a povinnostech dotyčných zařízení.
Minimální délku odborné přípravy uvedenou ve druhém pododstavci lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit ji vědeckému a technickému pokroku.
3. Členské státy podmíní vydání dokladu o dosažené kvalifikaci odborného zubního lékaře získáním dokladu o základní lékařské odborné přípravě uvedeného v příloze V bodu 5.3.2.
Článek 36
Výkon odborných činností zubního lékaře
1. Pro účely této směrnice se odbornými činnostmi zubních lékařů rozumí činnosti uvedené v odstavci 3 a vykonávané pod profesními označeními uvedenými v příloze V bodu 5.3.2.
2. Povolání zubního lékaře je založeno na odborné přípravě v oboru zubního lékařství podle článku 34 a představuje zvláštní povolání, které se liší od povolání lékaře a odborného lékaře.
Výkon činností zubního lékaře vyžaduje získání dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodu 5.3.2.
Držitelé těchto dokladů o dosažené kvalifikaci se považují za rovné osobám, na něž se uplatňuje článek 23 nebo 37.
3. Členské státy zajistí, aby zubní lékaři měli právo na přístup k činnostem prevence, diagnózy a léčby anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání a k výkonu těchto činností v souladu s předpisy a pravidly profesní etiky k referenčním dnům uvedeným v příloze V bodu 5.3.2.
Článek 37
Specifická nabytá práva zubních lékařů
1. Za účelem výkonu odborných činností zubních lékařů pod označeními uvedenými v příloze V bodu 5.3.2 uznává každý členský stát doklady o dosažené kvalifikaci lékaře vydané v Itálii, Španělsku, Rakousku, České republice a na Slovensku osobám, jejichž lékařská odborná příprava byla zahájena před referenčními dny uvedenými pro dotčený členský stát ve zmíněné příloze, doplněné osvědčením vydaným příslušnými orgány členského státu.
Toto osvědčení musí prokázat splnění dvou podmínek:
a) dotyčné osoby skutečně, v souladu se zákonem a převážně vykonávaly v tomto členském státě činnosti uvedené v článku 36 po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání tohoto osvědčení,
b) tyto osoby jsou oprávněny k výkonu uvedených činností za stejných podmínek jako držitelé dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených pro tento členský stát v příloze V bodu 5.3.2.
Osoby, které úspěšně ukončily nejméně tříleté studium osvědčené příslušnými orgány dotyčného členského státu jako rovnocenné odborné přípravě podle článku 34, jsou osvobozeny od tříletého výkonu činností podle druhého pododstavce písmena a).
V případě České republiky a Slovenska se uznávají doklady o dosažené kvalifikaci vydané v bývalém Československu stejně jako české a slovenské doklady o dosažené kvalifikaci a za stejných podmínek uvedených v předchozích pododstavcích.
2. Každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci lékaře vydané v Itálii osobám, které zahájily vysokoškolskou lékařskou odbornou přípravu po 28. lednu 1980 a nejpozději 31. prosince 1984, doplněné osvědčením vydaným příslušnými italskými orgány.
Toto osvědčení musí prokázat splnění tří podmínek:
a) dotyčné osoby složily příslušnou zkoušku způsobilosti prováděnou příslušnými italskými orgány za účelem zjištění, zda tyto osoby mají úroveň znalostí a dovedností srovnatelnou s osobami, které jsou držiteli dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených pro Itálii v příloze V bodu 5.3.2,
b) dotyčné osoby skutečně, v souladu se zákonem a převážně vykonávaly v Itálii činnosti podle článku 36 po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání tohoto osvědčení,
c) jsou oprávněny k výkonu činností uvedených v článku 36 za stejných podmínek jako držitelé dokladu o dosažené kvalifikaci uvedených v příloze V bodu 5.3.2 nebo je skutečně, v souladu se zákonem a převážně vykonávají.
Osoby, které úspěšně ukončily nejméně tříleté studium osvědčené příslušnými orgány dotyčného členského státu jako rovnocenné odborné přípravě podle článku 34, jsou osvobozeny od složení zkoušky způsobilosti uvedené v druhém pododstavci písmenu a).
Osoby, které zahájily univerzitní studium v oboru lékařství po 31. prosinci 1984, se považují za rovné výše uvedeným osobám za předpokladu, že zmíněné tříleté studium bylo zahájeno před 31. prosincem 1994.
ODDÍL 5
Veterinární lékaři
Článek 38
Odborná příprava veterinárních lékařů
1. Celková doba odborné přípravy v oboru veterinárního lékařství celkem zahrnuje nejméně pět let řádné denní teoretické a praktické výuky předmětů, které jsou vyjmenovány v příloze V bodu 5.4.1, na vysoké škole, ve vyšším vzdělávacím zařízení s uznanou vysokoškolskou úrovní nebo pod dohledem vysoké školy.
Obsah uvedený v příloze V bodu 5.4.1 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit ho vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
2. Přijetí na tuto odbornou přípravu předpokládá získání diplomu nebo osvědčení, které opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních s uznanou vysokoškolskou úrovní v členském státě.
3. Odborná příprava veterinárního lékaře zaručí, že dotyčná osoba získala tyto znalosti a dovednosti:
a) přiměřené znalosti z oborů, na nichž je založena činnost veterinárního lékaře;
b) přiměřené znalosti o anatomii a fyziologii zdravých zvířat, jejich chovu, reprodukci a obecné hygieně, jakož i o jejich krmení včetně technologie výroby a konzervace krmiv odpovídajících jejich potřebám;
c) přiměřené znalosti o chování a ochraně zvířat;
d) přiměřené znalosti o příčinách, povaze, průběhu, důsledcích, diagnostice a léčbě nemocí zvířat jednotlivě i skupinově; včetně zvláštních znalostí o nemocích přenosných na člověka;
e) přiměřené znalosti preventivního lékařství;
f) přiměřené znalosti o hygieně a technologii získávání, výroby a uvádění do oběhu živočišných potravin nebo potravin živočišného původu určených k výživě lidí;
g) přiměřené znalosti o právních a správních předpisech týkajících se výše uvedených oblastí;
h) přiměřené klinické a jiné praktické zkušenosti získané pod vhodným dohledem.
Článek 39
Specifická nabytá práva veterinárních lékařů
Aniž je dotčen čl. 23 odst. 4, s ohledem na státní příslušníky členských států, jejichž doklady o dosažené kvalifikaci veterinárního lékaře byly vydány a jejichž odborná příprava byla zahájena v Estonsku před 1. květnem 2004, uznávají členské státy takové doklady o dosažené kvalifikaci veterinárního lékaře, pokud jsou doplněny potvrzením osvědčujícím, že tyto osoby skutečně a v souladu se zákonem vykonávaly v Estonsku dotyčné činnosti po dobu nejméně pěti po sobě následujících let v průběhu sedmi let předcházejících dni vydání tohoto potvrzení.
ODDÍL 6
Porodní asistentky
Článek 40
Odborná příprava porodních asistentek
1. Odborná příprava porodních asistentek zahrnuje celkem nejméně:
a) řádnou speciální odbornou přípravu pro porodní asistentky zahrnující teoretickou a praktickou výuku po dobu nejméně tří let (směr I) a předměty studijního programu uvedeného v příloze V bodu 5.5.1
nebo
b) řádnou speciální odbornou přípravu pro porodní asistentky, která trvá nejméně 18 měsíců (směr II) a zahrnuje předměty studijního plánu uvedené v příloze V bodu 5.5.1, které nebyly předmětem rovnocenné výuky zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči.
Členské státy zajišťují, aby zařízení pověřená vzděláváním porodních asistentek odpovídala za koordinaci teorie a praxe během celého studijního programu.
Obsah uvedený v příloze V bodu 5.5.1 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit ho vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
2. Přístup k odborné přípravě pro porodní asistentky je podmíněn jednou z těchto podmínek:
a) dokončení nejméně deseti let povinné školní docházky pro směr I nebo
b) získáním dokladu o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou zdravotní péči uvedeného v příloze V bodu 5.2.2 pro směr II.
3. Odborná příprava porodních asistentek zaručí, že dotyčná osoba získala tyto znalosti a dovednosti:
a) přiměřené znalosti z věd, o které se opírá činnost porodní asistentky, zejména z porodnictví a gynekologie;
b) přiměřené znalosti profesní etiky a právní úpravy oboru;
c) podrobné znalosti o biologických funkcích, anatomii a fyziologii v oblasti porodnictví a o novorozencích, a také znalosti o vztahu mezi zdravotním stavem a fyzickým a sociálním prostředím člověka a o jeho chování;
d) přiměřené klinické zkušenosti získané pod dohledem personálu kvalifikovaného v oblasti porodnictví a ve schválených zařízeních;
e) nezbytné znalosti vzdělání zdravotníků a zkušenosti ze spolupráce s nimi.
Článek 41
Postupy pro uznávání dokladů o dosažené kvalifikaci porodní asistentky
1. Doklady o dosažené kvalifikaci porodní asistentky uvedené v příloze V bodu 5.5.2 jsou automaticky uznávány podle článku 21, pokud splňují jedno z těchto kritérií:
a) řádná odborná příprava pro porodní asistentky po dobu nejméně tří let, která je:
i) podmíněna buď získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o kvalifikaci, který opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních nebo který zaručuje srovnatelnou úroveň znalostí, nebo
ii) následována dvouletou odbornou praxí, o níž bylo vydáno osvědčení v souladu s odstavcem 2;
b) řádná odborná příprava pro porodní asistentky po dobu nejméně dvou let nebo 3600 hodin podmíněná získáním dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči uvedených v příloze V bodu 5.2.2;
c) řádná odborná příprava pro porodní asistentky po dobu nejméně 18 měsíců nebo 3000 hodin podmíněná získáním dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči uvedených v příloze V bodu 5.2.2, po níž následuje jednoletá odborná praxe, o níž bylo vydáno osvědčení v souladu s odstavcem 2.
2. Osvědčení uvedené v odstavci 1 vydávají příslušné orgány domovského členského státu.
Toto osvědčení potvrzuje, že držitel po získání dokladu o dosažené kvalifikaci porodní asistentky uspokojivě vykonával činnosti porodní asistentky po odpovídající dobu v nemocnici nebo zařízení zdravotní péče schváleném za tímto účelem.
Článek 42
Výkon odborných činností porodní asistentky
1. Ustanovení tohoto oddílu se použijí na činnosti porodních asistentek stanovené každým členským státem, aniž je dotčen odstavec 2, a vykonávané pod profesními označeními uvedenými v příloze V bodu 5.5.2.
2. Členské státy zajistí, aby porodní asistentky měly přístup alespoň k těmto činnostem a jejich výkonu:
a) poskytovat správné informace a rady v oblasti plánovaného rodičovství;
b) diagnostikovat těhotenství, sledovat normální těhotenství, provádět vyšetření nezbytná ke sledování průběhu normálního těhotenství;
c) předepisovat nebo doporučovat vyšetření nezbytná pro co nejrychlejší diagnózu rizikového těhotenství;
d) vypracovat program přípravy budoucích rodičů na jejich úlohu, zajistit úplnou přípravu na porod včetně poradenství v oblasti hygieny a výživy;
e) pomáhat rodičce při porodu a sledovat stav plodu v děloze vhodnými klinickými a technickými prostředky;
f) provádět spontánní porody, včetně případného nástřihu hráze, a v naléhavých případech i porody v poloze koncem pánevním;
g) rozpoznávat u matky nebo dítěte příznaky anomálií, které vyžadují zásah lékaře, a pomáhat lékaři v případě zásahu; přijímat neodkladná opatření v nepřítomnosti lékaře, zejména ruční vyjmutí placenty a případné následné ruční vyšetření dělohy;
h) vyšetřit novorozence a pečovat o něj; činit veškeré kroky, které se jeví nezbytnými, a provádět popřípadě okamžitou resuscitaci;
i) pečovat o rodičku, sledovat ji v šestinedělí a poskytovat jí veškeré potřebné rady umožňující vývoj novorozence v nejlepších podmínkách;
j) uplatňovat léčbu předepsanou lékařem;
k) vypracovat nezbytné písemné zprávy.
Článek 43
Specifická nabytá práva porodních asistentek
1. Každý členský stát v případě státních příslušníků členských států, jejichž doklady o dosažené kvalifikaci porodní asistentky splňují všechny minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 40, avšak podle článku 41 nejsou uznány, nejsou-li doplněny osvědčením o odborné praxi podle čl. 41 odst. 2, uznává za dostatečný důkaz doklad o dosažené kvalifikaci vydaný těmito členskými státy před referenčními dny uvedenými v příloze V bodu 5.5.2 doplněný potvrzením osvědčujícím, že tito státní příslušníci vykonávali skutečně a v souladu se zákonem dotyčné činnosti po dobu nejméně dvou po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání tohoto potvrzení.
2. Podmínky odstavce 1 se použijí pro státní příslušníky členských států, jejichž doklady o dosažené kvalifikaci porodní asistentky potvrzují ukončení odborné přípravy na území bývalé Německé demokratické republiky splňující všechny minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 40, kdy však doklad o dosažené kvalifikaci podle článku 41 nelze uznat, není-li doplněn osvědčením o odborné praxi podle čl. 41 odst. 2, v případě, že osvědčuje studium zahájené před 3. říjnem 1990.
3. V případě polských dokladů o dosažené kvalifikaci porodní asistentky, uplatňují se pouze tato ustanovení o nabytých právech.
V případě státních příslušníků členských států, jejichž doklady o dosažené kvalifikaci porodní asistentky byly vydány nebo jejichž odborná příprava byla zahájena v Polsku před 1. květnem 2004 a nesplňuje minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 40, členské státy uznávají následující doklad o dosažené kvalifikaci porodní asistentky, je-li doplněn potvrzením osvědčujícím, že tito státní příslušníci členských států vykonávali skutečně a v souladu se zákonem činnosti porodní asistentky po níže uvedenou dobu:
a) diplom bakaláře porodní asistence (dyplom licencjata położnictwa) – po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání osvědčení,
b) diplom porodní asistentky (dyplom położnej) – s postsekundárním vzděláním získaným na odborné zdravotnické škole – po dobu nejméně pěti po sobě následujících let v průběhu sedmi let předcházejících dni vydání osvědčení.
4. Členské státy uznávají doklady o dosažené kvalifikaci porodní asistentky vydané v Polsku porodním asistentkám, jejichž odborná příprava skončila před 1. květnem 2004 a nesplňuje minimální požadavky na odbornou přípravu podle článku 40, doložené diplomem "bakalář", které byly získány na základě speciálního programu pro kariérní postup uvedeného v článku 11 zákona ze dne 20. dubna 2004 o změně zákona o povolání zdravotní sestry, ošetřovatele a porodní asistentky a některých jiných právních předpisů (Úřední věstník Polské republiky ze dne 30. dubna 2004 č.
92, pol. 885) a nařízení ministra zdravotnictví ze dne 11. května 2004 o podmínkách vzdělávání zdravotních sester, ošetřovatelů a porodních asistentek, kteří jsou držiteli dokladu o ukončeném středoškolském vzdělání (maturita – matura) a absolvovali střední zdravotnickou školu a další zdravotní odbornou přípravu pro povolání zdravotní sestry, ošetřovatele a porodní asistentky (Úřední věstník Polské republiky ze dne 13. května 2004 č.
110, pol. 1170), za účelem ověření, zda dotyčná osoba má úroveň znalostí a dovedností srovnatelnou s porodními asistentkami, které jsou držiteli kvalifikací uvedených pro Polsko v příloze V bodu 5.5.2.
ODDÍL 7
Farmaceuti
Článek 44
Odborná příprava farmaceutů
1. Přijetí na odbornou přípravu farmaceuta je podmíněno získáním diplomu nebo osvědčení, které opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních s uznanou vysokoškolskou úrovní v členském státě.
2. Doklad o dosažené kvalifikaci farmaceuta musí potvrzovat absolvování odborné přípravy v trvání nejméně pěti let zahrnující:
a) nejméně čtyři roky řádné denní teoretické a praktické výuky na vysoké škole, ve vyšším vzdělávacím zařízení s uznanou vysokoškolskou úrovní nebo pod dohledem vysoké školy;
b) nejméně šest měsíců praktického výcviku v lékárně otevřené pro veřejnost nebo v nemocnici pod dohledem farmaceutického oddělení uvedené nemocnice.
Studium zahrnuje alespoň program uvedený v příloze V bodu 5.6.1.
Obsahy uvedené v příloze V bodu 5.6.1 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit je vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
3. Odborná příprava farmaceutů zaručí, že dotyčná osoba získala tyto znalosti a dovednosti:
a) přiměřené znalosti o lécích a látkách použitých při výrobě léků;
b) přiměřené znalosti o farmaceutické technologii a fyzikálním, chemickém, biologickém a mikrobiologickém testování léčiv;
c) přiměřené znalosti o metabolismu a účincích léčiv, jakož i o účincích toxických látek a o způsobu užívání léčiv;
d) přiměřené znalosti k vyhodnocení vědeckých údajů týkajících se léčiv umožňující poskytovat náležité informace na základě těchto znalostí;
e) přiměřené znalosti o právních a jiných požadavcích souvisejících s lékárenskou praxí.
Článek 45
Výkon odborných činností farmaceuta
1. Pro účely této směrnice se činnostmi farmaceuta rozumí činnosti, které v jednom nebo více členských státech podléhají požadavku na odbornou kvalifikaci vztahujícího se na přístup k těmto činnostem a na jejich výkon a které mohou vykonávat držitelé dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v příloze V bodu 5.6.2.
2. Členské státy zajistí, aby držitelé dokladů o dokladu o vysokoškolském nebo rovnocenném vzdělání ve farmacii vyhovujícího podmínkám stanoveným v článku 44 měli právo na přístup alespoň k těmto činnostem a na výkon těchto činností, s výhradou případného uložení povinnosti doplnit si odborné zkušenosti:
a) příprava farmaceutické formy léčiv;
b) výroba a testování léčiv;
c) testování léčiv v laboratoři pro zkoušení léčiv;
d) skladování, uchovávání a distribuce léčiv na úrovni velkoobchodů;
e) příprava, testování, skladování a dodávky léčiv v lékárnách otevřených pro veřejnost;
f) příprava, testování, skladování a výdej léčiv v nemocnicích;
g) poskytování informací a rad o léčivech.
3. Je-li v členském státě přístup k některé z činností farmaceuta a jejich výkon podmíněn vedle získání dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodu 5.6.2 i požadavkem na doplňkovou odbornou praxi, uznává dotyčný členský stát jako dostatečný důkaz potvrzení vydané příslušnými orgány domovského členského státu osvědčující, že zúčastněná osoba vykonávala dotyčné činnosti po stejnou dobu v domovském členském státě.
4. Uznávání podle odstavce 3 se však nevztahuje na získání odborných zkušeností po dobu dvou let požadované v Lucemburském velkovévodství jako podmínka pro udělení státní koncese na provoz veřejné lékárny.
5. Pokud v některém členském státě existoval k 16. září 1985 mechanismus výběrového řízení na základě testů za účelem vybrat osoby z držitelů dokladů uvedených v odstavci 2, které mají být jmenovány držiteli nových lékáren, jež mají být zřízeny v rámci vnitrostátního geografického distribučního systému, může takový členský stát odchylně od odstavce 1 zachovat tento mechanismus výběrového řízení a může uložit státním příslušníkům členských států držícím doklady o dosažené kvalifikaci farmaceuta uvedené v příloze V bodu 5.6.2 nebo kteří využívají ustanovení článku 23, aby se takového výběrového řízení účastnili.
ODDÍL 8
Architekti
Článek 46
Odborná příprava architektů
1. Celková délka odborné přípravy architekta zahrnuje nejméně buď čtyři roky řádného studia na vysoké škole nebo ve srovnatelné vzdělávací instituci, nebo nejméně šest let studia na vysoké škole nebo ve srovnatelné vzdělávací instituci, z toho nejméně tři roky ve formě řádného studia.
Odborná příprava musí být ukončena úspěšným složením zkoušky vedoucí k získání titulu.
Tato odborná příprava je zajištěna studiem na vysokoškolské úrovni, které se v rozhodující míře týká architektury a které musí zajistit vyváženost teoretických a praktických stránek přípravy v architektuře a zaučit získání těchto znalostí a dovedností:
a) schopnost vytvářet architektonické projekty splňující jak estetické, tak technické požadavky;
b) odpovídající znalost historie a teorie architektury a souvisejících umění, technologií a humanitních věd;
c) znalost výtvarného umění jako jednoho z vlivů na kvalitu architektonického díla;
d) odpovídající znalosti týkající se urbanistiky, územního plánování a dovedností spojených s procesem plánování;
e) schopnost porozumět vztahu mezi lidmi a architektonickými díly a mezi architektonickými díly a jejich prostředím, potřebě propojit architektonická díla a prostory mezi nimi s lidskými potřebami a měřítky;
f) schopnost chápat povolání architekta a jeho úlohu ve společnosti, zejména při přípravě návrhů, které zohledňují společenské faktory;
g) znalost metod průzkumu a přípravy zadání pro návrh projektu;
h) schopnost pochopit projektování stavby, konstrukční a stavebně technické problémy spojené s projektováním stavby;
i) odpovídající znalost fyzikálních otázek a technologií a funkce staveb, aby poskytovaly vnitřní podmínky pro pohodlí a ochranu před vlivy počasí;
j) nezbytné dovednosti pro projektování, aby byly uspokojeny požadavky uživatelů stavby v rámci omezení, daných nákladovými faktory a stavebními předpisy;
k) odpovídající znalost průmyslových odvětví, organizací, předpisů a postupů, které souvisejí s převáděním projektů do staveb a s integrací plánů do celkového plánování.
2. Znalosti a dovednosti uvedené v odstavci 1 lze pozměnit v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 s cílem přizpůsobit je vědeckému a technickému pokroku.
Tato aktualizace nemůže vyžadovat u žádného členského státu změnu stávajících legislativních zásad týkajících se struktury povolání, co se týče odborné přípravy a podmínek pro přístup fyzických osob.
Článek 47
Odchylky od požadavků na odbornou přípravu architektů
1. Odchylně od článku 46 se za vyhovující článku 21 uznává rovněž odborná příprava na "Fachhochschulen" ve Spolkové republice Německo po dobu tří let ve formě, která existovala k 5. srpnu 1985, pokud odpovídá požadavkům stanoveným v článku 46 a umožňuje přístup k činnostem uvedeným v článku 48 v dotyčném členském státu s profesním označením architekt, za předpokladu, že tato příprava bude doplněna čtyřletou dobou odborné praxe ve Spolkové republice Německo doložené osvědčením vydaným profesní organizací, na jejímž seznamu je architekt, který chce využít této směrnice, zapsán.
Profesní organizace musí předem prokázat, že práce provedené dotyčným architektem v oboru architektury představují nezvratný důkaz praktického uplatnění všech znalostí podle čl. 46 odst.
1. Osvědčení se vydá stejným postupem, jenž se použije pro zápis na seznam architektů.
2. Odchylně od článku 46 se za vyhovující článku 21 uznává rovněž odborná příprava v rámci programů zvyšování odbornosti nebo v rámci rozvolněného vysokoškolského studia, která odpovídá požadavkům stanoveným v článku 46 a kterou zakončila úspěšně složenou zkouškou z architektury osoba, která již sedm nebo více let pracuje v oboru architektury pod dohledem architekta nebo architektonického ateliéru. Tato zkouška musí být na úrovni zkoušky vedoucí k získání titulu a musí být rovnocenná závěrečné zkoušce podle čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce.
Článek 48
Výkon odborných činností architektů
1. Pro účely této směrnice se odbornými činnostmi v oboru architektury rozumí činnosti obvykle vykonávané pod profesním označením "architekt".
2. Za osoby, které splňují požadavky stanovené pro výkon odborných činností v oboru architektury pod profesním označením "architekt", se považují státní příslušníci členského státu oprávnění používat toto profesní označení v souladu se zákonem, který poskytuje příslušnému orgánu členského státu možnost udělit toto profesní označení státním příslušníkům členských států, kteří obzvláště vynikli svými úspěchy v oboru architektury.
Výkon činností v oboru architektury je dotyčným osobám potvrzen v osvědčení, které vydává jejich domovský členský stát.
Článek 49
Specifická nabytá práva architektů
1. Každý členský stát uznává doklady o dosažené kvalifikaci architekta uvedené v příloze VI bodu 6.2, které byly vydány ostatními členskými státy a dosvědčují studium, jež bylo zahájeno nejpozději v referenčním akademickém roce uvedeném ve zmíněné příloze, a přiznává těmto dokladům o dosažené kvalifikaci, i když nesplňují minimální požadavky podle článku 46, pokud se jedná o přístup k odborným činnostem architekta a jejich výkon, stejné účinky jako dokladům o dosažené kvalifikaci v oboru architektury, které sám vydává.
Za těchto okolností se uznávají osvědčení vydávaná příslušnými orgány Spolkové republiky Německo dokládající rovnocennost dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných počínaje 8. květnem 1945 příslušnými orgány Německé demokratické republiky s doklady uvedenými ve zmíněné příloze.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, každý členský stát uznává následující doklady o dosažené kvalifikaci a přiznává jim na svém území, pokud se jedná o přístup k odborným činnostem architekta a jejich výkon pod profesním označením architekt, stejné účinky, jaké mají doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává: osvědčení vydávaná státním příslušníkům členských států členskými státy, ve kterých platí pravidla upravující přístup k činnostem architekta a jejich výkon, a to k těmto referenčním dnům:
a) 1. leden 1995 pro Rakousko, Finsko a Švédsko
b) 1. květen 2004 pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko,
c) 5. srpen 1987 pro ostatní členské státy.
Osvědčení uvedená v odstavci 1 prokazují, že jejich držitel získal oprávnění používat profesní označení architekt před příslušným dnem a že skutečně vykonával dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání tohoto osvědčení podle uvedených pravidel.
KAPITOLA IV
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ O USAZENÍ
Článek 50
Doklady a formality
1. Pokud příslušné orgány hostitelského členského státu rozhodnou o žádosti o povolení vykonávat dotyčné regulované povolání podle této hlavy, mohou vyžadovat doklady a osvědčení uvedená v příloze VII.
Doklady uvedené v příloze VII bodu 1 písm. d), e) a f) nesmějí být ke dni předložení starší tří měsíců.
Členské státy, subjekty a jiné právnické osoby zajistí důvěrnost obdržených informací.
2. V případě důvodných pochybností může hostitelský členský stát požadovat od příslušných orgánů členského státu potvrzení o pravosti osvědčení a dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v tomto jiném členském státě a případně potvrzení o tom, že oprávněná osoba splňuje pro povolání uvedená v kapitole III této hlavy minimální požadavky na odbornou přípravu podle článků 24, 25, 28, 31, 34, 35, 38, 40, 44 a 46.
3. V případě důvodných pochybností, pokud byl doklad o dosažené kvalifikaci podle čl. 3 odst. 1 písm. c) vydán příslušným orgánem členského státu a zahrnuje odbornou přípravu, která byla zcela nebo částečně absolvována v zařízení zřízeném v souladu se zákonem na území jiného členského státu, je hostitelský členský stát oprávněn ověřit u příslušného orgánu členského státu, ve kterém byl doklad vydán:
a) zda studium v tomto zařízení bylo oficiálně schváleno vzdělávacím zařízením členského státu, který doklad vydal;
b) zda vydaný doklad o dosažené kvalifikaci odpovídá dokladu, který by byl vydán, kdyby se studium uskutečnilo zcela na území členského státu, který doklad vydal, a
c) zda doklad o dosažené kvalifikaci přiznává stejná profesní práva na území členského státu, který doklad vydal.
4. Pokud hostitelský členský stát požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta jeho rovnocenná a vhodná formulace.
Článek 51
Postup pro vzájemné uznávání odborných kvalifikací
1. Příslušný orgán hostitelského členského státu potvrdí přijetí žádosti ve lhůtě jednoho měsíce a případně žadatele informuje o chybějících dokladech.
2. Vyřizování žádosti o povolení vykonávat regulované povolání musí být ukončeno co nejdříve a výsledek musí být sdělen spolu s odůvodněným rozhodnutím příslušného orgánu hostitelského členského státu nejpozději do tří měsíců po předložení všech dokladů žadatele.
V případech patřících do kapitol I a II této hlavy lze však tuto lhůtu prodloužit o jeden měsíc.
3. Proti tomuto rozhodnutí nebo proti tomu, že nebylo vydáno ve stanovené lhůtě, musí být podle vnitrostátních právních předpisů přípustný opravný prostředek.
Článek 52
Užívání profesních označení
1. Pokud je v hostitelském členském státě regulováno užívání profesního označení činností dotyčného povolání, používají státní příslušníci členských států, kteří jsou oprávnění vykonávat regulované povolání na základě hlavy III, profesní označení hostitelského státu odpovídající uvedenému povolání v tomto členském státě a příslušné zkratky.
2. Pokud je v hostitelském členském státě povolání regulováno sdružením nebo organizací ve smyslu čl. 3 odst. 2, jsou státní příslušníci členských států oprávněni užívat profesní označení nebo jeho zkratku udělované organizací nebo sdružením, pouze prokáží-li členství v této organizaci nebo sdružení.
Pokud sdružení nebo organizace podmiňují členství určitými kvalifikačními požadavky, mohou je použít na státní příslušníky ostatních členských států, kteří jsou držiteli dokladu o dosažené kvalifikaci, pouze v souladu s touto směrnicí.
HLAVA IV
PRAVIDLA PRO VÝKON POVOLÁNÍ
Článek 53
Jazykové znalosti
Osoby, které využijí uznávání odborných kvalifikací, by měly mít jazykové znalostí nezbytné k výkonu povolání v hostitelském členském státě.
Článek 54
Užívání akademických titulů
Aniž jsou dotčeny články 7 a 52, hostitelské členské státy přiznávají dotyčným osobám právo užívat jejich akademické tituly přiznané v domovských členských státech a popřípadě zkratky těchto titulů v jazyce domovského členského státu.
Hostitelský členský stát může požadovat, aby tento titul byl doprovázen názvem a sídlem zařízení nebo zkušební komise, které jej udělily.
Je-li možné zaměnit akademický titul domovského členského státu s titulem, který platí v hostitelském členském státě a vyžaduje zde další odbornou přípravu, kterou oprávněná osoba nezískala, může tento hostitelský členský stát stanovit, že tato osoba bude užívat svůj akademický titul domovského členského státu ve vhodné podobě, kterou hostitelský členský stát určí.
Článek 55
Schválení zdravotní pojišťovnou
Aniž je dotčen čl. 5 odst. 1 a článek 6 první pododstavec písmeno b), členské státy, které podmiňují uzavření smlouvy o poskytování zdravotní péče mezi osobou, jež získala odbornou kvalifikaci na jejich území, a zdravotní pojišťovnou absolvováním přípravné zkušební doby nebo délkou odborné praxe, zprostí této povinnosti držitele dokladů o dosažené kvalifikaci lékaře a zubního lékaře získané v jiném členském státě.
HLAVA V
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE A ODPOVĚDNOST ZA PROVEDENÍ
Článek 56
Příslušné orgány
1. Příslušné orgány hostitelského a domovského členského státu úzce spolupracují a poskytují si vzájemnou pomoc s cílem usnadnit provádění této směrnice.
Zajistí důvěrnost údajů, které si vymění.
2. Příslušné orgány hostitelského a domovského členského státu si vyměňují informace o disciplinárních a trestněprávních sankcích nebo jiných závažných zvláštních okolnostech, které by mohly mít důsledky na výkon činností podle této směrnice, přitom je nutno dodržovat ustanovení o ochraně osobních údajů ve smyslu směrnic Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [26] a 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) [27].
Domovský členský stát prozkoumá správnost okolností a jeho orgány rozhodnou o povaze a rozsahu šetření, která je nutno provést, a uvědomí hostitelský členský stát o závěrech, které z dostupných údajů vyvodil.
3. Každý členský stát určí do … [25] orgány a subjekty pověřené vydávat nebo přijímat doklady o dosažené kvalifikaci a jiné doklady nebo informace a orgány a subjekty pověřené přijímat žádosti a vydávat rozhodnutí podle této směrnice a neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
4. Každý členský stát jmenuje koordinátora pro činnosti orgánů uvedených v odstavci 1 a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
Úkolem koordinátora je:
a) podporovat jednotné uplatňování této směrnice;
b) shromažďovat všechny informace podstatné pro její uplatňování v členských státech, např. o podmínkách pro přístup k regulovaným povoláním v členských státech.
Ke splnění úkolu uvedeného v písmenu b) mohou koordinátoři využít kontaktních míst uvedených v článku 57.
Článek 57
Kontaktní místa
Do … [25] každý členský stát určí kontaktní místo, jehož úkolem je:
a) poskytovat občanům a kontaktním místům ostatních členských států informace týkající se uznávání odborných kvalifikací podle této směrnice, jako například informace o právní úpravě povolání a výkonu těchto povolání, včetně právních předpisů o sociálním zabezpečení, a případně o pravidlech etiky;
b) napomáhat občanům při výkonu práv, která jsou jim touto směrnicí přiznána, případně ve spolupráci s ostatními kontaktními místy a příslušnými orgány hostitelského členského státu.
Kontaktní místa informují Komisi na její žádost o výsledcích případů, kterými se zabývají podle ustanovení písmena b), ve lhůtě dvou měsíců od obdržení této žádosti.
Článek 58
Výbor pro uznávání odborných kvalifikací
1. Komisi je nápomocen Výbor pro uznávání odborných kvalifikací (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
HLAVA VI
JINÁ USTANOVENÍ
Článek 59
Zprávy
1. Od … [25] překládají členské státy každé dva roky Komisi zprávu o uplatňování tohoto systému.
Kromě obecných poznámek je ve zprávě uveden statistický přehled vydaných rozhodnutí a popis hlavních problémů, které vyplývají z uplatňování této směrnice.
2. Od … [25] vypracuje Komise každých pět let zprávu o provádění této směrnice.
Článek 60
Ustanovení o odchylce
Setká-li se členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným členským státem.
Komise případně v souladu s postupem uvedeným v čl. 58 odst. 2 rozhodne o tom, že povolí dotyčnému členskému státu, aby se po určitou dobu odchýlil od dotyčného ustanovení.
Článek 61
Zrušení
Směrnice 77/452/EHS, 77/453/EHS, 78/686/EHS, 78/687/EHS, 78/1026/EHS, 78/1027/EHS, 80/154/EHS, 80/155/EHS, 85/384/EHS, 85/432/EHS, 85/433/EHS, 89/48/EHS, 92/51/EHS, 93/16/EHS a 1999/42/ES se zrušují s účinkem ode dne … [25].
Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici a právní akty přijaté na základě těchto směrnic nejsou zrušením dotčeny.
Článek 62
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do … [25].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 63
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 64
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Společny postoj (ES) č. 19/2005
přijatý Radou dne 17. února 2005
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2005 ze dne … o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo z něj vystupující
(2005/C 144 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 95 a 135 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Jedním z úkolů Společenství je podporovat harmonický, vyvážený a udržitelný rozvoj hospodářských činností v celém Společenství zřízením společného trhu a hospodářské a měnové unie.
Za tímto účelem zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu.
(2) Zavádění výnosů z nedovolené činnosti do finančního systému a jejich investování v návaznosti na praní peněz poškozuje zdravý a udržitelný hospodářský rozvoj.
Směrnicí Rady 91/308/EHS ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz [3] byl proto za účelem předcházení praní peněz zaveden na úrovni Společenství mechanismus pro sledování transakcí prováděných prostřednictvím úvěrových a finančních institucí, jakož i prostřednictvím některých profesí.
Protože existuje riziko, že používání tohoto mechanismu povede ke zvýšenému pohybu peněžní hotovosti pro nedovolené účely, měla by být směrnice 91/308/EHS doplněna o kontrolní systém pro peněžní hotovost vstupující do Společenství nebo z něj vystupující.
(3) V současné době používá takových kontrolních systémů pouze několik členských států, a to na základě svých vnitrostátních právních předpisů.
Rozdíly mezi právními předpisy poškozují řádné fungování vnitřního trhu.
Proto by se na úrovni Společenství měly harmonizovat základní prvky tak, aby byla zajištěna rovnocenná úroveň kontroly pohybu peněžní hotovosti překračující hranice Společenství.
Taková harmonizace by se však neměla dotknout možnosti členských států používat v souladu se stávajícími ustanoveními Smlouvy vnitrostátní kontrolu pohybu peněžní hotovosti v rámci Společenství.
(4) Měly by se rovněž vzít v úvahu doplňující činnosti na jiných mezinárodních fórech, zejména činnost Finančního akčního výboru proti praní peněz (FATF), vytvořeného v roce 1989 vrcholnou schůzkou sedmi nejvyspělejších zemí (G7) v Paříži.
Ve zvláštním doporučení IX ze dne 22. října 2004 vyzývá FATF vlády, aby přijaly opatření k odhalování fyzického pohybu peněžní hotovosti, včetně ohlašovacího systému nebo jiné oznamovací povinnosti.
(5) Peněžní hotovost, kterou má u sebe fyzická osoba vstupující do Společenství nebo je opouštějící, by proto měla podléhat zásadě povinného ohlašování.
Tato zásada by umožnila celním orgánům shromažďovat informace o takových pohybech peněžní hotovosti a případně tyto informace předávat jiným orgánům.
Celní orgány jsou přítomny na hranicích Společenství, kde jsou kontroly nejúčinnější, a některé již v této oblasti získaly praktické zkušenosti.
Mělo by být využito nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů [4].
Tato vzájemná pomoc by měla zajistit správné provádění kontrol peněžní hotovosti i předávání informací, a tím napomoci dosažení cílů směrnice 91/308/EHS.
(6) S ohledem na svůj preventivní účel a odstrašující povahu by ohlašovací povinnost měla být plněna při vstupu do Společenství nebo při jeho opuštění.
Aby se však akce orgánů mohly zaměřovat na větší pohyby peněžní hotovosti, měly by této povinnosti podléhat jen pohyby ve výši 10000 EUR nebo více.
Je třeba rovněž upřesnit, že ohlašovací povinnost se vztahuje na fyzické osoby, které peněžní hotovost převážejí, a to bez ohledu na to, zda je daná osoba jejím vlastníkem.
(7) Měl by se používat společný standard pro poskytované informace.
Tím se usnadní výměna informací mezi příslušnými orgány.
(8) Je žádoucí stanovit definice, jichž je zapotřebí k jednotnému výkladu tohoto nařízení.
(9) Informace shromážděné příslušnými orgány na základě tohoto nařízení by se měly předávat orgánům uvedeným v čl. 6 odst. 1 směrnice 91/308/EHS.
(10) Existují-li náznaky, že částky peněžní hotovosti souvisejí s nedovolenou činností spojenou s pohybem peněžní hotovosti podle směrnice 91/308/EHS, mohou být informace získané příslušnými orgány na základě tohoto nařízení předány příslušným orgánům jiných členských států nebo Komisi.
Podobně je vhodné stanovit, že některé informace mohou být předávány, pokud existují náznaky o pohybu peněžní hotovosti v částkách nižších, než je hranice stanovená v tomto nařízení.
(11) Příslušným orgánům by měly být svěřeny pravomoci nezbytné k provádění účinné kontroly pohybů peněžní hotovosti.
(12) Pravomoci příslušných orgánů by měly být doplněny povinností členských států stanovit sankce.
Sankce by však měly být ukládány pouze za neprovedení ohlášení podle tohoto nařízení.
(13) Protože cíle tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni jednotlivých členských států a může ho být z důvodu nadnárodního rozsahu praní peněz na vnitřním trhu lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v uvedeném článku, toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné.
(14) Toto nařízení respektuje základní práva a dodržuje zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie.
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíl
1. Toto nařízení doplňuje ustanovení směrnice 91/308/EHS o transakcích prováděných prostřednictvím úvěrových a finančních institucí, jakož i prostřednictvím některých profesí, stanovením harmonizovaných pravidel pro kontrolu peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo z něj vystupující, prováděnou příslušnými orgány.
2. Tímto nařízením nejsou dotčena vnitrostátní opatření pro kontrolu pohybu peněžní hotovosti v rámci Společenství, pokud jsou taková opatření přijata v souladu s článkem 58 Smlouvy.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "příslušnými orgány" celní orgány členských států nebo jakékoli jiné orgány zmocněné členskými státy k uplatňování tohoto nařízení;
2. "peněžní hotovostí"
a) převoditelné nástroje na doručitele, včetně peněžních nástrojů ve formě na doručitele, jako jsou cestovní šeky, převoditelné nástroje (včetně šeků, vlastních směnek a peněžních poukázek), jež jsou buď ve formě na doručitele, indosované bez omezení, vystavené na fiktivního příjemce, nebo v takové jiné formě, že právní nárok na ně přechází po doručení, jakož i neúplné nástroje (včetně šeků, vlastních směnek a peněžních poukázek), které jsou podepsané, ale je u nich vynecháno jméno příjemce.
b) oběživo (bankovky a mince, jež jsou v oběhu jako prostředek směny).
Článek 3
Ohlašovací povinnost
1. Každá fyzická osoba, která vstupuje do Společenství nebo je opouští a má u sebe peněžní hotovost v hodnotě 10000 EUR nebo více, ohlásí tuto částku v souladu s tímto nařízením příslušným orgánům členského státu, přes který do Společenství vstupuje nebo je opouští.
Ohlašovací povinnost není splněna, pokud jsou poskytnuté informace nesprávné nebo neúplné.
2. Ohlášení uvedené v odstavci 1 obsahuje informace o:
a) ohlašovateli, včetně jména a příjmení, data a místa narození a státní příslušnosti;
b) vlastníkovi peněžní hotovosti;
c) zamýšleném příjemci peněžní hotovosti;
d) částce a povaze peněžní hotovosti;
e) původu a zamýšleném použití peněžní hotovosti;
f) trase přepravy;
g) dopravním prostředku.
3. Informace se podávají písemně, ústně nebo elektronicky, jak určí členský stát uvedený v odstavci 1.
Pokud o to však ohlašovatel požádá, je oprávněn podat informace písemně.
Bylo-li podáno písemné ohlášení, vydá se ohlašovateli na jeho žádost potvrzená kopie.
Článek 4
Pravomoci příslušných orgánů
1. Za účelem kontroly plnění ohlašovací povinnosti stanovené v článku 3 jsou úředníci příslušných orgánů za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy zmocněni provádět kontroly fyzických osob, jejich zavazadel a dopravních prostředků.
2. V případě nesplnění ohlašovací povinnosti stanovené v článku 3 lze peněžní hotovost zadržet na základě správního rozhodnutí za podmínek stavených ve vnitrostátních právních předpisech.
Článek 5
Zaznamenávání a zpracování informací
1. Informace získané podle článku 3 a/nebo 4 zaznamenávají a zpracovávají příslušné orgány členského státu uvedeného v čl. 3 odst. 1 a dávají se k dispozici orgánům tohoto členského státu uvedeným v čl. 6 odst. 1 směrnice 91/308/EHS.
2. Pokud z kontroly podle článku 4 vyplyne, že fyzická osoba vstupuje do Společenství nebo je opouští s částkou peněžní hotovosti, která je nižší než hranice stanovená v článku 3, a existují náznaky, že s tímto pohybem peněžní hotovosti je spojena nedovolená činnost podle směrnice 91/308/EHS, mohou příslušné orgány členského státu uvedeného v čl. 3 odst. 1 tuto informaci, jméno a příjmení, datum a místo narození a státní příslušnost dané osoby a údaje o použitém dopravním prostředku rovněž zaznamenat a zpracovat a mohou být dány k dispozici orgánům tohoto členského státu uvedeným v čl. 6 odst. 1 směrnice 91/308/EHS.
Článek 6
Výměna informací
1. Existují-li náznaky, že částky peněžní hotovosti souvisejí s nezákonnou činností spojenou s pohybem peněžní hotovosti podle směrnice 91/308/EHS, lze informace získané na základě ohlášení podle článku 3 nebo kontroly podle článku 4 předat příslušným orgánům jiných členských států.
Nařízení (ES) č. 515/97 se použije obdobně.
2. Existují-li náznaky, že částky peněžní hotovosti se týkají výnosů z podvodu nebo jiné nedovolené činnosti poškozující finanční zájmy Společenství, předají se tyto informace rovněž Komisi.
Článek 7
Výměna informací se třetími zeměmi
V rámci vzájemné správní pomoci mohou členské státy nebo Komise sdělovat informace získané podle tohoto nařízení třetí zemi, a to s výhradou souhlasu příslušných orgánů, které informace získaly podle článku 3 a/nebo 4, a souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy a předpisy Společenství o předávání osobních údajů třetím zemím.
Členské státy informují Komisi o takové výměně informací, pokud je to obzvláště důležité pro provádění tohoto nařízení.
Článek 8
Sankce
1. Členské státy stanoví sankce za nesplnění ohlašovací povinnosti stanovené v článku 3.
Takové sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Členské státy oznámí Komisi sankce za nesplnění ohlašovací povinnosti stanovené v článku 3 nejpozději do ... [5].
Článek 9
Hodnocení
Čtyři roky od vstupu tohoto nařízení v platnost podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o jeho provádění.
Článek 10
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne ... [6].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Společný postoj (ES) č. 20/2005
přijatý Radou dne 7. března 2005
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/…/ES ze dne … o patentovatelnosti vynálezů realizovaných počítačem
(2005/C 144 E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Uskutečnění vnitřního trhu předpokládá odstranění překážek volného pohybu a narušování hospodářské soutěže a vytvoření prostředí příznivého pro inovace a investice.
V této souvislosti je ochrana vynálezů patenty významným prvkem pro úspěch vnitřního trhu.
Účinná, transparentní a harmonizovaná ochrana vynálezů realizovaných počítačem ve všech členských státech je nezbytná pro udržení a podporu investic v této oblasti.
(2) V ochraně vynálezů realizovaných počítačem, kterou poskytují správní postupy a judikatura jednotlivých členských států, existují rozdíly.
Tyto rozdíly by mohly vytvořit překážky obchodu, a tudíž bránit řádnému fungování vnitřního trhu.
(3) Tyto rozdíly by se mohly zvětšit s přijímáním nových a odlišných správních postupů jednotlivými členskými státy nebo s odlišným vývojem vnitrostátní judikatury vykládající stávající právní předpisy.
(4) Zvyšující se šíření a užívání počítačových programů ve všech oblastech techniky a jejich celosvětové šíření prostřednictvím internetu jsou rozhodujícím faktorem technické inovace.
Proto je ve Společenství nutné zajistit optimální prostředí pro ty, kdo vyvíjejí a užívají počítačové programy.
(5) V důsledku toho by měly být právní předpisy, jimiž se řídí patentovatelnost vynálezů realizovaných počítačem, harmonizovány tak, aby výsledná právní jistota a úroveň požadavků na patentovatelnost umožňovaly inovačním podnikům co nejlepší využití jejich tvůrčího procesu a podněcovaly investice a inovace.
Právní jistota bude rovněž zajištěna tím, že v případě pochybností ohledně výkladu této směrnice mají vnitrostátní soudy možnost a vnitrostátní soudy posledního stupně povinnost požádat o rozhodnutí Soudní dvůr.
(6) Společenství a jeho členské státy jsou vázány dohodou o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (dále jen "dohoda TRIPS"), schválenou rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994) [3]. Ustanovení čl.
27 odst. 1 dohody TRIPS stanoví, že patenty mohou být uděleny na jakékoli vynálezy bez ohledu na to, zda jde o výrobky nebo o postupy, ve všech oblastech techniky, za předpokladu, že jsou nové, zahrnují vynálezeckou činnost a jsou průmyslově využitelné.
Kromě toho by podle uvedeného článku měly být patenty dostupné a patentová práva využitelná bez diskriminace, pokud jde o oblast techniky.
Tyto zásady by se tedy měly vztahovat na vynálezy realizované počítačem.
(7) Podle Úmluvy o udělování evropských patentů podepsané v Mnichově dne 5. října 1973 (dále jen "Evropská patentová úmluva") a patentových zákonů členských států výslovně nejsou považovány za vynálezy, a tudíž jsou vyloučeny z patentovatelnosti, počítačové programy, jakož i objevy, vědecké teorie, matematické metody, estetické výtvory, plány, pravidla a způsoby vykonávání duševní činnosti, hraní her nebo vykonávání obchodní činnosti a podávání informací.
Tato výjimka však platí a je odůvodněná jen v rozsahu, v němž se patentová přihláška nebo patent týká uvedeného předmětu nebo činností jako takových, protože tento předmět a činnosti jako takové nepatří do žádné oblasti techniky.
(8) Cílem této směrnice je zabránit různým výkladům ustanovení Evropské patentové úmluvy o omezení patentovatelnosti.
Výsledná právní jistota by měla přispět k vytvoření vhodných podmínek pro investice a inovace v oblasti programového vybavení počítačů.
(9) Patentová ochrana umožňuje novátorům využít jejich tvůrčích schopností.
Patentová práva chrání inovace v zájmu společnosti jako celku a neměla by být užívána způsobem, který je v rozporu s pravidly hospodářské soutěže.
(10) Podle směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů [4] je jakékoli vyjádření původního počítačového programu chráněno autorským právem jako literární dílo.
Avšak myšlenky a zásady, na kterých je založen jakýkoli prvek počítačového programu, autorským právem chráněny nejsou.
(11) Má-li být vynález považován za patentovatelný, měl by mít technickou povahu, a tudíž by měl patřit do oblasti techniky.
(12) Obecně platí, že mají-li vynálezy zahrnovat vynálezeckou činnost, měly by vytvářet technický přínos ke stavu techniky.
(13) Proto i když vynález realizovaný počítačem patří do oblasti techniky, pokud nepředstavuje technický přínos ke stavu techniky, protože například jeho konkrétní přínos postrádá technickou povahu, nezahrnuje vynálezeckou činnost a nebude proto patentovatelný.
(14) Pouhé provedení jinak nepatentovatelné metody na zařízení, jakým je počítač, samo o sobě nepostačuje k potvrzení toho, že jde o technický přínos.
Proto patentovatelným vynálezem nemůže být počítačem realizovaná obchodní metoda, metoda zpracování údajů nebo jiná metoda, jejíž jediný přínos ke stavu techniky nemá technickou povahu.
(15) Pokud se přínos ke stavu techniky týká pouze nepatentovatelného předmětu, nemůže jít o patentovatelný vynález bez ohledu na způsob, kterým je věc prezentována v patentových nárocích.
Požadavek ohledně technického přínosu nelze například obejít pouhým uvedením technických prostředků v patentových nárocích.
(16) Kromě toho algoritmus nemá ve své podstatě technickou povahu, a proto nemůže být technickým vynálezem.
Nicméně metoda, která zahrnuje použití algoritmu, by mohla být patentovatelná, je-li použita pro řešení technického problému.
Jakýkoli patent udělený na takovou metodu by však neměl vytvářet monopol na samotný algoritmus nebo na jeho užití v souvislostech, které patent nepředpokládá.
(17) Rozsah výlučných práv vyplývajících z patentu je vymezen patentovými nároky, jak jsou vykládány s odkazem na popis a případné výkresy.
Patentové nároky na vynálezy realizované počítačem by měly být uplatněny alespoň s odkazem na výrobek, jako například programově řízené zařízení, nebo na postup prováděný v tomto zařízení.
Budou-li proto jednotlivé prvky programového vybavení použity v souvislostech, které nezahrnují vytvoření výrobku nebo postupu, na který byl platně uplatněn patentový nárok, nebude toto použití znamenat porušení patentové ochrany.
(18) Právní ochrana vynálezů realizovaných počítačem nevyžaduje zavedení samostatného souboru právních norem namísto pravidel vnitrostátního patentového práva.
Pravidla vnitrostátního patentového práva nadále představují nezbytný základ právní ochrany vynálezů realizovaných počítačem.
Tato směrnice pouze vyjasňuje současný právní stav za účelem zajištění právní jistoty, transparentnosti a jasnosti práva a zamezení jakéhokoli posunu k patentovatelnosti nepatentovatelných metod, jako jsou například zřejmé či netechnické postupy a obchodní metody.
(19) Tato směrnice by se měla omezit na stanovení některých zásad v oblasti patentovatelnosti tohoto druhu vynálezů, přičemž cílem těchto zásad je zejména zajistit, aby vynálezy, které patří do oblasti techniky a vytvářejí technický přínos, mohly být předmětem ochrany, a naopak zajistit, aby ty vynálezy, které nevytvářejí technický přínos, neměly na tuto ochranu právo.
(20) Konkurenční postavení průmyslu Společenství vůči jeho hlavním obchodním partnerům se zlepší, pokud budou odstraněny současné rozdíly v oblasti právní ochrany vynálezů realizovaných počítačem a pokud bude právní stav transparentní.
Vzhledem k současnému trendu, kdy tradiční zpracovatelský průmysl přesouvá své provozní činnosti do zemí s nižšími náklady mimo Společenství, je důležitost ochrany duševního vlastnictví, a zejména patentové ochrany, zcela zřejmá.
(21) Tato směrnice by se neměla dotýkat použití článků 81 a 82 Smlouvy, zejména pokud dodavatel mající dominantní postavení odmítne umožnit použití patentované techniky, která je nutná výlučně pro zajištění konverze konvencí používaných ve dvou různých počítačových systémech nebo sítích k umožnění komunikace a výměny obsahu údajů mezi nimi.
(22) Práva vyplývající z patentů udělených na vynálezy v oblasti působnosti této směrnice by se neměla dotýkat úkonů povolených podle článků 5 a 6 směrnice 91/250/EHS, zejména podle ustanovení uvedené směrnice o rozkladu a interoperabilitě.
Zejména by úkony, které podle článků 5 a 6 směrnice 91/250/EHS nevyžadují svolení nositele práv ohledně jeho autorských práv k počítačovému programu a které by, nebýt uvedených článků, vyžadovaly takové svolení, neměly vyžadovat svolení nositele práv ohledně jeho patentových práv k počítačovému programu.
(23) Protože cílů této směrnice, tedy harmonizace vnitrostátních pravidel týkajících se patentovatelnosti vynálezů realizovaných počítačem, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice stanoví pravidla patentovatelnosti vynálezů realizovaných počítačem.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "vynálezem realizovaným počítačem" každý vynález, jehož provedení vyžaduje použití počítače, počítačové sítě nebo jiného programovatelného zařízení, přičemž tento vynález má jeden nebo více znaků, které jsou zcela nebo zčásti uskutečňovány prostřednictvím jednoho nebo několika počítačových programů;
b) "technickým přínosem" přínos ke stavu techniky v technické oblasti, který je nový a pro odborníka nevyplývá zřejmým způsobem ze stavu techniky.
Technický přínos je hodnocen podle rozdílu mezi stavem techniky a rozsahem patentového nároku posuzovaného jako celek, který musí zahrnovat technické znaky, bez ohledu na to, zda jsou tyto znaky doprovázeny netechnickými znaky či nikoli.
Článek 3
Podmínky patentovatelnosti
Aby vynález realizovaný počítačem byl patentovatelný, musí být průmyslově využitelný, nový a zahrnovat vynálezeckou činnost.
Aby vynález realizovaný počítačem zahrnoval vynálezeckou činnost, musí vytvářet technický přínos.
Článek 4
Vyloučení z patentovatelnosti
1. Počítačový program jako takový nemůže být patentovatelným vynálezem.
2. Vynález realizovaný počítačem není považován za vytvářející technický přínos pouze proto, že zahrnuje použití počítače, sítě nebo jiného programovatelného zařízení.
Proto nejsou patentovatelné vynálezy zahrnující počítačové programy, ať již jsou vyjádřené jako zdrojový kód, strojový kód nebo mají jakoukoli jinou podobu, které provádějí obchodní, matematické nebo jiné metody a nevytvářejí žádné technické účinky nad rámec běžných fyzických interakcí mezi programem a počítačem, sítí nebo jiným programovatelným zařízením, v němž je tento program aplikován.
Článek 5
Forma patentových nároků
1. Členské státy zajistí, aby na vynález realizovaný počítačem mohl být uplatněn patentový nárok jako na výrobek, tj. jako na programově řízený počítač, programově řízenou počítačovou síť nebo jiné programově řízené zařízení, nebo jako na postup uskutečňovaný tímto počítačem, počítačovou sítí nebo zařízením prostřednictvím spuštění programového vybavení.
2. Není dovoleno uplatnit patentový nárok na počítačový program, buď sám o sobě nebo na nosiči, pokud tento program po zavedení do programovatelného počítače, programovatelné počítačové sítě nebo jiného programovatelného zařízení a po svém spuštění netvoří výrobek nebo postup, na který je uplatněn patentový nárok ve stejné patentové přihlášce v souladu s odstavcem 1.
Článek 6
Vztah k směrnici 91/250/EHS
Práva vyplývající z patentů udělených na vynálezy spadající do oblasti působnosti této směrnice se nedotýkají úkonů povolených podle článků 5 a 6 směrnice 91/250/EHS, zejména podle ustanovení uvedené směrnice o rozkladu a interoperabilitě.
Článek 7
Sledování
Komise sleduje dopad vynálezů realizovaných počítačem na inovace a hospodářskou soutěž v evropském i mezinárodním měřítku na podniky Společenství, zejména malé a střední podniky, na uživatele softwaru s otevřeným zdrojovým kódem a na elektronický obchod.
Článek 8
Zpráva o účincích směrnice
Komise podá Evropskému parlamentu a Radě do ...
[5] zprávu
a) o dopadu patentů na vynálezy realizované počítačem na faktory uvedené v článku 7;
b) o tom, zda jsou pravidla, kterými se řídí doba platnosti patentu a stanovení požadavků na patentovatelnost, a konkrétněji novost, vynálezecká činnost a vlastní rozsah patentových nároků, přiměřená a zda by s ohledem na mezinárodní závazky Společenství bylo žádoucí a právně možné tato pravidla změnit;
c) o tom, zda byly zaznamenány problémy s ohledem na členské státy, v nichž požadavky na novost a vynálezeckou činnost nejsou před vydáním patentu zkoumány, a pokud takové problémy zaznamenány byly, zda je žádoucí přijmout opatření k jejich vyřešení;
d) o tom, zda byly zaznamenány problémy s ohledem na vztah mezi patentovou ochranou vynálezů realizovaných počítačem a ochranou počítačových programů autorským právem podle směrnice 91/250/EHS a zda v souvislosti s vynálezy realizovanými počítačem došlo k jakémukoli zneužití patentového systému;
e) o způsobu, jakým byly zohledněny požadavky této směrnice v praxi Evropského patentového úřadu a v jeho instrukcích pro provádění průzkumu;
f) o aspektech, v souvislosti s nimiž může být nezbytné připravit diplomatickou konferenci, která by revidovala Evropskou patentovou úmluvu;
g) o dopadu patentů na vynálezy realizované počítačem na vývoj a obchodní využití interoperabilních počítačových programů a systémů.
Článek 9
Přezkum dopadu
Komise na základě sledování podle článku 7 a na základě zprávy vypracované podle článku 8 přezkoumá dopad této směrnice a v případě potřeby předloží Evropskému parlamentu a Radě pozměňující návrhy.
Článek 10
Provádění
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do ...
[6].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 12
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Společný postoj (ES) č. 21/2005
přijatý Radou dne 8. března 2005
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2005 ze dne … o sestavování čtvrtletních nefinančních účtů podle institucionálních sektorů
(2005/C 144 E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 285 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Akční plán pro statistické požadavky hospodářské a měnové unie, potvrzený Radou ve složení pro hospodářské a finanční záležitosti v září roku 2000, uvádí, že existuje naléhavá potřeba omezeného souboru čtvrtletních účtů podle sektorů a že by tyto účty měly být k dispozici do 90 dnů od skončení daného čtvrtletí.
(2) Společná zpráva Rady ve složení pro hospodářské a finanční záležitosti a Komise pro Evropskou radu o statistice a ukazatelích eurozóny, přijatá Radou ve složení pro hospodářské a finanční záležitosti dne 18. února 2003, zdůrazňuje, že by hlavní prioritní činnosti v několika oblastech, včetně čtvrtletních národních účtů podle institucionálních sektorů, měly být plně uskutečněny do roku 2005.
(3) Analýza cyklických pohybů hospodářství Evropské unie a provádění měnové politiky v rámci hospodářské a měnové unie vyžadují makroekonomické statistické údaje o hospodářském chování a vzájemných vztazích mezi jednotlivými institucionálními sektory, jež nelze určit z údajů sestavených na úrovni hospodářství jako celku.
Proto je zapotřebí předkládat čtvrtletní účty podle institucionálních sektorů pro Evropskou unii jako celek a pro eurozónu.
(4) Předkládání těchto účtů je součástí celkového cíle vytvořit soustavu ročních a čtvrtletních účtů pro Evropskou unii a pro eurozónu.
Tato soustava zahrnuje hlavní makroekonomické souhrnné ukazatele a finanční i nefinanční účty podle institucionálních sektorů.
Cílem je dosažení shody u všech těchto účtů a s ohledem na účty zbytku světa shody mezi platební bilancí a údaji národních účtů.
(5) Sestavování evropských účtů podle institucionálních sektorů v souladu se zásadami Evropského systému národních a regionálních účtů ve Společenství, jak je stanoven v nařízení Rady (ES) č. 2223/96 [3], vyžaduje, aby členské státy předávaly čtvrtletní národní účty podle institucionálních sektorů.
Evropské účty však musí odrážet hospodářství evropského prostoru jako celku a mohou se lišit od prostého souhrnu účtů členských států.
Cílem je zejména zohlednit operace orgánů a institucí Evropské unie na účtech předmětné oblasti (Evropské unie, popřípadě eurozóny).
(6) Sestavování specifických statistických údajů Společenství se řídí pravidly stanovenými v nařízení Rady (ES) č. 322/97 ze dne 17. února 1997 o statistice Společenství [4].
(7) Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž sestavování čtvrtletních nefinančních účtů podle institucionálních sektorů pro Evropskou unii a pro eurozónu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto, z důvodu rozsahu a účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
Zejména by po členských státech, pokud přispívají k evropským součtům pouze zanedbatelně, nemělo být požadováno, aby hlásily své údaje ve všech podrobnostech.
(8) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
(9) Proběhly konzultace s Výborem pro statistické programy, zřízeným rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [6] a s Výborem pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance, zřízeným rozhodnutím Rady 91/115/EHS ze dne 25. února 1991 [7],
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Toto nařízení stanoví společný rámec pro příspěvky členských států k sestavování čtvrtletních evropských nefinančních účtů podle institucionálních sektorů.
Článek 2
Předávání čtvrtletních nefinančních účtů podle institucionálních sektorů
1. Členské státy předávají Komisi čtvrtletní nefinanční účty podle institucionálních sektorů, jak je uvedeno v příloze, zpočátku kromě položek P.1, P.2, D.42, D.43, D.44, D.45 a B.4G.
2. Časový plán pro předávání každé z položek P.1, P.2, D.42, D.43, D.44, D.45 a B.4G a případné rozhodnutí požadovat rozpis operací uvedených v příloze podle odpovídajícího sektoru budou přijaty postupem podle čl. 8 odst. 2. Toto rozhodnutí bude přijato až poté, co Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění tohoto nařízení v souladu s článkem 9.
3. Čtvrtletní údaje uvedené v odstavci 1 se předávají Komisi nejpozději 90 kalendářních dnů od skončení čtvrtletí, ke kterému se vztahují.
Během přechodného období tří let od vstupu tohoto nařízení v platnost jsou čtvrtletní údaje uvedené v odstavci 1 poskytovány Komisi nejpozději 95 kalendářních dnů od skončení čtvrtletí, ke kterému se vztahují.
Současně se předávají veškeré revize údajů za předchozí čtvrtletí.
4. Doba předání uvedená v odstavci 3 může být upravena nejvýše o pět dnů postupem podle čl. 8 odst. 2.
5. První předání čtvrtletních údajů se týká údajů za třetí čtvrtletí roku 2005.
Členské státy tyto údaje poskytnou nejpozději 3. ledna 2006.
Toto první předání zahrnuje zpětné údaje za období od prvního čtvrtletí roku 1999.
Článek 3
Oznamovací povinnosti
1. Všechny členské státy předávají údaje popsané v příloze, pokud jde o sektor zbytku světa (S.2) a sektor vládních institucí (S.13).
Členský stát, jehož hrubý domácí produkt v běžných cenách zpravidla představuje více než 1 % daného souhrnu Společenství, předá údaje popsané v příloze pro všechny institucionální sektory.
2. Komise určí procento celkového hrubého domácího produktu Společenství v běžných cenách, jež zpravidla představuje hrubý domácí produkt členského státu, jak je uvedeno v odstavci 1, na základě aritmetického průměru ročních údajů za poslední tři roky předaných členskými státy.
3. Podíl (1 %) souhrnu Společenství uvedený v odstavci 1 může být upraven postupem podle čl. 8 odst. 2.
4. Komise může přijmout odchylky od tohoto nařízení, pokud vnitrostátní statistické soustavy vyžadují rozsáhlé úpravy. Tyto odchylky nesmějí trvat déle než tři roky ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost nebo ode dne vstupu v platnost prováděcích opatření přijatých postupem podle čl. 8 odst. 2.
Článek 4
Definice a normy
Normy, definice, klasifikace a účetní pravidla pro údaje předávané pro účely tohoto nařízení stanoví nařízení (ES) č. 2223/96 (dále jen "nařízení o ESA").
Článek 5
Zdroje údajů a požadavky na shodu
1. Členské státy sestaví informace požadované podle tohoto nařízení s použitím všech zdrojů, které pokládají za významné, přičemž dají přednost přímým informacím, jako jsou správní zdroje nebo šetření týkající se podniků a domácností.
Pokud takové přímé informace nelze shromáždit, zejména pokud jde o zpětné údaje požadované podle čl. 2 odst. 5, mohou být předány nejlepší odhady.
2. Údaje předávané členskými státy pro účely tohoto nařízení musí být slučitelné se čtvrtletními nefinančními účty vládních institucí a se čtvrtletními hlavními souhrnnými údaji za celé hospodářství, předávanými Komisi v rámci programu předávání údajů obsaženého v nařízení o ESA.
3. Čtvrtletní údaje předávané členskými státy pro účely tohoto nařízení se strukturálně přizpůsobí odpovídajícím ročním údajům předávaným v rámci programu předávání údajů obsaženého v nařízení o ESA.
Článek 6
Normy kvality a zprávy